cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Ben-Gurion
Varhaiset vaiheet
Juutalaistaustainen David Ben Gurion koki nuorena Itä-Euroopan pogromit ja antisemitistiset vainot. Hänestä tuli sionisti, ateisti ja sosialisti. David siirtyi Palestiinaan vuonna 1906. Hän työskenteli toimittajana ja otti heprealaisen nimen Ben Gurion aloittaessaan poliittisen uransa. Hänet karkotettiin ottomaanien Palestiinasta poliittisen toiminnan vuoksi vuonna 1915. Muutettuaan New Yorkiin vuonna 1915, hän tapasi tulevan vaimonsa venäläissyntyisen Paula Munweissin. He avioituivat vuonna 1917 ja saivat kolme lasta. Perhe palasi Palestiinaan ensimmäisen maailmansodan loputtua.
Sionistijohtaja
Ben Gurion toimi työväen sionistiliikkeen johtajana 15 vuotta. Hän oli perustamassa sotilaallista Hagana-järjestöä. Työväen sionistit olivat maanalainen liike brittiläisessä Palestiinassa. He perustivat kibbutseja ja muita juutalaissiirtokuntia. Vastarintaliike painosti brittejä vakuuttumaan juutalaisen valtion perustamisen tärkeydestä Palestiinassa ja myöntämään Palestiinan juutalaisyhteisölle laillisen kansallisen mandaatin (edustuksen), mikä toteutui vuonna 1948. Hän vastusti revisionistista liikettä ja sen johtajia Vladimir Jabotinskya ja Menachem Beginiä, vaikka avustikin Beginin Irgun-järjestöä väliaikaisesti. Israelin itsenäisyyden ensimmäisinä viikkoina hän päätti kuitenkin vastustaa kaikkia vastarintaryhmiä. Ben-Gurion vahvisti Israelin valtion asemaa. Hän halusi Israelin armeijan olevan ainoa aseellisten selkkausten selvittäjä. Ben Gurion antoi käskyn avata tuli Altalena-nimistä laivaa kohti ja upottaa se. Laivassa oli Irgunin vastarintaliikkeen jäseniä ja lastina aseita. Ben Gurion toimi Maailman Sionistijärjestön puheenjohtajana vuosina 1946–1956.
Pääministerinä
Suezin kriisin aikana vuonna 1956 hän hyväksyi brittien ja ranskalaisten "Muskettisoturi-suunnitelman". Israel hyökkäsi Siinain niemimaalle, turvaten brittien ja ranskalaisten Suezin kanavan liikenteen. Lopulta kuitenkin Yhdysvallat ja Yhdistyneet kansakunnat pakottivat israelilaiset, britit ja ranskalaiset vetäytymään valtaamiltaan alueilta.
Ben Gurion oli työväenpuolue Mapain perustaja. Hän joutui luopumaan pääministerivirasta vuonna 1963 Lavonin tapauksen vuoksi. Tällä tarkoitetaan Israelin tiedustelupalvelun Mossadin suunnittelemia pommi-iskuja Egyptiin. Kohteina olisivat olleet Yhdysvaltain tiedustelupalvelun virkailijat. Operaation oli hyväksynyt Israelin puolustusministeri Pinhas Lavon. Tapaus herätti epäluottamusta Ben Gurionia kohtaan, mikä johti työväenpuolue Mapain hajoamiseen, jonka jälkeen Levi Eshkol perusti uuden Rafi-puolueen. Ben Gurion vetäytyi politiikasta vuonna 1970.
David Ben Gurionia on pidetty yhtenä Israelin valtion perustajista. Sitä pidetään hänen merkittävämpänä saavutuksenaan. Hän vietti viimeiset vuotensa omalla kibbutsillaan.
Amyloidi angiopatia
Amyloidi angiopatia (AAA) on vanhusten alidiagnosoitu sairaus, jossa aivoverisuonten seinämiin kertyy proteiinia. AAA johtaa vaikeana toistuviin pinnallisiin aivoverenvuotoihin. Arviolta noin 10 % kaikista spontaaneista aivojensisäisistä vuodoista johtuu amyloidiangiopatiasta. Tautiin saattaa liittyä myös kohtauksellista neurologista oireilua ja nopeasti etenevää muistisairautta.
Kagemusha – varjokenraali
Kagemusha – varjokenraali on Akira Kurosawan vuonna 1980 ohjaama elokuva. Kagemusha – varjokenraali kertoo mahtavan Takeda-klaanin romahtamisesta ja tuhosta Japanin sotaisella Sengoku-kaudella 1570-luvulla, samurai-ylimys Takeda Shingenin kohtalon kautta. Elokuvassa daimio Takeda Shingeniä ja tämän kaksoisolentoa (kagemushaa) esittää Kurosawan luottonäyttelijöihin kuulunut Tatsuya Nakadai.
Terttu (kukinto)
left|thumb|100px|Tertun kaavio­kuva right|thumb|200px|[[Maitohorsman (Epilobium angustifolium) terttuja]] Terttu on avoin kukinnon muoto, jolla on pitkä kukintolapa. Terttu voi olla joko kartioterttu, jossa on pitkä ranka ja joka on joskus riippuva, tai tasoterttu, jossa kukinnon yläosa on tasainen. Kukinto on terttu esimerkiksi osalla heinäkasveista, pavuilla, herukoilla ja apiloilla.
Andrejs Šulcs
Andrejs Šulcs (14. toukokuuta 1910 – 25. marraskuuta 2006) oli liiviläinen taidemaalari.
Elämäkerta
Andrejs Šulcs syntyi Miķeļtornisin kylässä kalastajaperheeseen. Hän suoritti lukio-opintonsa Ventspilsissä vuonna 1930 ja meni sen jälkeen Latvian taideakatemiaan, josta hän valmistui vuonna 1938 diplomityöllään Riga. 1940-luvulla hän toimi opettajana, ja vuosina 1947-68 Ventspilsin historian museon johtajana. Vuonna 1997 hän sai kolmen tähden ritarikunnan jäsenyyden.
Castle Crashers
Castle Crashers on The Behemothin kehittämä ja julkaisema beat ’em up -videopeli. Peli on julkaistu vuonna Xbox 360:lle ja kaksi vuotta myöhemmin PlayStation 3:lle.
Maanjäristysaalto
thumb|right|250px|Maanjäristysaaltojen eteneminen Maan sisuksissa. Maanjäristysaalto eli seisminen aalto on maanjäristyksen aiheuttama aalto.
Aaltotyypit
Maanjäristysaaltoja on kolmea päätyyppiä, jotka ovat nopeuden mukaan lueteltuina P-aallot, S-aallot eli tärinäaallot ja pinta-aallot.
P-aallot
P-aallot eli primääriaallot ovat pitkittäisiä paine aaltoja, jotka etenevät kiviaineksen vuorottaisen laajenemisen ja supistumisen saattamana. Ne ovat saaneet nimensä siitä, että ne saapuvat nopeutensa takia seismografi in ensimmäisenä. Tyypillinen P-aaltojen nopeus maankuoressa on 8 km sekunnissa, ja jatkumomekaniikan menetelmin sille voidaan johtaa lauseke
,
missä K on kokoonpuristumattomuuskerroin, μ on leikkausmoduli ja ρ väliaineen tiheys.
P-aallot voivat edetä sekä kiinteässä aineessa että nesteessä, joten ne ovat ainoita seismisiä aaltoja, jotka pääsevät ulkoytimen läpi.
