cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punainen virta
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kokoon luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Punainen virta pääsi mukaan kahdeksalla äänellä.
Palkinnot
Oscar-ehdokkuudet:
Dry Kill Logic
Dry Kill Logic on vuonna 1993 perustettu yhdysvaltalainen metalliyhtye. Alkuvuosina se toimi nimellä Hinge. Yhtye on julkaissut kolme albumia, joista uusin on 16. syyskuuta 2006 ilmestynyt Of Vengeance and Violence.
Psychodrama Records (1997–1999)
Hinge julkaisi ensimmäisen EP:nsä, ’Cause Moshing Is Good Fun, vuonna 1997 oltuaan olemassa neljä vuotta. Yhtyeen toinen EP Elemental Evil ilmestyi vuonna 1999.
The Darker Side of Nonsense (2000–2003)
Vuonna 2000 Hinge teki sopimuksen Roadrunner Recordsin kanssa. Heidän piti vaihtaa yhtyeen nimi ja siitä tuli lopulta Dry Kill Logic.
The Dead and Dreaming (2004–2006)
5. lokakuuta 2004 Dry Kill Logic julkaisi toisen tärkeän albuminsa The Dead and Dreamingin Repossession Recordsilla. Samana vuonna yhtye aloitti 15 kuukauden pituisen kiertueen. He kiersivät aluksi Saksassa Motörheadin kanssa ja menivät sitten Hed PE:n ja Drowning Poolin mukana.
Alttari
thumb|Kalevan kirkon alttari ja alttariveistos "Särkynyt ruoko" pienoiskuva|Antiikin Kreikan aikainen alttari. thumb|Roomalainen [[Pompeji|Pompeijin alttari Italiassa.]] thumb|right|[[Shintolaisuus|Shintolainen kamidana-kotialttari.]]
Alttari on pöytä tai koroke, jota käytetään uskonnollisissa seremonioissa. Yleensä alttari on keskeisessä asemassa ja sitä pidetään pyhänä.
Juutalaisuus
Alttari ("teuras- tai uhrauspaikka" ) liittyy Vanhassa testamentissa Mooseksen lain määräämään polttouhrikäytäntöön. Muinaisessa Israelissa ja itämailla alttari oli paikka, johon jumaluudelle aiotut antimet asetettiin. Vaatimattomaksi alttariksi kelpasi pelkkä kallio, mutta Mooseksen rakennusohjeiden mukaan alttari tuli rakentaa kivestä ja maasta, mutta hakattua kiveä ei saanut käyttää, koska ihmisten työkalut saastuttivat sen. Alttariin ei myöskään saanut olla portaita, jotta uhraajan häpy ei näkyisi sinne noustessa.
Vaatimaton alttari voitiin rakentaa pelkästään yhtäkin tilaisuutta varten ja oli myös siirrettäviä alttareita, joita viholliset saattoivat viedä mukanaan. Kielloista huolimatta alettiin rakentaan myös kallisarvoisempia alttareita. Harvinaisempi ja myöhäisempi nimitys alttarille on jumalliesi, jossa poltettiin uhrieläimen rasva ja myös koko eläin.
Tärkeänä osana alttarissa olivat nurkkiin asetetut sarvet, jotka aina siveltiin uhriverellä. Sarvien maahan hakkaaminen merkitsi alttarin häpäisemistä ja hävittämistä. Sarvien alkuperä ja merkitys on jäänyt hämäräksi, mutta on arveltu niiden merkitsevän masseebojaa eli pyhää kivipatsasta, joka oli alun perin alttarin keskellä, mutta siirrettiin polttouhrauksen myötä kulmiin tai toisen arvelun mukaan babylonilaiseen vaikutukseen, jonka mukaan ne olisivat kuvanneet kuun sarvia.
Alttari sijaitsi yleensä kukkulalla sijaitsevan temppelin avoimella pihalla. Salomon temppelin polttouhrialttari sijaitsi myös temppelisalin edessä avoimella pihalla. Senkin kulmissa oli neljä sarvea, alttari oli verhottu vaskilevyillä, mutta tarkempaa tietoa sen rakenteesta ei ole. Kaikkein pyhimmällä paikalla oli alttaripöytä, johon asetettiin sapattina näkyleivät. Pöytä oli kolme kyynärää korkea, kolme pitkä ja kaksi leveä. Se oli rakennettu setripuusta ja kullasta, sen kulmissa oli myös sarvet. Suitsukkeiden olemassaolo pöydällä on jäänyt kiistanalaiseksi tutkijoiden keskuuteen.
Kuningas Aahas noin vuonna 730 eKr. siirsi Salomon temppelin alttarin pois ja korvasi sen uudenlaisella uunimallisella alttarilla, jonka malli oli peräisin Damaskostasta, Syyriasta tai Assyriasta. Tähän alttariin noustiin portaita pitkin sen itäpuolelta. Alttarissa oli myös nurkissa sarvet.
Muinaisten lähi-idän kansojen alttarit ovat olleet suhteellisen samanlaisia. Tämä johtuu siitä, että ne ovat vaihtaneet omistajaa usein kansojen siirtyessä paikasta toiseen ja itse käyttötarkoituksesta, johon asetettiin ruoka-, teuras- ja polttouhrit.
1. kaupunginosa
1. kaupunginosa tai I kaupunginosa tarkoittaa jonkin kaupungin kaupunginosaa, jolle on kaupunginosia numeroitaessa annettu järjestysnumeroksi 1. eli roomalaisilla numeroilla I. Joissakin kaupungeissa ensimmäiselle kaupunginosalle on annettu järjestysnumeron lisäksi myös nimi.
Alttari
Kristinusko
pienoiskuva|Espoon tuomiokirkko, jonka alttari ympärillä on poissiirrettävä alttarikaide pienoiskuva|Saksalaisen Syltin St.Raphaelin kirkon alttari ja [[ambo, jonka takana sedile]] Kristinuskossa alttari on ollut alun perin pöytä, jonka ympärille seurakunta on kokoontunut nauttimaan ehtoollista. Alttari on kirkkorakennuksen visuaalinen, toiminnallinen ja sisällöllinen keskus, Kristuksen läsnäolon paikka, Herran pöytä. Alttarin keskeistä symbolista arvoa korostaa se, ettei sille tule asettaa mitään muita esineitä kuin ehtoollisen vietossa tarvittavat välineet. Alttarille voidaan asettaa kynttilät, ja sillä on usein kukkia, mutta ne voidaan asettaa kuoriin, alttarin vierelle ja läheisyyteen.
Ensimmäiset kivialttarit ovat lähtöisin traditiosta, jonka mukaan kristityt kokoontuivat marttyyrien haudoille, koska niiden kautta uskottiin oltavan erityisessä yhteydessä taivaaseen, jonne veritodistajat olivat päässeet. Vanhoissa kirkkokunnissa, etenkin katolisessa ja ortodoksisissa kirkoissa marttyyrien tai muiden pyhien ihmisten pyhäinjäännöksiä eli reliikkejä voidaan edelleenkin sijoittaa alttariin.
Alttareita on siis kahta tyyppiä: marttyyriajoilta periytyviä kiinteitä kivialttareita, joita tavataan usein suurissa kirkoissa ja katedraaleissa, sekä puisia, ruokapöytäsymboliikkaa edustavia alttareita. Vanhan kirkollisen tradition mukaan alttari sijoitetaan tavallisesti kirkkorakennuksen itäosaan. Keskiajalla alttarit rakennettiin kivestä tai tiilestä. Alttari muurattiin laatikkomaiseksei, kiinteäksi rakenteeksi jota kattoi suorakaitetenmuotoinen kivilevy (alttarilevu, mensa) Rakenteen alaosassa oli syvennys marttyyrien pyhäinjäännöksia varten. Alttarilevyn kuhunkin kulmaan sekä keskelle alttaria kaiverrettiin risti muistuttamaan Kristuksen viidestä haavasta.
