cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Rauhanneuvottelut
Sotaa seuranneet rauhanneuvottelut käytiin Ming-dynastian ja Japanin välillä, mutta niitä varjosti molempien osapuolien eriävät tulkinnat tilanteesta. Kiinalaisten neuvottelija antoi keisari Wanlin ymmärtää Japanin olevan jo kukistettu ja valmis antautumaan Mingin vasalliksi, minkä johdosta hovi päätti ratkaista konfliktin kruunaamalla Hideyoshin Japanin kuninkaaksi heidän alaisuudessaan. Japanilaisten neuvottelija puolestaan kertoi Hideyoshille, että Kiina olisi valmis antautumaan Japanin keisarin alaisuuteen. Tämän johdosta Hideyoshi vaati että Joseonin dynastian eteläiset provinssit tulisi myöntää Japanille ja valtakunnan korkea-arvoisia henkilöitä tulisi lähettää Japanin panttivangeiksi. Lisäksi Ming-keisarin tytär tuli lähettää Hideyoshin vaimoksi.
Kun valtakuntien eriävät mielipiteet selvisivät Hideyoshille, hän alkoi esittää kiinalaisille yhä mielettömämpiä vaatimuksia ja antoi tämän valtuuskuntien odottaa useita kuukausia vastauksissaan. Samalla hän pyrki vahvistamaan laivastoaan ennen kuin Ming jatkaisi hyökkäyksiään Japanin tukikohtiin niemimaan etelärannikolla. Hidasta neuvotteluvaihetta kesti lähes kolme vuotta, kunnes kesällä 1596 Hideyoshi lopetti neuvottelut syyttäen kiinalaisia yrityksistä alistaa Japani valtaansa. Hän julisti rankaisevansa Joseonia neuvotteluiden hidastamisesta ja nimitti Konishi Yukinagan komentamaan toista hyökkäystä niemimaalle.
Anders Hilden
thumb|Tampereen punaisia päälliköitä. [[Otto Degerman vasemmalla, Anders Hilden oikealla.]] Anders Hilden (k. 5. toukokuuta 1918) oli helsinkiläinen työmies ja Helsingin punakaartin pataljoonan päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän otti miehineen osaa Tampereen taisteluun, jossa hän vastasi Messukylän puolustuksesta. Sodan jälkeen hän joutui Tampereella valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kenttäoikeudessa kuolemaan ja ammuttiin Kalevankankaalla.
H. C. Andersen
Hans Christian Andersen (2. huhtikuuta 1805 Odense – 4. elokuuta 1875 Kööpenhamina) oli tanskalainen kirjailija ja runoilija. Hänet tunnetaan erityisesti saduistaan, jotka kuuluvat maailman käännetyimpään kirjallisuuteen.
Andersenin tunnettuja satuja ovat muun muassa Keisarin uudet vaatteet, Pieni merenneito, Todellinen prinsessa (myös nimellä Prinsessa ja herne), Ruma ankanpoikanen ja Lumikuningatar.
Lapsuus
thumb|left|Andersenin lapsuudenkoti Odensessa Hans Christian Andersen syntyi 2. huhtikuuta 1805 Odensessa Hans ja Ane (Anne) Marie Andersenin perheeseen. Perhe oli hyvin köyhä, ja heidän kanssaan samassa ahtaassa talossa asui kaikkiaan viisi perhettä. Hansin isä teki töitä suutarina, mutta työstä kertyi vain vähän tuloja. Hansin syntymäkodiksi uskottu talo toimii nykyisin Andersen-museona. Vuodet 1807–1819 Andersenin perhe asui Munkemœllerstræden varrella, ja myös tämä koti on Andersen-museona.
Lapsena Hans vietti aikaa lähinnä omissa oloissaan leikkien ja haaveillen mutta myös usein isoäitinsä mukana sairaalan puutarhaa hoitamassa. Sairaalassa nuori Hans tutustui kovia kokeneisiin ihmisiin, jotka kertoivat hänelle satuja ja tarinoita. Hans ei saanut lapsena juuri koulutusta, vaikka omaksui isältään kiinnostuksen kirjallisuutta ja teatteria kohtaan. Isä joutui lähtemään sotaan Hansin ollessa seitsemänvuotias, ja vuosi kotiin paluunsa jälkeen isä kuoli 34-vuotiaana. Äiti joutui ottamaan vastuun perheen elättämisestä ja teki useita pieniä töitä mm. pyykkärinä. Äiti toivoi Hansille käsityöläisammattia ja lähetti hänet töihin verka- ja tupakkatehtaaseen. Teatteriurasta haaveillut poika ei kuitenkaan kauan jaksanut raskasta työtä. Täytettyään 14 vuotta Hans Christian osti säästöillään matkalipun Odensesta Kööpenhaminaan ja jätti lapsuudenkodin taakseen. Hän saapui uuteen kotikaupunkiinsa rahattomana ja ilman suhteita mutta oli päättänyt tulla kuuluisaksi. Äidilleen Hans oli ennen lähtöään sanonut, että ensin oli koettava kovia jotta voisi saavuttaa mainetta.
Nuoruus ja opiskelut
Näyttelijäksi Andersenin ei onnistunut päästä. Hän kirjoitti Kuninkaalliseen teatteriin pari draamatekstiä, mutta niistä toista hän ei lähettänyt ja toinen hylättiin. Aikakauslehti Harpen kuitenkin julkaisi hylätystä tekstistä yhden näytöksen vuonna 1822.
Andersen ystävystyi muusikoiden Christoph Weysen ja Sibonin ja myöhemmin runoilija Frederik Hoegh Guldbergin kanssa.
Kuninkaallisen teatterin johtokunnan jäsen Jonas Collin hankki Andersenille stipendin ja vapaaoppilaspaikan Slagelsen latinakouluun. Andersen ystävystyi Collinin ja hänen poikansa Edvardin kanssa ja rakastui tytär Louise Colliniin. Seitsemäntoistavuotiaan Andersenin luokkatoverit Slagelsessa olivat häntä viisi tai kuusi vuotta nuorempia. Andersenin suhde pilkalliseen rehtoriin oli vaikea, mutta vuonna 1825 hän muutti rehtorin alivuokralaiseksi ja seuraavana vuonna tämän perheen mukana Helsingøriin uuteen kouluun. Hän tunsi olonsa sielläkin kurjaksi ja palasi vuonna 1827 Kööpenhaminaan, missä hän suoritti seuraavana vuonna ylioppilastutkinnon ja sen jälkeen varusmiespalveluksen kuninkaallisessa henkivartiokaartissa. Andersen aloitti vuonna 1829 opinnot Kööpenhaminan yliopistossa ja suoritti filologian ja filosofian alkututkinnon parhain mahdollisin arvosanoin.
Debyytti
Vuonna 1829 Andersen teki varsinaisen kirjailijadebyyttinsä E. T. A. Hoffmann -henkisellä mielikuvituksellisella matkakuvauksella Fodrejse fra Holmens Kanal yil Østpynten af Amager i aarena 1828 och 1829, josta tuli suurmenestys. Hän kirjoitti vielä samana vuonna vaudevillenäytelmän, joka esitettiin Kuninkaallisessa teatterissa, sekä runokokoelman Digte. Andersen rakastui onnettomasti kesällä 1830 opiskelutoverinsa sisareen.
