cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aulanko
Eversti Hugo Standertskjöldin kukoistuskausi
Maanviljelyllä oli myös oma roolinsa kesäkartanon toiminnoissa, joskin varsinaista maanviljelyä eversti harrasti muualla. Aulangolla viljelyssä oli kyse enemmänkin hedelmä- ja kasvitarhasta, jossa oli myös runsaasti lämmitettäviä kasvihuoneita. Toimittaja, kirjailija, diplomaatti Lauri Hannikaisen antaman tiedon mukaan kasvitarhassa oli vuonna 1912 kaksitoista eri kasvi- ja hedelmähuonetta, kuten esimerkiksi viini-, aprikoosi-, luumu-, ananas-, kirsikka-, viikuna-, omena- ja päärynähuoneet. Aulangolla kasvatetttiin myös persikoita, nektariineja ja useita marjalajikkeita. Erilaisia taimilavoja oli Hannikaisen mukaan yli tuhat ja vihanneslavaikkunoitakin kaksisataa. Kasvihuoneissa kasvatettiin kukan taimia joka kevät yli 100 000 kappaletta. Kasvitarhan pinta-ala oli useita hehtaareja.
Aulangolla oli oma kalanviljelylaitos, joka oli Suomen ensimmäinen. Kalanviljelylaitoksessa kasvatettiin lohta, kuhaa, sateenkaarirautua, toutainia ja forellia.
Kivi- ja louhintatyöt olivat erityisesti eversti Standertskjöldin suosiossa, sillä alueella on runsaasti erilaisia kiviaitoja ja pengerryksiä. Lisäksi Aulangolle rakennettiin graniittilinna luomaan mielikuvaa siitä, että alueella olisi aikoinaan todellakin ollut vanha Aulangon linna. Suurin kivityö tapahtui kuitenkin varsinaisen Aulangonvuoren kohdalla, josta vanhat, alkeelliset suojarakenteet raivattiin pois. Vuonna 1907 vuorelle rakennettiin 33 metriä korkea, arkkitehti Valdemar Aspelinin suunnittelema graniittinen näkötorni. Näkötornin juurelta laskeutuu jyrkkä, yhteensä 322 askelman kiviportaikko niin kutsuttuun karhunluolaan, jossa on Robert Stigellin karhuperhettä kuvaava veistos "Karhut".
Aulangolle rakennettiin myös kevyempiä puistorakennelmia, kuten erilaisia huvimajoja ja temppeleitä. Niissä kävelymatkoja tehnyt vaeltaja tai everstin vieraiden kärryt saattoivat pysähtyä levähtämään tai nauttimaan virvokkeita. Näistä huvimajoista ja temppeleistä on yhä muutamia jäljellä, joskin monet puiset rakennelmat ehtivät lahota, ennen kuin jälkipolvet ymmärsivät niiden arvon. Nämä puistorakennelmat herättivät nuoressa Hämeenlinnan lyseon koulupojassa, Eino Leinossa ihastusta, sillä hän kirjoitti Aulangon Onnentemppelistä hurmioituneena runonsa Kell onni on, se onnen kätkeköön.
Aulangolle tuotiin Suomen ensimmäinen gramofoni. Everstillä oli aikaansa nähden huomattavan laaja äänitekokoelma johon kuuluivat Caruson, Melban, Mattia Battistinin, Adelina Pattin, Luisa Tetrazzinin ja muiden laulajien äänitteitä.
Aulangolle tuotiin Suomen ensimmäinen Rolls-Royce-henkilöauto. Eversti omisti myös Mercedes-Benz-avoauton.
Karlbergin kartano edusti herraskartanokulttuurin huippua. Karlbergia on kuvailtu Suomen Versaillesin linnaksi, koska kartano ylitti kaiken mitä Suomessa oli tuohon aikaan saatu aikaan taidolla ja rahalla.
Aulangosta tulee matkailu- ja urheilukeskus
pienoiskuva|Aulangon kylpylähotelli vuonna 1975. Kun eversti Standertskjöld alkoi tulla vanhaksi, matkustaminen Aulangolle tuli hänelle yhä hankalammaksi. Koska hän oli perheetön, hän päätti luopua Aulangosta. Taustalla vaikuttivat myös monimutkaiset perinnönjakokysymykset, koska eversti oli naimaton ja lapseton. Viimeisen kerran Standertskjöld vietti kesää Aulangolla vuonna 1926.
Aulanko ja eritoten sen puistometsä olivat olleet kaikille avointa matkailualuetta jo everstinkin aikana, joten alueen siirtyminen kaupungin omistukseen tapahtui melko kivuttomasti.
Vuonna 1927 Hämeenlinnan kaupunki vuokrasi Aulangon tuolloin juuri perustetulle Matkailukeskus Aulanko-Karlberg Oy:lle, jonka tarkoituksena oli tehdä paikasta monipuolinen matkailu- ja urheilukeskus. Kartanon rakennuksiin perustettiin yleisölle avoin ravintola, mutta päärakennus kuitenkin paloi 28. tammikuuta 1928. Rakennuksen palon liekkien kerrottiin näkyneen aina Hyvinkäälle saakka, ja palon syistä lähti liikkeelle lukematon määrä huhuja.
Hämeenlinnan kaupunki rakensi palaneen rakennuksen paikalle uuden hotellirakennuksen, joka kuitenkin sai kymmenen vuoden kuluttua väistyä nykyisen pääräkennuksen tieltä. Vanha rakennus purettiin osiin ja rakennettiin uudelleen Tyrvännön Heralaan.
Aulangon hotellin maine oli kasvanut sekä kotimaassa että ulkomailla, ja sen majoituskapasiteetti kävi lopulta liian pieneksi. Niinpä vuonna 1938 valmistui nykyinen funktionalististyylinen päärakennus, jonka suunnittelivat Märta Blomstedt ja Matti Lampén. Valmistuessaan Aulanko oli Suomen hienoin hotelli.
Talvisodan aikana Aulangon hotelli toimi sotilassairaalana, jossa oli leikkaushuoneet ja muut tarvittavat aputilat. Myös jatkosodan aikana hotelli oli varattu sairaalatoiminnalle, mutta tällä kertaa hotellia ei tarvittu. Sen sijaan se toimi Lappiin sijoitettujen saksalaisten joukkojen upseerien lomanviettopaikkana. Lomailevat saksalaisupseerit pysyttelivät enimmäkseen omiensa parissa, ja yhteydet kaupunkilaisiin jäivät vähäisiksi. He myös ruokailivat Katajiston tiloissa, eikä heitä tämän vuoksi tavattu edes hotellin ruokasalissa. Sota-aikana vallinnutta elintarvikepulaa torjuttiin omin keinoin, ja esimerkiksi Aulangon golfkenttä muutettiin perunapelloksi. Lotat harjoittivat ilmavalvontaa Aulangolla.
Suomen tasavallan presidentti Risto Ryti ja marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim vierailivat Aulangolla.
Sodan jälkeen, kesäolympialaisten 1952 ajaksi Aulangon hotelliin ja Katajiston kartanon rakennuksiin majoitettiin neljäntoista maan viisiottelijat. Alueella sijaitsivat sekä urheilijoiden harjoitus- että majoitustilat. Varsinaiset kilpailut käytiin kuitenkin kaupungin toisella laidalla sijaitsevalla Ahvenistolla. Aulanko toimi kansainvälisten vieraiden kisakylänä.