Läntisessä kirkossa tuli keskiajalla tavaksi rankentaa kirkkoihin pääalttarin ohella sivualttareja, joiden äärellä voitiin viettää päivittäin erityyppisiä messuja. Reformaation seurauksena syntyneissä kirkoissa on yleensä vain yksi alttari. Keskiajalla kirkon pääalttari alettiin sijoittaa kirkon kuorin perälle, kirkon itäseinään, jolloin alttarin ja seurakunnan välinen etäisyys kasvoi.
1,5-pentaanidioli
1,5-pentaanidioli (C5H12O2) on dioleihin eli kahdenarvoisiin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeerien, muovinpehmentimien ja muiden kemikaalien valmistukseen.
Alttari
Kristinusko
Nykyisin alttari pyritään sijoittamaan irti kirkon takaseinästä niin, että pappi voi johtaa messun ehtoollisosaa kasvot seurakuntaan päin. Tällainen keskusalttari, pöytäalttari on varhaisten vuosisatojen käytäntö, ja se oli myös reformaattori Martin Lutherin suosima tapa. Keskusalttari korostaa ehtoollista ja sitä, että ehtoollisen viettäminen on seurakunnan yhteinen tapahtuma. pienoiskuva|Alttari, Hyvän Paimenen kirkko, Länsi-Pakila, Helsinki Kuvassa alttarin vasemmalla puolella on apupöytä, [[kredenssi]] Kirkon alttari on materiaaliltaan ja koristelultaan usein näyttävä, etenkin vanhemmissa kirkoissa. Alttarin yläpuolella alttariseinässä oli yleensä alttaritaulu tai alttarikaappi. Nykyään alttaripöytä on usein yksinkertainen pöytä, jota koristaa alttariliinat, elävät kynttilät sekä krusifiksi tai risti. Alttarilla on usein myös kukkia, jotka voidaan sijoittaa myös maljakoihin alttarin vieteen kuorin lattialle, jolloin alttarilla on enemmän tilaa ehtoollisvälinille. Alttarilla käytetään tavallisesti leikkokukkia, sillä ne symboloivat uhria.
Suomessa sekä muissa Pohjoismaissa on alttari perineisesti ympäröinyt alttarikehä, alttarikaide. Sen tehtävänä on helpottaa ehtoollisen jakamista, kun ehtoollinen jaetaan polvistuneena. Alttarikaidetta on usein mainittu rajana, joka erottaa kirkon alttarin eräänlaiseksi "kaikkein pyhimmäksi". Alttarikehälle ja sen puoliympyrän muodolle on joskus annettu vertauskuvallisia selityksiä, mutta se on puhtaasti tekninen ratkaisu. Nykyään useissa uusissa kirkoissa se on helposti siirrettävistä paloista valmistettu tai sitä ei ole ollenkaan. Alttarikaide on käytössä lähinnä vain Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa, esimerkiksi Keski-Euroopan kirkoissa niitä ei ole.
1,5-pentaanidioli
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 1,5-pentaanidioli on väritöntä ja siirappimaista nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin, asetoniin ja etyyliasetaattiin. Poolittomiin orgaanisiin liuottimiin se liukenee niukemmin.
Alttari
Kristinusko
Ortodoksisessa kirkossa alttari on sijoitettu kirkossa ikonostaasin taakse erilliseen alttarihuoneeseen ja alttariin on myös sijoitettu reliikki eli pyhäinjäännös. Altaripöytä on keskellä alttarihuonetta oleva vapaasti seisova pöytä. Pienemmissä rukoushuoneissa alttari on huoneen itäpäädyssä.Alttaripöytä tavallisesti kuution muotoinen noin metrin mittainen jokaiselta särmältään. Pöytä voi olla tehty puusta tai kivestä ja se on tavallisesti peitetty brokadiliinalla, koristeellisella peitteellä, jonka värit voivat vaihdella kirkkovuoden liturgisten värien mukaisesti. Ylinnä alttaripöydällä on sakramenttilipas eli artoforion (tabernaakkeli) eli pyhätön muotoiseksi rakennettu pienoismalli, jonka sisällä on pieni rasia, jossa säilytetään ehtoollislahjoja, joita voidaan antaa esimerkiksi sairaille. Myös monihaarainen, tavallisimmin seitsenhaarainen kynttelikkö on alttaripöydällä sen takaosassa katsottuna kirkkosalista päin. Alttaripöydällä pidetään myös evankeliumikirjaa ja antiminssia, tavallisesti silkistä tehtyä kangasliinaa, johon on painettu Kristuksen hautausikoni.
1,5-pentaanidioli
Valmistus ja käyttö
1,5-pentaanidiolia voidaan valmistaa pelkistämällä glutaarihappoa tai sen estereitä esimerkiksi dimetyyliglutaraattia vedyttämällä. Yhä suurempi osa valmistetaan kuitenkin vedyttämällä tetrahydrofurfuryylialkoholia. Tässä reaktiossa katalyyttinä käytetään kuparikromiittikatalyyttejä tai piidioksidiin sidottua rodiumia ja reniumia.
Alttari
Alttari muissa uskonnoissa
Buddhalaisella alttarilla on aina Buddhan kuva ja yleensä joitakin uhrilahjoja, kuten kukka, kupillinen vettä, palava kynttilä tai suitsuke.
1,5-pentaanidioli
Valmistus ja käyttö
1,5-pentaanidiolia käytetään monomeerina polyesterien ja polyuretaanien valmistuksessa. Yhdiste lisää tuotteen joustavuutta ja alentaa polymeerin lasisiirtymäpistettä. Yhdisteestä valmistettavia estereitä käytetään muovinpehmentiminä muun muassa selluloosapohjaisissa tuotteissa. Muita 1,5-pentaanidiolista valmistettavia aineita ovat hydrauliset nesteet, emulgointiaineet, väriaineet, lääkkeet ja useat heterosykliset yhdisteet.
Alttari
Alttari muissa uskonnoissa
Saamelaiset alttarit ovat erityisessä paikassa maastossa olevia isoja kiviä, joilla on tasainen, laakea yläpinta. Alttari on myös saatettu koota useammasta kivestä siten, että laakea, laattamainen kivi on laitettu ylimmäksi muiden kivien varaan. Alttareihin on jätetty uhreja. Myös suomalaisilla ja muinaisilla skandinaavisten kielten puhujilla uskotaan olleen tällaisia alttareita.
Kotialttari
Alttari voi sijaita myös kodin nurkassa, seinän vieressä tai esimerkiksi kirjahyllyssä. Nurkassa olevaa kotialttaria kutsutaan myös pyhänurkaksi.
Ortodokseilla kotialttariin kuuluu ikoni, luterilaisilla risti.
The Ink Spots
The Ink Spots oli afroamerikkalainen pop -yhtye, joka toimi 1930–1950-luvuilla. 1940-luvulta alkaen Ella Fitzgerald levytti paljon yhtyeen kanssa.
