cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansallinen Edistyspuolue
Kansallinen Edistyspuolue oli suomalainen liberaalinen puolue, joka toimi vuosina 1918–1951. Eduskuntapuolueena se oli 1919–1927 keskisuuri (10–26 paikkaa) ja 1927–1951 pieni puolue (5–11 paikkaa). Edistyspuolue syntyi 8. joulukuuta 1918 fuusiossa, jossa yhtyivät tasavaltaa kannattaneet Nuorsuomalaisen Puolueen ja Kansanpuolueen enemmistö sekä Suomalaisen puolueen vähemmistö.
Edistyspuolue osallistui hallituksiin Ingman I, K. Castrén, Vennola I, Erich, Vennola II, Kallio I, Ingman II, Mantere, Svinhufvud II, Sunila II, Kivimäki, Kallio IV, Cajander III, Ryti I, Ryti II, Rangell, Linkomies, Hackzell, U. Castrén, Paasikivi II, Paasikivi III, Kekkonen I ja Kekkonen II.
Toiminta
Lähes koko olemassaolonsa ajan Edistyspuolue oli hallitusvastuussa, ja lukuisia kertoja pääministeripuolue. Puolueen sijainti poliittisella kartalla piti sen huomattavasti vaikutusvaltaisempana kuin mihin koko olisi yksin oikeuttanut. Edistyspuolue sai monesti pääministeripaikan toimien johtimena ja kompromissiratkaisuna suurten puolueiden välillä. 1920-luvulla puolue muodosti Maalaisliiton ja RKP:n kanssa keskustahallituksia, jotka toteuttivat SDP:n tukemaa niin sanottua kansallisen eheyttämisen politiikkaa, jonka tarkoituksena oli parantaa sosiaalisia oloja ja armahtaa vuoden 1918 sisällissotaan osallistujia kansallisen yhtenäisyyden takaamiseksi.
Edistyspuolue oli 1930-luvulla mukana Lapuan liikkeen vaikutuksesta alkaneessa Kokoomuksen ja Maalaisliiton yleisporvarillisessa suuntauksessa, koska se katsoi vakaan ja vankan porvarillisen laillisuussuuntauksen olevan parempi vaihtoehto kuin radikaalin oikeiston aiheuttama painostus ja epävakaus, kuten Lapuan kesänä 1930, jolloin Lapuan liike käytti ulkoparlamentaarisia painostuskeinoja kommunismin tukahduttamiseksi ja yleisporvarillisen hallituksen luomiseksi. Ulkopolitiikassa Edistyspuolue nojasi länteen ja erityisesti Rudolf Holstin kautta Britanniaan.
Edistyspuolueesta valittiin uusi presidentti Suomelle kaksi kertaa: K. J. Ståhlberg kaudeksi 1919–1925, ja Risto Ryti 1940, uudestaan 1943 (virassa 1940–1944). Vuoden 1925 vaaleissa ehdokkaana oli Ryti, 1931 ja 1937 Ståhlberg.
Loppu
Edistyspuolue lopetti toimintansa keväällä 1951, kun suurin osa sen aktiiveista jäsenistä (etenkin lähes kaikki pääkaupunkiseudun ulkopuoliset) olivat liittyneet helmikuun alussa perustettuun Suomen Kansanpuolueeseen. Uuteen puolueeseen siirtyivät muun muassa puheenjohtaja Heikki Kannisto ja puoluesihteeri, sekä kansanedustajista kolme: Irma Karvikko (Turun vp), Lassi Hiekkala (Uudenmaan-Hgin vp) ja Kannisto (Oulun vp).
Vuonna 1950 Itsenäisen Keskiluokan edustajat Esa Kaitilan johdolla sopivat Edistyspuolueen puoluejohdon ja palkatun puoluetoimistohenkilöstön kanssa Edistyspuolueen resurssien ja verkoston kaappaamisesta. Puolueen puheenjohtaja Kannisto halvautti Edistyspuolueen oman päätöksenteon olemalla kutsumatta puoluehallintoa kertaakaan koolle.
Edistyspuolueen vähemmistö perusti toukokuussa 1951 Helsingin Edistysseuran aktiivien johdolla Vapaamielisten Liiton, johon ryhmittyivät muun muassa kansanedustaja Rolf B. Berner, ministeri Teuvo Aura ja Suomen Pankin pääjohtaja Sakari Tuomioja. Sen ainoa kansanedustaja oli toimittaja E. J. Paavola, joka oli eduskunnan jäsen vaalikauden 1962−1966. Vapaamielisten Liitto peri Edistyspuolueen paikan Liberal International -järjestön jäsenenä.
Joulukuussa 1965 Kansanpuolue ja Vapaamielisten liitto jälleen yhdistyivät Liberaaliseksi Kansanpuolueeksi.
Edistyspuolueen lopettaessa toimintansa vuonna 1951 sitä ei muodollisesti poistettu yhdistysrekisteristä. Liberaalien päätettyä lopettaa puoluetoimintansa vuonna 2011 käynnistettiin hanke uuden Kansallinen Edistyspuolue -nimisen puolueen perustamiseksi. Kyseessä on nimellisesti sama yhdistys. Tämä ryhmä ei ole onnistunut keräämään puoluerekisteriin pääsemiseksi vaadittavaa kannattajakortti-määrää ja sen jäsenistö koostuu lähinnä nuorehkoista opiskelija-liberaaleista. Vanhan edistyspuolueen sosiaaliliberalismin sijasta uuden ”edistyspuolueen” puoluejohto kannattaa kirjoituksissaan klassisempaa liberalismia.
Organisaatio
Edistyspuolueen paikallisyhdistyksiä oli kaikissa kaupungeissa sekä suuremmissa maalaiskunnassa. Edistyspuolueen paikallisyhdistyksiä kutsuttiin yleensä edistysseuroiksi, joskin niiden virallisissa nimissä oli vaihteluja. Edistyspuolueeseen kuului vuosina 1919–1923 noin 150 perusjärjestöä. 1930-luvulla osastojen määrä vaihteli välillä 90–138. Puolueella oli 24 piirijärjestöä vuosina 1919–1926 ja 19–22 piiriä vuosina 1927–1939.
Vuoteen 1928 saakka puolue oli rekisteröimätön organisaatio, jolla oli eduskuntaryhmä. Paikallisyhdistykset olivat kuitenkin rekisteröityjä yhdistyksiä. Puoluekokouksia pidettiin joka vuosi. Vuonna 1927 itse puolue päätettiin rekisteröidä yhdistykseksi, jonka jälkeen perustetut paikallisyhdistykset jätettiin pääsääntöisesti rekisteröimättä.
Puoluetta kannattavia sanomalehtiä oli alussa jopa kymmeniä. Edistystä tukivat Etelä-Häme (1920), Heinolalainen (1922–?), Helsingin Sanomat (1919–1932), Häme (1919–?), Itä-Savo (1919–1926), Kajaanin Lehti (1919–1920), Kaleva (1919–1939), Karjalan Aamulehti (1919–1924), Karjalan Sanomat (1930–1931), Keskisuomalainen (1918–1932), Kuopion Sanomat (1919–1921), Kymenlaakson Sanomat (1928–1934), Länsi-Savo (1919–1937), Pohjois-Savo (1926–1931), Rauman Lehti (1924–1930), Rauman Sanomat (1920–1921), Salmetar (1919–1925), Suur-Karjala (1919–1922), Tampereen Sanomat (1919, 1920–1930 ja 1933–1939), Turun Sanomat (1919–1951), Uusi Kotka (1919–1920). Vuosien kuluessa moni lehdistä julistautui riippumattomaksi (Helsingin Sanomat, Länsi-Savo, Pohjois-Savo) tai siirtyi muille puolueille (Etelä-Häme, Itä-Savo ja Keskisuomalainen maalaisliitolle, Salmetar kokoomukselle).
