cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salisbury (albumi)
Tietoa kappaleista
Aloituskappale ”Bird of Prey” edustaa yhtyeen raskaampaa puolta. Ken Hensley on kertonut, että yhtye valitsi kappaleen aloituskappaleeksi muun muassa siksi, että yhtye avasi keikkansa sillä. Yhdysvalloissa kappale julkaistiin jo edellisellä Uriah Heep -albumilla, joskin tämä versio poikkesi hieman Salisburylla julkaistusta versiosta. ”Bird of Preyn” paikalla Yhdysvalloissa julkaistussa versiossa on kappale ”High Priestess”. ”Bird of Prey” on Salisburyn ainoa kappale, jossa Hensley ei ole merkittynä tekijöihin (kappale on kitaristi Mick Boxin, solisti David Byronin ja basisti Paul Newtonin käsialaa). Rauhallinen ”The Park” sai alkunsa Hensleyn kirjoittamasta runoelmasta. Kappaleen musiikki muodostettiin eräässä kauniissa talossa Hampurissa. Kappaleen sanoituksissa yhtye tulkitsee elämän surullista kehityssuuntaa. Kappale koostuu lähinnä akustisesta kitarasta ja kosketinsoittimista.
B-puolen aloittava raskas ”High Priestess” kertoo onnellisuudesta, jonka voi saada aikaan yhdessäolemisesta. Yhdysvalloissa julkaistussa versiossa ”High Priestessin” tilalla on kappale ”Simon the Bullet Freak”. Albumin nimikappale ”Salisbury” on tehty yhteistyössä 26-henkisen orkesterin kanssa. Kappale kestää kuusitoista minuuttia ja koostuu monista osista. Salisburyn Expanded De-Luxe Editionilla julkaistiin kappaleesta ennenjulkaisematon, editoitu versio, joka kestää vain reilut neljä minuuttia. Se oli tarkoitus julkaista singlenä Yhdysvalloissa.
Julkaisu ja vastaanotto
Albumi ilmestyi helmikuussa 1971. Sen julkaisi Britanniassa Vertigo Records ja Yhdysvalloissa Mercury Records. Manner-Euroopan painoksissa jakelijana oli joko Vertigo Records, Bronze Records tai Island Records.
Salisbury menestyi Yhdysvaltojen listoilla paremmin kuin edeltäjänsä Very ’eavy... very ’umble. Sen sijaan Australiassa menestys oli esikoislevyä heikompaa. Yhtyeen kotimaassa, Britanniassa, albumi ei esikoislevyn tavoin noussut listalle. Sen sijaan Suomessa albumi menestyi hyvin ja nousi listaykköseksi.
Albumi sai kriitikoilta pääsääntöisesti tyydyttävämmän vastaanoton kuin edeltäjänsä.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Painokset
240px|thumb|right|[[Bronze Recordsin julkaisema Länsi-Saksassa ilmestynyt vinyylipainos.]] Salisburysta on julkaistu kaikkiaan ainakin 26 painosta, joista 15 LP:lle ja 11 CD:lle. Ensimmäinen CD-painos albumista otettiin vuonna 1985. Toistaiseksi tuorein CD-painos albumista otettiin 2010.
Lähde:
Syvässä päässä
pienoiskuva|310x310px|Suomenkielinen kansi Syvässä päässä (Deep end) on yhdysvaltalaisen Jeff Kinneyn kirjoittama kirja, joka julkaistiin suomeksi lokakuussa 2020. Suomenkielisessä versiossa on 217 sivua, ja sen kustannusyhtiö on WSOY.
Kirjan juoni
Greg Heffleyn perhe on asunut jo kaksi kuukautta mumminsa kellarissa. Heitä ärsyttää, koska he haluaisivat lomalle. Heillä ei kuitenkaan ole rahaa, koska edellisessä kirjassa, Remppaa pukkaa, palju putosi heidän kotinsa katon läpi.
Heillä on siellä aina todella tylsää, eikä siellä ole edes vessaa. Lisäksi Gregin isä Frank on etätöissä, joten kaikkien pitää olla hiljaa etäpalaverien aikana.
Greg on ärsyyntynyt, koska hänen paras kaverinsa Rowley Jefferson on lähtenyt lomalle Eurooppaan, eikä hän voi mennä tämän luokse.
Eräänä päivänä Gregin isomummi soittaa, ja pyytää hakemaan isän veljen Gary-sedän kaksi vuotta käyttämättömänä olleen matkailuauton, jonka avulla he sitten pääsevät lomalle.
Pian he lähtevät ruoka-ja retkeilykauppoihin, joista he ostavat varusteet sekä ruoat retkelle.
Kun he tulevat isomummille, heidän pitääkin seuraavien kahden tunnin ajan siivota, kunnes vihdoin pääsevät tien päälle.
He aikoivat tehdä reissulta YouTube-videoita nimellä: Heffleyn perheen matkassa.
Sitten he yrittävät leiriytyä niitylle, mutta ovatkin jonkun tiluksilla. Pian he löytävät niityn, joka ei näytä yksityiseltä. Kun he seuraavana aamuna heräävät, he huomaavat olevansa baseball-kentällä, jossa pelataan.
He yrittivät mennä seikkailukeskukseen, jossa on esimerkiksi maastopyöräkeskus ja kellunta sisäkumeilla.
Gregin pikkuveljen Manny Heffleyn pituus ei riitä mihinkään muuhun aktiviteettiin kuin hupikelluntaan.
Sisäkumilla kelluessaan he joutuvat Kivikkoon, ja pian Greg lentää ulos sisäkumiltaan, ja ajautuu kivikkoon. Sitten Greg tarttuu puunoksaan, mutta hänen uimahousunsa repeävät. Juuri hengenpelastajan tullessa Greg heittäytyy virran vietäväksi,
koska ei halua pelastajan näkevän häntä ilman uimahousuja. Lopulta hän pääsee rannalle, ja löytää perheensä.
Pian perhe lähtee kansallispuistoon, ja leiripaikalle päästyään he aikovat vain rentoutua, kunnes perheen äiti Susan pakottaa heidät luontoretkelle. Greg pelkää karhuja, ja kolistelee pannuja ja patoja. Kun äiti käskee viemään ne pois,
Greg eksyy, eikä tiedä, mihin suuntaan mennä. Lopulta Greg poikkeaa polulta, mutta perhe löytää hänet. Suihkuun mennessään Rodrick (Gregin isoveli) käyttää kaiken lämpimän veden, joten kylmiä suihkuja siitä eteenpäin.
Kun vessa alkaa lemuta, isä kertoo, että septitankkia ei olla tyhjennetty. Gregiä alkaa huolestuttaa tankin tulviminen yli, joten hän haluaa, ettei kukaan käytä vessaa isoihin asioihin.
Iltanuotiolla isä kertoo tarinan, että kun eräs metsänvartija oli sytyttämässä nuotiota, hän näki oudon olion leiripaikan reunalla oudon olion, jonka perään hänen koiransa Matilda ampaisi olion perään, ja siitä jäi jäljelle pelkkä kaulapanta. Hän toivoi Matildan löytävän kotiin, ja öisin pystyi kuulemaan Matildan ulvonnan metsästä. Pian leiripaikan lähellä kuuluu ulvontaa. Koko juttu oli isän ja Rodrickin vitsi. Se kostautui, kun Mannyn hätkähtäessä palava vaahtokarkki lensi isän polveen. Rodrick sammutti sen vaahtosammuttimella. Pian metsästä alkoi kuulua outoa ääntä, ja he pakenevat autoon. Pian karhu alkaan nuolla nuotiolla räjähtäneen papupurkin papuja auton kyljestä. Manny laukaisi merkinantopistoolilla valoammuksen, ja metsänvartija tuli paikalle. Karhu ei enää ollut siellä, ja heitä syytettiin valoammuksen laukaisusta metsäpalovaaran aikaan, ja heidän piti lähteä pois puistosta.
