cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valkjärvi (Lohja)
Maantiede
Valkjärven kaloista suurin osa on ahventa ja särkeä, järvessä esiintyy myös haukea, pasuria ja lahnaa ja useita muita lajeja. Valkjärvi on rehevähkö ja sen ekologinen tila on tyydyttävä. Vesitilavuus on 4 281 000 kuutiometriä.
Valkjärvi (23.074.1.006) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Odivelas
Odivelas on kunta Lissabonin piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 26,5 km² ja väkiluku noin 144 000. Kunta kuuluu Lissabonin metropolialueeseen.
Odivelasin nykyinen pormestari on sosialistipuolueen Hugo Martins. Kunnan virallinen juhlapäivä on 19. marraskuuta.
Veijari nimeltä Brisco
Juoni
Sarja kertoo paikallisten ryöväriparoneiden palkkaamasta palkkionmetsästäjästä, Harvardin yliopistosta valmistuneesta Brisco County Juniorista (Campbell), jonka tehtävänä on etsiä käsiinsä John Blyn rikollisjoukko. Tarinan sankarilla on myös henkilökohtainen tavoite: saattaa John Bly tuomiolle oman isänsä, sheriffi Brisco Countyn murhasta.
Countyn joukkoon liittyy myös palkkionmetsästäjä Lord Bowler (Carry), sekä ryöväriparoneiden käsikassarana ja yhteyshenkilönä toimiva lakimies Socrates Poole (Clemenson). Seikkailujensa lomassa County törmää useamman kerran outoon kultaiseen palloon, jota tavoittelevat paitsi ryöväriparonit ja John Bly, myös Yhdysvaltain hallitus.
Max Artved
Max Artved (s. 1965) on tanskalainen oboisti. Hän opiskeli vuodesta 1980 alkaen Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja myöhemmin Lontoossa ja Pariisissa. Hän teki soolodebyyttinsä vuonna 1990. Artved liittyi vuonna 1991 Tanskan kuninkaalliseen orkesteriin ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Tanskan radion sinfoniaorkesterin oboisti. Hän on levyttänyt Dacapolle ja Naxokselle.
Wespe
'''Sd.Kfz. 124 Wespe' (Leichte Feldhaubitze 18/2 auf Fahrgestell PzKpfw II (Sf) Wespe, (Sd.Kfz. 124)'') oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen Panzerkampfwagen II:n alustalle rakennettu panssarihaupitsi.
Wespeä käytettiin ensimmäistä kertaa itärintamalla vuonna 1943 ja se osoittautui niin menestyksekkääksi, että kaikki Panzer II:een pohjautuva tuotanto keskitettiin Wespe-panssarihaupitsien valmistamiseen. vasen|pienoiskuva|Tuhottu Wespe [[Normandiassa vuoden 1944 kesällä.]]
Tietokanta
Tietokanta on tietokoneen tallentama tietojen ja informaation järjestetty kooste. Tietokannat ovat tiettyä tarkoitusta varten koottuja tiedostokokoelmia, joista hakumenetelmillä saadaan yksittäinen tieto tai tietoyhdistelmiä ja joita voidaan korjailla tai täydentää (päivitys). Laajimmin käytetyt tietokantaohjelmistot ( relaatiotietokannat) perustuvat relaatiomalliin. Relaatiomallin vaihtoehtona tietokannat voivat perustua muun muassa oliomalliin tai graafimalliin.
Tietokantojen historiaa
Vuonna 1959 perustettu CODASYL-komitea määritteli tietokannan hallintajärjestelmiä, joiden ensimmäinen määrittely julkaistiin vuonna 1969.
Modernien tietokantojen edeltäjiä kehitettiin 1960-luvulla. Hierarkkinen malli toteutettiin ensimmäisenä, sen jälkeen verkkomalli ja sen jälkeen relaatiomalli.
Alan uranuurtaja oli Charles Bachman. Bachmanin artikkeli "The Programmer as Navigator" julkaistiin vuonna 1973 Communications of the ACM -lehdessä. Artikkeli johti navigaatiomallin kehittämiseen. Navigaatiomalli liitetään usein hierarkkisiin ja verkkomallin tietokantoihin.
Tietokantojen relaatiomallin ja käsittelyteorian kehitti Edgar F. Codd, jonka artikkeli "A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks" julkaistiin vuonna 1970 Communications of the ACM -lehdessä. Codd työskenteli IBM:n tutkimuslaboratoriossa, ja hän johti ensimmäisten relaatiotietokantojen testiversioiden kehitystyötä. Vuosina 1973–1976 IBM-laboratoriossa kehitettiin relaatiotietokannan prototyyppiä nimeltä System R. IBM:n kaupallinen tietokantatuote DB2 julkaistiin 1983.
Olio-ohjelmoinnin yleistyttyä myös tietokantoja on kehitetty vastaamaan oliomallin asettamiin tarpeisiin. On kehitetty puhtaita oliotietokantoja, minkä lisäksi perinteisiin relaatiokantoihin on lisätty olio-ohjelmointia tukevia ominaisuuksia. Jälkimmäisistä käytetään nimeä olio-relaatiotietokannat.
NoSQL-tietokannaksi kutsuttiin aluksi Carlo Strozzin vuonna 1998 esittämää järjestelmää, jossa ei käytetty SQL-kyselykieltä. Termi yleistyi vuonna 2009 Johan Oskarssonin järjestämässä tapaamisessa, jossa keskustelun aiheena olivat ei-relaatiomallin mukaiset ohjelmistot, kuten Cassandra ja Voldemort.
NoSQL-tietokantoja ovat avain-arvotietokannat, sarakkeiset tietokannat, dokumentti-orientoituneet tietokannat ja graafitietokannat. XML-tietokanta on dokumenttiorientoituneen tietokannan tyyppi.
Ricardo Kishna
Seurajoukkueura
Kishna edusti vuodet 2001–2010 kotikaupunkinsa ADO Den Haagin juniorijoukkueita. Vuonna 2010 hän siirtyi maan suurseuraan AFC Ajaxiin. Ajaxin ykkösjoukkueessa Kishna debytoi helmikuussa 2014 Red Bull Salzburgia vastaan Eurooppa-liigassa. Debyytti Eredivisiessä tapahtui kolme päivää myöhemmin AZ Alkmaaria vastaan tehden ensimmäisessä liigaottelussaan heti maalin. Kaudella 2014–2015 Kishna debytoi Mestareiden liigassa.
Tietokanta
Tietokantojen historiaa
NewSQL on tietokantaluokka, joka pyrkii yhdistämään ACID-ominaisuudet NoSQL-tietokantojen skaalautuvuuteen.
Ricardo Kishna
Maajoukkueura
Kishna on pelannut monissa Alankomaiden nuorten maajoukkueissa. Nykyisin hän pelaa sekä alle 20- että alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa, joissa molemmissa hän debytoi loppuvuodesta 2014.
Tietokanta
Tietokantojen historiaa
Hajautettu tietokanta on tietokanta, joka ei ole kokonaisuudessaan tallennettuna yhdessä paikassa vaan tietokoneverkon kautta toisiinsa yhdistetyillä tietokoneilla.
