cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktor Tjumenev
Urheilu-ura
Kauden 1992–1993 Tjumenev pelasi I-divisioonaa SaPKossa. Tjumenev pelasi Venäjän jääkiekon superliigaa vielä kausina 1997–1998 ja 1998–1999 TsSKA Moskovassa ja Krylja Sovetovissa. Tjumenev valittiin vuonna 1982 Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan.
Walter Besant
thumb|upright|Walter Besant Walter Besant (14. elokuuta 1836 – 9. kesäkuuta 1901), Sir, oli englantilainen kirjailija ja historioitsija.
Aiemmin naisoikeusaktivisti, myöhemmin teosofiaan keskittynyt Annie Besant oli hänen veljensä vaimo.
Arcis-sur-Aube
thumb|250px|Arcis-sur-Auben kirkko Arcis-sur-Aube on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 841 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arcis-sur-Auben pinta-ala on 9 neliökilometriä.
Walter Besant
Besant syntyi Portsmouthissa ja kouluttautui Lontoon King’s Collegessa sekä Christ’s Collegessa Cambridgessa. Hän oli muutamia vuosia professorina Mauritiuksella, mutta hermoromahdus sai hänet alistumaan ja hän palasi takaisin Englantiin. Vuonna 1868 Besant julkaisi kirjan Studies in French Poetry.
Kolme vuotta myöhemmin hän aloitti yhteistyön James Ricen kanssa. Keskeisimmät yhteiset tuotokset olivat Ready-money Mortiboy (1872) ja The Golden Butterfly (1876). Molemmat, erityisesti jälkimmäinen, olivat menestyksekkäitä. Yhteistyö päättyi Ricen kuolemaan vuonna 1882.
Besant jatkoi kirjoittamista Ricen kuoltua ja kirjoitti romaanit All in a Garden Fair, Dorothy Forster, Children of Gibeon ja All Sorts and Conditions of Men. Kahdella viimeiseksi mainitulla romaanillaan Besant pyrki hätkähdyttämään ihmisiä aistimaan elämän vaikeuden köyhimpien ihmisten keskuudessa. Kaunokirjallisuuden lisäksi hän kirjoitti paljon historiasta.
Muita Besantin ja Ricen yhdessä kirjoittamia teoksia ovat My Little Girl, With Harp and Crown, This Son of Vulcan, The Monks of Thelema, By Celia’s Arbour ja The Chaplain of the Fleet. Yksin Besant kirjoitti teokset The Ivory Gate, Beyond the Dreams of Avarice, The Master Craftsman ja The Fourth Generation. London under the Stuarts ja London under the Tudors ovat historiallisia romaaneja.
Yhdistetyn maailmancup 1996–1997
Yhdistetyn maailmancupin kaudella 1996–1997 järjestettiin 12 osakilpailua. Ensimmäistä kertaa maailmancupin kisaohjelmassa oli sprinttikilpailuja.
Ramirent
thumb|Ramirentin työmaaparakkeja [[Jyväskylässä.]] Ramirent Oy on yksi Pohjoismaiden ja Itä-Euroopan johtavista konevuokrausyhtiöistä. Yhtiö vuokraa rakentajille ja teollisuuteen erilaisia koneita ja laitteita ja se kuuluu maailmanlaajuisesti toimivaan ranskalaiseen konevuokrauskonserni Loxamiin, joka on maailman kolmanneksi suurin konevuokraaja.
Ramirentin valikoimiin kuuluvat esimerkiksi työmaatilat, nosturit ja telineet. Ramirent on usein mukana jo työmaan suunnitteluvaiheessa, kun pohditaan työvaiheiden järjestämistä mahdollisimman turvallisiksi ja tehokkaiksi.
Vuonna 2022 Ramirent toimi yhdeksässä maassa ja sillä oli 287 toimipistettä.
1955–1959 (Rakennusmies)
Ramirentin historia alkaa vuodesta 1955, jolloin Lauri Jämsä, Kauko Rastas ja Reijo Lepäsmaa, kaikki diplomi-insinöörejä, perustivat yhtiön nimeltä Rakennusmies. Aluksi yritys markkinoi öljylämmittimiä, muottilukkoja ja teräsnauloja, mutta alkoi sitten maahantuoda ranskalaisia Potain-torninostureita, joiden kysyntä kasvoi elementtirakentamisen yleistyttyä.
Muutama vuosi myöhemmin yhtiölle perustettiin sisaryhtiö A-Elementti Oy. Se kehitti ja valmisti rakennuselementtejä. A-kirjain valittiin, jotta yritys nousisi puhelinluetteloissa ja muissa hakemistoissa ensimmäisten yritysten joukkoon.
1960–1982 (A-Elementti Rakennusmies)
1960-luvulla A-Elementti ja Rakennusmies yhdistettiin. Uuden yhtiön nimeksi tuli A-Elementti Oy Rakennusmies. Viestinnässä alettiin käyttää Rami-hahmoa ja Rami-tunnusta. Rami on lyhennetty Rakennusmiehestä.
1960-luvulla Rakennusmiehen valikoimiin tulivat nosturit, nosturisiirtokalustot ja tilaelementit. Yritys kasvoi ja sen toimintaan kuului niin maahantuontia, valmistusta, koneiden ja laitteiden myyntiä ja vuokrausta kuin asennus- ja huoltopalveluja. Yhtiön tuotantolaitoksissa tehtiin muun muassa betonielementtejä, porrasjärjestelmiä ja terästilaelementtejä.
1983–1989 (A-Elementti Oy Rakennusmies)
thumb|Ramirentin toimipiste [[Puolassa.]]
1980-luvulla A-Elementti Oy Rakennusmies kasvoi muun muassa ostamalla Rakennuslaite Oy:n, mikä vahvisti sen asemaa erityisesti pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Yhtiön tuotevalikoima oli entistä kattavampi ja sillä oli valtakunnallinen vuokrausverkosto.
Vuonna 1983 Partek osti A-Elementti Oy Rakennusmiehen osakekannan. Yhtiön elementtitoiminnot yhdistettiin Partekiin, ja A-rakennusmies jatkoi omana yhtiönään, jonka liiketoimintaa olivat rakennuskoneiden ja -laitteiden myynti ja maahantuonti. Yhtiön toimitusjohtajana aloitti Erkki Norvio vuonna 1986.
1990–2001 (A-Rakennusmies)
Yhtiön nimi lyhennettiin A-Rakennusmieheksi. A-Rakennusmies oli Partekin ja YIT:n omistama yhteisyritys, joka vuokrasi ja myi rakennuskoneita ja -laitteita.
1990-luvun lama koetteli Suomessa erityisesti rakennusalaa. Norvio esitti konevuokrauksen kasvattamista maahantuonnin ja myynnin kustannuksella. A-Rakennusmies alkoi rohkeasti ostaa vaikeuksissa olevia kilpailijoitaan. Yritysostoihin kuuluivat Hytec Oy, Starckjohann-Telko, Tallberg Rakennustekniikka Oy ja Betox Oy. Vuonna 1992 ostettu kuopiolainen Monivuokraus Ky teki A-Rakennusmiehestä alan suurimman yrityksen Suomessa. Monivuokrauksella oli 60 toimipistettä 35 paikkakunnalla.