Rhamnus (kaupunki)
Historia
Rhamnuksen paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella. Kaupunki sijaitsi suojaisassa lahdessa Attikan koillisrannikolla. Rhamnuksen demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kahdeksan edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Rhamnūsios.
pienoiskuva|vasen|Rhamnuksen kaupunginmuurien eteläinen pääportti. Klassisella kaudella Rhamnus oli yksi Attikan satamista ja sillä oli myös strategista merkitystä, koska se valvoi Eteläistä Euboianlahtea. Kaupunki linnoitettiin 400- tai 300-luvulla eaa. ja siellä oli todennäköisesti Ateenan varuskunta. Ateenan hävittyä Dekeleian Spartalle peloponnesolaissodan aikana vuonna 412 eaa. kaupungista tuli merkittävä Ateenan ruokahuollon reitti Euboialta tuleville elintarvikkeille.
pienoiskuva|vasen|Rhamnuksen raunioita. Rhamnus tunnetaan myös sen Nemesiksen kultista. Kaupunki oli Nemesiksen keskeisin kulttipaikka ja kultti tunnettiin siellä viimeistään 500-luvulla eaa. Paikallinen Nemesis muistutti monin tavoin Artemista. Rhamnus oli muun muassa puhuja Antifonin syntymäpaikka. Kaupunki alkoi taantua hellenistisellä ajalla.
Ensimmäiset arkeologiset tutkimukset alueella alkoivat vuonna 1817. Kaivauksia suoritettiin akropoliilla vuonna 1880 ja sekä akropoliilla että pyhäkköalueella vuosina 1880–1893. Myöhemmin alueella on kaivettu muun muassa vuosina 1922–1923, 1947, 1958 ja 1960 sekä vuodesta 1975 lähtien. Kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura.
Rakennukset ja löydökset
Kaupunki
Nemesiksen ja Themiksen temppelit pienoiskuva|[[Nemesiksen temppeli|Nemesiksen ja Themiksen temppeleiden rauniot.]]
Rhamnuksen merkittävimmät rakennukset olivat Nemesikselle ja Themikselle omistetut temppelit, jotka tunnetaan yhdessä nimellä Nemeseion. Ne sijaitsivat vierekkäin keinotekoisella tasanteella ylempänä rinteessä varsinaisen kaupungin ulkopuolella siitä noin 500 metriä etelään. Pienempi temppeli rakennettiin noin vuonna 480 eaa. varhaisemman, persialaissodissa tuhoutuneen temppelin paikalle. Se oli mahdollisesti omistettu kummallekin jumalalle tai vain Themikselle. Temppelin koko oli 10 × 6 metriä. Toinen temppeli rakennettiin noin vuosina 460–420 eaa. ja se oli omistettu pelkästään Nemesikselle. Sen koko oli noin 21,4 × 10 metriä ja siinä oli 12 × 6 pylvästä. Temppelissä oli Agorakritoksen tekemä paroslaisesta marmorista veistetty Nemesiksen kulttipatsas. Kummatkin temppelit edustivat doorilaista tyyliä. Temppelit hylättiin 300-luvulla jaa.
Ilytš
Ilytš on Petšoran sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 411 kilometriä, valuma-alueen laajuus 16 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 47 kilometrin päässä joen suusta 177 kuutiometriä sekunnissa.
Ilytš saa alkunsa Uralin länsirinteiltä, virtaa ensin etelään ja alajuoksullaan Petšoran alangolla kohti länttä. Yläjuoksu on asumatonta, alajuoksulla on muutamia kyliä. Suurimmat sivujoet ovat Kogel ja Palju. Joen itäpuolella sijaitsee Petšora–Ilytšin luonnonpuisto.
Brett Pesce
Brett Pesce (s. 15. marraskuuta 1994) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Carolina Hurricanesissa. Hän on Carolinan kolmannen kierroksen varaus ja kaiken kaikkiaan 66. varaus vuodelta 2013.
Ura
Pesce pelasi amatööritasolla New Jersey Hitmenissä, EJHL:ssä. Sieltä hän siirtyi New Hampshiren yliopiston joukkueeseen. Tulokaskautensa jälkeen hän tuli varatuksi kolmannella kierroksella Carolina Hurricanesiin vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Toisena vuotenaan kaudella 2013–2014 hän teki henkilökohtaisen ennätyksensä seitsemän maalia sekä 21 tehopistettä 41 pelissä. Viimeisellä kaudellaan Pesce sijoittui joukkueen puolustajien sisäisen pistepörssin toiseksi 16 pisteellään.
Yhteensä Pesce pelasi yliopistourallaan 109 ottelua. Kolmannen vuotensa jälkeen hän solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa 27. maaliskuuta 2015. Hän siirtyi Hurricanesin AHL-farmiseura Charlotte Checkersiin, jossa teki ammattilaisdebyyttinsä 2. huhtikuuta 2015 Oklahoma City Baronsia vastaan. Hän pelasi Checkersissä kauden neljässä viimeisessä kotiottelussa.
Kautta 2015–2016 edeltävän harjoitusleirin päätteeksi Pesce ei onnistunut saamaan paikkaa Hurricanesin NHL-kokoonpanossa, joten hänet lähetettiin takaisin Checkersiin 14. lokakuuta 2015. Hän sai kuitenkin ensimmäisen kutsunsa NHL:ään pian Carolinan kärsittyä pelaajien loukkaantumisista. Peliaikaa Pesce ei saanut, ja hänet lähetettiin takaisin Checkersiin. Myöhemmin hänet kutsuttiin NHL:n puolelle uudelleen, jolloin hän myös debytoi San Jose Sharksille kärsityssä 5–2 -tappiossa 24. lokakuuta 2015.
Kaudella 2017–2018 Pesce tienaa yli 800 000 dollaria. Sen jälkeen hänen tulokassopimuksensa päättyy ja hänen ansionsa tulevat nousemaan. Pesce solmi kesällä 2017 Carolina Hurricanes kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen. Uuden sopimuksen arvo on 24,15 miljoonaa dollaria, eli yli neljä miljoonaa dollaria kaudessa. Hurricanesin toimitusjohtaja Ron Francis on arvioinut, että Pesce on jatkossa isossa roolissa joukkueen puolustuksessa.
Ausgebombt
Ausgebombt on saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin kolmas EP, joka on julkaistu vuonna 1989.
Kappaleet
Saksan versiossa laulajana toimii Bela B. yhtyeestä Die Ärzte.
Iruma
Iruma on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Irumajoen varrella. Kaupunkiin kuuluu alueita Musashinon ylängöltä sekä Kajin ja Sayaman kukkuloilta. Etelässä kaupunki rajautuu Tokion metropoliin. Irumassa on 147 370 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 44,69 neliökilometriä.
Iruman kaupungin keskustan muodostaa Ōgimachiyan kaupunginosa, joka kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla postiasemana (shukuba) ja markkinapaikkana. Läheisessä Kurosun kaupunginosassa oli vuorostaan tärkeä Irumajoen ylityspaikka. Merkittäviä perinteisiä elinkeinoja ovat teen (Sayama-cha) viljely ja silkinviljely, jonka myötä kaupunkiin kehittyi varhain myös tekstiiliteollisuutta. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut myös elektroniikka- ja autoteollisuutta. Nykyisen Iruman kaupungin edeltäjä, Musashin maaseutukaupunki, perustettiin neljän kunnan kuntaliitoksella vuonna 1956. Irumaksi se muutti nimensä vuonna 1966, kun sille myönnettiin kaupunkioikeudet. Sen jälkeen Iruma on kasvanut yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Siellä toimii myös Japanin itsepuolustusilmavoimien tukikohta.
Iruman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Enshō-jin ja Kōsō-jin buddhalaiset temppelit. Irumaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Hachikō-linja ja Seibu-rautateiden Ikebukuro-linja.
Tarhasinisarja
Tarhasinisarja (Agapanthus praecox) on narsissikasvien heimoon kuuluva sipulikasvi.