Hierarkkinen tietokanta
pienoiskuva|oikea|Hierarkkinen malli Varhaisin tietokantamalli on hierarkkinen malli. Hierarkkinen malli johti verkkomallin kehitykseen.
Hierarkkisessa tietokannassa tieto järjestetään ylösalaisin käännettyyn puurakenteeseen. Rakenteessa tiedoilla on isäntä–lapsi-suhde, kuten hierarkkisessa tiedostojärjestelmässä: isännällä voi olla useita lapsia mutta lapsella voi olla vain yksi isäntä. Tämä eroaa relaatiotietokannasta, jossa rakenne voidaan vapaasti määrittää.
IBM:n Information Management System (IMS) perustuu hierarkkiseen malliin: järjestelmää on edelleen käytetty vuonna 2013 IBM System Z -alustalla. IMS perustuu Yhdysvaltain avaruusohjelman materiaalihankintojen hallintaan kehitettyyn järjestelmään.
Hierarkkiseen malliin perustuviin järjestelmiin kuuluvat DNS-nimipalvelu ja LDAP-hakemistopalvelut.
Verkkomallin tietokanta
pienoiskuva|oikea|Verkkomalli Verkkomallin tietokanta suunniteltiin korjaamaan hierarkkisen mallin ongelmia, etenkin sen joustamattomuutta. Mallin ongelmia ovat esimerkiksi vaikeampi toteutus ja ylläpito. Verkkomalli johti relaatiomallin kehittämiseen. Relaatiomallia pidettiin aluksi epäkäytännöllisenä.
Verkkomallissa tiedot esitetään tietuiden puurakenteena. Riippuvuudet tietuiden välillä esitetään joukkoina, joilla on isäntä (omistaja verkkomallissa) ja lapsia (jäseniä verkkomallissa). Tietueiden liitokset esitetään osoittimina eikä toistettuina sarakkeina kuten relaatiomallissa.
Verkkomalli lisäsi mahdollisuuden useammalle omistajalle ja siten monta–moneen-suhteiden esityksen.
Charles Bachmanin General Electricille kehittämä Integrated Data Store (IDS) perustui verkkomalliin ja vaikutti myös CODASYLin toimintaan.
Relaatiotietokannat
pienoiskuva|oikea|Relaatiomalli Relaatiotietokannat perustuvat predikaattilogiikkaan pohjautuvaan relaatiomalliin, jonka käsitteitä käyttäen tietokannan peruskäsitteet, kuten taulut, määritellään. Relaatiotietokannoissa taulujen välille luodaan yhteyksiä. Taulujen tiedot yhdistetään toisiinsa toisen taulun avaimella. Yleisimmin ID:llä. Toisessa taulussa yhteyden luovaa saraketta kutsutaan viiteavaimeksi tai vierasavaimeksi.
Taulujen välisiä suhteita kuvataan usein Äiti-lapsi -termillä. Termin mukaisesti äidillä voi olla useita lapsia, mutta lapsilla ei useita äitejä (suhde 1:n). Esimerkiksi viestillä voi olla vain yksi kirjoittaja (käyttäjä), mutta käyttäjällä useita kirjoituksia. Tällaisessa tapauksessa kirjoittaja/käyttäjä on tietokannallisesti viestin äiti ja kirjoitukset ovat kirjoittajan lapsia.
Esimerkki yksinkertaisesta taulukkorakenteisesta tietokannasta.
Oliotietokannat
pienoiskuva|oikea|Esimerkki oliomallista. Oliomalliin perustuvat tietokannat ilmeistyivät ensi kertaa 1980-luvulla CAD-sovelluksien tarpeisiin. Toisin kuin relaatiomallissa, oliomalli ei linkitä rivejä ja sarakkeita. Oliomallin mukaisessa tietokannassa ei myöskään käytetä kiinteää skeemaa. Monimutkaisen tiedon hakeminen voi olla myös nopeampaa seuraamalla suoraan osoittimia.
Oliotietokantojen tuki kyselykielille kuten SQL on vähäisempää ja käyttö painottuu enemmän olio-ohjelmointikieliin.
Tietokannan rakentaminen
Tietokannan rakentaminen perustuu siihen tallennettavan tiedon mallintamiseen. Tiedon mallintaminen perustuu sen ja sen kuvaaman todellisuuden analyysiin, jonka tuloksena saadaan joukko entiteettejä, niiden välisiä yhteyksiä ja niiden ominaisuuksia. Nämä esitetään yleensä jonkin kuvauskielen tai tekniikan avulla. Yksi yleinen kuvauskieli on UML. Seuraavassa vaiheessa malli kuvataan jonkin reaalisen tietokantatekniikan edellyttämässä muodossa. Yksi yleinen tietokantatekniikka on relaatiotietokanta, joka perustuu relaatiotietomalliin.
Tietomalli on siis malli tiedosta, ei todellisuudesta, jota se mallintaa vain epäsuorasti. BIM (Building Information Modelling, Rakennuksen tietomalli) on vastaavasti rakentamisen käytännön toteutus tietomallista, joka perustuu aina tietokantaan.
Tietokantojen rakentamisen lisäksi tietokoneohjelmien rakentamisen yhteydessä tehdään tietomalli niistä tiedoista, joita ohjelmalla käsitellään. Tietomallia voidaan tarvita myös esimerkiksi kommunikaatioprotokollien rakentamisessa. Tietokannat voivat nykyisin tallentaa myös binääridataa. Tällöin tietomallia suunniteltaessa arvioidaan, onko tietueisiin liittyviä dataobjekteja kuten kuvia järkevintä käsitellä erillisinä tiedostojärjestelmään tallennettuina tiedostoina vai tietokantaan tallennettuina binääritietueina (tietotyypit BLOB ja CLOB).
Jos rakennetaan relaatiotietokantaa, jota hallitaan SQL-kielen avulla, viime vaiheessa tietomallissa kuvatut entiteetit luodaan tietokantaan tauluina SQL-kielen määrittelylauseilla (käytännössä CREATE-lause). Yksinkertaisimmissa tietomalleissa entiteetin sisältämät tietueet ja tietotyypit voivat sellaisinaan vastata tietokannan taulurakennetta. Tietokantajärjestelmät mahdollistavat myös monimutkaisemman toimintalogiikan toteuttamisen jopa niin, että tietokantamoottori voi SQL-kielisten kyselyiden lisäksi ajaa yleisemmillä ohjelmointikielillä toteutettuja tallennettuja proseduureja. Tämä lähestymistapa on hyödyllinen erityisesti tilanteissa, joissa asiakaspäässä on käytössä rajalliset resurssit SQL-kyselyn palauttaman datan tulkitsemiseen, jolloin tulkintaa ja muuta käyttötapaukseen liittyvää logiikkaa voidaan toteuttaa palvelinpäässä.
Tietokannan hallintajärjestelmä
Tietokannan hallintajärjestelmä on ohjelmisto (yksi tai useampia ohjelmia), jonka tehtävänä on hakea, tallentaa ja järjestää tietokoneella olevia tietoja.