Yritys halusi kansainvälistyä, sillä riippuvuus vain yhden maan rakennusmarkkinoista oli iso riski. 1990-luvun puolivälissä liiketoimintaa laajennettiin Venäjällä ja Baltian maissa: Moskovaan, Pietariin ja Tallinnaan perustettiin vuokraamot. Vuoteen 1995 mennessä yhtiö oli pelkistynyt puhtaasti konevuokrausyhtiöksi. Partek päätti irrottautua rakennustuoteteollisuudesta ja myi siksi A-Rakennusmiehen yrityksen toimivalle johdolle. Johto uskoi, että lama oli pakottanut rakennusliikkeet ohentamaan tasettaan. Kaluston hankkiminen vuokraamalla kasvattikin suosiotaan. Norvio pyysi yrityskauppaan 44 henkilöä organisaation eri tasoilta sekä kolme pääomasijoittajaa.
Vuonna 1998 A-Rakennusmies listautui Helsingin pörssiin. Yhtiö oli Suomen suurin rakennuskoneiden vuokraaja ja se harjoitti myös teknistä kauppaa. Yhtiö toimi Suomessa yli 50 paikkakunnalla. Ulkomaiset toimipisteet sillä oli Moskovassa, Pietarissa, Tallinnassa ja Riiassa.
Tammikuussa 2001 A-Rakennusmiehen tytäryhtiö A-Rakennusmies East osti Latviasta maan johtavan muottivuokrausalan yrityksen Viatehin ja Puolasta nostinvuokraamo Mastrentin.
2001–2009 (Ramirent Oyj)
thumb|left|175px|Pääkonttorin [[torninosturi jouluvaloissa.]] Vuonna 2001 yrityksen uudeksi nimeksi tuli Ramirent Oyj, mikä sopi paremmin kansainvälisille markkinoille ja kuvasi myös paremmin yhtiön toimialaa. Ramirent vuokrasi teollisuudelle ja rakentajille esimerkiksi maansiirtokoneita, torninostureita ja pieniä poria. Ramirent-nimi muodostettiin Rakennusmiehestä alkukirjaimista ja englanninkielisestä vuokraa tarkoittavasta sanasta rent.
Ramirent osti Telineykköset Oy:n ja Uudenmaan Telinepiste Oy:n, joista syntyivät telineisiin erikoistut Teline-Rami Oy ja Rami-Cranes Oy, jonka painopiste on torninostureissa ja hisseissä. Sittemmin Ramirentistä erotettiin Ramirent Finland Oy. Ulkomailla Ramirent toimi muun muassa Baltiassa, Puolassa, Unkarissa ja Ukrainassa. Norjasta ostettiin Bautas AS ja Ruotsista Stavdal i Sverige Ab.
Vuodesta 2000 vuoteen 2003 yhtiön liikevaihto yli kaksinkertaistui, 68,5 miljoonasta eurosta 172,9 miljoonaan euroon.
Vuonna 2004 Ramirent osti Altiman Ruotsista. Pääasiassa yhtiön osakkeilla toteutetun kaupan myötä Ramirentin pääomistajaksi tuli ruotsalainen Nordstjernan.
Vuonna 2006 Ramirent oli Euroopan toiseksi suurin rakennuskonevuokraamo. Yhtiön liikevoitto ennen veroja oli 103 miljoonaa euroa, yli kaksi kertaa enemmän kuin vuotta aiemmin (vajaat 49 miljoonaa). Yhtiöllä oli kahdessatoista maassa 288 toimipistettä ja vähän yli 3 000 työntekijää.
Vuonna 2008 Ramirent osti enemmistöosuuden OTS Bratislava -yhtiöstä. Se on Slovakian johtava konevuokrauspalveluja rakennusyhtiöille tarjoava yritys, jolla on koko maan kattava toimipisteverkosto ja 135 työntekijää. Laajennusten myötä Ramirentistä tuli Euroopan toiseksi suurin rakennuskoneiden vuokrausta harjoittava yhtiö. Markkinajohtaja se oli Pohjoismaissa ja Itä-Euroopan markkinoilla.
Vuonna 2009 Ramirent sai toimitusjohtajakseen ruotsalaisen kauppatieteiden maisterin Magnus Rosénin, joka toimi aiemmin muun muassa Cramon varatoimitusjohtajana. Rosénin työ alkoi saneerauksilla.
2010–2019 (Ramirent Oyj)
Yhtiöllä oli 2010-luvun alussa 360 toimipistettä kolmessatoista maassa Euroopassa, 3 900 työntekijää ja 700 miljoonan euron liikevaihto. Vuonna 2010 Ramirent osti Havatorin henkilönostimiin liittyvän liiketoiminnan. Yhtiöt tekivät myös viiden vuoden vuokraussopimuksen. Yhteistyötä ne tekevät Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Vuonna 2010 Ramirent Finlandin liikevaihto oli 137 miljoonaa euroa ja yhtiö työllisti noin 600 henkilöä ja se toimi 84 toimipisteessä. Koko Ramirent-konsernin liikevaihto oli 531 miljoonaa euroa ja sillä oli 3 000 työntekijää 13 maassa (Pohjoismaissa ja Keski- ja Itä-Euroopassa).
Vuonna 2011 Ramirent osti Suomen Sääsuojan koko osakekannan. Vuonna 2005 perustettu yritys tarjosi rakennustelineiden ja sääsuojien vuokrauspalveluita ja sillä oli pääkonttori Tuusulassa ja toimipiste Porissa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2010 oli lähes 6 miljoonaa euroa.
Ramirentilla ja Cramolla oli Venäjällä ja Ukrainassa toimiva yhteisyritys Fortrent, jonka omistuksen ne jakoivat tasan. Vuonna 2012 yhteisyrityksen liikevaihto oli noin 52 miljoonaa euroa, ja sillä oli 400 työntekijää 22 toimipisteessä. Yhteisyrityksen liiketoiminta muodostui Ramirentin toiminnoista Venäjällä ja Ukrainassa ja Cramon Venäjän-toiminnoista, pois lukien Kaliningradin alue, joka kuuluu Cramon Liettuan liiketoiminnan alaisuuteen. Koska Cramon toiminta alueilla oli pienempää (9 toimipistettä, joiden liikevaihdon arvioitiin vuonna 2012 olevan noin 19 miljoonaa euroa), se maksoi noin 9,2 miljoonaa euroa Ramirentille, jolla oli 13 toimipistettä ja 6 kumppaneiden kanssa operoitavaa toimipistettä. Yritys oli johtava konevuokrauspalveluiden tuottaja Venäjällä ja Ukrainassa.
Vuonna 2014 Ramirent osti yleiskonevuokrausliiketoiminnan Savonlinnan Rakennuskonevuokraamo Oy:ltä, joka oli konevuokrausalalla markkinajohtaja Savonlinnassa ja Joensuussa.
Vuonna 2015 konsernin liikevaihto oli 636 miljoonaa euroa ja 80 prosenttia sen liikevoitosta syntyi Suomessa ja Ruotsissa. Työntekijöitä sillä oli kymmenessä maassa 2 654.
Vuonna 2016 toimitusjohtaja Magnus Rosénin seuraajaksi nimitettiin Tapio Kolunsarka, joka toimi silloin metsäkonserni UPM:n Raflatac-liiketoiminta-alueen johtajana. Hallituksen puheenjohtaja Ulf Lundahlin mukaan nimitykseen vaikuttivat Kolunsaran strateginen kyky ja näytöt johtamisesta suuressa organisaatiossa.
