cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen Punainen Risti
Nuorisotoiminta
Yli 13-vuotiaille Suomen Punaisen Ristin nuorisoryhmät tarjoavat mahdollisuuksia järjestöön tutustumisen lisäksi kouluttautua varhaisnuoriso-ohjaajiksi, sekä päästä mukaan varsinaiseen osastotoimintaan. Ryhmissä käsitellään Punaisen Ristin teemoja osallistujien ja järjestäjien kiinnostuksen mukaan. Teemoja voivat olla esimerkiksi ensiapu ja terveys, pelastuspalvelu, sosiaalipalvelutoiminta, kansainvälisyys ja suvaitsevaisuus. Kansainvälisestä nuorisotoiminnasta kiinnostuneille Suomen Punainen Risti järjestää nuorisodelegaattikursseja joiden jälkeen on mahdollista päästä ulkomaille haastaviin nuorisotoiminnan kehitystehtäviin. Kansainvälisellä yhteistyöllä toteutetaan lisäksi muun muassa leirejä ja tapahtumia.
Erityisesti nuorille suunnattujen toimintamuotojen lisäksi nuorisojäsenet vaikuttavat Suomen Punaisessa Ristissä kaikilla tasoilla. Vuonna 2022 alle 29-vuotiaat nuorisojäsenet muodostivat 4,1 prosenttia järjestön jäsenistöstä.
Suomen Punainen Risti on Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssin jäsenjärjestö.
Ruoka-apu
SPR järjestää ruoka-apua eri puolilla Suomea. Yhteistyötä tehdään kauppojen, koulujen, keskuskeittiöiden ja lounasravintoloiden sekä myös muiden ruoka-aputoimijoiden kanssa. Ruoka-avun yhteydessä voidaan järjestää myös esimerkiksi yhteisiä ruokailuja, velka- ja terveysneuvontaa.
Terveyden edistäminen
SPR:n terveyden edistäminen sisältää päihdetyön, seksuaaliterveyden edistämisen sekä tapaturmien ehkäisyn. Lisäksi vapaaehtoiset ylläpitävät terveyspisteitä, joissa tarjotaan esimerkiksi maksutonta neuvontaa, tukea ja verenpaineen mittausta. Päihde- ja seksuaaliterveyden vapaaehtoiset toimivat esimerkiksi festareilla sekä vierailevat kouluissa ja oppilaitoksissa. He keskustelevat ihmisten kanssa ja jakavat tietoa.
Vastaanottokeskustoiminta
SPR:llä on sopimus Maahanmuuttoviraston kanssa maahanmuuttovarautumisesta. Se perustaa ja ylläpitää vastaanottokeskuksia viranomaisten pyynnöstä. SPR:n piirit ylläpitävät vastaanottokeskuksia. Piirit laskuttavat syntyvät kulut Maahanmuuttovirastolta. Toiminnasta syntyvät tulot järjestö käytää valmiuden kehittämiseen.
Joulukuussa 2022 SPR ylläpiti yhteensä 52 vastaanottokeskusta eri puolila Suomea. Yleisradion MOT:n selvityksen mukaan Euroopan pakolaiskriisin aikana SPR:n vastaanottokeskustoiminta oli suurin yksittäinen valtion maksujen saaja 625 miljoonan euron osuudella vuosina 2015–2020. Pakolaiskriisin alusta lähtien neljän vuoden aikana SPR:n piirit tekivät liikevoittoa yhteensä 24 miljoonaa euroa, ja SPR kolminkertaisti sijoitusomaisuutensa.
Veripalvelu
thumb|Punainen Risti hoitaa Suomessa veripalvelutoimintaa.
Veripalvelu hoitaa keskitetysti koko maan veripalvelutoimintaa. Veripalvelun tehtäviin kuuluu muun muassa verenluovutusten järjestäminen, luovutetun veren testaus, verivalmisteiden tuotanto, varastointi ja jakelu sekä verivalmisteisiin liittyvä terveydenhoitoalan henkilöstön koulutus ja konsultaatio.
Veripalvelu ei tavoittele voittoa. Tulonsa Veripalvelu saa valmistamiensa verivalmisteiden myynnistä sekä asiakkailleen tarjoamistaan palveluista, kuten veriryhmä- ja veren hyytymistutkimuksista sekä elin- ja kantasolusiirtoihin liittyvistä kudossopeutuvuustutkimuksista. Veripalvelussa tehdään myös esimerkiksi kaikkien Suomessa raskaana olevien äitien veriryhmävasta-ainetutkimukset. Veripalvelussa toimii lisäksi Kantasolurekisteri.
Kontti-kierrätystavaratalot
Kontti-kierrätystavaratalot ovat Suomen Punaisen Ristin kierrätystavarataloja, joissa myydään lahjoituksena saatuja tuotteita. Konttien tulos jaetaan Punaisen Ristin avustustyöhön Suomessa ja maailmalla: 2/3 auttamistoimintaan kotimaassa ja 1/3 katastrofirahastoon. Konttien työpaikat ova pääasiassa työkokeilu- tai palkkatukipaikkoihin oikeutetuille suunnattuja.
Kontti-kierrätystavarataloja toimii yhteensä kahdessatoista kaupungissa: Espoossa, Helsingissä, Joensuussa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Porissa, Rovaniemellä, Tampereella, Turussa ja Vantaalla.
Soppi kierrätysputiikki on Hämeen ja Varsinais-Suomen piirien ylläpitämä ja sen tuotto käytetään piirien toimintaan. SPR-Kirppikset ovat Suomen Punaisen Ristin Länsi-Suomen piirin ylläpitämiä kirppismyymälöitä. Piirin alueella on yhteensä seitsämän kirpputoria. Niiden tuotto käytetään Länsi-Suomen piirin toimintaan. Ne työllistävät palkkatukityöhön, oppisopimuskoulutukseen, työkokeiluihin ja kuntouttavaan työtoimintaan.
Varainhankinta
Suomen Punainen Risti ylläpitää omaa katastrofirahastoaan, jonka varoja käytetään äkillisten onnettomuuksien, katastrofien ja kriisien jälkeiseen avustustoimintaan. Sen varoja ei ole varattu tiettyyn kohteeseen, vaan sieltä voidaan antaa apua nopeasti kotimaahan tai ulkomaille. Lisäksi rahastosta tuetaan muun muassa kehitysyhteistyöhankkeita ja auttamisvalmiuden ylläpitoa. Katastrofirahastoa kerrytetään lahjoituksilla ja erilaisilla keräyksillä, joista suurin on jokavuotinen Nälkäpäivä-keräys. Katastrofirahaston keräyskulut saavat olla korkeintaan 20 prosenttia.
SPR myy esimerkiksi joulukortteja ja ensiaputuotteita. Myyntituotto käytetään järjestön toimintaan kotimaassa. Punainen Risti Ensiapu Oy:n tuotto käytetään valmius- ja ystävätoimintaan sekä SPR Konttien tuotosta osa käytetään alueelliseen auttamistyöhön ja osa tilitetään kastastrofirahastoon.
SPR saa myös julkista rahoitusta useilta eri toimijoilta.