Matkustelu
Andersen aloitti matkustelun kesällä 1830. Ulkomaille tekemillään yli kolmellakymmenellä matkalla hän vietti kaikkiaan yli yhdeksän vuotta. Andersen solmi matkoillaan lukuisia siteitä paikallisiin taiteilijoihin ja kulttuuri-ihmisiin ja tutustui samalla merkittäviin kulttuuri- ja luonnonkohteisiin. Andersen kirjoitti matkakuvauksia, ja hänen matkakokemuksensa näkyivät usein myös hänen saduissaan ja muissa teoksissaan. Andersen muutti myös Tanskan sisällä useasti ja asui Kööpenhaminassa yli viidessätoista eri osoitteessa. Tanskassa hän tutustui matkoillaan erityisesti Jyllantiin, joka vaikutti aitona luonnonmaisemana häneen valtavasti.
Menestys kirjailijana
Andersen matkusti alkukesällä 1831 ensi kertaa ulkomaille Saksaan ja julkaisi matkakuvauksen Skyggebilleder. Andersen kertoi matkan avartaneen hänen maailmankuvaansa ja palauttaneen hänelle hyvän mielialan vaikean vuoden jälkeen. Hän kertoi myös Harz-vuoriston saaneen hänet kuulemaan ensimmäisen kerran mielessään aidosti satujen soinnin. Berliinissä Andersen tutustui Adelbert von Chamissoon, joka ensimmäisenä saksansi Andersenin runoja ja antoi hänestä myönteisiä arvioita. pienoiskuva|Andersen vuonna 1836. [[Christian Albrecht Jensenin maalaus.]] Andersen sai vuonna 1833 kaksivuotisen matkastipendin ja teki sen turvin pitkän, uransa kannalta merkittävän kulttuurimatkan Eurooppaan: Saksaan, Pariisiin, Sveitsiin ja Italiaan sekä paluumatkalla Keski-Euroopan kaupunkeihin. Andersen piirsi matkalla ahkerasti ja kirjoitti paitsi runoja, myös päiväkirjaa ja kirjeitä kotimaahan. Italian-matkan tuloksena hän kirjoitti romaanin Improvisatoren, joka ilmestyi vuonna 1835. Romaanista tuli Andersenin läpimurtoteos. Hän julkaisi samoihin aikoihin myös ensimmäisen satukirjansa Eventyr, fortalte for børn, jossa oli neljä satua, mukaan lukien Tulukset ja Todellinen prinsessa. Seuraavat osat ilmestyivät vuosina 1836 ja 1837. Tarinoiden arvoa ei ensin käsitetty, ja niiden myynti oli hidasta. Sen sijaan Andersen menestyi paremmin romaanillaan O. T. (1836). Vuonna 1837 hän kirjoitti erään arvostetuimmista romaaneistaan Kun en Spillemand.
Vuonna 1840 Andersen kiinnitti huomionsa teatteriin ja saavutti tunnustusta orjuutta käsittelevällä näytelmällään Mulatten (1840). Hän palasi kuitenkin takaisin vahvimmalle alalleen vuonna 1840 antologiallaan Billedbog uden Billeder (suom. Kuvaton kuvakirja).
Andersenin pisin matka vuosina 1840–1841 vei hänet Saksan, Italian, Maltan ja Kreikan kautta Konstantinopoliin. Paluumatka kulki Mustanmeren ja Tonavan kautta. Hänen selostuksensa tästä kokemuksesta on En Digters Bazar (1842), jota yleensä pidetään hänen parhaana matkakirjanaan. Myös Eventyrin maine kasvoi tasaisesti: ensimmäinen kokoelmateos ilmestyi vuonna 1837, toinen vuonna 1842 ja seuraavat vuosina 1843, 1847 ja 1852.
Andersenia juhlittiin 1840-luvulla jo ympäri Eurooppaa. Kesäkuussa 1847 hän teki ensimmäisen Englannin-matkansa. Hän tapasi Charles Dickensin, jonka teoksissa voi havaita Andersenin vaikutusta. Dickens ja Andersen olivat ennen tapaamistaan olleet aikansa kirjeenvaihdossa ja Dickens oli kutsunut Andersenin luokseen vierailulle. Tuolloin Dickens ei tiennyt, että Andersen oli käännättänyt kirjeitään, koska ei osannut englantia juuri lainkaan. Andersen asettui mutkitta asumaan Dickenseille viideksi viikoksi eikä välittänyt lainkaan isäntänsä tuolloisesta aviokriisistä. Kun Andersen viimein häipyi, Dickens kiinnitti vierashuoneeseen kyltin, jossa luki: ”Täällä nukkui tanskalainen kirjailija Hans Christian Andersen viisi viikkoa, mikä tuntui perheestä ikuisuudelta.”
Andersen halusi yhä erottua romaanikirjailijana ja näytelmäkirjailijana. Hän halveksi lumoavia satujaan, jotka olivat tehneet hänet kuuluisaksi. Hän ei pitänyt siitä, että niitä pidettiin lastensatuina. Silti hän kirjoitti niitä edelleen, ja vuosina 1847 ja 1848 ilmestyi kaksi uutta kokoelmaa. Pitkän hiljaisuuden jälkeen Andersen julkaisi vuonna 1857 romaanin At være eller ikke være. Vuonna 1863 hän julkaisi matkakirjan I Spanien.
Rakkauselämä
Andersen rakastui vuonna 1840 nuoreen ruotsalaiseen oopperalaulajaan Jenny Lindiin. Hän ei saanut Lindiltä vastakaikua, ja he jäivät vain ystäviksi. Andersenin on arveltu viitanneen Lindiin monissa saduissaan, kuten Satakielessä, Enkelissä ja Lumikuningattaressa.
Andersenin seksuaalisuudesta on keskusteltu paljon 1900-luvulta alkaen. Häntä on toisinaan väitetty homoseksuaaliksi, ja hänen tiedetään kirjoittaneen lämpimistä tunteistaan tietyille miespuolisille ystävilleen. Elämäkerturit ovat kuitenkin eri mieltä siitä, oliko hänellä fyysisiä seksisuhteita miehiin, eikä sellaisista ole todisteita, kuten ei toisaalta ole todisteita seksisuhteista naisiinkaan.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Andersen ei 1860-luvulla enää yleensä kirjoittanut ulkomaanmatkoistaan matkakuvauksia kuten aikaisemmin. Viimeisen suuren ulkomaanmatkansa hän teki 1866 Portugaliin. Hänen terveytensä oli heikentynyt, ja vuonna 1871 hän hankki vihdoin vakituisen asunnon itselleen Kööpenhaminasta. Vuonna 1875 hänen kunniakseen pystytettiin patsas kuninkaanlinnan puistoon. Andersen oli tuolloin Tanskan kansallisrunoilija, professori, Odensen kunniakansalainen, Dannebrogin ritarikunnan komentaja sekä neuvos.
Andersenin satukirjojen ilmestyminen jatkui osissa vuoteen 1872 saakka, jonka jouluna viimeiset tarinat julkaistiin. Saman vuoden keväällä Andersen putosi vuoteesta ja loukkaantui vaikeasti. Hän ei toipunut tapaturmasta täysin, mutta eli vuoteen 1875 asti.
Andersenin muistoksi jaetaan joka toinen vuosi Hans Christian Andersen -palkinto.
Tuotanto
Andersen kirjoitti romaaneja, näytelmiä, oopperoita, runoja, matkakertomuksia ja omaelämäkertoja. Hän kirjoitti myös noin 156 satua. Juuri satujensa ansiosta hänestä tuli maailmankuulu kirjailija, kansainvälisesti tunnettu uranuurtaja ja monen satukirjailijan esikuva. Andersen sisällytti satuihinsa kansansatujen motiivi- ja muotoaarteistoa, ja hän myös laajensi sadunkerrontaa fantasialle ominaisiin ulottuvuuksiin. Hän itse korosti satujensa sopivuutta kaikenikäisille, ei vain lapsille.