Toukokuussa 2017 toimitusjohtaja Kolunsarka arvioi, että runsaat puolet Ramirentin liikevaihdosta kertyi rakentamisesta, minkä lisäksi myös teollisuus ja palvelusektori olivat isoja vuokralaitteiden ja -palvelujen käyttäjiä. Kesäkuussa Ramirent myi Norjan Enebakkissa sijainneen teollisuuskiinteistönsä, jonka se oli ostanut edellisenä vuonna. Samalla se teki sopimuksen kiinteistön takaisin vuokraamisesta. Kaupan taustalla on Ramirentin periaate vuokrata yhtiön käyttämät operatiiviset tilat. Kiinteistöön haluttiin rakentaa moderni toimipiste, joka yhdistää Oslon alueen neljä kalustokeskusta ja parantaa toimitusketjun tehokkuutta ja asiakaspalvelun laatua. Ramirent oli Suomen markkinajohtaja konevuokrauksessa noin 30 prosentin osuudellaan
Helmikuussa 2018 Norjan puolustusvoimat vuokrasi Ramirentiltä 8 miljoonalla eurolla siirtokelpoiset toimisto- ja asuintilat Norjan Evenesiin lentotukikohdan rakennushankkeeseen. Heinäkuussa Ramirent kertoi myyvänsä pääomasijoittajalle Siirtokelpoiset tilat -liiketoimintansa 53 miljoonalla eurolla. Joulukuussa Ramirent ja Cramo kertoivat lopettavansa Fortrentin Ukrainan liiketoiminnot vuonna 2019. Liiketoimintaa Venäjällä päätettiin jatkaa. Joulukuussa Ramirent osti 21 miljoonalla eurolla SRV:ltä SRV Kalusto Oy:n, jonka uudeksi nimeksi tuli Rami Kalusto Oy. Kaupan myötä SRV alkoi vuokrata kalustoa Ramirentiltä. Ramirent toimi Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Tšekissä, Slovakiassa ja Puolassa. Se oli yksi Pohjoismaiden ja Itä-Euroopan johtavista konevuokrausyhtiöistä. Sen liikevaihto oli 712 miljoonaa euroa ja tulos 107 miljoonaa euroa. Työntekijöitä sillä oli 2 900 ja sen konevuokraamoverkostossa oli 294 toimipistettä.
Huhtikuussa 2019 Ramirent osti konevuokrausyhtiö Stavdalin, joka toimi 11 Ruotsin kaupungissa sekä Oslon seudulla Norjassa. Kaupan arvo oli noin 158 miljoonaa euroa. Ramirent sopi myös Rocla Solutionsin työmaatilojen vuokraukseen keskittyvän liiketoiminnan ostosta. Kesäkuussa ranskalainen konevuokrausyhtiö Loxam teki julkisen ostotarjouksen Ramirentistä noin 970 miljoonalla eurolla. Loxamin liikevaihto vuonna 2018 oli 1 483 miljoonaa euroa ja sillä oli noin 8 000 työntekijää. Loxamilla oli yli 750 konevuokraamon verkosto, joka toimi 13 Euroopan valtiossa, sekä konevuokraamoita Lähi-idässä, Marokossa ja Brasiliassa. Yhdistymisen myötä syntyi konevuokraustoimija, jolla oli Euroopan laajin konevuokraamojen verkosto (yli 1 000 konevuokraamoa) ja monipuolisin kalusto (yli 600 000 yksikköä). Ostotarjous toteutui heinäkuussa. Vuodesta 2016 Ramirentin toimitusjohtajana toiminut Tapio Kolunsarka irtisanoutui elokuussa. Hän jatkoi yhtiössä vuoden loppuun asti. Ramirent poistui Helsingin pörssistä joulukuussa.
2020– (Ramirent Oy)
Tammikuussa 2020 Ramirentin uutena toimitusjohtajana aloitti Erik Bengtsson, joka oli ollut Ramirentissä johtajana syyskuusta 2018 lähtien vastaten Ramirentin Ruotsin toiminnoista sekä konsernin kalustosta ja hankinnoista.
Tammikuussa 2022 Ramirent osti tapahtumien sähköistykseen erikoistuneen Festivaalisähkön oy:n generaattori- ja sähköistyskaluston. Yrityksen henkilöstö siirtyi kaupan myötä Ramirentin työntekijöiksi.
Organisaatio
Vuonna 2019 Ramirentilla oli noin 2 900 työntekijää, joista Suomessa runsaat 500. Venäjällä Ramirent toimi yhteisyritys Fortrentin kautta, josta Ramirent omistI 50 % ja Cramo 50 %.
Vuonna 2022 yrityksellä oli yhdeksässä maassa lähes 290 toimipistettä. Suomen lisäksi se toimi Ruotsissa, Norjassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Tšekin tasavallassa ja Slovakiassa.
Kesällä 2020 LOXAM S.A.S. omisti noin 99,2 prosenttia Ramirentin osakkeista, loput osakkeet omisti Ramirent Oyj itse.
Johto
Ramirentin toimitusjohtajana on toiminut tammikuusta 2020 alkaen Erik Bengtsson. Vuonna 2022 Ramirentin hallitukseen kuuluivat puheenjohtaja Gérard Déprez, Stéphane Hénon ja Patrick Bourmaud.
Markkinat
Ramirentin päätuotteita ovat vuokraus ja niihin liittyvät palvelut. Se vuokraa esimerkiksi rakennuskoneita, saksilavoja, kaivinkoneita, alakeskuksia, rakennustelineitä, työmaatiloja, nostureita ja sääsuojia. Ramirentin palveluihin taas kuuluu esimerkiksi projektisuunnittelua, tarveanalyysin tekoa, koulutuksia, turvallisuusratkaisuja, logistiikkaa ja purkamista. Ramirentin asiakkaina on niin viranomaisia kuin yksityisiäkin kotitalouksia. Ramirentin asiakkaat toimivat esimerkiksi asennusliikkeissä, rakennusalalla, teollisuuslaitoksissa, telakoilla ja tapahtumanjärjestäjinä.
Tyypillinen teollisuusasiakas on yritys, joka tarvitsee väliaikaisesti kunnossapito- tai laajennustöitä varten esimerkiksi nostimia, turvallisuuslaitteita ja valaistusta. Esimerkiksi kiinteistöyhtiö Vasakronan AB osti Ramirentiltä 30 miljoonan euron arvosta konevuokrauspalveluja Sergelhuset-hankkeeseen Tukholmaan. Rakennuskokonaisuuteen kuului kolme rakennusta, kolme katua ja Sergelin tori. Vuonna 2017 Ramirent oli rakentamassa Hiihdon MM-kisoja Lahdessa, jonne se toimitti muun muassa aitoja, sähköjä, valaistusta sekä saniteetti- ja pukeutumistiloja.
Ramirentin pitkäaikaisiin asiakkaisiin kuuluu muun muassa NCC ja Meyer Turku, jolle Ramirent on tarjonnut telakan alueen teline- ja sääsuojatöitä, huoltosähkötoimintoja, nostinvuokrausta ja digitaalisia palveluita.
Yhteiskuntavastuu
Ramirent on mukana ympäristöministeriön ja Teknisen kaupan liiton Green deal -sopimuksessa, jolla halutaan vähentää työkoneista aiheutuvia hiilidioksidipäästöjä. Se on sitoutunut lisäämään kalustossaan sähköisten vastapainotrukkien, pyöräkuormaajien ja nostimien osuutta. Tammikuussa 2020 70 prosenttia sen henkilönostimista oli sähkökoneita ja vuoteen 2025 mennessä osuus haluttiin nostaa 90 prosenttiin. Samaan aikaan pyöräkuormaajien osuutta haluttiin kasvattaa 5 prosentista 30 prosenttiin ja vastapainotrukkien osuus 36 prosentista 70 prosenttiin.