S-aallot
S-aallot eli sekundääriaallot ovat poikittaisia aaltoja, joissa kiviaines kokee rotaatiota ja vääntöä kohtisuorassa kulkusuuntaansa vastaan, mutta siinä ei tapahdu tilavuudenmuutoksia. S-aaltojen tyypillinen nopeus maankuoressa on 4,8 km sekunnissa, ja nopeus saadaan tarkemmin lausekkeesta
,
missä μ on leikkausmoduli ja ρ väliaineen tiheys. Nesteillä ei ole leikkausjännitystä, joten μ = 0. Tämän vuoksi S-aalto ei etene ulkoytimessä.
Pinta-aallot
Pinta-aallot ovat maan pinnalla eteneviä aaltokuvioita, jotka esiintyvät kahdessa muodossa: Rayleigh-aaltoina (LR-aalto tai R-aalto) ja Loven aaltoina (LQ-aalto tai Q-aalto). Edellisessä maanpinta aaltoilee pystysuorassa tasossa, jälkimmäisessä taas maanpinta kokee vuoron perin vaakasuoria leikkausjännityksiä. Loven aaltojen esiintyminen edellyttää seismisen nopeuden syvyysgradienttia, ja ne voidaan havaita vain vaakasuorilla seismometreillä.
Seismiset aaltoyhtälöt
Jos väliaine on homogeeninen ja isotrooppinen, niin jännityksen ja venymän välillä pätee Hooken laki
missä λ ja μ ovat Lamén parametrit, τ on Cauchyn jännitystensori ja venymätensori.
Jatkumomekaniikassa Newtonin toista lakia vastaa homogeeninen liikeyhtälö
missä vektori u on poikkeama tasapainoasemasta, t aika ja ρ tiheys (summaus j:n yli). Näitä yhdistämällä ja olettamalla Lamén parametrit vakioiksi saadaan
,
minkä johdossa on käytetty identiteettiä. Ottamalla tästä lausekkeesta puolittain divergenssi tai roottori saadaan kaavat
ja
.
Maanjäristysaaltojen hyödyntäminen
Maanjäristysaaltoja tutkimalla voidaan saada tietoa maapallon rakenteesta, koska eri aallot kulkevat eri nopeudella ja heijastuvat eri tavoin eri aineista.
Niin sanottu P-aaltojen varjovyöhyke sijaitsee 104°–140° episentraali etäisyydellä, siis alueella, jota primääriaallot eivät voi tavoittaa Gutenbergin rajapinnan taittavan vaikutuksen vuoksi. Myös S-aalloilla on oma, vielä laajempi varjovyöhykkeensä, joka alkaa 104° episentraalietäisyydeltä. Vyöhykkeiden olemassaolo osoittaa, että osa Maan sisäosista on nestemäisessä tilassa.
Maanjäristysaaltoja käytetään hyväksi ydinkokeiden valvonnassa. Keinotekoiset räjäytykset eivät tuota merkittävästi pinta-aaltoja, joten vertaamalla seismisen havainnon pinta- ja runkoaaltomagnitudeja voidaan ydinkokeet erottaa maanjäristyksistä.
Kallioperän seismisissä luotauksissa synnytetään tarkoituksella seismisiä aaltoja esimerkiksi täryttimillä ja räjäytyksillä. Geofoneilla eli "maakuulokkeilla" voidaan sen jälkeen koota tietoa signaalin taittumisesta ja heijastumisesta eri kallioperäkerroksissa. Suomessa tätä on tehty 1980-luvulla BALTIC-linja n luotauksen ohessa sekä 2000-luvulla reflektioseismiikkaa edustavien HIRE- ja FIRE-projektien yhteydessä. Tutkimukset ovat paljastaneet muun muassa Mohorovičićin seismisen olkauspinnan sijaitsevan meillä varsin syvällä, minkä lisäksi eräitä heijasteita on tulkittu jäänteiksi muinaisesta subduktiosta mannerlaattamme alueella. Lisäksi projektien tuottamaa dataa hyödynnetään mineraalien etsinnässä.
Saimaan Pallo
right|thumb|[[Jarno Koskiranta SaiPassa vuonna 2010.]] right|thumb|Kanadalainen [[Riley Armstrong SaiPassa kaudella 2011–2012.]] Saimaan Pallo eli SaiPa on lappeenrantalainen jääkiekkoseura. Se on pelannut Suomen ylimmällä sarjatasolla SM-liigassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1996 lähtien. Seura perustettiin vuonna 1948 Lauritsalan kauppalassa alun perin jalka- ja jääpalloseuraksi, ja ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa se pelasi vuonna 1954. SaiPan paras saavutus on SM-pronssi SM-sarjakaudelta 1965–1966. SaiPa on ollut kolmesti pronssiottelussa vuosina 1966, 1999 ja 2014.
Seuran edustus- ja A-juniorijoukkueesta vastaa vuonna 2000 perustettu Liiga-SaiPa Oy. Muut juniorijoukkueet toimivat emoseura Saimaan Pallo – SAIPA ry:n alaisuudessa. SaiPan kotihalli on Parkkarilan kaupunginosassa sijaitseva Lappeenrannan kisapuiston jäähalli, jonka yleisökapasiteetti on 4 820 katsojaa. Vuodesta 2020 lähtien SaiPan nimellä ja väreillä on pelannut myös salibandyseura SaiPa Salibandy.
Perustaminen ja 1950-luku
SaiPa perustettiin Lauritsalan kauppalassa vuonna 1948 seudun lupaaville jää- ja jalkapallon harrastajille, joille ei löytynyt harrastusmahdollisuutta juniorivuosien päätyttyä. Urheilun harrastamisesta uudessa seurassa kiinnostuneet saapuivat Kaukaan kansakoululle 9. marraskuuta 1948, ja vastaperustetun seuran nimeksi valittiin 12 ehdotuksen joukosta Saimaan Pallo eli SaiPa. Seuran historian ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ryhtyi Pauli Tarvonen.
SaiPan toiminta keskittyi ensimmäisten vuosien aikana jääpalloon ja jalkapalloon, kunnes vuonna 1951 otettiin esille ehdotus jääkiekon lisäämisestä seuran mahdolliseksi harrastusmuodoksi. Vaikka ajatusta kannatettiin, lajista tuli seuran vakituinen harrastusmuoto vasta vuonna 1953, jolloin se korvasi jääpallon. SaiPa pelasi ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa 4. helmikuuta 1954 Imatralla Imatran Jyskettä vastaan, ja voitti ottelun maalein 8–3. Seuran ensimmäinen kotiottelu päättyi puolestaan Jyskeen voittoon lukemin 7–9. SaiPa pelasi talven aikana lisäksi kaksi muuta ottelua, jotka molemmat se voitti.
Melko hyvin menneen talven jälkeen seura lähetti pelaajistaan Vilho Pekkosen Suomen Jääkiekkoliiton vuosikokoukseen, jossa tämä kuuli englanninkielisestä The Hockey Handbookista eli Jääkiekon käsikirjasta. Seuran puheenjohtaja Bryan Backmansson käänsi kirjan suomeksi ja se hankittiin seuran käyttöön, minkä myötä seura aloitti entistä määrätietoisemman harjoittelun, ja harjoitteli tiettävästi täysipainoisemmin kuin monet ajan muut jääkiekkoseurat.
Vuosien 1954 ja 1955 välisenä talvena SaiPa pelasi maakuntasarjassa vaihtelevalla menestyksellä, sillä ottelut menivät lähinnä sääntöjä opetellessa. Seura ei jäänyt kuitenkaan täysin ilman menestystä, sillä piirisarjan voitto kirjattiin lopulta SaiPalle. Lisäksi joukkue voitti muutamia otteluita Suomen Cupissa. Kesällä 1955 aloitettiin hanke kotikentän siirtämisestä Lauritsalan keskustasta Kaukaalle. Sopiva paikka löydettiin, ja niin kutsutusta ”Abessinian männiköstä” tuli SaiPan kotikaukalo seuraavien kahdeksan vuoden ajaksi. Uuden kotikentän nimeksi valittiin lukuisten ehdotusten joukosta Osmo Meilahden ehdottama Kiekkopuisto. Ensimmäinen ottelu pelattiin uudella kentällä 16. joulukuuta 1955, kun SaiPa kohtasi Suomen maajoukkueen häviämällä sille 5–1.