Hallintajärjestelmä on toteutettu varusohjelmistona, jonka tehtävänä on tukea varsinaista tietokantamoottoria mm. optimoimalla kyselyjä käyttäen hyväksi tallennettua hakutilastoa  ja indeksejä. Tietokannan hallintajärjestelmät sisältävät myös ylläpitoa helpottavia apuohjelmia joiden avulla tietokantamoottorin säilyttämä tieto voidaan varmuuskopioida ja palauttaa sekä viedä ja tuoda muihin järjestelmiin. Varusohjelmat mahdollistavat tietokantojen klusteroinnin sekä toisintamisen kun haetaan korkeampaa käytettävyyttä ja saatavuutta. Hallintajärjestelmät sisältävät nykyisin myös rakenteisten dokumenttimuotojen tuen sekä teksti-indeksoinnin laajojen tietomäärien käsittelemiseksi. Hallintajärjestelmä helpottaa ylläpitäjän työtä myös tarjoamalla yhden käyttöliittymän jonka kautta tietokantamoottorien tilaa, ominaisuuksia ja parametrejä voidaan helposti hallita. Käytännössä kuitenkin tietokantojen ylläpitäjät yhä työskentelevät mieluummin komentorivipohjaisen konsolin kautta.
Relaatiotietokantojen hallintajärjestelmistä käytetään lyhennettä RDBMS ja oliotietokantojen hallintajärjestelmistä lyhennettä ODBMS tai OODBMS.
Tietokannat käytännössä
Tietokantoja käytetään monissa sovelluksissa liki jokaisella sovellusalueella. Tietokantaa suositellaan suurien monen käyttäjän järjestelmien tiedon tallennusmekanismiksi silloin, kun tarvitaan usean käyttäjän välistä koordinaatiota. Jopa yksittäiselle käyttäjälle tietokanta voi olla sopiva ratkaisu, ja monet sähköpostiohjelmat ja kalenterisovellukset perustuvat standardin mukaiseen tietokantateknologiaan.
Transaktiot ja samanaikaisuus
Lisänä useimmat käytännön tietokannat pyrkivät toteuttamaan transaktiomallin, jolla on halutut tiedon oikeellisuuden säilytysominaisuudet. Ihannetapauksessa tietokantaohjelmisto noudattaa ACID-sääntöjä:
Käytännön toteutuksissa useimmat tietokantajärjestelmät joustavat joidenkin näiden sääntöjen noudattamisessa, jotta suorituskyky olisi parempi.
Samanaikaisuuden hallinta on menetelmä, jolla varmistetaan, että transaktiot ajetaan turvallisella tavalla ACID-sääntöjä noudattaen. Tietokantajärjestelmän pitää pystyä varmistamaan, että vain sarjallistettavat, palautettavat operaatiot ovat sallittuja ja että mitään toimintoja toteutetuista transaktioista ei menetetä silloin kun palautetaan kanta tilaan ennen peruutettua transaktiota.
Transaktioille tyypillisesti toteutetaan transaktioloki (transaktiohistoria), jolla voidaan palauttaa tietokanta aiempaan tilaan ja myös seuraavaan tilaan, esimerkiksi palautuksen jälkeen. Tästä syystä lokissa on toteutuksesta riippuen oltava varsinainen muutos ja muutosta edeltävä tieto, jotta palautus on mahdollista tehdä.
Kyselykielet
Tietokantojen hallintajärjestelmät tukevat erilaisia kyselykieliä, joita ovat:
Valkeajärvi (Virrat, Luodespohja)
Valkeajärvi on Pirkanmaalla Virroilla Luodespohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 19,6 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vermasjärven valuma-alueella (35.45), jonka Vermasjärven alueeseen (35.452) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy.
Seitsemän kortin avopokeri
Seitsemän kortin avopokeri on pokeripeli, jossa jaetaan kaikille pelaajille seitsemän korttia joista neljä avoimina kaikkien pelaajien nähtävänä. Sitä pelataan etupäässä fixed limitinä, jossa panostuksen koko on ennalta määrätty, ja pot limitinä, jossa panostuksen koko voi olla korkeintaan potin suuruinen. Pelaaja muodostaa parhaan viiden kortin pokerikätensä vapaasti saamiensa seitsemän kortin joukosta.
Ennen texas hold'emin suosion kasvua seitsemän kortin avopokeri oli suosituin pokerivariantti Yhdysvalloissa, erityisesti itärannikon kasinoissa.
Pelin kulku
Aluksi kaikki pelaajat maksavat pienen alkupanoksen (ante). Sitten kaikille pelaajille jaetaan kaksi korttia kuvapuoli alaspäin ("taskukortit") ja yksi avoin kortti kuvapuoli ylöspäin ("ovikortti"), minkä jälkeen on ensimmäinen panostuskierros. Pelaaja, jolla on näkyvissä pienin avoin kortti, joutuu tekemään pakkolyönnin (bring-in) kooltaan joko puolikas tai kokonainen pieni lyönti (esimerkiksi 0,50 dollarin peleissä puoli dollaria tai yksi dollari). Samanarvoisten avokorttien järjestyksen ratkaisee kortin maa (vahvimmasta heikoimpaan pata, hertta, ruutu ja risti). Tämän jälkeen jaetaan neljäs, 4th streetiksi kutsuttu kortti. Nyt panostuksen aloittaa pelaaja, jolla on paras näkyvissä oleva käsi. Mikäli pelaajalla on pari, hän saa halutessaan lyödä pienen tai suuren lyönnin (0,50 dollarin pelissä 1 tai 2 dollaria), mikäli paria ei ole näkyvissä, panostus voi olla pienen lyönnin suuruinen (1 dollari).
Viides (5th street) ja kuudes kortti (6th street) jaetaan avoimina kullekin pelaajalle, mutta seitsemäs kortti (7th street tai river) jaetaan piilokorttina. Aina kun kaikki pelaajat ovat saaneet yhden kortin, seuraa panostuskierros.
Hi-Lo
Peliä pelataan myös "hi-lo" (tai "hi-low") -muodossa, josta käytetään englanniksi muun muassa nimitystä "Eight-or-better high-low stud" tai "Seven Card Stud Hi-Low Split-8 or Better". Tällöin potti jaetaan parhaan ja matalimman käden käsken. Matalimman käden potin voittaa pelaaja, jolla on matalin korkeintaan kahdeksikon korkuinen käsi (paras mahdollinen matala käsi on 5-4-3-2-A, jossa A on ässä). Korttien arvojärjestys luetaan ylhäältä alas niin, että low-potissa esimerkiksi käsi 7-5-4-3-2 on parempi kuin 7-6-3-2-A. Jollei kellään pelaajista ole matalaa kättä, koko potti menee parhaalle korkealle kädelle.
Vilijonkka
Vilijonkka on kuvitteellinen laji Tove Janssonin Muumi-teoksissa. Vilijonkat ovat järjestystä ja siisteyttä rakastavia naispuolisia hahmoja, joilla on taipumus hermostua herkästi. Ensimmäinen Vilijonkka esiintyy vuonna 1952 ilmestyneessä kuvakirjassa Kuinkas sitten kävikään?, jossa nimi tosin on suomennettu muotoon Vilivinkka. Tunnetuin Vilijonkka on Muumipeikko-sarjakuvassa ja Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa esiintyvä kolmen lapsen yksinhuoltajaäiti, johon usein viitataan nimellä "rouva Vilijonkka". Muita vilijonkkia ovat muun muassa Vaarallinen juhannus -kirjassa esiintyvät Vilijaana ja Emma, novellissa Vilijonkka joka uskoi onnettomuuksiin esiintyvä nimikkohahmo sekä Muumilaakson marraskuu -kirjassa tavattava Vilijonkka. Kuten Hemuli, nimi Vilijonkka esiintyy muumiteoksissa sekä yksittäisten hahmojen nimenä että lajinimenä.