Khasit
Khasit ovat etninen ryhmä Koillis-Intiassa ja Bangladeshista. Intian Meghalayan osavaltiossa he muodostavat suurimman yksittäisen etnisen ryhmän. Khasit puhuvat mon-khmer–kieliin kuuluvaa khasin kieltä. Nykyisin monet khasit ovat kristittyjä, minkä lisäksi osa harjoittaa edelleen perinteistä uskoaan.
Historia
thumb|vasen|Khasilapsia valokuvassa vuodelta 1944. Khasit ovat yksi alueensa useista mon-khmer–kielisistä kansoista. Mon-khmer-kieliä puhutaan muualla Kaakkois-Aasiassa. Khasien omasta alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Mahdollisesti he saapuivat nykyisille alueilleen Burman eli Myanmarin kautta. Arkeologisten löytöjen, kuten metalliesineiden ja keramiikan kautta khasit on voitu liittyy nykyisiin alueisiinsa jo vähintään 1200-luvulta jälkeen ajanlaskun alun. Historiallisissa lähteissä nimitys khasi alkaa kuitenkin esiintyä vasta 1500-luvun paikkeilta lähtien. Assamissa sijainneen Jaintian kuningaskunnan lähteet mainitsevat khasien hallinneen kaikkiaan 25:tä pientä kuningaskuntaa Koillis-Intiassa. Khasien kuningaskunnat olivat eri aikoina alisteisessa asemassa alueen suurempiin kuningaskuntiin nähden. Jaintian valta levittäytyi alueelle 1500-luvulla ja muita alueella vaikuttaneita kuningaskuntia olivat Kachari, Koch ja Ahom.
Britit alkoivat lopulta levittää valtaansa Intian niemimaalla ja he valtasivat Sylhetin vuonna 1765. Khasien kuningaskunnat eivät taipuneet brittivaltaan suosiolla, vaan seuranneiden vuosikymmenten aikana ne ottivat yhteen brittien kanssa monta kertaa. Britit vastasivat rakennuttamalla kukkuloille linnoitettuja tukikohtia, mutta myös estämällä esimerkiksi khasien tuotteiden pääsyn hallitsemilleen markkinoille. Lopulta vuonna 1862 britit ja useat eri khasien kuningaskunnat tekivät useita eri sopimuksia, joiden perusteella kuningaskunnista tuli alisteisia briteillä, mutta toisaalta ne säilyttivät autonomiansa ja tietyt verovapaudet. Khasien kuningaskuntien alueista tuli sittemmin osa Assamia ja vuonna 1972 edelleen Assamista erotettua Meghalayan osavaltiota.
Kulttuuri
thumb|Khasitanssijoita Meghalayassa. thumb|Khaseja perinteisissä asuissa. Khasien perinteisiä elinkeinoja ovat olleet maatalous ja kaupankäynti. Tärkeitä viljeltäviä kasveja ovat esimerkiksi riisi, maissi, peruna, jamssi, hirssi, sokeriruoko ja puuvilla. Perinteinen viljelytapa on ollut kaskiviljely, eli paikallisittain jhum. Monet khasit pitävät myös kotieläimiä, kuten sikoja, kanoja ja koiria. Tämän ohella harjoitetaan metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Huomattava osa khasien perinteisistä alueista on edelleen metsää ja metsästä saadaan monia käytettyjä tuotteita. Yli jäävät maataloustuotteet on myyty muualle, jonka lisäksi khasit valmistavat erilaisia käsitöitä, kuten kankaita, bambutuotteita, koruja ja keramiikkaa.
Yhteiskunnallisesti khasit ovat jakautuneet matrilineaarisiin ryhmiin. Lapset kuuluvat äitinsä ryhmään. Perinteisen tapaan miehet ovat jättäneet perintönsä siskonsa lapsille. Yhteiskuntarakenteista pienin on perhe eli jing, johon kuuluu tavallisesti isoäiti, hänen tyttärensä ja näiden lapset. Eri perheet muodostavat klaanin eli shi tai kur. Klaanin jäsenten oli otettava aviopuolisonsa aina klaanin ulkopuolelta. Pääosan perinnöstä saa useimmiten perheen nuorin tytär, jolloin myös hänen aviomiehensä muuttaa hänen taloonsa. Osa tyttäristä ei peri maata tai taloa, jolloin heidän on perustettava kokonaan oma taloutensa. nykyaikainen tapa käydä töissä on tosin vähentänyt perinteisten tapojen noudattamista.
Khasien kylät rakennettiin usein kukkuloiden rinteille esimerkiksi niiden puolustuksen helpottamiseksi. Perheet asuivat samassa kylässä koko ikänsä. Yhdessä kylässä oli tavallisesti neljästä kuuteen eri klaania. Eri kylät sijaitsivat yleensä lähellä toisiaan. Kylien yhteyteen liittyivät hautausmaat, julkiset rakennukset, sekä pyhinä pidetyt puut ja lehdot. Nykyisin kylissä on usein myös kirkko, koulu ja kauppoja. Perinteisesti kylää johti kylänpäällikkö ja neuvosto. Päällikön ja neuvoston vastuulla oli esimerkiksi oikeuden jakaminen, sekä muiden khasiryhmittymien kanssa usein käytyjen kahakoiden johtaminen.
Huomattava osa khaseista on nykyisin kristittyjä. Etenkin protestanttisten kirkkojen lähetyssaarnaajat alkoivat toimia heidän keskuudessaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Khasien perinteiseen uskoon kuuluu maailman luojana pidetty jumalatar U Blei Nongthaw, jonka lisäksi oli monia eri vähempimerkityksellisiä jumaluuksia ja henkiä. Eri jumaluuksille annettiin uhreja. Uskonnollisia menoja suorittivat tiettyihin klaaneihin kuuluneet papit. Varsinaisten pappien lisäksi tietyt khasit suorittivat eri tilaisuuksiin liittyneitä riittejä. Vanhastaan erityinen vastuu esimerkiksi hautauksiin liittyneille riittien toteuttamiselle oli perheen nuorimmilla tyttärillä.
Aïwa
Aïwa on Rennesissa vuonna 1998 kahden irakilaissyntyisen veljen Wamidin ja Naufallen perustama ranskalainen hip-hop -yhtye.
Hasan Hamidulla
Hasan Hamidulla (ent. Hamidullen, Хамидуллин; 25. marraskuuta 1895 tai 1900 Aktuk, Nižni Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. lokakuuta 1988 Helsinki, Suomi) oli tataarilainen kirjailija, julkaisija ja yrittäjä. Hamidulla kirjoitti lukuisia teoksia muun muassa uskonnosta ja kansansa historiasta, sekä kaunokirjallisuutta kuten runoja ja näytelmiä. Teoksensa hän painatti omakustanteisesti ja jakoi ilmaiseksi.
Elämäkerta
Hasan Hamidulla syntyi Nižni Novgorodin kuvernementin Aktukin kylässä. Syntymävuodesta on eriävää tietoa; 1895 tai 1900. Suomeen Hamidullan tiedetään kuitenkin saapuneen kauppiasisänsä Nisametdinin mukana vuonna 1915. Hänen isoisä Hamidulla puolestaan oli oleskellut maassa jo 1860-luvulta ja tiettävästi kuuluu ensimmäisiin tataarikauppiaisiin Suomessa.