Puistosta lähdettyään Greg halusi jo kotiin, mutta äiti haluaisi mennä matkailuautoalueelle, jonka nimi oli Leiriytyjän Eeden. Sinne päästyään he pyysivät parkkipaikkaa järvinäköalalla, joita ei kuitenkaan ollut vapaana. Ainoastaan säästönurkassa oli tilaa. Kiertäessään aluetta Greg saapuu säästönurkan muille parkkiriveille, ja näkee, että joillain ihmisillä on vain asuntovaunu, tai ei edes sitä (teltta).
Heidän retkipöydässä syödessään jotkut heittelevät hernepussia autonsa katolla, mutta osuvatkin heidän ruokiinsa. Pian päärakennuksen hälytyssireeni alkoi huutaa. Naapurit kertoivat, että alueella oli haisunäätä. Pian se ilmaantui syömään heidän hotdogejaan, eivätkä he voi tehdä muuta kuin seurata sisältä. Pian koko alue haisee. Kun he menevät nukkumaan, he eivät saa unta, koska säästönurkan haittapuolena on, että kaikki autot ovat lähekkäin. Aamulla joku parin ruudun päässä alkaa tekemään puuveistoksia.
Aamupäivällä Gregin pitää mennä suihkuun, joka on kuitenkin yleinen, ja siinä on matalat seinät. Suihku toimi kolikoilla, ja vesi loppui ennen kuin Greg oli valmis. Hän yritti antaa kolikon jonossa seuraavalle, joka voisi laittaa sen oveen. Kun Greg tulee itse laittamaan kolikon, tämä varastaa suihkun ja käyttää Gregin sampoota. Gregillä meni sitä silmiin, ja sokkona hän löysi pesutuvan, jossa pesi silmänsä. Joku oli ottanut heidän perheensä vaatteet pois, ja laittanut omansa tilalle. Hän ei kuitenkaan uskalla suuttua sille, joka sen teki, kun näki hänet, koska henkilö vaikutti todella vahvalta.
Pian he lähtevät järvelle, mutta Gregillä ei ole uimahousuja. Hän toivoi, ettei hänen tarvitsisi mennä mukaan, mutta jostain löytyi Rodrickin vanhat. Järvellä oli täysi kaaos, ja siellä oli jopa köysi, jolla liu'utaan veteen. Pian he lähtivät kanootilla järvelle, ja heitä alettiin heitellä vesimeloneilla.Rodrick hyppäsi pois, ja kanootti kaatui. Greg ja isä jäivät sen alle. Kun tuli täysosuma, heistä tuntui kuin olisi ollut rummun sisällä.
Sitten äiti sanoo, että Greg tarvitsee kavereita alueella, ja pian äiti huutaa ohikulkeville pojille siitä. Greg lähtee heidän mukaansa, ja kohta hän saa kuulla kaikkien kutsumanimet: Mehulinko, Iso-Marcus, Kärsä, Jöötti, Luupää, Kutteri, Normi-Marcus. Greg kertoo kutsumanimekseen Jimmy Piikkihai. Pian he alkavat tapella esimerkiksi supersankareista ja eläimistä. He myös keppostelevat, esimerkiksi he palasivat suihkuille, löysivät sampoopullon, ja laittoivat sitä ikkunasta jonkun päähän. Pian kutteri nauroi, ja suihkussa ollut kääntyi, ja huomasi heidät. Piilossa oltuaan he alkoivat leikkiä, ja kohta Gregin perhettä meloneilla heitelleet alkoivat taas heitellä heitä.Tällä kertaa he hyökkäävät takaisin, ja Iso-Marcus menee järveen syötiksi. Pian he avaavat tulen, ja pyssyjen tyhjentyessä heittelijät olivat todella märkiä. He alkoivat jahdata Gregin porukkaa, mutta iso-Marcus törmäsi heihin. He täyttivät kioskilla pyssynsä ketsupilla ja sinapilla, ja avasivat uudestaan tulen. Niiden yhteisvaikutuksesta kioski oli pian täynnä mehiläisiä. Kun Greg palaa autolle, äiti kertoo, että illalla olisi allasbileet, jotka olisivat koko reissun käännekohta. Hän ei ollut kuitenkaan muistanut osta muoviaterimia, joten äiti pakotti häntä menemään kauppaan. Matkalla Greg törmää Normi-Marcukseen, joka kertoo, että alueelle oli levitetty ilmoituksia: Vaihda vesipyssysi jäätelöannokseen. Greg tajusi sen olevan tapa, jolla kioskin sotkijat saataisiin kiinni. Mehulinko valehteli, että syyllinen oli Jimmy Piikkihai eli Greg.
Asemankylä (Ii)
thumb|[[Iin rautatieasema.]]
Asemankylä (joskus myös Asemanseutu) on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Alue on kasvanut yhteen Iin Haminan taajaman kanssa.
Kylä sijaitsee noin neljä kilometriä itään Iin keskustaajamasta, Oulun–Tornion rautatien ja Iijoen risteyskohdassa. Iin rautatieasema sijaitsee Iijoen etelärannalla. Asemankylä on ollut aikaisemmin Iin suuria kaupallisia keskittymiä rautatieaseman vuoksi. Asemankylällä on sijainnut aikaisemmin lukuisia kauppoja, kahviloita, baari ja posti. Viimeinen kauppa ja baari Asemankylältä suljettiin 2000-luvun alkupuolella.
Creedence Clearwater Revival
Creedence Clearwater Revival eli CCR oli John Fogertyn johtama yhdysvaltalainen rockyhtye. CCR nousi yhdeksi 1960- ja 70-lukujen taitteen merkittävimmistä rockyhtyeistä, ja sen seitsemästä albumista viisi ylsi Yhdysvaltain top 10:een. Lisäksi yhdeksän yhtyeen singleä pääsi kymmenen myydyimmän joukkoon, ja niistä seitsemää myytiin yli miljoona kappaletta. Myös muualla maailmassa CCR saavutti menestystä.
Yhtyeen suosittuja kappaleita ovat esimerkiksi ”Fortunate Son”, ”Up Around the Bend”, ”Green River”, ”Looking Out My Backdoor”, ”Have You Ever Seen the Rain?”, Who’ll Stop the Rain, ”Travelin’ Band”, ”Proud Mary” ja ”Bad Moon Rising”.
The Blue Velvets: 1959–1964
Creedence Clearwater Revival sai alkunsa vuonna 1959, kun samaa Portolan yläastetta El Cerriton pikkukaupungissa käyneet 13-vuotias kitaristi John Fogerty, rumpali Doug Clifford ja pianisti Stu Cook perustivat yhtyeen nimeltä The Blue Velvets. Yhtye soitti koulukonserteissa ja -tansseissa, markkinoilla ja muissa tilaisuuksissa instrumentaaliversioita aikansa hittikappaleista Duane Eddyn surffimusiikista Ray Charlesiin.