Ensimmäiset kaudet maakuntasarjassa
Toisella kaudella SaiPan nousu Suomensarjaan jäi toteutumatta huonon maalieron vuoksi. Kolmannella kaudella joukkue ei hävinnyt ainuttakaan ottelua, mutta hävisi nousukarsinnassa Riihimäen Pallonlyöjille 4–2 eikä onnistunut vieläkään nousemaan ylemmäs. Joukkue pelasi myös seuraavan kauden 1957–1958 tappioitta ja onnistui lopulta nousemaan Suomensarjaan voittamalla karsintaottelussa Joensuun Pallo-Toverit maalein 7–2. SaiPa saavutti kaudella myös Suomen Cupin hopeaa häviämällä loppuottelussa Tampereen Ilvekselle 3–2. Paikka loppuottelussa oli oiva saavutus maakuntasarjan joukkueelle, joka oli onnistunut voittamaan ennen loppuotteluun yltämistä muun muassa Helsingin IFK:n.
Seuraava kausi 1958–1959 oli SaiPalle 10-vuotisjuhlakausi. Joukkue pelasi Suomensarjassa hyvin. Sarjaan vuotta aiemmin noussut SaiPa pääsi mestaruussarjakarsintoihin, joissa se voitti ennakkosuosikit ja nousi SM-sarjaan. Joukkueen harjoituksissa aloitti samalla kaudella tuleva tunnettu kiekkoilija Lalli Partinen.
Kymmenen vuotta SM-sarjassa ja ensimmäinen mitali
SaiPa pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa Kiekkopuistossa 13. joulukuuta 1959 Rauman Lukkoa vastaan, häviten ottelun 3–7. Joukkueen ensimmäisen pääsarjatason maalin teki Jorma Hietanen. Joukkue otti ensimmäisen pääsarjatason pisteensä pelaamalla tasan 4–4 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Ensimmäinen pääsarjatason voitto tuli HJK:ta vastaan maalein 5–3. Vaikka SaiPa oli valmistautunut Mestaruussarjaan tarkoilla harjoitussuunnitelmilla, sen loppusijoitus oli heikko ja tippuminen Suomensarjaan jäi pisteestä kiinni. Seuran talous oli huonosta menestyksestä huolimatta kunnossa Mestaruussarjan suurimman yleisömäärän ansiosta.
SaiPa aloitti seuraavan kautensa 1960–1961 harjoitusottelulla ruotsalaista Djurgårdensia vastaan. Varsinaisen sarjakauden aloitus jouduttiin siirtämään tuonnemmaksi leudon sään vuoksi. Joukkueen kausi meni kaksijakoisesti, sillä hyvää alkukautta seuraksi huono loppukausi. Joukkueen sijoitus oli lopulta kahdeksas, mikä riitti sarjapaikan säilymiseen. Seuraava kausi 1961–1962 oli joukkueelta kehno ja sijoitus oli viimeinen tasapistein Turun Palloseuran kanssa. Sarjapaikka ratkaistiin uusintaottelulla, jonka pelaamista SaiPa ehdotti puolueettomalla kentällä, mutta johon Palloseura halusi arpoa kotijoukkueen. SaiPa voitti karsinnan ja Lauritsalassa pelattu ottelu päättyi joukkueen voittoon, joten sarjapaikka säilyi. Kausi 1962–1963 ei myöskään mennyt suunnitelmien mukaisesti, mutta sarjapaikka onnistuttiin säilyttämään silti viimeisten otteluiden loppukirin ansiosta.
25. toukokuuta 1963 Lauritsalaan päätettiin rakentaa tekojäärata, joka valmistui talkootyöllä seuraavan kauden alkuun mennessä. Kenttä avattiin nykyisen Lappeenrannan kisapuiston jäähallin paikalla 23. lokakuuta 1963. Kausi 1963–1964 meni SaiPalta ilman putoamispelkoa hyvän alkukauden tuoman viidennen sijan ansiosta. Kausi 1964–1965 vaikutti erittäin lupaavalta SaiPan johdettua sarjaa viidellä pisteellä ensimmäisen puoliskon päätteeksi. Joukkueesta kutsuttiin maajoukkueleirille hyvän menestyksen myötä viisi pelaajaa, joista Markku Eiskonen loukkaantui siellä pahasti. SaiPa pelasi leirin jälkeen kuuden ottelun tappioputken. Kausi päättyi viidenteen sijaan ja pronssimitali jäi pisteen päähän. Suomen Cupissa joukkue sai kuitenkin toisen Cup-mitalinsa, toisen hopean loppuottelun päätyttyä jatkoaikatappioon 2–3 porilaista RU-38:aa vastaan.
pienoiskuva|Kauden 1965–1966 joukkue pronssimitalin 50-vuotisjuhlallisuuksissa maaliskuussa 2016. Vasemmalta oikealle: [[Pentti Hyväri, Harri Laakso, Keijo Sinkkonen, Pekka Moisio, Heikki Juselius, Raimo Lohko, Kari Ruontimo, Hannu Lemander, Leo Haakana, kapteeni Lalli Partinen ja pelaajavalmentaja Yrjö Hakala.]]
Kaudella 1965–1966 SM-sarjassa kokeiltiin uutta sarjamuotoa jakamalla joukkueet kahteen lohkoon. SaiPa sijoittui omassaan toiseksi ja eteni jatkosarjaan. Tampereen Ilves oli jatkosarjassa ylivoimainen, mutta muista sijoista käytiin kovaa kamppailua. SaiPa sijoittui jatkosarjassa kolmanneksi ja saavutti yhä toistaiseksi ainoan pääsarjamitalinsa, SM-pronssin. Kauden avausottelussa Porin Karhuja vastaan tehtiin myös seuran kaikkien aikojen yleisöennätys 7 244 katsojalla.
SaiPa vajosi kahden mainion kauden jälkeen takaisin keskikastiin kauden 1966–1967 päätyttyä kuudenteen sijaan. Joukkueen huoltajana aloitti samalla kaudella toimessaan vielä nykyisinkin oleva Markku ”Makkara” Puroharju. Lauritsala yhdistyi Lappeenrannan kaupunkiin 1. tammikuuta 1967, minkä myötä SaiPasta tuli entistä vahvemmin koko Lappeenrannan alueen joukkue. Myös kausi 1967–1968 päättyi kuudenteen sijaan. Kausi 1968–1969 oli seuran 20-vuotisjuhlakausi sekä kymmenes peräkkäinen kausi pääsarjatasolla. Juhlakausi päättyi kuitenkin karusti seuran tippumiseen Suomensarjaan ja vuosikymmenen mittaisen pääsarjaputken päättymiseen.
1970-luvun vuoristorata
SM-sarjakausi 1972–1973 alkoi jäähallin avajaisilla Kisapuiston tekojään kattamisen myötä. Menestys jäi vaatimattomaksi joukkueen sijoituttua viimeiseksi, 20 pisteen päähän toiseksi viimeisestä sijasta. SaiPa putosi takaisin Suomensarjaan ja pelasi siellä kauden 1973–1974 ilman tappioita, vaikka kauteen lähdettiin lähes kokonaan omilla junioreilla. Myös karsintasarja sujui tappioitta, joten joukkue nousi jälleen SM-sarjaan, jossa kausi 1974–1975 päättyi toiseksi viimeiselle sijalle. Koska uuden sarjajärjestelmän mukaisesti kaksi viimeistä putosi jääkiekon I-divisioonaan, edessä oli jälleen paluu alemmalle sarjatasolle.