Ramirent on tehnyt yhteistyötä urheilujärjestö Valon ja sittemmin myös Suomen Olympiakomitean kanssa, johon Valo yhdistyi tammikuussa 2017. Esimerkiksi Uimaliiton ja Suomen Jousiampujain liiton jäsenseurat voivat vuokrata Ramirentin tapahtumarakentamisen kalustoa ja välineitä 65 prosentin alennuksella. Yhteistyöllä halutaan edistää suomalaisten urheilutapahtumien laatua ja ekologisuutta.
Bügd Nairamdah Mongol
Bügd Nairamdah Mongol on Mongolian kansallislaulu. Laulu on syntynyt vuonna 1950. Sen on sanoittanut Tsendiin Damdinsüren ja sen ovat säveltäneet Bilegiin Damdinsuren ja Luvsanjamts Murjorj. Mongolialla on 1900-luvun aikana ollut useita kansallislauluja. Ensimmäinen oli käytössä 1924-1950, toinen 1950-1961 ja kolmas 1961-1991. Nykyinen versio on sama, joka oli käytössä vuosina 1950-1961. Siitä on kuitenkin jätetty pois laulun kolmas säkeistö, joka ylisti Leniniä, Stalinia sekä Mongolian omia vallankumoussankareita Damdin Süchbaataria ja Tšrorlogiin Tšoibalsania.
Bar-sur-Aube
thumb|[[Aube (joki)|Aube-joki virtaa Bar-sur-Auben kylän läpi]] Bar-sur-Aube on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 6 261 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bar-sur-Auben pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Gustaf Svanljung
Gustaf Svanljung (16. lokakuuta 1864 Vaasa – 1934) oli suomalainen Vaasassa asunut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuuden harjoittaja.
Svanljungin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Johan Kristian Svanljung ja Sofia Lundman. Hän kävi neljä vuotta Vaasan reaalilyseota mutta siirtyi sitten kaupan alalle. Svanljung avasi 1889 tupakkakaupan Turussa ja siirsi sen 1890 Vaasaan. Vuonna 1920 hän osti liiketoimintaa varten talon Vaasasta Raastuvankatu 18:sta ja liike toimi täällä vuoteen 1970 saakka.
Svanljung laajensi liiketoimiaan muillekin aloille. Hän vei ulkomaille puutavaraa, puolukoita ja jäkälää, toi maahan muun muassa lannoitteita ja toimi maatalouskoneiden, polkupyörien, meijerikoneiden ja kivihiili- ja koksikaupan edustajana. Svanljung harjoitti laivanselvitys- ja huolintatoimintaa ja oli suurin omistaja 1917–1929 toimineessa Vasa Fartygs Ab:ssa (Vaasan Laiva Oy) jolla oli telakka Vaasan Palosaaressa ja kolme omaa purjealusta Bergö, Sandö ja Nordö. Tällä telakalla Svanljung rakennutti viisi purjelaivaa. Hän oli mukana perustamassa useita teollisuusyrityksiä muun muassa Vaasan Pitsitehtaan ja Alavudella sahaustoimintaa harjoittaneen Oy Svanljungin Tehtaat-yhtiön.
Svanljung oli kuusi vuotta Vaasan kaupunginhallituksen jäsenenä ja oli 1917 perustamassa Vaasan Kauppakamariyhdistystä. Hän toimi Vaasan kauppakamarin varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuoteen 1934 saakka. Svanljung lahjoitti testamentissaan 8 miljoonaa markkaa Gustaf Svanljungin säätiölle jonka tarkoituksena oli tukea kaupankäyntiä, teollisuutta ja maataloutta Vaasan läänissä osuustoimintaa lukuun ottamatta. Säätiön säännöt vahvistettiin 1938. Vuonna 1959 säätiöön liitettiin Gustaf Svanljungin nuoremman sisaren leskirouva Jenny Helanderin testamenttaama omaisuus erillisenä rahastona.
Gustaf Svanljungin veljiä olivat asianajaja John Svanljung (1861–1932) ja rehtori, professori ja valtiopäivämies Knut Svanljung (1867–1936).
Blizzard Beasts
Blizzard Beasts on Immortalin neljäs studioalbumi. Se on viimeinen albumi jolla Demonaz soittaa kitaraa ennen paluutaan vuonna 2015 ja ensimmäinen jossa on Horgh rummuissa.
Brainchild
Brainchild on yhdysvaltalaisen Circle of Dust -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992 eri nimellä ja nykyisellä nimellä vuonna 1994. Brainchild on yksi 1990-luvun merkittävimmistä kristillisistä industrial metal -julkaisuista.
Äänityshistoria ja yleiskatsaus
Circle of Dustin johtohahmo Scott Albert äänitti albumin alun perin sivuhankkeena R.E.X. Records -levy-yhtiön omistajan Doug Mannin kanssa. Albumi julkaistiin nimellä Mindwarp Brainchild-yhtyenimen alla vuonna 1992. Circle of Dust tuli kuitenkin tunnetummaksi nimeksi muutamaa kuukautta aiemmin julkaistun esikoisalbuminsa myötä, joten Mindwarp vaihdettiin Brainchild-nimeen ja siitä tuli virallisesti Circle of Dustin albumi. Lisäksi albumi äänitettiin ja miksattiin uudelleen. Mindwarpin painosta oli levitetty lähinnä kristillisiin kirjakauppoihin. Brainchild kuitenkin julkaistiin vuonna 1994 maallisille markkinoille.
Muutama albumin kappale sai kaupallista huomiota: osaa "Deviate"-kappaleesta käytettiin nykyisin lakanneen MTV Sports -ohjelman tunnusmusiikkina ja "Telltale Crimesta" kuvattiin musiikkivideo Tennesseen vankilassa, joka lakkautettiin epäinhimillisen olosuhteiden vuoksi.
Musiikillisesti albumia luonnehtii raskas, synkkä ja kaoottinen äänimaisema sekä runsas ääninäytteiden sovitus. Brainchildin ilmaisu on verrattavissa myöhempään Ministryn metallisempaan ja aggressiivisempaan tuotantoon. Useilla kappaleilla kitarariffit painottuvat thrash metaliin. Tämän vuoksi No Life 'til Metal -sivuston kirjoittaja Scott Waters on luonnehtinut Brainchildia "industrial thrash metaliksi". Albumi tunnetaan ääninäytteistään, jotka ovat peräisin aikalaisista uutislähetyksistä ja tieteiselokuva Blade Runnerista. Jälkimmäisestä näytteitä on sovitettu varsinkin doom metal -vaikutteiseen "Pale Reflection" -kappaleeseen. Sanoitusten teemat ovat kantaa ottavia: esimerkiksi apokalyptinen "Descend" kertoo Yhdysvaltojen lamasta, joka laskee maata raunioihinsa, ja että siitä ovat vastuussa niin pahantekijät kuin ne, jotka eivät tee mitään asialle.
Brainchild sai pääasiassa myönteisiä arvioita arvostelijoilta ja merkittävää huomiota sekä kristillisissä että maallisissa musiikkipiireissä. The Whipping Post -webzinen ja HM Magazinen kriitikko Matt Morrow nimittää albumia "industrial metalin klassikoksi". R.E.X. Recordsin rajallisten resurssien vuoksi Brainchild kuitenkin jäi kulttialbumiksi.
Bule (Ateena)
Bule ( tai boulē) eli ”viidensadan neuvosto”  oli antiikin Ateenan bule eli neuvosto, joka oli valmisteleva elin ekklesian eli kansankokouksen kokoontumisia varten sekä päätöksiä toimeenpaneva elin. Se on parhaiten tunnettu esimerkki kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden neuvostoista.