Kolmikko teki vuonna 1960 ensimmäisen levytyksensä, doo-wop-kappaleen nimeltä ”Beverly Angel”. Samana vuonna yhtyeen laulajaksi ja johtajaksi tuli John Fogertyn isoveli Tom Fogerty, ja syksyllä yhtye alkoi esiintyä pohjoisessa Kaliforniassa nimellä Tommy Fogerty and the Blue Velvets. Yhtye äänitti demoja ja yritti saada levytyssopimusta. Vuonna 1961 levy-yhtiö Orchestra julkaisi neljä Fogertyn veljesten tekemää kappaletta ja seuraavana vuonna vielä kaksi, mutta etenkin viimeisen singlen myynti jäi hyvin heikoksi.
The Golliwogs: 1964–1967
Jazz-levyjä tuottanut Fantasy Records kiinnostui vuonna 1963 Blue Velvetsin instrumentaalidemoista ja solmi sen kanssa levytyssopimuksen. Yhtye alkoi käyttää enemmän laulusolistia ja vaihtoi lyhytaikaisesti nimekseen The Visions. Fantasy julkaisi yhtyeen ensimmäisen singlen marraskuussa 1964. Manageri Max Weiss vaihtoi singlelle yhtyeen nimeksi The Golliwogs, joka kuulosti hänen mielestään muodikkaan brittiläiseltä. Yhtye ei pitänyt nimestä mutta taipui managerinsa ja levy-yhtiön omistajan tahtoon.
The Golliwogs soitti 1960-luvun puolivälissä ahkerasti 50 dollarin ja ilmaisten kaljojen palkkioilla keikkoja opiskelijajuhlissa, baareissa ja sotilastukikohdissa. Yhtyeen laulajana oli toiminut kesään 1964 asti vain Tom Fogerty, mutta nyt myös John alkoi laulaa. Pian Johnista tuli yhtyeen laulusolisti, Tom siirtyi soittamaan rytmikitaraa ja Cook vaihtoi pianon bassokitaraan.
Keväällä ja kesällä 1965 Fantasy julkaisi Golliwogsilta kaksi uutta singleä, mutta ilman suurta menestystä. Useimmat yhtyeen kappaleet olivat Fogertyn veljesten kirjoittamia. Fantasy siirsi yhtyeen uudelle Scorpio-levymerkilleen, joka suuntautui rock-musiikkiin. Lokakuussa 1965 julkaistu single ”Brown Eyed Girl” myi jo kohtalaiset 15 000 kappaletta, vaikka se ei noussutkaan hitiksi. Sitä seuranneet singlet eivät myyneet yhtä hyvin. Loppuvuonna 1966 yhtye oli tauolla kun John Fogerty ja Clifford suorittivat asepalveluksensa. Menestyksen antaessa odottaa itseään yhtye jatkoi jäsenten rahahuolista huolimatta kuitenkin keikkailua ja harjoittelua.
101 dalmatialaista (vuoden 1961 elokuva)
101 dalmatialaista on vuonna 1961 valmistunut Disneyn animaatioelokuva. Sitä levitettiin Suomessa alun perin nimellä Lupsakkaat luppakorvat. Elokuvan tarina kertoo turkismateriaaliksi siepatuista dalmatiankoiranpennuista ja niiden vanhempien seikkailusta niitä etsiessä.
Elokuva perustuu Dodie Smithin lastenkirjaan Satayksi dalmatiankoiraa. Saman tarinan pohjalta on tehty myös näytelmäelokuva 101 dalmatialaista vuonna 1996.
Elokuvassa on yhteensä 6 469 952 dalmatialaisen laikkua: Pongolla on 72, Perditalla 68 ja jokaisella pennulla 32 laikkua. Tämän vuoksi elokuvan piirrokset valokopioitiin suoraan kalvolle, ja näin vältyttiin hankalalta ja aikaa vievältä puhtaaksipiirtämiseltä.
Juoni
Anitan ja Rogerin dalmatialaiskoirat, Pongo ja Perdita, saavat viisitoista ihastutavaa pientä pentua. Perheen ilon pilaa turkiksia rakastava Cruella de Vil, joka tahtoisi ostaa Pongon ja Perditan jälkeläiset. Eräänä iltana murtomiehet Jasper ja Jesper sieppaavat koko pentueen. Scotland Yard on voimaton, ihmiset eivät tiedä mitä tehdä. Jäljelle jää vain yksi keino eli koirien viesti, hämyhaukku, joka kantautuu koiralta koiralle Lontoon esikaupungeista aina Suffolkin perukoille asti.
Vuoden 1995 suomenkielinen toteutus
Elokuvan suomenkielinen dubbaus tehtiin Tuotantotalo Wernen tiloissa. Dubbauksen ohjasi ja dialogin suomensi Pekka Lehtosaari.
Creedence Clearwater Revival
Creedence Clearwater Revival syntyy: 1967–1968
CCR julkaisi heinäkuussa 1968 esikoisalbuminsa Creedence Clearwater Revival. Albumin sijoitus yhtyeen kotimaassa oli 52, mutta varsinaista menestystä saavutti cover vanhasta Dale Hawkinsin hitistä ”Suzie Q”, joka pääsi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 11. Toinen lainakappale, alun perin Screamin' Jay Hawkinsin esittämä ”I Put a Spell on You”, ylsi sijalle 58. Albumille sisältyi myös ”Walk on the Water”, joka oli uusi versio Golliwogs-aikakauden kappaleesta ”Walking on the Water”.
Supertähteyden vuodet: 1969–1970
CCR:n toinen albumi Bayou Country ilmestyi tammikuussa 1969. Se sisälsi muun muassa erään yhtyeen tutuimmista hiteistä, ”Proud Mary”, joka nousi Yhdysvalloissa listakakkoseksi. Vahvasti sen tukemana myös Bayou Country menestyi ja nousi Billboard 200 -listan seitsemänneksi.
pienois|vasen|CCR esiintymässä vuonna 1969. Yhdysvaltain listaykköseksi noussut albumi Green River julkaistiin elokuussa 1969. Sen kappaleet ”Bad Moon Rising” ja ”Green River” olivat suuria menestyksiä. Pienempää suosiota saavuttivat ”Lodi” ja ”Commotion”. CCR:stä tuli megaluokan yhtye. Suosion alkamisen nopeudesta kertoo se, että vielä kesällä 1968 yhtyeen konserttipalkkiot olivat noin 30 dollaria. Vuoden 1969 puolivälin aikoihin palkkiosumma oli noin 30 000 dollaria, ja monet esiintymiset tapahtuivat suurilla stadioneilla jopa 150 000 ihmisen edessä. Creedence Clearwater Revival pääsi myös esiintymään Woodstockin rock-festivaalille. Yhtye soitti kolmelta aamulla, jolloin suurin osa yleisöstä oli nukkumassa. CCR ei halunnut tapahtumasta kuvattuun elokuvaan, koska sen jäsenet eivät olleet tyytyväisiä esitykseen, ja sopimuksellisista epäselvyyksistä johtuen kappaleita ei kuultu elokuvan soundtrackilläkään.