Vilijonkat pukeutuvat aina mekkoon, ja heillä on usein päässään piippalakki ja kaulassaan pieni musta rusetti.
Rouva Vilijonkka
Muumilaaksossa asuva rouva Vilijonkka kolmine lapsineen esiintyy ensimmäisen kerran sarjakuvassa ”Kuvitteluleikki” (, 1956). Vilijonkka on hieno rouva, joka pitää siisteydestä ja järjestyksestä, eikä siedä Muumiperheen leppoisaa elämänasennetta. Animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Vilijonkan ensiesiintyminen tapahtui jaksossa 13 (Tiukka naapuri), joka perustuu löyhästi edellä mainittuun sarjakuvatarinaan.
Muumipeikko-sarjakuvissa Vilijonkalla on myös taloudenhoitaja nimeltä Mabel ja lehmä nimeltä Flora. Vilijonkan paras ystävä sarjakuvissa on Louska (tunnetaan myös Kampsuna). Hän esiintyy myös eräissä Tove Janssonin novelleissa Vilijonkan ystävänä.
Lähteet
Filifjonkan
Bruno Hildebrand
thumb|Bruno Hildebrand Bruno Hildebrand (6. maaliskuuta 1812 Naumburg – 29. tammikuuta 1878 Jena) oli saksalainen ekonomisti, joka edusti vanhempaa historiallista koulua.
Hänen taloustieteensä oli kriittistä klassista taloustiedettä kohtaan, varsinkin David Ricardon teorioita ja Adam Smithin luonnonoikeuden käsitettä kohtaan. Hänen magnum opus teoksensa oli Die National ökonomie der Gegenwart und Zukunft (1848). Tämän työn tarkoitus oli kuvailla taloudellisen kehityksen historiallisia lakeja. Hildebrandin mukaan taloudellinen kehitys on enemmän lineaarista kuin syklistä. Hän kannatti joiltain osilta sosialistista taloustiedettä, mutta näki sen vain osana historiallista kehitystä ja irtisanoitui marxilaisista arvoista. Elämänsä viimeiset 15 vuotta Hildebrand keskittyi taloudellisiin tilastoihin teoreettisen taloustieteen sijasta.
Hildebrand oli alkujaan taloustieteen professori Marburgin yliopistossa. Häntä syytettiin majesteettirikoksesta vuoden 1848 tapahtumien vuoksi, minkä johdosta hän pakeni Sveitsiin. Siellä hän toimi Zürichin yliopiston professorina. Myöhemmin hänestä tuli Bernin yliopiston professori ja Saksaan palattuaan Jenan yliopiston professori.
Hänen poikansa oli taiteilija ja kuvanveistäjä Adolf von Hildebrand. Hänen lapsenlapsensa oli katolinen filosofi Dietrich von Hildebrand. Hänen 4. polven rintaperillisensä on ympäristöaktivisti ja alkuperäiskansojen puolestapuhuja Martin von Hildebrand.
Kokemäen rautatieasema
Kokemäen rautatieasema (, entiseltä nimeltään Peipohjan rautatieasema, lyh. Pej, ratakm 284+442) on Suomen rataverkolla sijaitseva rautatieasema, joka sijaitsee Kokemäen kaupungissa Satakunnassa. Asemalla pysähtyvät kaikki Tampereen ja Porin välillä kulkevat InterCity ja Pendolino-junat. Kaikki matkustajajunat käyttävät yleensä raidetta 1. Raiteet 2 ja 3 eivät normaalisti ole matkustajajunien käytössä. Aiemmin oli Peipohjan lisäksi erikseen vielä Kokemäen asema lähempänä keskustaa, kolme kilometriä Peipohjasta Tampereen suuntaan, mutta se lakkautettiin vuonna 1984, jolloin Peipohjan aseman nimi muutettiin Kokemäen asemaksi. Vanha Kokemäen asemarakennus on purettu.
Historia
Asema avattiin vuonna 1895, kun rataosa valmistui. Peipohjassa oli jo rautatien tullessa paikkakunnalle huomattava maanteiden risteys, josta lähtivät tiet Poriin, Huittisiin ja Köyliöön. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja alueelle tehtiin myös kaksipaikkainen veturitalli, johon liittyi kahdeksankulmainen tiilinen vesitorni. Rautatie Kokemäeltä (silloisesta Peipohjasta) Raumalle avattiin liikenteelle 16. elokuuta 1897. Rautatieaseman ansiosta Peipohjasta alkoi kehittyä merkittävä asemakylä, johon perustettiin pari vuotta myöhemmin oma kansakoulukin. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1907. 1900-luvun alkupuolella Peipohjasta suunniteltiin uusia ratoja sekä Uuteenkaupunkiin että Loimaan kautta Helsinkiin. Pei­pohjan–Uuden­kaupungin rata­hanke haudattiin, kun Helsingistä päätettiin rakentaa rantarata Turkuun, joka oli tällöin myös Uudenkaupungin radan luontaisempi suunta. Sen sijaan Helsingin rata säilyi suunnitelmissa, koska sitä pidettiin tärkeänä pääkaupungin elintarvikehuollon kannalta; toisena vaihtoehtona radan pohjoiseksi päätepisteeksi oli Riste. Helsingin–Peipohjan rata poistui suunnitelmista 1930-luvulla linja-autoliikenteen kasvaessa voimakkaasti.
Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1918 kansalaissodan aikana poltetun vanhan aseman tilalle. Asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Thure Hellström. Rakennus vaurioitui vuonna 1929 sattuneessa tulipalossa, jonka jälkeen se korjattiin nykyiseen ulkoasuunsa. Samaan aikaan veturitallia laajennettiin yhdellä lisäpaikalla. Peipohjasta tuli Valtionrautateiden risteysasema vuonna 1950, jolloin Rauman rata siirtyi Rauman kaupungilta VR:n omistukseen. Rautatieristeyksen myötä Peipohjan taajaman asukasluku oli vuonna 1960 kasvanut yli tuhannen henkilön, kun Kokemäen keskustaajamassa Tulkkilassa oli samana vuonna noin 2 000 asukasta. Peipohjan asukasluku kasvoi vielä 1970- ja 1980-luvuilla, vaikka aseman liikenteellinen merkitys alkoi vähentyä.
Henkilöliikenne Raumalle päättyi vuonna 1988. Samana vuonna Kokemäen asemaravintola lopetti toimintansa. Rauman radalla on edelleen vilkas tavaraliikenne. Kokemäen rautatieasemaa on uusittu viimeksi vuonna 1997, jolloin on tehty uudet korkeammat matkustajalaiturit. Aseman alkuperäisistä rakennuksista on säilynyt tavarasuoja sekä laajennettu veturitalli. Museovirasto on luokitellut Kokemäen asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi. Veturitallia ollaan kunnostamassa Museoviraston entisöintiavustuksen turvin ja asemapäällikön asuinrakennus on muutettu tilausravintolaksi. Lisäksi asemarakennukseen rakennetaan asuntoja.
