cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
T. S. Eliot
Tuotanto
Eliotin runoelma Autio maa (The Waste Land, 1922) nousi ensimmäisen maailmansodan jälkeisen sukupolven tunnukseksi, koska se kuvasi pettymystä, kulttuuripessimismiä ja maailmantuskaa. Sen Lauri Viljasen suomentamasta avausrivistä ”Huhtikuu on kuukausista julmin” on tullut lentävä lause. Itse Eliot piti pääteoksenaan neljän pitkän runon kokoelmaa Neljä kvartettoa (Four Quartets, 1943). Siinä näkyy Eliotin myöhemmän iän taipumus uskonnollisuuteen. Teoksen osat Burnt Norton, East Coker, The Dry Salvages ja Little Gidding olivat ilmestyneet itsenäisinä teoksina jo vuosina 1935–1942. Runot ovat Eliotin varhaiskauden runouteen verrattuna tyyliltään vuolaampia ja mietteliäämpiä. Kaikessa tuotannossaan hän sekä tähdensi klassistina perinteen merkitystä että modernistina rikkoi vanhoja kaavoja. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat vanhat myytit, 1600-luvun englantilaiset metafyysiset runoilijat ja 1800-luvun ranskalaiset symbolistit.
Eliot käytti runonäytelmässään Murha katedraalissa (Murder in the Cathedral, 1935) lähtökohtanaan antiikin tragedioita ja keskiaikaisia kristillisiä opetusnäytelmiä. Useissa näytelmissään, kuten Cocktailkutsut (The Cocktail Party, 1950) ja Yksityissihteeri (The Confidential Clerk, 1953) Eliot kuvasi arvostelevasti yläluokan elämää komedian muodossa.
Jelena Dementjeva
2009–2010
Helmikuussa Dementjeva selviytyi Pariisin turnauksessa loppuotteluun, jossa hän hävisi Amélie Mauresmolle lukemin 6–7(7), 6–2, 4–6. Ranskan avoimissa hän putosi jatkosta kolmannella kierroksella. Wimbledonissa hän pääsi välieriin, joissa hän hävisi Serena Williamsille lukemin 7–6(4), 5–7, 6–8. Elokuussa hän voitti Toronton turnauksen loppuottelussa Marija Šarapovan lukemin 6–4, 6–3. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi jo toisella kierroksella Melanie Oudinille lukemin 7–5, 4–6, 3–6.
T. S. Eliot
Tuotanto
Eliot tunnetaan myös Kissojen kielen kompasanakirjassa (Old Possum's Book of Practical Cats, 1939) julkaistuista lasten kissarunoistaan, jotka jatkoivat englantilaista nonsense-perinnettä. . Andrew Lloyd Webber sävelsi vuonna 1981 runoista suositun musikaalin Cats.
Artemis Kellosaaren mukaan Eliotin runojen suomentaminen on ongelmallista, sillä ne eivät istu suomen kieleen. Hän niputtaa epäonnistujiin Markus Jäskeläisen ja Jaakko Yli-Juonikkaan, mutta suomennoskokoelman Kootut runot suomentanut Juha Silvo on hänen mukaansa onnistunut juuri kissarunoissa: "Kissarunot Silvo kuitenkin on kääntänyt tarttuvasti alkuperäisen mitan mukaan, paremmin kuin vuonna 2018 yrittänyt Jaakko Yli-Juonikas".
Kelosaari kirjoittaa Eliotista, että tämä oli poliittisesti konservatiivi. Hän vertaa Eliotia Howard Phillips Lovecraftiin sikäli, että kumpikin on omassa genressään merkittävä tekijä.
Teokset
{|width=60%
12 vuotta orjana
12 vuotta orjana on yhdysvaltalaisen Solomon Northupin vuonna 1853 julkaistu muistelmateos, johon perustuva elokuva 12 Years a Slave voitti vuonna 2014 parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Kirjassaan Northup kertoo, kuinka hänet siepattiin ja myytiin orjaksi Yhdysvalloissa 1840-luvulla. Northup vietti orjuudessa 12 vuotta, kunnes hän pääsi vapaaksi ja pystyi palaamaan perheensä pariin.
Kirja ilmestyi ensimmäistä kertaa suomeksi vuonna 2018 kustantamoyhtiö Oppianin julkaisemana.
Jelena Dementjeva
2009–2010
Dementjeva voitti urallaan olympiavoitto mukaan lukien kuusitoista WTA-tason turnausta kaksinpelissä ja kuusi nelinpelissä. Hänen valmentajanaan toimi hänen äitinsä Vera Dementjeva, aiemmin valmentajana oli entinen pelaaja Olga Morozova.
Lokakuussa 2010 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Star Trek Voyager: Elite Force
Star Trek Voyager: Elite Force on FPS-peli Raven Softwarelta ja julkaisija Activisionilta, joka julkaistiin 2000. Se käyttää Quake III -pelimoottoria.
Itäinen Uusi-Britannia
250x250px|right|thumb|Tavaur purkautuu vuonna 2012. Itäinen Uusi-Britannia (, tok-pisiniksi Is Niu Briten) on Papua-Uuden-Guinean valtiolle kuuluva provinssi. Sen pääkaupunki on Kokopo, joka on vuoden 1994 Tavaur-tulivuorenpurkauksessa tuhoutuneen vakavasti kärsineen Rabaulin läheisyydessä. Maakunnan väkiluku on kasvussa ja oli vuonna 2011 yli 300 000. Itäinen Uusi-Britannia kuuluu maantieteellisesti Bismarckinsaariin itäosana Uuden-Britannian saarta ja rajoittuu maitse Läntiseen Uuteen-Britanniaan.
Jouko Vahtola
Jouko Olavi Vahtola (s. 22. syyskuuta 1949 Taivalkoski) on suomalainen historioitsija ja Suomen ja Skandinavian historian emeritusprofessori Oulun yliopistosta. Hänen tutkimuksensa ovat käsitelleet varsinkin Suomen keskiaikaa ja 1600-lukua, Pohjois-Suomen historiaa ja vuosien 1918–1921 heimosotia. Vahtola tunnetaan onomastiikan eli nimistöntutkimuksen soveltamisesta asutushistoriallisessa tutkimuksessa. Hänen vuonna 1980 valmistunut väitöskirjansa käsitteli Tornion- ja Kemijokilaaksojen myöhäisrautakautista ja keskiaikaista asutushistoriaa. Vuonna 2003 ilmestyi laajalle lukijakunnalle suunnattu Suomen historian yleisesitys Suomen historia jääkaudesta Euroopan unioniin.
Vahtolan vanhemmat ovat Olavi Ilmari Vahtola ja Helvi Sofia Honkanen. Hän tuli ylioppilaaksi Pudasjärven yhteiskoulusta 1969 ja valmistui Oulun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1975, lisensiaatiksi 1980 ja tohtoriksi 1980. Oulun yliopiston assistenttina Vahtola toimi 1974–1978, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1980–1981 ja vt. vanhempana tutkijana 1982, Oulun yliopiston dosenttina ja vt. apulaisprofessorina 1982–1989 ja Suomen ja Skandinavian historian apulaisprofessorina ja professorina vuodesta 1989. Humanistisen tiedekunnan varadekaanina hän toimi 1991–1994 ja dekaanina 1994–1996. . Vahtola sai Elias Lönnrot -palkinnon 1982, Suomen Tiedeseuran Homénin palkinnon 1984, Olaus Magnus -palkinnon 1993 ja Oulun yliopiston professori Pentti Kaiteran palkinnon 1999. Eläkkeelle Vahtola jäi syksyllä 2013.