Aulangon puistometsä julistettiin luonnonsuojelualueeksi Hämeen läänin maaherran päätöksellä vuonna 1930, ja alue siirtyi Hämeenlinnan kaupungilta kokonaan valtion omistukseen 1960-luvulla. Puistossa paljastettiin vuonna 1943 Hugo Standertskjöldin muistomerkki.
Aulangolla on kuvattu Kesäillan valssi (1951), Kipparikvartetti (1952), Pähkähullu Suomi (1967), Iso vaalee (1983) ja Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja (2018).
Nykypäivän Aulanko
thumb|upright|left|[[Aulangon näkötorni.]]
Näkötorni
Aulangon näkötorni valmistui vuonna 1907. Aulangon näkötornin 100-vuotisjuhlia vietettiin 11. elokuuta 2007. Tornissa käy nykyään vuosittain lähes 100 000 kävijää.
Hotellit, ravintolat ja kylpylä
Katajiston kartano taas on ratsutila, jonka Hugo Standertskjöld osti 1800-luvulla ja liitti omistamaansa Karlsbergin tilaan. Nykyisin Katajiston kartano toimii tapahtuma-, juhla- ja kokouspaikkana, ja sen piharakennuksiin on tehty yksinkertaisempia majoitustiloja.
Jamaikankehrääjä
Jamaikankehrääjä (Siphonorhis americana) on äärimmäisen uhanalainen tai jo sukupuuttoon kuollut kehrääjiin kuuluva lintulaji, joka on kotoperäinen Jamaikan saarella. Lajista ei ole varmoja havaintoja vuoden 1860 jälkeen.
Jamaikankehrääjä on noin 24 cm pitkä ja väritykseltään ruskean kirjava. Päälaki on harmaa ja silmänympärykset ovat mustat. Jamaikankehrääjällä on valkoinen kaulus. Linnun pyrstö on pitkä. Ulkonäöltään se muistuttaa antillienhaukkakehrääjää (Chordeiles gundlachii) ja männikkökehrääjää (Caprimulgus carolinensis).
Jamaikankehrääjää on tavattu sekä kuivista kalkkikivialueen metsistä sekä avoimemmasta maasta. Pesän lintu tekee mahdollisesti maahan. Jamaikankehrääjäkannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Yhtenä tärkeimmistä syistä lajin vähenemiseen pidetään saarelle levinneitä mangusteja ja rottia. Lisäksi jamaikankehrääjän elinympäristöjä hakataan.
Aulanko
Puistometsän Joutsenlampi ja Metsälämpi sekä luonnonsuojelualueet
pienoiskuva|Graniittilinna, jota käytetään kesäisin muun muassa teatterin näyttämönä. Aulangon puistometsän hoidosta vastaa Metsäntutkimuslaitos. Puistometsää hoidetaan aktiivisesti, mutta luonnonsuojelualueeseen kuuluu myös luonnontilaista metsää. Puisto on vuosikymmenien aikana muuttunut yhä enemmän luonnonvaraiseksi, sillä monet Venäjältä tuodut taimet eivät ole kestäneet suomalaista ilmastoa. Eräät Suomen luontoon alun perin kuulumattomat puulajit, kuten lehtikuusi ja pihtakuusi, ovat kuitenkin menestyneet Aulangolla.
Walter Coy
Walter Coy (31. tammikuuta 1909 Great Falls, Montana – 11. joulukuuta 1974) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli vierailijana muun muassa televisiosarjoissa Perry Mason yllättää ja Bonanza. Elokuvarooli hänellä oli muun muassa John Fordin ohjaamassa lännenelokuvassa Etsijät. Radiossa hänellä oli vuonna 1948 nimirooli Lone Wolf -jännityskuunnelmasarjassa, jossa hänet myöhemmin samana vuonna korvasi Gerald Mohr.
Aulanko
Puistometsän Joutsenlampi ja Metsälämpi sekä luonnonsuojelualueet
Syksyn 2001 Janika-myrskyn tuhot muokkasivat Aulangon puistometsää enemmän kuin mikään muu ulkoinen voima sitten eversti Standertskjöldin rakennustöiden. Puistoalueelta on aikojen saatossa kadonnut useita everstin rakennelmia, mutta alueella yhä on säilynyt erilaisia huvimajoja sekä kaksi lampea, Joutsenlampi ja Metsälampi, vesilintuineen, tekosaarineen ja vanhoine ikipuineen. Lisäksi golfkenttä ja sillä risteilevät lehmuskujat kertovat Vanajaveden laakson vehmaasta kasvuympäristöstä. Näkyvimpänä erona everstin aikaan verrattuna voidaan pitää pitkän rantatien varrella ennen sijainneiden kuvapatsaiden puuttumista.
Luonnonsuojelualueella vierailee vuosittain noin 400 000 kävijää.
Aulangon metsään perustettiin vuoden 2018 kesällä uusi luonnonsuojelualue, nimeltään Sibeliuksen Metsän suojelualue. Se on sijaitsee Aulangonjärven itäpuolella, Hämeenlinnan kaupungin mailla ja on kooltaan 97 hehtaaria.
Graniittilinnan lapsi- ja nuorisoteatteri
Hotellin läheisyydessä sijaitsee vuonna 1887 harmaagraniitista rakennettu rauniolinna, jota on vuodesta 1955 lähtien käytetty paikkana hämeenlinnalaisen lapsi- ja nuorisoteatterin näytelmien esittämiseen.
Aulangon Eversti on yksi Suomen vanhimmista golfkentistä
pienoiskuva|Aulangon golfkenttä heinäkuu 2023. Aulangon golfkenttä on yksi Suomen vanhimmista. Kenttä otettiin ensimmäisen kerran käyttöön heti talvisodan jälkeen vuonna 1940. Ensimmäiset Aulangon golfkentällä järjestetyt kilpailut voitti Helsingin Sanomien omistaja, entinen ulkoministeri Eljas Erkko. Jatkosodan perunamaana palvelleesta kentästä muodostettiin uudelleen 9-reikäinen golfalue, joka sai uuden lisän vuonna 2006, kun Aulangolle valmistui uusi, 18-reikäinen golfkenttä.
Lumikki
Historia ja muunnelmat
”Lumikki”-satua kerrottiin erilaisina muunnelmina Euroopan lisäksi muuallakin maailmassa. Samankaltainen kansansatu julkaistiin nimellä ”Nuori orja” Giambattista Basilen kokoelmassa 1634–1636 ja nimellä ”Richilde” Johann Karl August Musäusin kokoelmassa 1782–1786.
Kaikkiaan ”Lumikista” on tunnistetty yli 400 muunnelmaa, jotka eroavat toisistaan muun muassa siinä, miten Lumikki yritetään surmata, ja siinä, ovatko hänen ystävänsä metsässä kääpiöitä vai joitain muita hahmoja, kuten eläimiä, vanhoja naisia tai varkaita. Ennen 1800-luvun alkua julkaistuissa versioissa Lumikin surmaaja on hänen oikea äitinsä eikä äitipuolensa, ja myös hänen isänsä rooli on suurempi.
”Lumikista” on julkaistu paljon myös nykyaikaan sijoittuvia mukaelmia. Neil Gaiman on kirjoittanut aiheesta novellin ”Lumesta, lasista ja omenoista”.