Bule kokoontui joka päivä juhlapäiviä lukuun ottamatta. Näin vuodessa oli noin 275 istuntopäivää. Bulen tehtäviä olivat esitysten tekeminen ekklesian kokouksiin sekä ekklesian päätösten toimeenpano. Bulella oli myös jonkin verran itsenäistä päätöksentekovaltaa, mutta sitä vähennettiin ajan kuluessa. Bule kokoontui 460-luvulta eaa. lähtien yleensä Ateenan Agoralla sijainneessa Buleuterionissa. Joissakin tapauksissa kokoontuminen saattoi kuitenkin olla esimerkiksi Akropoliilla, Eleusiin mysteerien jälkeen Eleusinionissa ja laivastoasioissa Pireuksessa. 300-luvulla eaa. kokoontumisesta maksettiin palkkaa viisi obolia päivässä.
Historia
pienoiskuva|Ateenan [[Buleuterion (Ateena)|Buleuterionin rauniot Agoralla.]]
Ateenan bule esitetään perustetuksi Solonin aikana arkaaisella kaudella vuonna 594 eaa. Tuolloin neuvoston koko oli 400 miestä, 100 jokaisesta neljästä vanhasta fylestä. Vanhempi areiopagin neuvosto, jonka oletetaan periytyneen Ateenan kuninkaiden neuvostosta, säilyi olemassa bulen rinnalla.
Bule laajennettiin 500-miehiseksi Kleistheneen uudistusten myötä vuonna 508/507 eaa., kun fylejen määrä nousi kymmeneen. Tällaisena se toimi koko klassisen kauden, joka oli Ateenan suurinta kukoistuskautta. Kun fylejen määrä nousi kahteentoista hellenistisen kauden alussa vuonna 306 eaa., bulen kooksi tuli 600 miestä, mutta se palautettiin 500-miehiseksi roomalaisella kaudella keisari Hadrianuksen aikana 100-luvulla jaa.
Kreikan parlamentti tunnetaan nykyisin kreikaksi nimellä Voulí antiikin aikaisen instituution mukaan.
Jäsenten valinta
Bulen jäsenten (, yksikössä ), tuli olla vähintään 30-vuotiaita. Toimikausi kesti yhden vuoden attikalaisen vuoden alusta loppuun eli keskikesästä seuraavaan. Bulen jäsenet valittiin arpomalla. Arpomista ei kuitenkaan suoritettu suoraan koko fylen miehistä, vaan niin, että fylen kullakin demoksella (esim. Ateenan kaupunginosa tai Attikan maaseudun kylä tai kyläkunta) oli määrätty määrä paikkoja. Demosten paikkamäärä vaihteli 1–12 välillä riippuen niiden väkiluvusta. Jokainen demos valitsi ensin omat ehdokkaansa demoksen omassa kokouksessa, sekä kullekin ehdokkaalle varamiehen. Tämän jälkeen näiden ehdokkaiden joukosta arvottiin fylejen yhteisessä kokouksessa kullekin demokselle ja samalla kullekin fylelle oikea määrä edustajia. Lain mukaan neuvosmiehenä saattoi olla elämänsä aikana vain kaksi kautta.
Valinnan jälkeen jokainen bulen jäsen kävi läpi tarkastuksen, jonka vanha bule suoritti. Mikäli ehdokas ei läpäissyt tarkastusta, tilalle tarjottiin varamiestä. Varamies korvasi bulen jäsenen myös, jos tämä kuoli kautensa aikana. Bulen jäsenten toimikauden päättyessä näiden tuli esittää selonteko toimistaan bulen jäsenenä, ja toimet tarkastettiin.
Virkamiehet
Käytännön työn järjestämiseksi ja ylimmän vallan kierrättämiseksi bulen jäsenten joukosta toimi aina kerrallaan viisikymmentä miestä prytaneina. Näiden tehtävänä oli päivystäminen, juoksevien asioiden hoitaminen sekä bulen ja ekklesian koollekutsuminen tarvittaessa. Prytanivuoroja varten vuosi oli jaettu kymmeneen tavallisesti 35 tai 36 päivän pituiseen jaksoon eli prytaneiaan (, monikossa ). Kunkin prytaneian hoitivat yhden fylen 50 bule-edustajaa, jonka jälkeen vuoro siirtyi seuraavalle fylelle.
Prytanit kokoontuivat Prytaneionissa sekä Buleuterionin lähellä sijainneessa Tholoksessa eli Prytanikonissa, joka toimi erityisesti päivystys- ja ruokailupaikkana. Prytanien esimies eli epistates valittiin joka päivä arvalla prytanien joukosta. Kukin epistates oli yhden päivän periaatteessa valtion ylin johtaja ja hänen hallussaan olivat valtion sinetti sekä valtionrahastoina toimineiden temppelien avaimet.
Epistetes toimi ainakin 400-luvulla eaa. myös bulen puheenjohtajana, ja myös ekklesian puheenjohtajana, mikäli se kokoontui kyseisenä päivänä. Noin vuodesta 378/377 eaa. lähtien puheenjohtaja valittiin monimutkaisemmalla menettelyllä. Siinä epistetes valitsi arpomalla yhdeksän proedrosta (, monikossa ), yhden kustakin fylestä joka ei ollut sillä hetkellä prytanivuorossa. Näistä yhdeksästä valittiin puolestaan yksi, joka toimi toisena episteteena ja bulen puheenjohtajana. Sama henkilö saattoi toimia epistateena vain yhden päivän vuoden aikana.
Bulella oli myös sihteeri, joka piti huolta bulen ja ekklesian arkistoista.
Kokoonpano
Bulen kokoonpano fyleittäin, trittyksittäin ja demoksittain oli (alun perin Kleistheneen uudistusten myötä vuonna 508/507 eaa.):
Tehtävät
Bulen tehtäviä olivat:
Lainsäädäntö
pienoiskuva|Ateenan bulen tekemä päätös kaiverrettuna marmoristeleen, n. 440–425 eaa. [[Epigrafinen museo.]]
Bulella oli kuitenkin mahdollisuus tehdä myös omia päätöksiä jokapäiväisemmissä asioissa, kuten viranomaisten ohjeistaminen tai asetukset uskonnollisten juhlien vieton toteuttamisesta. Ekklesia saattoi myös antaa bulelle oikeudet toteuttaa joku asia ja tehdä sen suhteen tarpeen vaatiessa lisäpäätöksiä itsenäisesti ilman asian palauttamista ekklesian käsiteltäväksi. Bulen tekemät asetukset alkoivat yleensä sanamuodolla ”bule päätti...”, ja sekä bulen että ekklesian päättämät asetukset sanamuodolla ”bule ja kansa päättivät...”.
Hallinto
Bulella oli suuri määrä hallinnollisia ja toimeenpanevia tehtäviä. Bule esimerkiksi valvoi julkista taloutta ja toimeenpani verotuksen; maksoi viranhaltijoiden palkat; suoritti seuraavan bulen jäsenten tarkastuksen; hallinnoi pyhäkköjä ja toteutti kaupungin yhteisten uskonnollisten juhlien vieton; tarkasti julkiset rakennukset, erityisesti puolustukselliset rakennelmat; päätti, kuka kuuluu ratsuväkeen ja tarkasti ratsuväen hevoset; tarkasti laivaston ja laivasuojat ja rakennutti uusia sotalaivoja; vuokrasi valtion maita ja kaivoksia; sekä jakoi köyhäinavustukset vammautuneille tarkastuksen jälkeen.