Vuoden 1969 lopulla yhtye julkaisi jo kolmannen albuminsa saman vuoden aikana. Willy and the Poor Boys saavutti jälleen menestystä nousten Yhdysvalloissa listan kolmanneksi. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat singlejulkaisut ”Down on the Corner” (sijoitus Yhdysvalloissa 3.) ja ”Fortunate Son” (sijoitus 14.). Levyllä on myös kappaleet ”The Midnight Special” ja ”It Came Out of the Sky”. Viimeksi mainittu oli ”Fortunate Son” -kappaleen ohella John Fogertyn ensimmäisiä poliittisia kannanottoja. Yhtyeen kenties menestynein albumi Cosmo’s Factory julkaistiin vuonna 1970. Se sisälsi monta suurta hittiä, kuten singlet ”Up Around The Bend”, ”Lookin’ out My Back Door”, ”Travelin’ Band”, ”Run Through the Jungle” ja ”Who’ll Stop the Rain”, ja tunnettu on myös 11-minuuttinen Marvin Gaye -cover ”I Heard It Through the Grapevine”. Cosmo’s Factoryn myötä Creedence Clearwater Revivalista oli tullut maailman menestynein yhtye samana vuonna hajonneen The Beatlesin tilalle. CCR oli myös huomattavan suosittu Vietnamin sodassa taistelleiden amerikkalaisjoukkojen keskuudessa. He pitivät erityisesti kappaleesta ”Run Through the Jungle”.
Yhtye kohtasi myös arvostelua, ja CCR:ää kritisoitiin jopa purukumipop-yhtyeeksi. Sen vuoksi vuoden 1970 joulukuussa ilmestyneestä albumista Pendulum tehtiin aikaisempia pitkäsoittoja kunnianhimoisempi. Kappaleissa käytettiin huomattavan paljon kosketin- ja puhallinsoittimia, ja yhdessä kappaleessa oli mukana myös taustakuoro. Pendulum ylsi top 10:een Yhdysvalloissa, ja singlet ”Have You Ever Seen the Rain?” ja ”Hey Tonight” olivat suuria menestyksiä.
CCR:n hajoaminen: 1971–1972
thumb|CCR kolmimiehisenä [[Billboard-lehdessä heinäkuussa 1971]] Pendulumin aikoihin yhtyeen sisäiset riidat kärjistyivät, kun Tom Fogerty, Doug Clifford ja Stu Cook kertoivat kyllästyneensä olemaan vain John Fogertyn taustayhtye ja alkoivat vaatia myös omien sävellystensä levyttämistä. Tom Fogerty lähtikin soolouralle vuonna 1971. Hänelle ei otettu korvaajaa, vaan yhtye jatkoi triona. Vuonna 1972 julkaistiin albumi Mardi Gras, jolla oli mukana myös Cookin ja Cliffordin sävellyksiä. Albumi sai murskaavan vastaanoton kriitikoilta – sitä haukuttiin jopa ”kaikkien aikojen huonoimmaksi suuren yhtyeen tekemäksi levyksi”. Yhtye teki vielä Euroopan-kiertueen mutta ilmoitti lopulta hajoamisestaan 16. lokakuuta 1972.
Hajoamisen jälkeen
CCR:n hajottua sen jäseniä sitoi Fantasy Recordsiin vuoden 1974 loppuun asti vanha sopimus sen kanssa. Sopimus edellytti lisäksi kaikilta jäseniltä peräti 24 julkaistua kappaletta vuosittain. Kaikki neljä tekivätkin omia sooloalbumejaan. Sillä välin Fantasy ryhtyi julkaisemaan CCR:ltä kokoelma-albumeja, live-albumeja ja yhtyeen kauhuksi jopa Golliwogsin vanhoista singleistä kasatun albumin. John Fogerty yritti tehdä pesäeroa vanhaan yhtyeeseensä ja jopa itseensä ensimmäisellä sooloalbumillaan The Blue Ridge Rangers, jonka hän julkaisi kuvitteellisen yhtyeen nimellä. Se ei kuitenkaan lyhentänyt Fogertyn ”velkaa” levy-yhtiölleen, sillä country-covereita sisältänyt albumi ei ollut riittävän CCR-tyylistä musiikkia. Vain Tom Fogerty oli pystynyt täyttämään Fantasy-sopimuksen ehdot. Vuoden 1973 lopussa John Fogerty oli Fantasylle velkaa jo lähes 40 tekemätöntä kappaletta. Hän yrittikin neuvotella Zaentzilta parempia sopimusehtoja mutta tuloksetta.
Fantasy vapautti Cookin, Cliffordin ja Tom Fogertyn sopimuksestaan vuoden 1974 lopussa, mutta John Fogerty oli yhä sidottu siihen. Lopulta Asylumin David Geffen osti Fogertyn osittain ulos sopimuksesta. Fantasy omisti kuitenkin yhä oikeudet CCR:n kappaleisiin, mikä katkeroitti Fogertyn vuosikymmenien ajaksi. Fantasy jopa haastoi Fogertyn oikeuteen 1980-luvulla siitä, että Fogerty oli väitetysti plagioinut omaa CCR-kappalettaan uudella Centerfield-soololevyllään.
Huonosti soolourallaan menestynyt Tom Fogerty yritti vielä 1970-luvulla koota CCR:n uudelleen. Myös Cook ja Clifford halusivat yhtyeen jatkavan, mutta John Fogerty ei lämmennyt ajatukselle. John myös vastusti ainoana jäsenenä Fantasyn tapaa rahastaa julkaisemalla yhtyeen vanhaa materiaalia yhä uusin tavoin. Vaikka John Fogertyn 1970-luvun sooloalbumit eivät menestyneetkään, CCR:n musiikki koki 1970-luvun lopulla uuden nousun suosioon.
Tom Fogerty kuoli vuonna 1990. CCR valittiin vuonna 1993 Rock and Roll Hall of Fameen, mutta John Fogerty ei suostunut esiintymään Cookin ja Cliffordin kanssa edes nimitystilaisuudessa. Fogertyn katkeruuden lopullinen syy oli se, että yhtyetoverit olivat salaa myyneet CCR:n ryhmä-äänioikeutensa Saul Zaentzille, minkä seurauksena Zaentz ei enää kysynyt Fogertyn mielipidettä yhtyeen musiikin käyttämisestä mainoksissa ja kokoelmalevyillä. Fogertyn mukaan muut jäsenet olivat näin pettäneet yhtyeen rahasta.
Clifford ja Cook perustivat vuonna 1995 vanhoja CCR-kappaleita esittävän yhtyeen, jonka nimeksi tuli Creedence Clearwater Revisited. Laulajaksi ja kitaristiksi otettiin People-yhtyeen John Tristao. Fogerty haastoi yhtyeen oikeuteen Creedence Clearwater -nimen ja CCR-lyhenteen käytöstä, ja vähäksi aikaa yhtye vaihtoikin nimekseen Cosmo’s Factory. Fogerty hävisi jutun, ja uusi CCR sai jatkaa. Clifford ja Cook haastoivat puolestaan Fogertyn oikeuteen, kunnes peruivat syytteet lopulta vuonna 2001. Revisited julkaisi live-esiintymisistään kootun tupla-CD:n Recollection (1998).