Grimmin veljesten versio
Jonkin ajan kuluttua kuningatar kuolee ja Lu­mikki saa turhamaisen äitipuolen. Uudella kuningattarella on taikapeili, jolta hänellä on tapana ky­syä: ”Kerro, kerro kuvastin, ken on maassa kaunehin”, mihin peili vastaa kuningattaren olevan maan kaunein. Eräänä päi­vänä peili kuitenkin ilmoittaa Lumikin olevan kaunein, jolloin kateellinen äitipuoli haluaa tappaa tytön.
Lumikki viedään metsään, jossa hänen saattajansa on määrä tappaa hänet. Metsämies kuitenkin heltyy ja päästää tytön pakenemaan. Lumikki osuu metsässä seitsemän kääpiön luokse ja jää hoitamaan heidän ta­louttaan. Kuningatar saa kuitenkin selville, että Lumikki on vielä hengissä ja päättää tappaa Lumikin itse. Hän myrkyttää Lumikin omenan avulla. Kääpiöt eivät henno haudata kaunista Lumikkia maahan, vaan laskevat tämän lasiseen arkkuun keskelle metsää.
Disneyn versio
thumb|Disneyn piirroselokuvan mukaisia sadun hahmoja [[turkkilaisessa huvipuistossa.]] Walt Disneyn piirroselokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä (1937) tarina poikkeaa alkuperäisestä esimerkiksi niin, että Lumikin maatessa lasikuvussa prinssi suutelee häntä herättäen tytön henkiin. Disney-elokuva ei myöskään sisällä kuningattaren rangaistusta, vaan kuningatar putoaa jyrkänteeltä alas.
Maria Sophia von Erthal
thumb|left|Lohrin linna, Maria Sophia von Erthalin lapsuudenkoti Sadun Lumikin esikuvaksi on arveltu ainakin kahta todellista henkilöä. Saksalainen farmaseutti Karlheinz Bartels esitti vuonna 1986 teorian, jonka mukaan sadun aiheena olisi ollut Lohr am Mainissa 19. kesäkuuta 1729 syntynyt Maria Sophia Margaretha Catherina von Erthal. Hänen isänsä oli Mainzin vaaliruhtinaskunnan diplomaattinen edustaja Philipp Christian von Erthal, joka oli siinä määrin läheisessä yhteydessä aikansa hallitsijoiden kanssa, että seudun asiakkaat saattoivat pitää häntäkin kuninkaallisena, etenkin kun hän asui palatsimaisessa Lohrin linnassa. Vuonna 1743 hän leskimieheksi jäätyään solmi uuden avioliiton Claudia Elisabeth Maria von Venningenin kanssa, joka otti perheessä ohjat käsiinsä, etenkin kun aviomies diplomaattisten tehtäviensä vuoksi saattoi vain harvoin olla kotona.
Aiheena sadussa esiintyvään puhuvaan "taika­peiliin" on mahdollisesti ollut mainzilaisen peilitehtaan, Kurmainzische Spiegel­manufakturin valmistama koristeltu peili, jonka kehyksiin on kaiverrettu monen­laisia aforismeja. Tällainen 1700-luvulla valmistettu, "aina toden kertova", 160 cm:n korkuinen peili on Lohrin linnassa edelleenkin, ja yksi siihen kaiverretuista ranskan­kielisistä lauseista kuuluu: "Elle brille à la lumière" ("Hän loistaa valossa").
Kaivoksissa työskentelevät kääpiöt esiintyvät useissa muissakin kansan­saduissa. Aiheena on epäilemättä ollut se, että entis­aikaan kaivoksissa usein käytettiin lapsityövoimaa, koska lapset mahtuivat aikuisia helpommin ryömimään ahtaissa kaivos­käytävissä. Lisäksi kaivostyö ja huono ruoka­valio usein johtivat siihen, että lapsuudesta saakka kaivoksissa työskennelleet jäivätkin pieni­kasvuisiksi. Bartelsin teorian mukaan Lumikki-sadun kääpiöt työskentelivät Bieberin kaivoksissa noin 35 kilometrin päässä Lohrista. Nykyisin Lumikin oletettu, Lohrista Bieberiin johtanut pakotie on erityisesti viitoitettu.
Bartelsin mukaan Lumikille tarjottu omena oli myrkytetty myrkkykoison (Atropa belladonna) mehulla. Myrkkykoisoa todella kasvaa runsaasti Lohr am Mainin ja Spessartin seudulla, ja jos sitä tulee niellyksi hieman tappavaa annosta pienempi määrä, se saattaa todella aiheuttaa sadussa kuvatun kaltaisen valekuoleman, jolloin myrkytyksen uhria helposti voidaan luulla kuolleeksi, mutta myöhemmin hän vielä virkoaa henkiin.
Hesseniläinen prinsessa Margarethe
Eckhard Sanderin mukaan Lumikin todellinen esikuva oli Waldeckin kreivi Filip IV von Wildungenin tytär Margarethe (1533–1554). Hänen isänsä omisti seudulla useita kuparikaivoksia, joiden työn­tekijöistä monet olivat lapsia. Margarethe joutui 17-vuotiaana pakenemaan kotoaan, koska hän ja hänen isänsä uusi puoliso eivät voineet sietää toisiaan. Margarethe asettui tuolloin Espanjan hallinnassa olleeseen Brysseliin. Siellä häntä kosi Espanjan kruununprinssi, myöhempi kuningas Filip II. Avioliitto­hanke kuitenkin raukesi, kun Margarethe kuoli vain 21 vuoden ikäisenä, huhujen mukaan myrkytettynä.
Hans Aichele
Hans Aichele (2. marraskuuta 1914 Baden, Aargau, Sveitsi – 1948) oli sveitsiläinen rattikelkkailija. Hän oli hopeaa voittaneessa nelimiehisjoukkueessa Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisissa vuonna 1936.
Ene Mihkelson
thumb|Ene Mihkelson (2009). Ene Mihkelson (21. lokakuuta 1944 Imavere vald, Viljandimaa – 20. syyskuuta 2017 ) oli virolainen kirjailija.
Mihkelson opiskeli kirjallisuutta Tarton yliopistossa. Hän työskenteli opettajana ja sen jälkeen tutkijana Viron kirjallisuuden museossa.
Literature
Mihkelson julkaisi ensimmäisen kirjallisen tuotteensa 1967. Ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi kuitenkin vasta 1978. Hänen isänsä vastusti 1900-luvun puolivälissä neuvostojoukkojen läsnäoloa maassa, minkä vuoksi Mihkelsonia ei hyväksytty.
Mihkelson julkaisi myös neljä romaania, kokoelman kritiikkiesseitä (Kirjanduse seletusi) ja novellikokoelman (Surma sünnipäev').
Mihkelsonin teoksissa on usein viittauksia hänen lapsuuteensa, jonka hän vietti piileskelyssä, Viron kansantarustoon ja Viron historiaan.
Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Herder-palkinto.
Karl Granit
Karl Granit (3. elokuuta 1857 Kuopio – 27. toukokuuta 1894 Kuopio) oli suomalainen insinööri ja valokuvaaja. Kuopion kappalaisen August Fredrik Granitin ja Johanna Elisabet Granitin yhdeksänlapsisen perheen kolmantena syntyneen Granitin kohtalo on ollut jäädä nimekkäämmän ammattilaiskollegan Victor Barsokevitschin varjoon muun muassa sen takia, että paljon hänen otoksiaan on kulkeutunut Barsokevitschin laatikoihin. Vielä 1990-luvulla Granitin kuvia on esitelty vahingossa julkaisuissa Barsokevitschin otoksina.
