cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teen laatuluokitus
Luokitustermit
Japanilainen tee luokitellaan yleensä valmistusmenetelmän perusteella. Usein useiden viljelmien teetä sekoitetaan keskenään tasapainoisen maun synnyttämiseksi. Miltei kaikki tee on vihreää teetä. Teetyyppejä ovat muun muassa sencha (noin 77,9 % tuotannosta), bancha (9,8 %), kabusecha (5,2 %, vähintään 2 viikkoa varjostusverkkojen alla kasvatettua senchaa), tamaryokucha (4,7 %, eteläosan Kyushun saaren pallomaiseksi muokattu vihreä tee), matcha (ja tencha eli jauhamaton matcha, 1,1 %), gyokuro (0,3 %), hojicha (muutaman minuutin 200 °C:ssä paahdettu bancha) ja genmaicha (arkiteetä, paahdetulla ruskealla riisillä jatkettu bancha tai sencha, joskus matchaa). Teetä viljellään tyypillisesti vuorten juurilla ja alarinteillä. Tasangoille perustetuilta teeviljelmiltä tuotetaan yleisemmin raaka-ainetta teeteollisuudelle ja koneellisen leikkuun mahdollistamiseksi tasankoviljelmillä ei yleensä ole varjostavia puita. Keruupussilla varustetut leikkuukoneet vaihtelevat kooltaan kannettavista malleista suurempiin teeleikkuupuimureihin. Laadukkain tee kerätään kuitenkin käsin. Teen satokausi on tyypillisesti toukokuusta syyskuulle, jona aikana kerätään neljä tai viisi satoa. Erityisen laadukasta senchaa kutsutaan nimellä Jô Sencha (上煎茶) ja huippulaatua nimellä Toku Jô Sencha (特上煎茶). Yleisesti vuoden ensimmäinen sato on usein odotetuin ja siitä valmistettu tee arvokkainta. Teepensaiden varjostus ennen sadonkorjuuta pehmentää makua (vähentää tanniineja) ja muuttaa teelehtien aminohappopitoisuutta toivotummaksi. Gyokuro, vain kerran vuodessa, yleensä toukokuussa kerätty ja käsin tehty erikoistee, jota on varjostettu ainakin kolme viikkoa ennen sadonkorjuuta, on erityisen arvossa pidettyä ja kallista.
Oolong-teen ylemmät laatuluokat ovat parhaasta lukien Fanciest/Extra Fancy, Fancy ja Extra Choice/Extra Fine. Oolongin laatuluokitus on, toisin kuin mustalla teellä, suoremmin verrannollinen teen makuun.
Teen laadun suhteen on huomionarvoista, että mitä laadukkaanpaa tee on, sitä huolellisemmin se tulee hauduttaa. Jos teejuoman valmistaa huonosti, esimerkiksi hauduttaa teelehdet liian kuumassa vedessä tai liian pitkään, hienokaan laatu ei välttämättä ilmene lopputuloksesta. Tee voi jäädä maultaan tavanomaiseksi tai siitä voi esimerkiksi tulla kitkerää. Lisäksi vääränlainen lehtiteen säilytys voi pilata teen nopeasti. Hienoimmat aromit eivät säily teessä vuosia.
Irmeli Ruponen
Eeva Irmeli Ruponen (o.s. Nieminen, s. 24. joulukuuta 1937 Sysmä) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka edusti Riihimäen Kiskoa.
Ruponen saavutti aikuisten SM-kilpailuista pronssia maratonilla vuonna 1981. Lisäksi hän voitti maastojuoksun SM-kilpailuissa joukkuekilpailun pronssia vuonna 1982. Ennätyksekseen Ruponen juoksi maratonilla ajan 2.47.44 (1984) ja 3 000 metrillä ajan 10.25,84 (1984).
Maija Plisetskaja
thumb|Maija Plisetskaja vuonna 2011. Maija Mihailovna Plisetskaja (20. marraskuuta 1925 Moskova – 2. toukokuuta 2015 München ) oli venäläinen balettitanssija ja koreografi.
Plisetskaja syntyi Moskovassa juutalaiseen taiteilijasukuun. Hän aloitti koulunkäynnin Huippuvuorilla, missä hänen isänsä työskenteli kaivoksen johtajana ja diplomaattina. Kun isä joutui teloitetuksi Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1938 ja äiti, elokuvanäyttelijä Rahil Messerer, karkotettiin Kazakstaniin, Maijan huoltajaksi ryhtyi hänen tätinsä, maineikas balettitanssija Sulamit Messerer.
Moskovassa Plisetskaja sai opetusta Jelizaveta Gerdtiltä. Ensiesiintymisensä Bolšoi-teatterissa hän teki 11-vuotiaana. Hän valmistui koreografiakoulusta vuonna 1943 ja liittyi Bolšoin balettiin, jossa hän nousi sittemmin ensitanssijattareksi ja esiintyi aina vuoteen 1990 saakka. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1959, ja hän sai myöhemmin kolmesti Leninin kunniamerkin. Vuonna 1958 hän avioitui säveltäjä Rodion Štšedrinin kanssa.
Plisetskaja on saanut kansainvälistä mainetta klassisista rooleistaan muun muassa baleteissa Joutsenlampi ja Prinsessa Ruusunen. Hän on työskennellyt baletinjohtajana Roomassa 1983–1984 ja Madridissa 1988–1990. Vuonna 2006 Japanin keisari Akihito myönsi hänelle Praemium Imperialen.
Die Deutsche Wochenschau
Die Deutsche Wochenschau, lyh. Wochenschau oli viikoittainen uutiskatsaus, joita esitettiin elokuvateattereissa kansallissosialistisessa Saksassa toisen maailmansodan aikana 1940-1945. Wochenschau esitettiin yleensä ennen päänäytöstä ja joskus myös itsenäisenä ohjelmana, sen pituus vaihteli 20 ja 40 minuutin välillä.
Historia
Sodan syttymisen jälkeen painopiste raportoinnissa vaihtui sotatapahtumista, armeijasta ja sotilaallisista saavutuksista tiedottamiseen. Marraskuussa 1940 kaikki yhtiöt yhdistettiin ja keskitettiin avoimesti yhdeksi suureksi tuotantoyhtiöksi nimelle Deutsche Wochenschau GmBH.
Toisin kuin liittoutuneiden uutiselokuvissa Wochenschaussa käytettiin taitavia leikkauksia, tunteisiin vetoavaa musiikkia ja niissä luotettiin enemmän kuviin kuin kommenttiääninauhaan halutun vaikutuksen aikaansaamiseksi. Sodan alusta lähtien niiden avulla luotiin kansalle käsitys Saksan voittamattomasta sotilasmahdista. Vielä sodan viimeisten kuukausien aikana, jolloin liittoutuneet ja puna-armeija olivat edenneet Saksan maaperälle Wochenschaun avulla pyrittiin pitämään uskoa "lopulliseen voittoon". Wochenschaun suosio alkoi tosin vähentyä rintamalla kärsittyjen tappioiden myötä, sillä saksalainen katsojakunta oli tottunut liittämään niiden tarjoaman sanoman Saksan armeijan voittamattomuuteen, jota Wochenschau-katsaukset eivät enää kyennyt uskottavasti esittämään. Yksi kuuluisista Wochenschau-kuvista on kohtaus, jossa Adolf Hitler jakaa mitaleja Hitler-nuorison jäsenille valtakunnankanslian puutarhassa. 20. maaliskuuta 1945 kuvattu kohtaus on viimeinen, jossa Hitler näkyy julkisuudessa. Wochenschau-uutiselokuvia näytettiin myös Saksan valloittamilla alueilla ennen varsinaista elokuvaesitystä, mutta uutiselokuvien aikana salissa pidettiin valoja päällä saksanvastaisen protestoinnin hillitsemiseksi.
Wochenschauhin kuvattua materiaalia on käytetty runsaasti sodan jälkeen tehdyissä natsi-Saksasta ja toisesta maailmansodasta kertovissa dokumenttielokuvissa.
Puolivälinkangas
thumb|150px|Vuonna 1969 valmistunut [[Puolivälinkankaan vesitorni on näkyvä maamerkki.]] Puolivälinkangas eli ”Puokkari” on yksi Oulun kaupunginosista ja Puolivälinkankaan suuralueen keskus. Se sijaitsee noin viisi kilometriä pohjoiseen Oulun keskustasta, valtatien 4 pohjoispuolella ja Pyykösjärven eteläpuolella. Puolivälinkankaalla asuu noin 3 000 asukasta. Suuri osa heistä asuu kaupungin omistamissa vuokrakerrostaloissa. Alueella on myös pääosin omistusasuntoja käsittäviä kerrostaloja. Lisäksi Puolivälinkangas käsittää suurehkon omakoti- ja rivitaloalueen.
Maastoltaan Puolivälinkangas on nimensä mukaisesti mäntykangasta. Siellä on Oulun ystävyyskaupungin Odessan kunniaksi perustettu Odessanpuisto. Alueella sijaitsee myös pururata.
Puolivälinkankaan vuonna 1975 rakennetun Pyhän Tuomaan kirkon on suunnitellut arkkitehti Juha Leiviskä.
Yläsiirtola
thumb|Puutalo Yläsiirtolassa. Yläsiirtola on osa-alue, joka sijaitsee Castrenin urheilukeskuksen pohjoispuolella Puolivälinkankaan keskuksen eteläpuolella. Käytännössä Yläsiirtolan alueen muodostavat Lammintien, Mustikkatien, Puolukkatien, Juolukkapolun ja Karpalotien varsilla sijaitsevat rakennukset. Oulun kaupunki on määrännyt Yläsiirtolan suojelualueeksi ja alueen rakennukset ovat tiukkojen säännösten alla.
Alueella on pääosin vanhoja puurakenteisia omakotitaloja, joista osa on rakennettu jo 1920-luvun taitteessa ja osa sotien jälkeen rintamamiestaloina. Alueella on myös muutama hiukan uudempi talo.
Aluetta pidetään usein virheellisesti omana kaupunginosanaan, vaikka virallisesti se on vain osa-alue.
Yläsiirtolaa on tehnyt tunnetuksi 1990-luvun alusta toiminut kansanmusiikkiyhtye Yläsiirtola Ramblers.
Kaapo Rissala
Kaapo Emil Rissala (sukunimi vuoteen 1947 saakka Rissanen oli suomalainen taidemaalari ja sisustussuunnittelija.
Rissala teki taiteilijan debyyttinsä Helsingissä 1923. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 15 kertaa vuosina 1923–1943. Rissalan töitä oli esillä ulkomaisissa näyttelyissä Tukholmassa 1929, Tallinnassa 1930, Tartossa 1931 sekä Oslossa, Göteborgissa ja Tukholmassa vuosina 1940, 1946 ja 1947. Hän vaihtoi nimensä Rissasesta Rissalaksi vuonna 1947 erottuakseen paremmin taidemaalari Juho Rissasesta.
Rissalan tuotanto kattoi maalausten lisäksi veistoksia ja huonekaluja. Hän suunnitteli sisustuksia yksityiskoteihin ja ravintoloihin. Hänen itsesuunnittelemansa, sittemmin purettu ateljeekoti Hiidenkivi sijaitsi Vihdin Nummelassa.
Thomas Vinterberg
thumb|250px|Thomas Vinterberg [[Karlovy Varyn elokuvajuhlat|Karlovy Varyn elokuvajuhlilla.]] Thomas Vinterberg (s. 19. toukokuuta 1969 Kööpenhamina) on tanskalainen elokuvaohjaaja, joka oli mukana luomassa Dogma 95 -elokuvataidesuuntausta. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Juhlat (1998), It’s All About Love (2003) ja Dear Wendy (2005). Vinterbergin elokuva Jahti oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi vuoden 2012 Cannesin elokuvajuhlilla. Syksyllä 2013 se sai Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon.
Randy Newman
thumb|right|Randy Newman Randall Stuart "Randy" Newman (s. 28. marraskuuta 1943) on yhdysvaltalainen lauluntekijä, säveltäjä, sovittaja, laulaja ja pianisti. Hän tuli 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa tunnetuksi ironisena ja sarkastisena laulaja-lauluntekijänä, mutta on 1970-luvulta alkaen keskittynyt enemmän elokuvamusiikkiin, josta on voittanut Oscarin. Lisäksi hän on saanut mm. kolme Emmyä ja viisi Grammya.
Newman syntyi juutalaiseen perheeseen Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän asui lapsuudessaan myös New Orleansissa, Louisianassa. Hän opiskeli Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Newman julkaisi ensimmäisen singlensä esiintyjänä vuonna 1961, mutta keskittyi sittemmin lauluntekijän työhön. Hän sävelsi muiden muassa Cilla Blackille ja Gene Pitneylle. Hänen ensimmäinen albuminsa ilmestyi vuonna 1968. Myöhempiin levytyksiin kuuluvat Sail Away (1972) sekä Good Old Boys (1974) ja Trouble in Paradise (1983), jotka molemmat valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Domus Academica
thumb|Domus Academican alkuperäinen logo thumb|Domus C- ja D-talo. thumb|Domus sisäänkäynti. Domus Academica on alun perin opiskelija-asuntola Helsingin ydinkeskustassa. Toiminta-aikana asuntolassa oli yhteensä 110 kalustettua huoneistoa. Ylvan (ent. HYY Yhtymä) omistama, Suomen suurin kesähostelli Hostel Domus Academica, myöhemmin Both (2019) toimi tiloissa vuoteen 2020, jolloin sen toiminta lakkautettiin koronaviruksen vuoksi. Hostellissa oli vuokrattavana yli 300 huonetta ja se toimi kesähostellina kesä-, heinä- ja elokuussa. Hostellin lakkautuksen jälkeen asunnot muutettiin tavallisiksi vuokra-asunnoiksi. Kaikissa huoneissa on oma wc, suihku ja keittokomero jääkaapilla. Huoneita on kolmessa eri rakennuksessa samassa pihapiirissä. Kiinteistö Domus Academica eli Domma on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan entinen asuntola. Se on Suomen vanhin opiskelija-asuntolaksi rakennettu asuntolakiinteistö. Asuntojen lisäksi Domus Academicalla sijaitsee ylioppilaskunnan alaisten opiskelijajärjestöjen kerhotiloja sekä ravintola- ja muita liiketiloja. Asuntola sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteissa Leppäsuonkatu 9 ja Hietaniemenkatu 14. Kiinteistö koostuu neljästä rakennuksesta. A- ja B-talot valmistuivat vuonna 1947, C-talo 1952 ja D-talo 1968. Näistä C-talo majoitti aluksi Helsingin Olympiakisojen lehdistöväkeä.
Kiinteistön ollessa vielä opiskelija-asuntolakäytössä se tarjosi noin kolmellesadalle opiskelijalle asuinhuoneistoja lukuvuoden aikana.
Sisustus ja kalusteet
thumb|250px|Ilmari Tapiovaaran Domus Academicaan suunnittelema Domus-tuoli. Asuntolat suunnitteli arkkitehti Pauli Salomaa, ja sisustuksesta vastasi Ilmari Tapiovaara ja hänen vaimonsa Annikki Tapiovaara. Tapiovaaran suunnittelemista kalusteista tunnetuimmaksi on noussut Domus-tuoli, joka tunnetaan myös Stax- ja Finnchair-nimillä.
Lähteet
60.16972°N, 24.9225°W
Tori Amosin diskografia
Tämä on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin diskografia.
Pandora (kuu)
Pandora on Saturnuksen F-renkaan ulkoreunan kiertolainen. Sen pinnalla on myös huomattavasti enemmän kraattereita kuin läheisellä kuulla Prometheusella. Kuussa on ainakin kaksi yli 30 km:n levyistä kraatteria, mutta ei yhtään harjua tai syvännettä.
Kuun harvasta koostumuksesta ja suuresta heijastavuudesta on päätelty, että Pandora koostuu huokoisesta jäästä. Asiasta ei kuitenkaan olla aivan varmoja.
Erja Dahl
Erja Ilona Dahl (o.s. Koivunen, s. 27. tammikuuta 1964 Kokkola) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti uransa aikana Gamlakarleby IF:ä sekä Oulun Pyrintöä ja hänen valmentajanaan toimi Eila Vartiainen.
Kalevan kisoista Dahl saavutti korkeushypystä jaetun pronssin vuonna 1981. Ennätyksikseen hän hyppäsi ulkoradoilla tuloksen 1,81 metriä (1985) ja hallissa 1,79 metriä (1981). Virallisiin kilpailuihin Dahl ei ole osallistunut vuoden 1988 jälkeen.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö (OKM ) on valtioneuvostoon kuuluva ministeriö, jonka toimiala kattaa sivistys-, kulttuuri-, liikunta-, nuoriso- ja kirkollisasiat.
Karstula
pienoiskuva|oikea|250px|Karstulan kirkko Karstula on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu noin 0 henkeä. Karstulan naapurikunnat ovat Kannonkoski, Kivijärvi, Kyyjärvi, Saarijärvi ja Soini.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Historia
Opetus- ja kulttuuriministeriötä vastaava toimielin on ollut Suomen hallinnossa autonomian alusta asti, mutta sen nimi on muuttunut useita kertoja sitä mukaa kun kirkollisasioiden osuus ministeriön työssä on vähentynyt. Alkujaan sen nimi oli keisarillisen Suomen senaatin kirkollistoimituskunta, vuodesta 1917 lähtien kirkollis- ja opetusasiaintoimikunta. Vuonna 1918 senaatista tehtiin valtioneuvosto ja toimituskunnista ministeriöitä, jolloin nimi muuttui kirkollis- ja opetusasiainministeriöksi. Vuonna 1922 nimi lyheni opetusministeriöksi (lyhenne OPM ). Vuonna 2010 nimi muutettiin opetus- ja kulttuuriministeriöksi, jotta se vastaisi paremmin ministeriön nykyistä tehtäväkenttää ja toimintaa.
Karstula
Maantiede
Karstula sijaitsee 100 kilometrin päässä Jyväskylästä ja noin 370 kilometrin päässä Helsingistä. Karstulan naapurikunnat ovat Kannonkoski, Kivijärvi, Kyyjärvi, Saarijärvi ja Soini. Karstulan Natura-kohteita ovat Haukisuo-Härkäsuo-Kukkoneva, Kilpisuo Laihistenneva-Härkäneva-Vahvasenjoki, Ruokolahti-Laikanlahti, Ylin, Verhokangas, Kummunpuro, Aittosuo-Leppäsuo-Uitusharju, Särkijärvi ja Iso Metsälampi sekä joki,- koski- ja järviosuuksista koostuva Saarijärven reitti.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Ministerit
Perinteisesti ministeriössä on ollut useampia ministereitä. Nykyisessä Orpon hallituksessa on kolme ministeriä: opetusministeri Anna-Maja Henriksson, tiede- ja kulttuuriministeri Sari Multala ja liikunta-, urheilu- ja nuorisoministeri Sandra Bergqvist.
Karstula
Maantiede
Karstulassa sijaitsee noin 20 metriä korkea hirsirakenteinen Kirkkovuoren näkötorni. Näkötorni avattiin 28. kesäkuuta 2008. Näkötornin alueelle on jälkeenpäin rakennettu myös laavu ja erämaakirkko.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Toimialaan kuuluvat yksiköt
Nykyään opetus- ja kulttuuriministeriön alaan kuuluvat oppilaitokset kuten peruskoulut, lukiot, ammattikoulut, yliopistot, ammattikorkeakoulut, samoin tieteellistä tutkimusta, taidetta, tekijänoikeutta, liikuntaa, kirkkoja ja muita uskonnollisia yhdyskuntia, nuorisotyötä, kirjastoja, museoita ja arkistoja koskevat asiat. Opetus- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa toimivat muun muassa opetushallitus (ja sen erillisyksikköinä ylioppilastutkintolautakunta ja Kansallinen koulutuksen arviointikeskus), Suomen Akatemia, Kotimaisten kielten keskus, Museovirasto, Kansallisarkisto, Suomenlinnan hoitokunta sekä Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Kansliapäälliköt
Seuraavat henkilöt ovat toimineet ministeriön kansliapäällikköinä:
Karstula
Maantiede
Kirkkovuoren näkötornilla kävi vuonna 2011 matkailijoita 27 eri maasta ja 162 matkailijaa eri Suomen kunnista.
Kylät
Aho-Vastinki, Autio, Humppi, Isokylä, Kangasaho, Kortejärvi, Kiminki, Mustapuro , Oinoskylä, Rantakylä, Vahanka, Vastinki, Syrjänmäki.
Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Kansliapäälliköt
Opetusministeriö
Opetus- ja kulttuuriministeriö
Karstula
Historia
Karstula muodostettiin Saarijärven kappeliseurakunnaksi vuonna 1775 ja se tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1858. Seurakunta kuuluu Lapuan hiippakuntaan. Karstulan puukirkko rakennettiin Pääjärven rannan tuntumaan Jaakko Kuorikosken johdolla vuonna 1853. Kirkon alttaritaulun ”Jeesus saarnaa veneestä” on maalannut Pekka Halonen. Karstulan kirkonkylässä käytiin Suomen sodan aikana 21. elokuuta 1808 Karstulan taistelu, jossa venäläinen eversti Jegor Ivanovitš Vlastov voitti eversti Otto von Fieandtin johtamat joukot. Taistelupaikalla on vuonna 1939 paljastettu muistomerkki. Kyyjärvi erotettiin Karstulasta kunnallisesti vuonna 1928 ja seurakunnallisesti vuonna 1945.
Historiallista esineistöä ja kuvia pidetään esillä Karstulan kotiseutumuseossa.
Politiikka
Karstulan kunnanjohtaja on vuodesta 2019 ollut Pekka Kanervio.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Karstulassa eniten kannatusta saivat keskusta (39,1 %), perussuomalaiset (22,1 %) ja SDP (15,8 %).
Talous
Karstulan merkittävin teollisuuden työnantaja on hirsitalotehdas Honkarakenne Oyj. Toinen kunnan merkittävä työllistäjä on korkean teknologian metalliyritys OnSteel Oy. Vuonna 2015 kunnassa oli 1 392 työpaikkaa. Niistä 16 prosenttia oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 64 prosenttia palveluissa ja 20 prosenttia jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli suurempi kuin koko maassa (3 prosenttia), palveluiden osuus vastaavasti pienempi. Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat sähkö-, valaistus- ja tietoliikenneverkkoihin erikoistunut Voiman Oy, varusteita valmistava Finn-Savotta Oy ja Onsteel.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Karstulassa toimi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Karstulan seurakunta.
Vuoden 2022 alusta Karstulan seurakunta yhdistyi Saarijärven seurakuntaan. Samassa liitoksessa myös Kyyjärven seurakunta yhdistyi Saarijärven seurakuntaan. Laajenevan Saarijärven seurakunnan alueena ovat Kannonkosken, Karstulan, Kivijärven ja Kyyjärven kuntien sekä Saarijärven kaupungin alueet.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Karstulassa toimii Karstulan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Karstulan alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Koulutus
Karstulan peruskoulu toimi aiemmin keskustassa kahdessa paikassa: Tolppilan koulu (alakoulu; luokat 0-6) ja Laaksolan koulu (yläkoulu, luokat 7-9). Kaikki kyläkoulut oli joko poistettu käytöstä ja myynnissä tai myyty. Keskustan koulut yhdistettiin syksyllä 2021 Karstulan yhtenäiskouluksi, jossa toimivat kaikki peruskoulun luokka-asteet esiopetuksesta lähtien. Karstulan lukio on yksi runsaimpia etuja tarjoavista lukioista vuonna 2018. Karstulan lukiossa on myös jääkiekkolinja.
Karstulan kansalaisopisto on Karstulassa, Kivijärvellä ja Kyyjärvellä toimiva vapaan sivistystyön oppilaitos. Karstulan Evankelinen Opisto on erikoistunut kasvatusalan, hoitoalan, liikunta-alan ja kädentaitojen koulutuksiin. Opisto on yleissivistävää ja ammatilliseen koulutukseen valmentavaa aikuiskoulutusta antava oppilaitos. Opisto järjestää myös ammatillista lisäkoulutusta ja ammattitutkintojen näyttöjä.
Urheilu
Karstulassa toimii useita liikunta- ja urheiluseuroja.
Liikunta- ja urheilupaikat
Kunnan järjestämän vapaa-aikatoiminnan ja ylläpitämien liikuntapaikkojen lisäksi paikkakunnalla on järjestötoimintaa ja yksityistä palveluntuotantoa, kuten yksityiset tenniskentät Enojoen sillan kupeessa ja paloaseman vieressä.
Liikuntahallissa on palloilusali, tanssi- /budosali ja ilma-aserata. Myös Tolppilan koulussa on liikuntasali.
Yleisurheilukentällä keskustassa on juoksuratoja, nurmipintainen keskuskenttä ja frisbeegolfin harjoituskori. Pesäpallokentällä on kivituhkapinnoite. Sen yhteydessä on myös beachvolleykenttä.
4,7 kilometriä pitkä kuntorata on pururata ja sijaitsee Hämeenniemessä. Ulkoilureitti, niin kutsuttu Kouheron reitti on 10 km pitkä. Taukopaikkoineen se toimii kesäisin patikkareittinä ja talvella hiihtolatuna.
Luistelupaikkoja on Karstula Areenan jäähallissa, koulukeskuksen yleisluistelualueella ja minikaukalossa sekä Rantakylän kyläyhdistyksen ylläpitämässä minikaukalossa Hiihtoa voi harrastaa Karstulassa keskustan kansanhiihtoladuilla. Kyläyhdistykset ylläpitävät kansanhiihtolatuja
Kunnassa on kaksi kunnan ylläpitämää virallista yleistä uimarantaa: Lossinrannan uimala ja Mustanlammen uimaranta. Avantouintia järjestää Avantouintiseura Karstulan Kihaus Ry. Karstulan liikuntapalvelut järjestää uimahallimatkoja.
Debbie Does Dallas
Debbie Does Dallas on yhdysvaltalainen pornoelokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa esiintyivät Bambi Woods ja Christie Ford (nimellä Misty Winter). He esittävät amerikkalaisen jalkapallon cheerleadereita, jotka pyrkivät keräämään kylliksi rahaa lähettääkseen ryhmänsä parhaat Dallasiin koe-esiintymiseen, jonka myötä saattaisi avautua mahdollisuus päästä kuuluisaan Cowgirlsiin. Tämän esikuva todellisuudessa oli Dallas Cowboysien cheerleader-ryhmä. Tytöt huomaavat voivansa ansaita rahaa vapaa-ajallaan tarjoamalla seksipalveluja työnantajalleen.
Karstula
Liikunta- ja urheilupaikat
Kesällä 2012 avattu frisbeegolfrata on 9-väyläinen ja soveltuu kaikentasoisille.
Liikenne
Paikkakunnan läpi kulkee Kokkolan ja Lappeenrannan välinen valtatie 13, Kangasalan ja Kärsämäen välinen kantatie 58 sekä Kyyjärven ja Siilinjärven välinen kantatie 77.
Linja-autojen suorilla vuoroilla Karstulasta pääsee Jyväskylään ja Kokkolaan. Koronapandemian myötä vuorotarjonta on voimakkaasti vähentynyt.
Debbie Does Dallas
Vuonna 2006 alkuperäinen elokuva kopioitiin digitaalisesti 35 mm alkuperäisfilmiltä ja siitä tehtiin kaksi DVD-levyä sisältävä keräilypainos. Huhtikuussa 2007 elokuva julkaistiin jälleen, nyt Blu-ray- ja HD-DVD-formaatissa.
Karstula
Liikenne
Karstulan itäosassa kulkee Jyväskylä–Haapajärvi-rata, jolta VR lopetti henkilöliikenteen 1968. Kunnassa on ollut oma rautatieliikennepaikka Sapra. Karstulan lähin matkustajaliikenteen rautatieasema on Ähtärin Myllymäen seisake noin 55 kilometrin päässä, ja Jyväskylän matkakeskukseen on matkaa noin 95 kilometriä. Lentoasemista lähin sijaitsee Jyväskylässä noin 80 kilometrin etäisyydellä.
Ruokakulttuuri
Karstulan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla jauho-perunapuuro ja piimävelli.
Arxiv
Arxiv tai arXiv (äännetään "arhiv" ikään kuin "x" olisi kreikan kirjain χ), on tieteellisten tutkimusten sähköisten ennakkojulkaisujen arkisto Internetissä.
Arkistossa julkaistavia tieteenaloja alakategorioineen ovat
Etenkin monilla matematiikan ja fysiikan aloilla lähes kaikki tieteelliset tutkimukset sijoitetaan normaalin julkaisun yhteydessä myös ArXiviin. Maaliskuussa 2008 ArXivissa oli noin 466 000 elektronista artikkelia, ja arkistoon lähetettiin tuolloin noin viisituhatta julkaisua joka kuukausi. Puolen miljoonan artikkelin raja ylittyi 3. lokakuuta 2008, miljoonan artikkelin raja ylittyin tammikuussa 2015 ja kahden miljoonan artikkelin raja ylittyi tammikuussa 2022.
ArXivissa ei ole koskaan ollut vertaisarviointia, minkä vuoksi julkaistun materiaalin tieteellinen taso on ajoittain ollut vaihtelevaa. Julkaisujen tasokkuuden varmistamiseksi 17. tammikuuta 2007 lähtien ensimmäisen artikkelin lähettämisen yhteydessä lähettäjältä on edellytetty suositusta (endorsement), jonka voi antaa saman alan riittävän ansioitunut julkaisija. Tällä menettelyllä pyritään varmistamaan arXiviin lähetetyn materiaalin tieteellinen taso. Kuten virallisemmissakin julkaisuissa, arXiv pidättää itsellään oikeuden poistaa heikkolaatuiset artikkelit arkistosta suosituksista riippumatta. Artikkelien on myös muun muassa täytettävä tietyt muotoiluvaatimukset oikeiden julkaisusarjojen tapaan.
ArXivia ylläpitää Cornellin yliopiston kirjasto. Arkiston käyttö ja siellä julkaiseminen on maksutonta. ArXivin toiminnan rahoittaa Cornellin yliopisto yhdessä Yhdysvaltojen kansallisen tiedesäätiön (NSF) kanssa.
Historia
arXiv juontaa 1990-luvulta, jolloin fyysikot lähettivät sähköpostilla artikkeleita kompaktissa TeX-muodossa. TeX-muodolla oli mahdollista välittää matemaattisia lausekkeita ilman erikoismerkkejä ja muoto voitiin muuttaa PostScript-muotoon tulostusta ja lukua varten. Vuonna 1991 Paul Ginsparg Los Alamos National Laboratorysta perusti keskitetyn palvelimen, jonne paperit voitiin lähettää ja papereista lähetettiin päivittäisiä ilmoituksia.
Ihmispaholaiset
Ihmispaholaiset (Invasion of the Body Snatchers) on Philip Kaufmanin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva vuodelta 1978. Se on uusintaversio Don Siegelin vuoden 1956 elokuvasta Ruumiinryöstäjät. Molemmat perustuvat Jack Finneyn tieteisromaaniin vuodelta 1955. Kaufmanin version pääosia näyttelevät Donald Sutherland, Brooke Adams, Leonard Nimoy, Veronica Cartwright ja Jeff Goldblum.
Kun Siegelin elokuva tapahtuu 1950-luvun kommunistivainojen ilmapiirissä pienessä kalifornialaiskaupungissa, Kaufmanin versio sijoittuu 1970-luvun puolenvälin San Franciscoon. Lääkärin sijasta päähenkilönä on Sutherlandin näyttelemä terveysviraston tarkastaja.
Vastaanotto
Ihmispaholaiset mainitaan usein yhtenä kaikkien aikojen parhaista uudelleenfilmatisoinneista. Chicagon elokuvakriitikkojen yhdistys otti sekä sen että Siegelin alkuperäisversion listalleen sadasta kaikkien aikojen pelottavimmasta elokuvasta.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla Ihmispaholaisten olevan todella hyvä versio Don Siegelin 1950-luvun klassikosta. Hänestä etenkin Donald Sutherland tekee roolinsa uskottavasti. Yle Teeman Lauri Itäkannas kirjoittaa: ”Ihmispaholaiset pysyy pienessä mittakaavassa – sen San Francisco on muusta maailmasta yhtä erillään kuin Ankkalinna konsanaan – ja kerronnallisesti visusti omassa scifikauhun lajityypissään. Se ei tarjoa katsojalle päivänkohtaista eikä aatteellista tarttumapintaa. Sen sijaan se tarjoaa projektiopinnan, jolle jokainen voi heijastaa mitä pelkoja tahtoo.”
Lapinjärven kirkko
Lapinjärven kirkko on valmistunut vuonna 1746 aivan Lapinjärven keskustaan. Kirkkoa kutsuttiin aikaisemmin Ruotsalaiseksi kirkoksi tai isoksi kirkoksi. Tasaristin muotoisessa kirkossa on noin 450 istumapaikkaa. Kirkon länsipuolella on Suomalaiseksi kirkoksi kutsuttu Lapinjärven pikku kirkko, joka on valmistunut 1744. Sekä Lapinjärven suomalainen että ruotsalainen seurakunta käyttävät nykyään molempia kirkkoja; vuodesta 2019 kyseessä ovat Agricolan suomalainen ja ruotsalainen seurakunta, jotka toimivat sekä Lapinjärvellä että Loviisassa.
Ensimmäiset kirkot
thumb|left|upright|Lapinjärven kirkkojen sijainti [[Lapinjärven kirkonkylä|Lapinjärven kirkonkylässä.]] Ei ole täyttä selvyyttä, milloin Lapinjärven kappeliseurakunta on syntynyt, sillä 1300-luvulla se on kuulunut Pernajan kappeliseurakuntaan. Vuonna 1414 mainitaan Pyhän Laurin kappeli, jonka arvioidaan sijainneen Ingermaninkylässä, josta se on myöhemmin 1400-luvulla siirretty Kirkonkylään: Matiaksen kappeli kirkonkylästä mainitaan vuoden 1556 asiakirjassa. Kappeli on perustettu siksi, että lapinjärveläisten ei olisi tarvinnut lähteä kirkkoon Pyhtäälle tai Pernajaan.
Kappeli purettiin vuonna 1663 ja tilalle rakennettiin uusi ja suurempi kirkko. Purkutyöt aloitettiin keväällä, ja jo vuoden lopussa kirkko oli käytössä. Kirkon viereen oli suunnitteilla uusi kirkko, joka saatiin valmiiksi 1700-luvun alussa. Tätä kirkkoa kutsuttiin Suomalaiseksi kirkoksi, kun taas vanhempaa kirkkoa Ruotsalaiseksi kirkoksi.
Kirkkojen palaminen ja uusien kirkkojen aika
Salama sytytti Ruotsalaisen kirkon tuleen 29. kesäkuuta 1742, myös muutaman sylen (noin viiden metrin) päässä ollut Suomalainen kirkko paloi. Kellotapuli säästyi tulipalolta. Myös kirkon arvoesineet säästyivät; ne oli viety turvaan Ruotsiin, koska vuonna 1742 oli käynnissä Hattujen sota Venäjän ja Ruotsin välillä.
Kirkkojen tuhoutumisen jälkeen syksyllä päätettiin rakentaa uudet kirkot. Suomi oli miehitetty ja taloudelliset resurssit olivat ryöstöjen jäljiltä heikot, joten syntyi kiistaa kirkkojen rakentamisesta: rakennetaanko ensin Suomalainen kirkko vai Ruotsalainen kirkko tai rakennetaanko vain yksi kirkko. Lopulta päätettiin, että ruotsinkieliset rakentavat Ruotsalaisen kirkon ja suomenkieliset Suomalaisen kirkon. Jokainen tila osallistui rakennustöihin tuomalla muun muassa tukkipuuta sekä tekemällä päivätöitä.
Ruotsalaista kirkkoa alettiin rakentaa alkukesästä 1743. Rakennusmestari Jacob Bäckman johti töitä. Hän rakensi myös katot, lattian ja penkit. Henrik Porthan piti ensimmäisen saarnan uudistetussa kirkossa 3. heinäkuuta 1744. Saarnastuoli rakennettiin alkuvuodesta 1745 ja maalattiin vuonna 1746, jolloin koko kirkko oli valmis. Kirkon rakentaminen oli vaatinut jokaiselta tilalta 55 päivätyötä, 14 hirttä, viisi lattialautaa, 36 lankkua, 200 kattopannua, 14 vetonaulaa, sata tuohilastua ja neljä penkkilautaa. Osa kustannuksista rahoitettiin koko valtakunnassa Lapinjärven kirkkojen hyväksi kerätyllä kolehdilla. Kirkko laudoitettiin vuosina 1806 ja 1807 ja maalattiin vuonna 1816. Se rapattiin ulkoa vuonna 1871.
Almar Fabritius Kagaalin edustajana ilmaisi jyrkän vastalauseensa vuonna 1902 Lapinjärven kirkossa esitettäväksi tarkoitettua asevelvollisuuskuulutusta vastaan. Tästä syystä hänet asetettiin syytteeseen kirkkorauhan häpäisemisestä. Fabritius sai kuitenkin vapauttavan tuomion.
Istumajärjestys
Vuonna 1750 Lapinjärven Ruotsalaisen kirkon ensimmäiset penkit oli varattu Sjökullan, Porlammin ja Mariebergin kartanoiden herrasväelle. Seuraavalla rivillä istui korkea-arvoisia upseereita vaimoineen. Kolmas rivi oli aliupseereille ja muille säätyläisille. Neljännellä rivillä istuivat herrasväen palvelijat, kamarineidot ja lukkarin vaimo. Viides rivi oli kirkkoväärtin ja kuudennusmiesten penkkirivi. Talonpoikien penkit alkoivat riviltä kuusi, naisten puolelta riviltä viisi. Torpparit ja loiset istuivat kirkon perällä. Ne, jotka eivät mahtuneet penkeille, joutuivat istumaan lehtereillä.
Kellotapuli
thumb|upright|Kellotapuli on rakennettu vuonna 1827 ja yhteinen molemmille kirkoille. Kellotapuli säästyi vuoden 1742 tulipalolta, mutta oli jo vuonna 1760 huonossa kunnossa. Samana vuonna päätettiin rakentaa uusi. Seuraava talvi oli kuitenkin niin runsasluminen, että rakennustöitä lykättiin vuodella. Vuonna 1763 lapinjärveläiset päättivät sittenkin vain korjata kellotapulin. Vasta 1820-luvulla yli satavuotiaan kellotapulin kohtalo otettiin uudestaan esille. Uusi rakennettiin vuonna 1827; sen on todennäköisesti suunnitellut Carl Ludvig Engel.
Kellotapulin pienemmän kellon on valanut ruotsalainen Gerhard Meyer vuonna 1759. Kellossa on teksti ”Kommer låter os gå uppå Herrans berg til Jacop Guds hus” Jesajan kirjasta (Jes. 2:3). Suurempi kello on vuodelta 1818 ja se on ostettu Pietarista 695 ruplalla. Kellojen soittomekanismi sähköistettiin 1963.
Kiinteä sisustus ja irtaimisto
thumb|Lapinjärven kirkko sisältä Kirkon kalleuksiin kuuluvat ehtoolliskalkki sekä öylättilautanen, jotka ovat vuodelta 1615. Öylättirasia on vuodelta 1703. Kirkon kaksi messukasukkaa ovat vuosilta 1766 ja 1864; ne ovat Kansallismuseon arkistoissa. Vuonna 1954 ruotsalaiset marttayhdistykset lahjoittivat uuden messukasukan.
Alttarin yläpuolella oleva suuri puinen krusifiksi on todennäköisesti peräisin Pernajasta. Kirkon saarnastuolin on tehnyt haminalainen puuseppä Theito vuonna 1745. Saarnastuolin koristeet ovat maalanneet Simon Galenius ja lukkari Westman. Koristeet löytyivät uudestaan vuonna 1998, kun 1800–luvulla maalattu valkoinen maali poistettiin.
Kirkossa on useita kattokruunuja. Eteläisen ristivarren kruunun on lahjoittanut Paul Thorwall 1932. Länsisakaran kruunun on lahjoittanut paikallinen kruununvouti Daniel Walle vuonna 1830. Kirkon suuremman kristallikruunun on seurakunta ostanut vuonna 1851 ja pienemmän on lahjoittanut Adolfina Sjöman vuonna 1882. Eteläsakaran seinällä on kaksi Paul Thorwallin lahjoittamaa puuenkeliä.
Vuonna 1895 maalattu alttaritaulu on Alexandra Såltinin tekemä. Sakariston seinällä on vihkiryijy, jonka paikalliset marttayhdistykset ovat lahjoittaneet 1957. Sakaristossa on myös apostoli Pietaria esittävä taulu.
Urut
Ruotsalaisen kirkon vanhat urut myytiin 1860 Suomalaiselle kirkolle 450 ruplalla. Uudet urut rakensi kaksi vuotta myöhemmin valkjärveläinen Th. Buchert 1 600 ruplalla. Varat saatiin pitäjänmakasiinirahastosta. Kyseisiä urkuja käytettiin aina 1970-luvulle, jolloin kumpaankin kirkkoon hankittiin uudet urut Kangasalan Urkutehtaalta.
Lasimaalaukset
Kirkon lasimaalaukset ovat Lennart Segerstrålen tekemiä. Lasimaalaukset esittävät Jeesuksen vertauksen kylvämisestä (Matt. 13, Mark. 4.). Vasemmanpuoleinen ikkuna kuvaa kuinka jyvästä kasvaa 30-, 60- ja 100-kertainen sato (Matt. 13:8; Mark. 4:8). Oikeanpuoleinen ikkuna taas kuvaa mitä tapahtuu, kun siemen kylvetään erilaisille maaperille (Matt. 13:4-7; Mark. 4:4-7). Sivuikkunassa kuvataan Jeesusta elämän leipänä (Joh. 6:35). Kaksi maalausta on kustantanut tilanomistaja Jonas Borup ja kolmas on seurakuntalaisten keräysvaroilla hankittu.
Siunauskappeli ja uusi hautausmaa
thumb|Vuonna 2008 kunnostetut sankarihaudat uudella hautausmaalla. Taustalla näkyy suuri krusifiksi. Lapinjärvellä on perinteisesti haudattu vainajat kirkon läheisyydessä olevalle hautausmaalle, mutta nykyään suurin osa vainajista haudataan niin sanotulle uudelle hautausmaalle. Se on vanhasta hautausmaasta noin 400 metrin päässä. Lapinjärven sankarihaudat ovat uudella hautausmaalla. Siunauskappeli sijaitsee hautausmaan laidalla, se on kunnostettu vuosina 2003–2004 ja vihittiin käyttöön 7. marraskuuta 2004.
Muistomerkit ja sankarihaudat
Aivan kirkkojen vieressä on Katariinan puisto (myös Sibelius-puisto), jossa on Jean Sibeliuksen esi-isien kunniaksi pystytetty muistokivi. Kellotapulin ja kylänraitin välissä, hautausmaan vieressä on teologian professori G. G. Rosenqvistin muistokivi. Kirkkojen lähellä olevan hautausmaan keskellä on Suomen sisällissodan uhrien sankarihauta. Siunauskappelin vieressä on Kurt Simbergin suunnittelema muistomerkki.
Talvi- ja jatkosodassa kaatuneiden sankarihaudat ovat uudella hautausmaalla siunauskappelin läheisyydessä. Keskellä sankarihauta-aluetta on suuri muistomonumentti ja krusifiksi. Sankarihaudat kunnostettiin kesällä 2008. Alueelle on haudattu 136 sotilasta ja lottaa.
Lapinjärven pikku kirkko
Pikku kirkko sijaitsee aivan isomman kirkon vieressä. Pikku kirkon rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 1744. Jokaiselta tilalta oli vaadittu kymmenen hirttä, seitsemän lattialautaa, 20 lankkua, 150 kattopaanua, kaksi vetonaulaa, 30 tuohilastua ja kaksi penkkilautaa. Kirkon rakensivat suurimmaksi osaksi Kimonkylän ja Porlammin tilat ja yksi tila Kirkonkylältä, yhteensä 48 tilaa. Rakennusmestarina toimi Eerikki Tikkala Porlammilta. Rakennustyö tehtiin nopeasti ja kirkko oli valmis jo 25. toukokuuta 1744. Saarnatuoli valmistui vuonna 1746. Kirkko maalattiin 1818. Kirkko on pohjaltaan neliön muotoinen ja sinne mahtuu noin 150 henkeä.
Armenianjättiputki
pienoiskuva|Armenianjättiputken polttama.
Armenianjättiputki (Heracleum sosnowskyi) on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se kuuluu kaukasian- ja persianjättiputken ohella Suomen jättiputkilajeihin. Se on Suomessa tavattavista kolmesta jättiputkilajista harvinaisin. Näiden lajien erottaminen toisistaan on vaikeaa.
Laji on säädetty haitalliseksi vieraslajiksi koko EU:n alueella, ja siksi sen maahantuonti, kasvatus, myynti ja muu hallussapito sekä ympäristöön päästäminen on kielletty.
Ulkonäkö ja koko
Armenianjättiputki on monokarppinen eli kerran kukkiva monivuotinen ruoho, joka kuolee kukittuaan. Se on yleensä yksivartinen ja varsi saattaa olla jopa viisi metriä korkea. Sen lehdet ovat muuntelevia, ja niiden muoto voi vaihdella typäköistä ja leveänpuoleisista lehtiliuskoista kapeisiin ja teräväkärkisiin. Lehtilapa voi olla jopa metrin levyinen. Kukan teriö säteittäinen, valkoinen. terä- ja verholehtiä yleensä viisi. Heteitä on viisi. Emiö yhdislehtinen, kaksivartaloinen, kaksiluottinen. Kukinto on kerrannaissarja, jossa on pienempiä sarjoja 50–120. Pääsarjan suojuslehdet varisevat aikaisin. Kukkii elo-syyskuussa. Sen hedelmä on 9–11 mm pitkä kaksilohkoinen matalaharjuinen lohkohedelmä. Se voi tuottaa jopa 50 000 siementä.
Muutoin se muistuttaa ulkoasultaan suuresti yleisintä kaukasianjättiputkea ja sitä harvinaisempaa persianjättiputkea. Suomen luonnossa kasvaa myös alkuperäisiä isoja sarjakukkaiskasveja, mutta ne ovat selvästi jättiputkia pienempiä.
Levinneisyys
Armenianjättiputken levinneisyys Suomessa tunnetaan huonosti, mutta sitä arvellaan kuitenkin olevan melko paljon tiedettyä enemmän. Venäjällä ja Virossa se on laajasti levinnyt.
Elinympäristö
Armenianjättiputki viihtyy aurinkoisilla alueilla, ja sen torjuntakeinoksi onkin kaavailtu joskus metsittämistä.
Käyttö
Armenianjättiputkea kehitettiin Euroopassa ja Neuvostoliitossa toisen maailmansodan jälkeen karjalle rehukasviksi. Se sopi kuitenkin huonosti rehuksi, koska kasveja syöneiden eläinten maitoon ja lihaan tuli sivumakua. Vuonna 1957 sitä löydettiin ensimmäisen kerran Virosta, jossa sitä kasvaa nykyisin yleisesti maaseudun karjatilojen läheisyydessä.
Kirvesjärvi (Juupajoki)
Kirvesjärvi on Pirkanmaalla Juupajoella Hulippaan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee ojitetun Päijänteensuon etelälaidalla kankaalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Yhdystie 3421 ohittaa sen eteläpuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132 metriä mpy. Päijännesuo on ojitettu ja suo kallistaa etelään päin. Järveen on johdettu kolme suo-ojaa ja sen eteläpäästä lähtee yksi laskuojaksi luettava oja, joka yhtyy etelässä Ala-Lylyjärven laskuojaan. Laskuoja laskee Hulippaaseen.
Talana (Italia)
Talana on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 027 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 118,68 neliökilometriä. Se sijaitsee 682 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Pajulammi (Juupajoki)
Pajulammi on Pirkanmaalla Juupajoen Lylyn lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee katkeilevan harjujakson varrella Kaaponharjun ja Nälkäkankaan välisellä osuudella. Koska alueella on harjujakson vieressä monia kuoppia, voidaan otaksua Pajulammen olevan suppajärvi. Lampi sijaitsee harjun juurella Lylysuon laidalla. Sillä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat puoliksi harjunrinnettä, joka on osa Mäkelänmäkeä, ja Lylysuota. Lammen ympäri kiertää polku, joka alkaa harjun päällä kulkevalta kantatieltä 58.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy. Lampeen on johdettu ojitetun Lylysuon kuivatusojia. Yksi ojista yhdistää Pajulammen 1,6 metriä matalampaan Kaaponlampeen. Suo viettää Ala-Lylyjärveen, minne kuivatusvedet laskevat.
Historiaa
Vuoden 1964 peruskartassa ei Lylysuota ollut ojitettu kokonaan eikä lampeen vielä johtanut ojia. Vasta vuonna 1979 siihen tuotiin metsäojan vedet, ja vuoden 1986 jälkeen ojitettiin loput Lylysuosta.
Finnish Music Quarterly
Finnish Music Quarterly on vuonna 1985 perustettu suomalainen musiikkilehti, joka kertoo englannin kielellä suomalaisesta musiikkikulttuurista. Vuoden 2015 alusta lukien lehteä on julkaissut Music Finland, minkä lisäksi sen toiminnassa ovat mukana Sibelius-Akatemia, Suomen Säveltäjät ja Muusikoiden liitto.
Medal of Honor: Rising Sun
Medal of Honor: Rising Sun on EA Los Angelesin kehittämä ja EA Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo GameCubelle.
Juoni
Pelin tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain ja Japanin välisiin taisteluihin Tyynenmeren sodassa, ollen pelisarjansa ensimmäinen osa, joka sijoittuu ko. tapahtumiin. Pelissä nähdään muun muassa Hyökkäys Pearl Harboriin, Yhdysvaltain hyökkäys Japanin valloittamille Filippiineille sekä Kwai-sillan tuhoutuminen. Historiallisten tapahtumien joukossa on myös SOE-agenttien tekemä Reinhard Heydrichin salamurha.
Pelaaminen
Tehtäviä voi pelata yksin- tai kaksinpelinä. Lisäksi pelistä löytyy neljän pelaajan moninpeli. Yksinpelissä pelataan Yhdysvaltain korpraali Joseph Griffinillä. GameCuben versiossa Game Boy Advancea voi käyttää muun muassa karttana.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.5/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.4/10.
Tuuli Heinonen
Tuuli Orvokki Heinonen (myöh. Ilmarinen, s. 20. joulukuuta 1956 Vantaa) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija. Uransa aikana hän edusti Korson Kaikua sekä Leppävaaran Sisua ja hänen valmentajanaan toimi Markku Viinanen.
Kalevan kisoista Heinonen saavutti 400 metrin juoksusta pronssia vuonna 1977 sekä 400 metrin aitajuoksusta kultaa vuosina 1978 ja 1981. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 1980 ja 1981 sekä pronssia vuonna 1982 ja 3 x 800 metrin viestijuoksusta kultaa vuonna 1980, hopeaa vuosina 1977, 1979 ja 1981 sekä pronssia vuonna 1976. Sisäratojen SM-kilpailuista Heinonen saavutti hopeaa 400 metriltä vuonna 1979.
Ennätyksikseen Heinonen juoksi 100 metrillä 12,8 (1977), 200 metrillä ulkona 25,2 (1978) ja hallissa 27,15 (1983), 400 metrillä ulkona 56,18 (1978) ja hallissa 57,1 (1979), 100 metrin aidoissa 14,6 (1980) ja 400 metrin aidoissa 58,66 (1981).
Virallisiin kilpailuihin Heinonen ei ole osallistunut vuoden 1983 jälkeen.
Gunman prefektuuri
Gunman prefektuuri sijaitsee Kantōn alueella Honshūn saarella Japanissa. Prefektuurin pääkaupunki on Maebashi. Siellä on 1 967 410 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 6 362,28 neliökilometriä.
Maantiede
Sisämaassa sijaitseva Gunma on Kantōn alueen luoteisin prefektuuri. Prefektuurin pohjoisalue on vuoristoinen, ja suurin osa väestöstä on keskittynyt Gunman eteläosaan Saitaman prefektuurin lähelle. Alueen ilmasto on kylmempi kuin Kantōn alemmissa osissa. Prefektuurin muodon on sanottu muistuttavan lennossa olevaa kurkea.
Aluejako
Gunman prefektuuri jakautuu 12 kaupunkiin ja 23 muuhun kuntaan, joista 15 on maaseutukaupunkeja ja 8 on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat seitsemään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Historia
Gunman alue tunnettiin aiemmin Kōzuken provinssina.
Talous
Gunman moderniin talouteen kuuluvat Maebashin ympäristöön ja prefektuurin itäiseen, Tokiota lähinnä olevaan osaan keskittyneet elektroniikan ja ajoneuvojen valmistus. Perinteisempiä elinkeinoja ovat silkin valmistus ja maatalous.
Nähtävyydet
Gunma on tunnettu kuumista lähteistään: suosittuja kylpyläpaikkakuntia ovat Kusatsu, Minakami ja Ikaho. Prefektuurin vuoristoisuudesta johtuen myös hiihtokeskukset houkuttelevat turisteja.
Pohjankerrossammal
Pohjankerrossammal (Hylocomiastrum pyrenaicum) on melko yleinen laji Pohjois-Suomessa. Se kasvaa tuoreissa metsissä, puronvarsikorvissa ja tunturikoivikoissa ja suosii kalkkivaikutteisia alueita.
Öljynjalostus
right|thumb|250px|[[Royal Dutch Shell|Shellin öljynjalostamo Kalifornian Martinezissa.]]
Öljynjalostus on teollinen, öljynjalostamoissa käytetty petrokemiallinen prosessi, jossa raakaöljystä valmistetaan hyödyllisiä öljytuotteita. Öljy on erilaisten hiilivetyjen seos, josta öljynjalostusprosessissa erotetaan tislaamalla eri jakeita. Jakotislauksen tuotteena tulee raskaöljyä, kevyttä polttoöljyä, petrolia ja bensiiniä sekä kaasumaisia osia, joita käytetään nestekaasussa ja muovien polymeroinnissa. Öljynjalostuksen yksi vaihe on krakkaus, jossa öljyn suuria hiilivetymolekyylejä pilkotaan pienemmiksi. Jalostuksessa raakaöljystä poistetaan suola ja tislaustuotteista rikki.
Öljynjalostuksen historiasta
thumb|250px|Standard Oilin [[öljynjalostamo Clevelandissa Ohiossa vuonna 1899.]]
Maailman ensimmäisen öljynjalostamon perusti vuonna 1854-56 Ignacy Łukasiewicz lähelle Jasloa silloiseen Itävalta-Unkariin nykyisen Puolan alueelle. Tämä oli pieni laitos eikä silloin ollut vielä todellista kysyntää jalostetulle öljylle. Kun Łukasiewiczin öljylamppu tuli suositummaksi, jalostustoimintakin kasvoi kyseisellä alueella. Maaöljystä tehty polttoöljy korvasi eläinrasvan ja traanin eli valaanrasvan.
Ensimmäinen laajempi jalostamo avattiin Ploieștissa, Romaniassa vuonna 1856. Useita muitakin jalostamoja rakennettiin tälle öljyntuotantoalueelle amerikkalaisten yritysten investointeina ennen kuin Natsi-Saksa toisen maailmansodan aikana otti alueen haltuunsa. 1943 USA:n ilmavoimat pommittivat näitä. Myöhemmin jalostamot on korjattu.
Nesteen entinen Neste Oil Naantalin jalostamo käynnistyi 1957 ja Porvoon jalostamo käynnistyi 1966.
Öljynjalostamot eri puolilla maailmaa on rakennettu tuottamaan sijaintialueensa kulutusta vastaavia öljyjalosteita. 1960-luvulla Länsi-Euroopassa eri öljyjalosteiden kulutus kasvoi tasapainoisesti niin, että jalostuksen luonnollinen saantojakautuma eri laatujen tislelaatujen vastasi kulutusta. Yhdysvalloissa tuotettiin runsaasti maakaasua raakaöljyn sivutuotteena. Kaasun hinta oli säännösteltyä ja halpaa, jonka seurauksena sitä käytettiin talojen lämmitykseen ja kaasua riitti myös suurkuluttajille. Raskaampien polttoöljyjen osuus kulutuksesta on siellä jäänyt pieneksi ja joissakin jalostamoissa raskasta polttoöljyä, jonka luonnollinen osuus on noin 50 %, ei tuoteta lainkaan.