Vahtola on sotilasarvioltaan reservin ylikersantti (1981), hänen puolisonsa on Aino Marjatta Iinatti.
Elena Näsänen
Elena Näsänen (s. 1968) on suomalainen videotaiteilija. Hän toimi Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtajana 2004–2007. Näsänen oli ensimmäinen nainen ja ensimmäinen mediataiteilija seuran johdossa.
Ura
Elena Näsänen opiskeli Kuvataideakatemiassa ja valmistui kuvataiteen maisteriksi tila-aikataiteen laitokselta vuonna 1998. Hän on opiskellut myös Lontoossa Slade School of Fine Artissa vuonna 1997 ja englantilais-italialaisessa Feature Expanded -koulutusohjelmassa vuonna 2015. Valtion kuvataidetoimikunta myönsi hänelle yksivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2009 ja kolmevuotisen vuonna 2010. Valtion media-, sarjakuva- ja kuvitustaiteen toimikunnan kolmevuotisen taiteilija-apurahan hän sai vuonna 2015. Vuonna 2017 hän sai Koneen säätiön apurahan kolmevuotiseen projektiin, joka tarkastelee ilmastonmuutoksen vaikutuksia kolmen lajityypiltään erilaisen teoksen kautta. Vuonna 2021 Näsäselle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
Elena Näsänen yhdistää töissään elementtejä perinteisestä elokuvakerronnasta ja videoinstallaatiosta. Esimerkiksi varhainen videoteos Ennen sadetta (1998) havainnollistaa sitä, miten tarina muotoutuu kohtausten, valojen, tilojen ja erityyppisten kuvien avulla. Näsänen dekonstruoi elokuvakerrontaa osiinsa ja kokoaa osista uudenlaisen tarinan, jossa tapahtumat jäävät usein kuvatun tilan tai ajan ulkopuolelle, katsojan täydennettäviksi.
Näsäsen elokuvakerrontaan viittaavissa teoksissa korostuu henkilöhahmojen suhde ympäröivään tilaan. Henkilöt ovat usein naisia ja usein jonkinlaisessa risteyskohdassa tai valinnan edessä. Esimerkiksi toimintaelokuvan elementtejä hyödyntävässä nuoren naisen automatkassa (Drive, 2003) on nähty yhtäältä suomalaisen todellisuuden surrealismia, toisaalta kuvaus selviytymisestä miesten luomassa maailmassa. Näsänen on luonnehtinut joitakin töitään ”feministisiksi road movieiksi”.
Luonnon ilmiöillä on olennainen osa Näsäsen teoksissa: ”Luonto – – näyttää olevan hallitsevassa asemassa suhteessa kuvaan ja – – henkilöhahmoihin. Luonnolla on suurempi kuin sivuosa hänen elokuvissaan." Vailla henkilöhahmoja ja kertovia elementtejä olevissa teoksissa luonto on pääosassa – tai keskiössä on ihmisen ja luonnon suhde. Leena Kuumola arvioi vuonna 2007 esitettyä Vuori-installaatiota:
"”Hänen monumentaalinen videoprojektionsa majesteettisessa yksinäisyydessään toisessa suuressa salissa esittää korkeaa vuorta, jonka ympärille sumu hiljalleen kohoaa. Mietiskelyä tukeva ääni säestää meditatiivista tapahtumista ja vain ajoittain huomio harhautuu kaiuttimista kantautuvaan vieraskieliseen puheensorinaan. Se on jäänne Näsäsen kuvaaman kiinalaisen vuoren juurelle kokoontuneista ihailijajoukoista.”"
Keskeistä monissa Näsäsen videoissa on teoksen oma aikaulottuvuus. Samassa näyttelyssä vuonna 2011 esitettyjen teosten The Spell ja Round on nähty edustavan kahta erilaista tapaa käsitellä aikaa. Syvään uneen nukahtanutta juhlaseuruetta kuvaavassa The Spell -teoksessa ”aika hiipii hitaasti, mutta varmasti eteenpäin, kuin länsimaisen modernin yhteiskunnan aikajana”. Round-teoksen aika puolestaan ”vastaa monen varhaisen ja itämaisen uskonnon ja kulttuurin syklistä aikakäsitystä”. Rinnakkaisilla kuvaruuduilla toistuu sama tapahtumasarja samanaikaisesti mies- ja naishahmon esittämänä. Toiminnan niukkuudesta huolimatta videoissa on ”vahva elokuvallinen jännite”, jossa ”ajan kuluminen tiivistyy”.
Elena Näsäsen teoksia on esitetty lukuisissa koti- ja ulkomaisissa näyttelyissä sekä video- ja elokuvafestivaaleilla. Suomessa hänen töitään oli ensi kertaa esillä Nuorten näyttelyssä vuonna 1992 ja ulkomailla Bandits-Mages-festivaalissa Ranskassa vuonna 1995. Viime vuosina hänen töitään on esitetty kansainvälisillä festivaaleilla Ranskassa, Espanjassa ja Saksassa 2017, Koreassa 2015 ja Turkissa 2014, suomalaisen videotaiteen katselmuksissa Uruguayssa 2018, Englannissa ja Yhdysvalloissa 2016, Norjassa ja Brasiliassa 2013 sekä ryhmänäyttelyssä Koreassa 2014 ja viisi maata kattaneessa kiertonäyttelyssä ”Bodies, Borders, Crossings” 2011–2014. Suomessa hänen töitään on esitetty esimerkiksi AVEKin 30-vuotisjuhlaohjelmistossa elokuvateatteri Orionissa vuonna 2017, Jyväskylän Alvar Aalto -museon galleriassa vuonna 2013 ja Helsingin Taidehallissa kolmen videotaiteilijan yhteisnäyttelyssä vuonna 2007. Televisiossa hänen teoksiaan on esitetty Yle:n Uusi kino -sarjassa, Arte-kanavalla sekä Ruotsissa ja Espanjassa.
Missä olet Laila?
Missä olet Laila? on Scandinavian Music Groupin neljäs studiolevy. Se ilmestyi 3. lokakuuta 2007. Ensimmäinen single Vieläkö soitan banjoa? julkaistiin digitaalisesti heinäkuun alussa 2007. Toisena singlenä julkaistiin Mustana, maidolla, kylmänä, kuumana, jossa on mukana PMMP -yhtyeen Paula Vesala. Kolmas single oli Naurava turskan kallo.
Elena Näsänen
Ura
Elena Näsänen on osallistunut kansainvälisten monitaiteisten ryhmien residenssityöskentelyyn. Näsänen kuuluu osuuskuntamuotoisen Kenno Filmi -tuotantoyhtiön perustajiin.
Missä olet Laila?
Levyn ensipainoksessa tuli mukana DVD-levy, joka sisälsi videon kappaleeseen Vieläkö soitan banjoa?, videon sen kuvauksista ja Arto Tuohimaan ohjaaman dokumentin Rannalta toiselle, joka kertoi edellisen levyn, Hölmö rakkaus ylpeä sydän, teosta.
Elena Näsänen
Teoksia kokoelmissa
Elena Näsäsen teoksia on Kansallisgallerian ja Valtion taideteostoimikunnan kokoelmissa. Kiasman kokoelmaan sisältyvä Matka (1996) koostuu 36 otosta, jotka on kuvattu raitiovaunu 3T:n reitiltä kymmenen päivän välein yhden vuoden aikana. Taideteostoimikunnan kokoelmaan sisältyvä Kantama (2007) rakentuu vaihtuvista maisemakuvista.