Andersen alkoi kirjoittaa satuja tammikuussa 1835. Toukokuussa julkaistiin hänen ensimmäinen satukirjansa, jossa oli neljä satua: Tulukset, Iso-Niilo ja Pikku-Niilo, Todellinen prinsessa ja Pikku Iidan kukkaset. Sarjassa ilmestyi vuosina 1835–1842 kuudessa vihkosessa yhteensä 19 satua.
Andersen itse jakoi satunsa kahteen ryhmään: satuihin, joissa on yliluonnollisia elementtejä; sekä kertomuksiin tai tarinoihin, joissa niitä ei ole.
Mukaelmia ja elämäkertaelokuvia
Walt Disney Pictures on suunnitellut vuosikymmenien kuluessa useita animaatiofilmejä Andersenin satujen pohjalta. Joitain lyhytanimaatioita onkin valmistunut, mutta pitkien elokuvien suunnitelmat eivät eri syistä toteutuneet ennen 1980-lukua. Kokoillan animaatioelokuvista ovat toteutuneet Pieni merenneito (1989) sekä Frozen – huurteinen seikkailu (2013), joka perustuu löyhästi satuun Lumikuningatar.
RKO tuotti vuonna 1952 musikaalin Hans Christian Andersen, jossa Andersenia esitti Danny Kaye.
Kunnianosoituksia
pienoiskuva|Boeing 737-800, jonka pyrstöön Andersenin kuva on maalattu. Norwegian Air Shuttle -lentoyhtiö on maalauttanut Andersenin kuvan yhden Boeing 787-8 -koneen ja yhden Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Anthony Anderson
Anthony Anderson (s. 15. elokuuta 1970 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten etsivä Kevin Bernardin roolista TV-sarjassa Kova Laki sekä Antwon Mitchellin roolista TV-sarjassa Shield – lain varjolla.
Hurja joukko
Hurja joukko (The Wild Bunch) on Sam Peckinpahin vuonna 1969 ohjaama lännenelokuva. Se kertoo viimeistä keikkaansa tekevistä ikääntyneistä rikollisista.
Pertti Avola kirjoittaa, että 1960-luvun lännenelokuvan hienoin saavutus Hurja joukko oli mullistava elokuva, sillä siinä ohjaaja hylkäsi lännenelokuvan konventiot ja ihanteet. Se on harvoja merkittäviä amerikkalaiswesterneitä, joissa näkyy italowesternin vaikutus, vaikka tusinawesterneissä vaikutus esimerkiksi väkivallan kuvauksessa oli huomattava.
Hurjan joukon lainsuojattomien viimeinen taistelukenttä oli Meksiko. Meksikolla oli ohjaajalle erityinen merkitys, Avolan mukaan se oli hänelle pikemminkin filosofinen tila kuin maa. Se edusti Peckinpahin elokuvissa päähenkilöille vapautta, mutta ei kuitenkaan vapautta amerikkalaisittain ymmärrettynä, eikä sen vapaus siten tyydyttänyt näitä. Se oli myös arvaamatonta vapautta, ja siksi kuolema oli aina lähellä. Meksiko oli sankarien machoiluareena, joka oli Peckinpahin romanttisen holhoavassa otteessa kuitenkin toissijaisessa asemassa ja Amerikan Villin lännen jatke.
Elokuva entistettiin vuonna 1994 alkuperäiseen asuunsa, josta on myös tehty teräväpiirto-Blu-ray.
Palkinnot ja tunnustukset
Elokuva on saanut kaksi palkintoa, yhdysvaltalaisten äänialan työntekijöiden Golden Reel Awardin (1970) ja kuvaaja Lucien Ballard sai elokuvakriitikkojen NSFC Awardin (1970) parhaasta kuvauksesta. Se oli vuonna 1970 Oscar-ehdokkaana parhaasta musiikista ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
Sony Ericsson T630
Sony Ericsson T630 oli matkapuhelinvalmistaja Sony Ericssonin vuonna 2004 julkistama matkapuhelin.
Demakin sulttaanikunta
Demakin sulttaanikunta oli Jaavalla 1400- ja 1500-luvulla sijainnut islamilainen kuningaskunta ja ensimmäinen laatuaan saarella. Demakin sulttaanikunnan perusti Majapahitin kuningaskunnan prinssi Raden Patah. Sulttaanikunta sijaitsi Jaavan saaren pohjoisrannikolla, mistä käsin se pyrki laajentamaan vaikutusvaltaansa ja islamia saaren keskiosiin. 1600-luvulle tultaessa Demak oli jo sulautunut Keski-Jaavaa hallinneeseen Mataramin sulttaanikuntaan.
1800-luvulla alankomaalaiset kannustivat jaavalaisia alaisiaan jättämään tekemättä pyhiinvaelluksen Mekkaan ja matkustamaan sen sijaan Demakin alueelle, koska perinteen mukaan seitsemän pyhiinvaellusta Demakiin oli saman arvoinen teko kuin yksi Mekkaan.
Måltid
Måltid on ruotsalaisen Samla Mammas Mannan albumi.
Tomppabeats
Tomi Lahtinen tai Tomppabeats on helsinkiläinen hip-hop tuottaja, joka on tuottanut vuodesta 2013 asti hip-hop ja lo-fi musiikkia. Lahtinen on ottanut vaikutteita musiikkiinsa J Dillalta, Nujabesilta, Madlibilta, Flying Lotusilta ja Black Moth Super Rainbowilta.
Diskografia
Albumit
EP - levyt
Kokoelma - levyt
Neapolis (Kaaria)
Neapolis oli antiikin aikainen kaupunki Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Aydınin maakunnan Yazıkentia.
Neapoliin kaupunki sijaitsi Kaarian pohjoisosan sisämaassa Kadmos-vuoren (nyk. Topçambaba) juurella lännenpuoleisen Orthosian ja idänpuoleisen Afrodisiaan kaupunkien välissä. Sen pohjoispuolella sijaitsi Harpasa ja eteläpuolella Bargasa.
Kaarian pohjoisosien Neapolista ei tule sekoittaa Kaarian toiseen Neapoliihin eli Karyanda Neapoliihin, joka sijaitsi etelämpänä rannikolla lähellä Myndosta.
Vid Belec
Vid Belec (s. 6. kesäkuuta 1990 Maribor, Slovenia) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa kyproslaista APOEL:ia.
Belec liittyi italialaisen Internazionalen juniorijoukkueeseen tammikuussa 2007. Internazionale lainasi hänet kesällä 2010 Serie B:n FC Crotoneen, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 50 sarjaottelua. Kaudeksi 2012–2013 Belec palasi Internazionaleen, muttei pelannut kauden aikana otteluakaan. Kaudeksi 2013–2014 hänet lainattiin Portugalin Primeira Ligan Sporting Club Olhanenseen ja kaudeksi 2014–2015 Turkin Superliigan Konyasporiin.
Slovenian maajoukkueessa Belec teki ensiesiintymisensä vuonna 2014. Hän on pelannut 19 A-maaottelua (tilanne 16. kesäkuuta 2023).
Hannu Lehtilä
pienoiskuva|250px|Hannu Lehtilä [[Suomi-areena-tapahtumassa 2014.]] Hannu Erik Lehtilä (s. 25. elokuuta 1945 Halikko) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Yleisradiossa hän toimi vuosina 1970–2008. Tunnetuksi hän tuli Lauantaiseuran vetäjänä 2001–2008. Hänen haastattelutapaansa ohjelmasarjassa moitittiin joskus tylsäksi ja haastateltavan myötäilyksi, mutta toisaalta hän antoi haastateltavalle mahdollisuuden sanoa sanottavansa.