Kaudella 1975–1976 nousu uuteen jääkiekon SM-liigaan jäi toteutumatta, kun joukkue hävisi karsintapaikan ratkaisseen uusintaottelun. Eräs kauden kummallisista tapahtumista oli Joensuussa käyty joukkotappelu, johon osallistuivat niin kaikki pelaajat kuin muutama katsojakin. Toinen I-divisioonakausi 1976–1977 päättyi kolmanteen sijaan Oulun Kärppien ja Vaasan Sportin jälkeen. Joukkue voitti sarjan seuraavalla kaudella 1977–1978 ja eteni liigakarsintoihin, mutta hävisi niissä kaikki ottelunsa. SaiPa voitti I-divisioonan myös seuraavalla 30-vuotisjuhlakaudellaan 1978–1979, muttei onnistunut taaskaan nousemaan SM-liigaan Kärppien ja KooVeen sijoituttua edelle karsintasarjassa.
Alpo Suhonen ryhtyi SaiPan valmentajaksi kaudelle 1979–1980, ja kausi päättyikin SM-liiganousuun. Joukkueessa aloitti samalla kaudella maineikas ketju Petri Skriko – Heikki Mälkiä – Pentti Matikainen.
Enimmäkseen SM-liigassa vietetty 1980-luku
SaiPa sijoittui ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 1980–1981 kahdeksanneksi eli kolmanneksi viimeiseksi. Joukkueessa pelasi samalla kaudella seuran ensimmäiset yhdysvaltalaispelaajat Stuart Ostlund ja Peter Scamurra. NHL-seura Vancouver Canucks varasi kauden päätteeksi Petri Skrikon vuoden 1981 varaustilaisuudessa. Alpo Suhonen siirtyi valmentamaan Suomen juniorimaajoukkueita, joten seuran uudeksi päävalmentajaksi nousi Pentti Matikainen. Kaudella 1981–1982 joukkueessa aloitti myöhemmin seuran tunnetuksi pelaajaksi noussut yhdysvaltalaishyökkääjä Ralph Cox, joka voitti SM-liigan jäähypörssin ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi. SaiPa sijoittui seitsemänneksi ja jäi maalin erolla pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudella 1982–1983 SaiPa sijoittui kuudenneksi ja pelasi seurahistoriansa ensimmäisissä pudotuspeleissä. Joukkue hävisi avauskierroksella Tampereen Ilvekselle suoraan kahdessa ottelussa. Seuraavalle kaudelle 1983–1984 seura asetti tavoitteekseen olla vähintään neljäs, mutta lopullinen sijoitus oli kuudes. Ralph Cox palasi SaiPaan välivuoden jälkeen kaudelle 1984–1985. Kausi oli joukkueelta heikko, mutta se säilytti sarjapaikkansa karsintasarjassa. Seuraavalle kaudelle 1985–1986 seura vahvisti joukkuettaan NHL:ssä pelanneella maajoukkuemaalivahdilla Hannu Kamppurilla. Kausi päättyi vahvistuksesta huolimatta putoamiseen I-divisioonaan, minkä seurauksena joukkueesta poistui 14 pelaajaa. Ensimmäinen divisioonakausi päättyi viidenteen sijaan ja toinen divisioonakausi 1987–1988 toiseen sijaan sekä sarjanousuun. Kausi muistetaan tapauksesta, jossa joukkueen ulkomaalaispelaaja Tim Hrynewich löi erään Forssassa pelatun ottelun päätöskättelyissä vastustajaa päähän mailalla. Hrynewich sai tempauksestaan viiden kuukauden pelikiellon sekä seitsemän kuukauden ehdollisen vankeustuomion ja usean tuhannen markan sakot.
SaiPa sijoittui nousun jälkeisellä SM-liigakaudella 1988–1989 yhdeksänneksi. Kausi oli tapahtumarikas: TuTosta hankittu Steve Harrison jäi kiinni dopingista ja hyökkääjä Mikko Niemistä puukotettiin. Lisäksi SaiPa hankki Oulun Kärpistä Mario Lemieux'n veljen Alain Lemieux'n, joka loukkaantui kuitenkin jo viiden ottelun jälkeen.
Kaudella 1989–1990 alkoi Ari Santasen 11-vuotinen jakso SaiPassa ja Vesa Viitakoski valittiin vuoden tulokkaaksi. Joukkue sijoittui kahdeksanneksi. Kaudella 1990–1991 seura tavoitteli pudotuspelipaikkaa vahvistamalla joukkuetta muun muassa tšekkipelaajilla Jaroslav Benákilla ja Otakar Janeckýlla, mutta nimekäs miehistö epäonnistui ja joukkue putosi I-divisioonaan. Menestyksellisen täystuhon lisäksi taloudellinen tulos oli 1,5 miljoonaa markkaa miinuksella, ja seuran kokonaisvelkasaldo hipoi viittä miljoonaa.
Jääpallon alle 15-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Jääpallon alle 15-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen jääpalloliiton järjestämä alle 15-vuotiaiden miesten maajoukkueiden kansainvälinen jääpalloturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran 1994, ja kisat 1994–1988 pelattiin alle 16-vuotiaiden joukkueilla. Alle 15-vuotiaat ovat nuorin juniori-ikäluokka, joka kilpailee jääpallon maailmanmestaruudesta. Alle 15-vuotiaiden MM-kilpailut käydään joka toinen vuosi.
Saimaan Pallo
Konkurssin partaalla I-divisioonassa vuosina 1991–1996
Heikki Mälkiä aloitti SaiPan valmentajana kaudella 1995–1996. Joukkue sijoittui runkosarjassa toiseksi ja voitti pudotuspeleissä Kotkan Titaanit sekä Joensuun Kiekko-Karhut. Karsintasarjan ensimmäisessä vaiheessa kaatui Kokkolan Hermes ja joukkue eteni pelaamaan SM-liigapaikasta viimeiseksi sijoittunutta TuToa vastaan. SaiPa voitti sarjan otteluvoitoin 3–0 ja nousi takaisin SM-liigaan.
Dombra
thumb|Dombra Dombra (kazakki: домбыра, dombyra) on pitkäkaulainen kazakstanilainen luuttua muistuttava kielisoitin. Se on hyvin samankaltainen komuzin ja dutarin kanssa pitkän kaulansa, kapean otelautansa ja pitkänmallisen runkonsa ansiosta. Se on suosittu soitin turkkilaisten kansojen keskuudessa muun muassa Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Turkmenistanissa, Afganistanissa sekä Mongoliassa.
Saimaan Pallo
Vakiintuminen SM-liigaseuraksi
thumb|Ilves ja SaiPa vastakkain [[Tampereen jäähalli|Hakametsässä helmikuussa 2007. SaiPan pelaajista kuvassa vasemmalla Marko Ojanen ja Ossi-Petteri Grönholm, maalilla Rob Zepp, aloituksessa Mikko Hakkarainen.]]
Maalivahti Jussi Markkanen palasi yhden Tapparassa viettämänsä kauden jälkeen SaiPaan kaudelle 1996–1997. Joukkueen ennakoitiin karsivan liigapaikastaan, mutta KalPa jäi kuitenkin sen taakse. Seura teki kaudesta 700 000 markan voitot, minkä ansiosta se pystyi maksamaan viimeisetkin velkansa pois. Kaudella 1997–1998 joukkue pelasi hyvin ja sijoittui runkosarjassa kuudenneksi, mutta hävisi pudotuspelien avauskierroksella Ilvekselle otteluvoitoin 3–0. Joukkueen tärkein pelaaja oli sarjan maalipörssin voittanut kanadalaishyökkääjä Dale McTavish.