Hamidullan perhe asui vuoteen 1923 Terijoella, minkä jälkeen Oulussa ja Kemissä, missä Hamidulla elätti itsensä kulkukauppiaana. Vuosina 1926–1927 Hamidulla asui Turkissa, jossa hän suoritti asepalveluksen.
Hamidulla piti Kemissä kymmeniä vuosia omaa sähkö- ja radioliikettä, joka jatkosodan aikana huolsi myös Suomen ja Saksan armeijoiden sähkölaitteita, akkuja ja perämoottoreita. Vuodesta 1950 Hamidulla asui Helsingissä, missä hänen liikkeensä Tehowatti toimi Pienellä Roobertinkadulla. Hän toimi liikkeessään aina 1980-luvulle asti. vasen|pienoiskuva|Hamidullan painattama näytelmän käsiohjelma. Hamidulla puhui tataarin kielen ohella arabiaa, venäjää, turkkia, suomea ja ruotsia. Kirjallisen toimintansa hän aloitti julkaisemalla Kemissä vuonna 1925 kaksitoista numeroista lehteä nimeltään Mägrifät. Suomen viranomaiset kuitenkin lopulta kielsivät lehden, koska eivät osanneet valvoa lehden vieraskielistä sisältöä. Hamidulla teetti laajan kirjallisen työnsä omassa käsipainossaan. Kirjojen ja vihkosten aiheet käsittivät pääasiassa historiaa, muistelmia, uskonnollisia teoksia ja kaunokirjallisuutta, kuten näytelmiä ja runokokoelmia. Hamidulla muun muassa laati kotikylänsä Aktukin historiikin (Yañapar tārīhi, 1954) sekä vuonna 1943 Kemissä 20 000 kappaleen näköispainoksen alun perin Kazanissa painetusta arabiankielisestä Koraanista. Sitä jaettiin sotavangeiksi jääneille puna-armeijan muslimisotilaille Suomessa ja Saksassa. Hamidulla jatkoi aktiivista julkaisutoimintaa 1970-luvun lopulle saakka. Hänen teoksensa on enimmäkseen kirjoitettu vanhalla tataarin kielen arabialaisella kirjaimistolla, joskin osassa on käytössä myös latinalainen. Hamidullan tiedetään lisäksi kirjoittaneen Suomeksi joihinkin lehtiin, esimerkiksi Nyyrikkiin. Hamidulla oli nuoruusvuosinaan työskennellyt myös pietarilaisessa lehdessä toimittajana.
pienoiskuva|upright|Hamidullan hauta [[Helsingin islamilainen hautausmaa|Helsingin islamilaisella hautausmaalla.]] Hamidulla teki elämänsä aikana kaksi pyhiinvaellusta Mekkaan. Hän oli myös mukana vaikuttamassa Helsingissä paikallisessa seurakunnassa. Hamidullan vanhemmat olivat Nisametdin (Nizametdin) ja Bedrihayet (Bäderhäyät). Hänen vaimo oli Gülsüm (Gölsem) ja lapset Tahire (Tahirä), Ymär (Ümär).
Kazanilainen tieteilijä Xatıyp Miñnegulov "kiinnitti huomiota suureen määrään kirjailijoita, jotka työllään määrittelivät ulkomaisen tataarikirjallisuuden taiteellisen ja esteettisen suunnan”, kuten esimerkiksi Saniyä Ğiffät, Xösäyen Ğabdüş, Minhac İsmäğil sekä Xäsän Xämidulla (Hasan Hamidulla).
Nimi
Sukunimi aikaisemmin Hamidullen (ven. Хамидуллин; Hamidullin).
Myös nimellä Hasan Kulik.
Tataarin arabialaisella kirjaimistolla خەسەن خەميدوللا (İske imlâ; foneettinen versio).
Kertomukset
Runot, näytelmät, sananlaskut
Monty Roberts
Monty Roberts (oikealta nimeltään Marvin Earl Roberts, s. 14. toukokuuta 1935 Salinas, Kalifornia, Yhdysvallat) on tunnettu hevosten käsittelijä ja luonnollisen hevosmiestaidon kehittäjä, stuntmies ja kirjailija.
Elämäkerta
Roberts oli kiinnostunut hevosista jo erittäin nuorena, ja sai ensimmäisen hevosensa Gingerin jo kaksivuotiaana. Hän oppi ratsastamaan erittäin nopeasti, ja esiintyi vasta 4-vuotiaana useissa Hollywood- elokuvissa lapsinäyttelijöiden stuntkohtauksissa ratsastaen hevosilla. Myöhemmin hän menestyi lännenratsastus- ja rodeokilpailuissa ja voitti lukuisia kilpailuita kansainvälisellä tasolla.
Stig Håkansson
Stig Håkansson  (19. lokakuuta 1918 – 2000) oli ruotsalainen pituushyppääjä ja pikajuoksija, joka menestyi eritoten 1940-luvulla. Hänen paras saavutuksensa oli vuoden 1946 Oslon EM-kisoissa 4 × 100 metrin viestikulta Ruotsin joukkueessa. Hän menestyi 1960-luvulla curlingissa ja edusti joukkueensa kanssa Ruotsia lajin MM-kisoissa vuonna 1968.
Monty Roberts
Uuden hevoskoulutusmetodin synty
Nuorena teininä Roberts alkoi tehdä hevosineen retkiä Nevadan erämaahan ja pyrki pääsemään mahdollisimman lähelle villejä mustangeja. Mustangeja seuraten hän oppi niiden keskinäisen viestinnän periaatteet. Robertsin vakaana aikomuksena oli luoda uusi inhimillisempi koulutusmenetelmä korvaamaan hänen isänsä käyttämä vanhan väkivaltainen menetelmä (, sananmukaisesti "kesyttää hevonen", sanasta sanaan käännettynä "murtaa hevonen"). Hän halusi todistaa, että hevosen voi kouluttaa täysin ilman kipua käyttäen hevosen luontaisia vaistoja ja hevosten omaa lähinnä kehonkieleen perustuvaa kommunikaatiota.
Stig Håkansson
Ura
Håkansson aloitti yleisurheilu-uransa 1930-luvun lopulla. Hän voitti Ruotsin pituushyppymestaruuden vuonna 1939. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa niin pituushypyssä kuin 100 metrillä. Håkanssonin huippuvuosi oli 1944, jolloin hän voitti niin pituuden kuin 100 metrin Ruotsin-mestaruudet. Saman vuoden syksynä hän teki myös omat henkilökohtaiset ennätyksensä niin 100 metrillä, 200 metrillä kuin pituudessa. Vuonna 1945 hän voitti 100 metrin ja vuonna 1946 pituuden mestaruuden. Vuosi 1946 oli toisen maailmansodan jälkeen ensimmäinen kansainvälinen kilpailukausi. Silloin järjestettiin Norjassa Oslossa EM-kisat. Niissä Håkansson oli yhdessä Stig Danielssonin, Inge Nilssonin ja Olle Laesskerin kanssa Ruotsin pikaviestijoukkueessa, joka voitti Euroopan-mestaruuden. Lisäksi hän sijoittui niin 100 metrillä kuin pituudessa viidenneksi. Pituudessa maanmies Olle Laessker voitti Oslon EM-kisoissa. Håkansson nimitettiin yleisurheilu-uransa jälkeen yleisurheilun stor grabbiksi numerolla 107.
Yleisurheilu-uransa jälkeen Håkansson pelasi Karlstadissa IF Götassa curlingia, ja hän voitti johtamassaan joukkueessa ensin Ruotsin-mestaruuden ja sijoittui sitten neljänneksi samalla Götan joukkueella vuoden 1968 MM-kisoissa Kanadassa. Hän toimi IF Götan puheenjohtajana 1960-luvulla. Håkanssonin pojat Lars-Eric Håkansson ja Thomas Håkansson edustivat 1970-luvulla Ruotsia curlingin EM-kisoissa.