Missä olet Laila?
Missä olet Laila? myi kultaa eli yli 15 000 kappaletta lokakuussa 2008. Se oli Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 10 viikkoa, korkeimmillaan sijalla #6. Singlet eivät saaneet juurikaan radiosoittoa.
Elena Näsänen
Taidepoliittinen toiminta
Elena Näsänen on perinteisen kuvataiteen ulkopuolelle jääviä uusia ja kokeellisia taidemuotoja edustavan Muu ry:n jäsen ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 2000–2003. Muu ry:n liityttyä Suomen taiteilijaseuraan vuonna 2001 Näsänen valittiin seuran hallituksen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2004 hänet valittiin seuran puheenjohtajaksi ensimmäisenä naisena ja ensimmäisenä videotaiteilijana. Näsänen toimi Suomen taiteilijaseuran puheenjohtajana vuoteen 2007.
Vuonna 2010 Näsänen toimi Suomen taideakatemian säätiön hallituksen puheenjohtajana vaiheessa, jossa etsittiin ratkaisuja säätiön hallinnoiman näyttelyvaihtokeskus Framen toiminnassa ilmenneisiin ongelmiin. Toiminta taideakatemian alaisuudessa lakkautettiin ja sitä jatkamaan perustettiin vuonna 2011 Frame-säätiö.
Vuosina 2012–2016 Näsänen toimi Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen AVEKin mediataiteen tuotantoneuvojana. Tuotantoneuvojan tehtäviin kuuluu muun muassa mediataiteen tukihakemusten ratkaisu.
Elena Näsänen on kuvataiteilija Perttu Näsäsen tytär. Hänen puolisonsa on taiteilija Pekka Sassi.
Sammalsalangaani
Sammalsalangaani (Aerodramus salangana) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Kaakkois-Aasian saaristosta.
Koko ja ulkonäkö
Sammalsalangaani kasvaa noin 12 senttimetriä pitkäksi. Sammalsalangaanin pää on alalajista riippuen joko musta tai ruskea. Selkä, siivet ja pyrstö ovat tummanruskeat. Pyrstö on lievästi haarautunut. Kuurkku ja vatsa ovat harmahtavan ruskeat ja kurkku on hieman vatsaa vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sammalsalangaania tavataan Isojen Sundasaarien alueelta Jaavasta, Niasilta, Borneolta, Sumatralta ja Natunasaarilta. Lintua tavataan monenlaisissa metsäympäristöissä usein luolien läheisyydessa. Ne elävät isoina ryhminä ja muodostavat pesimäkolonia luoliin. Sammalsalangaani rakentaa luoliin pesän sammaleesta ja muista kasvinosista ja liimaa ne yhteen savella. Laji on hyönteissyöjä ja se syö erityisesti kovakuoriaisia, muurahaisia ja termiittejä.
Renato Tosio
Renato Tosio (s. 16. marraskuuta 1964 Sankt Gallen) on sveitsiläinen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hän aloitti uransa aikuisten tasolla EHC Churin joukkueessa Sveitsin NLB-liigassa kaudella 1979―1980. Hän oli myös nostamassa Churia NLB:sta pääsarjatasolle 1984 ja 1986. Churin pudottua kauden 1986―1987 päätteeksi jälleen takaisin NLB-liigaan Tosio vaihtoi Churista SC Bernin joukkueeseen, jossa pelasi kevääseen 2001 asti. Urallaan Tosio voitti Sveitsin mestaruuden neljästi vuosina 1989, 1991, 1992 ja 1997. Hänet palkittiin myös NLA-liigan parhaana maalivahtina Jaques Planten nimeä kantavalla palkinnolla vuosina 1989―1991 ja vielä neljännen kerran vuonna 1997.
Maajoukkueessa Tosio oli vakiokasvo vuodesta 1980 vuoteen 1998. Ensimmäiset arvokisansa hän pelasi vuoden 1981 alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa. Vuodenvaihteessa 1981/1982 Tosio debytoi myös alle 20-vuotiaiden MM-joukkueessa. Aikuisten tasolla hän pääsi edustamaan Sveitsiä B-ryhmän MM-turnauksessa 1986 pelaten turnauksessa Olivier Ankenin kakkosmaalivahtina yhden ottelun. Vuoden 1988 Olympiaturnauksessa Calgaryssa Tosion rooli oli olla joukkueen kolmas maalivahti eikä hän päässyt pelaamaan lainkaan. Vuoden 1990 B-ryhmän MM-kisoissa asetelma oli kääntynyt jo toisin päin ja Tosio oli joukkueen suvereeni ykkösmaalivahti, Ankenin pelatessa viimeisessä MM-turnauksessaan vain yhdessä ottelussa. Viimeiset MM-kisansa Tosio pelasi vuoden 1997 B-ryhmän MM-kisoissa. Samana vuonna hän oli Sveitsin maalivahtina myös Olympiakarsintaturnauksessa. Seuraavalla kaudella Tosio pelasi vielä seitsemän maaottelua, mutta ei tullut valituksi enää MM-joukkueeseen.
Uran jälkeen
Tosion pelinumero #31 on jäädytetty SC Bernissä.
Luettelo johtajista, joiden ympärille on luotu henkilökultti
Tämä on luettelo valtionpäämiehistä, joiden ympärille on luotu huomattavaa henkilökulttia.
Väitetystti henkilökulttia on rakennettu myös Serbian presidenti Aleksandar Vučićille, Filippiinien presidentti Rodrigo Dutertelle ja Intian pääministeri Narendra Modille.
Suomalaisista johtajista lähimmäksi henkilökulttia ovat päätyneet marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim ja presidentti Urho Kekkonen.
Yhdysvalloissa presidenttejä, joiden ympärillä on, tai on ollut, henkilökultti ovat mm. George Washington, Abraham Lincoln , Ronald Reagan ja Donald Trump.
Viidanjärvi
Viidanjärvi on kalliometsän reunustama kapea järvi Lohjan itäosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 20 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede
Viidanjärven pituus etelästä pohjoiseen on 670 metriä. Järven eteläosa on salmimaisen kapea, pohjoisosa levenee yli sadan metrin. Saaria ei ole. Itärannalla on huviloita. Viidanjärveen virtaa laskuojia pohjoisesta, järven etelärannalta lähtee laskuoja etelään.
Viidanjärvi (23.068.1.002) kuuluu Koisjärvenojan valuma-alueeseen (23.068), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Koisjärvenojan valuma-alueeseen kuuluu Viidanjärven lisäksi Koisjärvi.
Ádám Lang
Ádám Lang (s. 17. tammikuuta 1993 Veszprém) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kyproslaista Omonia Nikosiaa. Hän on pelannut aiemmin kotimaansa lisäksi Ranskassa ja Romaniassa.
Lang on pelannut Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2016 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. Hän on kesäkuun 14. päivään 2021 mennessä pelannut 39 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan.
Sporadinen E
Sporadinen E on radiosää, joka toteutuu silloin, kun ilmakehän E-kerrokseen auringonpilkkumaksimin aikaan tavanomaisen auringonpilkkutihentymän ylittävä kerros. Tämä satunnainen ilmakehän E-kerroksen auringonpilkkujen runsaus aiheuttaa E-kerroksen satunnaisen auringonpilkkurunsauden mukaisen parantuneen mahdollisuuden vastaanottaa tavanomaista kauempaa radioaaltoja mm. DX-kuuntelussa
Giulia Steingruber
Giulia Steingruber (s. 24. maaliskuuta 1994 Sankt Gallen) on sveitsiläinen telinevoimistelija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän on menestynyt etenkin hypyssä ja permannolla. Steingruber oli ensimmäinen sveitsiläinen olympiamitalin ja ottelun Euroopan mestaruuden voittanut naistelinevoimistelija.
