cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinz Lammerding
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen varhaisena kannattajana hän liittyi SA-joukkoihin insinöörikoulun johtajaksi. Vuonna 1935 hän liittyi SS:n.
Toisen maailmansodan sytyttyä Lammerding kuului SS-Verfügungstruppen (SS/VT) henkilöstöön ja palveli eri pioneeripataljoonissa marraskuun 1940 – elokuun 1942 välisenä aikana. Sen jälkeen hän sai komentoonsa jalkaväkirykmentin. Oltuaan hetken panssarijoukkojen esikunnissa hän sai komennuksen SS-kenraali Erich von dem Bach-Zelewskin esikuntapäälliköksi. Toimessa hän koordinoi partisaanien vastaisia operaatioita Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla. Toimeenpanevana upseerina Lammerding allekirjoitti useita käskyjä venäläisten kylien ja pienten kaupunkien tuhoamiseksi kostotoimina. Nämä kylät olivat sattuneet olemaan lähellä partisaanien iskupaikkoja, vaikkei niillä ollut aina tekemistä alueilla oleskelevien partisaanien kanssa.
Vuoden 1943 lopulla hän sai komentoonsa SS-divisioona Das Reichin yksiköitä partisaanienvastaisia iskuja varten. Vuoden 1944 hänelle annettiin koko divisioonan komento. 21. huhtikuuta 1944 hänet palkittiin rautaristin ritariristillä toimistaan partisaaneja vastaan. Yksikkö siirrettiin Ranskaan maihinnousua odottelemaan. Pian Normandian maihinnousun jälkeen yksi hänen panssarikrenatöörirykmenteistään tuhosi Oradour-sur-Glanen murhaten kylän 642 asukasta. Tuhansia vuosia paikallaan olleesta maalaiskylästä tuli aavekaupunki vain muutamassa tunnissa.
Sodan lähestyessä loppuaan Lammerding palveli Heinrich Himmlerin esikuntapäällikkönä armeijaryhmä Veikselissä. Vuonna 1953 Bordeaux'n tuomioistuin langetti Lammerdingille poissaolevana kuolemantuomion sotarikoksista Tullen ja Oradour-sur-Glanen verilöylyissä. Tuntemattomista syistä Lammerdingia ei tuotu koskaan oikeuden eteen sotarikoksistaan. Hän jäi työskentelemään Saksaan ja menestyi insinöörinä mukavasti. Lammerding kuoli syöpään vuonna 1971.
Invisible Heroes
Invisible Heroes on suomalais-chileläinen historiallinen draamasarja, joka sai ensiesityksensä huhtikuussa 2019. Tositapahtumiin perustuva sarja kertoo kahdesta suomalaisdiplomaatista, jotka pelastavat tuhansien ihmisten hengen Chilessä vuoden 1973 sotilasvallankaappauksen aikaan.
Invisible Heroes (suom. 'Näkymättömät sankarit') sai ensiesityksensä Suomessa 21. huhtikuuta 2019 alkaen Yle TV1:llä ja Yle Areenassa. Chilessä sarjaa esittää Chilevision TV. Sarjan ohjauksesta vastaavat Mika Kurvinen ja Alicia Scherson. Käsikirjoittajina toimivat Tarja Kylmä ja Manuela Infante. Sarja pohjautuu löyhästi Heikki Hiilamon kirjaan Kuoleman listat.
Juoni
Suomen ulkoministeriön virkamiehet Tapani Brotherus (Pelle Heikkilä) ja Ilkka Jaamala (Ilkka Villi) lähetetään vuonna 1973 Chileen solmimaan kauppasopimusta. Samaan aikaan Chilessä alkaa kuitenkin sotilasvallankaappaus. Brotherus ja Jaamala sekä Brotheruksen vaimo Lysa Brotherus (Sophia Heikkilä) taistelevat pelastaakseen sotilasjuntan vainoamia ihmisiä.
Tuotanto
Sarjaa kuvattiin Chilessä kesällä 2018.
Sarjassa puhutaan eniten suomea ja espanjaa, mutta myös ruotsia, saksaa ja englantia. Musiikissa keskeinen osa on sotilasvallankaappauksessa ammutun Víctor Jaran laululla ”Manifiesto”, jota kuullaan lopputekstien aikana Eva Louhivuoren esittämänä.