Kokemäen vanha rautatieasema
Kokemäen rautatieasema otettiin käyttöön Peipohjan aseman alaisena laiturivaihteena junaliikenteen alkaessa Tampereen ja Porin välillä vuonna 1895. Lähelle Kokemäen kirkonkylää Tulkkilaa sijoitetulle liikennepaikalle rakennettiin odotussuoja ja neljä vuotta myöhemmin sivuraide. Alkuperäinen pysäkkirakennus poltettiin kansalaissodan aikana, ja sen tilalle valmistui Thure Hellströmin laatimien Suupohjan radan V luokan piirustusten mukainen asemarakennus, tosin alkuperäisten piirustusten peilikuvana. Vaikka Kokemäen asema sijaitsi aivan kirkonkylän tuntumassa, se jäi risteysasemana toimineen Peipohjan varjoon. Kokemäen asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1969, henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1983 ja liikennepaikka lakkautettiin sekä kohtausraide purettiin vuonna 1984. Asemarakennus purettiin vuonna 1985.
PZL P.11
PZL P.11 Jedenastka oli puolalainen, Państwowe Zakłady Lotnicze -tehtaan valmistama yksimoottorinen ja yksipaikkainen, ylätasoinen hävittäjälentokone, joka teki ensilentonsa vuonna 1931. Syksyllä 1939 se oli ainut puolalainen lentokone, jolla oli edes vähäisiä mahdollisuuksia saksalaisia syöksypommittajia vastaan Puolan offensiivissa. Se oli kuitenkin auttamattomasti vanhentunut, ja niitä oli käytössä vain vähäisiä määriä.
Kehitys
Konetyyppi oli kehitelty 1920-luvun loppupuolen P.7-mallista, ja se teki ensilentonsa elokuussa vuonna 1931. Koneen tunnistaa helposti rungon yläpuolelle kiinnitetyistä ”lokinsiivistä”, jotka olivat jo P.7-koneista lähtien suunnittelija Zygmunt Puławskin käsialaa. Konetyyppi oli edistyksellinen, koska se yhdisti kaksitasokoneiden rakenteellista lujuutta, mutta oli kuitenkin yksitasoisena näitä nopeampi.
Toinen Bristol Mercury IVA -moottorilla varustettu prototyyppi lensi ensi kertaa joulukuussa 1931. Se saavutti 346 km/h nopeuden. Kesäkuussa 1932 ranskalainen Gnome-Rhône-moottorivalmistaja tarjosi koneeseen käytettäväksi sen Mistral 9Kcr -moottoria, jolla varustettua mallia P.11b valmistettiin vuonna 1932 Romanian käyttöön 49 kappaletta. Keväällä 1933 valmistettiin Puolan ilmavoimille 50 Mercury IVS2 -moottorilla varustettuja P.11a-konetta.
Ilmataistelut Puolassa 1939
thumb|vasen|PZL P.11 kiitotiellä ennen lentoonlähtöä. Toisen maailmansodan alkaessa Puolan ilmavoimilla oli käytössä 129 P-11- ja kolmekymmentä P-7-hävittäjää. 70 % koneista oli varustettuna vain kahdella konekiväärillä. Puolalaispilotit itse asiassa suosivat kevyemmin aseistettua versiota sanoen lisäpainon vaikuttavan haitallisesti suorituskykyyn, eritoten nousunopeuteen. Puolalaisversion erityispiirteinä oli irrotettava polttoainetankki, mutta lentäjää ei ollut suojattu minkäänlaisella panssaroinnilla. Etuna oli myös koneen käyttömahdollisuus lyhyiltä, tilapäisiltä kiitoteiltä.
Saksalaiset käyttivät pääosin Junkers Ju 87 ”Stuka” -syöksypommittajia, Messerschmitt Bf 110- ja Messerschmitt Bf 109 -hävittäjiä sekä Heinkel He 111- ja Dornier Do 17 -pommikoneita. P-11 ei kyennyt lainkaan kilpailemaan Messerschmittien kanssa nopeudessa. Se oli kuitenkin ketterä ja kestävä, ja koneesta oli hyvä näkyvyys. Kaksimoottoriset Bf 110 -hävittäjät kykenivät kuitenkin hyökkäämään pitkän toimintasäteensä ansiosta kaikille puolalaiskentille, ja ne olivat suuremman nopeutensa lisäksi myös paremmin aseistettuja, mikä lopulta teki puolalaislentäjien asetelmasta toivottoman. Lisäksi puolalaiskoneita ei ollut juurikaan mahdollista korjata ja varaosat olivat vanhoja, mikäli lainkaan saatavilla.
Kaikesta huolimatta P.11-pilotit saivat saksalaisia vastaan lähes 120 varmistettua ilmavoittoa, joista 10 Bf 109- ja 13 Bf 110 -hävittäjiä vastaan. Vain 26 P.11-hävittäjää tuhottiin ilmataisteluissa – valtaosa tuhottiin kentille.
P.11 käyttö 1939 jälkeen
Puolan ilmavoimien jäljelle jääneet 116 konetta, joukossa P.11 hävittäjiä, lennätettiin Romaniaan, missä ne internoitiin. Romanialaiset P.11c- ja P.11f-hävittäjät osallistuivat taistelutoimiin Saksan rinnalla itärintamalla 1941.
Tekniset tiedot
thumb|PZL P.11c
Schwinn
thumb|200px|Schwinn polkupyörä 2000-luvun alulta
Schwinn on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Ignaz Schwinn perusti yrityksen vuonna 1895 Chicagossa, ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen hallitsevista polkupyörävalmistajista. Yritys kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 1992.
Historia
thumb|Schwinn AeroCycle museossa Ignaz Schwinn syntyi Saksassa vuonna 1860. Hän kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa 1800-luvun lopulla kehitetyistä polkupyöristä, joissa käytettiin erikokoisia pyöriä. Schwinn turhautui eurooppalaisten polkupyörävalmistajien haluttomuuteen toteuttaa hänen ehdottamiaan muutoksia ja niinpä hän päätti vuonna 1891 muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuitenkin kohtasi samankaltaista vastustusta. Vuonna 1885 Schwinn perusti oman yrityksensä Adolph Arnoldin tarjoaman taloudellisen tuen avulla. Yrityksen nimeksi annettiin Arnold, Schwinn Bicycle Company. Polkupyörä oli valtavan huomion keskipisteenä 1800-luvun viimeisinä vuosina ja Yhdysvalloissa huomio keskittyi Chicagoon, jossa toimi yhteensä 30 polkupyöriä valmistavaa tehdasta. Schwinn osoittautui paitsi osaavaksi suunnittelijaksi, myös erinomaiseksi liikemieheksi ja hänen valmistamiaan pyöriä arvostettiin.
Ensimmäinen polkupyörien kukoistuskausi jäi auton kehittymisen myötä lyhyeksi. Vuoteen 1905 mennessä polkupyörien valmistusmäärät laskivat neljännekseen vuoden 1900 tasosta. Kehityksen seurauksena Chicagoon jäi vain 12 valmistajaa. Schwinn kuitenkin pystyi kääntämään hankalan tilanteen voitokseen ja laajensi toimintaansa.