Steingruber voitti hypyn olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Olympiamitali oli sveitsiläisen naistelinevoimistelun ensimmäinen, ja myös ensimmäinen mitali Sveitsissä syntyneelle voimistelijalle maan ikivanhassa perinnelajissa 64 vuoteen. Steingruber kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 2012, missä hän sijoittui parhaimmillaan hypyssä yhdeksänneksi.
Steingruber on moninkertainen hypyn Euroopan mestari, ja hän on voittanut EM-kultamitalit myös moniottelusta ja permannolta. Hän voitti mitaleita myös vuoden 2015 Euroopan kisoissa. MM-kilpailuista hänellä on yksi pronssi.
Milla Clemensdotter
thumb|right|250px|Kuva [[Jukkasjärvi|Jukkasjärven kirkon alttaritaulusta. Kuvassa Laestadius on polvistunut Lapin Marian eteen.]] Milla Clemensdotter (1. marraskuuta 1812 Ruotsi – 8. huhtikuuta 1892 Roan, Norja) oli lestadiolaisuuden syntyyn vaikuttanut henkilö. Hänellä oli merkittävä vaikutus Lars Levi Laestadiuksen hengellisessä elämässä. Laestadius kutsui häntä Lapin Mariaksi. Laestadiuksen uskotaan yleisesti saaneen synninpäästön Lapin Marialta, mutta varmuutta tästä ei ole. Lapin Marian henkilöllisyydestä ei ole varmaa tietoa, mutta neljän tutkijan mukaan hän on Milla Clemensdotter.
Lapsuus ja nuoruus
Milla oli varhaislapsuudessaan kiinnostunut uskonnollisista kysymyksistä. Hän oli usein mukana isäpuolensa ja äitinsä kanssa pitkillä vaelluksilla. Ramselessa hän viipyi kuusivuotiaasta alkaen muutamia vuosia vuohipaimenena. Hänet jätettiin sinne vakavasti evästettynä rehellisyyteen. Millan äiti toi uunista otettuja kekäleitä nuoren tytön käsiin ja sanoi, että samalla tavalla kadotuksen tuli polttaa varkaiden käsiä. Milla ei viihtynyt talossa ja yritti karata sieltä.
Jonkin ajan kuluttua Milla pääsi parempaan taloon Fynin kylässä. Siellä naapurin emäntä yritti opettaa häntä lukemaan, mutta tarinan mukaan tyttö pelkäsi etääntyvänsä Jumalasta. Hän etsiytyi Ramseleen pappi Paul Nordbergin puheille lieventääkseen huoliaan. Talvella hän kävi taloissa laulamassa lauluja ja virsiä ruokansa eteen. Hän tuli muun muassa Sollefteån pappilaan, missä hän sai rahaa ja silkkihuivin. Ajatus siitä, että hän osaisi lukea uskonnollisia tekstejä, sai tarinan mukaan Millan opiskeluinnon paremmaksi.
Nimismies Johan Gröndahl otti hänet kasvatikseen ja Milla oppi katekismuksen ulkoa. Pian kasvatusvanhemmat kuitenkin kuolivat, ja Milla vaelteli seudulla muutamia vuosia yksin. Lopulta hän päätyi asumaan rikkaan, lapsettoman enonsa luokse. Eno ja hänen vaimonsa ryyppäsivät rankasti. He elivät sen takia köyhyydessä ja tappelivat. Milla näki juoppouden syntinä. Milla paimensi viisi vuotta heidän porojaan.
Vuonna 1833 Millan vanhemmat yrittivät naittaa hänet jo vähän ikääntyneelle miehelle, joka ei ollut raitis eikä harjoittanut kristillisiä hyveitä. Kerrotaan, että Milla karkasi miehen luota ja tutustui karkumatkalla kahteen lappalaispoikaan, jotka olivat tavanneet Noran pappi Brandellin. Milla lähti heidän mukaansa. Lars Larsson neuvoi Millaa vaeltamaan Noraan ja Sollefteån seurakuntaan. Näin Milla menetti enonsa perinnön. Seuraavat kaksi vuotta olivat hänen elämänsä raskaimpia koetusvuosia. Milla meni toisiin naimisiin juopottelevan ja väkivaltaisen miehen kanssa ja oli suhteen aikana kuolla. Tyttöä pidettiin sielun levottomuuden vuoksi hulluna.
Milla kaipasi sisimpäänsä rauhaa ja lähti etsimään sitä vaeltamalla paikkakunnalta toiselle. Eräässä vaiheessa hänen voimansa uupuivat ja hän lyyhistyi maahan. Tarinna mukaan lähistöllä kyläilymatkalla ollut talon renki sai silloin voimakkaan tunteen, että hänen on lähdettävä kotiin. Kotimatkalla mies olisi löytänyt maassa makaavan Millan. Tarinassa Milla päätyi lopulta Noran pitäjään Kramforsiin, jossa hän tapasi lukijalaisliikkeeseen kuuluneen pastori Pehr Brandellin ja tunsi sisimmässään rauhaa.
Lapin Maria ja Lars Levi Laestadius
Talvella 1844 Lars Levi Laestadius tapasi Lapin Marian Åselessa. Tapaamisesta Laestadius kirjoitti seuraavaa:"Talvella 1844 saavuin Åselen Lappiin tarkastajan ominaisuudessa. Täällä tapasin muutamia lukijalaisia, jotka kuuluivat siihen loivempaan suuntaan. Heidän joukossaan oli muuan lappalaistyttö nimeltään Maria, joka avasi minulle koko sydämensä kuultuaan ensin puheeni alttarilta. Tällä yksinkertaisella tyttärellä oli sellaista kokemusta armonjärjestyksestä, mistä en ollut ikinä kuullut. Hän oli vaeltanut pitkiä matkoja etsiessään valoa pimeydessä. Vaelluksillaan hän oli tullut vihdoin pastori Brandellin tykö Noraan, ja kun hän avasi sydämensä papille, tämä vapautti hänet epäilyksistä. Hän pääsi papin avulla elävään uskoon. Ja, minä ajattelin: Tässä on nyt sellainen Maria, joka istuu Jeesuksen jalkain juuressa. Ja vasta nyt, niin ajattelin, nyt minä näen tien, joka vie elämään. Se on ollut kätkössä siihen asti kunnes sain puhella Marian kanssa. Hänen yksinkertainen kertomuksensa vaelluksistaan ja kokemuksistaan teki minun sydämeeni niin syvän vaikutuksen, että se valkeni myös minulle. Minä sain sinä iltana, jonka vietin Marian seurassa, tuntea taivaan riemun esimakua. Mutta Åselen papit eivät tunteneet Marian sydäntä, ja Maria kyllä tunsi, etteivät he olleet tästä lammashuoneesta. Minä pidän muistossani köyhän Marian niin kauan kuin elän ja toivon, että saan kohdata hänet kirkkaammassa maailmassa haudan tuolla puolen."
Myöhemmät vaiheet
Milla tapasi tulevan kumppaninsa, lappalaisen Thomas Pålssonin ja he avioituivat. Kohdatessaan Laestadiuksen hän oli ollut naimisissa kolmisen vuotta. Vuonna 1846 Thomas ja Milla saivat tyttären, Anna Britan. Vuodelta 1868 on Frostvikin rippikirjoissa merkintä heidän ehtoollisella käynnistään. Sen jälkeen on merkintä: "oleskelevat luultavasti Norjassa". Tänne Milla Clemenintyttären eli Lapin Marian jäljet päättyvät.