Granit pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1876 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1880. Hän oli koulutukseltaan koneinsinööri, mutta hän opiskeli lisäksi Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkintoa varten ja valokuvauksen lisäksi hän harrasti muitakin kuvataiteita.
Kuopion seudun maisemakuviensa ohella Granit on tunnettu Lappi-aiheistaan vuosina 1882–1884 tehdyltä meteorologiselta tutkimusretkeltä Sodankylään ja Inariin. Myöhemmin Granit keskittyi kuvaamaan paikallisia maisemia, asumuksia ja ihmisiä. Karl Granit kiersi 1880-luvun loppupuolelta vuoteen 1893 saakka kuvaamassa osaksi samoilla paikoilla kuin ajan tunnetuimmat valokuvaajat kuten I. K. Inha ja Daniel Nyblin: Kuopiossa, Nilsiässä, Maaningalla, Heinävedellä, Vaajasalossa ja Rautalammilla ja kuvasi maisemia muun muassa Kuopion Taivaanpankolta ja Pisalta.
Granit kuoli 36-vuotiaana keuhkotautiin. Hänen veljiään olivat kunnallisneuvos Bruno Granit-Ilmoniemi ja sukututkija Eeli Granit-Ilmoniemi.
Leo Laaksonen (teollisuusneuvos)
Leo Erik Laaksonen (30. joulukuuta 1926 Eura – 1. huhtikuuta 2009 Tornio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Laaksosen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Waldemar Laaksonen ja Kerttu Salo ja puoliso vuodesta 1950 Irja Suutari. Laaksonen kävi viisi luokkaa oppikoulua ja opiskeli sitten merkonomiksi, valmistuen vuonna 1946. Hän oli valmistuttuaan konttorinhoitaja kumikorjaamossa Raumalla, vuodesta 1948 pääkirjapitäjä ja konttoripäällikkö Valmetilla Uudessakaupungissa ja 1951–1953 kustannuslaskija Pansion telakalla Turussa. Imatran Voiman työmaalle Rajakosken voimalaitokselle hän siirtyi vastaavaan tehtävään vuonna 1953 ja sieltä 1956 Seinäjoelle Mallaskosken tehtaiden konttoripäälliköksi.
Tomittuaan 1959–1960 Olvin laskentapäällikkönä Iisalmessa Laaksonen tuli isännöitsijäksi Lapin Olut -yhtiöön, joka oli sittemmin nimeltään Lapin Kulta. Yhtiön toimitusjohtaja Laaksonen oli vuodesta 1971, Lapin juomat -myyntiyhtiön toimitusjohtaja hän oli ollut muun työnsä ohella jo vuodesta 1965. Laaksonen oli myös aktiivinen kokoomuslainen, joka toimi sekä Rovaniemen kaupunginvaltuustossa että Tornion kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa. Vuonna 1981 teollisuusneuvoksen arvonimen saaneella Laaksosella oli useita muitakin alueellisia ja alansa luottamustoimia. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kersantti (1967).
Luettelo Liisi Oterman löytämistä asteroideista
__EISISLUETT__Tällä sivulla luetellaan suomalaisen tähtitieteilijän Liisi Oterman löytämät numeroidut asteroidit (54 kpl).
Löydöt on tehty Turussa vuosina 1938–1953.
Goulburn
Goulburn on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 22 416 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee Sydneystä lounaaseen. Goulburnin kylä perustettiin vuonna 1833, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1864. Sen asukkaista noin 16 prosenttia on syntynyt Australian ulkopuolella.
Mehdi Nafti
Mehdi Nafti (, s. 28. marraskuuta 1978 Toulouse, Ranska) on ranskalais-tunisialainen jalkapallovalmentaja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja ja edusti urallaan enimmäkseen espanjalaisseuroja. Nafti on ollut Merida UD:n päävalmentajana vuodesta 2017 lähtien.
Ura
Nafti aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Toulouse FC:ssä vuonna 1998. Vuodet 2000–2005 hän pelasi Racing Santanderissa, josta siirtyi lainasopimuksella tammikuussa 2005 Englantiin Birmingham Cityyn. Myöhemmin Birmingham osti Naftin 1,5 miljoonalla eurolla Racing Santanderilta. Hän pelasi englantilaisseurassa neljä vuotta pelaten yhteensä 80 sarjaottelua. Joukkueen noustua kauden 2008–2009 päätteeksi Englannin valioliigaan Naftin sopimusta ei uusittu, joka päättyi kesällä 2009. Birmingham City ilmoitti ettei Nafti enää kuuluisi joukkueen tulevaisuuden suunnitelmiin.
Aris FC
Kesäkuussa 2009 hän allekirjoitti kahdenvuoden sopimuksen kreikkalaisen Arisin kanssa. Avauskaudellaan Nafti pelasi pääsarjassa 22 ottelua ja onnistui neljästi maalinteossa. Toisella kaudellaan hän ehti pelata kymmenen ottelua, kunnes 27. tammikuuta 2011 joukkue ilmoitti purkaneensa Naftin sopimuksen.
Vilho
Vilho on suomalainen miehen etunimi. Vilhon nimipäivä on 6. huhtikuuta, jolloin on myös Villen, Vilhelmin, Vilin, Viljamin ja Jamin nimipäivä. Suomessa nimi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 37 225 miehelle ja muutamalle naiselle.
Mehdi Nafti
Real Valladolid
31. tammikuuta 2011 Nafti allekirjoitti puolentoista vuoden sopimuksen Real Valladolidin kanssa. Hän pelasi avausottelunsa joukkueen paidassa 12. helmikuuta 2011 Recreativo Huelvaa vastaan. Nafti pelasi kauden aikana lopulta neljätoista ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Maali syntyi kauden päätösottelussa Córdobaa vastaan.
Vilho
Vilho on alun perin ollut suomalaisessa kalenterissa muodossa ”Wilho”.
Tämä muoto on johdatettu nimestä Wilhelm, joka taas on alun perin tarkoittanut puolustavaa soturia tai kypäräniekkaa.
Mehdi Nafti
Maajoukkue
Ensimmäisen maaottelunsa Nafti pelasi 21. tammikuuta 2002 Zambiaa vastaan. Hän oli mukana Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002, mutta ei mahtunut saman vuoden MM-kisajoukkueeseen. Nafti oli voittamassa Afrikan-mestaruutta 2004 ja pelasi vuoden 2006 MM-kisoissa kolmessa ottelussa.
Nafti palasi takaisin maajoukkueeseen 30. toukokuuta 2010 Ranskaa vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Sitä ennen hän oli ehtinyt kieltäytyä osallistumasta vuoden 2010 Afrikan kisoihin.
Hän on pelannut 43 maaottelua, joissa on tehnyt yhden maalin.
Hanna-Liina Võsa
Hanna-Liina Võsa (oik. Hanna-Liina Võõsa, s. 5. huhtikuuta 1981) on virolainen laulaja ja näyttelijä.