Hannu Lehtilä selosti myös televisioon poliittisia tapahtumia ja muun muassa itsenäisyyspäivän juhlavastaanottoja sekä Urho Kekkosen ja Adolf Ehrnroothin hautajaiset. Lisäksi Lehtilä on tehnyt kirjan niin Mauno Koivistosta, Harri Holkerista, Tarja Halosesta kuin Seppo Kääriäisestä.
Lehtilä opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa 1966–1970. Hän toimi opiskelijalehti Aviisin toimittajana vuodesta 1968 kunnes siirtyi Yleisradioon 1970. Siellä hän toimi aluksi toimituksen esimiehenä, vuosina 1975–1995 eduskuntatoimittajana ja sen jälkeen erikoistoimittajana. Yleisradion politiikan toimitukseen Lehtilä tuli keskustapuolueen kiintiössä.
Lehtilä oli naimisissa Yle televisiotoiminnasta vastaavan toimittajan, välinepäällikkö Riitta Pihlajamäen kanssa.
Myndos
Myndos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Muğlan maakunnan Gümüşlükin kylää.
Maantiede
Myndos sijaitsi alun perin Kaarian sisämaassa nykyisellä Bodrumin niemimaalla Bozdağin kukkulalla. Myöhemmin kaupunki siirrettiin uuteen paikkaan, jonka jälkeen vanha paikka tunnettiin nimellä Palaimyndos (, lat. Palaemyndus; ”Vanha Myndos”). Kaupungin uusi paikka oli rannikolla noin kolme kilometriä luoteeseen vanhasta paikasta ja noin 18 kilometriä länteen nykyisen Bodrumin paikalla sijainneesta Halikarnassoksesta.
Kaupungilla oli hyvä satama tuulilta suojaisassa, niemekkeen ja saaren suojaamassa luonnonsatamalahdessa. Kaupunki oli rakennettu osaksi niemekkeelle ja osaksi mannermaalle.
Myndoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä tai ainakin alle 100 neliökilometriä.
pienoiskuva|vasen|Myndoksen lyömä [[drakhma, n. 150 eaa. Kuvituksessa seppelöity Serapiksen pää sekä Isiksen päähine, kaksi viljantähkää ja tekstit, ”Myndoslaisten [polis]”, ja hallintontovirkamiehen nimi .]]
Historia
Myndos oli alun perin lelegien kaupunki. Herodotoksen mukaan myndoslaisia laivoja osallistui Aristagoraan sotaretkeen Naksosta vastaan noin vuonna 500 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Myndos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 453/452–421/420 eaa. Kaupunki vaikuttaa luopuneen liittolaisuudesta Ateenan kanssa peloponnesolaissodan lopun niin kutsutun Dekeleian sodan (413–404 eaa.) aikaan.
pienoiskuva|vasen|Myndoksen lyömä [[hemidrakhma, n. 150–100 eaa. Kuvituksessa Dionysoksen pää sekä tekstit ja .]] Strabon sanoo, että kun Mausollos yhdisti kuusi lelegikaupunkia Halikarnassokseen, hän säilytti Syangelan ja Myndoksen. Myndoksen Mausollos siirrätti uuteen paikkaansa rannikolle. Antiikin lähteiden mukaan uusi Myndos olisi ollut Troizenin siirtokunta, kuten Halikarnassos, mutta tämä ei pidä paikkansa.
Kun Aleksanteri Suuri alkoi piirittää Halikarnassosta, hän halusi valloittaa ensin Myndoksen. Kun hän yritti yllätyshyökkäystä kaupunkiin, myndoslaiset onnistuivat tuottamaan hänelle tappioita saatuaan apua Halikarnassoksesta. Myöhemmin hellenistisellä kaudella Myndos tuli ptolemaiosten valtaan. Vuonna 131 eaa. se oli jonkun aikaa vallananastaja ”Eumenes III” Aristonikoksen vallassa. Myndos alkoi lyödä omaa rahaa 100-luvulla eaa. Vuonna 43 eaa. kaupunki toimi Cassiuksen tukikohtana.
Myndoksesta oli kotoisin filosofi Eusebios Myndoslainen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Myndios. Athenaios mainitsee, että myndoslainen viini oli hyväksi ruoansulatukselle.
Rakennukset ja löydökset
Myndoksen kaupunki on myöhemmällä paikallaan ollut ympäröity muurein, jotka ajoitetaan pääosin klassisen kauden lopulle noin vuosiin 367–334 eaa. Osa muureista on myöhäisempää perua. Ympärysmuurin pituus on ollut noin 3,5 kilometriä, ja se on sulkenut sisäänsä noin 45 hehtaarin kokoisen alueen. Muurien paksuus oli noin kolme metriä. Suuri osa muurien ympäröimästä alueesta oli ilmeisesti asumatonta.
Kaupungin satamasta on löydetty muun muassa laiturin jäänteitä. Löydöksiin lukeutuu myös hautoja. Vielä 1800-luvulla kaupungin paikalla oli jäänteitä temppeleistä, teatterista ja stadionista, mutta nykyisin niistä ei ole merkkejä.
Varhaisemman Palaimyndoksen paikalta on löydetty muurin ja tornin jäänteitä.
Bewe TuusKi
Bewe TuusKi on 2012 perustettu tuusulalainen jääkiekkoseura, joka pelasi Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Seura muodostui vuonna 2012, kun tuusulainen KJT TuusKi ja helsinkiläinen Bewe yhdistyivät.
Bewe TuusKi on tehnyt yhteistyötä kahden Mestiksen seuran Kiekko-Vantaan ja Keravan HCK:n kanssa. Bewe TuusKi oli kahdesti lähellä nousta Mestikseen kausien 2013–2014 ja 2014–2015 päätteeksi, mutta tavoite jäi haaveeksi. Kaudella 2015–2016 Bewe TuusKi muuttui lopulta KJT Edustukseksi ja Bewe toimi tuolloin taustatukena. Kaudella 2016–2017 Bewe ilmoitti lopettaneensa yhteistyön ja keskittyi jatkossa yhteistyöhön jääpalloseura Botnian kanssa.
Peliasu
Bewe TuusKi pelaa kotiottelunsa sini-puna-valkoisella paidalla, sinisillä housuilla, sini-puna-valko sukilla sekä valkoisen kypärällä. Vierasottelut joukkue pelaa valko-punaisella paidalla sekä samanvärisillä sukilla.
Endosymbioositeoria
Endosymbioositeoria eli symbiogeneesi on teoria, joka selittää, kuinka aitotumaiset kehittyivät esitumallisista. Se käsittelee tiettyjen aitotumaisten soluelinten, kuten mitokondrioiden ja plastidien (erityisesti viherhiukkasten), alkuperää. Teorian mukaan nykyisiä aitotumaisia edeltäneet solut ottivat aikoinaan solusyönnillä sisäänsä erilaisia bakteereja, joista sittemmin endosymbioosin myötä kehittyi soluelimiä. Mitokondrioiden katsotaan kehittyneen proteobakteereista ja viherhiukkasten syanobakteereista.
Endosymbioositeoriasta kiisteltiin 1900-luvulla vuosikymmeniä, mutta nykyään se hyväksytään tutkijoiden keskuudessa. Vankimpana näyttönä pidetään mitokondrioiden ja viherhiukkasten oman genomin selvittämistä sekä monien yksisoluisten levämäisten eliöiden solurakenteissa nykyäänkin tavattavia muita plastideja, jotka ovat enemmän tai vähemmän surkastuneita yhteyttäviä yksisoluisia eliöitä.