Afrikansinisarja kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Afrikassa Länsi- ja Itä-Kapin provinsseissa. Se on myös suosittu ja helposti kasvatettava koristekasvi, josta on jalostettu monia lajikkeita. Toisinaan sitä myydään taimitarhoissa afrikansinisarjan nimellä.
Hukkabasket
Hukkabasket on sipoolainen koripalloseura.
Seura perustettiin vuonna 1989. Sillä on edustusjoukkueet sekä miehissä että naisissa. Miesten edustusjoukkue on pelannut parhaimmillaan III-divisioonassa kaudella 1994–1995. Seuran junioritoiminta aloitettiin kaudella 2005–2006, jolloin sen lisenssimäärä kolminkertaistui, ja jolloin Hukkabasket oli prosentuaalisesti eniten lisenssimääräänsä kasvattanut koripalloseura koko Suomessa. Kaudella 2014–2015 seuran junioritoiminta kattoi pojissa A-, B- ja C-poikien sekä minipoikien ikäluokat ja tytöissä B- sekä minityttöjen ikäluokat. Lisäksi seura järjesti koripallokoulua. Seuran tunnetuin kasvatti lienee Mikael Aalto.
Ingelore Lohse
Ingelore Lohse (s. 11. toukokuuta 1945) on saksalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän edusti maajoukkuetasolla Itä-Saksaa. Lohse oli mukana Helsingin EM-kisoissa 1971 maailmanennätysajalla (3:29,3) kultaa voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Lisäksi hän voitti 1971 EM-kisoissa pronssia 400 metrin henkilökohtaiselta matkalta.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1964
Suomen joukkue
Kääpiösarja (54 kg) Höyhensarja (57 kg) Kevytsarja (60 kg) Välisarja (67 kg) Kevyt keskisarja (71 kg)
Farman F.500
thumb|Stampe & Renard SR.7B Monitor IV OO-SRZ Farman F.500 Monitor oli 1950-luvun ranskalais-italialais-belgialainen koulutuslentokone, jonka ensilento lennettiin 11. heinäkuuta 1952.
Ranskalainen Farman jo aiemmin valmistanut Stampe SV.4-koneita lisenssillä. Se suunnitteli Stampen kanssa koulukoneen jossa hyödynnettiin SV-4-koneen osia. Tämä kone sai nimen Farman F.500. Sarjatuotantokone lensi ensi kerran 5. elokuuta 1955.
Marcos Aurélio
Marcos Aurélio de Oliveira Lima eli Marcos Aurélio (s. 10. helmikuuta 1984 Cuiabá) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian Primera Divisiónissa pelaavaa Coritiba ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Jerzu
Jerzu on kunta Sardinian itäosassa Nuoron maakunnassa Italiassa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.
Alueen talous perustuu viininviljelyyn laaksoja ympäröivillä jyrkillä rinteillä olevilla viinitiloilla.
Akava
Akava on korkeakoulutettujen keskusjärjestö, johon ryhmittäydytään osin ammatin, osin koulutuksen mukaan. Akava on Suomen toiseksi suurin keskusjärjestö Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK:n jälkeen. Elokuussa 2020 Akavalla oli yhteensä 36 jäsenliittoa ja yli 600 000 jäsentä. Vuonna 1950 perustetun Akavan suurimpia jäsenjärjestöjä ovat Opetusalan Ammattijärjestö OAJ, Tekniikan akateemiset TEK, Insinööriliitto, Suomen Ekonomit ja Tradenomiliitto TRAL. Opiskelijoiden edunvalvonnasta vastaa Akavan hallituksen alainen toimielin Akavan opiskelijoiden valtuuskunta.
Akavan puheenjohtajavaalit 2022
Akavan jäsenjärjestöt valitsivat liittokokouksessa 14. marraskuuta 2022 itselleen uuden puheenjohtajan Sture Fjäderin tilalle. Ehdolle on asettui kaksi ehdokasta. Suomen Lakimiesliiton esittämänä JUKOn toiminnanjohtaja Maria Löfgren ja Tekniikan Akateemisten esittämänä liiton oma toiminnanjohtaja Jari Jokinen. Löfgren voitti puheenjohtajavaalit äänin 514-383.
Toiminnan valmistelu
Akavan perustamisen taustalla oli lakimiesten pettyminen keskusjärjestönä toimineen Henkisen työn keskusliiton toimintaan. Ensimmäinen virallinen maininta keskusjärjestön perustamisesta tehtiin helmikuussa 1947, kun Lakimiesliiton hallitus antoi puheenjohtajansa Kaarlo Kairalle tehtävän ottaa yhteyttä Suomen Ylioppilaskuntien Liittoon, jotta se kutsuisi kokoon akateemisten ammattijärjestöjen neuvottelukokouksen, jossa voitaisiin pohtia uuden keskuselimen perustamista. Toukokuussa Lakimiesliitto järjesti neuvottelukokouksen, johon kutsuttiin 12 oman alansa keskusliittona toimivaa akateemista ammattijärjestöä. Kutsun saivat Agronomien yhdistys, Arkkitehtiliitto, Farmaseuttiliitto, Hammaslääkäriliitto, Kauppatieteilijöiden Kandidaattiyhdistys, Kemistiliitto, Lääkäriliitto, Metsänhoitajaliitto, Pappisliitto, Sähköinsinööriliitto, Valtionoppikoulujen Opettajaliitto ja Yksityisoppikoulunopettajain Yhdistys. Kutsutuista järjestöistä yhdeksän lähetti paikalle edustajansa. Kokouksessa oltiin eri mieltä järjestäytymismuodosta ja toiminnan vaatimista kustannuksista, joten asiaa selvittämään asetettiin nelihenkinen toimikunta, johon kuuluivat muun muassa professori Kaarlo Kaira Lakimiesliitosta ja Vilho Lihtonen Metsänhoitajaliitosta. Toimikunnan valmistelutyö ei johtanut ratkaiseviin tuloksiin. Uutta keskusjärjestöä alkoivat ajaa aktiivisimmin Lakimiesliitto ja Suomen Metsänhoitajainliitto.
Maaliskuussa 1950 Urho Kekkosen johtama vähemmistöhallitus käsitteli helmikuussa tapahtunutta palkkasäännöstelyn lakkauttamista. Päätös oli tullut yllätyksenä työmarkkinajärjestöille ja ensimmäisiä vapaita työehtosopimusneuvotteluita alettiin käydä SAK:n ja STK:n välillä. Kun keskitetyt neuvottelut ajautuivat umpikujaan, neuvotteluja jatkettiin liittotasolla. Virkamiesten palkoista keskusteltiin eduskunnassa huhtikuussa. Lakimiesliitto kutsui kymmenen akateemista ammattijärjestöä käsittelemään akateemisten alojen työmarkkinatilannetta. 22. huhtikuuta olleessa tapaamisessa valittiin kuusihenkinen valtuuskunta, joka kutsui kokoon akateemisten ammattijärjestöjen edustajakokouksen 26. huhtikuuta 1950. Tässä tapaamisessa valittiin Akateemis-ammatillinen Valtuuskunta (lyhennettynä AKAVA), jonka tehtävä oli valmistella tulevaa yhteistyötä. Valtuuskunnalla oli yksitoista kannattajajärjestöä: Agronomien Yhdistys, Farmaseuttiliitto, Hammaslääkäriliitto, Kemistiliitto, Lakimiesliitto, Lääkäriliitto, Metsänhoitajaliitto, Teknillisen korkeakoulun opettaja- ja virkamiesyhdistys, Valtion Diplomi-insinöörien Liitto, Valtionoppikoulujen Opettajaliitto ja Yksityisoppikoulunopettajain Yhdistys. Järjestöillä oli yhteensä noin 12 700 jäsentä. Valtuuskunnan tekemä sääntöesitys hyväksyttiin 7. joulukuuta 1950.