Monty Roberts
Uuden hevoskoulutusmetodin synty
Kesäisten Nevadan-retkien, laajan kokemuksen ja kokeilujen, pohdinnan ja harjoittelun jälkeen Roberts oli 14-vuotiaana valmis esittelemään kehittämänsä menetelmän, jolla hän sai täysin villin hevosen puolessa tunnissa suosiolliseksi ratsastamiseen käyttäen apuna vain elekieltä ja kevyttä juoksutusliinaa. Tätä menetelmää Roberts kutsui nimellä "Starting" ("aloitus"). Sen huippukohta, jossa hevonen tulee ihmisen luo, on "Join-Up" ("seuraan liittyminen"). Tämä ensimmäinen sosiaalinen kontakti vahvistetaan "Follow Up":illa ("seuraaminen"), jossa ihminen kävelee eteenpäin ja hevonen seuraa perässä. Käyttäytyessään näin hevonen osoittaa luottavansa ihmiseen johtavana yksilönä, turvautuu tähän, ja tottelee mielellään.
Nuori Roberts ei saavuttanut muiden hyväksyntää menetelmineen, eikä hänen isänsä antanut hänen kouluttaa hevosia sillä tavoin. Isän mielestä hevonen "on vaarallinen eläin; jos sinä et anna sille selkään, se antaa sinulle." Vasta vanhempana asuessaan vaimonsa ja lastensa kanssa valtavalla Flag Is Up -laukkahevostilallaan Roberts alkoi varsinaisesti työskennellä, lähinnä laukkahevosten parissa.
thumb|vasen|300px|Roberts totuttamassa vettä pelkäävää hevosta vuonna 2007.
Julkisuus
Roberts kiersi ympäri maailmaa ja esitteli menetelmäänsä jopa Englannin kuningattarelle. Kun Roberts oli esittänyt "näytöksensä", eli puolen tunnin kestoisen "aloituksen" ja "seuraan liittymisen" kuningattaren oman hevosen kanssa Windsorin linnassa, kuningatar liikuttui kyyneliin ja sanoi sen olleen hyvin kaunista katseltavaa.
Robertsin mukaan ihmiset ovat hevoselle anteeksipyynnön velkaa. Hän uskoo, että ihmisen ja hevosen väliset kommunikaatiovaikeudet ovat johtaneet jo vuosituhansien ajan hevosen alistamiseen ja riistoon, vaikka sen perusluonne on aulius ja nöyryys ja halu palvella lempeää ja tinkimätöntä sekä rauhallista johtajaa.
Roberts on onnistunut myös saamaan villimustangin "liittymään seuraansa" luonnossa. Vuonna 1997 hän toi Shy Boy:ksi nimeämänsä hevosen erämaasta. Tapaus televisioitiin.
Robertsilla on kolme omaa lasta. Suomessa hän on vieraillut kahdesti.
Minja
Minja on suomalainen naisen nimi. Vuoden 2021 loppuun mennessä Minjan on saanut nimekseen noin 2 050 naista, joista yli puolet on syntynyt 2000-luvulla. Nimen tausta on epäselvä. Se on ehkä muodostettu muiden nja-loppuisia nimiä kuten Pinjaa mukaillen uudeksi versioksi Miinan ja Minnan rinnalle. Minja viettää nimipäivää yhdessä Miisan ja Mielikin kanssa 23. syyskuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 2010.
Joroisten lukio
Joroisten lukio on Joroisten kirkonkylässä toimiva suomenkielinen lukio. Se sijaitsee Joroisten yhtenäiskoulun yläkoulun kanssa samassa kiinteistössä (Koulutie 1). Lukion ja yhtenäiskoulun rehtorina työskenteli Antti Karjula (2017-2019). Vuodesta 2019 lukion ja yhtenäiskoulun vt. rehtorina on työskennellyt Satu Immonen-Kähäri. Lukiossa toimii salibandy- ja frisbeegolflinja.
Juan García Rodríguez
pienoiskuva Juan García Rodríguez (s. 11. heinäkuuta 1948 Camagüey) on kuubalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Camagüeyn hiippakuntaan 25. tammikuuta 1972 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gummi in Proconsularin titulaaripiispaksi 15. maaliskuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adolfo Rodríguez Herrera, jota avustivat Mario Eusebio Mestril Vega ja Emilio Aranguren Echeverria.
García Rodríguez sai 10. kesäkuuta 2002 nimityksen Camagüeyn arkkipiispaksi.
Teknologian kulttuurinen tutkimus
Teknologian kulttuurinen tutkimus korostaa tekniikan ja kulttuurin yhteenkietoutumista, tekniikkaa ja kulttuuria muokkaavien prosessien moninaisuutta sekä ihmisen osuutta näissä prosesseissa. Tällainen tekniikan ja kulttuurin vuorovaikutus tekee ihmisistä aktiivisia toimijoita, jotka merkityksellistävät teknologioita.
Teknologian kulttuurinen tutkimus ymmärtää teknologiat kulttuurisina ilmiöinä. Kulttuuri ympäröi teknisiä artefakteja ja liittyy osaltaan niiden suunnitteluun, merkityksiin ja käyttöön. Teknologian tutkimuksessa etsitään usein erilaisia arjen käyttötapoja, symbolisia ilmauksia ja henkilökohtaista kiintymystä, jotka tekevät teknologian läheiseksi ja tutuksi. Kyse on siis teknologian tulemisesta osaksi arkielämää.
Teknologian kulttuurinen tutkimus asetetaan usein vastakkain teknologisen determinismin käsitteen kanssa. Teknologisen determinismin mukaan kehityskulku etenee selvästi siten, että teknologia muuttuu kovaa vauhtia ja siten ihmisten ja lopulta koko yhteiskunnan on sopeuduttava sen kehitykseen. Tekniikka pohjautuu ajatukseen, että teknologiset keksinnöt pystyvät muuttamaan yhteiskuntaa ja kulttuuria. Teknologian kulttuurinen tutkimus ei sitä vastoin ole syy–seuraus-suhteiden tutkimista, vaan se on pikemminkin anti-determinististä ja jatkuvuuden lisäksi otetaan huomioon yllätyksellisyys. Ihmisen eli teknologian käyttäjän rooli korostuu, kun tekniikka nähdään kulttuuristen ja sosiaalisten prosessien kautta. Toisin sanoen kulttuurintutkimuksen käsitteet siis siirtävät teknologian tutkimuksen painopisteen deterministisistä syy-seuraussuhteista ja teknologioiden itsensä seuraamisesta ihmisten toimijuuteen.
Teollistuneissa yhteiskunnissa tieto- ja viestintäteknologian merkitys on kasvanut yhä suuremmaksi. Tällainen kehityskulku on asettanut uudenlaisia haasteita myös yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle tutkimukselle. Tämän vuoksi on syntynyt kansainvälinen ja nopeasti kasvava teknologian yhteiskunnallisen ja kulttuurisen tutkimuksen ala, joka keskittyy teknologisiin prosesseihin ja niiden merkityksiin. Erityisesti Isossa-Britanniassa on kehitetty sen teorioita ja menetelmiä.