Odawara
Odawara on Japanin kaupunki Honshūn saaren keskiosassa Kantōn alueella Kanagawan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Sagaminlahden rannikolla prefektuurin lounaisosassa pääkaupungin Jokohaman länsipuolella. Kaupungissa on 193 076 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 113,81 neliökilometriä. Odawara on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Odawara kehittyi Sengoku-kaudella myöhemmän Hōjō-klaanin linnanaluskaupunkina ja Edo-kaudella Tōkaidō-tien varren postiasemana (shukuba). 1800-luvun loppupuolella avattu Tōkaidō-päälinja kuitenkin alun perin ohitti Odawaran, joka alkoi kehittyä matkailukohteena. Paikkakunta kärsi pahoja vahinkoja suuressa Kantōn maanjäristyksessä vuonna 1923, mutta sai takaisin menetetyn asemansa liikenteen solmukohtana, kun Tōkaidō-päälinja siirrettiin kulkemaan sen kautta Tannan tunnelin avauduttua vuonna 1934. Kaupunkioikeudet Odawara sai vuonna 1940 kuntaliitoksen myötä.
Kaupunkia palvelevat luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansenin ja JR Higashi-Nihonin Tōkaidō-päälinjan lisäksi JR Tōkain Gotenba-linja, Odakyū-rautateiden Odawara-linja, Hakone tozan -rautateiden Hakone tozan -linja ja Izuhakone-rautateiden Daiyūzan-linja.
Todo esto es la música
Todo esto es la música on Serafín Zubirin esittämä kappale, joka edusti Espanjaa vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 23 maan joukosta sijalle 14. 37 pisteellä.
Young Royals
Young Royals on ruotsalainen Netflix-alkuperäissarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin 1. heinäkuuta 2021. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Hillerskan sisäoppilaitokseen, jonne Ruotsin prinssi Wilhelm joutuu. Sarjan ovat luoneet Lisa Ambjörn, Lars Beckung ja Camilla Holter. Sarjan toinen tuotantokausi esitetään 2022.
Juoni
Ruotsin prinssi Wilhelm lähetetään Hillerskan sisäoppilaitokseen, kun tämä joutuu skandaalin keskelle. Wilhelm yrittää sopeutua maineikkaaseen sisäoppilaitokseen, mutta se osoittautuu haastavaksi, kun hän joutuu salaamaan seksuaalisuutensa ja ihastuksensa samaa sukupuolta olevaan opiskelijaan. Wilhelmistä tulee perillinen, kun hänen veljensä menehtyy yllättäen liikenneonnettomuudessa. Hän yrittää sopeutua uuteen rooliinsa, mutta pian hänen salaisuutensa vuotaa kaikkien tietoon.
Raja-Jooseppi (henkilö)
thumb|Raja-Joosepin asuinkenttä Inarissa. Joosef ”Jooseppi” Juhonpoika Sallila eli Raja-Jooseppi (1. tammikuuta 1877 Kuivasjärvi, Parkano – 10. toukokuuta 1946) oli Luttojoen varrella nykyisessä Inarissa asunut erakko. Nykyinen Raja-Joosepin rajanylityspaikka Suomen ja Venäjän rajalla on saanut nimensä hänen mukaansa.
Elämänvaiheet
Raja-Jooseppi asui vuodesta 1910 lähtien silloisessa Suur-Sodankylän kunnassa Luttojoen varressa yhdessä Tilta Lehikoisen (1874–1937) kanssa. Hän oli nuorin lapsi äitinsä Serafiinan toisesta avioliitosta, samasta avioliitosta olivat vanhemmat veljet Johan ja Verner. Äidin kuollessa Jooseppi oli 29-vuotias. Kun isä Johan Sallila avioitui uudelleen, Jooseppi lähti Parkanosta kohti Lappia. Parkanossa hän teki maatalous- ja uittotöitä, mutta oli Lapissa metsuri, Jällivaarassa kaivostöissä, Ruijassa kalastaja ja pororenki ja Sotajoella lyhyen ajan kullankaivaja, kunnes muutti 1910 Tilta Lehikoisen kanssa Luttojoen Raja-Jooseppiin eli silloiseen Rajaniemeen. Paikalla oli ennestään poromiesten Uula Vallen ja Arvid Pokan rakentama sauna, jonka Jooseppi otti asunnokseen. Hän rakensi sitten seuraavan 10 vuoden aikana pihapiiriin uuden pirtin, navetan, perunakellarin ja ulkosalla sijainneen leivinuunin. Jooseppi hankki elantonsa kullankaivuulla, helmenpyynnillä, kalastuksella, metsästyksellä sekä poronhoidolla. Hän piti myös lehmiä sekä lampaita ja viljeli asuinkentällään perunoita.
Vuosina 1920–1924 asui samalla törmällä myös Ähtäristä kotoisin ollut Huhti-Heikki, joka harjoitti helmenpyyntiä Luttojoella. Hän oli saapunut Kanadasta kuultuaan Petsamon alueen liittämisestä Suomeen. Myöhemmin Huhti-Heikki muutti Etelä-Petsamoon Lounajärven rannalle jossa hän asusti aina talvisodan puhkeamiseen saakka.
Tilta Lehikoinen, o.s. Heinonen, oli syntynyt Ähtärissä ja vihitty Pekka Lehikoisen kanssa 1905. Tilta kuoli Raja-Joosepissa 8. huhtikuuta vuonna 1937. Tiltasta on hyvin vähän tietoja, mutta se tiedetään, ettei hän koskaan eronnut virallisesti miehestään Pekka Lehikoisesta.
Salsa20
Salsa20 on Daniel Bernsteinin kehittämä jonosalain, joka perustuu Bernsteinin kehittämään näennäissatunnaislukugeneraattoriin.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Elämänvaiheet
Jooseppi Sallila lähti evakkoon jatkosodan aikana vuonna 1943, mutta palasi vielä asumaan kentälleen sodan jälkeen, jolloin alue oli jäänyt aivan uuden Neuvostoliiton vastaisen rajan tuntumaan. Hän kuoli vuonna 1946 ja hänet haudattiin Ivalon hautausmaalle. Vuonna 1975 Ivalon Lions Club hankki muistokiven hänen haudalleen.
Salsa20
Salsa20 alustetaan 256-bittisellä avaimella, 64-bittisellä nonssilla (kertakäyttöluvulla) ja 64-bittisellä luvulla, joka ilmaisee sijainnin jonossa. Näiden perusteella Salsa20 luo tilansa, joka koostuu kuudestatoista 32-bittisestä luvusta (yhteensä 512 bittiä). Algoritmi luo tilansa perusteella näennäisesti satunnaista bittijonoa, joka yhdistetään salattavaan tietoon XOR-operaatiolla.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Raja-Joosepin kenttä
Raja-Joosepin asuinkenttä jäi vuoden 1944 rauhansopimuksessa noin neljänsadan metrin päähän uudesta valtakunnanrajasta. Suomen puoleista rajavyöhykettä kavennettiin vuonna 2006 sen verran, että Raja-Joosepin asuinkenttä jäi juuri ja juuri rajavyöhykkeen ulkopuolelle, eikä siellä vierailuun tarvita enää rajavartilaitoksen lupaa. Muutaman kilometrin päässä sijaitsee vuonna 1967 avattu Raja-Joosepin rajanylityspaikka, joka on nimetty Raja-Joosepin mukaan.