1950–1969
Järjestö perustettiin 14. joulukuuta 1950 nimellä Akateeminen Yhteistyövaltuuskunta. Perustajajärjestöjä oli kokouksessa 12: Agronomien Yhdistys, Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesyhdistys, Kadettikunta, Kemistiliitto, Lakimiesliitto, Lääkäriliitto, Metsänhoitajaliitto, Rakennusinsinööriyhdistys, Teknillisen korkeakoulun opettaja- ja virkamiesyhdistys, Valtionoppikoulujen Opettajaliitto, Valtiotieteen Kandidaattien Yhdistys ja Yksityiskoulunopettajain Yhdistys. Hammaslääkäriliitto ja Kirkon Pappisliitto liittyivät valtuuskunnan perustajajäseniksi hieman myöhemmin. Järjestöillä oli jäseniä yhteensä 14 350.
Virallisesti Akateemisen Yhteistyövaltuuskunnan toiminta alkoi ensimmäisessä vuosikokouksessa 10. huhtikuuta 1951. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Risto Niini ja valtuuskunnan käytännön asioita hoitamaan asetettiin työvaliokunta. Vuosikokouksen jatkokokouksessa hyväksyttiin ensimmäinen toimintasuunnitelma, jossa oli neljä päätavoitetta: valvoa korkeakoulututkinnon suorittaneiden taloudellisia ja yhteiskunnallisia etuja, tehostaa järjestäytymistä, tehdä valistustoimintaa ja kehittää sisäistä organistaatiota. Ensimmäinen toiminnanjohtaja varatuomari Kai Korte aloitti toukokuussa osapäiväisesti. Hän toimi samaan aikaan myös Lakimiesliiton asiamiehenä. Valtuuskunta vuokrasi käyttöönsä toimistotilan Lakimiesliiton toimistosta.
Valtuuskunnan ensimmäinen suuri tehtävä oli selvittää akateemisten virkamiesten elinajan ansiot. Lokakuussa valmistuneessa selvityksessä kävi ilmi, että esimerkiksi kemistit ansaitsivat uransa aikana yli kymmenen prosenttia vähemmän kuin sekatyöläiset, lakimiehet taas jäivät sekatyöläisten palkassa viisitoista prosenttia jälkeen. Vielä huonommassa asemassa olivat metsänhoitajat, upseerit ja oppikoulunopettajat.
Vuonna 1952 Akateemiseen Yhteistyövaliokuntaan liittyivät Farmaseuttiliitto, Eläinlääkäriyhdistys ja Hallinto-opin Kandidaattien Yhdistys. Ensimmäinen toimistovirkailija palkattiin syksyllä. Vuonna 1953 mukaan liittyi Alemman oikeustutkinnon suorittaneiden yhdistys. Kevätvuosikokouksessa perustettiin neuvottelukunta, jossa oli edustaja kustakin kannattajajärjestöstä.
Järjestö rekisteröitiin keskusjärjestöksi vuonna 1954 nimellä AKAVA r.y.. Puheenjohtajaksi valittiin Paavo Ravila. Organisaatiomuutos johti molempien oppikoulunopettajien järjestöjen sekä Rakennusinsinööriyhdistyksen eroon. Uusina jäseninä aloittivat Kotitaloustieteen kandidaattien yhdistys, Insinööriupseeriyhdistys, Yhteiskuntatieteiden kandidaattien yhdistys, Geologiliitto ja Kirjastovirkailijayhdistys.
Toimintansa alkuaikoina Akava keskittyi pääasiassa valtion virkamiesten edunvalvontaan, mutta 1950-luvun puolivälin jälkeen se alkoi ajaa myös kunnallisten viranhaltijoiden asioita. Akavan ajamat kuoppa- ja tasokorotukset saatiin voimaan vuoden 1956 alussa. Palkat nousivat keskimäärin 30 prosenttia, mutta johtavat virkamiehet saivat jopa yli 50 prosentin korotuksen. Toukokuussa hankittiin ensimmäinen oma toimitila Ullankatu 3:sta. Jäsenmäärä ylitti 20 000:n rajan.
1960-luvuilla Akavan asema heikkeni yhteiskunnallisen kuohunnan myötä ja akateemisten virkamiesten reaalipalkat laskivat jopa kolmasosan kymmenessä vuodessa. Juhani Salmisen puheenjohtajakaudella Akavaa alettiin kehittää laaja-alaiseksi työmarkkinakeskusjärjestöksi, johon hyväksyttiin vuodesta 1969 sääntömuutoksen myötä akateemisesti koulutettujen lisäksi myös ”erityiskoulutettuja” ryhmiä kuten opistokoulutuksen saaneita insinöörejä ja kansakoulunopettajia.
Vuonna 1962 Akava muutti Kapteeninkatu 7:ään. Vuonna 1964 säädettiin menettelytapalaki, joka johti lähtötasotarkistusten myötä suuriin palkankorotuksiin. Vuonna 1966 Akava muutti Lastenkodinkatu 5:een. Vuonna 1968 jäsenmäärä ylitti 40 000:n rajan.
1970–1999
Akavan jäsenmäärä kasvoi 1970-luvun alussa voimakkaasti. Rakennemuutoksen ja vuonna 1968 alkaneen noususuhdanteen myötä ammattiryhmien väliset voimasuhteet Suomessa muuttuivat. Vuosina 1976–1977 toimihenkilöiden määrä ylitti teollisuustyöntekijöiden määrän. Hyvinvointipalveluiden lisääntyminen laajensi julkista sektoria ja muun muassa akavalaisten peruskoulun- ja lastentarhanopettajien määrä kasvoi. Vuonna 1972 perustettiin kokoomaliitto Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK. Vuonna 1973 Akava perusti insinöörijärjestöjen kanssa Ylempien Toimihenkilöiden Neuvottelukunnan (YTN), jonka tehtäväksi tuli kehittää edunvalvontaa yksityisellä sektorilla.
1970-luvulla Akavaan liittyivät muun muassa Opettajien ammattijärjestö OAJ, Korkeakouluinsinöörien ja -arkkitehtien keskusliitto, Insinööriliitto, Suomen Arkkitehtiliitto SAFA ja Suomen Ekonomiliitto SEFE. Vuonna 1976 Akavaan kuului 51 jäsenjärjestöä. Vuonna 1977 Akavan jäsenjärjestöillä oli runsaat 146 000 jäsentä.
1980-luvun alussa korkeakoulututkinnon suorittaneiden osuus työelämässä oli noin kahdeksan prosenttia.
Vuosien 1978 ja 1990 välillä Akavaan liittyi vain yksi uusi jäsenjärjestö, Korkeakoulujen assistenttien ja tutkijoiden liitto KATL vuonna 1986. Samaan aikaan OAJ:hen sulautui kahdeksan pienempää Akavan opettajärjestöä: vuonna 1986 Kansalais- ja työväenopistojen rehtorit ja opettajat, Yliopistonlehtorien liitto ja Kuvaamataidonopettajat, vuonna 1988 Kauppaopettajat, Musiikinopettajat ja Teknillisten oppilaitosten opettajat, seuraavana vuonna Liikunnanopettajat ja Tekstiiliopettajat ja vuonna 1991 Lastentarhanopettajat.