SaiPa sijoittui runkosarjan kuudenneksi myös kaudella 1998–1999 ja kohtasi pudotuspeleissä Helsingin Jokerit. Joukkue sai pelata sarjan kaksi ensimmäistä ottelua kotikentällään, koska Jokereiden Hartwall Areenalla järjestettiin samaan aikaan muita tapahtumia. Sarjan kolmanteen otteluun Helsinkiin matkasi tuhansia SaiPan kannattajia. SaiPa teki suuryllätyksen kaatamalla Jokerit suoraan kolmessa ottelussa. Välierissä tuli vastaan toinen 1990-luvun kestomenestyjä TPS, joka voitti SaiPan niin ikään suoraan kolmessa ottelussa. SaiPalla oli mahdollisuus voittaa historiansa toinen SM-mitali, mutta se hävisi Hämeenlinnassa pelatussa pronssiottelussa HPK:lle.
Kausi 1999–2000 oli SaiPalle pettymys runkosarjan päätyttyä yhdeksänteen sijaan. Seuraavalla kaudella sijoitus oli kymmenes ja kaudella 2001–2002 vuorostaan viimeinen. Kausi 2002–2003 alkoi mallikkaasti ja joukkue oli hieman ennen joulutaukoa parhaimmillaan kolmantena sarjataulukossa, mutta loppukauden romahdus pudotti joukkueen 11. sijalle. Kausina 2003–2004 ja 2004–2005 joukkue jäi sarjataulukossa 12. sijalle. Maalivahti Jarmo Myllys pelasi kyseisinä kausina viimeiset ottelunsa SaiPassa.
SaiPa sijoittui kaudella 2005–2006 runkosarjan seitsemänneksi, vaikka lähti kauteen sarjan lähes pienimmällä pelaajabudjetilla. Heikki Mälkiän valmentama joukkue kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella TPS:n ja voitti sarjan suoraan kahdessa ottelussa. Puolivälierissä vastaan tullut HIFK voitti sarjan kolme ensimmäistä ottelua ja meni lopulta jatkoon otteluvoitoin 4–2. Seuraavat kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 menivät SaiPalta heikommin, vaikka pudotuspelipaikka ei jäänytkään jälkimmäiseksi mainitulla kauas: joukkue kohtasi kotonaan runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella kymmenentenä olleen TPS:n, hävisi ja menetti kyseisen sijan sille. Seuraavalla kaudella 2008–2009 SM-liiga avattiin jälleen ja SaiPan 60-vuotisjuhlakausi epäonnistui muun muassa lukuisten loukkaantumisten seurauksena, minkä myötä joukkue kohtasi play-outeissa Rauman Lukon. SaiPa selvitti kautensa voittamalla sarjan suoraan kolmessa ottelussa kanadalaishyökkääjä Shayne Toporowskin hyvien pelisuoritusten johdattamana.
SaiPa solmi kaudeksi 2009–2010 yhteistyösopimuksen Mikkelin Jukureiden kanssa. Seuran toimitusjohtajana vuodesta 2006 toiminut Sami Koikkalainen lopetti työssään elokuussa 2011 ja hänet korvasi seuran entinen puolustaja Riku Kallioniemi.
2010-luku ja hetkellinen menestys
pienoiskuva|SaiPa ja HPK vastakkain Kisapuistossa maaliskuussa 2020. HPK voitti ottelun maalein 2–3.
SaiPa nuorensi pelaajistoaan kaudelle 2012–2013. Seura hankki muun muassa KalPasta Simo-Pekka Riikolan, Tommi Jokisen sekä Jaakko Rissasen. Joukkue aloitti kauden vahvasti esiintymällä ajoittain sarjataulukon ykkösenä, ja joulutauolle mentäessä joukkueen sijoitus oli toinen, mikä oli omiaan nostattamaan Lappeenrantaan kiekkokuumeen. Joukkue sijoittui lopulta yhdeksänneksi 89 pisteellä ja eteni pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2006. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella vastaan tullut HIFK voitti ottelusarjan 2–1. Seura teki kaudesta taloudellisen huipputuloksen jäämällä yli 740 000 euroa voitolle. Onnistuneen taloustuloksen suurimpia tekijöitä olivat kasvaneet yleisömäärät, fanituotemyynti sekä jäähallin ravintolatoiminta.
SaiPan päävalmentajana aloitti ennen kautta 2016–2017 Ari Santanen. Kaudesta muodostui epäonnistuminen joukkueen jäätyä runkosarjan viimeiseksi. Mestarien liigassa joukkue voitti kuitenkin alkulohkonsa 11 pisteellä jättäen taakseen saksalaisen Eisbären Berlinin ja ruotsalaisen Luleå HF:n. SaiPa aloitti kauden 2017–2018 uudella päävalmentajalla Tero Lehterällä. Kausi oli edellistä parempi ja runkosarjasijoitus oli seitsemäs. Joukkue kohtasi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Lahden Pelicansin ja eteni jatkoon otteluvoitoin 2–1 Ahti Oksasen tehtyä ratkaisevan voittomaalin kolmannen osaottelun jatkoajalla. Puolivälierissä joukkue hävisi TPS:lle otteluvoitoin 4–2. Kaudella 2018–2019 SaiPa juhlisti 70-vuotista taivaltaan.
2020-luku
Seura vahvisti joukkuettaan ennen kautta 2020–2021 Jarno Koskirannalla, joka palasi SaiPaan KHL-seura SKA Pietarista. Koronaviruspandemian värittämä kausi päättyi lopulta vaatimattomasti kolmanneksi viimeiseen sijaan. Seura palkkasi uudeksi päävalmentajaksi kaudelle 2021–2024 Pekka Virran kolmevuotisella sopimuksella, minkä lisäksi seurassa aiemmin menestyksekkäästi pelannut David McIntyre teki paluun joukkueeseen. Virta erotettiin päävalmentajan tehtävästään lokakuussa 2022. Joukkue esiintyi heikosti kauden alkupuoliskolla ollen joulukuun alussa runkosarjan viimeinen. SaiPa muun muassa hävisi joulukuun alussa kotiottelussaan HPK:lle maalein 2–8. Ennen tätä edellisen kerran SaiPan kotiottelussa vastustaja oli tehnyt viisi maalia tai enemmän yhteen erään reilut 21 vuotta sitten.
Peliasu
SaiPa pelaa kotiottelunsa keltaisella paidalla, mustilla housuilla, keltaisilla sukilla ja mustalla kypärällä. Sama peliasu on käytössä yleensä myös vierasotteluissa, mutta peliasusta on olemassa mustapaitainenkin versio.
Kannustusmusiikki ja kannattajatoiminta
SaiPan maali- ja kannustuslaulu on Erkki Liikasen kappale ”Lätkä lentää”, jonka imatralainen cover-yhtye Osmo’s Cosmos on sittemmin uudelleenlevyttänyt kahdesti. Paikallisista musiikin ammattilaisista (Mokoma, Stam1na, Kotiteollisuus, Anal Thunder, Laineen Kasperi) kollektiivisesti muodostunut Hockey Club Lepran Sonnit äänitti kappaleesta niin sanotun neljännen version kaudelle 2015–2016.
SaiPan cheerleadereinä toimii tanssiryhmä Kisapuiston Kissat, joka koostuu 16–25-vuotiaista tytöistä ja naisista.