Huomionosoitukset
Suomen Punaisen Ristin korkeimmista huomionosoituksista säädetään laissa Suomen Punaisesta Rististä (238/2000) ja Tasavallan Presidentin asetuksessa (827/2017). Huomionosoitukset on vuodesta 1933 myöntänyt Tasavallan Presidentti: Kunniamerkkien keskenäisessä järjestyksessä Suomen Punaisen Ristin ansioristi sijoittuu Suomen Valkoisen Ruusun ansioristin ja Suomen Leijonan ansioristin jälkeen. Suomen Punaisen Ristin ansiomitalit sijoittuvat Suomen Valkoisen Ruusun I luokan mitalin, Suomen Valkoisen Ruusun mitalin ja Sotilasansiomitalin jälkeen. Suomen Punaisen Ristin kultainen ansiomitali on ansiomitalien järjestyksessä korkein. Suomen Punaisen Ristin hopeisen ansiomitalin ja pronssisen ansiomitalin väliin sijoittuu Mitali inhimillisestä auliudesta (Pro Benignitate Humana).
Penelope Fitzgerald
Penelope Fitzgerald (1916 Lincoln, Britannia – 2000 Lontoo, Britannia ) oli brittiläinen kirjailija.
Marc Lamothe
Marc Lamothe (s. 27. helmikuuta 1974 New Liskeard, ON, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Penelope Fitzgerald
Fitzgerald kirjoitti romaaneja ja elämäkertoja ja toimi Lontoossa englanninopettajana. Hän työskenteli kuolemaansa asti, ja hänen viimeinen teoksensa The Means of Escape ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen syksyllä 2000.
Marc Lamothe
Ura
Montreal Canadiens varasi Lamothen neljännellä kierroksella vuonna 1994. Hän siirtyi heti seuraavaksi kaudeksi Canadiensin organisaatioon, mutta hän ei pelannut Canadiensin NHL-joukkueessa, vaan NHL-debyytti tuli kahden AHL:ssä ja kolmen IHL:ssä vietetyn kauden jälkeen Chicago Blackhawksissa kaudella 1999–2000. Lamothe pelasi kauden 2000–2001 Columbus Blue Jacketsin farmijoukkueessa, Syracuse Crunchissa ja kauden 2001–2002 Edmonton Oilersin farmissa Hamilton Bulldogsissa.
Kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 Lamothe pelasi Detroit Red Wingsin organisaatiossa, jossa edusti AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsiä ja pääsi toisella kaudellaan myös kahteen NHL-otteluun. Ensimmäisellä kaudellaan hänet palkittiin AHL:n parhaana maalivahtina Baz Bastien Trophyllä sekä yhdessä Joey MacDonaldin kanssa AHL:n vähiten maaleja päästäneelle maalivahtikaksikolle Harry Holmes Trophyllä. Lamothe valittiin myös AHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Lamothe siirtyi työsulkukaudella 2004–2005 Venäjälle ja Lokomotiv Jaroslavliin. Hän on sittemmin torjunut myös kaksi vuotta Severstal Tšerepovetsissa, vuoden SKA Pietarissa sekä vuoden kazakstanilaisessa Barys Astanassa. Lamothe jäi kauden 2008–2009 jälkeen vapaaksi agentiksi ja hän siirtyi marraskuussa 2009 jääkiekon SM-liigassa pelaavan Lahden Pelicansin riveihin. Lamothe lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen DEL-liigan Hamburg Freezersissä.
SMS H145
SMS H145 oli Saksan keisarikunnan laivaston G96-luokan torpedovene, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan loputtua alus internoitiin Scapa Flow'hun.
Valmistus
Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerkeltä, missä köli laskettiin vesille telakkanumerolla 607. Se laskettiin vesille 11. joulukuuta 1917 ja valmistui reilua puolta vuotta myöhemmin 4. elokuuta 1918.
Palvelus
Sodan päätyttyä alus internoitiin 22. marraskuuta 1918 jälkeen Scapa Flow'hun. Aluksen miehistö upotti aluksensa 21. kesäkuuta 1919. Hylky nostettiin 14. maaliskuuta 1925 ja romutettiin 1928 Scapassa.
BS Zelda no Densetsu: Inishie no Sekiban
BS Zelda no Densetsu: Inishie no Sekiban on Nintendon Satellaview-laitteelle kehittämä The Legend of Zelda -peli. Peli julkaistiin osissa vuonna 1997. Pelaaja latasi osia pelistä tiettyinä päivinä konsolilleen ja samalla pelin pistetiedot lähetettiin palvelimelle.
Pelin nimi voidaan suomentaa BS Zelda: Muinaiset kivitaulut, jossa BS viittaa Satellaview-järjestelmään.
Tarina
Pelaaja, toisesta maailmasta saapuva Valon sankari, saapuu Hyruleen tehtävänään etsiä kahdeksan muinaista kivitaulua. Sankari ei ole Link, vaan nimetön henkilö, jonka sukupuolen määrittää pelaajan Satellaviewin tilille antamat tiedot. Miespuolinen pelaaja on lippalakkiin pukeutunut Link, naispuolisella sankarilla on Linkin hatun tilalla hiukset.
Pelin lopussa sankari palauttaa Mestarien miekan paikoilleen Kadonneessa metsässä ja katoaa, palaten omaan maailmaansa. Sahasrahla ja Prinsessa Zelda kävelevät pois.
Pelin kulku
BS Zelda no Densetsu: Inishie no Sekiban oli peli-idealtaan edeltäjänsä BS Zeldan kaltainen: peliä saattoi pelata vain tiettyinä aikoina viikossa, jolloin Satellaviewin lähetys pelistä oli käynnissä. Lähetyksen aikana pelaajalla oli tunti aikaa tutkia maailmaa, suorittaa tehtäviä ja kerätä pisteitä. Pelin aikana juontaja antoi vihjeitä peliin radiolähetyksen tapaan. Peliajan päätyttyä tulokset lähetettiin palvelimelle ja omaa suoritustaan saattoi vertailla muiden kanssa yhteisellä pistetaulukolla. Pelin grafiikka, pelimekaniikka ja maailmankartta (Hyliajärvi huomattavasti pienempi) oli lähes identtinen A Link to the Pastin kanssa, mutta sisälsi runsaasti pieniä, poikkeavia yksityiskohtia. Luolastot olivat uusia ja jotkin esineet toimivat eri tavalla: Pegasuksen kengillä saattoi juosta suoraan ruudusta toiseen (alkuperäisessä kengillä ei voinut juosta ruutujen välillä) ja juoksussa saattoi tehdä käännöksiä, pommitettavat seinät eivät erottuneet grafiikallaan ympäristöstään, mutta ne saattoi paljastaa lyömällä seiniin miekalla ja lapiolla saattoi kaivella maata kaikkialla. Peli sisälsi vuokraamon, josta saattoi ostaa itselleen lapion tai paremman miekan kymmeneksi minuutiksi. Lapion vuokraaminen kannatti, sillä vuokratessaan sen kauppias merkitsi piilotetun sydämenpuolikkaan summittaisen sijainnin karttaan.
Peli jakaantui neljään viikon mittaiseen jaksoon, jossa peliä saattoi päivittäin pelata tunnin ajan. Lähetyspäivät olivat 30. maaliskuuta – 5. huhtikuuta, 6. huhtikuuta – 12. huhtikuuta, 13. huhtikuuta – 19. huhtikuuta ja 20. huhtikuuta – 26. huhtikuuta vuonna 1997. Peli lähetettiin uudestaan seuraavana vuonna.
Viikoittain pelimaailmaa laajennettiin. Ensimmäisenä viikkona pelialueena oli A Link to the Pastin Valon maailman Itäinen palatsi ja Zorajoki. Toisena viikkona pelialueeseen lisättiin Hyrulen linna, Kakarikon kylä ja Kadonnut metsä. Kolmantena viikkona kaikki alueet olivat pelattavissa lukuun ottamatta viimeisenä viikkona paljastettua Kuolemanvuorta.