Alan keskeisiä tutkijoita
Pohjoismaissa teknologian kulttuurisen tutkimuksen lähestymistapaa ovat hyödyntäneet tutkimuksessaan muun muassa:
Teknologian kulttuurisen tutkimuksen alalla on useita eri suuntauksia. Laajin ryhmä muodostuu erilaisista teknologian sosiaalisen muokkauksen lähestymistavoista. Näistä tunnetuimpia ovat teknologian sosiaalisen rakentumisen (SCOT) ja teknologian sosiaalisen muokkauksen teoriat sekä toimijaverkkoteoria (ANT). Näissä lähestymistavoissa teknologia ymmärretään sosiaalisena ja kulttuurisena kokonaisuutena ja yhteiskunnan ja teknologian nähdään olevan jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa.
Aura (paranormaali)
thumb|Kirlian-valokuva sormesta.
Aura on parapsykologiaan kuuluva ilmiö. Sillä tarkoitetaan elollisia olentoja ympäröivää energiakenttää, joka uskotaan voitavan nähdä tai tuntea synnynnäisen kyvyn tai harjoituksen kautta. Usein auraa kuvaillaan moniväriseksi harsoksi tai munan muotoiseksi kentäksi, joka näkyy olennon ympärillä. Aurojen värit, tarkkuus ja muoto vaihtelevat eri yksilöstä ja ajankohdasta toiseen. Auroihin liitetään yleensä chakrat eli kehon energiakeskukset, joiden toimintakyvyn vaihteluiden uskotaan aiheuttavan muutoksia aurassa.
Make Ankee
Laulaja tunnetaan Internetistä saatavilla olleesta – pääosin laulajan itsensä levittämästä ja mainostamasta – ”Irkkibiisi”-kappaleesta, joka käsittelee suomalaisten nuorten keskuudessa suosituksi tullutta IRC-Galleria-internet-sivustoa. Vuonna 2020 laulaja julkaisi kappaleesta uuden version ”Irkkibiisi 2020”.
Aura (paranormaali)
Auroista on arvioitu muun muassa persoonallisuutta sekä terveydentilaa. Selvänäkijoiden mukaan sairaudet voidaan havaita jopa kuukausia tai vuosia ennen niiden fyysistä ilmaantumista. Chakrojen toimintaan pyritään vaikuttamaan muun muassa väriterapian, joogan ja meditaation avulla.
Modernissa New Agessa aurojen otaksutaan olevan sähkömagneettisia kenttiä, jotka voidaan nähdä esimerkiksi kirliankuvauksen avulla. Joidenkin mukaan kenttien muodostamia värejä on mahdollista nähdä myös paljaalla silmällä.
Make Ankee
Musiikkituottajat Group julkaisi heinäkuussa 2006 laulajan esikoisalbumin Pahaa seuraa. Albumi ei noussut Suomen virallisella albumilistalle.
Confederación Española de Derechas Autónomas
Confederación Española de Derechas Autónomas (CEDA) oli Espanjan toisessa tasavallassa toiminut oikeistolainen, monarkistinen ja kansalliskatolilainen puolueliitto, joka kattoi käytännössä koko maan oikeiston vuosina 1933–1937. Sen perustaja oli juristi Ángel Herrera Oria, joka oli perustamansa ja julkaisemansa El Debate-lehden päätoimittaja. CEDA:n myöhempi johtaja oli myös perustajajäsen José María Gil-Robles.
Make Ankee
Make on julkaissut muutaman sinkun vuosina 2017-2021 joista muutama on julkaistu Makevoice Oy:n kautta ja uusin julkaistu Ankee-yhtyeen nimissä.
Esther Höckert
Esther Adèle Höckert, o. s. Alfthan (17. kesäkuuta 1868 Viipuri – 13. helmikuuta 1947) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Confederación Española de Derechas Autónomas
Perustaminen
Herrera Oria johti katolilaista sosiaalijärjestöä Acción Católicaa ("Katolilainen toiminta"). Vuonna 1931 hän onnistui keräämään El Debate -lehden ympärille katolilaisia tahoja, jotka olivat huolestuneet katolilaisuuden asemasta tulevassa tasavallassa. Tämä katolilainen ryhmä perusti 15 päivää tasavallan perustamisen jälkeen 21. huhtikuuta 1931 Acción Nacional -puolueen, joka seuraavana vuonna muutti nimekseen Acción Popular ("Kansan toiminta"). CEDA:n pääpuolueen Acción Popularin lisäksi liiton muodostivat seuraavat paikallispuolueet:
Make Ankee
Diskografia
Singlet
Esther Höckert
Höckertin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan (1822–1889) ja Charlotta Adelaide Kuhlström. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Karl Höckertin (1858–1945) kanssa.
Confederación Española de Derechas Autónomas
Ideologia
CEDA oli suuri 700 000 jäsenen joukkopuolue. Ideologialtaan se oli konservatiivinen uskonnon merkitystä korostava puolue, joka kannatti myös korporatiivista valtiota. Näin ollen se oli suuntaukseltaan lähinnä kristillisdemokraattinen. Tasavallan aikana kirkko ja valtio erotettiin toisistaan ja uskonnolliset symbolit kiellettiin kouluissa. Tuohon aikaan kiista katolisen kirkon asemasta Espanjassa kävi kuumimmillaan ja lopulta se huipentuikin kirkkojen polttamisiin ja kirkon työntekijöiden murhiin. CEDA näki tehtäväkseen katolisen kirkon aseman puolustamisen tässä kiistatilanteessa.
Make Ankee
Diskografia
Albumit
Confederación Española de Derechas Autónomas
Ideologia
Osa historioitsijoista on kuvaillut CEDA:a fasistiseksi, erityisesti sen tunnettua nuorisojärjestöä Juventudes de Acción Popularia (JAP). Puolueen esikuva oli alkujaan Britannian konservatiivipuolue, mutta parlamentissa CEDA:n edustajat esittivät avoimesti Italian ja Saksan järjestelmiä kohtaan tuntemia sympatioitaan. Puolueliiton ideologian esiintuominen oli lähinnä Acción Popularin varassa. Puolue sitoutui tasavallan toimintamalleihin siitä huolimatta, että sen piirissä oli vahvaa monarkian kannatusta. Sillä oli myös sosiaalinen painotuksensa linjoissaan. CEDA:n poliittisen linjan kiteytti tunnuslause "Religión, Familia, Patria, Orden, Trabajo y Propiedad" ("Uskonto, perhe, isänmaa, järjestys, työ ja vauraus").
Puolueen vaiheet
Marraskuun 1933 parlamenttivaaleissa CEDA:sta tuli parlamentin suurin ryhmittymä. Se yritti kasvattaa valtaansa muodostamalla liiton oikeistolaisen Renovación Española -puolueen kanssa, mutta sen tällä tavoin saavuttama 115 paikan edustajamäärä ei riittänyt muodostamaan hallitusta yksin. Koska Espanjan presidentti Niceto Alcalá-Zamora ei halunnut nimittää CEDA:n johtajaa José María Gil-Roblesia pääministeriksi, muodosti Espanjan Radikaalipuolue Alejandro Lerroux'n johdolla vähemmistöhallituksen, jota CEDA tuki parlamentissa.