CoRoT-Exo-3b
CoRoT-Exo-3b on poikkeuksellinen kohde, sillä se näyttäisi olevan jonkinlainen välimuoto ruskean kääpiötähden ja jättiläisplaneetan välillä. Kohde löydettiin muiden CoRoT'n löytämien planeettojen tapaan ylikulun perusteella, joten sekä sen läpimitta että massa on voitu määrittää. Kohteen massa on 20,2 kertaa oman aurinkokuntamme Jupiterin massan verran, mikä on tyypillinen arvo ruskeille kääpiötähdille. Läpimitaltaan CoRoT-Exo-3b on kuitenkin vain 0,83 kertaa Jupiterin läpimitta. Tämä tekee siitä aivan liian pienen, jotta kyseessä voisi olla suuri jättiläisplaneetta tähdestä puhumattakaan. Suuren massan ja pienen läpimitan vuoksi kohteen keskitiheys on poikkeuksellisen suuri. Jos kyseessä osoittautuu olevan tähti, se on kooltaan pienin tunnettu sellainen.
Salsa20
Salsa20:n sisäinen toteutus käyttää operaatioita, jotka voidaan toteuttaa nopeasti nykysuorittimilla. Operaatiot ovat myös vakioaikaisia, mikä suojaa ajoitukseen perustuvilta sivukanavahyökkäyksiltä. Bernstein on julkaissut algoritmista eri arkkitehtuureille optimoituja julkisesti käytettäviä eli public domain -toteutuksia.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Raja-Joosepin kenttä
Raja-Joosepin kenttä sijaitsee nykyään Urho Kekkosen kansallispuiston alueella. Se on luokitettu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Alkuperäinen pirtti tuhoutui sodassa, mutta 1910-luvulla rakennetut piharakennukset, 1920-luvulla valmistunut Huhti-Heikin kämppä ja sodan jälkeen rakennettu uusi asuinrakennus ovat säilyneet. Pihapiiriin kuuluu myös niin sanottu kissojen hirttopuu. Raja-Joosepin asuinkenttä kunnostettiin museoalueeksi vuonna 1982. Kentällä saa vierailla, mutta sinne ei saa leiriytyä.
Salsa20
Salsa20 valittiin vuonna 2008 eSTREAM-projektin lopulliseen portfolioon ohjelmallisia toteutuksia varten.
Bernstein on kehittänyt Salsa20:stä myös hieman muunnellun version nimeltään ChaCha tai ChaCha20.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Totta ja tarua Raja-Joosepista
Jooseppi Sallilan elämästä on suhteellisen vähän kirjallista aineistoa, sellaisia ovat kuitenkin virkatodistus Parkanosta ja Sodankylästä sekä henkikirja Sodankylän Muteniasta vuodelta 1929. Sen sijaan oikeudenkäyntiasiakirjat Petsamosta vuodelta 1935 liittyen aviottoman pojan elatusmaksuihin ovat hävinneet. Veljenpoika Paavo Lehtisen perukirjat ovat tallella, kuten myös todistus hänen vuokratilansa 25 vuoden vuokraoikeudesta Raja-Joosepissa.
Salsa20
Kryptoanalyysi
Salsa20 on toistaiseksi murtamaton. Paras tunnettu hyökkäys murtaa 8 kierrosta 20:stä.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Totta ja tarua Raja-Joosepista
Raja-Jooseppiin liitetään monenlaisia tarinoita, osin ehkä koska hän oli itse vaitonainen menneisyydestään ja tekemisistään. Hänet tunnettiin tarinoiden mukaan yhtäältä rehtinä poromiehenä, toisaalta hänen väitettiin olleen varas ja jopa murhaaja, koska olisi myrkyttänyt kettujen pyyntiin tarkoitetulla strykniinilla veljenpoikansa Paavo Lehtisen. Tämän hän oli kutsunut Lappiin työnsä jatkajaksi. Syynä olisi ollut, että Lehtinen alkoi vaurastua muun muassa merkitsemällä Raja-Joosepin poronvasoja itselleen ja oli jo varakkaampi kuin setänsä.
Monica Keena
Monica Keena (s. 28. toukokuuta 1979 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mahdollisesti parhaiten Lori Campbellin roolista elokuvassa Freddy vs. Jason tai Abby Morganin roolista televisiosarjassa Dawson’s Creek.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Totta ja tarua Raja-Joosepista
Kaunokirjallisissa teksteissä Raja-Jooseppi mainitaan tai häntä ja hänen asuinolojaan kuvataan ainakin Valter Keltikankaan teoksessa Seitsemän tuntia erämaata vuodelta 1977 (luku "Suojelin helmenpyytäjät"), Sakari Kännön teoksessa Mosku vuodelta 1992 sekä K. M. Walleniuksen teoksissa.
Salsa20
Kryptoanalyysi
Vuonna 2005 Paul Crowley julkaisi hyökkäyksen, joka kykenee murtamaan 5 kierrosta Salsa20:n 20:stä 2165:llä operaatiolla ja voitti Bernsteinin "mielenkiintoisimmalle Salsa20-kryptanalyysille" luvatun tuhannen dollarin palkinnon.
Vuonna 2006 Fischer, Meier, Berbain, Biasse ja Robshaw julkaisivat 2177 operaatiota vaativan hyökkäyksen Salsa20:n kuudelle ensimmäiselle kierrokselle.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Totta ja tarua Raja-Joosepista
Rovaniemen kaupunginteatterissa sai 9. helmikuuta 1991 ensi-iltansa Joni Skiftesvikin näytelmä Raja-Jooseppi ja Tilta. Pääroolin (Jooseppi) esitti näyttelijä Arimo Haltsonen. Jooseppi Sallilan synnyinkunnassa Parkanossa näytelmä esitettiin kesällä 1993 O. Etelämäen ohjaamana.
Salsa20
Kryptoanalyysi
Vuonna 2007 Tsunoo, Saito, Kubo, Suzaki ja Nakashima julkaisivat 2255 operaatiota vaativan hyökkäyksen 8:lle Salsa20:n kierrokselle, joskin käytännössä hyökkäys on hitaampi kuin kaikkien avaimien läpikäyminen.
Samana vuonna Aumasson, Fischer, Khazaei, Meier ja Rechberger julkaisivat 2251 operaatiota vaativan hyökkäyksen 8:lle Salsa20:n kierrokselle.
Raja-Jooseppi (henkilö)
Kirjallisuutta
Aikalaisten haastatteluja ja muistelmia Jooseppi Sallilasta ja hänen asuinalueestaan:
Unfinished Music No. 1: Two Virgins
Unfinished Music No. 1: Two Virgins on John Lennonin ja Yoko Onon ensimmäinen kolmesta kokeiluluontoisesta, paljon nauhaefektejä sisältävästä avantgarde-tyylisestä albumista. Albumi sisältää nimensä mukaisesti ”keskeneräistä musiikkia”, ja poikkeaa vahvasti Lennonin aiemmasta musiikista The Beatlesissa sekä myös hänen myöhäisemmästä soolotuotannostaan. Albumeita ei yleensä lasketakaan mukaan Lennonin viralliseen diskografiaan.