Lukuisten tehtäviensä hoitamiseksi bulella oli useita eri tehtäviin erikoistuneita pienempiä toimikuntia. Antiikin lähteistä tunnetaan muun muassa hieropoioi Eleusini, joiden vastuulla oli Eleusiin mysteerien järjestäminen, ja trieropoioi, joiden vastuulla oli uusien sotalaivojen rakennuttaminen.
Oikeustoimet
Bule osallistui myös oikeustoimiin tietyissä tapauksissa. Bule kykeni rankaisemaan sen määräysvaltaa vastaan rikkoneita. Se pystyi myös syyttämään viranomaisia, erityisesti taloudellisessa vastuussa olleita viranomaisia, virkarikkeistä ja väärinkäytöksistä joko omasta aloitteestaan tai jonkun yksityishenkilön esittämän syytteen perusteella. Ainakin myöhemmässä vaiheessa bulen oma tuomiovalta vaikuttaa kuitenkin rajautuneen 500 drakhman suuruisten sakkojen määräämiseen.
Keski-Maa
Keski-Maa on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen todellisuus, joka on muun muassa kirjoissa Silmarillion, Taru sormusten herrasta ja Hobitti eli sinne ja takaisin. Varsinaisesti Keski-Maa on vain maanosa tässä todellisuudessa, mutta koska varsinkin varhaisimmissa kirjoissa tapahtumat sijoittuvat lähinnä Keski-Maahan, nimi tuli käyttöön myös yleisnimityksenä koko Tolkienin luomalle fantasiamaailmalle.
Etymologia
Keski-Maa on varhaiskeskiajan anglosaksisessa kirjallisuudessa ja skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä nimitys ihmisten asuttamalle maailmalle. Tolkien otti nimen käyttöön luomassaan fantasiamaailmassa.
Bar-sur-Seine
thumb|250px|St-Étiennen kirkko Bar-sur-Seinessa Bar-sur-Seine on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 510 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bar-sur-Seinen pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Armando Diaz
thumb|Armando Diaz vuonna 1921. Armando Vittorio Diaz (5. joulukuuta 1861 Napoli – 29. helmikuuta 1928 Rooma) oli italialainen marsalkka. Hän johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918.
Diaz kävi sotilaskoulun Napolissa ja Torinossa, ja aloitti upseerinuransa tykistön aliluutnanttina vuonna 1881. Vuonna 1894 hänestä tuli eversti ja 93:nnen jalkaväkirykmentin komentaja. Diaz komensi menestyksekkäästi rykmenttiään vuosien 1911–1912 sodassa Turkkia vastaan ja sai 1914 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän auttoi kenraali Luigi Cadornaa Italian armeijan uudelleenjärjestelyssä maailmansodan alla ja Italian liityttyä sotaan hänestä tuli päämajan operaatiojohtaja. Vuoden 1915 lopussa Diaz ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 48:nnen jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1917 hän siirtyi 23:nnen armeijakunnan johtoon.
Italian kärsittyä nöyryyttävän murskatappion saksalaisille ja itävaltalaisille Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Cadorna siirrettiin uuden pääministerin Vittorio Orlandon määräyksestä syrjään ja Diaz nimitettiin 8. marraskuuta hänen tilalleen pääesikunnan päälliköksi, mikä tosiasiassa merkitsi Italian ylipäällikön tehtäviä. Diaz sai Italian armeijan takaisin jaloilleen, ja Itävalta-Unkarin hyökkäys Piaven luona kesäkuussa 1918 torjuttiin menestyksekkäästi. Maan hallituksen painostuksesta Diaz määräsi Italian armeijan myös vastahyökkäykseen, ja heinäkuun alkuun mennessä itävaltalaiset lyötiin. Lopullisesti Itävalta-Unkarin armeija murskattiin Vittorio Veneton taistelussa lokakuun 1918 lopussa. Aivan maailmansodan loppuvaiheessa saavutettu voitto teki Diazista suositun. Hänet ylennettiin ensin armeijakenraaliksi (generale d’esercito) ja nimitettiin myöhemmin ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi armeijan tarkastajana, kunnes jätti aktiivipalveluksen marraskuussa 1920. Joulukuussa 1921 Diazille myönnettiin erityinen aatelisarvo duca della victoria (”voiton herttua”). Hän toimi sotaministerinä Benito Mussolinin hallituksessa 1922–1924, mutta joutui vetäytymään tehtävästä terveysongelmien vuoksi. Vuonna 1924 hän sai vielä marsalkan sotilasarvon.
Peter Walker
Peter Douglas Conyers Walker (7. marraskuuta 1912 Leeds, Iso-Britannia – 1. maaliskuuta 1984 Newtown, Worcestershire, Iso-Britannia) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Ura
Walker aloitti ajamisen kilpailemalla rata-autoluokissa sekä mäkinousukilpailuissa. Hän ajoi myös Grand Prix'tä ja osallistui sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin.
Hän ajoi ainoastaan neljässä F1-osakilpailussa vuosina 1950–1951 sekä 1955, muttei saavuttanut yhtäkään voittoa tai pistettä. Hänen parhaaksi tulokseksi jäi vuoden 1951 Britannian GP:n seitsemäs sija. Suorituksen merkitystä lisää se, että hän oli paistua elävältä BRM-tallin autossa käytetyn V16-moottorin vuoksi, kun pakoputki ja moottori pettivät.
* Jaettu auto.
Formula 1:sten lisäksi Walker ajoi, mm. Le Mansin 24 tunnin ajoja, joissa voitti vuoden 1951 kilpailun C-tyypin Jaguarilla yhdessä Peter Whiteheadin kanssa ja hän oli toinen vuoden 1953 kilpailussa ajaessaan Stirling Mossin parina.
Walker lopetti kilpa-ajamisen vuoden 1956 Le Mansin kolarin vuoksi. Uransa jälkeen hän hoiti hetken aikaa kani- ja chinchillafarmia. Walkerin sanottiin viettäneen eläköitymisen jälkeen paljon aikaa Herefordin Horse & Groom Pubissa juomisen sijasta laatien erilaisia insinööritöitä ja piirustuksia. Hänen Tim-poikansa haastattelun mukaan isä-Peter hävitti kaikki moottoriurheiluun liittyvät lehdet ja kirjat eikä puhunut pojalleen enää moottoriurheilusta.
Ohrid
thumb|250px|Pyhän Kaneon Johanneksen kirkko Orhidjärven rannalla Ohrid on kaupunki Ohridjärven itärannalla Pohjois-Makedonian lounaisosassa. Kaupungissa on 55 098 asukasta (vuonna 2010), ja se on Ohridin kunnan keskuspaikka. Ohridissa on lukuisia monumentteja ja nähtävyyksiä, ja vuonna 1980 kaupunki yhdessä Ohridjärven kanssa otettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia
Nimestä ”Ohrid” on ensimmäinen merkintä vuodelta 879. Vuosien 990 ja 1015 välillä Ohrid oli (läntisen) Bulgarian pääkaupunki. Kaupungin yllä kohoaa yhä Samuil-tsaarin linnoitus. Vuosina 990–1018 Ohrid oli Bulgarian patriarkaatin keskus, mutta Bysantin vallattua kaupungin vuonna 1018 patriarkaatti supistui arkkipiispan istuimeksi ja Ohrid asetettiin Konstantinopolin patriarkaatin valvontaan.