Musiikkityyli ja syitä menestykseen
thumb|right|upright|CCR:n solisti-kitaristi John Fogerty kirjoitti valtaosan yhtyeen kappaleista. Kuva Fogertysta tämän soolokonsertissa heinäkuussa 2010. Laulaja-kitaristi-lauluntekijä John Fogertyn tavaramerkiksi muodostuivat muutaman minuutin tarinat, joiden teemana oli usein kaukokaipuu, lähteminen tai matkustaminen. Musiikillisesti hänen sävellystensä esikuvina toimivat muun muassa Chuck Berry, Bo Diddley ja Little Richard. Suomalaisen musiikkitoimittaja Jake Nymanin mukaan tärkeässä osassa yhtyeen rosoisessa ja siloittelemattomassa soundissa oli rytmikitaristi Tom Fogertyn, basisti Stu Cookin ja rumpali Doug Cliffordin luoma yksinkertaisen tehokas komppi. Willy and the Poor Boys -albumista lähtien CCR:n musiikissa oli kasvavassa määrin vaikutteita rockin, soulin ja rhythm and bluesin lisäksi myös countrysta ja folkista. AllMusicin Richie Unterbergerin mukaan yhtyeen musiikki oli sekoitus rockabillyä, swamp popia, R&B:tä ja countrya. CCR yhdistetään erityisesti roots rock -genreen.
Jake Nyman on nähnyt Creedence Clearwater Revivalin suureen menestykseen syynä muun muassa sen, että yhtye esitti yksinkertaista perusrockia aikakaudella, jolloin monet yhtyeet tekivät kunnianhimoisia albumikokonaisuuksia tai kaupallista purukumipoppia. Näiden kahden tyylin välissä oli selkeä markkinarako, jonka CCR täytti. Yhtye erosi myös ulkoiselta olemukseltaan muista yhtyeistä ruutupaitoineen ja farmarihousuineen. John Fogerty onkin sanonut, ettei yhtyeen jäsenissä ollut mitään erikoista.
George Alan Thomas
George Alan Thomas ja Ethel Thompson|thumb|250px George Alan Thomas, (14. kesäkuuta 1881 – 23. heinäkuuta 1972) oli brittiläinen shakin- sulkapallon- ja tenniksenpelaaja. Thomas oli kahdesti Britannian mestari shakissa ja seitsemänkertainen sulkapallon mestari. Hän myös pelasi miesten nelinpelin Wimbledonin semifinaaleissa vuonna 1911.
Tummaraunioinen
Tummaraunioinen (Asplenium trichomanes) on hyvin laajalle maapallolla levinnyt kallioilla kasvava saniainen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Tummaraunioisen itiöpesäkkeistöjä.
Tummaraunioisen maavarsi on lyhyt ja tummasuomuinen. 10–30 cm korkeat lehdet kasvavat yleensä pieninä, tiheinä tuppaina. Lehden ruoti on mustanruskea ja noin neljäsosa lehtilavan pituudesta. Lapa on muodoltaan tasasoukka ja parilehdykkäinen, lavan keskiranka on mustanruskea ja kapealti vaalean siipipalteinen. Lehdykät ovat tummanvihreitä, pyöreähköjä tai pitkulaisia, tylppiä, ehyt- tai hammaslaitaisia. Kapeanpuikeat tai tasasoukat itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehtilavan alapinnalla lehtisuonten sivussa. Itiöpesäkkeet ovat katesuomuisia. Tummaraunioisen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa.
Suomessa tummaraunioisesta esiintyy kahta alalajia, jotka erottuvat toisistaan lehdyköitten muodon osalta. Nimialalaji kalliotummaraunioisen (subsp. trichomanes) lehdykät ovat harvassa, pyöreähköjä ja selvästi hammaslaitaisia. Kalkkitummaraunioisen (subsp. quadrivalens) lehdykät ovat tiheässä, pitkulaisia ja melkein ehytlaitaisia. Ruotsissa tavataan edellisten lisäksi alalajia subsp. inexpectans.
Tummaraunioinen muistuttaa paljon viherraunioista (A. viride) sekä varsinkin harvinaista serpentiiniraunioista (A. adulterinum). Alalajeista kalliotummaraunioinen voi risteytyä varsin erinäköisen lähilajin liuskaraunioisen (A. septentrionale) kanssa.
Levinneisyys
Tummaraunioista tavataan Euroopassa Portugalista Bulgariaan, Romaniaan Puolaan, Baltian maihin ja Luoteis-Venäjälle saakka. Pohjoisessa lajia kasvaa Fennoskandian keskiosiin asti. Sitä tavataan myös Krimin niemimaalla ja Kaukasuksen alueella. Levinneisyysalue ulottuu Euroopasta edelleen Marokkoon, Algeriaan, Tunisiaan ja Turkkiin, Erillisinä esiintyminä on muun muassa Keski-Aasiassa ja Kiinassa. Pohjois-Amerikassa tummaraunioista tavataan pääasiassa mantereen keski-, itä- ja lounaisosissa ja sieltä edelleen Meksikoon. Etelä-Amerikassa levinneisyysalue ulottuu hyvin pitkälle Andeja pitkin etelään. Laji on levinnyt myös eteläiselle pallonpuoliskolle esimerkiksi Etelä-Afrikkaan, Uuteen-Seelantiin ja Australiaan.
Suomessa tummaraunioista kasvaa lähinnä maan etelä- ja itäosissa. Keski-Suomen pohjoispuolella lajista on vain muutama havainto Rovaniemeltä. Alalajeista Suomessa on vallitseva kalliotummaraunioinen, jota tavataan koko esiintymisalueella. Kalkkitummaraunioista tavataan lähinnä maan etelä- ja lounaisosissa.
Elinympäristö
Tummaraunioinen kasvaa erilaisilla kallioilla. Alalajeista kalliotummaraunioinen viihtyy varjoisissa kallionraoissa, kalkkitummaraunioinen kalkkikallioilla.
Catfish Rising
Catfish Rising on Jethro Tullin vuonna 1991 julkaisema albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen blues-vaikutteinen albumi sitten This Was-albumin. Myös soundi on aiempia levyjä riisutumpi ja kosketinsoittimia käytetään vähemmän.
Kokoonpano
Vierailevina muusikkoina:
Dusa McDuff
Dusa Waddington McDuff (s. 1945) on skotlantilainen matemaatikko. Hänen tutkimusalueensa on geometria. McDuff toimii professorina Stony Brook Universityssä New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Elämäkerta
Dusa McDuff syntyi Edinburghissa, Skotlannissa vuonna 1945 akateemiseen perheeseen: hänen isänsä oli genetiikan professori ja äitinsä arkkitehti. Hän sai nimen Margaret Duse (lempinimeltään Dusa) Waddington. McDuff osoitti matemaattista lahjakkuutta jo nuorella iällä; kuusivuotiaana hän laski kertolaskun 1534 kertaa 2876. Hän opiskeli St. George’s School for Girls -oppilaitoksessa 7-vuotiaasta 16-vuotiaaksi. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon Edinburghin yliopistosta vuonna 1967 ja lähti tekemään jatko-opintoja Cambridgen yliopistoon. Siellä hän meni myös naimisiin miehensä David McDuffin kanssa. Opintojensa aikana hän tutki von Neumannin algebraa.
Muutama vuosi myöhemmin McDuff muutti miehensä perässä Moskovaan, Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli yhdessä Israel Gelfandin kanssa. Hän työskenteli Moskovassa vain puoli vuotta ennen paluutaan takaisin Englantiin, jossa hän sai postdoc-paikan Cambridgen yliopistosta. Tänä aikana hän myös synnytti tyttärensä Annan. Vuonna 1972 McDuff otti vastaan työn Yorkin yliopistosta. Tämän jälkeen McDuff muutti Yhdysvaltoihin ja sai töitä Massachusetts Institute of Technology -yliopistosta.