Lokakuussa 1934 Leroux muodosti uuden hallituksen, johon osallistui tällä kertaa myös CEDA kolmella edustajallaan. Yhdessä tämän ja uusien muun muassa perustuslakia koskevien uudistusten kanssa laukaisi vasemmiston vastareaktion, joka tunnetaan ”lokakuun 1934 vallankumouksena”. Espanjan sosialistinen työväenpuolue (PSOE) ei tunnustanut CEDA:n osallistumista hallitukseen, eikä se itse asiassa hyväksynyt koko vuoden 1933 vaalitulosta. Edeltävän kaksivuotisen vaalikauden sosialistipuolue oli ollut parlamentin suurin ryhmittymä, mutta itse säätämänsä uuden vaalilain takia se oli menettänyt asemansa oikeistolle. Näin ollen PSOE julisti ammattiliitto UGT:n kanssa yleislakon, joka pian muuttui väkivaltaiseksi, kun Asturian ja Katalonian maakunnissa puhkesivat kapinat. Vasemmistolaiset puolisotilaalliset ryhmittymät valtasivat muun muassa kaivoksia, jolloin armeija ajautui näiden ryhmittymien ja lakkolaisten kanssa aseellisiin yhteenottoihin. Katalonia taas julistautui itsenäiseksi, mikä käytännössä tarkoitti kapinaa Espanjan valtiota vastaan. Lerroux'n uusiessa hallituksensa kokoonpanon toukokuussa 1935 CEDA sai viisi ministeriä aiemman kolmen sijasta ja Gil-Robles nimitettiin sotaministeriksi. Kaikki CEDA:n ministerit kuitenkin erosivat Espanjan hallituksesta joulukuussa 1935.
Helmikuun 1936 parlamenttivaalit olivat tappiolliset CEDA:lle keskustavasemmistolaisen Kansanrintaman voittaessa. Tällä kertaa CEDA ei hyväksynyt vaalitulosta. Tämän jälkeen osa CEDA:n jäsenistä alkoi suunnitella eri ryhmittymien ja henkilöiden, kuten kenraalien Emilio Molan ja Francisco Francon, kanssa vallankaappausta, jonka oli tarkoitus tapahtua 17. heinäkuuta 1936. Suunnitelma ei kuitenkaan täysin onnistunut, koska asevoimien ja oikeiston kapina johti sisällissodan syttymiseen. CEDA tuki sisällissodassa kansallismielisiä ja sen jäseniä osallistui taisteluihin Kansallisen liigan eli kansallisen armeijan riveissä.
Ibrahim Mohamed Aden
Ibrahim Mohamed Aden Gedi (s. 11. marraskuuta 1972) on somalialainen yleisurheilija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa miesten 800 metrin juoksussa ja kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä 1 500 metrin juoksussa. Hän putosi molemmissa kisoissa ensimmäisellä kierroksella.
Confederación Española de Derechas Autónomas
Puolueen vaiheet
Vuonna 1937 Espanjan oikeisto yhdistyi Francon ohjauksella Falange Españolaksi, josta tuli ainut sallittu puolue. Tämä tarkoitti myös sitä, että CEDA lakkautettiin ja moni sen militanteista ja johtajista siirtyi Falangin piiriin.
First Harvest 1984–92
First Harvest 1984-92 on Alphaville-yhtyeen ensimmäinen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 1992.
I Crackle as I Grow
I Crackle as I Grow on vuonna 1997 ilmestynyt Moon Fog Prophetin EP, jonka yhtye julkaisi omalla Seeker-levymerkillään. Kaksi saman studiosession aikana äänitettyä kappaletta on myös mukana 1998 ilmestyneellä Metamorphos-yhtiön kokoelmalla Metazoon.
First Harvest 1984–92
Levy sisältää yhtyeen parhaimpia kappaleita vuosien 1984–1992 väliltä.
C-kasettijulkaisusta puuttuvat kappaleet "Sensations", "Red Rose" sekä "Big in Japan (Culture mix)".
Amerikan konfederaatio
Konfederaatio, virallisesti Amerikan konfederaatio (engl. Confederate States of America; lyhenne CSA) , vanhentunut nimi Etelävaltiot, englanninkielisessä arkipuheessa joskus Dixie, oli vuosina 1861–1865 olemassa ollut tunnustamaton valtio Pohjois-Amerikassa. Alun perin sen perusti seitsemän Yhdysvalloista irtautunutta osavaltiota: Alabama, Etelä-Carolina, Florida, Georgia, Louisiana, Mississippi ja Texas. Nämä alueet olivat riippuvaisia maataloudesta, erityisesti puuvillan tuotannosta, jossa käytettiin afroamerikkalaisia orjia.
Kukin osavaltio erosi Yhdysvalloista, jota kutsuttiin unioniksi sisällissodan aikana. Konflikti alkoi 1860 presidentinvaalien jälkeen, jolloin republikaanien Abraham Lincoln voitti vaalit. Hän vastusti orjuuden laajentamista läntisiin alueisiin. Konfederaation hallitus perustettiin helmikuussa 1861 ja sen asevoimat muodostuivat nopeasti. Lincolnin virkaanastujaiset järjestettiin maaliskuussa ja sisällissota alkoi huhtikuussa. Tämän jälkeen Virginia, Arkansas, Tennessee ja Pohjois-Carolina erosivat unionista ja liittyivät Konfederaatioon. Myöhemmin Konfederaatio hyväksyi myös Kentuckyn ja Missourin kuuluvan itseensä, vaikkei kumpikaan osavaltio ollut virallisesti julistanut eronneensa unionista tai ollut kokonaan Konfederaation hallussa.
Yhdysvaltain hallitus (unioni) ei hyväksynyt osavaltioiden eroa ja katsoi Konfederaation muodostuneen laittomasti. Sota alkoi Konfederaation hyökättyä Charlestonin satamassa sijaitsevaan Fort Sumter -linnoitukseen 12. huhtikuuta 1861. Mikään valtio ei tunnustanut Konfederaation itsenäisyyttä, mutta Iso-Britannia ja Ranska hyväksyivät sille sotaa käyvän maan statuksen ja antoivat yksityisten tahojen käydä kauppaa sodan molempien osapuolten kanssa. Neljän vuoden ja 620 000 – 850 000 sotilaan kaatumisen jälkeen Konfederaation joukot antautuivat 1865. Sodalta puuttui formaali päätös, mutta lähes kaikki Konfederaation joukot olivat antautuneet vuoteen 1865 loppuun mennessä.
Politiikka
vasen|pienoiskuva|Konfederaation presidentti [[Jefferson Davis.]]
Jefferson Davis oli Amerikan konfederaation ainoa presidentti. Alexander Stephens toimi hänen varapresidenttinään. Presidentti valittiin kuuden vuoden toimikaudelle ilman mahdollisuutta uudelleenvalintaan. Konfederaation kongressi koostui edustajainhuoneesta ja senaatista. Useimmat vaalit viivästyivät sisällissodan takia. Demokraattinen puolue hallitsi täysin Konfederaation poliittista elämää valtion lyhyen olemassaolon aikana.
Konfederaatio perustettiin 9. helmikuuta 1861 Montgomeryssä, Alabamassa. Väliaikaiseksi presidentiksi valittiin plantaasinomistaja Jefferson Davis, joka oli toiminut Mississippin osavaltion senaattorina ennen Konfederaation perustamista. Pääkaupunki siirrettiin Virginian Richmondiin toukokuussa 1861.
Moni poliitikko tuki orjuutta taloudellisista syistä. Jotkut tukivat sitä myös esimerkiksi uskonnollisista syistä.
Talous
Konfederaatio nojautui vahvasti maatalouteen, minkä takia orjia tarvittiin työvoimaksi.
Sodan alettua Yhdysvallat saartoi monta etelän satamaa heikentäen Konfederaation taloutta. Jotkut Meksikonlahden satamat olivat kuitenkin etelän hallussa pitäen tuonnin ja viennin elossa. Yksi näistä oli Louisianassa sijaitseva New Orleans, joka kuitenkin antautui unionille 1. toukokuuta 1862.