Ilmakiekko
Ilmakiekko on kahden pelaajan pelattava peli, jossa on tarkoituksena tehdä maaleja vastapelaajan maaliin.
Välineet
Ilmakiekon pelaamiseen tarvitaan ilmakiekkopöytä, kaksi mailaa ja kiekko.
Tyypillinen ilmakiekkopöytä koostuu suuresta, kitkattomasta pelipinnasta, sitä ympäröivästä pelivälineiden pöydältä putoamisen estävästä suojakaiteesta, sekä kaiteessa olevista maaliraoista pöydän molemmilla puolilla. Pöydän päätyjen takana ja alapuolella on yleensä kiekon palauttaja. Lisäksi pöydissä on usein jonkinlaista koneistoa, joka saa ilman kohoamaan pelipinnassa olevista raoista, tarkoituksena kitkan vähentäminen ja pelinopeuden kasvattaminen. Joissakin pöydissä koneistoa kartetaan valmistus- ja huoltokustannuksien vuoksi. Tällaiset pöydät eivät ole varsinaisesti ilmakiekkopöytiä, mutta nekin yleensä käsitetään sellaisiksi.
Kiekot ovat yleensä noin senttimetrin paksuisia ja halkaisijaltaan useita senttejä leveitä muovilevyjä.
Mailat muodostuvat laakeasta kiekkoa muistuttavasta levystä, johon on kiinnitetty yksinkertainen kahva. Yleisimmät mailat muistuttavat pientä muovista sombreroa.
Pelaaminen
Molemmat pelaajat seisovat pöydän vastakkaisilla puolilla. Toinen pelaaja aloittaa lyömällä kiekkoa mailallaan kohti vastustajaansa. Pelaajat lyövät kiekkoa niin kauan, kunnes se menee toisen pelaajan maaliin tuoden näin vastakkaiselle pelaajalle yhden pisteen. Maalin päästänyt pelaaja on oikeutettu syöttämään. Peli jatkuu, kunnes toinen pelaaja saavuttaa seitsemän pistettä. Useimmissa pöydissä on myös aikaraja, jonka saavutettaessa peli lopetetaan automaattisesti. Jos aika loppuu, enemmän pisteitä saanut pelaaja voittaa. Jos molemmilla pelaajilla on saman verran pisteitä, tulee tasapeli.
Ilmakiekko on melko epämuodollinen peli ja säännöt yleensä sovitaan ennen pelin alkua. Seuraavat ovat yleisiä sääntöjä:
Myös seuraavia sääntöjä noudatetaan yleisesti epävirallisissa peleissä:
Kilpaileminen
Joka vuosi pidetään vähintään yhdet ilmakiekon maalimanmestaruuskisat. Nämä tapahtuvat hyväksyy Yhdysvaltojen ilmakiekkoyhdistys, joka perustettiin vuonna 1978 pelin virallisten sääntöjen valvomiseksi.
Cape Point
thumb|300px|Cape Point Cape Point on kallioinen niemeke Kapin niemimaan koilliskulmassa Afrikan mantereen eteläisessä kärjessä. Se sijaitsee noin yhden kilometrin itään Hyväntoivonniemestä ja 150 kilometriä länteen Kap Agulhasista, Afrikan eteläisimmästä kärjestä. Niemeke on osa kansallispuistoa Table Mountain National Park.
Cape Pointissa sijaitsee kaksi majakkaa. Vanhempi näistä rakennettiin vuonna 1859 niemekkeen korkeimmalle kohdalle 238 metriä merenpinnan yläpuolelle. Majakan korkea sijainti ja etäisyys rannikolta johti kuitenkin sen valon heikkoon näkyvyyteen sumun aikana, mikä oli syynä portugalilaisen risteilyaluksen SS Lusitanian karilleajoon ja uppoamiseen niemekkeen edustalla vuonna 1911. Turman jälkeen Cape Pointiin rakennettiin uusi majakka 87 metriä merenpinnan yläpuolelle lähemmäksi rannikkolinjaa.
Kyhmybanjomonni
Kyhmybanjomonni (Bunocephalus coracoideus) on banjomonnien (Aspredinidae) heimoon kuuluva usein akvaariossa pidettävä kalalaji. Sitä tavataan villinä Amazonjoen altaassa. Kyhmybanjomonni voi kasvaa 11 senttimetrin mittaiseksi. Sopiva veden lämpötila kyhmybanjomonnille on 25–28 celsiusastetta, sopiva veden kovuus 5–19 ja pH-arvo 6–8.
Kesähorros
thumb|Kesähorroksessa olevia [[Theba pisana -lajin kotiloita.]] Kesähorros eli estivaatio on eläinten lepotila, jonka aikana aineenvaihdunta on hyvin alhainen ja eläin on epäaktiivinen. Eläin saattaa vaipua kesähorrokseen, kun ympäristöolosuhteet ovat liian kuumia ja kuivia.
Kesähorrosta esiintyy sekä maalla että vedessä elävillä eläimillä, ja kesähorrostajia löytyy monista eläinluokista, kuten hyönteisistä, kaloista, sammakkoeläimistä, matelijoista ja nisäkkäistä. Kesähorros voi kestää tunneista kuukausiin. Se on erityisen yleistä aavikon kotiloilla, jotka pyrkivät estämään veden menetyksen erittämällä ympärilleen suojaavan kerroksen. Jotkut Negevin autiomaan Sphincterochila-lajit voivat olla kesähorroksessa jopa 98 prosenttia elämästään. Scaphiopus-suvun sammakkoeläimet voivat olla kesähorroksessa kymmenen kuukautta vuodesta ja keuhkokalat jopa muutamia vuosia.
Kusi
Kusi voi tarkoittaa:
Tin Pan Alley
thumb|right|West 28th Streetillä sijaitseva kyltti, jossa kerrotaan kadun historiasta.
Tin Pan Alley oli joukko 1890-luvulta 1950-luvulle vaikuttaneita yhdysvaltalaisia musiikin kustantajia ja säveltäjiä sekä heidän tuottamansa populaarimusiikki. Alun perin se tarkoitti New Yorkissa sijaitsevaa West 28th Street -katua, jonka varrella usean keskeisen kustantajan toimistot silloin sijaitsivat. Nimen ”Tin Pan Alley” (suom. ”tinapannukuja”) antoi journalisti-lauluntekijä Monroe Rosenfeld, jonka mielestä musiikkikustantamoiden ikkunoista kadulle kantautuva pianojen ja laulujen ääni muistutti peltipannujen kolinaa.
Tin Pan Alleyta voidaan pitää yhdysvaltalaisen musiikkiteollisuuden syntypaikkana. Tin Pan Alley -kustantajat alkoivat ensimmäisinä markkinoida tuotteitaan suurelle yleisölle ja loivat näin markkinat, jotka perustuivat yksityiselle musiikin kulutukselle. Parhaimmillaan Tin Pan Alley -kustantajien osuus musiikin myynnistä Yhdysvalloissa oli jopa 90 prosenttia. Tin Pan Alley menetti asemansa 1950-luvun alussa, kun äänilevyt syrjäyttivät partituurit musiikkimarkkinoilla.