Jääpallon alle 15-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut
Kilpailuiden menestyneimmät maat ovat Ruotsi ja Venäjä, jotka ovat voittaneet neljä maailmanmestaruutta. Suomi on voittanut mestaruuden kahdesti.
Saimaan Pallo
Kannustusmusiikki ja kannattajatoiminta
SaiPan virallinen kannattajayhdistys on vuonna 2005 perustettu SaiPaFanit ry, joka tunnettiin aiemmin nimellä SaiPa Fan Club. Yhdistys vaihtoi nimekseen Saimaan Keltamustat ry toukokuussa 2014. Joukkuetta kannustaa myös ryhmä nimeltä Punaviivakerho. Kisapuiston seisomakatsomossa on toiminut kaudesta 2007–2008 lähtien epävirallinen kannattajayhteisö Willimiehet. Se on ryhmä SaiPan kannattajia, jotka haluavat tukea joukkuettaan näkymällä ja kuulumalla katsomoissa. Ryhmän nimi vakiintui vuonna 2007 ja sillä kunnioitetaan Lappeenrannan vaakunassa esiintyvää niin kutsuttua Willimiestä.
SaiPan kannattajat järjestivät kaksi tifoa kaudella 2008–2009. Ensimmäinen niistä järjestettiin 5. joulukuuta SaiPan ja Lahden Pelicansin välisessä ottelussa, jossa tifo koostui seisomakatsomon lippumerestä ja istumakatsomoiden mosaiikista. Toinen tifo oli 3. tammikuuta Heikki Mälkiän kunniaksi järjestetty lakanatifo. Kaudella 2021–2022 järjestettiin tifo Ville Kohon kunniaksi tämän juhlaottelussa 30. lokakuuta Oulun Kärppiä vastaan.
Saavutukset
SaiPan ensimmäinen sekä toistaiseksi ainoa pääsarjatason mitali on SM-pronssi vuodelta 1966. Seura on sen lisäksi saanut Suomen Cupissa hopeaa vuosina 1958, 1965 ja 1971. Seuran naisjoukkue on voittanut naisten SM-sarjassa pronssia vuonna 1990. Lisäksi seuran A-juniorit ovat voittaneet A-nuorten SM-liigan mestaruuden vuosina 1970 ja 2002, hopeaa vuosina 1965 ja 1966 sekä pronssia vuosina 1964, 1968 ja 1974.
Nykyinen joukkue
Valmennus:
Muuta
SaiPan kannattajaklubin Punaviivakerhon vuonna 2006 valitsemaan seuran kaikkien aikojen tähtikenttään kuuluvat maalivahti Jussi Markkanen, puolustajat Lalli Partinen ja Kai Tervonen sekä hyökkääjät Petri Skriko, Mika Kauppinen ja Jorma Hietanen.
Sijoitukset kausittain
O = Pelatut ottelut, V = Voitot, T = Tasapelit, H = Häviöt, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, P = Pisteet, SR = Sijoitus runkosarjassa, LS = Lopullinen sijoitus mahdollisen loppusarjan tai pudotuspelien jälkeen
Seuraennätykset
Ennätyksissä huomioitu vain pääsarjassa tapahtuneet suoritukset.
Joke Linnamaa
Jouko ”Joke” Linnamaa (s. 31. lokakuuta 1946 ) on suomalainen DJ sekä TV-/radiotoimittaja ja -juontaja. 1970-luvulla Linnamaa kiersi muun muassa Hurriganesin kanssa 1975–1980 sekä oli television Iltalintu (Mainos-TV) ja Iltatähti (TV2) -ohjelmissa. Vuonna 1980 hän siirtyi Yleisradion musiikkitoimittajaksi ja sieltä Radio Ykköseen (1985–1995). Sitä seurasivat U103, Sävelradio ja Sport FM. Vuonna 2005 Linnamaa toimi myös Nelosen MotoGP-lähetysten selostajana.
Linnamaa tunnetaan myös lempinimellä ”Stadin Säkki”.
Sammio
thumb|250px|[[Mäskiä olutpanimon sammiossa.]] Sammio on suurikokoinen, avoin, soikean tai pyöreän muotoinen säilytysastia. Yleensä sammiot valmistetaan puusta, metallista tai betonista. Viinin- ja oluentuotannossa sammioita käytetään tynnyrien ohella juomatuotteiden käyttämiseen ja säilyttämiseen.
Kansanperinteessä sammio tarkoittaa korvatonta puuastiaa, niin sanottua tiinua. Tiinussa säilöttiin ja kuljetettiin elintarvikkeita ja vettä.
Epáno Eloúnta
Epáno Eloúnta eli ”Ylempi Eloúnta” on nimensä mukaisesti Eloúntan kyläyhdyskunnan ylempänä rinteessä sijaitseva, vanhempi asutus, siinä missä nuoremmat Káto Eloúnta ja Schísma Eloúntas sijaitsevat alempana meren rannalla. Kylä on rakennuskannaltaan hyvin perinteinen.
Kylä tunnetaan muun muassa yhtenä televisiosarja Saaren (To Nisí) kuvauspaikoista Plákan ja Spinalóngan ohella, ja tätä kautta siitä on tullut myös turistikohde.
thumb|none|240px|Epáno Eloúntan kylää.
Kieku ja Kaiku
Kieku ja Kaiku on sarjakuvapiirtäjä Asmo Alhon piirtämä ja kirjailija Mika Waltarin kirjoittama sarjakuva, joka ilmestyi Oma Koti -lehdessä vuosina 1932–1934 (ml. näytenumero 1931) ja Kotiliedessä vuosina 1934–1975. Kieku ja Kaiku oli aikansa suosituimpia sarjakuvia ja ilmestyi monina kokoelmina.
Vanhaan eurooppalaisen sarjakuvan tapaan Kieku ja Kaiku ei käyttänyt puhekuplia, vaan tarina kerrottiin ruutujen alle sijoitetuilla, Mika Waltarin riimittelemillä kuvateksteillä. Sarjakuvan tavallinen syntyprosessi oli se, että Asmo Alho keksi tarinaluonnoksen ja Waltari kirjoitti siihen kuvatekstit, joiden pohjalta Alho piirsi sarjakuvan puhtaaksi. Sarjakuvan suosion salaisuus olivat Waltarin nokkelasti riimittelemät tekstit, joissa tavallisesti käytettiin vaikeita kolmitavuisia loppusointuja, kuten ”Kissakin jää joskus hiirettä / jos se pitää liian kiirettä” tai ”Opetus on oiva tällistä / törmäily on häpeällistä”. Muun muassa runoilija, professori V. A. Koskenniemi kertoi lukevansa Kiekua ja Kaikua vain nähdäkseen, kuinka paljon kolmitavuisia loppusointuja Waltari pystyy keksimään. Vaikka Waltari lopetti varsinaisen kirjailijannuransa 1964, jolloin häneltä ilmestyi hänen viimeinen romaaninsa, Kieku ja Kaiku -riimejä häneltä syntyi yhä helposti. Sarjakuvan tekeminen päättyi Asmo Alhon kuolemaan 1975.
Waltarin lisäksi riimejä kirjoittivat sarjan historian aikana myös Valentin (Ensio Rislakki), Fr. Ruotsalainen ja Viljo Kajava.
Sodoman 120 päivää
Markiisi de Sade kirjoitti Sodoman 120 päivää 37 päivässä vuonna 1785 ollessaan vangittuna Bastiljissa. Hän kirjoitti sen pienellä tekstillä 20-metriselle yhtenäiselle paperille. Paperirulla löydettiin myöhemmin Saden vankikopista. Psykiatri Iwan Bloch julkaisi teoksen ensimmäisenä 1904 salanimellä Dr. Eugen Dühren. Alkuperäinen käsikirjoitus on Bibliotheca Bodmerianassa, Genevessä.