Ura
Võsa aloitti uransa Tartossa osana yhtyettä Up'n Down. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa soolona vuonna 1997 nuorille suunnatussa laulukilpailussa nimeltä Kaks takti ette, jossa hänet äänestettiin yleisön suosikiksi. Ensimmäiset teatteriroolinsa hän näytteli Viron draamateatterissa Tuptimin osassa musikaalissa Kuningas ja minä sekä Audreyn roolissa musikaalissa Pieni kauhukauppa.
Syksyllä 2015 Võsa osallistui musiikkiohjelmaan Laula mu laulu, joka on virolainen vastine sarjalle Vain elämää.
Yksityiselämä
Võsa opiskeli esittävää taidetta New Yorkissa American Academy of Music And Drama -koulussa. Nykyään hän asuu Tallinnassa miehensä ja vuonna 2016 syntyneen poikansa kanssa.
Kauhujen talo
200px|right|thumb|Kauhujen talon DVD-julkaisu sisältää neljä Kauhujen talo-jaksoa (5, 6, 12 ja 13). Kauhujen talo on jokavuotinen, halloweenin aikoihin esitettävä kauhuteemainen jaksotyyppi yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Simpsonit. Kauhujen talo -jaksot ovat yleensä tavallisia Simpsonien jaksoja synkempiä, pelottavampia ja väkivaltaisempia, ja niiden tapahtumat ovat usein yliluonnollisia tai muuten sellaisia, että ne eivät soveltuisi normaaleihin jaksoihin; esimerkiksi hahmot saattavat kuolla ilman että se vaikuttaa sarjan jatkumoon. Sarjan 2. tuotantokaudesta lähtien jokaisella tuotantokaudella on ollut aina yksi Kauhujen talo -jakso.
Kauhujen talo -jaksot sisältävät aina kolme itsenäistä tarinaa, jotka ovat teemoiltaan erilaisia. Ne voivat parodioida tunnettuja vanhoja tai uusia kauhuelokuvia kuten Hohto tai Tiedän mitä teit viime kesänä. Myös vanhan tv-sarjan Hämärän rajamailla jaksot ovat innoittaneet useita Kauhujen talo -tarinoita. Joskus aiheet on poimittu kirjallisuudesta, esimerkiksi kaikkein ensimmäisessä Kauhujen talossa oli Simpsonien versio Edgar Allan Poen viktoriaanisesta kauhurunosta ”Korppi”. Suorien parodioiden sijasta osiot voivat perustua yleisemmille kauhukliseille (kummitukset, ihmissudet, vampyyrit, zombit, pahat kaksoisolennot jne.) tai sitten niissä voi olla kokonaan omaperäinen idea. Lisäksi huomattava osuus varsinkin uudemmista Kauhujen talo -jaksojen tarinoista parodioi enemmän tieteis- ja jännityselokuvia kuin perinteistä kauhugenreä.
Varhaisemmissa Kauhujen talo -jaksoissa on mukana osioita yhdistävä kehystarina. Nimi Treehouse of Horror (kirjaimellisesti ”Kauhujen puumaja”) viittaa kaikkein ensimmäisen jakson kehystarinaan, jossa Bart ja Lisa kertoivat kauhutarinoita pihansa puumajassa. Kehystarinan sijasta osioiden välissä voi olla lyhyitä juonto-osuuksia, joissa hahmot esittelevät kunkin tarinan. Ensimmäiset Kauhujen talot myös alkoivat ylimääräisellä kohtauksella, jossa Marge varoittaa katsojia edessä olevan jakson pelottavuudesta.
Kauhujen talo -jaksoissa on joitakin toistuvia vakiovitsejä. Esimerkiksi avaruusolennot Kang ja Kodos esiintyvät jokaisessa Kauhujen talo -jaksossa, eivätkä juuri koskaan missään muissa jaksoissa. Sarjan alkutunnus on näissä jaksoissa yleensä tavallisesta poikkeava ja kauhuteemaan sopiva; ensimmäisissä Kauhujen taloissa se käsitti aina näkymän Springfieldin hautausmaalta ja lähikuvia hautakivien huvittavista teksteistä. Lisäksi Kauhujen talo -jaksoissa lopputekstit sisältävät väännöksiä sarjan tekijöiden nimistä, ne on kirjoitettu vihreällä fontilla normaalin keltaisen sijasta ja niiden aikana tunnusmusiikki kuullaan "aavemaisena" versiona.
Kauhujen talo -jaksoilla ei ole erillisiä nimiä, vaan ne on pelkästään numeroitu. Englanninkielisissä jaksonimissä käytetään roomalaisia ja suomenkielisissä tavallisia numeroita. Tuotantokausilla 2.–4. nimien suomennokset eivät vielä vastanneet tätä kaavaa vaan jokaisella jaksolla oli itsenäinen suomenkielinen nimi. Vanhempien Kauhujen talo -jaksojen alussa (aina ”Kauhujen talo, osa 12:een” asti) lukee englanninkielinen teksti The Simpsons Halloween Special, mutta se ei koskaan ole ollut yhdenkään jakson virallinen esitysnimi. Yhdysvalloissa Kauhujen talo -jaksojen ensi-illat ajoitetaan aina mahdollisimman lähelle halloweenia eli loka–marraskuun vaihteeseen. Suomessa näin ei ole pääasiassa tehty, mutta sattumalta neljäs Kauhujen talo osui ensiesitykseltään Suomessakin halloweenin tienoille, 5. marraskuuta 1994. Kauhujen talo -jaksoilla on yleensä tavallista korkeampi ikäraja.
27. kauden jakso ”Hirveä halloween” on toistaiseksi ainoa Simpsonien halloween-aiheinen jakso, joka ei ole Kauhujen talo -jakso.
Koko Simpsonin perhe on tapettu Kauhujen talo -jaksoissa useasti. Homer on kuollut useimmin, yhteensä 28 kertaa.
IF Finströms Kamraterna
IF Finströms Kamraterna (IFFK) on jalkapalloseura ahvenanmaalaisesta Finströmin kunnasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa, jonne se putosi kaudeksi 2009. Tosin nykyään miesten edustusjoukkue pelaa nimellä FC Åland, koska joukkue on yhteinen Sunds IF:n, Hammarlands IK:n ja IF Framin kanssa. IFFK on IFK Mariehamnin jälkeen Ahvenanmaan toiseksi menestynein jalkapalloseura voitettuaan muun muassa Ålandscupenin useita kertoja. Seuran kotikenttä on Markusböle. IFFK:n ehkä tunnetuin kasvatti on Daniel Sjölund.
IFFK pelasi 1960- ja 1970-luvulla muutaman kauden (1965 ja 1968–1971) Suomensarjassa, joka oli tuolloin toiseksi korkein sarjataso. Silloin seura oli kiistatta maakunnan ykkönen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 103001–104000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 103001:stä ja päättyen 104000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 103001-103250
VR-2A-C
thumb|VR 2 "Panu" B ja C mallit VR-2A-C "Panu" oli Suomen puolustusvoimien käytössä ollut pataljoonaradio. Tekniikaltaan se oli sveitsiläinen Autophon-radio, jota valmistettiin Suomessa lisenssillä 2 830 kappaletta vuosina 1957–1963 Valtion Sähköpajalla jalkaväkipataljoonia ja kranaatinheittimistöä varten. Myöhemmin VR-2A-C nimettiin LV 203:ksi.