Talous oli Konfederaatiolle ongelma koko olemassaolonsa ajan. Poliitikot eivät halunneet korottaa veroja peläten sen vaikuttavan taistelutahtoon. Sodan aikana Konfederaatio painoi paljon rahaa, mikä johti korkeaan inflaatioon.
Amerikan konfederaatio sisällissodassa
thumb|left|240px|Yhdysvallat vuonna 1864. Konfederaatio punaisella. Konfederaatio muodostettiin 4. helmikuuta 1861 ja sen ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Jefferson Davis. Konfederaation sotajoukkoja komensi kenraali Robert E. Lee.
Konfederaatiolla ja sen vastustajalla Unionilla oli lukuisia eroja. Konfederaatio kannatti orjuutta tiedostaen, että sen kieltäminen romahduttaisi esiteollisen puuvillantuotannon. Konfederaation kannattajat olivat uskonnollisempia ja konservatiivisempia. Konfederaatiossa ei ollut käytännöllisesti katsoen lainkaan teollisuutta, mutta sillä oli hyvä rautatieinfrastruktuuri. Unionin asukasmäärä oli yli kaksinkertainen Konfederaatioon verrattuna. Konfederaation asukkaat olivat kiihkeitä demokraattisen puolueen kannattajia. Sodan jälkeen sinne muodostui useita erilaisia vihajärjestöjä kuten Ku Klux Klan.
Amerikan konfederaatioon kuuluivat Alabama, Arkansas, Etelä-Carolina, Florida, Georgia, Louisiana, Mississippi, Pohjois-Carolina, Texas, Tennessee ja Virginia. Kentuckyn ja Missourin osavaltiossa oli molemmissa sekä Unionin että Konfederaation hallitukset. Länsi-Virginia irtautui Virginiasta ja liittyi myöhemmin Unioniin.
Amerikan konfederaatio lakkasi valtiona olemasta huhtikuussa 1865, kun sen armeijan ylipäällikkö Robert E. Lee antautui Appomattoxissa.
Sotka (ketju)
thumb|Sotkan myymälä Kotkan [[Jumalniemi|Jumalniemen kauppakeskuksessa.]] Sotka on suomalainen huonekalukauppaketju, jolla on Suomessa noin 50 myymälää. Huonekaluvalikoiman lisäksi Sotka-myymälät tarjoavat myös palveluita, kuten kotiinkuljetusta.
Historia
Osuustukkukauppaan kuulunut OTK:n Puu Oy perustettiin Hämeenlinnaan vuonna 1941. Yritys laajeni Lahteen vuonna 1958 ostamalla konkurssiin ajautuneen Salpausselän Huonekalutehdas Oy:n tuotantolaitokset ja liiketoiminnan. Vuodesta 1964 Sotka Oy:nä toimineella yhtiöllä oli laaja tuotevalikoima, ja se oli 1990-luvun vaihteessa Suomen kolmanneksi suurin huonekalujen valmistaja.
Sotka-nimi tuli Sotkian kylästä, josta OTK oli vuonna 1938 hankkinut naulatehdas Sotkia Oy:n. OTK valmisti Sotkialla lastuvillalevyjä, joita alettiin kutsua Sotka-levyiksi. Tehdasta alettiin kutsua Sotkalevytehtaaksi. Sotka rekisteröitiin tavaramerkiksi vuonna 1956. Sillä ruvettiin myymään myös kattohuopia ja -laattoja sekä OTK Puun valmistamia ovia, ikkunoita, keittiökalusteita ja huonekaluja. Vuonna 1964 OTK:n Puu Oy:n nimi vaihdettiin Sotka Oy:ksi. Uutta nimeä perusteltiin OTK:n lehdessä sillä, että nimi sisälsi kirjaimet OTK.
Rauhanoppositio
Rauhanoppositio oli jatkosodan loppuvaiheessa Suomen politiikassa toiminut sodan jatkamista vastustanut ryhmä.
Rauhanopposition toiminta sai alkunsa Stalingradin taistelun jälkeen tammikuussa 1943 ruotsalaisen Nyliberala studentförbundetin jäsenten keskuudessa. Oppositioon kuuluneet halusivat Suomen hallituksen aloittavan rauhanneuvottelut Neuvostoliiton kanssa ja irtautuvan sodasta jo ennen syksyä 1943. He harkitsivat jopa varjohallituksen perustamista Lontooseen ja Tukholman käyttämistä tällöin väliasemana. Rauhanoppositio laajeni pian muihinkin poliittisiin ryhmiin ja siihen kuului lopulta muun muassa SAK:n puheenjohtaja Eero A. Wuori, K. A. Fagerholm, Eino Kilpi, Sakari Tuomioja, Urho Kekkonen, Åke Gartz, J. O. Söderhjelm, Ralf Törngren, Nils Meinander ja C. O. Frietsch. Eduskunnassa siihen kuului pääasiassa SDP:n, RKP:n ja edistyspuolueen kansanedustajia.
Rauhanoppositioon kuuluneet luovuttivat jatkosodan aikana 5. elokuuta 1943 presidentti Risto Rytille niin sanotun Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän, johon kaikki jälkeenpäin ryhmään luetut eivät tosin osallistuneet. Esimerkiksi Urho Kekkonen ei allekirjoittanut. Rauhanoppositio ei kuitenkaan kyennyt painostamaan Suomen hallitusta, joka sodan jatkamisesta ja siitä aikanaan irtautumisesta päättäessään katsoi liittolaissuhteen ylläpitämisen Saksan kanssa olleen vallinneissa oloissa Suomen etujen mukaista. Pienin osin rauhanopposition vaatimusten mukaista politiikkaa kuitenkin toteutettiinkin, sillä esimerkiksi kotiuttamalla vapaaehtoisen SS-pataljoonan Saksasta vuonna 1943 ja perustamalla arvovaltaisten kansalaispiirien tukemana kesällä 1944 amerikkalais-suomalaisen yhdistyksen Linkomiehen hallitus pyrki varautumaan Saksan ja Suomen liittosuhteen päättymisen jälkeiseen aikaan.
Jatkosodan jälkeen monet rauhanoppositioon kuuluneet nousivat Suomen politiikan tärkeimpiin johtoasemiin.
Ordovikikausi
Ordovikikausi eli ordoviikkikausi oli geologinen ajanjakso ja toinen paleotsooisen maailmankauden kuudesta kaudesta. Ordovikikausi oli selkärangattomien valtakautta. Se alkoi pienellä joukkotuholla noin 490 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi ordovikin-siluurin jääkauden aiheuttamaan suurempaan joukkotuhoon 443,5 miljoonaa vuotta sitten. Kausi kesti eri tutkijoiden mukaan 50–80 miljoonaa vuotta. Kaudelle oli tyypillistä merieläinten runsaslajisuus ja nopea kehittyminen. Merissä eli muun muassa mustekaloja muistuttaneita kuorellisia nilviäisiä oikosarvia sekä meduusoja. Sienieläimet kehittyivät ja ensimmäiset varsinaiset selkärankaiset, leuattomat panssarikalat ilmestyivät ordovikikaudella. Maalle ilmestyi alkeellisia leviä ja vedessä eli putkilokasveja.