1920-luvun lopulla Yhdysvaltain talous kääntyi laskuun ja tämä vaikutti myös Schwinnin toimintaan ja yritys oli vähällä joutua konkurssiin. Ignaz Schwinnin poika Frank W. "F.W." Schwinn teki kuitenkin rohkean ratkaisun suunnittelemalla pyörän, joka poikkesi kilpailijoiden tuotteista. Schwinn esitteli vuonna 1934 Aerocyclen, joka muistutti muotoilultaan moottoripyörää ja siinä oli leveät "ilmapallorenkaat". Pyörä oli myyntimenestys ja se vaikutti cruiser-pyörätyypin kehittymiseen.
Iwasawan teoria
Lukuteoriassa Iwasawan teoria on objektien aritmeettisten ominaisuuksien tutkimista lukukuntien kuntalaajennusten jonojen suhteen. Se alkoi kuin ideaaliluokkaryhmien Galois'n modulien teorian avulla, jonka tutkimisen käynnisti Kenkichi Iwasawa vuonna 1959 osana syklotomisten kuntien teoriaa. 1970-luvun alussa Barry Mazur tutki Iwasawan teorian yleistyksiä Abelin varistoihin. 1990-luvun alussa Ralph Greenberg on tutkinut Iwasawan teoriaa motiiveihin.
Formuloiminen
Iwasawa tutki niin sanottuja -laajennuksia. Nämä ovat lukukuntien F äärettömiä laajennuksia, joiden Galois'n ryhmä \Gamma on isomorfinen p-aditisten lukujen additiivisen ryhmän kanssa jollakin alkuluvulla p. Jokainen \Gamma:n suljettu aliryhmä on muotoa, joten Galois'n teorian mukaan -laajennus F_\infty/F on sama asia kuin kuntalaajennusten muodostama torni , missä. Iwasawa tutki klassisia Galois'n moduleja kuntien F_n suhteen, missä hän tutki modulien rakennetta kunnan F_\infty suhteen.
Yleisemmin Iwasawan teoria tutkii Galois'n modulien rakennetta yli sellaisten laajennusten suhteen, joiden Galois'n ryhmä on p-aditinen Lien ryhmä.
Esimerkki
Olkoon p alkuluku ja olkoon K = Q(μp) kunta, jonka virittää Q:n suhteen p:s ykkösenjuuri. Iwasawa tutki seuraavaa lukukuntien laajennusten jonoa:
missä K_n on kunta, joka on saatu liittämällä K:hon pn+1 ykkösen juurta ja. Siitä, että seuraa, äärettömän Galois'n teorian avulla, että  on isomorfinen :n kanssa. Saadakseen mielenkiintoisen Galois'n modulin Iwasawa tutki K_n:n ideaaliluokkaryhmää, ja otti sen p-torsio-osan I_n. On olemassa mielenkiintoisia normikuvauksia aina kun m>n, ja näistä saadaan tietoa ottamalla käänteinen systeemi. Jos asetetaan, ei ole vaikeaa nähdä käänteisen raja-arvon konstruktion avulla, että I on moduli :n suhteen. Itse asiassa I on moduli Iwasawan algebran suhteen. Tämä on 2-uloitteinen, säännöllinen lokaali rengas, joten voidaan kuvailla moduleja sen suhteen. Tästä kuvauksesta on mahdollista saada tietoa K:n luokkaryhmän p-osasta.
Tämän motivaatio on se, että p-torsio osa K:n ideaaliluokkaryhmästä on jo tunnistetu Kummerin tekemänä, ja tämä oli pääasiallinen este hänen keksimälleen yritykselle todistaa Fermat'n suuri lause.
Yhteydet p-aditiseen analyysiin
1950-luvun alusta merkittävä teoria on kehitetty. Pääyhteys modulien teorian ja p-aditisten L-funktioiden välille kehitti 1960-luvulla Kubota ja Leopold. Leopold aloitti Bernoullin luvuista ja käytti interpolaatiota määritellessään p-aditiset analogiset käsitteet Dirichlet'n L-funktioille. Tuli selväksi, että teorialla oli edellytyksiä yleistää vuosisadan vanhoja tuloksia säännöllisistä alkuluvuista.
Iwasawa formuloi Iwasawan teorian pääotaksuman otaksumalla, että kaksi metodia jotka määrittelevät p-aditiset L-funktiot (moduliteoreettinen ja interpolaation avulla) vastaisivat toisiaan kunhan ovat hyvin määriteltyjä. Tämän todistivat Mazur ja Wiles rationaaliluvuille vuonna 1984 ja Wiles todisti saman totaalisille reaalilukukunnille vuonna 1990. Näitä todistuksiaan käytti hyväkseen Ken Ribet kun hän todisti käänteisen tuloksen Herbrandin lauselle, niin sanotun Herbrandin–Ribetin lauseen.
Yleistyksiä
Äärettömän tornin Galois'n ryhmä, alkukuntaa ja aritmeettistä modulia voidaan vaihdella. Kussakin tapauksessa saadaan pääotaksuma, joka kytkee yhtee tornit ja p-aditiset L-funktiot.
Vuonna 2002 Chris Skinner ja Eric Urban väittivät löytäneensä pääotaksuma todistuksen takauksessa GL(2). Vuonna 2010 he julkaisivat artikkelin vertaisarvioitavaksi.
Aiheesta muualla
de Shalit, Ehud: Iwasawa theory of elliptic curves with complex multiplication. p-adic L functions, Perspectives in Mathematics, vol=3, Academic Press, 1987, isbn=0-12-210255-X, zbl=0674.12004
Iberianilves
Iberianilves eli pantteri-ilves  eli espanjanilves (Lynx pardinus) on kissaeläinlaji, joka elää vain Espanjan ja Portugalin alueilla. Sen levinneisyysalue ulottui aiemmin Ranskan eteläosiin saakka, mutta sitä tavataan 2000-luvulla vain kolmella toisistaan eristyneellä alueella. Iberianilveksen kanta romahti 1960-luvun alun jälkeen, kun sen tärkeimmän saaliseläimen kaniinin määrä oli laskenut eläintautien takia. Iberianilves suojeltiin 1994, ja osana suojelutoimia sitä on kasvatettu Espanjassa ja Portugalissa tarhoilla, joista sitä on myös 2000-luvulla siirretty takaisin luontoon.
Iberianilves on selvästi pienempi kuin toinen eurooppalainen ilveslaji, ilves. Iberianilves on myös muita ilveksiä täplikkäämpi, ja sen on parta tuuheampi ja pidempi kuin esimerkiksi ilveksellä. Iberianilves on yksineläjä, joka liikkuu pääosin hämärän ja pimeän aikaan. Naaraiden kiima on yleensä joulu-helmikuussa, ja naaras synnyttää tavallisesti maalis-huhtikuussa 2–4 poikasta. Kaniini on iberianilveksen selvästi tärkein saaliseläin, mutta se pyydystää tarvittaessa myös muita eläimiä.