VR-2A-C:n seuraajaksi pataljoonaradiona tuli vuodesta 1973 Oy Nokia Ab:n Oulun tehtaillaan lisenssillä valmistama LV 217.
Ruotsinsalmen merilinnoitus
thumb|Fort Katarinan entisöityä muuria ja raunioita [[Katariina (Kotka)|Katariinassa.]] thumb|Fort Slavan entisöityä ulkomuuria [[Kukourin saarella.]] Ruotsinsalmen merilinnoitus oli linnoitusjärjestelmä Kymissä nykyisessä Kotkan kaupungissa. Se kuului osana venäläisten Kustaa III:n sodan jälkeen rakennuttamaan Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmään. Linnoitus muodosti Kyminlinnan kanssa kaksoislinnoituksen ja sen eteläisen osan, jonka tarkoituksena oli toimia Ruotsin puolella sijainneiden merilinnoitusten, Loviisan Svartholman ja Helsingin Sveaborgin eli Suomenlinnan vastapainona sekä Pietarin suojaksi rakennetun Kronstadtin merilinnoituksen etuvartiona. Krimin sodan aikana vuonna 1855 brittiläis-ranskalainen laivasto tuhosi linnoitukset.
Merilinnoituksen perustaminen
Venäjän keisarinna Katariina II määräsi vuonna 1790 rakennettavaksi Kymijoen suistoon Ruotsinsalmen–Kyminlinnan kaksoislinnoituksen lähelle silloista valtakunnanrajaa. Kaksoislinnoituksen tarkoituksena oli sulkea ruotsalaisten hyökkäysreitit niin maalla kuin merellä. Kaksoislinnoituksesta tuli osa laajempaa, Kaakkois-Suomen alueelle jatkuvaa linnoitusten ketjua. Linnoitustöiden johtajaksi Katariina II määräsi kenraali Aleksandr Suvorovin, jonka johdolla rakennustyöt etenivät nopeasti vuosina 1791–1792.
Ruotsinsalmen–Kyminlinnan kaksoislinnoituksen rakentamista varten Kymenkartanolta pakkolunastettiin laajoja maa-alueita. Jo syksyllä 1791 oli Ruotsinsalmen merilinnoituksessa valmiina hyvä, suojainen satama, ja seuraavana vuonna linnoitus oli taisteluvalmiina. Suvorovin jälkeen rakennustöitä valvoi vuosina 1793–1794 ruhtinas Petr Subov. Päävastuun Ruotsinsalmen linnoitustöiden toteutuksesta kantoi kuitenkin ranskalaissyntyinen tykistöeversti Jean Augustin Prevost de Lumian, joka rakennutti ja toteutti linnoituksen ja sen sotasataman vuosina 1791–1798.
Linnoituksen rakentajat olivat venäläisiä sotilaita, maaorjia, rangaistusvankeja, suomalaisia päivätyöläisiä ja vapaaehtoisia. Vuosina 1794–1796 linnoitusta oli rakentamassa noin 500 Kościuszkon kapinaan osallistunutta puolalaista kapinallista.
Linnakkeet
Ruotsinsalmen merilinnoitus koostui suuresta määrästä erillisiä linnakkeita, redutteja ja tykkipattereita. Päälinnoitus oli Kotkansaaren eteläosassa nykyisessä Katariinan kaupunginosassa sijaitseva Fort Katarina. Päälinnoitus jakaantui maaston korkeussuhteiden mukaisesti pohjoiseen ylälinnakkeeseen ja etelänpuoleiseen alalinnakkeeseen. Muita suuria linnakkeita olivat Fort Elisabeth Varissaaressa ja Fort Slava Kukourin saarella. Linnoitusten jäänteitä on lisäksi jäljellä muun muassa Tiutisen saaressa. Pieni Redutti Kotka Kotkansaarella on entisöity ja sinne on perustettu yrttipuutarha.
Kivisiä, maanpäällisiä ammuskellareita sijaitsi eripuolella Kotkansaarta kaikkiaan seitsemän. Lisäksi patterein maa-ammuskellareissa ja reduttien sisälinnoituksien seinämiin rakennetuissa ammuskomeroissa säilytettiin yllätyshyökkäysien varalta pieniä ammusmääriä.
Sotasatama
Ruotsinsalmen sotasatamasta oli tarkoitus tehdä Kronstadtin veroinen laivastoasema Venäjän saaristolaivastolle. Sotasatama yli sadalle saaristolaivaston alukselle sijaitsin Kotkansaaren suojaisessa itäosassa. Satama-alue kuului Amiraliteetille ja oli muusta linnoituksesta eristetty ja vartioitu alue. Mereltä satamaa suojasivat uivat esteet eli palisadit. Esimerkiksi Kukourin linnakesaaren ja Kuutsalon saaren välillä oli 3–5 tukin nipuista koottu puomi, joka oli ankkuroitu merenpohjaan kivillä täytetyin puuarkuin. Puomin tarkoituksena oli estää vihollisen lähestyvät pienalukset.
Milorad Čavić
Milorad Čavić (, s. 31. toukokuuta 1984 Anaheim, Yhdysvallat) on serbialainen uimari.
Lone Wolf
Lone Wolf voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Sotasatama
Alusten ylläpitoa varten laadittiin aivan 1700-luvun lopussa suunnitelma laajan telakka-alueen rakentamiseksi Sapokan lahden ympärille. Suunnitelma sisälsi muun muassa suuren kuivatelakan fregateille ja varastosuojat 235 pienemmälle alukselle. Suunnitelmat eivät kuitenkaan koskaan toteutuneet.
Milorad Čavić
Rooman MM-kilpailuissa 2009 Čavić voitti kultaa 50 metrin perhosuinnissa ajalla 22,67. . 100 metrin perhosuinnissa hän teki välierässä maailmanennätyksen 50,01. Loppukilpailussa hän sai hopeaa ajalla 49,95 Michael Phelpsin voittaessa ME-ajalla 49,82.
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Rakennukset
thumb|Katariinan majakan raunioihin on rakennettu jatkeeksi moderni tähystystorni. Merilinnoituksen rakennukset keskittyivät Kotkansaarelle. Pelkästään vuosien 1791–1796 aikana rakennettiin noin 80 erilaista rakennusta. Näiden joukossa oli muun muassa oma talo kenraalikunnalle, kahdeksan rakennusta upseereille ja 10 kasarmirakennusta.
Milorad Čavić
Čavić voitti 100 metrin perhosuinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuden Debrecenissä 2012 ajalla 51,45.
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Rakennukset
Sotilaille rakennettiin myös suuri merisairaala, jossa oli potilashuoneiden lisäksi muun muassa lääkärin vastaanottotilat, apteekki, laboratorio sekä oma kirkko. Sairaalan yhteydessä oli kasvitieteellinen puutarha.
Linnoituksella oli myös oma kuusikerroksinen majakka, joka oli keisarinna mukaan nimetty Katariinan majakaksi. Kierreportaat johtivat majakan ylimpään kerrokseen, jossa pidettiin merkkitulta majakoille. Majakan lähettyvillä olleilla merkinantolaitteilla voitiin viestittää tietoja vihollisen liikkeistä maalla ja merellä. Katariinan majakka oli käytössä vuoteen 1827, jolloin lakkautettiin tarpeettomana.