Peliä tahditti kello, joka käynnisti erilaisia tapahtumia näytöllä tiettyinä aikoina. Kellonaika näkyi näytöllä jatkuvasti ja sitä ei voinut pysäyttää. Kellon laukaisemat tapahtumat olivat salattujen alueiden paljastuminen ja piilottuminen, keijujen ilmestyminen, erilaisten ominaisuuksien antaminen pelaajalle ja myrskyn puhkeaminen Hyrulessa.
Pelissä saattoi tavata myyrän, joka ilmestyi tiettyinä aikoina sattumanvaraiseen paikkaan Hyrulessa. Myyrän kanssa keskusteleminen antoi pelaajalle pisteitä ja onnekas pelaaja saattoi tavata myyrän kahdesti saman pelin aikana, jolloin myyrä palkitsi pelaajan aarteillaan.
Pelin aikana suoritetuista tehtävistä pelaaja palkittiin pisteillä. Aarrearkun avaaminen sisällöstä riippumatta antoi 500 pistettä. Rahan keräämisestä tai vihollisten voittamisesta ei saanut pisteitä. Peliajan päätyttyä pelaajan piti lopettaa peli, jokaisesta minuutista yliaikaa pelaajaa rangaistiin 500 miinuspisteellä.
Aiheesta muualla
en:The Legend of Zelda: A Link to the Past
Kokkikartano
Snellmanin Kokkikartano Oy eli Kokkikartano on keravalainen Snellman-konserniin kuuluva, valmisruokia valmistava elintarvikealan yritys. Keravalla toimivan Kokkikartanon periaatteena on valmistaa valmisruokatuotteet aidoilla kotiruokaresepteillä. Kokkikartanon pikaruokatuotteet valmistetaan Pietarsaaren tehtaassa.
Historia
Kokkikartanon perustivat vuonna 1999 Esa Heikkinen ja Jaakko Jokinen. Perustamisestaan lähtien, Kokkikartanon periaatteena oli tehdä kotitekoisen makuista valmisruokaa, jonka valmistuksessa käytetään laadukkaita raaka-aineita. Helsingin kaupunki vuokrasi Sipoossa sijaitsevan vanhan Nikkilän sairaalan keittiörakennuksen, jossa tuotanto aloitettiin vuonna 2000. Puoli vuotta myöhemmin toiminnan aloittamisesta kävi nykyinen tuotantotila Nikkilän keittiörakennuksessa pieneksi ja tilat laajennettiin kolmeen kerrokseen. Vuonna 2002 Kokkikartano osti Keravan Jäspilästä tontin uutta tehdasta varten ja syksyllä 2005 tuotanto käynnistettiin uusissa tiloissa. Tehtaan laajennusosa valmistui muutamaa vuotta myöhemmin.
Vuonna 2006 pietarsaarelainen liha-alan yritys Snellman Ab osti 91 prosenttia Kokkikartanon osakekannasta. Loput Kokkikartanosta Snellman osti vuonna 2008.
Fjodor I
Fjodor I Ivanovitš ; (31. toukokuuta 1557 – 17. tammikuuta (J: 7. tammikuuta) 1598) oli Venäjän tsaari vuosina 1584–1598. Hänet tunnetaan myös nimellä Fjodor Kellonsoittaja.
Fjodorin äiti kuoli hänen ollessaan kolmevuotias ja hän kasvoi aikuiseksi isänsä, tsaari Iivana Julman varjossa. Hallituskaudellaan Fjodor osoitti vetäytyvänä ja hurskaana uskovaisena vain vähän mielenkiintoa valtion hallintoa kohtaan. Tämän seurauksena Fjodorin neuvonantajana ja lanko Boris Godunovista tuli Venäjän de facto hallitsija. Godunovista tuli myös Venäjän virallinen hallitsija Fjodor I:n kuoltua, mitä seurasi Venäjän vaipuminen niin sanottuun Sekasorron aikaan.
Varhaiset vuodet
Fjodor syntyi Moskovassa Iivana Julman ja tämän ensimmäisen vaimon Anastasia Romanovnan kuudentena ja nuorimpana lapsena. Fjodor kasvoi kuitenkin ainoastaan isoveljensä Ivanin kanssa, koska kaikki muut hänen sisaruksensa kuolivat ennen kuin Fjodor oli vuoden ikäinen. Fjodorin äiti kuoli hänen ollessaan kolmevuotias, mikä vaikutti suuresti lapsen isään Iivanaan, joka oli ollut hyvin kiintynyt vaimoonsa. Fjodorin lapsuusaikoina tsaari Iivana Julma alkoi ansaita lisänimensä "Julma" ja meni useita kertoja uusiin naimisiin. Näistä liitoissa syntyi hengissä ainoastaan Fjodoria 25 vuotta nuorempi velipuoli, Dmitri Ivanovitš.
Fjodor meni naimisiin vuonna 1580 Irina Fjodorovna Godunovan (1557–1603) kanssa, jonka veli Boris Godunov oli Iivana Julman ministeri. Avioliitto oli aikakauden normeihin nähden poikkeuksellisen läheinen ja lämmin. Parille syntyi kuitenkin vain tytär Feodosia kaksitoista vuotta avioliiton solmisen jälkeen vuonna 1592, pikkutyttö kuoli kaksivuotiaana.
Hallituskausi
pienoiskuva|279x279px|Fjodor tsaarina (kuva vuodelta 1672) Fjodorin vanhempi veli Ivan Ivanovitš kuoli isänsä raivokohtauksen tai sairauden seurauksena marraskuussa 1581. Tämän seurauksena Fjodorista tuli ensimmäinen kruununperillinen, mihin rooliin häntä ei ollut valmisteltu millään tavalla. Iivana Julman kuoli kolme vuotta myöhemmin ja Fjodor I kruunattiin Venäjän tsaariksi ja itsevaltiaaksi Moskovan Uspenskin katedraalissa.
Fjodor I:stä voidaan pitää käytännössä kokonaan nimellisenä hallitsija, jonka aikana Boris Godunovista toimi Venäjän de facto hallitsija. Koska Fjodorin avioliitto ei tuottanut lapsia, sammui hänen mukanaan vuosisatoja vanha Rurikin dynastian päälinja, vaikka monet dynastian sivulinjojen ruhtinaat olivatkin vielä merkittävässä roolissa myöhempinä aikoina. Perimyslinjan katkeamista voidaan pitää yhtenä keskeisenä syynä sekasorron ajan alkuun Fjodorin kuoleman jälkeen.
Fjodor I Ivanovitš kuoli 17. tammikuuta 1598 Moskovassa ja hänet haudattiin Kremlin Arkkienkelin katedraaliin. Tämän jälkeen tsaariksi valittiin Boris Godunov.
Perhe
Fjodor I Ivanovitšin vaimo vuodesta 1580 oli Boris Godunovin sisar, Irina Fjodorovna Godunova (1557–1603). Liitosta syntyi yksi lapsi:
Apanage-läänitys
Terminologia
Suomen kielessä ei ole vastaavaa termiä, sillä Suomessa ei ole ollut feodaalista läänityslaitosta, joka olisi vaikuttanut siihen liittyvän sanaston kehittymiseen. Termin voisi kääntää erioikeuksin varustetuksi läänitykseksi. Tämä poikkeaa perinteisestä läänityksestä melko paljon, sillä apanage-läänityksen saajalla oli alueellaan lähes suvereenit vallankäyttöoikeudet sekä mahdollisuudet hyödyntää aluetta taloudellisesti. Keskiaikaiset apanaget ovat suuresti vaikuttaneet Ranskan valtiolliseen ja alueelliseen kehitykseen, sillä monien Ranskan provinssien liput ja vaakunat ovat peräisin vanhoilta apanage-hallitsijasuvuilta. Termi apanage tai joskus sen muoto appanage tulee myöhäislatinan verbistä apanare, joka merkitsee leivän antamista ja yleensä ruokkimista.