Vuonna 1990 Akavalla oli 35 jäsenjärjestöä ja yhteensä 250 000 jäsentä. Keskimäärin Akavan jäsenjärjestöissä oli noin 7 500 jäsentä. Suurin järjestö oli OAJ, jossa oli 74 000 jäsentä ja pienin Geofyysikkojen liitto, jossa jäseniä oli 162. Akavan 1960- ja 1970-luvulta peräisin olevaa keskitettyä organisaatiota pidettiin ongelmallisena. OAJ, Lääkäriliitto ja muut julkisia sektoreita edustavat järjestöt eivät pitäneet siitä, että yksityissektoreilla toimivat järjestöt sekaantuivat esimerkiksi virkaehtosopimusten hyväksymiseen, eihän niilläkään ollut mahdollisuutta puuttua ylempien toimihenkilöiden tekemisiin. Myös insinööri- ja ekonomijärjestöt vaativat keskusjärjestön eri neuvottelualat olisi erotettava toisistaan. Vuonna 1991 Akavan puheenjohtajana aloitti Voitto Ranne ja hänen avukseen perustettiin pääsihteerin virka, jota hoiti Risto Piekka. Ranne alkoi toteuttaa Akavassa kauan valmisteltua toimintaorganisaation uudistusta.
Syksyllä 1992 Suomen vanhin ja suurin toimihenkilökeskusjärjestö TVK ajautui konkurssiin ja muut keskusjärjestöt alkoivat kilpailla TVK:n lähes 400 000 jäsenestä. Akavan hallitusta kiinnostivat Tehy, Pankkitoimihenkilöliitto ja Kaupan esimiehet, jotka päätyivät kuitenkin STTK:n jäseniksi. Kesäkuussa 1993 suurin jäljelle jääneistä keskusjärjestöistä oli SAK (1 130 000 jäsentä), STTK:lla jäseniä oli 455 000 ja Akavalla 315 000. Ne jatkoivat palkansaajayhteistyötä. Akava huomasi kamppailevansa sekä hallituksen ehdottamia erityisesti akavalaisten asemaa vaikeuttavia veronkorotuksia että SAK:ta ja sen ajaamaa tuloerojen tasoittamista vastaan. Lama laski palkansaajien yleistä ansiotasoa ja kavensi tuloeroja. Akavalaiset kärsivät lama-ajasta suhteellisesti muita enemmän.
Keskusjärjestöstä irrotettiin kaksi itsenäistä rekisteröityä neuvottelujärjestöä. Ylempien toimihenkilöiden neuvottelujärjestö YTN rekisteröitiin loppuvuonna 1993. YTN:n alkuperäisiä jäseniä olivat Insinööriliitto, Tekniikan akateemisten liitto, Kemistiliitto, Driftingenjörsförbundet, AEK, YTN:n yleinen ryhmä YTY ja kahdeksan jäsenliiton muodostama Vakava. Syyskuussa 1994 perustettiin Akava-JS, joka vastasi julkisen sektorin edunvalvonnasta. Neuvottelujärjestöille siirrettiin huomattava määrä tehtäviä keskusjärjestöstä.
Akava oli valmistellut asiaa Suomen liittymisestä EU:hun 1990-luvun alusta lähtien ja jo vuonna 1991 Akavan edustajakokous oli kannattanut jäsenyyttä. Huhtikuussa 1994 Akava julkisti perustelunsa myönteiseen kantaansa. Risto Piekka oli perustamassa EU-myönteistä ja puoluerajat ylittävää Parempi vaihtoehto -järjestöä. Sateenkaarimaisen organisaation tavoite oli, ettei kysymys jakaisi maata kahtia. Sekä SAK että STTK liittoutuivat Akavan kanssa ja KEY eli Keskusjärjestöjen Eurooppa Yhteistyö teki vahvaa taustavaikuttamista maakunnissa. Kansanäänestys pidettiin lokakuussa 1994 ja Suomi liittyi EU:hun tammikuussa 1995.
2000–2010
pienoiskuva|Akavan toimitalo sijaitsee [[Itä-Pasilassa. Akavan toimisto on ollut Akavatalossa 26.2.1976 alkaen. Akavatalossa toimii myös Akavan jäsenliittoja, kuten Opetusalan Ammattijärjestö OAJ.]]
Vuonna 2000 Akavassa oli reilut 375 000 jäsentä.
Tammikuussa 2004 Akava-JS muutti sääntöjään ja nimeään, siitä tuli Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö (Juko). Järjestö edusti yli 200 000:ta työntekijää, jotka työskentelivät kunnilla, valtiolla tai seurakunnissa.
Vuonna 2007 Akavaan liittyi KTK Tekniikan Asiantuntijat.
Vuonna 2009 Akavaan liittyivät Myynnin ja markkinoinnin ammattilaiset MMA, Kirkon Nuorisotyöntekijöiden Liitto KNT ja Päällystöliitto. Akavan Erityisaloihin siirtyi Suomen Verotarkastajat.
Vuonna 2010 Akavalla oli 34 jäsenliittoa ja niillä oli noin 550 000 jäsentä. Akava oli ainoa jäsenmääräänsä viime vuosina kasvattanut palkansaajakeskusjärjestö. Akavan jäsenliittoon Tekniikan Akateemiset TEKiin liittyi Valtion tutkimusalojen diplomi-insinöörit VTDI.
2011–
Keväällä 2011 Akavan puheenjohtajana aloitti Sture Fjäder, joka on järjestön pitkäaikaisin puheenjohtaja. Akavan Erityisaloihin liittyi Suomen Suuhygienistit ja Insinööriliittoon Tietoalan toimihenkilöt.
Vuonna 2012 Akavan Erityisaloihin liittyi Suomen Geronomiliitto ja Akavaan Suomen Terveydenhoitajaliitto STHL. Vuonna 2014 Akavan liittoon Yksityisalojen Esimiehet ja Asiantuntijat YTYyn liittyi Suomen Liikennelentäjäliitto ja vuonna 2015 Luotsiliitto sekä Lääkärihelikopterilentäjät vuonna 2016. Saman vuonna Akavaan liittyi Suomen Fysioterapeutit ja Suomen Poliisijärjestöjen Liitto SPJL.
Akava oli mukana tulopoliittisissa kokonaisratkaisuissa yhtenä osapuolena vuoteen 2016 saakka.
Vuosina 2007–2017 Akavaan oli siirtynyt toimihenkilöjärjestö STTK:sta yli 80 000 jäsentä, esimerkiksi vuonna Akavaan liittyneet Ammattiliitto Avan kautta liittyneet Tullivirkamiesliitto, Ulkoasiainhallinnon Virkailijayhdistys ja Verovirkailijain Liitto. Vuonna 2017 Akava ajoi muun muassa sitä, ettei 4 000–7 000 euroa kuukaudessa ansaitsevia hyvätuloisia palkansaajia verotettaisi niin, että heidän työmotivaationsa vähenisi.
Huhtikuussa 2018 Akavan tiedontuotanto alkoi toimia nimellä Akava Works.
Vuonna 2020 Akava alkoi perustaa Brysseliin akateemisten palkansaajien edunvalvontatoimistoa, joka yhdistää kaikki pohjoismaiset järjestöt. Vuosien varrella palkan­saaja­liittojen tai keskus­järjestöjen johtajat ovat esittäneet palkan­saaja­keskus­järjestöjen yhdistymistä yhdeksi palkan­saaja­keskus­järjestöksi. Esimerkiksi kesäkuussa 2020 asiaa ehdotti SAK:laisen auto- ja kuljetusalan liiton puheen­johtaja Raimo Piirainen. Akava tyrmäsi ehdotuksen ensimmäisenä, sillä korkeasti koulutettujen Akavan jäsenten edut ovat hyvin erilaiset kuin esimerkiksi AKT:n satamatyöläisten tai rekkakuskien edut. Elokuussa Fjäder kertoi, ettei Akavalla ole kantaa pääministeri Sanna Marinin ehdottamaan työajan lyhentämiseen, mutta työaikakysymys nostetaan Akavan hallintoon ja valmisteluun.