Linnoituksen asukkaat
Ruotsinsalmen merilinnoituksesta kasvoi muutamassa vuodessa yksi Venäjän vahvimmista tukikohdista. Linnoitukseen sijoittui maavoimien, tykistön ja laivaston joukkoja. Suurimmillaan linnoituksen väkimäärä kasvoi yli 10 000 asukkaan. Paitsi sotilaita, asukkaiden joukossa oli myös sotilaiden perheitä, kauppiaita ja virkamiehiä. Linnoituksessa sotilaskaupustelijoina toimintansa aloitti usea myöhemmin Suomessa tunnetuksi tullut venäläinen kauppiassuku, kuten Kiseleffit, Tschetschulinit, Vavulinit ja Sinebrychoffit.
Linnoituksen lakkauttaminen
Suomen sodan jälkeen Ruotsinsalmen merilinnoitus menetti strategisen merkityksensä rajalinnoituksena. Pääosa linnoituksen varuskunnasta ja laivasto siirrettiin Pietariin, Kronstadtiin, Tallinnaan ja Viaporiin. Sotilaiden myötä myös pääosa siviileistä muutti pois. Vuonna 1826 Venäjän keisari Nikolai I määräsi Ruotsinsalmen sotasataman ja linnoituksen lakkautettavaksi taloudellisista syistä. Poikkeuksena oli Fort Slavan linnoitus, joka määrättiin säilytettäväksi ja kunnostettavaksi. Sotasataman rakennukset siirtyivät maavoimien hallintaan. Ruotsinsalmi alennettiin II luokan linnoitukseksi, jonne jäi pieni, 200–300 miehen varuskunta.
Thérmi
Thérmi on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Θέρμης, Dímos Thérmis), joka sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Koko kunnan pinta-ala on 384,3 neliökilometriä ja väkiluku 53 201. Varsinaisen Thérmin kaupungin väkiluku on 16 004 (vuonna 2011).
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Linnoituksen lakkauttaminen
Vuonna 1836 linnoituksen komendantin virka lakkautettiin ja jäljellä olevat rakennukset määrättiin luovutettavaksi Suomen suuriruhtinaskunnan haltuun. Tämä toteutui kuitenkin vasta parikymmentä vuotta myöhemmin Krimin sodan jälkeen.
Thérmi
Thérmin kaupunki sijaitsee noin 13 kilometriä Thessalonikin keskustasta kaakkoon. Thérmin kunta kattaa suuren osan metropolialueen kaakkoisosasta. Kunnan alueella sijaitsee Thessalonikin kansainvälinen lentoasema.
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Tuho vuonna 1855
Krimin sodan (1853–1856) syttyessä Ruotsinsalmen merilinnoitus oli lähes autioitunut. Saarilinnoituksista miehitettynä oli pidetty vain Kukourin Fort Slava. Hyvässä kunnossa olevassa linnakkeessa oli 50 sotilasta ja noin 90 tykkiä. Vuoden 1855 alussa tehtiin kuintenkin päätös, että mikäli englantilaiset itäiselle Suomenlahdelle, Ruotsinsalmi jätettäisiin puolustamatta. Näin ollen keväällä 1855 vihollisen laivaston lähestyessä Fort Slavakin tyhjennettiin.
Thérmi
Thérmin alkuperäinen nimi oli Sédes (Σέδες). Se nimettiin uudelleen vuonna 1926 alueella sijainneen antiikin aikaisen Thermen kaupungin mukaan. Nykyinen Thérmin kunta muodostui, kun Thérmi, Míkra ja Vasiliká yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Tuho vuonna 1855
Kesä-heinäkuussa 1855 ranskalais-englantilainen laivasto tulitti linnoitusta, räjäytti Fort Slavan ja keskeiset osat linnoituksesta. 27.–28. heinäkuuta joukot nousivat maihin Kotkansaarelle ja polttivat kaikki jäljellä olevat sotilaskohteet. Ainoastaan Pyhän Nikolaoksen kirkko säästyi hävitykseltä. Samassa yhteydessä paloi suurin osa saarella vielä olleista puisista siviilirakennuksista.
Thérmi
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Thérmin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Ruotsinsalmen merilinnoitus
Viitteet
60.44167°N, 26.97111°W
Richard Hooker
H. Richard Hornberger (1. helmikuuta, 1924 – 4. maaliskuuta, 1997), tunnettu nimellä Richard Hooker, oli yhdysvaltalainen sotilaslääkäri. Hän kirjoitti kokemuksistaan Korean sodasta vuonna 1968 valmistuneen romaanin M*A*S*H. Romaanin pohjalta kirjoitettiin menestyksekäs, vuonna 1970 ensi-iltansa saanut samanniminen elokuva. Hooker oli myös kirjoittamassa elokuvan pohjalta tehtyä, 11 tuotantokautta kestänyttä, samannimistä televisiosarjaa.
Henkilöhistoria
Richard Hooker valmistui arvostetusta Hightstownin Peddie Schoolista (New Jersey) vuonna 1941. Toimi Korean sodassa Yhdysvaltain maavoimien lääkärinä. Siviilitoimenaan hän työskenteli rintakirurgina Mid-Maine Medical Centerissä (Waterville, Maine), kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1988. Ei aluksi ollut halukas myymään kirjansa filmatisointioikeuksia, mutta eräät hänen elokuva-alalla työskennelleet opiskelijatoverinsa rohkaisivat häntä tekemään niin. Richard Hooker kuoli leukemiaan vuonna 1997.
Kuinka myöhään valvoo blues
Kuinka myöhään valvoo blues on Anssi Mänttärin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalainen elokuva vuodelta 2014.
Elokuvassa baarissa työskentelevä yösiivooja murhataan ja baarin sen henkilökunta joutuu epäilysten alaiseksi.
Helsingin medialukio
Vuonna 2021 lukiossa opiskeli noin 970 opiskelijaa, ja se oli Helsingin suurin lukio. Kouluun otetaan opiskelijoita vuosittain noin 270, joista kuusikymmentä medialinjalle. Helsingin medialukiossa voi opiskella pitkinä kielinä englantia ja ruotsia, lyhyinä kielinä espanjaa, ranskaa, saksaa ja venäjää. Medialukiossa voi suorittaa median, kuvataiteen, musiikin ja liikunnan lukiodiplomin. Media- ja yhteiskuntapainotteiseen opetukseen haettaessa laaditaan erillinen hakemus.
Helsingin medialukiossa on muun muassa ammattitason televisiostudio, joka vastaa laadultaan Suomen suurimpien televisiokanavien toimitiloja. Lukiosta löytyy myös radiotyöasema, joka on opiskelijoiden käytössä.
Koulurakennuksen vanhin osa on valmistunut vuonna 1964, minkä jälkeen sitä on laajennettu vuosina 1967, 1981 ja 2004. Vuosina 2018–2020 rakennuksen vanhoja osia korjattiin ilmanlaadun ja energiatehokkuuden parantamiseksi.
Willy Claes
Willem Werner Hubert "Willy" Claes (s. 24. marraskuuta 1938 Hasselt) on belgialainen sosialistipoliitikko. Hän toimi Belgian ulkoministerinä 1992–1994 ja Naton pääsihteerinä 1994–1995.