Taustaa
Beatles-muusikko John Lennon oli tavannut avantgarde-taiteilija Yoko Onon Lontoossa vuonna 1966. Kun Lennon ja hänen vaimonsa Cynthia palasivat Intiasta vuonna 1968, Lennon kertoi vaimolleen kaipaavansa rauhaa ja ehdotti, että Cynthia lähtisi lomamatkalle ja ottaisi heidän poikansa Julianin mukaan. Kun Cynthia oli lähtenyt, John kutsui muutaman päivän päästä Yoko Onon käymään hänen luonaan. Lennonin talossa asui tuolloin myös hänen lapsuuden ystävänsä Pete Shotton, jonka kanssa John oli tehnyt erilaisia kokeellisia kappaleita ja erilaisia nauhaefektejä. Kun Ono saapui, Lennon esitteli hänelle kotistudionsa, Shottonin kanssa tehdyt kokeilut ja demoja muutamista Beatles-kappaleista. Ono innostui ja Lennonin kertoman mukaan he tekivät musiikillisia kokeiluja ja nauhaefektejä ja ääniä koko yön. Näistä kokeilullisista sessioista syntyi Unfinished Music No. 1: Two Virgins, jolla oli mukana myös Lennonin ja Shottonin yhteisiä kokeiluja. Albumi äänitettiin siis pääosin yhdessä yössä, Lennonin ja Onon ensimmäisenä yhteisenä yönä 19. toukokuuta 1968. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 11. marraskuuta 1968 ja Britanniassa noin kaksi viikkoa myöhemmin. Albumi oli The Beatlesin jäsenten perustaman levy-yhtiön Apple Recordsin ensimmäinen julkaisu ja se sai laajaa julkisuutta kantensa vuoksi; siinä Lennon ja Ono seisovat vierekkäin, käsi kädessä, täysin alasti. Albumi menestyi heikosti ja kriitikot lyttäsivät sen täysin, Yhdysvalloissa se kuitenkin nousi albumilistan 129. sijalle.
GoldSrc
Nimeä ei valittu erikseen, vaan se tulee Valven sisäisestä käytöstä: eräässä kehitysvaiheessa Half-Lifen pelimoottorin julkaistu versio siirrettiin ”GoldSrc”-hakemistoon, ja ”Src”-hakemistossa pidettiin työn alla olevaa kokeellisempaa versiota (josta myöhemmin kehittyi Source-pelimoottori). ”Gold” tulee termistä ”gone gold”, joka tarkoittaa pelin lähettämistä CD-valmistukseen, viitaten siis jo julkaistuun ohjelmaversioon.
Epäviralliset pelit ja modit
Lista ei ole täydellinen.
Moraalinen universalismi
Ihmisoikeusetiikka eli moraalinen universalismi on humanistinen näkemys, jonka mukaan jo nyt on löydettävissä kaikille (järkeville) moraalisille järjestelmille suurin yhteinen nimittäjä, vaikkei absoluuttisen moraalin sisällöstä ikinä päästäisi yhteisymmärrykseen. Tätä suurinta mahdollista yleisesti hyväksyttävien sääntöjen joukkoa tulee vaalia kaiken etiikan pohjana. Oikeusetiikassa tekojen moraalisuutta ei arvoida yleisten periaatteiden mukaan, kuten seuraus- tai velvollisuusetiikassa. Etiikan lähtökohtana ovat sen sijaan ihmisten ja ihmisryhmien väliset suhteet.
Koska eri uskonnollisissa perinteissä ja kulttuureissa on huomattavaa erimielisyyttä etiikasta, sekulaarilla tavalla kaikkia sitovalle etiikalle on tarve.
Määritelmä
Käytännössä oikeusetiikka käsittää sellaisia moraaliohjeita kuin ihmisoikeudet tai rikokset ihmisyyttä vastaan. Näitä sääntöjä valvotaan perustuslain avulla ja Kansainvälisen rikostuomioistuimen kautta. Moraaliset kamppailut ovat usein taisteluja oikeuksista. Nykyajan demokraattisen valtion kansalaiselle kuuluu sellaisia oikeuksia kuten sanan- ja ilmaisunvapaus, yksityisyydensuoja, äänioikeus ja omistusoikeus. Oikeuksia ei voi toteuttaa ilman vapautta, ja tiettyihin oikeuksiin kuuluu vastapuolen velvollisuus, kuten työntekijän oikeus saada työstään palkkaa. Jos vastapuoli ei noudata velvollisuuttaan, oikeus ei toteudu.
Oikeusetiikkaan kuuluu myös liberalistinen etiikka. Se ei säädä tarkkoja moraalinormeja kuten velvollisuusetiikka. Liberalistinen etiikka käsittää erilaisia etiikan teorioita, joiden mukaan ihmisen pitää saada toimia vapaasti kuitenkin rajoittamatta toisten vapautta, ja näissä rajoissa jokainen saa toteuttaa itseään parhaaksi katsomallaan tavalla.
Kritiikkiä
Vaikka oikeudet ovat tärkeitä, ne eivät ratkaise kaikkia moraalisia ongelmia. Voidaan kysyä, milloin oikeuksien toteuttaminen loukkaa toisten ihmisten vapauksia, ja onko oikeuksia muillakin kuin ihmisillä. Oikeuksien toteutumista tulee tarkastella tapauskohtaisesti, eikä niistä voida esittää kovin yleisiä sääntöjä. Kun keskitytään oikeuksiin, yksilön velvollisuudet ja vastuut saattavat unohtua.
Oikeusetiikan näkökulmasta sellaisen henkilön toiminnassa ei ole moittimista, joka laiminlyö yhteiskunnallisia velvollisuuksiaan vaikka kykenisi siihen, viettää päivät kotonaan alkoholijuomia nautiskellen ja musiikkia kuunnellen, mutta velvollisuusetiikko olisi eri mieltä hänen moraalistaan. Klassinen liberalisti uskoo ihmisen perimmäiseen hyvyyteen. Voidaan kysyä, ovatko ihmiset luonnostaan niin hyviä, että yhteiskunnan olisi parempi olla puuttumatta elämäämme. Jos yhteiskunnassa varallisuuserot kasvavat liian suuriksi, liberalistinen etiikka ei riitä korjaamaan sitä. Usein ajatellaan, että tarvitaan erilaisia sopimuksia, joilla ihmiset sopivat yhteisistä pelisäännöistä.
Koskikatu (Rovaniemi)
Koskikatu on Rovaniemen keskustan pääkatu ja tärkein kauppakatu ja keskeinen yrityskeskittymä. Katu toimii myös merkittävänä tieyhteytenä keskustasta Korkalovaaran kaupunginosan suuntaan. Ostoskeskukset Revontuli, Rinteenkulma sekä Sampokeskus, kuten myös useat matkailuyritykset sijaitsevat Koskikadun varrella. Osa kadusta on kävelykatua ja joulun aikaan kävelykadulla on jouluvalaistus.
Koskikatu alkaa Kemijoen rannasta ja päättyy Kairatien liikenneympyrään. Kadun pituus on 1 700 metriä. Se suuntautuu itäkaakosta luoteeseen ja on huomattavan suoraviivainen: Lapinkävijäntieltä Lapinkadulle on 900 metriä pitkä, loivasti nouseva suora. Katu nousee jyrkästi Kemijoen rannasta Valtakadulle. Koskikatu ylittää Valtatie 4:n kauppakeskus Revontulen edustalla. Katu on kaksikaistainen lukuun ottamatta Lapinkävijäntien ja Poromiehentien välistä osuutta joka on nelikaistainen sekä Poromiehentien ja Valtakadun välistä osuutta, joka palvelee kävelykatuna. Kauppakeskus Sampokeskuksen edessä kävelykatu levenee Lordin aukioksi.
Koskikadun lukuisista poikkikaduista merkittävimmät ovat Lapinkävijäntie, Poromiehentie, Valtakatu ja Ainonkatu. Rovakadun ja Korkalonkadun kohdalla autoliikenne katkaisee kävelykadun. Ainoastaan Lapinkävijäntien ja Poromiehentien risteyksissä on valo-ohjaus. Kadun varrella on pysäköintipaikkoja ainoastaan paikoitellen. Koskikatu palvelee joukkoliikennekatuna Poromiehentien ja Kairatien välisellä osuudella jota pitkin liikennöi paitsi kaupungin joukkoliikenne, myös monet Kantatie 79:lle suuntaavat bussit.
Koskikatua on remontoitu useaan otteeseen, etenkin Sampokeskuksen rakentamisen yhteydessä 1989–1990 sekä 2006, jolloin kävelykeskustaa remontoitiin. .