Keskiajalla Ohrid oli tärkeä kulttuurikeskus, ja ajalta on säilynyt useita kirkkoja ja luostareita. Ohridin luostareissa on laadittu uskonnollisia tekstejä 800-luvulta lähtien, jolloin muinaiskirkkoslaavia alettiin kirjoittaa. Siellä vaikutti Pyhä Klement Ohridilainen (830-916, ), joka oli pyhimysten Kyrillos ja Methodios oppilas. Klement Ohridilainen kehitti kyrillistä aakkostoa ja perusti Ohridin Pyhän Panteleimonin luostariin nykyisen Pohjois-Makedonian alueen ensimmäisen luostarikirjaston. Ohridia on pidetty myös kyrillisen kirjaimiston syntypaikkana. 1700-luvulle saakka Ohridin patriarkaatti oli vastuussa suurimmasta osasta balkanin ortodokseja. Lähes kaikki nykyään säilyneet kirkot ovat bysanttilaisten rakentamia, ja loput ovat peräisin lyhyeltä Serbian valtakaudelta keskiajan lopulla. Luostarien ja kirkkojen arkkitehtuurin ja taideaarteiden lisäksi Ohrid on tunnettu tyypillisestä balkanilaisesta kaupunkikuvastaan, joka on verrattavissa muun muassa Albanian Beratin ja Gjirokastërin kaupunkeihin.
1300-luvun lopussa kaupungin valloittivat osmanit, joiden hallussa alue pysyi vuoteen 1912 asti. Turkkilaisten aiheuttaman paineen vuoksi kaupungin kristitty väestö väheni osmanien valtakauden alussa, ja vuonna 1664 kaupungissa oli vain 142 kristittyä taloa. Tilanne muuttui 1700-luvulla, kun Ohridista tuli kauppakaupunki. Vuosisadan loppupuolella kaupungissa oli noin 5 000 asukasta. 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Ohrid oli muun euroopanpuoleisen Osmanien valtakunnan tavoin levotonta aluetta. Puoli-itsenäiset feodaaliruhtinaat, kuten Mahmud Pasha Bushatlija ja Djeladin Beg hallitsivat Ohridia, eivätkä suostuneet maksamaan veroja keskushallitukselle käyttäen rahat omien armeijoidensa ylläpitoon. 1800-luvun loppuun mennessä Ohridissa oli 2 409 taloa ja 11 900 asukasta, joista 45 prosenttia oli islaminuskoisia.
Kim Stanley Robinson
Kim Stanley Robinson (s. 23. maaliskuuta 1952 Waukegan, Illinois ) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Mars-trilogiasta, jonka kolme romaania ilmestyivät vuosina 1992, 1993 ja 1996.
Robinson opiskeli kirjallisuutta ja englannin kieltä Kaliforniassa ja Bostonissa. Hän meni vuonna 1982 naimisiin Lisa Howland Nowellin kanssa. Parilla on kaksi poikaa.
Robinson on työllään voittanut Hugo- ja Nebula-palkinnot, kaksi kumpaakin, sekä John W. Campbellin muistopalkinnon.
Flora (jumalatar)
pienoiskuva|Flora tai kevät kuvattuna freskossa "Stabiae", joka on yksi kuuluisimmista roomalaisen aikakauden maalauksista. Löytyi Stabiasta, ja sijaitsee nykyisin Napolin kansallisessa arkeologisessa museossa. Ensimmäiseltä vuosituhannelta.
Flora on roomalaisessa mytologiassa kasvavan viljan ja kukkivien kukkien jumalatar. Alun perin häntä palvoivat oskit ja sabiinit. Roomassa hänen juhlapäivänsä oli nimeltään Floralia, ja sitä vietettiin 28. huhtikuuta alkaen aina toukokuun alkuun saakka. Se oli jokseenkin estoton ja moraaliton karnevaali, sillä Flora tunnettiin meretrixinä eli huorana. Hekumallinen juhlinta liittyi ilmeisesti hedelmällisyysriitteihin ja oli jonkinlainen kevään ja elämän riemujuhla, joka oli vastaisku kuolemalle ja lakastumiselle. Floralia-juhlassa esitettiin muun muassa miiminäytelmiä, joissa näyttelijät esiintyivät alastomina.
Perimätiedon mukaan sabiinikuningas Titus Tatius olisi alun perin tuonut Floran palvonnan Roomaan. Floralia-juhla vakiintui vuonna 238 eaa, ja kukkaseppelöity Floran pää esiintyi myös Rooman lyöttämissä kolikoissa. Ovidius kertoi runoelmassaan Fasti, että Zephyrus eli länsituuli suuteli Chloris-nymfiä, joka muuttui Floraksi. Ovidiuksen mukaan Juno suostutteli Floran koskettamaan itseään taikayrtillä. Sen seurauksena Juno tuli raskaaksi ja synnytti sodan jumala Marsin.
Chennegy
thumb|250px|Chennegyn kirkko Chennegy on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 398 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Chennegyn pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Isabella Kaukopaasi
Isabella Kaukopaasi (s. 17. heinäkuuta 1995) on suomalainen koripalloilija.
Takamiehenä pelaava Kaukopaasi on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän pelasi seuran nuorisojoukkueissa kevääseen 2013 asti. Pyrintö saavutti Kaukopaasin junioriaikana B-tyttöjen SM-pronssia vuonna 2010. Kausilla 2011–2012 ja 2012–2013 Kaukopaasi pelasi myös joitakin otteluita Pyrinnön naisten edustusjoukkueessa I-divisioonassa. Kaudella 2013–2014 hän pelasi kymmenen ottelua A-tyttöjen I-divisioonaa.
Purmonjoen vesistö
Purmonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 46) on Suomen päävesistö Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla sijaitseva vesistöalue, jonka laskujoki Purmonjoki yhtyy ensin Ähtävänjokeen ennen kuin se laskee Luodonjärveen. Luodonjärvi on säännöstelty tekojärvi, jonka vesi päästetään Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 864,28 neliökilometriä ja sen järvisyys on 2,44 %. Vesistöalueen alarajana on Varsinaisen Perämeren vesistöalue (99), joka siis laskee Perämereen.
Vesistön sijainti
Purmonjoen vesistöalue sijaitsee Lappajärven ja meren välissä. Se on karkeasti kolmion muotoinen niin, että sen pitkä ja kapea kärki osoittaa merelle päin. Vesistöalueen alajuoksun alueet kuuluvat Pedersören kuntaan ja keskijuoksun alueet kuuluvat lähes kokonaan Kauhavan kuntaan, lukuun ottamatta pientä läntistä Rajanevan aluetta, joka kuuluu Uuteenkaarlepyyhyn. Yläjuoksun alueet kuuluvat idässä Evijärvelle, kaakossa Lappajärvelle, ja muualla Kauhavalle. Purmonjoen vesistö rajautuu idässä kokonaan Ähtävänjoen vesistöalueeseen (47), etelässä Lapuanjoen vesistöalueeseen (44) ja lännessä näiden väliin jäävään Kovjoen vesistöalueeseen (45).
Vesistöalueen jako
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Vesistöalueen maankäyttö
Vesistöalueen maankäyttö on seuraavanlaista. Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 73,6 %, maatalousalueita 16,9 %, kosteikkoja ja soita on 4,7 % ja rakennettuja alueita on 2,7 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 2,2 %. Metsä- ja suoalueita leimaavat tiheä ojitus, jolla maanpohjaa kuivataan. Talven lumet sulaavat ojiin ja aiheuttavat nopeasti leviäviä tulvia.