Taksonomia
Iberianilves on yksi ilvesten suvun neljästä lajista ja toinen suvun kahdesta eurooppalaisesta lajista; toinen on ilves. Iberianilves luokiteltiin aiemmin vain ilveksen populaatioksi. Iberianilveksen kanta erkaantui muun Euroopan ilveksen kannasta noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten mannerjäätikön levittäytyessä jääkaudella.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|150px|Iberianilveksellä on tunnusomaisen pitkä parta. Iberianilves on keskikokoinen kissalaji. Urosten keskikorkeus on 46 senttimetriä ja naaraiden 42 senttimetriä. Pituus hännän kanssa ylittää vain harvoin metrin. Koiraat eivät yleensä paina yli 14,5 kilogrammaa, ja naaraat painavat noin 10,5 kilogrammaa. Laji on selvästi pienempi kuin toinen eurooppalainen ilveslaji, ilves. Se on samankokoinen kuin amerikkalaiset kanadanilves ja punailves.
Ilveksille tyypillisesti iberianilveksen pää on pieni, raajat pitkät ja lyhyen hännän kärki musta. Iberianilveksillä on myös tupsu korvien kärjessä sekä partamaista karvoitusta. Parta on tuuhea ja selvästi pidempi kuin ilveksellä ja punailveksellä. Se on pääosin valkoinen, mutta partakarvojen kärjet ovat mustat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Iberianilvestä tavataan vain kolmella toisistaan eristyneellä alueella Espanjassa ja Portugalissa. Espanjan toinen populaatio elää Sierra Morenan vuoristossa ja toinen Doñanan alueella. Portugaliin lajia on 2000-luvulla palautettu Vale do Guadianaan. Iberianilvestä tavattiin vielä 1800-luvun alussa isossa osassa Pyreneiden niemimaata aina Ranskan eteläosiin asti.
Iberianilves elää macchia-kasvillisuudessa, jossa on runsaasti kaniineja sekä tarpeeksi sopivia pesäkoloja. Se välttelee maatiloja ja muita avoimia alueita.
Käyttäytyminen
thumb|Pensaikossa vaaniva iberianilves. Kaniini on selvästi iberianilveksen merkittävin saalislaji, ja kaikissa tutkimuksissa vähintään 70 prosenttia iberianilvesten käyttämästä ravinnosta on ollut kaniineja. Jos kaniineja ei ole tarpeeksi saatavilla, iberianilvekset vaihtavat asuinpaikkaa. Iberianilves käyttää ravinnokseen myös punapyitä, iberianrusakkoja ja tammihiiriä. Etenkin kun kaniinien kannat ajoittain romahtavat esimerkiksi virustautien takia, saattaa iberianilves saalistaa myös nuoria villisikoja, saksanhirviä, kuusipeuroja ja villilampaita. Suuren saaliseläimen iberianilves saattaa piilottaa peittämällä sen maa-aineksella tai lehdillä syödäkseen ruhon myöhemmin.
Iberianilves on yksineläjä, joka liikkuu pääosin hämärän ja pimeän aikana. Yöllä tai hämärässä liikkuminen on erityisen yleistä kesäisin, kun taas talvisin ne saattavat liikua myös päiväsaikaan. Yleisesti ottaen iberianilvesten liikkuminen riippuu niiden pääasiallisten saaliseläinten eli kaniinien aktiivisuudesta. Yksinelämisen poikkeuksia ovat emot poikasineen sekä lisääntymässä olevat uroksen ja naaraan parit. Reviirin laajuus on 250–2100 hehtaaria, ja uroksilla on keskimäärin suurempi reviiri kuin naarailla. Reviirin kokoon vaikuttaa elinpiirin laatu ja erityisesti kaniinien saatavuus. Pienimmillä reviireillä kaniineja on runsaasti. Urosten reviiri saattaa olla päällekkäinen useampien naaraiden reviirien kanssa. Reviirinsä iberianilvekset merkitsevät hajumerkein virtsalla tai ulosteella.
Naaraiden kiima on yleensä joulu-helmikuussa. Koiras seuraa kiima-aikana naarasta 48–72 tuntia, joiden aikana tapahtuu myös yhdyntä. Koiras pyrkii tuona aikana myös ajaamaan kaikki kilpailevat yksilöt pois reviiriltä. Tiineys kestää 63–65 päivää, ja naaras synnyttää tavallisesti maaliskuun puolenvälin ja huhtikuun ensimmäisen viikon välisenä aikana 2–4 poikasta. Naaras synnyttää suojaiseseen paikkaan. Poikaset ovat syntyessään avuttomia, ja niiden silmät aukenevat 12–15 päivän ikäisenä.
Uhanalaisuus ja suojelu
thumb|Kasvatuslaitoksen tarhoja [[Silvesissä Portugalissa.]] Iberianilves on yksi uhanalaisimmista kisseläimistä. Yksilömääräksi arvioitiin vuonna 2018 hieman alle 550 aikuista. Vuonna 2019 lajin yksilömäärä oli 855. Lajia alettiin suojella vuonna 1994, mutta lajin kanta jatkoi vielä usean vuoden pienenemistä. Iberianilveksiä oli vuonna 2002 alle sata yksilöä.
Iberianilveksen kanta alkoi pienentyä 1950-luvulla, kun sen saalislajin kaniinin määrä romahti. Kaniinikantoja harvensivat 1950-luvun alusta lähtien myksomatoosi ja 1980-luvun lopulla kaniinien verenvuototauti. Iberianilveksen levinneisyysalue pieneni vuodesta 1960 vuoteen 1990 lähes 80 prosentilla. Iberianilveksen elintila on myös kaventunut maankäytön ja rakentamisen takia. Elinympäristöjen heikentymisen seurauksena ovat iberianilveksen oman elintilan pienentymisen lisäksi myös kaniinille soveltuvat alueet vähentyneet.
Ilveksiä on myös kasvatettu Espanjassa ja Portugalissa kasvatuslaitoksissa, joista kesään 2021 mennessä niitä on päästetty vapaaksi luontoon yhteensä noin 150 yksilöä. Merkittäviä uhkatekijöitä lajille ovat ravinnon puute luonnossa, salametsästys ja liikenne. Vuonna 2014 yhteensä 22 ilvestä kuoli törmäyksissä ajoneuvojen kanssa. Kesäkuussa 2015 IUCN laski lajin uhanalaisuusluokitusta äärimmäisen uhanalaisesta erittäin uhanalaiseksi.
Monark
Monark on ruotsalainen polkupyörävalmistaja, joka kuuluu Cycleurope Sverige AB -yritysryhmään, joka puolestaan on osa Cycleurope AB -konsernia.
Monark perustettiin Varbergissa vuonna 1908. Yrityksen perusti Birger Svensson. Monarkista tuli yksi Pohjois-Euroopan suurimmista kaksipyöräisten liikennevälineiden valmistajista.
Monark valmisti 1950–1960-luvuilla myös perämoottoreita. Ne olivat yleensä pienehköjä, alle 20-hevosvoimaisia ja kohtalaisen suosittuja. Niitä on vielä joitakin kappaleita käytössä, joskin varaosien saannin tyrehtyminen siirtää niitä kiihtyvällä vauhdilla museointiin.
Vuonna 1960 Monark sulautui Nymanbolag-yhtiöön ja vuonna 1964 nimeksi vaihdettiin Monark Crescent AB. Nykyään yritys toimii lähinnä aasialaisten polkupyörien kokoajana ja valmistaa vielä nykyäänkin omia polkupyöriä. Yrityksessä toimii kokoamis-, rakentamis- ja myyntitehtävissä noin 100 henkilöä.