Teoksesta on suomennettu johdanto-osa, joka on julkaistu yhtenäisniteenä Papin ja kuolevan vuoropuhelu -novellin kanssa. Suomentaja on Heikki Kaskimies. Suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1989.
Vuonna 2021 muutamia päiviä ennen Ranskan kansallispäivää eli Bastiljin vapauttamisen muistopäivää, Ranskan valtio osti korkeaan hintaan kirjan alkuperäiskäsikirjoituskäärön, jonka markiisi oli piilottanut Bastiljiin lähtiessään sieltä vain vähän ennen sen vapauttamista. Ranskan valtio perusteli ostosta osoituksena ilmaisun vapauden puolesta.
Little Eva
pienoiskuva|Little Eva vuonna 1962 Little Eva, oikealta nimeltään Eva Narcissus Boyd, (29. kesäkuuta 1943 – 10. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hänet muistetaan ennen kaikkea vuoden 1962 hittikappaleesta ”The Loco-Motion”.
Eva Boyd syntyi Belhavenissa, Pohjois-Carolinassa. Perheeseen kuului kaikkiaan 15 sisarusta. Lempinimen ”Little Eva” hän sai, koska hänellä oli Eva-niminen täti – ”Big Eva”. Lapsuudessaan Eva lauloi neljän sisaruksensa kanssa gospelryhmässä Boyd Five. 1960-luvun alkaessa hän työskenteli New Yorkissa kotiapulaisena ja sivutoimisena laulajana, kun lauluntekijäpariskunta Carole King ja Gerry Goffin palkkasi hänet tyttärensä lapsenvahdiksi. Gerry ja King antoivat 19-vuotiaan Evan laulaa demoversion ”The Loco-Motionista” ja se vakuutti heidät niin, että se päätettiin julkaista sellaisenaan, vaikka alun perin kappale oli kirjoitettu Dee Dee Sharpille. Little Evan ”The Loco-Motion” nousi Yhdysvalloissa hittilistan ykköseksi.
Little Eva ei pystynyt enää toistamaan ensihittinsä menestystä, vaikka sitä seurannut ”Keep Your Hands Off My Baby”, niin ikään Kingin ja Goffinin tuotantoa, vielä sijoittuikin Yhdysvaltain listalla hyvin kahdenneksitoista. Sen jälkeen hänen ainoa top 20 -listalle yltänyt kappaleensa oli vuoden 1963 ”Let’s Turkey Trot”. Käytyään konserttikiertueella Euroopassa ja toimittuaan esimerkiksi The Driftersin ja Ben E. Kingin taustalaulajana Little Eva vetäytyi 1970-luvulle tultaessa musiikkiuralta, kunnes teki paluun Kylie Minoguen coverversion nostettua 1980-luvun lopulla ”The Loco-Motionin” jälleen pinnalle. 1990-luvulla Little Eva konsertoi Little Richardin kanssa ja jatkoi esiintymistä 2000-luvun alkuun asti. Silloin hänellä diagnosoitiin kohdunkaulan syöpä, johon hän vuonna 2003 kuoli 59 vuoden ikäisenä.
Little Eva oli naimisissa James Harrisin kanssa vuodesta 1962 tämän kuolemaan 1983 saakka. Pariskunnalla oli poika ja kaksi tytärtä.
Kasvikset
thumb|200px|Kasviksia on käytetty myös taiteessa. [[Giuseppe Arcimboldon kasvismuotokuva The Greengrocer.]]
Kasviksilla tarkoitetaan ravitsemustieteessä yleensä meheviä kasvinosia, kuten vihanneksia, marjoja, hedelmiä sekä vihanneshedelmiä. Kasvikset voidaan jakaa lehtivihanneksiin, varsikasveihin, kasvishedelmiin, palkokasveihin, sipulikasveihin, kaaleihin, mukulakasveihin, maustevihanneksiin, hedelmiin, marjoihin ja sieniin.
Kasvien ei-meheviä siemeniä, kuten viljaa, kuivaherneitä, kuivapapuja ja pähkinöitä ei lasketa ravitsemustieteessä kasviksiksi, vaikka ne kuuluvatkin kasvikunnan tuotteisiin (engl. plant based). Sen sijaan leikkopavut eli papukasvin mehevinä poimitut palot luetaan kasviksiin.
Perunan osuus on noin 30 prosenttia yhdysvaltalaisten kasvisten kulutuksesta. Lähes puolet maailmassa tuotetuista vihanneksista ja hedelmistä päätyy jätteeksi.
Suositukset ja kulutus
Ruokavaliossa vihannesten, marjojen, hedelmien sekä palkokasvien suositeltava määrä on 400–800 g päivässä. Puolen kilon (kuuden kourallisen) kasvissuositukseen sisältyy kaikki muut kasvikset paitsi peruna. Suomalaiset ravintosuositukset suosittelevat syömään lisäksi päivittäin 2–5 perunaa. (World Cancer Research Fund ja American Institute for Cancer Research, 1997).
Suomalaiset kuluttivat vuonna 2017 keskimäärin 44 grammaa vihanneksia päivässä ja 160 grammaa tuoreita hedelmiä. Merkittävä osa Suomessa kulutetuista kasviksista nautitaan ravintoloissa, ja ravintoloissa lounastavat syövät muita enemmän kasviksia. Tämä johtuu pitkälti siitä, että suomalaiseen ravintolalounaaseen kuuluu yleensä salaattipöytä, josta ei veloiteta eri maksua.
Muilla kasviksilla kuin nauriilla, lantulla ja perunalla ei ollut kovin suurta roolia perinteisessä suomalaisessa ruokavaliossa, joka perustui ensimmäiset kuusituhatta vuotta lähes yksinomaan eläinkunnan tuotteisiin.
Terveysvaikutukset
thumb|200px|Kasviksia torikaupassa WHO arvioi vuonna 2003, että liian vähäinen hedelmien ja vihannesten saanti sisältyy maailman 10 vaarallisimman kuolinsyyn listalle, ja että riittävällä hedelmien ja vihannesten nauttimisella estettäisiin vuosittain 2,7 miljoonaa ennenaikaista kuolemaa. Alhaisen hedelmien ja vihannesten saannin arvioitiin aiheuttavan maailmanlaajuisesti noin 19 % maha- ja suolistosyövistä, 31 % iskeemisista sydänsairauksista sekä 11 % sydänkohtauksista.
Vuonna 2021 julkaistun suuren tutkimuskatsauksen mukaan kasvisten ja hedelmien syömisellä on terveyttä edistäviä vaikutuksia. Poikkeuksen muodostavat kuitenkin hedelmämehut sekä runsaasti tärkkelystä sisältävät vihannekset kuten herneet, maissi ja peruna.
Vuonna 2014 julkaistussa brittitutkimuksessa havaittiin, että jokainen päivittäinen vihannesannos korreloi väestötasolla 16 prosenttia pienemmän kuolleisuuden kanssa. Hedelmillä vastaava korrelaatio oli vain neljä prosenttia. Tutkijat päätyivät suosittamaan mahdollisimman runsasta vihannesten käyttöä. Samana vuonna British Medical Journalissa julkaistun 16 tutkimuksen ja 830 000 potilaan koostetutkimuksen mukaan kasvisten suotuisat vaikutukset kasaantuvat päivittäisen saannin kasvaessa aina 400 grammaan asti. Yli 400 gramman suuruinen kasvisten kulutus ei tuonut kuitenkaan lisähyötyjä.