Tin Pan Alleyn menestys perustui suurelta osin vaudeville- ja Broadway-esityksille, jotka tekivät sen musiikkia tunnetuksi. 1920-luvun lopulta alkaen tärkeäksi markkinointikanavaksi muodostuivat myös Hollywood-elokuvat.
Tin Pan Alleylla oli keskeinen rooli blues-, jazz- ja country-musiikin popularisoinnissa 1910–1930-luvuilla. Monista Tin Pan Alley -sävellyksistä on muodostunut jazzstandardeja.
Tin Pan Alley -säveltäjien tuotantoon viitataan joskus myös käsitteellä Great American Songbook.
Luettelo Intian kaupungeista
Tämä on epätäydellinen luettelo Intian kaupungeista. Intiassa sijaitsee noin 4 000 kaupunkia.
B
thumb|[[Bangalore on Intian kolmanneksi suurin kaupunki ja Karnatakan osavaltion pääkaupunki.]]
C
thumb|[[Chennai on Tamil Nadun osavaltion pääkaupunki ja tärkeä satamakaupunki.]]
D
thumb|[[Delhi on Intian toiseksi suurin kaupunki.]]
H
thumb|[[Hyderabad (Intia)|Hyderabad on Andhra Pradeshin osavaltion pääkaupunki.]]
K
thumb|[[Kalkutta on Länsi-Bengalin osavaltion pääkaupunki.]]
M
thumb|[[Mumbai on Intian suurin kaupunki ja Maharashtran osavaltion pääkaupunki.]]
V
thumb|[[Visakhapatnam on yksi Intian suurimmista satamakaupungeista.]]
Rintamanaisten Liitto
Rintamanaisten Liitto r.y. oli vuosina 1980–2013 toiminut suomalainen järjestö, johon kuului talvisodan, jatkosodan ja Lapin sodan aikana sotatoimialueilla ja rintamilla hoito-, huolto-, viesti-, valvonta-, toimisto- ja siivoustehtävissä lottina, sairaanhoitajina, apusisarina sekä työkomennuksen saaneina toimineita.
Liitto perustettiin 21. syyskuuta 1980 yhdistämään viiden rintamaisten liiton toiminta. Vuonna 2011 Rintamanaisten liittoon kuului 22 paikallista tai alueellista yhdistystä sekä yhdeksän jo purkautuneiden rintamanaisyhdistysten toimintaa jatkanutta kerhoa. Kerhojen jäsenet olivat liittyneet Rintamanaisten Liittoon henkilöjäseninä. Kaikkiaan henkilöjäseniä ja jäsenyhdistysten jäseniä oli vuonna 2011 noin 2 700. Liitto oli myös Naisten Valmiusliiton jäsenyhteisö.
Rintamanaisten Liitto lakkautettiin 6. maaliskuuta 2013 jäsenten iän käytyä korkeaksi. Yhdistysrekisteristä liitto poistettiin 15. huhtikuuta 2013.
Oskari Perälampi
Oskari Perälampi (s. 24. heinäkuuta 1996 Kirkkonummi) on suomalainen kiekonheittäjä. Perälampi edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajinaan toimivat Jussi Viitala ja Ismo Joutsila.
Kalevan kisoissa Perälampi on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2019 tuloksella 54,81 m ja sai hopeaa vuonna 2020 tuloksella 56,43 sekä pronssia vuonna 2018 tuloksella 55,37 m. Hän voitti Suomen hallimestaruuden 2019 ja 2020.
Alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 Doneskissa Perälampi pääsi finaaliin, johon ei kuitenkaan osallistunut. Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2015 Eskilstunassa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 60,73 m (1,75 kg). Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2017 Bydgoszczissa Perälampi jäi karsintaan.
Perälammin ennätys on 25. heinäkuuta 2020 Kurikan Jalasjärvellä heitetty 58,07 m.
Pohjanmaan Valokuvakeskus POVA
Pohjanmaan valokuvakeskus (POVA) perustettiin vuonna 1997 Lapualle. POVA perustettiin foorumiksi sekä ammatti- että harrastelijakuvaajille, ja sen tehtäviksi määriteltiin valokuvauksen koordinointi Pohjanmaan alueella sekä pysyvän näyttelytilan ja -toiminnan ylläpitäminen.
Pohjanmaan valokuvakeskus sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla Lapualla Kulttuurikeskus Vanhan Paukun tiloissa. POVAn toimisto sijaitsee Lyijylankaosastolla, Lapuan Taidemuseon vieressä.
Pohjanmaan valokuvakeskuksella on selkeä ominaisluonteensa Suomen kymmenen valokuvakeskuksen joukossa.
Pietarsaaren länsikenttä
Länsikenttä on Pietarsaaressa sijaitseva jalkapallokenttä. Se sijaitsee aivan Tellushallin ja Pietarsaaren keskuskentän vieressä. Jalkapalloseuroista kotiottelunsa siellä pelaa Pietarsaaren kakkosjoukkue Jakobstads Bollklubb, joka pelaa Kakkosessa. Myös liigajoukkue FF Jaro harjoittelee siellä ja vuonna 2003 se pelasi Länsikentällä kolme ottelua keskuskentän ollessa kunnostettavana. Kesällä 2010 Länsikentälle asennettiin tekonurmi ja uudet valotolpat. Kentän alla ei ole lämmitystä. Vuonna 2012 kentälle rakennettiin kaksi uutta katsomoa.
Pietarsaaren uusi jalkapallostadion rakennetaan länsikentän paikalle. Suunnitelman mukaan ensimmäiset ottelut pelataan touko-kesäkuussa 2022.
Narvan kyläkirkko
Narvan kyläkirkko on Vesilahdella Narvan kylässä sijaitseva pieni kirkko, jonka omistaa Vesilahden seurakunta.
Kirkko on aikaisemmin ollut Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen omistuksessa rukoushuoneena, ja yhdistys on sen myös rakennuttanut vuonna 1960. Rakennuksen valmistuminen viivästyi, sillä paikalta löytyi myöhäisrautakautinen kalmisto, joka oli ensin tutkittava. Alttaritauluna on metallinen hautaristi, jonka on takonut seppä Karl Lind 1900-luvun vaihteessa. Vieressä oleva kellotapuli rakennettiin 1984 talkoilla.
Hopeajärvi (EP)
Hopeajärvi on saman nimisen suomalaisen rockyhtyeen EP-levy, joka julkaistiin 12" vinyylinä heinäkuussa 2013.
Rumban arvostelussa Joonas Kuisma uhosi yhtyeen olevan sen hetken paras suomalainen rockyhtye.
Kokoonpano
+
Rankkasade
Rankkasade on sateen muoto, jolloin vettä sataa taivaalta paljon lyhyessä ajassa.