Claes joutui eroamaan pääsihteerin tehtävistä 20. lokakuuta 1995 Belgian armeijan Agusta-helikopterien hankintaan liittyvien lahjussyytösten johdosta. Hänen epäiltiin saaneen 50 miljoonan Belgian frangin arvoisia lahjuksia puolueelleen italialaiselta helikopteritehtaalta Agustalta  ja ranskalaiselta Dassault'ta kalusto-ostoista, joita Belgian puolustuslaitos teki 1980-luvulla. Vuonna 1998 hänet tuomittiin kolmen vuoden ehdolliseen vankeuteen ja 60 000 Belgian frangin sakkoihin.
Albert Malbois
pienoiskuvaAlbert-Georges-Yves Malbois (17. marraskuuta 1915 Versailles – 12. helmikuuta 2017 Saint-Germain-en-Laye ) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Versailles’n hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1938 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Altavan titulaaripiispaksi 9. maaliskuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre-Charles-Albert-Joseph Renard, jota avustivat Roger Jean Fernand Michon ja Jacques-Eugène-Louis Ménager.
Malbois sai 9. lokakuuta 1966 nimityksen Corbeilin hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 13. syyskuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Vladimir Aleksandrov
Vladimir Aleksandrov (s. 7. helmikuuta 1958) on rattikelkkailija, joka voitti pronssia Neuvostoliiton kaksimiehisjoukkueessa Sarajevon talviolympialaisissa vuonna 1984. Hänen parinaan oli Zintis Ekmanis. Nelimiehiskilpailussa samoissa kisoissa Aleksandrov oli 12.
Aleksandrov saavutti menestystä myös kelkkailun Euroopan mestaruuskisoissa. Hän voitti Euroopan mestaruuden Ekmaniksen kanssa vuonna 1985 ja pronssia 1984. Hopeamitalin Aleksandrov voitti yhdessä Janis Kipursin kanssa vuonna 1987.
Martin Prokop
Martin Prokop (s. 4. lokakuuta 1982 Jihlava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ralliautoilija.
Ura
Prokop voitti Citroënilla JWRC-juniorisarjan mestaruuden kaudella 2009. Sittemmin hän on ajanut pienempien luokkien lisäksi myös oman yksityistallin Ford Fiesta RS WRC -autolla. Prokop on yltänyt MM-ralleissa parhaimmillaan kolmesti nejänneksi. Kerran Saksassa ja kaksi kertaa Argentiinassa.
Prokopin parhaat sijoitukset MM-tasolla on kaksi neljättä sijaa. Ensimmäisen EK-pohja-aikansa hän ajoi vuoden 2010 Ruotsin rallissa, ja oli historian ensimmäinen S2000-luokan autolla pohja-aikaan yltänyt kuljettaja. Kaudella 2016 Prokopin säännöllinen osallistuminen MM-sarjaan päättyi, kun hän sai tuomaristolta voimansiirtoyksikön sinetin murtamisen vuoksi viiden minuutin aikasakon Italian ralliin.
Kaudelle 2017 Prokopin tallin nimi vaihtui entisestä Jipocar Czech National Teamista uuden pääsponsorin mukaisest Onebet Jipocar WRTiksi. Kaudella 2017 Prokop osallistui vain kahteen MM-ralliin, Kausilla 2018-2020 Prokop on kilpaillut ainoastaan Sardinian MM-rallissa.
Vuodesta 2016 lähtien hän on kilpaillut vuosittain Dakar-rallissa.
R0 (reaktori)
R0 oli ruotsalainen ydinreaktori. Se tuli ensimmäistä kertaa kriittiseksi 25. syyskuuta 1959. R0 oli raskasvesihidasteinen niin kutsuttu nollatehoreaktori sillä se ei tuottanut lainkaan lämpötehoa. Sitä käytettiin pääasiallisesti erilaisten reaktoriytimien mallien kehittämiseen ja tutkimiseen. Reaktorien kehittäminen liittyi 1950-luvulla alkaneeseen Ruotsin ydintutkimusohjelmaan. Reaktori suljettiin 1970-luvun alussa.
Aikaisemmin ruotsissa oli käynnistetty tutkimusreaktori R1 vuonna 1954, joten numerointi ei ollut loogista. Seuraava reaktori R2 tuli kriittiseksi 4. toukokuuta 1960.
Collegium Vocale Gent
thumb Collegium Vocale Gent tai Collegium Vocale de Gand on barokin vokaalimusiikin esittämiseen erikoistunut belgialainen kuoro, jonka perusti Philippe Herreweghe vuonna 1970. Ryhmä nousi maailmanmaineeseen 1980-luvun aikana. Ryhmä on tehnyt yli 65 levytystä pääasiassa Harmonia Mundi ja Virgin Classics -levymerkeille.
Tämä kuoromuodostelma oli ensimmäinen, joka 1970-luvulla aloitti toteuttamaan uudenlaista tapaa esittää barokkimusiikkia. näin se herätti hyvin nopeasti suurten orkesterinjohtajien mielenkiinnon, tällaisia kapellimestareita olivat esimerkiksi Gustav Leonhardt, Nikolaus Harnoncourt sekä Ton Koopman.
Musiikillisesti kuoron ohjelmisto ei kuitenkaan suinkaan rajoitu ainoastaan barokkimusiikin esittämiseen, sillä se on löytänyt ohjelmistoonsa myös renessanssimusiikin teoksia, mutta tulkitsee myös runsaasti romanttista ja jopa nykymusiikkiakin. Collegium Vocale Gent on eritoten tunnettu pohjoissaksalaisten barokkisäveltäjien teosten esittäjänä, heihin lukeutuu tietenkin myös Bach.
Orchestre du Collegium Vocale Gent liittyi vuonna 1989 osaksi kuoroa.
Kuoron muodostama yhteisö on tehnyt yli 60 äänitettä joko Orchestre du Collegium Vocale Gentin tai Orchestre des Champs Élysées'n kanssa. Usein kuoroa on avustanut belgialainen kuoro La Chapelle Royale tai jotkut muut musiikkiyhteisöt.
Lee Iacocca
Lido Anthony ”Lee” Iacocca [ˌaɪ.əˈkoʊkə] (15. lokakuuta 1924 – 2. heinäkuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen teollisuusjohtaja. Hän teki pitkän uran autoteollisuudessa; ensin Fordilla ja sitten Chrysler Corporationilla.
Iacoccan nopea eteneminen liikealalla alkoi 1950-luvulla. Hän aloitti Fordilla insinöörinä, mutta osoitti enemmän lahjoja myyntipuolella. Hän menestyi urheilullisen mutta edullisen Mustangin markkinoinnissa hyvin, ja vuonna 1970 hän eteni yrityksen johtotehtäviin. Railakas johtamistyyli johti erottamiseen 1978. Vuonna 1979 hän aloitti Chryslerillä. Yhtiöllä meni huonosti, Iacocca järjesti sille liittovaltion rahoitusta ja yhtiö pelastui. Sen jälkeen Iacoccaa pidettiin sankarina.
Varhainen elämä
Iacocca syntyi Pennsylvanian Allentownissa italialaisille vanhemmille, jotka johtivat Yocco's Hot Dogs -ravintolaa. Lee valmistui William Allen High Schoolista 1942 sekä Lehighin yliopistosta 1945.
Valmistuttuaan Lehighistä hän sai Wallace Memorial Fellowshipin ja pääsi Princetonin yliopistoon. Tämän jälkeen hän aloitti työt Ford Motor Companyllä insinöörinä.