Puheenjohtajia
Hallituksen puheenjohtajat :
Keskusjärjestön puheenjohtajat :
Organisaatio
Akavassa ylintä päätösvaltaa käyttää kaksi kertaa vuodessa kokoontuva liittokokous, jossa kaikki Akavan jäsenjärjestöt ovat edustettuina jäsenmääriensä mukaisessa suhteessa. Liittokokous valitsee puheenjohtajan neljän vuoden välein ja hallituksen joka toinen vuosi.
Puheenjohtaja
Akavassa puheenjohtajan tehtävä on päätoiminen. Puheenjohtajan tehtäviin kuuluu muun muassa toimia hallituksen puheenjohtajana, edustaa Akavaa julkisuudessa ja johtaa Akavan toimiston työskentelyä. Akavan puheenjohtaja on ollut vuodesta 2011 Sture Fjäder. Hänet valittiin ensimmäiselle nelivuotiskaudelle toukokuussa 2011 Suomen Ekonomiliiton ehdokkaana. Fjäder on valittu uudelleen jatkokausille vuosina 2015, 2016 ja 2020. Hän jätti tehtävänsä kesken nelivuotiskautensa syksyllä 2022 ja Akavan liittokous valitsi 14.11.2022 Maria Löfgrenin uudeksi puheenjohtajaksi. Löfgrenin kausi jatkuu toukokuun 2024 liittokokoukseen asti.
Hallitus
Akavan hallituksessa on 20 jäsentä. Hallituksen kokoukset ovat avoimia kaikille jäsenliitoille. Myös pienimmät liitot saivat puhe- ja läsnäolo-oikeuden 2010-luvulla. Hallitus kokoontuu noin 11 kertaa vuodessa ja sen kokoukset valmistelee työvaliokunta, joka koostuu puheenjohtajasta ja yhdeksästä varsinaisesta jäsenestä ja neljästä yleisvarajäsenestä. Hallitus asettaa myös toimikuntia ja työryhmiä ja päättää niiden edustajat.
Toimikunnat ja työryhmät
Vuonna 2020 Akavan toimikuntia olivat:
Työryhmiä oli kolme: Seniorityöryhmä, Tasa-arvo- ja yhdenvertaisuustyöryhmä ja Yrittäjäpalkintotyöryhmä.
Nykyiset jäsenliitot
Akavaan kuuluu 36 jäsenliittoa, joista jäsenmäärältään suurin on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ.
Akavan jäsenliitot, suluissa liittymisvuosi:
Akavaan on kuulunut aiemmin lukuisia liittoja, jotka on sittemmin lakkautettu tai yhdistetty osaksi suurempia kokonaisuuksia. Monet Akavan liitoista ovat lisäksi vaihtaneet nimeään. Osaan näistä kuului vain muutama kymmenen työntekijää.
Toiminta
Akava osallistuu työelämän lainsäädännön, työttömyys- ja sosiaaliturvan sekä eläkejärjestelmän kehittämiseen ja työelämää koskeviin keskusjärjestösopimuksiin sekä tekee yhteiskunnallista vaikuttamista ja toimii keskusjärjestönä. Akava on vaikuttanut 2010-luvulla esimerkiksi eläkeuudistukseen. Akavan ansiosta uudistukseen otettiin mukaan myös 1950-luvulla syntyneet.
Akavaan kuuluu kaksi neuvottelujärjestöä, jotka vastaavat työehto- ja virkaehtosopimustoiminnasta: julkisella sektorilla Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO ja yksityisellä sektorilla Ylemmät Toimihenkilöt YTN. Myös jäsenliitot neuvottelevat työehtosopimuksista.
Muutokset kilpailukieltosopimuksiin
Akavalla oli tärkeä merkitys siinä, että Suomeen saatiin lakimuutokset, joiden mukaan työnantajalla olisi aina velvollisuus maksaa työntekijälle korvausta kilpailukieltosopimuksesta. Muutoksella pyrittiin karsimaan turhia kilpailukieltoja. Uuden lain on tarkoitus astua voimaan tammikuussa 2022, ja vuodesta 2023 alkaen se tulisi voimaan taannehtivasti, jolloin se koskisi myös ennen lain käyttöönottoa tehtyjä sopimuksia.
Muutos lähti liikkeelle Akavan tekemästä kyselystä, jonka mukaan joka kolmannella vastaajalla oli kilpailukieltosopimus, mutta vuosina 2014–2017 solmituissa uusista sopimuksista sellainen oli jo lähes puolessa (45 prosenttia). Tuloksia elokuussa 2017 esitellessään Akava kertoi, että yrityksissä työskentelevien akavalaisten kilpailukieltosopimukset olivat kolminkertaistuneet 2000-luvulla. Akavan puheenjohtaja Fjäderin mukaan selvitys osoitti, että liian laajalle levinneet kilpailukielto- ja salassapitosopimukset jäykistivät työmarkkinoiden toimintaa ja esitti lainsäädännön uudistamista. Lain mukaan yritysten ei tarvinnut maksaa korvausta työntekijälle kilpailunrajoitusajalta, jos aika oli alle kuusi kuukautta.
Syksyllä 2017 työministeri Jari Lindström tilasi varatuomari Jukka Ahtelalta selvityksen kilpailukielto- ja salassapitosopimuksista. Kesäkuussa 2018 valmistuneen selvityksen mukaan työnantajajärjestöt katsoivat, ettei tarvetta lainsäädäntömuutoksiin ole, sen sijaan työntekijäjärjestöistä muun muassa Akava ja Tradenomiliitto vaativat muutoksia. Ahtela ehdotti selvityksessään tiukennuksia kilpailukieltosopimusten käytön perusteisiin. Lindström oli hänen kanssaan samaa mieltä korjaustarpeista. Syyskuussa 2018 valmistui Akava Worksin Aalto-yliopiston taloustieteen työryhmältä tilaama selvitys, jossa tutkittiin professori Matti Liskin johdolla sitä, millaisia vaikutuksia kilpailukieltojen lisääntymisellä on yrityksiin, työntekijöihin ja työmarkkinoihin. Liski ehdotti joko lisää viranomaisvalvontaa tai lainsäädännön muuttamista. Lindströmin asettama kolmikantainen työryhmä alkoi selvittää muutostarpeita kilpailukieltosopimusten lainsäädännössä. Työryhmässä oli virkamiesten lisäksi työnantaja- ja työntekijäliittojen edustajia, Elinkeinoelämän Keskusliitto, Kunnallinen työmarkkinalaitos, Suomen Yrittäjät, STTK ja Akava. Työryhmä ei saanut vuodessa ratkottua erimielisyyksiään kilpailukieltosopimuksista.
Antti Rinteen hallitusohjelmaan otettiin mukaan kilpailukieltosopimusten käytön rajaaminen lainsäädäntöä täsmentämällä. Syyskuussa 2019 Akava julkaisi selvityksen, jossa vertailtiin kilpailukieltoja EU-maissa. Pakollinen korvausvelvollisuus oli voimassa 21 maassa, yhdeksässä maassa, mukaan lukien Suomi, korvausvelvollisuutta ei ollut. Lokakuussa työ- ja elinkeinoministeriö asetti työministeri Timo Harakan johdolla uuden työryhmän tekemään selvitystä. Myös Akava oli mukana työryhmässä. Huhtikuussa 2020 työryhmä sai valmiiksi luonnoksen lakimuutoksista. SAK, Akava ja STTK jättivät mietinnön jättämisen yhteydessä sitä täydentävän lausumansa, jossa ne kertoivat olevansa tyytymättömiä ehdotuksessa olevaan portaittaiseen malliin, jossa yli puolen vuoden kilpailukieltosopimuksesta maksettaisiin 60 prosentin korvaus kun taas sitä lyhyemmistä maksettaisiin vain 40 prosenttia.