Apanage-järjestelmä
Useimmat Ranskan kuninkaat, muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, luovuttivat nuoremmille pojilleen apanage-läänitykset, koska vanhemmasta pojasta oli aikanaan tuleva kuningas. Kyse oli eräänlaisesta perintöosuudesta, joka annettiin nuoremmille pojille. Tässä tapa periytyi germaanisesta perintöoikeudesta, joka merovingien ja karolingien vaikutuksesta omaksuttiin myös Ranskassa. Näin luovutettua maata ei voitu myydä tai pantata eikä antaa myötäjäisinä. Apanage-läänitys palautui takaisin kuninkaalle, jos ruhtinaallinen suku sammui miehen puolelta. Naiset eivät voineet sitä periä. Tästä tosin poikettiin Filip IV Kauniin aikana, sillä Artoisin Kapetingien sukuun kuulunut kreivi Robert II oli kuollut (1302), ja hänen poikansa Filip oli kuollut jo aiemmin vuonna 1298. Läänityksen oli määrä siirtyä hänen pojanpojalleen, Robert III:lle, mutta hänen tätinsä, Robert II:n tytär Mahaut otti sen haltuunsa, eikä Robert III useista yrityksistä huolimatta onnistunut saamaan sitä haltuunsa. Edes vetoaminen kuninkaaseen ei tuottanut tulosta, sillä eräs Filip IV:n pojista oli naimisissa Mahautin tyttären kanssa, minkä vuoksi hallitsija tavoitteli kruunun hallinnassa olevan alueen laajentamista.
Varsinkin Satavuotisen sodan aikana heräsi eloon ajatus ns. Saalilaisen tulkinnasta, jonka mukaan naiset eivät voineet periä apanage-läänityksiä eivätkä valtakuntaa. Syynä oli halu sulkea Englannin kuningas kruunatavoittelijoiden joukosta.
Apanage-läänitysjärjestelmää käytettiin, jotta vältettäisiin kuningaskunnan jakaminen kuninkaan perillisten kesken. Nämä valtakunnan jaot olisivat voimakkaasti heikentäneet dynastian valtaa. Tietenkin jako olisi perustunut vanhaan frankkilaiseen käytäntöön, jonka mukaan perintö tuli jakaa elossa olevien poikien kesken. Tämä perustui yhteiskuntafilosofiaan, jonka mukaan kuningaskunta oli määritetty perheen yksityisomaisuudeksi. Meronvingien hallitessa suoritettiinkin useita valtakunnan jakoja, esimerkiksi Klodvigin jälkeen vuonna 511. Samoin tehtiin myöhemminkin Verdunin sopimuksella 843, jolloin luotiin useita nykyisin itsenäisiä alueita.
Seuraukset tästä aluejakopolitiikasta olivat katastrofaaliset. Valtakunnan hajoaminen, sisällissodat ja perillisten väliset taistelut johtivat apanage-järjestelmän syntyyn. Järjestelmän etuna oli nuorempien poikien johdattaminen pois kruunun tavoittelusta, sillä se katsottiin esikoisen oikeudeksi.
Ensimmäisen apanage-läänityksen loi Ranskan Henrik I, joka antoi velipuolelleen Robert I:lle apanage-läänityksenä Burgundin herttuakunnan. Hänen jälkeläisensä hallitsivat aluetta aina vuoteen 1361 saakka. Myös toiset Kapetingi-hallitsijat, Ludvig VIII ja Ludvig IX Pyhä, perustivat apanage-läänityksiä, mutta eritoten Valois-sukuinen kuningas Juhan II Hyvä käytti järjestelmää hyväkseen varmistaakseen poikiensa tulevaisuuden.
Kuitenkin maakunnat, joita annettiin apanage-läänityksiksi, halusivat muodostua itsenäisiksi. Tästä paras esimerkki on Valois-sukuinen Burgundin herttuakunta, josta tuli huomattava tekijä Euroopan poliittisella kartalla ja jonka herttuoilla oli vahva halu itsenäistyä Ranskasta sekä myös keisarikunnasta. Kuninkaan valta tunnustettiin alueilla vain vaivoin, ja sen kiertämisen kaikkia mahdollisuuksia kokeiltiin. Teoreettisesti oli mahdollista yhdistää apanage-läänitys kuninkaan alueisiin milloin tahansa, jos saajan suku miespuolelta kuoli.
Kaarle VIII:n aikana annetun Moulinin ediktin ensimmäisen artiklan mukaan kuninkaallista valtakuntaa ei voitu enää alienoida eli luovuttaa kenellekään, paitsi kahdessa erityisessä tapauksessa: jos alue kytketään osaksi finanssiongelmia, tai jos muodostettiin apanage, joka palautui kruunulle aina, kun sen alkuperäisen saajan suku miespuolelta sammuu. Ediktin toisessa artiklassa määriteltiin, että kuninkaalliseen valtakuntaan kuuluviksi katsottiin alueet, jotka olivat olleet valtakunnan osana yli kymmenen vuotta. Apanage-läänityksen saaja ei voinut missään tapauksessa päästä eroon saannoistaan.
Aina Kaarle V:n ajoista lähtien oli tärkeää tehdä ero Ranskan kuninkaallisten lasten arvonimien ja todellisen apanage-läänityksen välillä. Ranskassa oli nimittäin tapana, että kuninkaalliset prinssit saivat arvonimen, jolla ei ollut mitään tekemistä apanage-läänityksen kanssa. Näin olleen Anjoun herttua, Ludvig XIV pojanpoika, ei koskaan hallinnut Anjoun läänitystä eikä myöskään nauttinut mitään tuloja tästä maakunnasta.
Yleensä kuningas odotti prinssien saavuttavan täysi-ikäisyyden ja vakiintuvan sekä avioituvan, ennen kuin he saattoivat saada apanage-läänityksen. Tässä tilanteessa läänityksen piti mahdollistaa heille eläminen säätynsä mukaisesti. Järjestelmä oli käytössä eritoten keskiajalla, sillä vain seitsemän apanage-läänitystä perustettiin vuosien 1515 ja 1789 välisenä aikana.
Apanage-läänitykset lakkautettiin vuonna 1792 ennen tasavallan julistamista. Nuorempien prinssien tuli saada vain eläke, ei minkäänlaisia alueellisia etuisuuksia. Napoleon I loi uudelleen apanage-järjestelmän, ja Ludvig XVIII vahvisti sen. Viimeisen ranskalainen apanage-läänitys oli Orléansin herttuakunta, joka päättyi, kun Ludvig Filipistä tuli monarkki vuonna 1830.
Sirius B (albumi)
Sirius B on sinfonista metallia soittavan Therionin vuonna 2004 julkaisema kahdestoista studioalbumi.
Kristiina Halkola
Marja Kristiina Halkola (s. 3. kesäkuuta 1945 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja poliitikko.
Halkola syntyi työväenliikeläisten Kerttu ja Lauri Halkolan viisilapsisen perheen nuorimpana lapsena. Hänen isänsä oli osuuskaupanhoitaja, ja sen takia perhe joutui muuttamaan työn takia Kymenlaaksossa osuuskauppapaikkakunnalta toiselle. Hän muun muassa kävi oppikoulua Mikkelissä.