Rankkasateissa usein myös syntyy kaduille tulvia, jolloin esimerkiksi liikkuminen muuttuu hankalammaksi. Rankkasateen ennustaminen ei ole meteorologeille helppoa, koska reitille osuvan lämpimän ilman lisäksi rankkasateen muodostuminen vaatii myös muita sopivia ilmakehän olosuhteita. Sade luokitellaan runsaaksi sateeksi, jos sademäärä on 4,5 millimetriä tai yli. pienoiskuva|Rankkasade [[Ruotsi|Ruotsissa.]] Sade luokitellaan rankkasateeksi seuraavan taulukon perusteella:
Rankkasateen syntyminen
Rankkasateen tuottavat yleensä ukkospilvet eli kuuropilvet. Kuuropilvi on suppilon mallinen, ja se voi olla jopa 20 kilometriä korkea. Korkeat kuuropilvet syntyvät, kun suuri määrä ilmaa lämpenee joko maan tai meren päällä. Korkeapaine syntyy, kun ilma on lämmintä ja sen molekyylit liikkuvat. Jotta rankkasade voi muodostua, pitää ensin konvektiopilven syntyä. Se syntyy, kun korkeapaine työntää lämmintä ilmaa ylös ilmakehässä. Korkeapaineen ylös työntämä massa sisältää runsaasti vesihöyryä, joka alkaa tiivistyä vedeksi, kun ilma alkaa jäähtyä. Korkeapaine tekee ilmamassasta epävakaan, ja se alkaa hakeutua kohti matalapainetta. Ilma hakeutuu ylös, koska siellä on alhaisempi lämpötila. Prosessia, jossa lämmin ilma kohoaa ylös ja kylmä painuu kohti maata, kutsutaan konvektioksi. Kuuropilvi eli Cumulonimbus ei kuitenkaan muodosta rankkasadetta noin vain, vaan siihen pitää osua uusi korkeapaine, jotta se saa kylliksi vettä.
Martin-Baker
Martin-Baker brittiläinen heittoistuimia valmistava yritys. Yrityksen perustivat vuonna 1934 James Martin ja Valentine Baker.
Vuodesta 1946 vuoteen 2017 mennessä yritys on tuottanut yli 75 000 heittoistuinta.
Lentokoneet
Yritys on valmistanut myös Experimental-lentokoneita:
Tomi Mikkelsson
Tomi Mikkelsson (s. 12. helmikuuta 1997 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Musan Salamaa.
Mikkelsson on Musan Salaman kasvatti. Hän muutti perheineen pääkaupunkiseudulle 11-vuotiaana ja siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.
Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Mikkelsson pelasi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä Kakkosen kaudella 2015. Hän pelasi 17 sarjaottelua ja täydet minuutit kahdessa nousukarsintaottelussa, joissa Klubi 04 hävisi Grankulla IFK:lle yhteismaalein 1–8. Kaudella 2016 Mikkelsson pelasi Kakkosta Gnistanissa kuusi ottelua. Kauden päätteeksi Gnistan nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa Mikkelssonin kasvattajaseuran MuSan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Mikkelsson ei ollut kokoonpanossa nousukarsintaotteluissa.
Kaudeksi 2017 Mikkelsson siirtyi HIFK:hon. Hän pelasi kauden aikana 11 Kolmosen ottelua sarjanousun saavuttaneessa seuran kakkosjoukkuessa ja onnistui maalinteossa HIFK:n 5–2-voittoon päättyneessä päätöskierroksen vierasottelussa Tikkurilan Palloseuraa vastaan. Mikkelsson teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 28. lokakuuta 2–1 päättyneessä vierasottelussa Fc Lahtea vastaan. Ottelu oli hänen kauden ainoansa Veikkausliigassa. HIFK putosi kauden päätteeksi Ykköseen. Mikkelsson edusti kaudella 2017 myös HIFK:n A-junioreita seitsemässä SM-sarjan ottelussa. A-nuorten kanssa Mikkelsson saavutti SM-pronssia.
Mikkelsson palasi MuSaan kaudeksi 2018.
Suomen poikamaajoukkueissa Mikkelsson on pelannut 14 ottelua.
Chad Muska
Chad Muska (s. 20. toukokuuta 1977 Lorain, Ohio) on yhdysvaltalainen ammattirullalautailija.
Hän on myös vaate- ja kenkäsuunnittelija, valokuvaaja sekä DJ/tuottaja.
Elämäkerta lyhyesti
Muska syntyi Loranissa, Ohiossa. Myöhemmin hän muutti Phoenixiin, Arizonaan, jouduttuaan hankaluuksin lukiossa. Hän aloitti rullalautailun ollessaan 10-vuotias.
Chad Muska on ollut pelihahmona kuudessa ensimmäisessä Tony Hawk’s -pelisarjan pelissä (Tony Hawk's Pro Skaterista Tony Hawk's Underground 2:seen). Hän on ollut myös mukana Shorty's Skateboard's -skeittileffoissa Guilty, Fulfill The Dream ja How To Go Pro.
Lumivuokko
Lumivuokko (Anemone baldensis) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Lumivuokon korkeus on 13–30 senttimetriä. Sen kukkii kesäkuusta elokuuhun. Lumivuokkoa tavataan Alpeilla.
Psytrance
Psytrance eli psykedeelinen trance on goa trancen seuraajaksi 1990-luvun loppupuoliskolla kehittynyt elektronisen musiikin muoto. Tunnetuimpia tyylisuuntauksia ovat full on, dark, progressive, minimal (Zenonesque), tribal, forest, hi tech, suomisaundi, psybreaks ja psybient (psychill).
Musiikki on yleensä nopeatempoista (135–180 bpm), ja sen äänimaailma on muuta trancea moniulotteisempi, futuristisempi. Toisinaan käytetään myös fyysisiä instrumentteja, kuten huilua tai kitaraa muistuttavia tai niistä samplattuja ääniä.
Tunnettuja psytrance-artisteja ovat esimerkiksi 1200 Micrograms, Total Eclipse, Koxbox, Tsuyoshi Suzuki, Goa Gill, Alien Project, Astral Projection, Hallucinogen, Infected Mushroom, Juno Reactor, Sesto Sento, Astrix ja Man With No Name.
Israel on yksi merkittävimmistä psytrancen tuottajamaista. Suomessa on muutamia ulkomailla tunnettuja alan edustajia, kuten Texas Faggott ja Squaremeat. Suomalaista psytrancea kutsutaan yleisesti termillä "suomisound" tai Suomessa "suomisaundi". Se on luonteeltaan usein humoristisempaa ja vapaamuotoisempaa kuin kansainvälinen psytrance ja samalla myös kauempana perinteisestä trancesta.
Lähiverkkotapahtuma
pienoiskuva|[[Assembly (tapahtuma)|Assembly 2008]] Lähiverkkotapahtuma (arkikielessä myös lanit), joskus myös verkkopelitapahtuma, tarkoittaa tapahtumaa, jossa yhteen tilaan kokoontuu ihmisiä pelaamaan omien tietokoneidensa tai konsoleidensa kanssa. LAN on lyhenne sanoista Local Area Network. Tapahtumassa koneet ovat liitettynä toisiinsa lähiverkon avulla. Tapahtuman koko voi vaihdella muutamasta osallistujasta tuhansiin osallistujiin. Esimerkiksi irkkaus, ohjelmointi, musiikki, grafiikka ja tiedostojen jako on osa tällaista tapahtumaa. Tapahtumat voivat kestää vuorokaudesta jopa pariin viikkoon.
Pelit
Yleisiä pelejä lähiverkkotapahtumina ovat esimerkiksi Counter-Strike: Source, Counter-Strike, Counter-Strike: Global Offensive, World of Warcraft, League of Legends, Team Fortress 2, StarCraft II, Call of Duty ja monet muut moninpelit.
Felix Björklund
Felix Björklund (s. 1943) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen, koulutukseltaan ekonomi. Björklund toimi Suomen IBM:n toimitusjohtajana 1970-luvun lopulta alkaen ja 1990-luvun alkuvuosina IBM:n Pariisin pääkonttorissa. Vuosina 1992–1998 hän toimi Fazerin toimitusjohtajana.
Björklund on toiminut muun muassa Ahlsellin, Amer Sportsin, Fenestran, Marioffin, Nopco Paper Technology AS:n, Snellmanin ja Varman hallituksissa.