==Huomionosoituksia ==
Kiertokanki
thumb|200px|Kuvassa harmaat kiertokanget siirtävät myös harmaalla merkittyjen lieriömäisten mäntien liikkeen punaisella merkittyyn kampiakseliin. Kiertokanki on mäntämoottorin olennainen osa kampiakselin ohella. Kiertokanki muuttaa männän edestakaisen liikkeen kampiakselin pyöriväksi liikkeeksi. Kiertokankia on moottorissa jokaiselle männälle omansa. Kiertokanki on kiinnitetty mäntään männän tapin avulla ja kampiakseliin taas omalla laakerillansa.
Myös höyrykoneessa on kiertokankia, joiden tehtävä ja toiminta ovat samat kuin polttomoottorissa. Myös erilaisissa pumpuissa ja kompressoreissa käytetään samankaltaista tekniikkaa.
Metsävirvilä
Metsävirvilä eli metsävirna (Vicia sylvatica, syn. Ervilia sylvatica) on monivuotinen hernekasvi, joka kuuluu terttuvirnojen tai sieponvirvilöiden sukuun.
Ulkonäkö
Metsävirvilä on rentovartinen köynneliäs ruoho, joka kasvaa 50–200 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdissä on 5–12 paria lehdyköitä, lehtien kärjissä kasvaa kärhet. Lehdykät ovat soikeita. Korvakkeet ovat hampaisia. Kukinto on pitkäperäinen harsu terttu, joka koostuu 5–20 kukasta. Kukan teriö on 12–18 millimetriä pitkä, valkoinen mutta suonista sininen tai violetti. Palko on 2,5–3 cm pitkä, karvaton, musta, sisällä neljästä viiteen siementä. Suomessa metsävirvilä kukkii heinä–elokuussa.
Metsävirvilä on myrkyllinen.
Levinneisyys
Metsävirvilää tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, Britteinsaarilla, Pohjoismaissa ja paikoin Venäjän länsiosassa.
Suomessa metsävirvilä on maan etelä- ja keskiosassa yleisenä kasvava lehtokasvi. Harvinaisena lajia kasvaa Koillismaan korkeudelle asti.
Sinijärvi (Orivesi)
Sinijärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Sinijärvenkulman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Tolkinvuoren koillispuolella maaston painanteessa, jonka vedet tunkeutuvat Sinisillanojaa myöten Tolkinvuoren juurella sijaitsevan kapean laakson kautta Eräjärveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat soistumassa. Pohjoiset rannat ovat peltomaata ja muuta metsämaata. Järven asutus on haja-asutusta yli kymmenen talon verran ja kauemmaksi rannasta on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Järvenpäästä Mulkoilan kautta kulkevalta kylätieltä.
Vedenaatu
Järven vedenlaatua ei ole tutkittu mittauksin. Järvi on kuitenkin kasvamassa umpeen, mikä johtunee maatalousvaltaisen haja-asutuksen päästöistä. Laskuojan alajuoksulle on rakennettu kolme laskeutusallasta, joiden läpi virtaa puolet ojan vedestä. Viljelijät hakevat altaista ravinteikasta lietettä maanparannusaineeksi. Eräjärven kunnostushankkeen yhteydessä Sinijärven ravinnekuormitusta suunnitellaan vähennettäväksi. Eräs keino olisi laskeutusaltainen laajennus.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy. Järveen on johdettu viisi metsäojaa. Järvenlaskuoja on Sinisillanoja, joka laskee Eräjärven Tounamaanlahteen. Laskuojalla pudotusta on 30,1 metriä. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 4,45 neliökilometriä ja järven 4,2 km², josta peltomaata on 4,2 %.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli autio, vaikka sen rannoille oli raivattu niittyjä karjan rehun tuottamiseksi. Järven laskuojan yli kulki nykyinen tie, jossa oli laskuojassa silta. Paikkaa kutsutaan edelleen ”Sinisillaksi”. Järven pohjoisosat olivat tuolloin suota.
Vuoden 1957 peruskartassa kulmalla sijaitsi lähes 20 taloa, mutta niiden määrä on enää viisi. Talojen pelomaata sijaitsi jokaisessa ilmansuunnassa, mutta eteläiset pellot on nykyään metsitetty.
Verina
pienoiskuva|Kolikko jossa on Aelia Verinan kuva. Aelia Verina (kuoli 484) oli Itä-Rooman keisari Leo I:n vaimo ja keisari Zenonin anoppi.
Verina ja Leo I saivat yhden tyttären Ariadnen joka meni naimisiin Leon tärkeimmän kenraalin Zenonin kanssa. Aluksi Verina suosi Zenonia. Kun Leo I kuoli ja Aradnen ja Zenonin pojasta Leo II:n tuli keisari. Koska poika oli vielä nuori tehtiin Verinan ja Ariadnen suostumuksella Zenonista Leon kanssahallitsija.
Mutta pian tämän jälkeen Verina oli mukana salajuonessa Zenonia vastaan veljensä Basiliscuksen, rakastajansa Patriciuksen ja kenraali Illuksen kanssa. Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista vuonna 475, mutta sai vallattua kaupungin takaisin jo seuraavana vuonna ja Verina siirtyi taas vävynsä puolelle.
Pian tämän jälkeen Verina yritti juonitella Illusta vastaan, joka oli antautunut Zenonille. Illus vangitsi Verinan Zenonin suostumuksella. Tämä johti uuteen kapinaan jota johti Verinan poika Marcianus, joka kuitenkin kukistettiin ja lähetettiin maanpakoon.
Vuonna 483 Illus oli riitaantunut Zenonin kanssa ja alkoi yhdessä Verinan kanssa kapinaan häntä vastaan. He julistivat yhdessä erään kenraali Leontiuksen keisariksi. Mutta Zenon kukisti kapinan. Verina pakeni Isauriaan jossa hän kuoli vuonna 484.
Kalaton (Orivesi, Järvenpää)
Kalaton on Pirkanmaalla Orivedellä Koveronkulmalla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Koveronkulmalla sijaitsevassa metsäalueen matalassa painaumassa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,4 metriä mpy. Lampeen on johdettu pohjoispuolelta ojitetun metsäalueen ojat. Lammen laskuoja on kaivamalla perattu ja oikaistu metsäoja, joka yhtyy 550 metrin päässä Suojokeen. Joki laskee Eräjärven Suojoenlahteen. Suojoen valuma-alueen pinta-ala on 12,1 neliökilometriä, mutta Kalattoman valuma-alue on siitä vain 0,5 neliökilometriä.
Luontoarvoja
Toisinaan järven luusuassa on majavan pato, joka saattaa nostaa järven vedenpintaa kymmenillä senteillä.
Johannes Kastajan luostari (Gortynía)
Johannes Kastajan luostari on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Loúsioksen rotkossa Arkadiassa Peloponnesoksen niemimaalla. Se on munkkiluostari ja omistettu Johannes Kastajalle eli Johannes Edelläkävijälle.
pienoiskuva|vasen|Johannes Kastajan luostari. Johannes Kastajan luostari on perustettu bysanttilaisella kaudella 1100-luvulla. Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1821 luostari toimi turvapaikkana. Se lakkautettiin vuonna 1834 kuninkaan päätöksellä, joka lakkautti kaikki pienet luostarit. Se palautettiin toimintaan kuitenkin jo vuonna 1838. Luostariin ei kirjattu asukkaita vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Luostari sijaitsee Loúsios-joen itäpuolella Stemnítsan ja Dimitsánan kylien välillä. Se on rakennettu rotkon jyrkkään kallioseinämään, ja sieltä on hyvä näköala rotkoon. Luostarin katholikon eli pääkirkko on yksilaivainen basilika. Läheinen Filósofoksen luostari kuuluu Johannes Kastajan luostarin alaisuuteen.