Lokakuussa 2011 julkaistiin Kristiina Halkolasta kertova elämäkertakirja Kristiina Halkola - Jos rakastat. Sen on kirjoittanut Pirkko Vekkeli ja kustantaja on Minerva.
Työura
Halkola aloitti uransa jo 1960-luvulla esiintymällä suosituissa elokuvissa Käpy selän alla, Lapualaismorsian ja Mustaa valkoisella. Hän myös lauloi elokuvissaan, muun muassa kappaleen "Laulu rakastamisen vaikeudesta" elokuvassa Käpy selän alla. Halkola on esiintynyt myös muun muassa televisiosarjoissa Hukkaputki ja Rauta-aika. Hän oli aktiivisesti mukana vasemmistolaisen poliittisen laululiikkeen toiminnassa. Love Records julkaisi hänen sooloalbuminsa Täytyy uskaltaa vuonna 1971. Albumista julkaistiin vuonna 1996 CD-uusintapainos, jossa on neljätoista lisäkappaletta. Halkolan esittämiä kappaleita ovat muun muassa Kaj Chydeniuksen säveltämät "Laulu 20 perheestä" ja "Jos rakastat".
Halkola oli 1960-luvulla tunnettu suomalainen seksisymboli. Tämä johtui Käpy selän alla -elokuvasta ja osin siitä, että Jörn Donner sisällytti elokuvaansa Mustaa valkoisella paljastavan rakastelukohtauksen, jossa Halkolan tilalla oli sijaisnäyttelijä. Tämä tapahtui ilman lupaa ja juttu johti seitsemän vuotta kestäneeseen oikeudenkäyntiin, jonka Halkola voitti.
Poliittinen ura
Halkola liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen 1973. Puolueen hajottua oppositiota kannattanut Halkola valittiin vuonna 1986 Demokraattinen Vaihtoehto -puolueen puheenjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi kolme vuotta. Hän oli samalla ensimmäinen naispuolinen puoluejohtaja Suomessa. Deva sai vuoden 1987 eduskuntavaaleissa neljä kansanedustajaa, mutta puheenjohtaja jäi valitsematta. Halkola oli pitkään Helsingin kaupunginvaltuutettu.
Yksityiselämä
Halkolan ensimmäinen aviomies oli näyttelijä Kari Franck, ja heillä on yhteinen lapsi Samuel. 1970-luvun alusta lähtien Halkola on ollut naimisissa näyttelijä Eero Melasniemen kanssa. Heillä on kolme lasta, joista Joel Melasniemi on muusikko ja Vilma Melasniemi näyttelijä. Halkolan ja Eero Melasniemen lapsenlapsista Elli Melasniemi ja Aamu Milonoff ovat myös näyttelijöitä. Halkola seurusteli teini-iässä koulun jazzkerhossa tapaamansa tulevan jazzmuusikko Eero Koivistoisen kanssa.
Namur
Namur (vallon. Nameûr, ) on kaupunki Belgiassa. Se on Namurin provinssin ja koko Vallonian pääkaupunki. Kaupungissa on 107 178 asukasta (2006), joiden suuri enemmistö puhuu äidinkielenään ranskaa. Kaupunki on vanha kelttien kauppapaikka.
Historia
Namur sai alkunsa kelttien kauppapaikkana, jonka kautta kulkivat Ardenneja halkoneet pohjois-etelä- ja itä-länsi-suuntaiset kauppatiet. Julius Caesarin kukistettua paikallisen aduatucien heimon, roomalaiset asettuivat sinne.
Varhaiskeskiajalla Namurin merkitys kasvoi, kun merovingit rakennuttivat linnoituksen kaupungin yllä kohoavalle kalliolle Maas- ja Sambre-jokien yhtymäkohdassa. 900-luvulla Namurista tuli kreivikunta, mutta kaupunki kehittyi epätasaisesti. Syynä tähän oli se, että Namurin kreivit hallitsivat vain Maasin pohjoisrantaa, kun taas eteläranta oli Liègen piispojen hallussa. V. 1262 Namur siirtyi Flanderin kreivien haltuun, kunnes Burgundin herttua Filip Hyvä osti sen 1421.
Ensimmäisessä maailmansodassa Namur oli tärkeä kohde Saksan hyökkäyksessä Belgiaan v. 1914, sillä nämä halusivat käyttää Maasin laaksoa reittinä Ranskaan. 21. elokuuta 1914 saksalaiset pommittivat kaupunkia ilman edeltävää varoitusta, ja useita kaupunkilaisia sai surmansa. Namurin linnoitus kukistui vain kolmen päivän taistelujen jälkeen, ja kaupunki oli saksalaisten käsissä sodan loppuun asti. Namur koki kovia myös toisessa maailmansodassa; se oli etulinjassa Ardennien taisteluissa sekä v. 1940 että v. 1944. Kaupunki kärsi vakavia vahinkoja kummassakin sodassa.
Kun Vallonian alue perustettiin 1980, Namur valittiin sen pääkaupungiksi, ja sai virallisesti tämän aseman 1986. Vallonian parlamentti vahvisti kaupungin aseman alueellisena pääkaupunkina 2010.
Talouselämä
Namur on osa entistä Vallonian Sillon industrielin teollisuusaluetta Maas- ja Sambre-jokien laaksossa. Vaikka raskas teräs- ja hiiliteollisuus on hiipunut, Namurissa on konepaja-, nahka-, metalli- ja posliiniteollisuutta. Namurin rautatieasema Brysselin ja Luxemburgin välisen pohjois-etelä-suuntaisen radan, ja Lillen ja Liègen välisen itä-länsi-suuntaisen radan, tärkeä risteysasema.
Kulttuuri
Namur on Vallonian pääkaupunkina tärkeä hallinto- ja kulttuurikeskus, ja myös tärkeä turistikohde. Kaupungin linnake ja St. Aubinin katedraali ovat tärkeitä nähtävyyksiä; Namurissa sijaitsee myös yksi Unescon maailmanperintökohteiksi luokitelluista Belgian ja Ranskan kellotorneista.
Kaupungissa on 1831 perustettu Namurin yliopisto Université de Namur ja Leuvenin ranskankielisen katolisen yliopiston Université Catholique de Louvainin sivutoimipiste.
Namur on tunnettu myös puujalkatapahtumistaan, jotka täyttivät 600 vuotta vuonna 2011.
Ystävyyskaupungit
Namurilla on kuusi ystävyyskaupunkia:
Negev
thumb|Näkymä Negevin autiomaassa [[Makhtesh Ramonissa.]] thumb|[[Nahal Zaror.]] Negev (myös Negevin autiomaa tai Negevin aavikko,, tai Şaḩrā’ an-Naqab) on nimitys autiomaalle Israelissa. Negev kattaa Israelista yli puolet ja käsittää kartalla kolmionmuotoisen alueen maan eteläosassa Eilatista Kuolleellemerelle ja Beerseban alueelle.