Vastaanotto
Invisible Heroes sai erittäin hyvän vastaanoton kriitikoilta. Helsingin Sanomien Veli-Pekka Leppäsen mielestä sarja on ”taitava ja ajankuvaltaan vankka draamasarja”. Hän kehuu myös Pelle Heikkilän ja Ilkka Villin roolisuorituksia.
Seura-lehdessä Pertti Avola kirjoittaa, että ”sarjassa yhdistyvät saumattomasti poliittinen draama ja jännitystarina”. Keskipohjanmaan Hannu Björkbackan mukaan Invisible Heroes ”onnistuu hienosti ilman yhteistuotannoille tyypillisiä kompromisseja” ja antaa sarjalle neljä tähteä viidestä. ”Santiago de Chilen kadut ja kujat ovat elähdyttävä kiihkeiden kohtaloiden näyttämö”, Björkbacka kuvailee.
Niilo Honkala
'''Niilo Mikael Honkala ent. Rautell''' (3. lokakuuta 1906 Jokioinen – 12. tammikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1958. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1983.
Honkala kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928 Turun suomalaisesta lyseosta. Filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi hän valmistui vuonna 1935 Turun yliopistosta. Vuosina 1937-1938 hän toimi Lahden vuoden 1938 MM-hiihtojen pääsihteerinä. Sen jälkeen hän siirtyi matkailujärjestöjen ja edelleen Turun kaupungin palvelukseen. Hän oli Kokoomuksen puoluesihteeri vuosina 1946-1957 ja Nykypäivä-lehden päätoimittaja vuosina 1955-1962. Kunnallispoliitikassa hän oli mukana Turussa ollen jäsenenä kaupunginvaltuustossa vuosina 1945-1953. Honkala oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa. 1970-luvulla Honkala toimi Vapaan koulutuksen tukisäätiön hallituksen puheenjohtajana. Säätiö vastusti peruskoulu-uudistusta.
Niilo Honkala johti talvisodassa Koski Tl:n miehistä koottua komppaniaa (3./JR 14), joka osallistui ankariin puolustustaisteluihin Muolaanjärvellä ja Summassa. Jatkosodan alussa kapteeni Honkala toimi JR 35:n valistusupseerina, kunnes hänestä 3.10.1941 – 35-vuotispäivänään – tuli Kenjakan harjanteilla Itä-Karjalassa niin kutsutun Loimaan pataljoonan (III/JR 35) komentaja. Kenjakan lisäksi Loimaan pataljoona taisteli Honkalan johdolla Mäntyselässä, Karhumäessä, Krivillä, Poventsassa, Stalinin kanavalla ja Seesjärvellä. Honkala johti Loimaan pataljoonaa lokakuuhun 1943 saakka, jonka jälkeen hän toimi JR 35:n esikuntapäällikkönä ja rykmentin II pataljoonan komentajana. Majuriksi 14. maaliskuuta 1944 ylennetty Honkala oli pataljoonansa kanssa siirtymässä kohti Kannaksen ratkaisutaisteluita, kun hän joutui 22. kesäkuuta 1944 Soutjärvellä liikenneonnettomuuteen, joka vei hänet useiksi viikoiksi Sotasairaalaan, mistä hän palasi Ihantalaan elokuun puolivälissä, nyt rykmenttiupseeriksi. Reserviläisenä Honkala kotiutettiin palveluksesta 4. lokakuuta 1944.
Honkalan vanhemmat olivat maanviljelijä Nikolai Rautell ja Ida Vilhelmina Pyhkö. Honkala oli naimisissa Vuokko Mirjam Mikolan kanssa vuodesta 1938 lähtien.
Rauhaniemi
Rauhaniemi voi tarkoittaa seuraavia:
Woodstock – 40 Years On: Back To Yasgur’s Farm
Woodstock - 40 Years On: Back To Yasgur's Farm on Woodstockin festivaalin 40-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2009 julkaistu 6 cd:tä sisältävä kokoelma. Se sisältää yhteensä 77 kappaletta lähes kaikilta festivaaleilla esiintyneiltä artisteilta, joista 38 on ennenjulkaisemattomia. Kokoelma etenee kronologisessa järjestyksessä alkuperäisen esiintymisjärjestyksen mukaan ja kansivihko sisältää alkuperäisen ohjelman ja jokaisen artistin kappalelistan. Esiintyjistä vain Ten Years After, The Band ja The Keef Hartley Band eivät ole boksilla mukana. Mukana on myös lukuisa määrä eri kuulutuksia ja tiedotuksia sekä Max Yasgurin puhe alkuperäisenä, kokonaisena versiona.