Tätä Johannes Kastajan luostaria ei tule sekoittaa Arkadian toiseen Johannes Kastajan luostariin Vóreia Kynourían kunnassa.
Olavi Vuorisalo
Olavi Paavo Vuorisalo (s. 5. huhtikuuta 1933 Kuusisto) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän alitti ensimmäisenä suomalaisena neljän minuutin rajan mailin juoksussa. Hän kuului 1950-luvulla kuuluisaan suomalaiseen keskimatkojen Olavi-trioon Salonen, Salsola, Vuorisalo.
Urheilu-ura
Vuorisalon uralla Melbournen olympialaisista rannalle jääminen oli kova pala. Olympialaiset olivat poikkeukselliseen myöhään marraskuun lopulla ja joulukuun alussa 1956. Syksy Vuorisalolla meni aiempaan nähden alavireisesti. Lisäksi suhde sen aikaiseen SUL:n päävalmentajaan Armas Valsteeseen sisälsi molemmin puolin jännitteitä. Niinpä Valste SUL:n edustajana ei puoltanut Vuorisalon valintaa olympiajoukkueeseen.
Gotan Project
Trio on uudistanut radikaalisti käsitystä tangosta ja sen musiikki rikkoo niin maantieteellisiä kuin myös musiikkigenrejen välisiä raja-aitoja. Gotan Project on valittu vuoden 2003 tulokkaaksi BBC:n Awards for World Music -kilpailussa. Yhtyeen ensimmäistä levyä La Revancha Del Tango on myyty maailmanlaajuisesti yli puolimiljoonaa kappaletta.
Olavi Vuorisalo
Urheilu-ura
Olympiavuosi 1956 oli Vuorisalolle pettymys, mutta seuraavasta vuodesta 1957 tuli urheilullisesti menestyksellinen useine henkilökohtaisine ennätyksineen. Turun urheilupuistossa 11. heinäkuuta 1957 suomalaiset keskimatkat juoksijat tekivät historiaa. Vuorisalo sijoittui kolmanneksi 1 500 metrin juoksussa, jossa Olavi Salsola ja Olavi Salonen juoksivat maailmanennätyksen 3.40,2 – Vuorisalon aika oli 3.40,3. Kuparivuoren urheilukentällä Naantalissa 7. elokuuta 1957 järjestetyissä kilpailuissa Vuorisalo juoksi ensimmäisenä suomalaisena ja koko maailman 16:ntena juoksijana mailin juoksun alle neljässä minuutissa eli niin sanotun haamumailin ajalla 3.59,1. Aikaisemmin maailmanennätyksen tehnyt Derek Ibbotson juoksi myös kisoissa ja voitti kilpailun Vuorisalon jäädessä toiseksi. Yleisöä oli yli 6 000, heidän joukossaan presidentti Urho Kekkonen. .
Olavi Vuorisalo sijoittui Tukholman EM-kisoissa 1958 viidenneksi 1 500 metrin juoksussa. Odotukset paremmasta menestyksestä olivat silloin olemassa, koska Vuorisalo voitti oman alkueränsä kaikkeaan yrittämättä. Rooman olympiakisoissa 1960 hän jäi alkuerässään kymmenenneksi.
Olavi Vuorisalo edusti Naantalin Löylyä. Rooman vuoden 1960 olympiaedustuksen ja Tukholman vuoden 1958 EM-kisaedustuksen lisäksi Vuorisalo edusti Suomea kaikkiaan 28 maaottelussa vuosina 1953–1964. Vuorisalo voitti SM-kultaa 1 500 metrillä viidesti ja maastojuoksussa kerran. Kaikkiaan Vuorisalo alitti 4 minuuttia 1 500 metrillä 16 perättäisenä kesänä 1952–1967. Vuorisalo valittiin Suomessa vuoden urheilijaksi 1957. Samana vuonna hänet valittiin voittajaksi Viikkosanomat-lehden vuosittaisessa ”Suosituin suomalainen” -lukijaäänestyksessä. Uransa jälkeen Vuorisalo oli tekemisissä yleisurheilun kanssa muun muassa 1980-luvun puolivälissä Suomen mestaruuksia voittaneen Raision Kuulan 4 × 1 500 metrin viestijoukkueen taustavaikuttajana. Joukkueessa juoksivat muun muassa Raimo Karsikas, Lars Sörensen ja Ilpo Kuusela.
Hänet valittiin uransa jälkeen Naantalissa vuoden unikeoksi 1996. Hänen veljensä Tauno Vuorisalo voitti nuorten SM-kultaa 3 000 metrin ja miesten SM-hopeaa 4 × 1 500 metrin juoksussa.
Työuran Vuorisalo teki Naantalissa. Hän toimi Naantalin yhteiskoulun vahtimestarina vuoteen 1962 ja sen jälkeen 26 vuotta Naantalin palolaitoksen palveluksessa ja jäi eläkkeelle 55-vuotiaana vuonna 1988.
Friends (soundtrack)
Friends on Elton Johnin albumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Se oli heikosti menestyneen elokuvan Ystävät soundtrack ja sijoittui muita Johnin julkaisuja heikommin listoilla.
Karl Sandelin
thumb|Sandelinin suunnittelema Oulun Osuuskaupan rakennus vuodelta 1909.
Karl Sanfrid Sandelin (5. kesäkuuta 1866 Alaveteli – 1. heinäkuuta 1962 Oulu) oli suomalainen arkkitehti.
Sandelinin puoliso oli Anna Maria Hultgren, heidän pojastaan Adolf Emanuel Sandelinista (s. 1909) tuli lääkäri.
thumb|Åströmin nahkatehdas, 1907.
Sven Pahajoki
Sven Pahajoki (16. heinäkuuta 1950 – 28. helmikuuta 2022 ) oli suomalainen freelancetoimittaja ja tutkiva journalisti.
Pahajoki oli perehtynyt synnyinmaakuntansa Lapin asioihin ja kirjoitti niistä useisiin maakuntalehtiin. Hän kirjoitti myös Hymyyn, Apuun ja Helsingin Sanomiin. Vuonna 2004 Pahajoki kirjoitti kirjan ranskalaisesta naparetkeilijä Dominick Arduinista. Vuonna 2006 ilmestyi hänen kirjoittamanaan Lordi, hirviön tarina. Merkittävä osa teoksesta perustuu luvatta tehtyihin lainauksiin, joihin ei ole viitattu lähdeluettelossa.
Pahajoki on ollut myös toimittajana radiossa ja televisiossa, muun muassa Kuningaskuluttaja-ohjelmassa ja TV-uutisissa, ja ohjannut noin 30 televisiodokumenttia sekä työskennellyt aluetelevisiossa.
Vuosina 1997–2008 Pahajoki toimi Vasemmistoliiton kunnanvaltuutettuna Rovaniemen maalaiskunnan valtuustossa. Vuonna 2008 hän oli ehdolla Rovaniemen kaupunginvaltuustoon SDP:n ehdokkaana, muttei tullut valituksi.