Maantiede
thumb|vasen|[[Nubianvuohi Negevissä.]] thumb|vasen|Värikkäitä kivikerrostumia kalliossa. Negev muodostaa Israelin eteläosan. Kartalla se muistuttaa ylösalaista kolmiota, jonka kärki on Eilatissa. Alueen pinta-ala on noin 12 000 km² eli noin 62 % Israelin koko pinta-alasta. Pohjoisesta etelään sillä on mittaa noin 250 kilometriä ja idästä länteen noin 125 kilometriä. Maantieteellisesti Negev voidaan jakaa kolmeen alueeseen, rannikkotasankoon, Negevin pohjoisosan ja keskustan kukkuloihin, sekä Aravanlaaksoon. Aravanlaakso ulottuu Eilatista Kuolleellemerelle noin 170 kilometrin matkalla. Alueen suolatasangot Hazevahissa ovat 210 metriä merenpinnan alapuolella. Negevin kukkulat kohoavat 900–1 035 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Huomattava paikallinen piirre ovat kolme suurta kattilalaaksoa Makhtesh Ramon, Ha-Makhtesh ha-Gadol ja Ha-Makhtesh ha-Katan. Nahal Paran on Israelin pisin wadi ja se kulkee alueen halki. Beerseban aluetta halkoo Nahal Besor ja sen sivujoet. Alueen joissa kulkee vuosittain vain hyvin vähän vettä joitakin ajoittaisia lyhyitä tulvia lukuun ottamatta.
Negevin alueella tavattavia nisäkäslajeja ovat esimerkiksi aavikkogaselli, aasianvilliaasi, valkobeisa, leopardi, susi, juovahyeena, hiekkakettu, mäyrä ja metsäkissa. Osa lajeista, kuten aasianvilliaasi ja valkobeisa, olivat jo aikanaan hävinneet alueelta, mutta niitä on sittemmin istutettu takaisin luontoon.
Historia
Esihistoriallisella kaudella Negev oli suhteellisen tiheään asuttua aluetta ja sen vesivarannotkin olivat suuremmat. Alue alkoi kuitenkin kuivua mesoliittisella kaudella. Kalkoliittisella kaudella nykyisen Beerseban seudun asuttajat alkoivat paimentaa kotieläimiä ja rakentaa maanalaisia asumuksia kuivuneiden jokien uomiin. Samoihin aikoihin alkoi myös Aravanlaakson alueen kuparivarantojen hyödyntäminen. Asutusta oli myös pronssikauden alku- ja keskivaiheilla noin 2 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Amalekilaiset asuttivat Negevin eteläosia ja kanaanilaiset sen pohjoisosia. Vanhassa testamentissa Negevin pohjoisosat liitetään Israeliin Egyptistä paon jälkeen. Babylonian vankeuden jälkeen pohjoista hallitsi Aleksanteri Jannaios ja myöhemmin nabatealaiset. Nabatealaiset kuljettivat karavaaneillaan Negevin poikki Petrasta ja Ailan satamasta mirhamia ja frankinsensia Välimeren satamiin. Jälkeensä he jättivät teitä ja linnakkeita. Kauppareittien varrelle nousi joitakin asutuskeskuksia, kuten Avedat, Mampsis ja Elusa.
Nabatea liitettiin Rooman valtakuntaan vuonna 106 jaa. Negevin merkitys kauppareittinä väheni merkittävästi. Alue alkoi kasvaa jälleen Bysantin valtakunnan ja sittemmin umaijadien alaisuudessa. Ajanjaksolta tunnetaan esimerkiksi useiden kirkkojen raunioita. Huomattavia osia alueesta oli myös viljelty patoja ja terasseja rakentamalla, sekä sadevesiä kanavoimalla. Alue alkoi taantua jälleen abbasidien valtakaudella. Ennen nykyisen Israelin perustamista aluetta asuttivat beduiinit, joiden lukumäärä oli ennen vuotta 1948 noin 70 000. Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä monet heistä kuitenkin pakenivat ja beduiinien määrä väheni noin 11 000:een.
Muutamat yritykset perustaa Negeviin juutalaisia siirtokuntie heti ensimmäisen maailmansodan jälkeen kariutuivat usein vesivarantojen vähäisyyteen. Ennen itsenäisyyssotaa alueelle oli kuitenkin perustettu 11 pientä kylää. Alueelle muutti paljon juutalaisia sodan jälkeen. Beersebata tuli alueen huomattavin kaupunkikeskus. Asukkaita on myös alueen pienemmissä mošaveissa ja kibbutseissa. Kuolleenmerenalueella harjoitetaan esimerkiksi fosfaattien, kuparin, mineraalisaven ja lasihiekan kaivuutoimintaa. Eilatin satama on Israelin merireitti etelään ja itään. Alueelle kulkee myös rautateitä ja maanteitä. Vuonna 2003 alueella asui noin 366 900 juutalaista ja 135 400 arabia.
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2020
'''Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2020''' peruttiin koronaviruksen pandemian takia.
Somalian historian aikajana
Kolonialismin aika
pienoiskuva|upright|[[Mohammad Abdille Hassanin muistomerkki Mogadishussa.]]
Sisällissota
pienoiskuva|upright|[[Abdullahi Yusuf Ahmed]]
Uskonnollinen kapina
pienoiskuva|Lippu [[Ahlu Sunnah Waljamaca.]]
NAPc2
NAPc2 (Nematode Anticoagulant Protein c2) on 85 aminohaposta koostuva veren hyytymistä estävä proteiini. Se on eristetty hakamatoihin kuuluvasta koiran hakamadosta (Ancylostoma caninum).
Askitarió
Askitarió oli helladisen kulttuurin aikainen asutus Attikan itärannikolla Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Rafína-Pikérmin kunnassa lähellä Rafínan kaupunkia. Kohteen ”erakkomajaa” tarkoittava nimi on nykyaikainen, eikä sen muinaista nimeä tunneta.
Askitarió oli asuttuna varhaisella helladisella kaudella II (EH II) noin 2800–2300 eaa. Se sijaitsee pienessä niemessä olevalla kukkulalla. Kukkula on ollut linnoitettu ja sen muurien sisäpuolella on ollut lukuisia taloja. Linnoitusmuurin korkeus on ollut 3–6 metriä ja paksuus paikoin jopa 2 metriä. Asutuksen hautausmaa on ollut kukkulan juuressa. Nykyisen nimensä paikka on saanut siitä, että sen lähellä sijaitsevassa luolassa on asunut Pentélin luostarista tulleita munkkeja.
Askitarión kaivaukset suoritettiin vuosina 1952–1954. Niissä on kaivettu vain pieni osa asutuksesta, noin 11 taloa. Paikalta löydetyt keramiikkaesineet ja muut esinelöydöt ovat Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Kimppujuurekas
Ulkonäkö
Kimppujurekas muistuttaa tupasjuurekasta, mutta sen lakki on sileämpi, kuperampi ja pienempi. Väriltään kimppujuurekas on punaruskea. jalan tyvi on nukkainen.
Elinympäristö
Kimppujuurekasta tavataan vanhoissa havumetsissä.
Wieliczkan suolakaivos
thumb|Kappeli Wieliczkan kaivoksessa.
Wieliczkan suolakaivos on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva puolalainen suolakaivos 15 kilometrin päässä Krakovasta. Kaivos on yksi maailman vanhimmista, ja se tuotti suolaa yhtäjaksoisesti 700 vuotta 1300-luvulta aina vuoteen 2007 asti.
Kaupallinen kaivostoiminta päättyi Wieliczkassa vuonna 1996 tulvaongelmien ja suolan alhaisen hinnan vuoksi, mutta suolaa louhittiin viime vuosiin asti matkamuistoksi.
Unesco listasi Wieliczkan kaivoksen maailmanperintökohteeksi vuonna 1978. Kohteen erikoisuuksia ovat suolasta rakennetut kappelit taidokkaine suolasta veistettyine koristeineen, patsaineen ja kruunuineen. Kaivoksessa käy vuosittain 1,2 miljoonaa vierailijaa. thumb|Vuorisuolakide Wieliczkan kaivoksesta.
Hjularödin linna
thumb|300px|Hjularödin linna. Hjularödin linna on linna Eslövin kunnassa, Skånessa, Ruotsissa. Varhaisin maininta linnasta löytyy vuodelta 1391, mutta nykyinen linnarakennus on rakennettu vuosina 1894–1897. Linnan esikuva oli keskiaikainen ranskalaislinna, ja sen rakennutti Hans Gustav Toll. Linnan suunnittelivat arkkitehdit I. G. Clason ja L. I. Wahlman. Linna on edelleen yksityisomistuksessa. Vuosina 1917–1926 Hjularödin linnan omistaja oli suomalainen aatelismies ja teollisuusjohtaja Hjalmar Linder (1862–1921) ja hänen perheensä.
Säimen
Säimen on kylä Savonlinnan Savonrannassa, tien 474 varrella noin 65 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Läheisyydessä sijaitsevat järvet Säimen ja Vuokala. Kylässä sijaitsi kauppa, baari ja asiamiesposti vuoteen 2011 asti.
Säimenessä sijaitsi Gabriel Johan Ehrnroothin 1770-luvulla perustama saha, joka kuitenkin lopetti toimintansa jo 1820-luvulla. Samoilla paikoilla sijaitsee myöhemmin 1800-luvulla rakennettu mylly, joka on nykyään museona.
Juan Luppi
pienoiskuva|Juan Luppi Juan Luppi on argentiinalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan television draamasarjassa Serranon perhe. Luppin roolihahmo Matías ”Valdano” Herkovitz kuuluu Guillermo Serranon (Víctor Elías) parhaisiin ystäviin. Luppi on näytellyt myös televisiosarjassa Cambio de clase.
Vale-Dmitri I
Vallankaappaus
Vale-Dmitri ilmestyi historiaan vuoden 1600 tienoilla väittäen olevansa Iivana IV:n nuorin poika, joka olisikin muka säilynyt hengissä murhayrityksestä. Tsaari Boris Godunov väitti vallantavoittelijan olevan todellisuudessa karannut munkki Grigori Otrepjev (synt. Juri Otrepjev), mutta ei ole tiedossa, mihin hän väitteensä perusti.
Dmitri sai taakseen puolalaiset käännyttyään nimellisesti katolilaiseksi ja myös monet Venäjän ylimysaateliset pajarit, jotka halusivat vihaamansa tsaari Boris Godunovin ja koko Godunov-suvun pois vallasta. Dmitrin ensimmäinen yritys valtaannousussa epäonnistui hänen pienen armeijansa kärsittyä tappion, mutta Boris Godunovin samanaikainen äkillinen kuolema mahdollisti Dmitrin nousun tsaariksi Godunovin pojan Fjodor II:n lyhyen hallintokauden ja murhan jälkeen vuonna 1605.
Tsaarina
Tsaarina Dmitri petti useimmat tukijansa; pajareille hän oli liian länsimielinen ja aloitti epämiellyttäviä uudistuksia. Puolalaiset pettyivät, kun hän ei aloittanut Venäjän katolistamista vaan kääntyi päinvastoin takaisin ortodoksiksi.
Vale-Dmitri avasi suljetun Moskovan ulkomaalaisille, ja venäläisen valtion heikkous ja asteittainen hajoaminen antoivat Länsi-Euroopan valloille mahdollisuuden tunkeutua syvälle Itä-Eurooppaan. Puola-Liettua, Tanska, Saksalais-roomalainen keisarikunta, Ruotsi, Turkki ja myös Venäjän kaukaiset kauppakumppanit Englanti ja Hollanti yrittivät kaikki saada etua siitä valtatyhjiöstä, joka oli yllättäen muodostunut Euroopan itäiselle laidalle.
Hän houkutteli kanssaan naimisiin puolalaisen aatelisen Marina Mnišekin eli Maria Jurjevnan (1588-1614), jolle hän lupasi rahaa ja timantteja, tsaarittaren aseman, Pihkovan ja Novgorodin kaupungit, oikeuden säilyttää katolinen uskontonsa sekä luvan naida uudelleen, jos mies itse kuolisi. Marina ehdittiin kruunata tsaarittareksi viikkoa ennen Vale-Dmitrin kuolemaa toukokuussa 1606.
Pajarit lietsoivat Dmitriä vastaan kapinan, jonka yhteydessä hänet syöstiin vallasta toukokuussa vuonna 1606. Kapinan yhteydessä tsaari ilmeisesti kuoli hallittuaan alle vuoden. Valtaistuimelle nousi nyt pajarien johtava mies, Vasili Ivanovitš Šuiski. Tarinan mukaan Dmitrin ruumis poltettiin ja tuhkat ammuttiin tykillä Puolan suuntaan.
Downing Street 10
Downing Street 10 (10 Downing Street, lyhyemmin Number 10) on osoite, jossa sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin virka-asunto. Se sijaitsee Lontoon Westminsterissä, lähellä Westminsterin ja Buckinghamin palatseja. Rakennuksen historia virka-asuntona alkaa vuodesta 1730, jolloin Ison-Britannian kuningas Yrjö II osoitti sen Britannian ensimmäiselle pääministerille, Sir Robert Walpolelle. Rakennus on toiminut paitsi kulloisenkin pääministerin työhuoneena, myös hänen perheensä asuntona, kabinetin kokoontumispaikkana sekä merkittävien vieraiden vastaanottopaikkana. Rakennus on toiminut pääministerin virka-asuntona katkeamattomasti kuitenkin vasta vuodesta 1902 lähtien.
1950-luvulla hallitus havahtui rakennuksen huonoon kuntoon ja muodosti komitean, jonka tehtävänä oli tarjota pääministerille ehdotuksia rakennuksen mahdollisesta remontista. Harold Macmillan päätti lopulta ottaa komitean ehdotukset vastaan. Näihin ehdotuksiin kuului mm. Downing Street 10, 11 ja 12 totaalinen purkaminen. Tähän ei kuitenkaan haluttu ryhtyä johtuen Downing Street 10:n yhteiskunnallisesta merkityksestä. Hallitus päätyi palkkaamaan arkkitehti Raymond Erithin johtamaan töitä.
Toisen maailmansodan aikainen saksalaisten Blitz-ilmaisku vaurioitti rakennusta 14. lokakuuta 1940. Rakennus oli myös IRA:n terrori-iskun kohteena 7. helmikuuta 1991, jolloin räjähdys tapahtui vain muutamien metrien päässä meneillään olleesta kabinetin tapaamisesta.
Downing Street on Whitehall-kadulta länteen johtava lyhyt ja kapea katu, jonka varrella pääministerin virka-asunnon lisäksi on ainoastaan ministeriöiden virastotaloja. Nykyään katu on suljettu yleisöltä, ja vuonna 1989 sen molempiin päihin rakennettiin vartioidut rautaportit. Poliittisessa kielenkäytössä "Downing Street" (ilman osoitenumeroa) tarkoittaa usein Britannian hallitusta, etenkin ulkoministeriötä.
Pääministerin lisäksi osoite toimii kabinetin kanslian päähiirestäjän kotina.
Akron-Cantonin lentoasema
Akron-Cantonin lentoasema (, FAA:n sijaintikoodi: CAK) on lentoasema Greenissä Summitin piirikunnassa, Ohiossa. Se sijaitsee noin 16 kilometriä kaakkoon Akronista ja 16 kilometriä luoteeseen Cantonista.