Brittany (nimi)
Brittany on naisen etunimi, joka pohjautuu Ranskan alueen Bretagnen englanninkieliseen nimeen Brittany.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 30–40 Brittany-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Steve Stone
Steven Brian Stone (s. 20. elokuuta 1971 Gateshead) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän nousi valioliiga- ja maajoukkuepelaajaksi Nottingham Forestissa 1990-luvulla.
Stone kärsi jo juniorivuosinaan monista pahoista jalkavammoista. Kaudella 1996–1997 hän loukkaantui viidennessä liigaottelussa ja jäi koko sivuun koko loppukaudeksi, jonka päätyttyä Nottingham putosi Valioliigasta yhden kauden ajaksi. Stone edusti Nottinghamia maaliskuuhun 1999 saakka ja siirtyi kesken kauden Aston Villaan. Vuosina 2002–2005 hän edusti Portsmouthia ja vuosina 2005–2006 vielä Leeds Unitedia. Hän pelasi Valioliigassa kaikkiaan 263 ottelua ja teki niissä 25 maalia.
Stone pelasi Englannin maajoukkueessa yhdeksän maaottelua vuosina 1995–1996. Hän teki maalin marraskuussa 1995 Sveitsiä ja joulukuussa 1995 Portugalia vastaan. EM-kilpailuissa 1996 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle alkulohko-otteluissa Sveitsiä ja Skotlantia vastaan sekä voitokkaassa puolivälieräottelussa Espanjaa vastaan.
Simo Aalto
Simo Aalto (s. 19. maaliskuuta 1960 Oulu) on suomalainen taikuri.
Nuoruus ja opiskeluajat
Aalto syntyi maaliskuussa 1960 kuvataiteilija Eeli Aallon ja opettaja Airi Aallon perheen kuopuksena. Hänellä on kaksi sisarusta, Maaria (s. 1957) ja Markus (s. 1959). Aalto kävi koulunsa Svenska Privatskolan i Uleåborgissa. Vuonna 1979 hän kirjoitti ylioppilaaksi. Yhdeksänvuotiaana lahjaksi saadusta taikurivälinelaatikosta alkanut kiinnostus taikatemppuihin jatkui hänen varttuessaan.
Aalto suoritti asepalveluksen Oulun kasarmin soittokunnassa. Armeijan jälkeen hän aloitti opinnot Oulun lastentarha-opettajaopistossa, josta hän valmistui vuonna 1982. Hän työskenteli lastentarhaopettajana ja teki samalla jatkuvasti taikurikeikkoja vuoteen 1990 saakka, kunnes lopetti työt päiväkodissa ja rupesi päätoimiseksi taikuriksi.
Ura taikurina
Vuonna 2000 Aalto valittiin Lissabonissa taikureiden maailmanmestariksi, minkä lisäksi hän on saanut kilpailussa hopeaa vuonna 1997 Dresdenissä ja pronssia 1991 Lausannessa. Voittoja on tullut myös lukuisissa muissa kilpailuissa muun muassa Pohjoismaiden-mestaruustasolla. Ensimmäisen kerran hän esiintyi taikurina jo 16-vuotiaana koulunsa joulujuhlassa.
Tammikuussa 2013 käynnistyi Aallon 35-vuotistaiteilijajuhlakiertue hänen kotikaupungistaan Oulusta.
Simo Aalto esiintyi Talent Suomessa 2019 Maskimies-nimisenä ja hiljaisena taikurina.
Aallon taikasana on ”jokeri pokeri box”.
Aallolla on myös YouTube-kanava: Jokeri Pokeri Box/Simon Taikakoulu. Huhtikuussa 2023 kanavalla on yli 9 000 tilaajaa ja yli 2 miljoonaa katselukertaa.
Perhe
Uusperheeseen kuuluu seitsemän lasta: yksi poika ja kuusi tytärtä. Aalto asuu perheineen nykyään Porvoon Emäsalossa.
Aallon tytär on vatsastapuhuja Sari Aalto ja hänen veljensä lapsia laulajat Suvi Aalto ja Saara Aalto.
Viet-muong-kielet
Viet-muong-kielet on austroaasialaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä. Sen puhuma-alue rajoittuu lähinnä nykyisen Vietnamin alueella. Kaikkia kolmea kieltä kirjoitetaan samalla kirjoitusjärjestelmällä (Quoc ngu) ja ne ovat melko lähellä toisiaan. Kieliryhmään kuuluu kolme kieltä:
Patricia Arquette
Patricia Arquette (s. 8. huhtikuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa Allison DuBoisin roolistaan televisiosarjassa Näkijä, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Primetime Emmyllä vuonna 2005. Arquette on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Painajainen Elm Streetillä 3 – Unien soturit, True Romance, Ed Wood, Lost Highway, Stigmata, Bringing Out the Dead ja Paahde. Vuonna 2015 Arquette palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla elokuvasta Boyhood.
Yksityiselämä
Patricia Arquetten sisarukset Rosanna, Alexis, Richmond ja David Arquette ovat näyttelijöitä. Heidän isänsä Lewis Arquette oli myös näyttelijä, samoin isoisä Cliff Arquette. Courteney Cox (David Arquetten ex-vaimo) oli Patricia Arquetten käly.
Patricia Arquette oli naimisissa Nicolas Cagen kanssa 1995–2001. Vuodesta 2006 vuoteen 2011 Arquette oli naimisissa näyttelijä Thomas Janen kanssa. Arquettella ja Janella on yhteinen lapsi (s. 2003). Arquettella on myös yksi lapsi suhteestaan Paul Rossin kanssa (s. 1988).
Harry Voigt
Harry-Carl Voigt (15. kesäkuuta 1913 Berliini, Saksa – 29. lokakuuta 1986 Barrer, Saksa) oli saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Olympialaisissa Voigt edusti Saksaa kerran, vuonna 1936 Berliinissä. Tuolloin hän oli mukana pronssia saavuttaneessa 4 x 400 metrin viestijuoksun joukkueessa. 400 metrin ennätyksensä 48,0 Voigt juoksi vuonna 1933. Hän oli mukana myös vuoden 1934 EM-kilpailuissa, joissa oli voittamassa kultaa pitkästä viestistä.
Pertti Juhola
Pertti Juhola (s. 12. maaliskuuta 1945 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoerotuomari.
Juhola on viheltänyt 533 pääsarjaottelua päätuomarina. Hänet valittiin viisi kertaa SM-liigan parhaaksi erotuomariksi ja kahdesti hän voitti Kultaisen pillin. Juhola on viheltänyt myös useissa kansainvälisissä turnauksissa, kuten kaksi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa. Prahan MM-kisoissa 1985 hän tuomitsi muun muassa mitalisarjan viimeisen kierroksen ottelun, jossa Tšekkoslovakia ja Kanada pelasivat maailmanmestaruudesta.
Juhola on toiminut sittemmin SM-liigan otteluvalvojana ja päätuomarikouluttajana. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Juholan Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 102.
Navettalahti (Virrat)
Navettalahti on Pirkanmaalla Virroilla Luodespohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vermasjärven valuma-alueella (35.45), jonka Vermasjärven alueeseen (35.452) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy.