cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SFAT
Tietoliikenne
Toinen liikeideaan liittyvä asia oli ensiluokkainen neuvostoaikainen tietoliikenneverkko, jolla tiedettiin tarkkaan, missä säiliövaunu oli tulossa Venäjän federaation rataverkossa satamaan. Myöhemmin yritys ryhtyi tarjoamaan rautatiehuolintapalveluita myös tavanomaisemmilla vaunuilla, koska tarkkaan vaununseurantaa voitiin käyttää myös muille vaunuille.
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki
Kasvuaan varten SFAT haki Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankista lainan 1995 ja sai sen kyproslaiselle tytäryhtiölleen Transfatille 2006. Lainasumma oli 42 000 000 dollaria, minkä lisäksi SFAT itse sijoitti 1 500 Unitemp-rautatievaunun rakennuttamiseen 12 000 000 dollaria omaa pääomaa. Yhden höyrylämmityspanelisen säiliörautavievaunun hinnaksi muodostui näin vain noin 36 000 dollaria.
Jokilaivakuljetukset
Koska 4 000 tonnin jokialuksilla voidaan sulana aikana kuljettaa noin sadan rautatievaunullisen verran öljyä jokia pitkin, ryhtyi SFAT hankkimaan jokitankkialuksia, jotka kykenevät operoimaan jokia pitkin sisä-Venäjältä Suomenlahden rannikolle. Tätä varten perustettiin uusi toimiala ja yhtiö Transpetro Volga. Lopulta yhtiöllä oli myös rannikkokelpoisia tankkereita. Ostettuaan Volgoneft-jokitankkereita, ryhtyi SFAT rakennuttamaan myös omia. 1999 rakennettiin Krasnoje Sormovo-telakalla ensimmäinen SFAT:n omien vaatimusten mukainen Volgoneft-jokitankkeri SFAT-1 (nykyään Hudson), jonka syväys oli suurempi kuin tavallisen Volgoneftin. Seuraavana vuonna rakennettiin SFAT-2 (nykyään James) sekä SFAT-3 (nykyään Trinity). Alun perin suunnitelmana oli rakentaa kolmen aluksen asemesta 5–10.
Yrityksen suomalaisomistuksen hävittyä se otti riskiä öljynkuljetuksissa tankkereilla hankkimalla öljyä Irakista, jonka Yhdistyneet kansakunnat oli julistanut saartoon. Yhdysvaltain laivaston SEAL-joukot laskeutuivat 2.2.2000 Volgoneft-147 aluksen kannelle, joka oli Sovfinamtransin omistuksessa, ja luovuttivat aluksen Omanin takavarikkoon.
Transpetro-Volga myi Hudsonin, entisen SFAT-1:n, Jamesin, entisen SFAT-2:n ja Trinityn, entisen SFAT-3:n 22 500 000 dollarilla 18. heinäkuuta 2003 julkistettujen markkinaraporttien mukaan. Kunkin aluksen kapasiteetti oli 7 970 tonnia kuollutta painoa eli yhteensä 23 910 DWT. Alusten bruttovetoisuus oli 3 x 5 137 GT eli yhteensä 15 411 GT. Hudsonissa on Wartsilan 3 589 hevosvoiman moottori, kun taas kahdessa jälkimmäisessä vain 2 719 hevosvoiman.
Transpetro Volgalle oli siirtynyt myös Volgotankerin aluksia.
SFAT, River Trans Shipping ja Nasdor Inc. perustivat Vision Flot:n, jolle siirrettiin SFAT alukset. Se on nyt merkittävä yhtiö Volgotankerin jälkeen öljyn jokikuljetuksissa.
Fuusio
Sovfinamtransin toiminta fuusioitiin lopulta Venäjän rautatieministeriötä lähellä olevaan toiseen yritykseen, Russkij Miriin ZAO Otekoon. .
Muuta
SFAT:n Suomessa ja Virossa näkyneet siniset säiliörautatievaunut ovat innostaneet myös rautatieharrastajia, jonka vuoksi Virossa valmistetaan SFAT:n mallin mukaisia pienoismallirautatievaunuja, joita voi nähdä Suomessa rautatieharrastajien näyttelyissä.
Puna-armeijan marssiopas Suomeen
Puna-armeijan marssiopas Suomeen (ven. Finljandija : opisanie maršrutov) on Neuvostoliitossa puna-armeijan sotilaskäyttöön tehty kuvaus Suomesta vuodelta 1939. Kirjassa on muun muassa itäisestä Suomesta mittakaavan 1:100 000 karttoja, tietoja puhelinlinjoista, polttoaineen jakeluasemista ja siltojen kantavuustietoja. Suomennoksen teoksesta julkaisi vuonna 1989 Itsenäisyyden Puolesta -yhdistys. Teos sisälsi suomennetun version marssioppaasta ja neuvostotiedustelijoiden käyttöön tehtyjä näytteitä suomen kielen opiskelumateriaalista sekä katsauksen neuvostotiedusteluun talvisotaa edeltävinä aikoina.
Langattoman lähiverkon tietoturva
SSID (Service Set Identifier)
Service Set ID (SSID) on korkeintaan 32 merkkiä pitkä, muutettavissa oleva tunnus, jonka perusteella asiakkaat kytkeytyvät haluamaansa langattoman verkon tukiasemaan eli Access Pointiin (AP).
Access Point -laite voidaan yleensä asettaa lähettämään SSID-tietoa ilmatielle, ja monessa laitteessa tämä ominaisuus on oletuksena päällä. Näin asiakkaan ei tarvitse tietää SSID:tä kytkeytyäkseen kyseiseen verkkoon. Tästä ominaisuudesta on hyötyä, jos esimerkiksi yrityksessä tai oppilaitoksessa halutaan antaa vierailijoiden käyttää jotain osaa verkosta tai jos verkko on muuten tarkoitettu julkiseksi.
Jos kuitenkin halutaan vaikeuttaa asiattomien henkilöiden pääsyä verkkoon, tämä ominaisuus voidaan kytkeä pois käytöstä, tai valita ns. hidden-SSID -toiminto. On kuitenkin huomattava, että tämä varotoimenpide estää ainoastaan satunnaiset verkkoskannaukset. Uuden asiakkaan kirjautuessa langattomaan lähiverkkoon, SSID-tieto kulkee salaamattomana asiakkaan ja Access Pointin välillä. Niinpä tarpeeksi kauan verkkoa kuuntelemalla on mahdollista saada SSID selville, vaikka tukiaseman julkinen SSID-lähetys olisikin kytketty pois päältä. SSID:n piilottaminen ei siis juurikaan hidasta todellista murtautujaa, mutta haittaa mahdollisesti omaa käyttöäsi. Microsoftin mukaan SSID:n piilottaminen saattaa jopa huonontaa tietoturvaa.
Pääsylistat
Ulkopuolisten henkilöiden pääsyä verkkoon voidaan rajoittaa käyttämällä Access Pointissa listaa, jossa määritellään ne asiakaslaitteiden MAC-osoitteet, joille sallitaan pääsy verkkoon. Tämän metodin huono puoli on siinä, että se lisää verkon ylläpitäjän työtaakkaa, koska jokainen MAC-osoite on lisättävä manuaalisesti jokaisen verkon tukiaseman pääsylistaan. Jotkin tukiasemavalmistajat tosin tarjoavat tuotteilleen ohjelmistoja, joilla listojen hallinta voidaan toteuttaa koostetusti. Silti osoitteet on lisättävä edelleen manuaalisesti.
WEP
WEP (engl. Wired Equivalent Privacy) tarjoaa rajoitetun tavan verkossa tunnistautumiseen. Asiakkaan laitteistopohjainen tunnistaminen voi olla joko avoin tai perustua jaettuun avaimeen AP:n ja asiakkaan välillä. Jos käyttäjän tunnistaminen on tarpeen, se voidaan toteuttaa RADIUS (Remote Authentication Dial In User Service) -protokollaa käyttäen. RADIUS-palvelin voi toimia useammantyyppisen tunnistamisen perustana, joten sitä voidaan käyttää myös VPN (Virtual Private Network) -asiakkaiden tunnistamiseen.
WPA ja WPA2
WPA- ja WPA2-standardeissa molemminpuolinen autentikointi alkaa asiakkaan yrittäessä kirjautua tukiaseman piirissä olevaan verkkoon. Tukiasema tiedostaa asiakkaan läsnäolon, mutta estää tältä pääsyn verkkoon, kunnes tämä saadaan tunnistettua. Asiakas toimittaa tunnistetiedot, jotka tukiasema toimittaa autentikointipalvelimelle. Tunnistautuminen verkkoon tapahtuu käyttäen IEEE 802.1X/EAP -rajapintaa. Sekä asiakas että autentikointipalvelin tunnistautuvat toisilleen tukiaseman kautta. Molemminpuolinen tunnistautuminen lisää verkon turvallisuutta huomattavasti, koska myös palvelin tunnistautuu asiakkaalle. Näin asiakas tietää tunnistautuvansa oikealle autentikointipalvelimelle, eikä ole vaaraa joutua ns. evil twin -hyökkäyksen kohteeksi.
Kirjautumispalvelimen hyväksyessä asiakkaan tämä liitetään WLAN-verkkoon. Jos tunnistamista ei tapahdu, asiakas pysyy edelleen estettynä verkkoon pääsystä. Kun asiakas tunnistetaan, asiakaskone ja palvelin luovat samanaikaisesti PMK (Pairwise Master Key) -avainparin.
Kun kirjautumispalvelin on hyväksynyt asiakkaan verkkoon käyttäjäksi, kirjautuminen saatetaan loppuun tukiaseman ja asiakkaan välillä. Tähän kuuluu salausavainten muodostaminen ja asentaminen asiakkaalle, johon käytetty protokolla on WPA-standardissa TKIP (Temporal Key Integrity Protocol) ja WPA2-standardissa AES (Advanced Encryption Standard).
WEP
WEP on WLAN-tekniikan alkuperäinen, vanhentunut ja verkkohyökkäyksille alttiiksi osoittautunut salausprotokolla. WEP käyttää 40-, 104- tai 232-bittistä salausta, mutta sen RC4-salausprotokollassa olevan puutteen vuoksi joidenkin pakettien kehyksissä lähetetään salaamattomia bittejä, alustusvektoreita (initialization vector, IV) ja niiden perusteella voidaan helposti laskea käytetty salausavain. Monet uudemmista WLAN-korteista sisältävätkin tekniikkaa, jolla pystytään vähentämään näiden tietojen lähettämistä.
WPA (TKIP)
WPA:n uusi salausmetodi poistaa kokonaan WEP-salauksen tunnetut ongelmakohdat, jotka johtuvat WEPin käyttämästä staattisesta salausavaimesta. TKIP korvaa WEPin käyttämän tukiasemaan ja asiakkaalle manuaalisesti syötetyn 40-bittisen staattisen avainparin 128-bittisellä pakettikohtaisella salausavaimella. WEPin purkamisessa oleellisena osana oleva salausavaimen ennustettavuus poistuu TKIP-avainta käytettäessä, koska avainparit luodaan dynaamisesti pakettikohtaisesti. WPA-salaus sisältää myös pakettien eheyttä valvovan MIC (Message Integrity Check) -toiminnon, joka tarkistaa jokaisen paketin, jolloin mahdollinen hyökkääjä ei pysty kaappaamaan paketteja ja muuttamaan niiden tietoja. WPA toimii verkon fyysisellä MAC-kerroksella.
Kun käyttäjä on autentikoitu verkkoon käyttäjäksi jonkin edellä mainitun tavan mukaisesti, joko kirjautumispalvelin tai tukiasema luo uniikin pääavainparin (PMK, Pair-wise Master Key) käyttäjälle session ajaksi. TKIP-protokolla toimittaa avaimen käyttäjälle, eli luo avainhierarkian ja dynaamisten avainten hallintajärjestelmän. Tämän avaimen mukaan TKIP luo dynaamisesti pakettikohtaiset avaimet jokaisen verkkoon toimitetun paketin salaamiseksi.
Tämä tekniikka korvaa WEP-salauksen staattisen, manuaalisesti syötetyn avainparin noin 280 triljoonalla mahdollisella avaimella, joita voidaan käyttää jokaisen paketin salaamiseen.
MIC (Message Integrity Check) -toiminto estää hyökkääjää muuttamasta verkossa liikkuvien pakettien sisältöä vahvan matemaattisen funktion avulla, jossa sekä lähettäjä että vastaanottaja laskevat jokaisesta paketista tarkistussumman, joita verrataan keskenään pakettien eheyden takaamiseksi. Jos MICit eivät täsmää, paketin katsotaan olevan muutettu, ja se jätetään huomioimatta. MICissä on myös ylimääräinen turvallisuustoiminto, jossa havaittaessa virheellinen paketti kaikki verkon asiakkaat autentikoidaan uudelleen ja kaikki uudet tunnistuspyynnöt estetään minuutin ajaksi.
WPA2 (AES)
AESia vastaan ei ole yhtään tunnustettua hyökkäystä. Kaikki AESia käyttävät tekniikat on hyväksytty salaamaan Yhdysvaltojen hallituksen "non-classified" -luokiteltu tieto Kansallisen turvallisuusviraston (NSA) puolesta. Tämä on ensimmäinen kerta, kun siviileillä on pääsy salaustekniikkaan, jonka NSA on hyväksynyt salaamaan TOP SECRET -luokittelemaansa aineistoa.
Suomen Kyberturvallisuuskeskus suosittelee kuluttajille AES-algoritmia käyttävää WPA2-salausmenetelmää, ja vahvaa salasanaa. Langattoman tukiaseman asetuksissa se esiintyy yleensä merkintänä "WPA2+PSK (AES)" tai "WPA2-Personal".
Tietomurron havaitseminen
Useat WLAN-kortit on mahdollista asettaa kuuntelutilaan, jolloin ne eivät lähetä tietoa, vaan ainoastaan vastaanottavat verkossa liikkuvaa tietoa. Tässä tilassa tehtyä verkkokuuntelua ja pakettien keräystä salausavaimien purkamiseksi on mahdotonta havaita. Tätä ominaisuutta on myös mahdollista käyttää täysin laillisesti, oman verkkonsa valvomiseen. Kuuntelemalla verkkoa voidaan nopeasti havaita yhteydenottoyritykset tuntemattomilla tai väärennetyillä MAC-osoitteilla. Hälyttävää on esimerkiksi se, jos jonkun oman koneen verkkokortin MAC-osoitteella näyttäisi olevan liikennettä aikana, jolloin se ei ole varmasti päällä. Tällaisten tietojen perusteella voi harkita, onko syytä nostaa langattoman lähiverkkonsa tietoturvaa, esimerkiksi ottamalla tehokkaampi algoritmi käyttöön salauksessa.
Verkkokuunteluun ja WEP-salauksen murtamiseen sopivia ohjelmia ovat esimerkiksi:
Virtavästäräkki
Virtavästäräkki, aikaisemmalta nimeltään vuorivästäräkki (Motacilla cinerea) on västäräkkien heimoon kuuluva lintulaji. Lajin kuvaili ja nimesi Marmaduke Tunstall vuonna 1771.
Ulkonäkö
Virtavästäräkki on päältä harmaa ja sen mustissa siivissä on valkoinen juova. Alapuolelta se on keltainen, varsinkin pyrstön tyvestä.
Levinneisyys
Virtavästäräkki on Suomessa itäinen uudistulokas. 15–30 paria pesii Pohjois-Suomen itäosissa.
Elinympäristö
Virtavästäräkki on avomaan lintu, joka viihtyy kirkasvetisten jokien rannoilla, erityisesti koskipaikoilla.
Nimi
Tieteellinen suvun nimi Motacilla on Varron antama nimi västäräkille ja tulee verbistä motare (liikkua) ja sen diminutiivista. Sanan pääte -cilla ymmärrettiin keskiajalla virheellisesti latinan sanaksi "pyrstö" (latinaksi pyrstö on todellisuudessa cauda). Väärä käännös näkyy suvun englantilaisesta nimestä wagtail. Lajinimi cinerea (lat.) tarkoittaa tuhkanharmaata.
Iso Koukkujärvi (Jyväskylä)
Iso Koukkujärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Hirvimäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Ison Koukkujärven pinta-ala on 9,9 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä. Järven eteläosan kaksi lahtea sijaitsevat Jämsän alueella.
Vesistösuhteet
Iso Koukkujärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saarijärven alueeseen (14.272) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,4 metriä mpy.
Agenttien verkossa
Agenttien verkossa on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1965. Rock Hudson esittää siinä kuuluisaa psykiatria, joka hoitaa työssään stressaantunutta tutkijaa, joka työskentelee huippusalaisessa hankkeessa. Potilas siepataan, ja vain psykiatri voi auttaa hänen jäljittämisessään.
Anish Kapoor
Anish Kapoor (s. 12. maaliskuuta 1954) on intialainen, vuodesta 1972 Britanniassa asunut kuvanveistäjä. Hän syntyi Mumbaissa ja oli vuonna 1990 edustettuna Venetsian biennaalissa. Hänelle myönnettiin vuonna 1991 Turner-palkinto.
Kapoor opiskeli kuuluisassa yksityiskoulussa Doon Schoolissa. Muutettuaan Englanti in hän opiskeli Hornseyn ja Chelsean taidekouluissa.
Kapoor kuuluu 1980-luvun alussa läpimurron tehneisiin englantilaisiin kuvanveistäjiin ja on saavuttanut kansainvälistä kuuluisuutta. Kapoor työskentelee Lontoossa, vaikka vierailee säännöllisesti myös Intiassa. Hän on sanonut, että hänen taiteensa on saanut vaikutteita sekä itäisistä että läntisistä kulttuureista. Hän on saanut taidehistoriallisia vaikutteita Andrea Mantegnalta, Joseph Beuysilsta, Barnett Newmanilta ja Yves Kleinilta.
Työt
Kapoorin teokset määritellään tavallisesti postminimalismiksi. Ne ovat usein yksinkertaisia, kaarevia muotoja, tavallisesti monokromaattisia ja kirkasvärisiä. Ne kiinnittävät usein katsojan huomion teosten onkaloiden mysteerisyyteen, kunnioitusta herättävään kokoon tai yksinkertaiseen kauneuteen. Niiden houkuttelevat pinnat vetoavat katsojan kosketusaistiin ja kiehtovat heijastavilla ulkopinnoilla.
Kapoorin varhaiset teokset perustuvat pigmenttijauheseen, joka peittää teokset ja niiden ympärillä olevan tilan. Tähän Kapoor sai idean kirkasvärisistä pigmentikummuista, joita on Intian toreilla ja temppeleissä. Myöhemmin hän teki teoksia kiinteistä, louhituista kivistä, joissa on usein kaiverrettuja tai hiottuja aukkoja ja onkaloita. Ne viittaavat ja leikittelevät usein kahtalaisuuksilla (kuten maa-taivas, aine-henki, näkyvä-ei-näkyvä, tietoinen-ei-tietoinen, mies-nainen, ruumis-mieli). Kapoorin uusimmat teokset ovat peilin tavoin katsojaa tai ympäristöä heijastavia tai vääristeleviä.
Tuotanto
Kapoor on tehnyt useita suuria teoksia 1990-luvulta alkaen. Niistä maailmanlaajuisesti tunnetuin on Cloud Gate (2004), ruostumattomasta teräksestä tehty 110 tonnia painava veistos Chicagon Millennium-puistoon.
Vuonna 2004 Kapoor voitti veistoskilpailun syyskuun 11. päivän terrori-iskujen brittiläisten uhrien muistomerkiksi New Yorkissa. Syksyllä 2008 Kapoor valittiin Lontoon Trafalgar Squaren niin sanotun neljännen jalustan veistoskilpailun ehdokkaaksi.
Kapoor suunnitteli Lontoon vuoden 2012 olympialaisten olympiapuistoon 115 metriä korkean näköalatornin, jonka nimi on ArcelorMittal Orbit. Tornin kustannukset olivat yli 20 miljoonaa euroa.
Suomessa
Kapoorin taidetta on ollut useita kertoja esillä myös Suomessa. Vuonna 1983 hänen töitään oli esillä Pariisin biennaalia esittelevässä näyttelyssä Sara Hildénin taidemuseossa Tampereella ja vuonna 1987 brittiläistä kuvanveistoa esittelevässä yhteisnäyttelyssä. Ars-näyttelyissä Kapoor oli edustettuna 1995 ja 2001.
Vuonna 1996 Ars Nova -museossa Turussa oli esillä Kapoorin yksityisnäyttely, jossa oli 16 veistosta, sarjat Angel (Enkeli) ja Void Field (Tyhjä kenttä). Myös Helsingin Taidehallissa on järjestetty hänen yksityisnäyttelynsä vuonna 2001.
Vuonna 2004 Kapoor osallistui Future Systems -ryhmän kanssa Rovaniemellä pidettyyn lumi- ja jääveistostapahtumaan The Snow Show.
Liisa Tukkimäki
Liisa Tukkimäki on suomalainen radiotoimittaja, joka teki yli 35-vuotisen uran Yleisradiossa. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin valtion journalistipalkinto. Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti.
Kuopiosta kotoisin oleva Tukkimäki valittiin ensimmäiseksi varsinaiseksi juontajaksi radion vastaperustettuun Tänään iltapäivällä - ajankohtaisohjelmaan vuonna 1972. Sen lisäksi Tukkimäki teki 1970-luvulla lukuisia reportaasi- ja haastattelumatkoja Suomessa ja selosti radioon mm. Ruotsin kuninkaalliset häät kesäkuussa 1976. Hän on ollut toimittajana radion kulttuuritoimituksessa sekä muun muassa Kansanradiossa 1980-luvun alussa. Hän toimi Pääministerin haastattelutunti -ohjelman puheenjohtajana usean vuoden ajan.
Vuonna 1986 Tukkimäki valittiin radion ajankohtaisohjelmien toimitussihteeriksi, ja hän toimi vuodesta 1997 lähtien tuottaja- tai toimituspäällikkötehtävissä eläkkeelle siirtymiseensä 28. helmikuuta 2009 saakka.
Tukkimäki on kirjoittanut kirjan Varuskuntaelämää Kuopion kasarmilla 1940- ja 1950-luvulla (Snellman-Instituutti 1998, ISSN 1236-1747).
Liisa Tukkimäen äiti Hilkka Tukkimäki oli myös toimittaja ja isä Eino Tukkimäki upseeri.
Västäräkki
Västäräkki (Motacilla alba) on västäräkkien heimoon kuuluva pitkäpyrstöinen varpuslintulaji.
Piirteet
Västäräkki on 16,5–19 senttimetriä pitkä ja painaa 18–23 grammaa. Koiras on naarasta hiukan kookkaampi.
Västäräkillä on harmaa selkä ja valkea vatsapuoli. Pyrstössä on mustaa ja valkoista, ja siivissä on leveä valkoinen juova tummalla pohjalla. Nokka ja koivet ovat mustat. Pään etuosa on valkoinen. Koiraan päälaen takaosa, kurkku ja kuvunseutu ovat mustat, naaralla harmaat tai mustanharmaat. Nuorten ja talvipukuisten västäräkkien pää on harmaa.
Västäräkin pyrstö on pitkä ja keikkuu lajille tyypillisesti kävelyn aikana.
Västäräkin ääni on lyhyt kaksitavuinen ”tsi-tsit” ja se ääntelee liikkuessaan jatkuvasti. Laulu on hiljaista rupattelevaa lavertelua, jota koiras esittää tavallisesti kivellä tai talon katolla, hieman muuta ympäristöä korkeammalla. Pedon tai ihmisen tullessa poikaspesän lähelle emot varoittelevat sydäntä särkevästi tsilputtaen.
Vanhin suomalainen rengastettu västäräkki on ollut 7 vuotta 11 kuukautta 14 päivää vanha. Euroopan vanhin oli 12 vuoden 3 kuukauden ikäinen brittiläinen lintu.
Levinneisyys
Västäräkki pesii laajalla alueella Aasiassa ja Euroopassa. Pieni kanta esiintyy myös Alaskan länsiosassa. Västäräkki talvehtii Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa. Lajia tavataan ympärivuotisesti Länsi- ja Etelä-Euroopassa sekä Korean niemimaalla ja Japanissa. Euroopan kannaksi arvioidaan 17–28 miljoonaa paria ja koko maailman kannaksi 135–221 miljoonaa paria. Lajin kanta on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Västäräkki pesii yleisesti koko Suomessa ja sen pesimäkannaksi arvioidaan 400 000–600 000 paria. Syysmuutto tapahtuu elo–lokakuussa ja kevätmuutto huhti–toukokuussa. Se talvehtii Lähi-idässä ja Koillis-Afrikassa. Suomessa västäräkki on luokiteltu vuodesta 2019 lähtien silmälläpidettäväksi lajiksi. Sitä ennen se oli elinvoimainen.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Kuvassa vasemmalla [[Käki|käen (Cuculus canorus canorus) muna ja oikealla västäräkin (Motacilla alba) munia.]] Västäräkin pesäpaikkojen kirjo on hyvin laaja. Se tekee pesänsä korsista ja sammalista, ja vuoraa sen villalla ja karvoilla. Naaras munii toukokuussa 2–7 munaa. Munat kuoriutuvat 10–15 vuorokauden kuluttua, ja pesästä poikaset lähtevät 11–16 vuorokautta myöhemmin.
Ravinto
Västäräkki syö hyönteisiä kuten sääskiä, päivänkorentoja, vaaksiaisia, kovakuoriaisia, sudenkorennon toukkia, perhostoukkia ja koita sekä muita selkärangattomia. Se voi syödä myös leivänmuruja ja ruoantähteitä.
Kansanperinteessä
Västäräkki on pidetty lintu kansanperinteessä; sen on sanottu tulevan kurkien selässä tai niiden siipien alla (kuten myös syksyllä pois muuttaessaan). Kautta Pohjolan on uskottu, että jos ensi kertaa keväällä västäräkin kohdatessaan se tulee suoraan vastaan ja sen mustan leukalapun näkee, on se tiennyt huonoa onnea ja vastoinkäymisiä. Sitä vastoin takaa päin nähty ensimmäinen västäräkki on ollut onnen ja ilon enne.
”Västäräkistä vähäsen” viittaa siihen, ettei enää ole pitkä aika kesään västäräkkihavainnon jälkeen. Hämeenkyrössä ”västäräkki voin sulaa, pääsky päivän lämmittää”. Kansanperinteessä on uskottu, että västäräkit talvehtivat kivikasoissa. Uskomus on lähtenyt siitä, että niitä on nähty hyvin pian sen jälkeen kun lumi on kiviröykkiöistä sulanut. Västäräkkien ilmaannuttua ei takatalvi ole kuitenkaan voinut enää yllättää, niin varma kevään merkki ”kallonpotkuttaja” on ollut. Tällä nimellä lintua on kutsuttu ainakin lounaisrannikolla, ja se on viitannut västäräkin tuloon suurin piirtein jäiden lähdön aikaan eli sen kuvaannolliseen kykyyn hajottaa jäät; ”kallo” tarkoittaa nimittäin rantajäätä.
Ympäri Suomea on pidetty selvänä, että mitä enemmän on västäräkkejä kynnön tai kylvön aikaan pellolla hyppelemässä, sitä parempi viljavuosi on tulossa. Sortavalassa lintua on kutsuttu jopa kylvättäjäksi. Nousiaisissa on puolestaan perunavuosi mennyt piloille, jos ei perunanistutuksen aikaan ole västäräkkejä pellolla ollut seurana. Lounais-Suomessa yksi västäräkin nimi on ollut kyntäjäinen, Karjalassa puolestaan vagolindu, jotka molemmat kielivät samasta asiasta. Kyntö- tai kylvötöitä seurailevaa västäräkkiä ei ole pitänyt mennä tappamaan; pahimmassa tapauksessa surmaajalta on kuollut pian härkä.
Merikarvialla puolestaan on kalavuosi ollut sitä parempi, mitä enemmän on västäräkkejä merenrannalla tepastellut. Ahvenanmaalla rannalla kirmaileva västi on ollut oiva merkki onnistuneesta hylkeenpyyntireissusta, mutta merelle lentävä lintu on tarkoittanut, että on voinut jättää haaveet saaliista sikseen.
Kauhajoelta on peräisin toteamus, että jos joku on oikein nätti, iloinen ja vikkelä, sanotaan ”on kuin västäräkki”.
Symbolina
Västäräkki on valittu Latvian kansallislinnuksi sekä Pirkanmaan maakuntalinnuksi.
Nimi
Motacilla on keskiajan latinaa ja tulee osista motare ("liikkua") ja -cilla, joka on diminutiivipääte. Nimi tulee antiikin kreikan sanasta muttex, joka oli Heysychiuksen mainitsema lintu. Ornitologisessa nimistössä -cilla alettiin västäräkin perusteella virheellisesti ymmärtää sanaksi "pyrstö", minkä takia merikotkan lajinimeksi annettiin albicilla, jonka katsottiin tarkoittavan valkopyrstöistä. Lajinimi alba on latinaa ja tarkoittaa valkoista.
Richard Marner
Richard Marner (syntyjään Aleksandr Moltšanov, 27. maaliskuuta 1921 Petrograd, Neuvosto-Venäjä – 18. maaliskuuta 2004 Perth, Skotlanti) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa saksalaisen eversti Kurt von Strohmin roolissa televisiosarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen (1982–1992).
Nuoruus
Moltšanov syntyi Petrogradissa, Neuvosto-Venäjällä vuonna 1921. Hänen isänsä Pavel oli ollut Henkikaartin Semjonovin rykmentin eversti keisarinvallan aikana. Koko perhe kuitenkin jätti kotimaan jo tulevan näyttelijän varhaislapsuudessa, paeten Suomen ja Saksan kautta Iso-Britanniaan jossa hänen isoisoäitinsä, kansallismielinen kirjailija Olga Novikova jo asui.
Ura
Marnerilla ei ollut näyttelijänkoulutusta. Hän teki ensiesiintymisensä West End-teatterissa 1950-luvulla Robert Stolzin näytelmässä Rainbow Square. Kosmopoliittisuudensa ansiosta Marner sai paljon rooleja, kuten venäläisen upseerin roolin Peter Ustinovin näytelmästä The Love of Four Colonels.
1960-luvulla Marner alkoi esiintyä televisiossa. Vuonna 1960 hän näytteli anestesiologia Danger Man -sarjan yhdessä jaksossa. Sen jälkeen hän vieraili muun muassa sarjoissa Me kostajat, Jason King ja Maanalainen armeija. Marner esiintyi myös elokuvissa Afrikan kuningatar (1951), Mies kylmästä (1965), Likainen tusina (1967) ja Elät vain kahdesti (1967).
Marner aloitti tunnetuimmassa roolissaan Maanalainen armeija iskee jälleen -komediasarjan eversti Kurt von Strohmina vuonna 1982, näytellen sarjassa sen päättymiseen asti. Marner näytteli von Strohmia myös sarjaan perustuvassa näytelmässä, jota esitettiin London Palladiumissa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Sarjan päättymisen jälkeen Marner nähtiin vielä televisiosarjassa Lovejoy vuonna 1994 sekä elokuvassa Peloista pahin vuonna 2002.
Yksityiselämä
Marner oli naimisissa näyttelijä Pauline Farrin kanssa vuodesta 1947 kuolemaansa saakka. Heillä oli yksi tytär, Helen. Marner kuoli 82-vuotiaana Perthissä 18. maaliskuuta 2004.
Elliot (Etelä-Afrikka)
Elliot on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 14 400 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Ilmasto
Elliotissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 680 millimetriä. Helmikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 19 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 8 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 100 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 13 millimetriä.
Hirvijärvi (Jyväskylä)
Hirvijärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Hirvimäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,3 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saarijärven alueeseen (14.272) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 169,7 metriä mpy.
Pohjois-Carolinan yliopisto
Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä on yksi suurimmista kampusyliopistoista. Se on myös parhaiten menestynyt kampus yliopistorankingeissa. Esimerkiksi tieteellisiin saavutuksiin pohjautuvassa kiinalaisessa ARWU-vertailussa Chapel Hill sijoittui vuonna 2021 sijalle 29 maailman parhaimpien yliopistojen joukossa. Toinen samalle maailman huippuyliopistojen listalle yltänyt kampusyliopisto oli Greensboro, joka arvioitiin tuhannen yliopiston listauksessa sijaluokkaan 801–900.
Lanny Bassham
Lanny Bassham (s. 2. tammikuuta 1947) on yhdysvaltalainen kilpa-ampuja ja olympiavoittaja.
Münchenin 1972 olympialaisissa texasilainen Lanny Bassham ampui pienoiskiväärin kolmen asennon kilpailussa hopeaa tuloksella 1157. Hänen maanmiehensä John Writer voitti kultaa maailmanennätystuloksella 1166. Bassham ampui makuulta 390 pistettä, pystystä 375 pistettä ja polvelta Writeriakin paremmin 392 pistettä. Vapaakivääriammunnassa Bassham sijoittui seitsemänneksi tuloksella 1144, joka jäi 11 pistettä voittaja Lones Wiggerin ja 5 pistettä pronssimitalisti Lajos Pappin tuloksesta.
Seuraavan olympiadin aikana Bassham keskittyi henkiseen valmentautumiseen ja voitti Montrealin 1976 olympialaisissa pienoiskiväärin kolmen asennon kilpailussa kultaa. Hänen yhteistuloksensa oli 1162, joista hän sai 397 makuuasennosta, 373 pystystä ja 392 polvelta. Hänen maannaisensa Margaret Murdock ampui saman yhteistuloksen mutta jäi hopealle, koska Basshamilla oli kolme täyden sadan pisteen sarjaa Murdockin yllettyä vain kahteen. Bassham piti voiton ratkaissutta sääntöä typeränä ja veti palkintojenjaossa Murdockin vierelleen palkintokorokkeen ylimmälle tasolle, jossa he yhdessä kuuntelivat Yhdysvaltain kansallislaulun.
Prototype Cup Germany -kausi 2023
Prototype Cup Germany -kausi 2023 on vuonna 2023 järjestettävä Prototype Cup Germany -sarjan toinen kausi. Kaudella ajetaan kuudessa tapahtumassa kaksi kilpailua kussakin. Sarjan järjestävät ADAC ja Creventic.
Kolme kilpailuviikonloppua ajetaan samassa tapahtumassa kuin DTM-sarjan kilpailut.
Kilpailijat
Suomalainen Koiranen Kemppi Motorsport osallistuu kaudelle kahdella kuljettajalla, jotka ovat Laurents Hörr ja Matthias Lüthen.
Hiirihaukat
Hiirihaukat (Buteo) on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintusuku, johon kuuluu Birdlife Suomen mukaan 26 lajia. Sukuun kuuluu noin 9 prosenttia kaikista päiväpetolinnuista ja 12 prosenttia haukkojen heimon lajeista.
Koko ja ulkonäkö
Hiirihaukat ovat suurehkoja, pitkä-, pyöreä- ja leveäsiipisiä lintuja, joilla on pyöreä ja leveä pyrstö, vankka ruumiinrakenne ja enimmäkseen tumma höyhenpuku. Jalat ovat melko lyhytvarpaiset, mutta hyvin tehokkaat saalistamiseen. Siipiväli vaihtelee metristä vähän yli puoleentoista metriin. Naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Suvun edustajien koko vaihtelee 200 grammaa painavista koiraspuolisista soreahiirihaukoista yli kaksi kiloa painaviin mongolianhiirihaukkanaaraisiin.
Levinneisyys
Hiirihaukkoja tavataan viidellä mantereella sekä useilla valtamerisaarilla, mutta Australiasta ne puuttuvat. Euroopassa tavataan kolmea lajia, joiden kaikkien levinneisyys ulottuu myös muille mantereille. Piekana ja sitä etelämpänä elävä hiirihaukka kuuluvat myös Suomen pesimälinnustoon. Arohiirihaukka pesii Euroopassa vain Balkanin niemimaalla.
Elintavat
Hiirihaukat ovat enimmäkseen savannien ja muiden aukeiden alueiden petolintuja. Useimmat lajit elävätkin trooppisten seutujen avoimilla mailla. Niitä tavataan myös metsissä.
Hiirihaukat ovat liitolentäjiä, jotka kaartelevat vaivattomasti heikossakin tuulessa tai nousevissa ilmanpyörteissä. Ne ovat helposti havaittavia ja kuuluvat parhaiten tunnettuihin haukkalajeihin, sillä niillä on tapana liidellä laiskasti ympyrää ilmassa ja oleilla näkyvällä tähystyspaikalla. Hiirihaukat saalistavat yleensä tähystyspaikaltaan ja pudottautuvat sieltä nappaamaan saaliin.
Taskukamera
Taskukameraksi kutsutaan taskuun sopivaa kameraa. Aikaisemmin suuri osa kameroista oli suurikokoisia, minkä vuoksi käsite pokkari oli myynnillisesti tarpeellinen. Vuosisadan alussa Leica kehitti taskukokoisen kinokameran.
Julien Robert
Julien Robert (s. 11. joulukuuta 1974 Grenoble, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä.
Robert kuului MM-kilpailuissa 2001 kultaa voittaneeseen Ranskan viestijoukkueeseen. Hän saavutti samasta kilpailusta pronssia Oberhofissa 2004. Olympialaisissa hän kuului pronssia voittaneeseen Ranskan joukkueeseen sekä Salt Lake Cityssä 2002 että Torinossa 2006.
Stavrákia
Stavrákia on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 913 (vuonna 2011).
Stavrákian kylä sijaitsee noin 16 kilometriä lounaaseen Iraklionin keskustasta. Se on rakennettu noin 240 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Stavrákia muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Σταυρακίων, Topikí Koinótita Stavrakíon). Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisissa lähteissä vuonna 1248 nimellä Stavrachi (Σταυράκι, Stavráki; yksikkömuoto nykyisestä nimestä). Kylän tärkein kirkko on omistettu sen suojeluspyhälle Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios).
Sénoudébou
Sénoudébou (myös Sénédébou) on kylä Tambacoundan alueen Bakelin departementin Bélén kunnassa Senegalissa. Se sijaitsee Faléméjoen rannalla 13 kilometriä Kidirasta etelään. Kylässä on 1 800 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).
Sénoudéboun lähellä lienee sijainnut André Bruen johtamien ranskalaisten 1700-luvun alussa rakentama Saint-Pierren linnoitettu kauppa-asema. Vuonna 1845 kylään perustettiin uusi linnake, joka liittyi pohjoisempana Senegaljoen varrella sijainneeseen Bakelin kauppa-asemaan. Niitä vahvistettiin kuvernööri Louis Faidherben aikana, joka rakennutti linnoituksen myös Senegalin yläjuoksulle Médineen.
Sénoudéboun linnoitus sijaitsi Bundun alueella lähellä Bambukin kultaesiintymiä. Se oli osa Faidherben strategiaa, jolla pyrittiin estämään brittien eteneminen Gambiajoelta sekä Umar Talliin tukulorivaltakunnan laajentuminen länteen Futa Toroon ja edelleen Atlantin rannikolle. Ranskalaiset hylkäsivät linnoituksen 1860-luvun alussa, minkä jälkeen siellä asuivat Bundun hallitsijat.
Sénoudéboun linnoituksesta on jäljellä päärakennuksen kulmahuoneet ja osa sitä ympäröineestä muurista. Se oli rakennettu etupäässä kivestä ja tiilistä ja käsitti useita talousrakennuksia. Lähellä sijaitsi myös Bundun hallitsijan afrikkalainen linnoitus eli tata.
Kylän asukkaat ovat fulbeja ja soninkeja. Siellä on koulu ja terveysasema.
Anita Seppä
Anita Irmeli Seppä (s. 1969) on Taideyliopiston Kuvataideakatemian taidehistorian ja -teorian professori. Aiemmin Seppä on työskennellyt eri yliopistoissa. Vuonna 2004 Seppä valittiin Taideteollisen korkeakoulun Porin Visuaalisen kulttuurin yksikön (sittemmin Porin Taiteen ja median laitos) visuaalisen kulttuurin teorian professoriksi. Vuosina 2004–2006 hän toimi laitoksen varajohtajana, koulutusohjelmajohtajana sekä myöhemmin varadekaanina. Sepällä on dosentuurit Helsingin yliopiston estetiikan sekä Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen oppiaineissa. Hän on julkaissut lukuisia oppikirjoja, tieteellisiä artikkeleita ja artikkelikokoelmia. Vuonna 2015 Seppä oli luomassa Taideyliopiston Tutkimuspaviljonkia Venetsiaan yhdessä Jan Kailan ja Henk Slagerin kanssa. Hän toimi paviljongin komissaarina vuosina 2015 ja 2017.
Anita Sepällä on yhteinen tytär kirjailija Helena Sinervon (s. 1961) kanssa. Hänen nykyinen puolisonsa on Corinne Björkenheim (s. 1962).
Fort Beaufort
Fort Beaufort on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 25 700 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Ilmasto
Fort Beaufortissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen aroilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin on leutoa ja kuivempaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 500 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 13 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 13 °C. Sateisin kuukausi on maaliskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 70 millimetriä. Kesäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 17 millimetriä.
Pieni Hirvijärvi (Jyväskylä)
Pieni Hirvijärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Hirvimäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saarijärven alueeseen (14.272) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171,3 metriä mpy.
MIREU
MIREU (Mining and Mineral Resources of European Union) on Euroopan unionin projekti, joka pyrkii mahdollisimman taitavasti kohottamaan kaivannais- ja mineraaliteollisuuden sosiaalista hyväksyttävyyttä. Se on käytännöllisesti katsoen sijoittaja- ja teollisuuspiirien sanelemaa, eikä siinä oteta huomioon kansallisia tarpeita. Se on ymmärrettävää, koska erityisesti kaivannanisteollisuuden haitat ovat pitkäkestoisia ja korvaamattomia, ja niiden kustannukset ovat suuret hyötyihin verrattuna. Juuri 2010-luvun loppu ja 2020-luku ovat erityisen sopivaa ajankohtaa tällaisen esilletuomiseen, koska sitä voidaan puolustella ilmastonmuutoksella eri jäsenvaltioille esimerkiksi teollisuuden murroksen kannalta. Kyseessä ei ole direktiivi, jota Euroopan valtioiden pitäisi lähestyä, mutta siitä toivotaan sellaista, jotta sitä tulisi noudattaa. .
Myllykylän kartano
Myllykylän kartano on kartano Siuntiossa Uudellamaalla. Kartano kuului Suitian linnan alueisiin satojen vuosien ajan, kunnes se erotettiin Suitiasta vuonna 1815. Kartanon nykyinen päärakennus on vuoden 1800 ensimmäiseltä puoliskolta. Myllykylän kartano on vaihtanut useasti omistajaa Suitiasta erottamisen jälkeen. Pitkäaikaisimpina omistajina voidaan mainita vain C. J. Lannér, A. Wiens ja Johannes Räihä. Kartano on nykyisin yksityisomistuksessa.
Historia
Myllykylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1529. Tuolloin talonpoika Myllykylästä kirjoittaa valittaen kuningas Kustaa Vaasalle, että Suitian Erik Fleming ei kunnioita Myllykylän ja Suitian välisiä rajoja.
Myöhemmin Myllykylä mainitaan puhuttaessa Suitian ruukista (joskus myös Nybyn ruukki), joka on Suomen vanhin rautaruukki. Tohtori Tekla Hultinin mukaan Myllykylässä on sijainnut rautaruukkitoimintaan liittynyt vasara ja alasin, jotka ovat käyttäneet läheisen Sågarsin kosken vesivoimaa. Erik Fleming oli kiinnostunut rautamalmin jalostamisesta ja kuljetti malmia Lohjan Ojamon kaivoksesta jalostettavaksi Siuntioon muun muassa Myllykylään.
Myllykylä erotettiin Suitiasta vuonna 1815 ja Myllykylästä puolestaan erotettiin Järvans vuonna 1914.
Kartanon päärakennus
Kun Myllykylän maat erotettiin Suitian linnan maista vuonna 1815, osti Myllykylän C. J. Lannér. Kartanon nykyinen päärakennus on myös rakennettu hänen aikanaan. Lannér myi Myllykylän kartanon vuonna 1843. Kartanorakennus on rakennettu puusta ja se on kaksikerroksinen. Kartano sijaitsee tammien ja muiden jalopuiden ympäröimän puiston keskellä jokilaakson varressa, niin, että kartanolta on näkymät jokilaaksoon ja Kirkkojokeen laskevaa Sågarsin koskea kohti.
Myllykylän omistajat
Listaus Myllykylän kartanon pitkäaikaisimmista omistajista :
Pälkäneen vaakuna
pienoiskuva|170px|Pälkäneen kunnanvaakuna vuodesta 2007 eteenpäin. Pälkäneen vaakuna on Pälkäneen kunnan tunnus, ja sen on suunnitellut Gustaf von Numers. Se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Luopioisille 2. marraskuuta 1960 ja siitä tuli Pälkäneen kunnanvaakuna vuonna 2007 Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitoksen yhteydessä. pienoiskuva|179x179px|Luopioisten vaakunan alkuperäinen malli, käytössä vuosina 1960–2006. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen, kultaemiöinen lumpeenkukka”. Aihe viittaa Kukkiajärveen, jolla oli keskeinen sijainti Luopioisten kunnassa.
Vanha vaakuna
thumb|170px|Pälkäneen kunnanvaakuna vuosina 1965–2006. Pälkäneen kunnan alkuperäinen, 3. toukokuuta 1965 vahvistettu vaakuna, oli myös Gustaf von Numersin suunnittelema.
Sen selitys on ”punaisessa kentässä alaisesta kärjestä nouseva kirkonkukko pidellen kynsissään keppiä; kaikki hopeaa”. Aihe on piirretty kirkon tuuliviirin muotoon, jolla viitataan paikalliseen Pyhän Mikaelin kirkkoon. Viirin aapiskukon muoto viittaa Pälkäneen ABC-kirjaan, jonka painolaatat kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puusta Pälkäneellä 1719. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2007 kuntaliitoksessa.
Pohjois-Haagan veljeshauta
60.22806°N, 24.88222°W thumb|170px|Pohjois-Haagan veljeshauta.
Pohjois-Haagan veljeshauta on Helsingin Lassilassa lähellä Pohjois-Haagan rautatieasemaa sijaitseva sisällissodan aikainen joukkohauta. Paikalle on tiettävästi haudattu noin 28 saksalaisten joukkojen teloittamaa punakaartilaista ja siviiliä.
Historia
thumb|Pohjois-Haagan veljeshauta. Helsingin valtauksen yhteydessä edenneet saksalaiset teloittivat 12. huhtikuuta 1918 noin 40–50 kiinniottamaansa henkilöä, jotka olivat enimmäkseen punakaartilaisia. Teloitus tapahtui kahdeksan aikaan illalla turvesuolla, joka sijaitsi nykyisen Vihdintien liikenneympyrän ja Riistavuoren puolivälissä. Paikkakuntalaisten haettua ruumiskasasta omaisensa jäljelle jääneet vieraspaikkakuntalaisten ruumiit kuljetettiin syrjäisessä paikassa sijainneeseen joukkohautaan. Hauta sijaitsi venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentaman maalinnoituksen tukikohdan numero XXIV lähellä kulkeneen tykkitien varrella.
Teloitukseen johtaneita tapahtumia tai kaikkien teloitettujen henkilöllisyyttä ei tunneta varmuudella. Erään version mukaan saksalaiset joukot löysivät Vanha Viertotie 12:n kellarista noin 150 henkilöä, enimmäkseen punakaartilaisia. Punakaartilaiset olivat nostaneet valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta joku heistä avasi kuitenkin tulen tappaen kaksi saksalaista sotilasta. Tämän jälkeen saksalaiset komensivat kellarissa olleet miespuoliset henkilöt tielle riviin, ja valitsivat joka kolmannen teloitettavaksi. Toinen versio taas kertoo teloitusten olleen saksalaisen kenttäoikeuden langettama kosto kenraali Rüdiger von der Goltzin auton ampumisesta. Toisaalta myös paikallisella suojeluskunnalla on arveltu olleen osuutta tapahtumiin. Tähän viittaa paikallisten punakaartin ja työväenliikkeen johtomiesten suuri määrä teloitettujen joukossa sekä eräiden teloitettavien noutaminen kodeistaan.
Pohjois-Haagan veljeshauta on nykyään Helsingin kaupungin omistama suojelukohde. Paikalla on Helsingin kivimiesten ammattiosaston sodan jälkeen vuonna 1919 pystyttämä muistomerkki, jossa ei ole tekstiä vaan ainoastaan vuosiluku 1918. Hauta on myös ympäröity metallisella aidalla. Helsingin kaupunki lisäsi toukokuussa 1996 Pohjois-Haagan sosialidemokraattisen yhdistyksen aloitteesta paikalle tapahtumista kertovan muistolaatan. Vilmsin kohtalon osalta muistolaatan teksti sisälsi useita asiavirheitä. Joulukuussa 2015 paikalle vaihdettiin uusi laatta, jossa ei enää mainita Vilmsiä tai tämän seuruetta. Uuden muistolaatan mukaan paikalle haudattiin 28 henkilöä, kun teloitettuja oli kaikkiaan 45–46.
Myös teloituspaikkana käytetyllä suoaukealla oli aikanaan tuntemattoman tahon vuonna 1918 pystyttämä suuri puinen risti, joka hävitettiin 1930-luvun alussa, mutta pystytettiin kahdesti uudelleen. Se purettiin lopullisesti 1940-luvun lopulla nykyisen Eliel Saarisen tien rakennustöiden tieltä.
Tiirismaan lukio
thumb|Tiirismaan lukion tunnus Tiirismaan lukio on Lahdessa Kirkkokadulla sijaitseva Lahden kaupungin sivistystoimialan ylläpitämä lukio. Tiirismaa on Etelä-Suomen korkein huippu ja se valittiin koulun nimeksi tyttökoulusta yhteiskouluksi muuttumisen yhteydessä vuonna 1970. Tyttökouluajoilta tulee myös koulun lempinimi Tipala. Kiinteistössä toimii lukion lisäksi Wellamo-opisto. Opiskelijoita Tiirismaan lukiossa on yhteensä noin 400.
Yleislinjan lisäksi lukiossa on musiikkilinja, josta löytyy paljon esimerkiksi kuoro ja yhtye toimintaa. Lisäksi lukiossa on aiemmin toiminut useita vuosia kuvataidelinja, joka siirtyi syksyllä 2009 Kannaksen lukioon. Laajennettu kuvataiteen opetus aloitettiin 1972 ja musiikkilinja 1973. Tiirismaan lukion tunnuslause on "Älä tyydy vähään!". Lukiossa on myös paljon erilaista kansainvälisyystoimintaa, sekä mahdollisuus opiskella tekstiilityötä, mikä on lukioissa harvinaista.
Historia
Koulu on perustettu vuonna 1908 ja se toimi tyttökouluna vuoteen 1970 asti.
Tilat
Tiirismaan lukion aiemmissa toimitiloissa Ursankadulla on todettu olevan sisäilmaongelmia sekä kosteusvaurioita useissa tiloissa. Tilojen omistaja Tyttökoulun Talo Oy on korjannut tiloja erilaisilla remonteilla 5 miljoonalla eurolla. Esimerkiksi yläasteen opiskelijat ja oppilaat ovat joutuneet opiskelemaan parakeissa. Korjaukset eivät kuitenkaan ole onnistuneet ja tilojen käyttöä on rajoitettu. Koulussa A ja B-siipien kaikille luokkatiloille, kahdelle musiikkiluokalle, kahdelle kielistudiolle sekä opettajien työskentelytilalle järjestettiin korvaavat tilat vuoden 2015 loppuun mennessä. Ursankadun rakennukseen on tulossa mahdollisesti peruskorjaus. Tilojen korjaaminen on ollut kiinteistön omistajalle suuri taloudellinen taakka. Tyttökoulun Talo Oy:n omavaraisuus on laskenut neljän vuoden aikana noin 40%. Tiirismaan lukio muutti pois sisäilmaongelmista kärsineistä Ursankadun toimitiloista lokakuussa 2015, jolloin lukiotoiminta siirtyi lahden aikuiskoulutuskeskuksen tiloihin. 14.6.2016 Lahden kaupunginvaltuustossa päätettiin, että Tiirismaan lukion Ursankadulla sijaitseva koulurakennus puretaan, ja että sen tilalle rakennetaan uusi.
Tulevaisuus
Tiirismaan lukion yhdistämisestä Kannaksen lukioon on tehty selvitys, jonka on toteuttanut lukiojohtaja Heikki Turunen. Operaatio, jossa kaksi lukiota aiotaan yhdistää on saanut laajaa arvostelua niin lukion entisiltä oppilailta sekä kuntalaisilta. Suunnitteilla on sekä hallinnollinen yhdistäminen, että Tiirismaan lukion siirtäminen vapautuviin Muotoiluinstituutin tiloihin. Tiirismaan ja Kannaksen lukiot yhdistyvät ja aloittavat toimintansa 2022 elokuussa Paavolan kampuksella. Yhdistymisen seurauksena uusi Lahden lukio Gaudia on jatkossa Suomen suurin lukio, jossa opiskelee melkein 1400 opiskelijaa
Hartwall
Hartwall-nimisiä henkilöitä:
Muodossa Hartvall:
Okslammi (Jämsä)
Okslammi on Keski-Suomessa Jämsässä Tavilammen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Hartwall
Yrityksiä:
Okslammi (Jämsä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 9,9 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Hartwall
Paikkoja:
Okslammi (Jämsä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Rumaojan–Myllyojan valuma-alueeseen (14.273) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,3 metriä mpy.
Anders Ångström
Anders Ångström -nimisiä kuuluisia henkilöitä ovat:
Ipanat Pariisissa
Ipanat Pariisissa on vuonna 2000 julkaistu yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Elokuvan ohjasivat Stig Bergqvist ja Paul Demeyer ja pääosaa esitti Christine Cavanaugh. Elokuva palkittiin Blimp Awardilla vuonna 2001.
Äänirooleissa
Elokuvaan on tehty suomenkielinen jälkiäänitys, jonka toteutuksesta vastasi Uptempo.
Hey There Delilah
Hey There Delilah on yhdysvaltalaisen pop-punkyhtye Plain White T’sin kappale. Se julkaistiin heidän kolmannen, All That We Needed -studioalbuminsa kolmantena singlenä toukokuussa 2006. Se sai runsaasti radiosoittoa seuraavan vuoden aikana ja se jopa saavutti Billboard Hot 100 -listan ensimmäisen sijan heinäkuussa 2007. Vuoteen 2011 mennessä singleä oli myyty Yhdysvalloissa 4 476 000 kopiota.
Aero L-39 Albatros
Aero L-39 Albatros on tšekkiläinen suihkuharjoituskone, jota on valmistettu 2 800 kappaletta.
Koneen ensilento tapahtui 4. marraskuuta 1968. Aero L-39 Albatros on suurtehoinen suihkuharjoituskone, joka suunniteltiin korvaamaan Aero L-29 Delfin -koulukone. Sitä modifioitiin L-59-koneeksi ja on edelleen tuotannossa tyyppinimellä L-159. Kone oli lähes kaikkien Varsovan liiton maiden hävittäjälentäjien koulukoneena. Täten sen tuotanto oli esimerkiksi vastaavaa englantilaista BAe Hawk-suihkuharjoituskonetta merkittävästi suurempi. Käytettyjä koneita on paljon harrastajakäytössä Yhdysvalloissa, missä niiden hinta on luokkaa 300 000 dollaria. Amerikkalaisessa Reno Air Races -kilpailussa on nykyään L-39 'Jet Unlimited' -kilpailuluokka.
Tekniset tiedot
300px|right