Gerda Qvist
Gerda Qvist (14. elokuuta 1883 Helsinki – 5. syyskuuta 1957) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia naiskuvanveistäjiä ja suomalaisen mitalitaiteen uranuurtaja. Qvist on suunnitellut Helsingissä Hietarannassa olevan aurinkokellon (1931).
Qvist oli 1900-luvun alkupuolella maan merkittävimpiä mitalitaiteilijoita Gunnar Finnen ja Wäinö Aaltosen ohella. Qvist erikoistui mitaleihin vuodesta 1908 alkaen. Vuosina 1917–1950 hän suunnitteli kaikkiaan 150 mitalia, muun muassa Jean Sibeliuksen, Henrik Gabriel Porthanin, Sophie Mannerheimin muistomitalin, mitalin Svenska Litteratursällskapetille sekä Fiskarsin, Nokian, Enso-Gutzeitin teollisuuslaitoksille. Onnistuneina pidetään hänen Jean Sibelius -mitaliaan vuodelta 1923 ja Emil Wikström -mitalia (1920) voimakkaaan plastisuutensa ansiosta. Qvistin mitalit olivat usein valettuja ja symboliikaltaan niukan kiteytettyjä.
Qvistin vanhemmat olivat Helsingin polyteknillisen opiston johtaja, valtioneuvos Ernst Edvard Qvist ja Anna Franciska Theodora o.s. Snellman. Tytön haaveet pianistinurasta kariutuivat 17-vuotiaana saatuun vakavaan kuulovammaan.
Qvist opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1902–1903, jossa hänen opettajinaan olivat C. E. Sjöstrand ja Felix Nylund. Hänellä oli kuvataideopettajan pätevyys. Tulevan uran kannalta ratkaisevaa olivat oppivuodet Tukholmassa mitalinkaivertaja, professori Erik Lindbergin opissa. Tällöin hän löysi oman tyylinsä ja erikoistui mitalitaiteeseen. Kotimaisiin yhteisnäyttelyihin hän osallistui vuodesta 1908 alkaen.
Qvistille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1953, ja vuoden 1937 Budapestin mitalitaiteen näyttelyssä hän sai kultamitalin. Vastaavasta Madridin-näyttelystä 1951 hän sai pronssia.
Kosovon jalkapallomaajoukkue
Kosovon jalkapallomaajoukkue on Kosovon jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Kosovoa kansainvälisessä jalkapalloilussa. Kotiottelunsa se pelaa Mitrovican Stadiumi Olimpik Adem Jashari -stadionilla.
Kosovon asema kansainvälisessä jalkapallossa
Kosovon jalkapalloliitto on Kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan ja Euroopan jalkapalloliiton Uefan jäsen. Maa anoi Fifan jäsenyyttä muun muassa heti itsenäistymisensä jälkeen vuonna 2008, ja jäsenyys myönnettiin vuonna 2015. Tammikuussa 2014 Fifa antoi jäsenilleen luvan pelata virallisia maaotteluita Kosovoa vastaan, kuitenkin niin, ettei näkyvissä ole kansallisia symboleja, kuten lippuja tai kansallislauluja. Entisen Jugoslavian alueen maajoukkueita maa ei myöskään saanut kohdata. Ensimmäisen virallisen maaottelunsa Kosovo pelasi maaliskuussa 2014.
Historia
Kosovon jalkapallomaajoukkue muodostettiin 1990-luvun alussa Jugoslavian hajoamisprosessin jälkimainingeissa ja se pelasi vuodesta 1993 lähtien epävirallisia ystävyysotteluita. Ensimmäisessä epävirallisessa maaottelussaan Kosovo kohtasi Albanian helmikuussa 1993. Joukkue ehti pelaamaan epävirallisen maaottelun myös muun muassa Saamen jalkapallomaajoukkuetta vastaan vuonna 2005. Ensimmäisen Fifan hyväksymän virallisen maaottelun Kosovo pelasi maaliskuussa 2014 Haitia vastaan.
Useat kosovolaiset huippupelaajat ovat edustaneet maajoukkuetasolla Albaniaa, sekä myös useita muita maajoukkueita. Suomen jalkapallomaajoukkueessa pelanneita kosovolaistaustaisia pelaajia ovat Shefki Kuqi, Njazi Kuqi, Perparim Hetemaj, Mehmet Hetemaj, Erfan Zeneli sekä Suomessa syntynyt Lum Rexhepi. Heistä Rexhepi ja Mehmet Hetemaj ovat edustaneet myös Kosovon maajoukkuetta ennen Kosovon Fifan jäsenyyttä.