Felix Björklundin tytär on näyttelijä Irina Björklund ja poika ekonomi Kurt Björklund. Felix Björklund omistaa Wäfvarsin kartanon Loviisan Pernajassa ja harrastaa moottoripyörien ja BMW-merkkisten autojen keräilyä.
Gabriel-Marie Legouvé
thumb|Gabriel-Marie Legouvé
Gabriel Marie Jean Baptiste Legouvé eli Le Gouvé (23. kesäkuuta 1764 Pariisi – 30. elokuuta 1812 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Tausta
Vuonna 1792 hän saavutti suuren suosion kolminäytöksisellä tragediallaan La Mort d’Abel, joka oli mukaelma Salomon Gessnerin runoelmasta. Näytelmä oli julisteissa vuoteen 1820 saakka. Tragedia Épicharis et Néron (1793) saavutti myös suuren suosion, sillä ilmeisesti suuri yleisö halusi nähdä siinä alluusion aikakauden ihmisiin.
Seuraavat tragediat eivät saavuttaneet samanlaista menestystä kuin kaksi edellistä. Quintus Fabius (1795) kuvasi rautaista kuria, jonka alaisuudessa Rooman keisarikunnan armeija oli. Laurence (1798) esitti juorut, joiden mukaan abbé de Châteauneuf oli rakastunut äitiinsä Ninon de Lenclos'iin. Étéocle et Polynice (1799) toi esille Jean Racinen näytelmän La Thébaïden teemat. La Mort d’Henri IV (1806) oli jälleen menestys, joskin sitä myös arvosteltiin, koska siinä tekijä historiallisen totuuden vastaisesti syyttää Maria de’ Mediciä kuningas Henrik IV:n murhasta.
Legouvé otettiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1798. Hän julkaisi tänä aikana useita hienostuneita elegisiä runoja: La Sépulture (1798), Les Souvenirs (1799), La Mélancolie (1800) ja sitten vuonna 1801 runon, joka teki hänet jälleen kuuluisaksi, Le Mérite des femmes, josta julkaistiin neljä painosta.
Legouvé toimi useita vuosia Jacques Delillen sijaisena tämän toimiessa Collège de Francen runouden professorina. Vuosina 1807–1810 hän toimitti Mercure de France]-sarjaa. Hän menetti vaimonsa 1810, sairastui henkisesti ja kuoli 1812 pariisilaisessa mielisairaalassa.
Hän oli kirjailija Ernest Legouvén (1807–1903) isä, joka myös oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Javier Villa
thumb|150px|Javier Villa vuonna 2008. Javier Villa Garcia (s. 5. lokakuuta 1987 Colunga, Espanja) on espanjalainen autourheilija, joka ajoi GP2-sarjassa kausina 2005–2009 Racing Engineering ja Super Nova Racing-talleissa.
Ura
thumb|left|Villa Espanjassa 2008. Vuonna 2006 Villa aloitti uransa GP2-sarjassa. Hänet palkattiin Racing Engineering-talliin britti Adam Carrollin tallikaveriksi. Carroll keräsi kauden aikana 32 pistettä, kun taas Villa ei kerännyt kauden aikana yhtään pistettä.
Kaudella 2007 Villa voitti yhteensä 3 kilpailua, Ranskassa, Saksassa ja Unkarissa. Hän sijoittui sarjan loppupisteissä kuudenneksi 42 pisteellä. Kaudella 2008 Villa jatkoi uraansa GP2-sarjassa. Tulokset jäivät kuitenkin huomattavasti vaisuimmaksi kuin edellisellä kaudella. Hän keräsi vain 8 pistettä ollen loppupisteissä 17.s. Villa jatkoi uraansa GP2-sarjassa myös kaudella 2009 Super Nova Racing tallissa. Hän aloitti näin neljännen kautensa sarjassa. Hän saavutti kaudella 3 palkintosijaa ja 27 MM-pistettä. Villa kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kausina 2008–2009 ja 2009–2010 saavuttaen kolme kolmostilaa ja 31 pistettä. Villa kilpaili 82 GP2-kilpailussa mikä oli ennätys kunnes Luca Filippi ohitti hänet kaudella 2010.
Villan oli tarkoitus kilpailla Campos Grand Prix -tallin kuljettajana Formula 1 -kaudella 2010, mutta tallin muututtua Hispaniaksi hänet siirrettiin sivuun. Vuonna 2010 Villa kilpaili Spanish Mini Challenge-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Villa kilpaili World Touring Car Championship-sarjassa Proteam Racing-tallissa sijoittuen sarjan 12:nneksi. Villan oli tarkoitus jatkaa sarjassa kaudella 2012, mutta hän jäi ilman ajopaikkaa sponsoriongelmien takia.
Sirkka-Liisa Kivelä
Sirkka-Liisa Kivelä (o.s. Rusila, s. 14. tammikuuta 1947 Temmes) on Turun yliopiston yleislääketieteen emeritaprofessori ja Helsingin yliopiston geriatrisen lääkehoidon dosentti. Hän toimi Turun yliopiston professorina vuosina 2000 –2011. Kivelä on tullut tunnetuksi muun muassa toimimisestaan asiantuntijana vanhustenhoidosta käydyssä julkisessa keskustelussa.
Kivelä valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Oulun yliopistosta 1971 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Tampereen yliopistossa 1983. Hän toimi Posion terveyskeskuksen johtavana lääkärinä 1971–1981, Tampereen yliopiston apulaisopettajana 1981–1988, Oulun yliopiston apulaisprofessorina 1988–1990 ja yleislääketieteen professorina 1990–2000.
Kivelä on johtanut useita laajoja kansallisia kliinis-epidemiologisia pitkittäistutkimuksia ja väestötasoisia interventiotutkimuksia. Hän on osallistunut kansainvälisiin EU-tasoisiin ja pohjoismaisiin tutkimusprojekteihin. Hänen tutkimuksensa käsittelevät iäkkäiden depressioita, kaatumisia ja niiden ehkäisyä, pahoinpitelyä, sepelvaltimotautia, lääkehoitoja ja palveluita. Kivelä on julkaissut yli 400 tieteellistä alkuperäisjulkaisua ja 12 oppi- tai tietokirjaa. Lisäksi hän on kirjoittanut useita oppikirja-artikkeleita ja lukuisia yleistajuisia artikkeleita. Hän on toiminut 19 väitöskirjatutkimuksen pääohjaajana ja 23 väitöskirjatutkimuksen ohjausryhmän aktiivisena jäsenenä.
Sirkka-Liisa Kivelä on toiminut lääkintöhallituksen, sosiaalihallituksen, sosiaali- ja terveysministeriön, opetusministeriön sekä Eduskunnan asiantuntijana vanhustenhoidon ja gerontologian alueilla. Hän on ollut Suomen Akatemian kansanterveyden tutkimuksen jaoston ja gerontologisen tutkimuksen jaoston jäsen sekä lääketieteellisen toimikunnan jäsen. Hän toiminut jäsenenä ikääntymistä käsittelevässä ja sosiaali- ja terveyshallintoa ja -taloutta käsittelevässä valtakunnallisessa tutkijakoulussa. Vuonna 2006 hän toimi sosiaali- ja terveysministeriössä vanhustenhoidon ja geriatrisen hoidon kehittämisen selvityshenkilönä.
Kivelä on ollut WHO:n ja EU:n asiantuntijana. Hän on toiminut EU:n Biomed 2- ja muidenkin ohjelmien arvioitsijana. Hän on ollut useiden vuosien ajana kansainvälisen International Psychogeriatric Assiociation yhdistyksen hallituksen jäsen.