Margaret (Connaughtin prinsessa)
thumb|Connaughtin prinsessa Margaretin hauta. Margaret Victoria Charlotte Augusta Norah, Connaughtin prinsessa (Margaret of Connaught, ; 15. tammikuuta 1882 Bagshot Park, Surrey, Iso-Britannia – 1. toukokuuta 1920 Tukholman linna, Ruotsi) oli Ruotsin kruununprinsessa ja syntyjään brittiläinen prinsessa, joka avioitui vuonna 1905 Ruotsin tulevan kuninkaan Kustaa VI Aadolfin kanssa.
Elämäkerta
Prinsessa Margaretan isä oli kuningatar Viktorian kolmas poika Arthur ja hänen äitinsä oli Preussin prinsessa Louise Margaret. Äitinsä kautta prinsessa Margaret oli Saksan viimeisen keisarin pikkuserkku ja isänsä kautta sukua muun muassa miehensä toiselle puolisolle Louise Mountbattenille. Prinsessa Margaretista tuli avioliiton johdosta Ruotsin kruununprinsessa Margareta vuonna 1907, mutta koska hän kuoli appensa kuningas Kustaa V:n vielä hallitessa, hänestä ei tullut koskaan Ruotsin kuningatarta. Aviopuolisonsa kanssa urheilua ja kuninkaallisen tradition mukaista hyväntekeväisyyttä harrastanut kruununprinsessa edusti ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Ruotsissa hovin anglofiilistä siipeä, kuningas Kustaan puolison kuningatar Viktorian edustaessa saksalaismielisiä voimia.
Margareta kuoli vappuna 1920 yllättäen odottaessaan kuudetta lastaan.
Lapset
Kruununprinsessa ja kruununprinssi saivat lyhyen avioliittonsa aikana viisi lasta:
Mariano Zabaleta
Mariano Zabaleta (s. 28. helmikuuta 1978 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 21 huhtikuussa 2000. Davis Cupissa Zabaleta edusti Argentiinaa neljässä maaottelussa vuosina 1999–2003.
Yhdysvaltain avoimissa 2001 Zabaleta voitti muun muassa Sébastien Grosjeanin, Greg Rusedskin ja Xavier Malissen ja selviytyi puolivärieriin saakka. Puolivälierissä hän kuitenkin hävisi Marat Safinille suoraan kolmessa erässä. Hän selviytyi Ranskan avoimissa 2002 ja 2003 neljännelle kierrokselle. Hän on voittanut kolme ATP-kaksinpeliturnausta.
Tore Reginiussen
Norjan A-maajoukkueessa Reginiussen teki ensiesiintymisensä vuonna 2008.
Äkkiä viime kesänä
Äkkiä viime kesänä (Suddenly Last Summer) on yhdysvaltalainen Joseph L. Mankiewiczin ohjaama draamaelokuva, joka perustuu Tennessee Williamsin samannimiseen näytelmään. Se kertoo nuoresta miehestä, joka kuolee epäselvissä oloissa matkallaan Euroopassa. Nuorukaisen äiti (Katharine Hepburn) haluaa, että mukana matkalla olleelle serkulle (Elizabeth Taylor) tehdään lobotomia, koska tämä on menettänyt järkensä nähtyään serkkunsa kuolevan. Lääkäri (Montgomery Clift) ei suostu tekemään leikkausta, vaan alkaa tutkia nuorukaisen kuolemaa.
Näyttelijät
Lähde:
Sekä Taylor että Hepburn olivat osistaan Oscar-ehdokkaina. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Helsingin Väestönsuojelumuseo
Helsingin Väestönsuojelumuseo on Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen museo Siltavuorenrannan varrella Kruununhaassa. Museo esittelee väestönsuojelun historiaa ja nykypäivää, ja se on rakennettu toisen maailmansodan aikaiseen väestönsuojaan. Näyttelytiloissa on muun muassa jatkosodan aikainen koti ja väestönsojelualan esineistöä. Helsingin väestönsuojeluyhdistys ry vastaa museon ylläpidosta ja järjestää museossa vieraileville yhdistyksille, ryhmille ja koululuokille tilauksesta myös turvallisuuskoulutusta.
Lestijoen Pesis
thumb|Lestijoen Pesiksen vaihtoehtoinen logo
Lestijoen Pesis (LePe) oli vuonna 2009 perustettu ja 2011 lakkautettu pesäpallon erikoisseura. Kaudella 2010 LePe pelasi Suomensarjassa. Kotikenttinä toimivat Toholammin ja Kannuksen hiekkatekonurmet.
Eidsfossin kirkko
Eidsfossin kirkko on kirkko Norjassa Vestfoldin läänissä Hofin kunnassa.
Lestijoen Pesis
Historia
Lestijoen Pesis perustettiin vuonna 2009. Se toteutui Kannuksen Uran ja Toholammin Urheilijoiden yhteistyönä ja seura peri TU:n sarjapaikan Suomensarjassa. LePe on toiminut toimintansa alusta lähtien yhteistyössä molempien seurojen kanssa. Kaudelle 2011 seura otti tavoitteekseen nousun ykköspesikseen. Lestijoen Pesis luopui toiminnastaan kauden 2011 jälkeen.
Prezi
Prezi on esitysgrafiikka- ja tarinankerrontatyökalu ideoiden esittelemiseen ja niiden virtuaalisella kankaalla jakamiseen. Ohjelma toimii pilvipalveluna (SaaS). Prezi erottuu muista vastaavista ohjelmistoista sen zoomauskäyttöliittymällä (ZUI), joka mahdollistaa käyttäjiä zoomaamaan sisään ja ulos niiden esittämisessä. Prezin avulla käyttäjät voivat näyttää ja selata tietoja määräajassa 2.5D:nä tai parallaksi 3D:nä koordinaatistossa. Prezi perustettiin virallisesti vuonna 2009 Adam Sonlai-Fischerin, Peter Halacsyn ja Peter Arvain ansiosta.
Prezi vs PowerPoint
Tässä on luokiteltu lukuisia Prezin ja sen pahimman kilpailijan PowerPointin teknisiä eroavaisuuksia.
Adidas Jabulani
Adidas Jabulani oli jalkapallon vuoden 2010 MM-kilpailujen virallinen kisapallo. Nimi Jabulani on zulua ja tarkoittaa juhlimista. Pallossa on 11 eri väriä, jotka edustavat jalkapallon 11 pelaajaa ja isäntämaa Etelä-Afrikan 11 virallista kieltä.
Jabulani koostuu kahdeksasta muotoon valetusta 3D-paneelista, jotka on kuumasaumattu yhteen. Pallon pinnassa olevat aerodynaamiset urat lisäävät vakautta ilmassa sekä mikrotekstuuri-pinta parantaa kontrollia.
Jo'bulani
Jo'bulani on Jabulanin kultainen versio, jolla pelattiin MM-kisojen loppuottelu. Nimi oli kunnianosoitus Johannesburgin kaupungin nimelle, jota kutsutaan myös Jo'burgiksi. Tämä oli toinen pallo, jonka Adidas on suunnitellut pelkästään MM-kisojen loppuottelua varten: ensimmäinen suunniteltiin neljä vuotta aikaisemmin, kun Saksan MM-kilpailuissa loppuottelu pelattiin Teamgeist Berlin -pallolla.