Nimen tausta
Ordovikikausi on saanut nimensä nimensä nykyisen Walesin alueella eläneen ordovikien kelttiheimon mukaan. Englantilainen geologi Adam Sedgwick nimesi vuonna 1835 Walesin ja Englannin rajaseudulla tutkimansa kivikerroksen kambriseksi systeemiksi Walesin latinankielisen nimen Cambria mukaan, ja samalla seudulla työskennellyt skotlantilainen geologi Roderick Murchison nimesi samana vuonna toisen kerroksen siluurisysteemiksi walesilaisen siluurien kelttiheimon mukaan. Systeemien mukaan nimettiin myös kaudet, joiden aikana ne ovat syntyneet. Sedgwick ja Murchison kuitenkin laajensivat kambri- ja siluurisysteemien rajauksia kunnes ne menivät osin päällekkäin, eikä kiistaa saatu ratkaistua heidän elinaikanaan. Englantilainen geologi Charles Lapworth ehdotti vuonna 1879 kiistanalaisen osan nimeämistä erilliseksi ordovikisysteemiksi ordovikien mukaan. Lapworthin ehdotus herätti Britanniassa vastustusta 1890-luvulle saakka mutta hyväksyttiin lopulta. Virallisesti nimi vahvistettiin vuonna 1960.
Mantereet ja ilmasto
Ordovikikauden alkupuolella maan ilmakehän korkea, nykyiseen verrattuna yli kymmenkertainen hiilidioksidipitoisuus piti yllä voimakasta kasvihuoneilmiötä. Kaudella vallinnut ilmasto oli nykyistä lämpimämpi, vaihtelevampi ja kosteampi. Etelänavalla oli kauden alkuvaiheessa viileänlauhkea ilmasto. Pohjoisella pallonpuoliskolla oli valtava valtameri Panthalassa, jossa sijaitsivat 30. leveysasteella melko lähekkäin Laurentia, Barentsia, Siperia, Kazakstan ja Avalonia. Pohjoisnavan ympärillä kiersi kylmä merivirta ja päiväntasaajan seutuvilla lämmin. Keskisellä ordovikikaudella etelänavan ympärillä oli suuri manner Gondwana, johon kuuluivat nykyinen Etelä-Amerikka, Afrikka ja Australia. Kauden loppukolmanneksella ilmasto viileni ja varsinkin kuivui nopeasti. Se lienee johtunut mannerliikunnoista, jotka siirsivät Gondwanan lähelle päiväntasaajaa. Näin Maata lämmittävä, trooppisilla alueilla planeetan kiertävä lämmin päiväntasaajan suuntainen merivirta estyi.
Kauden aikana syntyi jääkausi, joka ei tosin ollut pleistoseenin jääkausien kaltainen. Jää peitti suuria alueita Etelä-Amerikasta ja Afrikasta. Kylmä ilmasto vallitsi etelässä 60.–30. leveysasteella. Lähellä päiväntasaajaa oli kuivaa. Saharan autiomaa jäätiköityi osin, sillä se oli Gondwanan eteläosissa melko lähellä napoja. Myöhäisellä ordovikikaudella alkanut Ordovikin-siluurin jääkausi kesti 8–10 miljoonaa vuotta, jolloin merenpinta laski noin 100 metrillä. Tremadoc- ja Llanvir-vaiheiden lopulla tapahtui luultavasti mannerliikunnoista johtuneita lajien joukkotuhoja.
Kauden alussa oli ensin viileää mutta myöhemmin huippuja, joissa lämpötila nousi nykyistä korkeammaksi. Noin 460 miljoonaa vuotta sitten lämpötila muuttui nykyistä kylmemmäksi. Noin 450 miljoonaa vuotta sitten hiilidioksidia oli 17-kertaisesti nykyiseen verrattuna.
Eläimistö
pienoiskuva|[[Rekonstruktio|Rekonstruoitua merenpohjaa museonäyttelyssä. Kuvassa esiintyy muun muassa oikosarvia.]]
pienoiskuva|Muun muassa [[lonkerojalkaiset|lonkerojalkaisia käsittäviä fossiileja Ohiosta kaivetussa hiekkakivessä.]]
pienoiskuva|[[Helmiveneet|Helmiveneille sukua ollut oikosarvi Orthoceras.]]
Ordovikikauden eläimistöön lukeutui muun muassa koralleja, meritähtiä, merisiilejä ja lonkerojalkaisia, jotka olivat simpukoita muistuttaneita kuorellisia, litteitä otuksia. Trilobiitteja oli kuollut runsaasti kambrikauden lopussa, jolloin muiden merieläinten lajiutumiselle jäi enemmän tilaa. Uusia lonkerojalkaislajeja syntyi paljon. Korallimaisia sammaleläimiä ja merililjoja ilmestyi aikakauden trooppisiin meriin. Myös trilobiitteja kehittyi lisää. Helmiveneet lajiutuivat merkittävästi ordovikikauden alkupuolella. Graptoliitteja ilmestyi Tremadoc-vaiheen aikana. Ne olivat aluksi planktonin kaltaisia, kunnes niistä kehittyi korallimaisia yhdyskuntia kauden lopussa.
Noin 470 miljoonaa vuotta sitten ordovikikauden keskivaiheilla ilmestyivät mustekalamaiset, kuorelliset eläimet oikosarvet, joiden kuori muistutti pitkää jäätelötötteröä. Myös nahkiaisen kaltaiset leuattomat kalat ja panssaroidut alkukalat ilmestyivät kauden aikana. Alkukalojen pään ja eturuumiin peittänyt panssari suojasi niitä luultavasti meriskorpioneilta. Alkukalat keräsivät ravintoa pohjamudasta pölynimurin tapaan. Australiasta on löydetty varhaisella ordovikikaudella eläneiden kalojen fossiileja.
Ordovikikauden jako
Epookkien tarkemmasta jaosta on eri versioita. Artikkelin alussa oleva taulukko perustuu ICS:n jakoon.
Shwezigonin stupa
thumb|Shwezigonin pagodi Shwezigonin stupa on stupa Nyaung-U:n kylässä, Paganin rauniokaupungin lähistöllä Myanmarissa. Se on prototyyppi kaikille Myanmarin stupille. Rakennustyöt alkoivat Anawrahtan hallintokaudella ja ne saatiin päätökseen hänen poikansa Kyansitthan valtakaudella vuonna 1089. Burmalaisen kalenterin yhdeksännen kuukauden, nadawin, toisella viikolla buddhalaiset ympäri maata pyhiinvaeltavat Shwezigonin pagodille osallistuakseen vuotuiseen juhlaan.
Pöljän seisake
Pöljän seisake on entinen rautatieliikennepaikka Siilinjärvellä Pöljän kylässä noin seitsemän kilometriä pohjoiseen kunnan keskustasta. Liikennepaikka avattiin heinäkuussa 1902. Asemarakennus on Bruno Granholmin suunnittelema tyypin III platformskjul, ja sitä laajennettiin vuonna 1933.
Soufiane El Bakkali
Soufiane El Bakkali (s. 7. tammikuuta 1996) on marokkolainen yleisurheilija, joka kilpailee 3 000 metrin estejuoksussa.
El Bakkali voitti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa kultaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.08,90. Rion kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui neljänneksi. Hän voitti estejuoksun maailmanmestaruuden Eugenessa 2022 ajalla 8.25,13. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 El Bakkali saavutti hopeamitalin ajalla 8.14,49 ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 pronssimitalin ajalla 8.03,76. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän saavutti sekaviestissä hopeaa Århusissa 2019. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa neljäs Eugenessa 2014.
El Bakkali saavutti 3 000 metrin estejuoksussa 2018 kultaa Välimeren kisoissa ja hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa sekä 2019 pronssia Afrikan kisoissa.
El Bakkali on voittanut urallaan kolmetoista Timanttiliigan osakilpailua. El Bakkalin ennätys 3 000 metrin estejuokussa on 7.56,68. Ennätyksensä hän juoksi Rabatissa 28. toukokuuta 2023. Hän teki 2 000 metrin estejuoksun Afrikan ennätyksen 5.14,06 Zagrebissa syyskuussa 2022.