Vesistöalueen koskien käyttö
Purmonjoen valuma-alueelta on luetteloitu 41 koskea, joiden yhteispituus 13 240 metriä. Koskissa oli vuonna 1911 yhteensä 30 vesimyllyä. Vesihallituksen julkaisussa on lueteltu 47 koskea, joista alajuoksulla oli kuusi, Södra åssa 21, Kerttujoessa (Norijoen alajuoksu) 17 koskea, Norijoessa (Norijoen yläjuoksu) yksi koski ja Pirttijärven purossa kaksi koskea.
Pääuoma
Purmonjoen pääuomaksi voidaan valita selkeästi suurin jokiuoma, mutta hydrologiassa on käytössä kaksi valintaperustetta. Toisessa valitaan ne jokihaarat, joista muodostuu pisin joki. Yleisemmässä tavassa valitaan alajuoksulta noustessa se jokihaara, jonka virtaama on suurin. Kun näin toimitaan yläjuoksulle asti, saadaan pääuomaksi runsasvetisin vesistöreitti. Näin on tehty Purmonjoen tapauksessa. Virtaamatietojen puuttuessa on valinnassa nojauduttu jokihaaran valuma-alueen pinta-alaan, joka on verrannollinen sadantaan ja siten uoman virtaamaan. Apuna valuma-alueen laskemisessa on käytetty vesistöviranomaisten VALUE-palvelua.
Purmonjoen pääuomasta ei ole epäilystä ennen kuin saavutaan Forsbyssä jokihaaraan, jossa Norijoki (Purmo norra å) ja Purmonjoki (Purmo södra å) yhtyvät toisiinsa. Norijoen valuma-alueen pinta-ala on 315 neliökilometriä ja toisen haaran 500 neliökilometriä. Pääuomaan valitaan vasemmalta tuleva jokihaara. Seuraava valinta tapahtuu Kauhavan puolella, kun Varijoki yhtyy kaakosta tulevaan haaraan. Varijoen valuma-alueen pinta-ala on 111 neliökilometriä ja kaakkoinen haara on 168 neliökilometriä. Pari kilometriä ennen Purmojärveä yhtyy Purmonjokeen etelästä sivu-uoma, jonka nimi sen keskijuoksulla on Orpäkki. Tämän valuma-alueen pinta-ala on 64 neliökilometriä ja Purmonjoella se on 50 neliökilometriä. Sen vuoksi valitaan pääuomaksi Orpäkki. Vesterpakan eteläpuolella siihen yhtyy Läskilahdenpuro, jonka valuma-alue on 15 neliökilometriä. Orpäkin haaralla on valuma-aluetta 48 neliökilometriä. Tällä pääuomalla on yläjuoksulla eri nimiä. Alajuoksulla sitä kutsutaan Orpäkiksi, Norspakalla Tyynispäkiksi, ja Tyynismaalla Salapäkiksi. Puro muuttuu ojitettujen soiden valtaojaksi ja se näyttää saavan alkunsa Hirvinevan turvetuotantoalueella.
Purmonjoki
Pääuoman alin osuus muodostuu Purmonjoesta, jonka sivujoet on kerätty alla näkyvään taulukkoon. Etäisyydet suistosta tarkoittaa etäisyyksiä Ähtävänjoesta.
Latvaosuus Orpäkistä alkaen
Latvauomat alkavat Orpäkin nimellä ja jatkuvat edellä kerrotulla tavalla nimeään vaihtaen. Etäisyydet (*) on mitattu Purmonjoesta alkaen. Salapäkin nimi on esiintynyt myös sivuojalla, josta se on siirtynyt myös pääuoman osuuden nimeksi. Lähteet : 1 = sivujoen oma artikkeli, 2 = Karttapaikan verkkopalvelu, 3 = katsottu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta
Järviä
Purmonjoen alajuoksulla sijaitseva Fladan (8 ha) sijaitsee vanhassa salmessa, jota Leden nyt edustaa kanavan muodossa. Pääuoman keskijuoksulla Edenin alueella on pieni Brännsjön (6 ha). Saribäckenin valuma-alueella on kolme suurempaa järveä: Saarijärvi (61 ha), Kalijärv (24 ha) ja Vähäjärvi (5 ha). Purmojoki alkaa Purmojärvi (390 ha), johon laskee Ruosteenoja ja Ruutnevanoja. Ruosteenojan valuma-alueella sijaitsevat Iso-Pellinen (51 ha) ja Vekarainen (2 ha), ja Ruutnevanojan valuma-alueella Lappisenjärvi (77 ha) ja Ahvinen (8 ha). Pääuoman latviauman Orpäkin valuma-alueella ovat suurimpia järviä Palojärvi (204 ha) ja Ruutijärvi (7 ha).
Purmonjokeen yhtyy sen keskijuoksulla Varjoki. Sen valuma-alueen suurimmat järvet ovat Haarusjärvi (41 ha), Pitkäjärvi (9 ha), Kalijärvi (3 ha), Kortesjärvi (43 ha) ja Lauttamusjärvi (17 ha).
Norijoen sivujoen valuma-alueella on myös useita järviä. Sen keskijuoksulla ovat Särssinjärvi (30 ha) ja sen vieressä Ahvenjärvi (14 ha). Aivan Norijoen vieressä sijaitsee Sääksjärvi (117 ha). Kauempana ovat vielä Narssjön (197 ha) ja Mossavattnet (12 ha). Norijoen latva-alueilla sijaitsevat Kerttuanjärven alue. Sen suurin järvi on Kerttuanjärvi (389 ha), jonka lähialueilta tapaa esimerkiksi Haukijärven (8 ha), Särkijärven (50 ha) ja Särkisen (15 ha). Latukanjärven (6 ha). Norijoki laskee Kerttuanjärveen etelästä päin. Sen latvajärviä ovat esimerkiksi Haapajärvi (193 ha), Ruuhijärvi (48 ha), Paalasenjärvi (47 ha), Kivijärvi (18 ha), Kyröjärvi (13 ha) ja Paskosenjärvi (5 ha).
LHS 1140b
LHS 1140b on Valaskalan tähdistössä sijaitseva eksoplaneetta, joka kiertää punaista kääpiötä LHS 1140. Planeetta sijaitsee noin 40 valovuoden päässä Maapallolta. Sen läpimitta on noin 18 000 kilometriä, mikä on noin puolitoista kertaa pidempi kuin Maan läpimitta. Sen arvellaan olevan tiheydeltään noin kaksinkertainen Maahan verrattuna. Se kiertää rauhallista emotähteään noin 15 miljoonan kilometrin päässä. Planeettaa pidetään lupaavana ehdokkaana elämän syntymiselle, ja se on kiviplaneetta.
Creedence Country
Creedence Country on yhdysvaltalaisen Creedence Clearwater Revival -yhtyeen elokuussa 1981 julkaistu kokoelma-albumi. Nimensä mukaisesti se sisältää yhtyeen country-vaikutteisempia kappaleita. Vuonna 2004 julkaistu uusintapainos sisältää kolme bonuskappaletta.
Nogent-sur-Seine
thumb|250px|Ydinvoimala Nogent-sur-Seinessa Nogent-sur-Seine on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 963 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Nogent-sur-Seinen pinta-ala on 20 neliökilometriä.
Joe Fry
Joe Gibson Fry (26. lokakuuta 1915 – 29. heinäkuuta 1950 ) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän ajoi ainoastaan yhden Grand Prix'n vuonna 1950. Fry saavutti Britannian GP:ssä 1950 kymmenennen sijan. Fry lähti lähtöruudusta 20. Fry osallistui myös kahteen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Fry kuoli Freikaiserwagen-autonsa ratissa vuoden 1950 Blandfordin ylämäkiajokilpailussa.