Banianiviikuna
Banianiviikuna kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Sen oksista lähtee ilmajuuria, jotka vanhemmiten muuttuvat puumaisiksi, niin että yksikin puu voi muodostaa pientä metsikköä muistuttavan pylväskatoksen, jonka ympärysmitta voi olla satoja metrejä.
pienoiskuva|vasen|Banianiviikunan hedelmiä. pienoiskuva|vasen pienoiskuva
Nokia 260C
Nokia 260C on Nokian kiintolevyllä varustettu kaapeliverkon digitaalisovitin. Kiintolevylle voi tallentaa 80 gigatavun edestä televisio-ohjelmia, myös ajastetusti. Vastaanottimeen kuuluu ominaisuus, joka voi pysäyttää televisio-ohjelman ruudulle, jolloin käyttäjä voi katsoa sen loppuun halutessaan. Nokia 260C on yhteensopiva Nokian kamerapuhelinten kanssa, mikä mahdollistaa digitaalivalokuvien siirtämisen langattomasti vastaanottimeen. Digitaalivastaanottimella voi katsoa vapaiden televisio- ja radiokanavien lisäksi maksullisia kanavia Conax-salauksenpurkua ja -kortinlukijaa hyödyntäen. Nokia 260C:ssä on myös seitsemän vuorokauden sähköinen ohjelmaopas (EPG).
Ilmavoimat
Ilmavoimat on valtion asevoimien haara, joka sai alkunsa ensimmäistä maailmansotaa edeltävänä aikana ja syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana. Itsenäiset ilmavoimat perustettiin 1910-luvulla esimerkiksi Isoon-Britanniaan ja Suomeen. Sotilasilmailu ei edistynyt maailmansodan loputtua eikä aselaji itsenäistynyt maavoimista esimerkiksi Yhdysvalloissa ennen kuin toinen maailmansota oli osoittanut sen tehon.
Ilmavoimat ylläpitää lentokalustoa, lentokenttiä ym. infrastruktuuria ja toteuttaa ilmatilan valvontaa sotilaslentäjien ja muun henkilökunnan avulla. Ilmavoimien päätehtävät ovat (suluissa termejä englanniksi, koska niiden lyhenteitä käytetään lentokoneiden luokitusmerkintöinä ja tyyppitunnuksissa):
Ilmavoimat ovat useimmissa maissa (kuten Suomessa) oma puolustushaaransa, joka on ainoa, jolla on lentokoneita. Suomeen on kuitenkin perustettu maavoimien puolustushaaraan kuuluva helikopteriaselaji.
Suurvalloilla on ilmavoimien lisäksi muillakin puolustushaaroilla omat ilmavoimansa. Yhdysvaltain muista puolustushaaroista itsenäiset ilmavoimat on US Air Force, mutta myös merijalkaväellä (Marine Corps) ja laivastolla (Navy) on omat ilmavoimansa. Suurissa maissa ilmavoimien itsenäisyys perustuu niiden strategiseen tuhovoimaan, mikä tarkoittaa käytännössä useassa tapauksessa ydinpommituslentokoneita. Muiden puolustushaarojen ilmavoima-aselajit tukevat puolustushaaran omaa taistelua.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Ilmasodankäynti alkoi 1700-luvun lopulla kun kuumailmapalloja alettiin käyttää tähystykseen. Ilmalaiva keksittiin vuonna 1852. Ferdinand von Zeppelinin jäykkä ilmalaiva lensi ensi kerran vuonna 1900 ja Wrightin veljesten lentokone vuonna 1903. Molempien mahdollisuudet sodankäynnissä havaittiin heti. Ilmalaivan merkitys jäi kuitenkin kaksikosta vähäisemmäksi ja ne vedettiin palveluksesta vuonna 1916. Lentokoneiden kehitykseen panostettiin Wrightin veljesten ensimmäisen moottoroidun lentokoneen jälkeen.
Ensimmäisen kerran lentokonetta käytettiin sotatoimissa 1. helmikuuta 1911 Meksikon vallankumouksessa. Italian–Turkin sodassa italialaiset käyttivät lentokoneita tiedusteluun ja marraskuusta 1911 lähtien myös pommituksiin ja tykistön tulenjohtoon. Alkuvuodesta 1912 italialaiset tekivät ensimmäisen ilmavalokuvauslennon ja alkoivat käyttää myös ilmalaivoja tiedusteluun ja pommituksiin. Ensimmäisessä Balkanin sodassa bulgarialaiset käyttivät ensimmäisinä tarkoitusta varten suunniteltuja ilmapommeja.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|right|220px|Albatros IV -koneen testilento vuonna 1917. Ensimmäisessä maailmansodassa syntyivät lähes kaikki nykyaikaisen ilmasodankäynnin muodot. Koneita käytettiin laajasti ilmapommituksiin, rynnäköintiin vihollisen maakohteita vastaan rintamalla ja niillä pyrittiin saavuttamaan ilmaherruus. Saksa, Ranska ja Britannia rakensivat sodanaikana 50 000–60 000 konetta, eli yhteensä lähes 200 000 konetta. Yleisin lentokonemalli sodassa oli yksipaikkainen, yksimoottorinen kaksitasohävittäjä. Pommikoneet sitä vastoin olivat kaksimoottorisia ja sodan loppupuolella oli jo nelimoottorisiakin pommikoneita. Pommikoneilla tehtiin strategisia pommituksia. Pommikoneiden pieni asekuorma ja lyhyt toimintasäde piti strategiset pommitukset vaikutuksiltaan vähäisinä.
Italialainen kenraali Giulio Douhet kehitteli maailmansotien välissä ajatuksia totaalisesta ilmasodasta ja ilmaherruuden merkityksestä. Näistä ajatuksista kehittyi douhetismi, jonka johtoajatus oli äärimmäinen hyökkäävyys ilmasodankäynnissä. Douhetin pääteos oli vuonna 1921 julkaistu Il domino dell’aria. Lähes kaikkien maiden ilmavoimat seurasivat douhetismia ennen toista maailmansotaa.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alussa hävittäjät olivat yksimoottorisia yksitasoja. Moottoriteho oli sodan alussa 1 200 hevosvoimaa ja vaakalentonopeus 500 km/h. Sodan lopussa tehoa oli 2 000 hevosvoimaa ja nopeus 700 km/h. Sodan alussa hävittäjät oli aseistettu jopa kahdeksalla konekiväärillä, mutta sodan aikana osa konekivääreistä korvattiin yhdellä tai kahdella 20 mm:n tykillä. Sodan lopulla aseina käytettiin myös raketteja. Sodassa lentokoneiden taktinen käyttö kehittyi. Ilmapommituksista tuli strategisia ja niitä suoritettiin niin päivällä kuin yölläkin. Ilmavoimat tavoittelivat ehdotonta ilmaherruutta. Rynnäkkö- ja syöksypommituskoneet tukivat maasotaa ja pystyivät tuhoamaan tykein, pommein, konekiväärein ja raketein pistemaaleja. Hävittäjiä käytettiin myös rynnäköintiin. Ilmasodankäynti muuttui sodan aikana suurten osastojen yhteistoiminnaksi, myös hävittäjien osalta. Tutka otettiin käyttöön johtamisessa.
Pommikoneiden tyypit vaihtelivat hävittäjiä enemmän käyttötarkoituksen mukaan. Sodan alussa pommikoneiden toimintasäde oli noin 600 kilometriä ja pommikuorma 1000 kg. Sodan lopun B-29 Superfortressin toimintasäde oli 2 900 kilometriä ja pommikuorma 9 000 kiloa. Lisäksi se oli varustettu hyvällä panssaroinnilla ja 12 raskaalla konekiväärillä.