Norjassa vuonna 2022 julkaistussa väestöseurantatutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että päivittäin yhteensä 550 grammaa omenoita, kerä-, parsa- ja kukkakaalia sekä porkkanoita ja lanttua nauttivilla naisilla oli lähes 30 prosenttia suurempi kuolleisuus kuin vain 200 grammaa nauttivilla ja yli 10 prosenttia suurempi kuolleisuus kuin niillä, jotka eivät nauttineet lainkaan kyseisiä kasviksia. Kyseiset kasvikset valittiin tutkimukseen sen perusteella, että niitä kyetään viljelemään Norjassa. Tutkimukseen osallistui lähes 84 000 norjalaisnaista, joita seurattiin keskimäärin 18 vuotta. Tuloksissa huomioitiin muun muassa fyysisen aktiivisuuden, ylipainon, tupakoinnin, koulutuksen ja alkoholinkäytön kuolleisuuteen liittyvä vaikutus.
Pinaatin, raparperin, punajuuren, pähkinöiden, kaakaon, teen, kokojyvävehnän ja mansikoiden on havaittu lisäävän virtsan oksaalihappopitoisuutta, mikä lisää virtsatietaudin eli munuaiskivien muodostumisen riskiä. Tämä johtuu niiden suuresta oksalaattipitoisuudesta. Hedelmien ja muiden kuin edellä lueteltujen vihannesten on havaittu kuitenkin vähentävän munuaiskivien riskiä, koska ne lisäävät sitraatin erittymistä virtsaan. Hedelmät myös sisältävät sitraattia. Omena- ja greippimehujen runsaan käytön on toisaalta havaittu suurentavan virtsatietaudin riskiä.
Kansainvälisissä tutkimuksissa on ilmennyt, että eniten kasviksia syövä väestönosa sairastuu sydän- ja verisuonitauteihin 15–40 % vähemmän kuin niitä vähiten syövät. Kansainvälisen tutkijaryhmän vuonna 2022 julkaiseman tutkimuksen tulokset viittaavat kuitenkin siihen, että vihannesten syömiseen tilastollisesti liittyvät erot väestön kuolleisuudessa selittyisivät suurimmaksi osaksi niillä sosioekonomisilla, elintapa- ja ympäristöeroilla, joita ei ole huomioitu riittävästi tutkimuksissa huomioon. Vihannesten nauttimisella näytti aluksi olevan suuri vaikutus sydänkuolemien ehkäisijänä, mutta se katosi lähes kokonaan, kun sekoittavien muuttujien vaikutuksia suljettiin pois. Tutkimukseen osallistui lähes 400 000 brittiä, joita seurattiin 12 vuoden ajan.
Runsas kasvisten syönti lisää hammaseroosion riskiä eli ilman bakteerien myötävaikutusta tapahtuvia hammaskudoksen vaurioita.
Valituissa paloissa vuonna 2004 julkaistun artikkelin mukaan kasvisten fytokemikaalit suojaisivat sairauksilta.
Aiheesta muualla
ירקות Овощ
Amplitudi
Matemaattisesti esimerkiksi sinimuotoisen liikkuvan aallon korkeus y voidaan ilmaista ajan t ja paikan x funktiona amplitudin avulla:
Specie Resumption Act
thumb|Specie Resumption Actin myötä kuvassa näkyvistä "[[vihreäselkäiset|vihreäselkäisistä" dollareista luovuttiin.]] Specie Resumption Act oli Yhdysvalloissa 14. tammikuuta 1875 hyväksytty lakiehdotus, jonka myötä Yhdysvallat palasi takaisin kultakantaan. Laki astui voimaan vuoden 1879 alussa.
Amplitudi
missä A on amplitudi, k on kulma-aaltoluku, ω on kulmataajuus ja θ on aallon vaihe pisteessä (x = 0, t = 0).
Specie Resumption Act
Specie Resumption Act päätti vuosia kestäneen kiistan siitä, pitäisikö Yhdysvaltain dollarin olla sidottu johonkin jalometalliin vai ei (ns. fiat-raha). Vihreäselkäisiä dollareita alettiin painamaan Yhdysvaltain sisällissodan aikaan, kun Unionilla ei ollut varaa maksaa liikkeelle laskemiaan valtionobligaatioita takaisin. Koska vihreäselkäisiä dollareita ei ollut sidottu mihinkään jalometalliin, laski niiden arvo nopeasti niiden nimellisarvon alapuolelle. Tämän takia velkaantuneet yhdysvaltalaiset - joista valtaosa oli kotoisin vanhoista etelävaltioista - halusi pysyä vihreäselkäisissä dollareissa, kun taas velanantajat - jotka olivat pääosin pohjoisvaltiolaisia - halusivat palata takaisin kultakantaan.
Amplitudi
Amplitudi tähtitieteessä
Tähtitieteessä amplitudi on kirkkaudeltaan muuttuvan tähden valonvaihtelun suuruus. Jos esimerkiksi tähden kirkkaus vaihtelee välillä 4 – 11m, sen valonvaihtelun amplitudi on 7undefined magnitudia.
Todennäköisyysamplitudi kvanttimekaniikassa
Kvanttimekaniikassa hiukkasiin liittyy aaltofunktio, jota kuvaa Schrödingerin yhtälö. Amplitudi on yleensä kompleksiluku. Sitä sanotaan todennäköisyysamplitudiksi, koska sen itseisarvon neliö osoittaa todennäköisyyden sille, että hiukkanen on tietyllä alueella, kun tuo niin sanottu todennäköisyystiheys integroidaan alueen rajojen ylitse.
Prince George (kaupunki)
Prince George on kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Se on provinssin pohjoisosien suurin kaupunki ja kaupunkia kutsutaankin pohjoisen Brittiläisen Kolumbian pääkaupungiksi. Kaupunki sijaitsee Nechako- ja Fraserjokien yhtymäpaikassa. Highway 16 ja Highway 97 -teiden risteyskohdassa. Prince Georgessa asuu 70 981 asukasta (2006) ja kaupungin metropolialueella 83 225 asukasta.
Turismi
Kaupunki on tunnettu monipuolisista ulkoilumahdollisuuksistaan. Vain muutaman minuutin ajomatkan päässä kaupungista sijaitsee useita patikointireittejä ja leiriytymisalueita, golfkenttä, kalastusmahdollisuuksia ja maastohiihtoreittejä. Kaupungin rajojen sisällä sijaitsee kaikkiaan 120 kaikille avointa puistoa.
Lentoliikenne
Prince Georgen lentoasema sijaitsee kaupungin eteläpuolella. WestJet ja Air Canada Jazz lentävät päivittäisiä vuoroja Vancouveriin ja pienemmät lentoyhtiöt lähialueen kaupunkeihin.
Tieliikenne
Kaupungin läpi kulkee kaksi tietä. Highway 97 kulkee pohjois-eteläsuunnassa ja johtaa etelässä Kamloopsiin ja pohjoisessa Dawson Creekiin. Highway 16, joka on osa valtakunnallista Yellowhead Highway -tietä, johtaa idässä Jasperiin ja lännessä Prince Rupertiin.
Greyhound-linja-autoyhtiö ajaa päivittäin useita vuoroja kaupungista Vancouveriin, Dawson Creeckiin, Edmontoniin ja Prince Rupertiin.
Rautatieliikenne
Canadian National Railway omistaa kaupungin läpi kulkevan rautatielinjan ja hoitaa sillä rahtiliikennettä. Henkilöliikenteestä vastaa VIA Rail, jonka kolmesti viikossa liikennöivä Skeena matkustajajuna pysähtyy Prince Georgen rautatieasemalla.