Rahoitus lentokentän rakennukseen myönnettiin toisen maailmansodan aikana, mutta rakennustyöt pysähtyivät kiistaan yksityisen rahoituksen soveliaisuudesta. Tämän seurauksena yksityinen rahoitus oli tärkeää lentokentän rakentamisen alkuaikoina ja erityisesti maan ostamisessa. Kenttä vihittiin käyttöön 13. lokakuuta 1946 nimellä Akron-Canton-Massillonin lentoasema. Matkustajalennot alkoivat vuonna 1948, kun American Airlines, United Airlines, Capital Airlines ja Eastern Air Lines siirsivät lentonsa Akronin kunnalliselta lentoasemalta. Pysyvä terminaali rakennettiin vuonna 1955 ja sitä laajennettiin vuonna 1962.
Lentoasemalla on kaksi kiitotietä: 2 317 ja 2 501 metrin pituiset. Molemmat ovat 46 metriä leveitä.
Matkustajamäärän kasvu
Vuonna 2005 lentoasemaa käytti lähes 1.45 miljoonaa matkustajaa, kolminkertainen määrä vuoteen 1995 verrattuna. Akron-Canton on yksi Keskilännen nopeimmin kasvavista lentoasemista. Sen matkustajamäärä on kasvanut joka vuosi vuodesta 1995 (lukuun ottamatta vuotta 2001, jolloin syyskuun 11. päivän terroriteot hidastivat ilmailualan kasvua kaikkialla Yhdysvalloissa).
Lentokentän mainoslause on "A better way to go" ("Parempi tapa matkustaa"), korostaen matkustamisen helppoutta Cleveland-Hopkinsin kansainväliseen lentoasemaan verrattuna. Kentän liikenteestä 75% on yleisilmailua, jota Cleveland-Hopkinsissa ei ole lainkaan.
Kentän matkustajamäärä kaksinkertaistui vuosina 2000-2006. Uusia lentoyhtiöitä tänä aikana olivat AirTran Airways ja Frontier Airlines. Southwest Airlines aloitti lennot Akron-Cantoniin elokuussa 2012. Akronin kasvu on 20% koko Ohion lentoliikenteen kasvusta. Muita kentälle lentäviä yhtiöitä ovat Delta Connection, US Airways Express ja United Express.
Tärkeimmät kohteet
Matkustajamäärä syyskuusta 2012 elokuuhun 2013.
Suomen ilmailumuseo
Suomen Ilmailumuseo on Helsinki-Vantaan lentoaseman läheisyydessä Vantaan Veromiehen kaupunginosassa sijaitseva ilmailun valtakunnallinen vastuumuseo, jonka kokoelmissa on noin 80 lentokonetta sekä runsaasti muita ilmailuun liittyviä esineitä, kuten moottoreita, potkureita, mittareita, viestintävälineitä ja pienoismalleja. Museota ylläpitää Suomen Ilmailumuseosäätiö. Museo aloitti toimintansa 12. kesäkuuta 1972 Helsinki-Vantaan lentoaseman alakerrassa sijaitsevalla käytävällä, kunnes se muutti 1980-luvun alussa nykyisiin tiloihinsa, joita on vielä myöhemmin laajennettu.
Suomen Ilmailumuseo järjesti 9.6.2017 Kaivopuiston lentonäytöksen, joka houkutti Helsingin Kaivopuiston rannoille jopa 130 000 katsojaa. Museon teettämän tutkimuksen mukaan lentonäytöksen näki huomattavasti suurempi kohderyhmä kuin paikalla olleet 130 000 ihmistä. Kokonaisuutena tapahtuman arvioidaan tavoittaneen jopa 450 000 ihmistä.
Suomen Ilmailumuseosäätiö
Suomen Ilmailumuseota ylläpitää Suomen Ilmailumuseosäätiö. Suomen Ilmailumuseosäätiö perustettiin vuonna 1996, jota ennen museon omisti museon perustanut Ilmailumuseoyhdistys ry. Säätiön yhteisöosakkaina ovat Ilmailumuseoyhdistys ry, Finnair Oyj, Finavia Oyj, Suomen Ilmailuliitto ry, Patria Oyj sekä Vantaan kaupunki. Myös Ilmavoimat osallistuu säätiön hallintoon, vaikka se ei olekaan säädekirjan allekirjoittajayhteisö. Säätiö merkittiin säätiörekisteriin 11.11.1996. Säätiön hallituksen puheenjohtajana toimii Jarkko Konttinen.
Historia
thumb|Suomen ilmailumuseon päärakennus Vantaalla. Ilmailumuseoyhdistys ry (IMY) perustettiin 4. joulukuuta 1969. Ilmailumuseon ensimmäinen pysyvä näyttely avattiin Helsinki-Vantaan lentoaseman alakerrassa sijaitsevassa kapeassa käytävässä 12. kesäkuuta 1972. Näyttelykoneet olivat siellä esillä siivet irrotettuina. Museoviraston kehottamana näyttelytiloista alettiin käyttää museo-nimitystä 21. kesäkuuta 1977 alkaen.
Nykyiselle paikalle osoitteeseen Karhumäentie 12 (ent. Tietotie 3) museon rakentaminen alkoi 8. toukokuuta 1980. Ensimmäinen näyttelyhalli avattiin yleisölle 24. syyskuuta 1981. Seuraavaksi rakennettiin niin sanottu välihalli, joka vihittiin käyttöön 15. maaliskuuta 1985. Toinen näyttelyhalli otettiin käyttöön 26. syyskuuta 1989. Tämän hallin alakerrassa sijaitsevat myös arkisto- ja työtilat, joissa koneet restauroidaan. Välihallia laajennettiin vuonna 1995, jolloin saatiin käyttöön museovaatimukset täyttävää arkistotilaa. Laajennuksen vihki käyttöön 29. marraskuuta 1995 liikenneministeri Tuula Linnainmaa. Vuonna 1996 museon omistus siirtyi vasta perustetulle Suomen Ilmailumuseosäätiölle. Opetusministeriö nimesi museon valtakunnalliseksi erikoismuseoksi 1. tammikuuta 1997. Uusin laajennus valmistui 15. huhtikuuta 1998, jolloin käyttöön otettiin uusi toimistosiipi, jossa on työtiloja, 200 hengen auditorio ja museon kirjasto. Alakerrassa on lisäksi museovaatimukset täyttävää arkisto- ja työtilaa. Vuonna 2020 museo nimitettiin valtakunnalliseksi vastuumuseoksi.
Ilmailumuseo järjesti Helsingin Kaivopuistossa 9.6.2017 lentonäytöksen, joka keräsi paikalle ennätykselliset 130 000 katsojaa. Ilmailumuseosäätiö suunnittelee uuden museon rakentamista Aviapoliksen rautatieaseman yhteyteen. Museorakennuksen kustannuksiksi on arvioitu 15 miljoonaa euroa. Säätiön tavoitteena on kolminkertaistaa museon kävijämäärä 2020-luvun aikana.
Howard Marks
thumb|Howard Marks Saksassa vuonna 2000. Dennis Howard Marks (13. elokuuta 1945 Kenfig Hill, Wales – 10. huhtikuuta 2016) oli walesilaissyntyinen kirjailija ja tunnettu kannabiksen puolestapuhuja, joka nuorena opiskeli filosofiaa ja ydinfysiikkaa Balliol Collegessa Oxfordissa. Ehkäpä parhaiten hänet tunnetaan kannabiksen salakuljettajana, joka tuomittiin Yhdysvalloissa maailman suurimpana huumeiden salakuljettajana 1980-luvun lopulla. Lisäksi hänet kytkettiin mafiaan sekä ryhmittymiin kuten MI6 ja IRA.