Regicide
Regicide on Hour of Penancen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2014.
Dana Carvey
pienoiskuva|Dana Carvey. Dana Thomas Carvey (s. 2. kesäkuuta 1955 Missoula, Montana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Carvey teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1981 elokuvassa Halloween II, jossa hänellä oli pieni rooli. Vuonna 1982 hän näytteli lyhytikäiseksi jääneessä tilannekomediasarjassa One of the Boys, jonka muissa osissa nähtiin muun muassa Mickey Rooney, Nathan Lane ja Meg Ryan. Vuonna 1984 hän oli pienessä osassa miimikkona elokuvassa Hei me rokataan! (This Is Spinal Tap) ja samana vuonna hän esiintyi myös 11-osaiseksi jääneessä, elokuvaan Sininen salama (Blue Thunder) perustuvassa televisiosarjassa Blue Thunder.
Carvey nousi suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1986, jolloin hän alkoi esiintyä suositussa sketsiohjelmassa Saturday Night Live. Carvey imitoi sarjassa kymmeniä julkisuuden henkilöitä. Imitaatioista tunnetuin lienee hänen George H. W. Bush -imitaationsa. Vuonna 1992 Carvey ja Mike Myers esittivät pääosia elokuvassa Wayne's World, joka pohjautui Saturday Night Live -ohjelmasta tuttuun sketsiin. Carveyn roolihenkilö oli Garth Algar ja Myersin Wayne Campbell. Elokuva oli kaupallinen menestys ja sille tehtiin vuonna 1993 jatko-osa Wayne’s World 2. Carvey jätti Saturday Night Liven samana vuonna. Garth Algarin ohella muita ohjelmasta tuttuja Carveyn alkuperäishahmoja ovat muun muassa The Church Lady, Hans (sketsistä Pumping Up with Hans & Franz) ja Grumpy Old Man (Weekend Update -osiossa).
Vuonna 1997 Carveylle tehtiin avosydänleikkaus tukkeutuneen valtimon vuoksi. Lääkärit tekivät kuitenkin hoitovirheen ja leikkasivat väärän valtimon. Carvey haastoi myöhemmin virheen tehneet lääkärit oikeuteen ja hänelle myönnettiin 7,5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin vahingonkorvaukset. Carvey on ollut sydänongelmiensa takia viidessä leikkauksessa.
Vuonna 2004 Carvey oli sijalla 90 kaapelikanava Comedy Centralin kautta aikain sadan parhaan stand up -koomikon listalla.
Shy
Shy oli englantilainen hard rock -yhtye.
Historia
Yhtye toimi Trojan -nimen alla vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen kitaristi Steve Harris muutti sen. Shyn perustajajäseniä Harrisin lisäksi olivat laulaja Tony Mills, basisti Mark Badrick, rumpali Alan Kelly ja kosketinsoittaja Paddy McKenna. Yhtyeen debyyttialbumi Once Bitten... Twice Shy julkaistiin vuonna 1983. Julkaisun jälkeen uusi basisti Roy Davies korvasi Badrickin.
Vuonna 1985 Shy teki levytyssopimuksen RCA Recordsin kanssa ja julkaisi toisen studioalbuminsa Brave the Storm. Albumi oli menestys Englannissa ja Shy lähti kiertueelle Bon Jovin ja Twisted Sisterin kanssa. Shy teki kolmannen studioalbuminsa tuottaja Neil Kernonin kanssa Alankomaissa. Excess All Areas julkaistiin vuonna 1987 ja se nousi Top-75 -listalle kotimaassa. Excess All Areas on Shyn parhaiten menestynyt albumi. Neljäs studioalbumi Misspent Youth tehtiin yhteistyössä uuden levy-yhtiön, MCA Recordsin kanssa vuonna 1990. Mills jätti yhtyeen vuonna 1994, ja Jon Francis liittyi yhtyeeseen uudeksi laulajaksi, mutta lähti muutaman keikan jälkeen. Seuraavan albumin Welcome to the Madhousen lauluosuudet teki John Ward. Albumi julkaistiin vain Japanissa.
Vuonna 2000 Mills palasi takaisin ja kaksi vuotta myöhemmin Unfinished Business -albumi julkaistiin. Kelly oli lähtenyt yhtyeestä, joten hänet korvasi Bob Richards. Sunset and Vine albumi vuonna 2005 toi yhtyeeseen toisen kitaristin Ian Richardsonin ja uuden kosketinsoittaja Joe Baskettsin. Mills jätti yhtyeen toisen kerran vuonna 2006, kun hän liittyi norjalaisen hard rock -yhtye TNTn riveihin. Kolmen vuoden päästä Shyn uudeksi laulajaksi oli valittu Lee Small. Viimeiseksi jäänyt studioalbumi Shy julkaistiin Escape Musicin kautta vuonna 2011. Steve Harris menehtyi aivokasvaimeen lokakuussa 2011. Yhtyeen mukaan Harris on korvaamaton, ja hänen tilalleen ei etsitä uutta kitaristia. Myös nykyinen kokoopano jäi yhtyeen viimeiseksi. Shy soitti viimeisen keikkansa lokakuussa 2014 Firefest -festivaaleilla, Englannissa. Keikalla esiintyi alkuperäinen laulaja Tony Mills. Mills menehtyi myöhemmin haimasyöpään 18. syyskuuta 2019.
Henri Ansio
Henri Ansio (s. 27. toukokuuta 1985 Paimio ) on suomalainen ultrajuoksija.
Ansio on juossut voimassa olevan sadan kilometrin maantiejuoksun Suomen ennätyksen (6.46.16, 27.11.2016 Los Alcazares, Espanja).
Hän voitti hopeaa vuoden 2017 maratonjuoksun Suomen mestaruuskilpailussa.
Juri Bondarev
Juri Vasiljevitš Bondarev (15. maaliskuuta 1924 Orsk, Neuvostoliitto – 29. maaliskuuta 2020 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija ja kirjailijaliiton sihteeri. Hänen teostensa aiheena oli toinen maailmansota, mutta myöhemmin hän kuvasi erilaisissa yhteiskuntajärjestelmissä elävien ihmisten moraalisia asenteita.
Malmin Ponnistajat
Malmin Ponnistajat on vuonna 1924 perustettu helsinkiläinen urheiluseura Malmin kaupunginosasta. Sen valikoimaan kuului aikoinaan useita lajeja, mutta nykyisin sen päälaji on jalkapallo. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. Kausilla 2000–2002 se pelasi Kakkosessa. Ponnistajien kakkosjoukkue pelaa Vitosessa, minkä lisäksi seuralla on naisten joukkue.
Historia
Voimistelu- ja urheiluseura Ponnistajat perustettiin Pukinmäessä 27. toukokuuta 1924. Perustamispaikkana toimi A. Joutsimäen huvila, samalla suunnalla missä nykyinen Asteritie ulottuu lähelle junarataa. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Yrjö Vehmersalo. Heti perustamisen yhteydessä seuraan liittyi kahdeksantoista henkilöä, ja vuoden loppuun mennessä jäsenistö oli kasvanut 29:ään. Ponnistajien perustaminen oli seurausta vuoden 1924 Pariisin olympialaisten aiheuttamasta urheilukuumeesta nuorison keskuudessa.
Pukinmäen Ponnistajissa harrastettiin kesäisin yleisurheilua, kun hiekkapintaisilla kyläteillä muun muassa juostiin sekä hypättiin pituutta. Talvisin jäsenistö voimisteli Malmin kansakoululla. Kesällä 1925 seura vuokrasi Longinojan markkina-alueen harjoituskentäkseen.