Canon PowerShot
thumb|200px|[[Canon PowerShot A95.]]
Canon PowerShot on Canonin digitaalikamerojen tuoteperhe. PowerShot-kameroiden tuotanto alkoi vuonna 1995. PowerShot-sarja kattaa kameroita halvoista kameroista aina isoihin ja kalliisiin kameroihin.
Yhdysvaltain markkinoilla useat muualla IXUS-nimellä myytävät mallit myydään siellä nimellä PowerShot Digital ELPH.
Marco Venturini
Marco Venturini (s. 12. heinäkuuta 1960 Pistoia) on italialainen haulikkoampuja.
Marco Venturini on saavuttanut olympialaisissa pronssia Barcelonassa 1992 trapissa. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita, joista kirkkaimpia ovat trapin kolme henkilökohtaista maailmanmestaruutta Montecatinista 1989, Perthistä 1991 ja Barcelonasta 1993.
Gerontokratia
Gerontokratia on hallintomuoto, jossa yhteiskunnan päätösvaltaa pitävät vanhat ihmiset. 1980-luvulta lähtien rikkaiden maiden johtajat ovat olleet enenevässä määrin vanhoja väestön ikääntymisen takia. Vielä vuonna 2013 Italia oli tohtori Marco Morosinin mukaan gerontokraattinen valtio.
Erään tutkimuksen mukaan gerontokraattiset yhteisöt sijoittavat vähemmän julkisia varoja koulutukseen ja tuottaviin palveluihin, mikä puolestaan laskee inhimillisen pääoman kasvua ja hidastaa talouskasvua.
Matias Mäntykivi
Matias Miikka Mäntykivi (s. 21. kesäkuuta 2001 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksessä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Mäntykivi osaa pelata myös laidassa. Hän on maininnut esikuvakseen Pavel Datsjukin.
Seuraura
Mäntykivi aloitti luistelukoulun omien sanojensa mukaan 4–5-vuotiaana. Hän on Saimaan Pallon kasvatti. Mäntykivi toimi kaudella 2016–2017 seuran C-nuorten varakapteenina. Hän oli C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa yhdeksällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Akke Ristolan kanssa. Samalla kaudella Mäntykivi oli B-nuorten Mestiksen runkosarjassa tehoilla 11+12=23 SaiPan paras pistemies ja hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Taavi Heikkisen kanssa. Kaudella 2017–2018 Mäntykivi oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 13+11=24.
Toukokuussa 2018 Mäntykivi teki SaiPan kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2018–2019 seuran A-nuorissa, joiden kapteenistoon Mäntykivi nousi vain 17-vuotiaana. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 12+24=36. Mäntykivi teki SM-liigadebyyttinsä 12. joulukuuta 2018 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänelle avautui paikka SaiPan kokoonpanosta Ahti Oksasen oltua sivussa. Mäntykivi merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Ville Kohon ja Oskari Lehtisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 4.32 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Mäntykivi teki seuraavassa ottelussaan 14. joulukuuta 2018 ylivoimalla Pelicansia vastaan. Hän pelasi SaiPassa kuusi SM-liigaottelua. Tammikuussa 2019 seura lainasi Mäntykiven Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Helmikuussa 2019 hänen vahvistettiin pelaavan siellä kauden loppuun. Kaikkiaan Mäntykivi teki Ketterässä 11 runkosarjaottelussa neljä syöttöpistettä ja 13 playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Boston Bruins varasi Mäntykiven kuudennella kierroksella 185. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kausi 2019–2020 oli hänelle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa ja Mäntykivi teki SaiPassa 42 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Mäntykivi pelasi kauden aikana myös kahdeksan ottelua lainalla Ketterän Mestis-joukkueessa. Maaliskuussa 2020 SaiPa käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Mäntykiven kanssa. Kaudella 2020–2021 Mäntykivi teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 43 runkosarjaottelussa tehot 1+8=9. Hän ei kuitenkaan onnistunut ottamaan pysyvää roolia tulosketjuista.
Mäntykivi siirtyi kaudeksi 2021–2022 kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hän nosti tasoaan reilusti ja teki 51 runkosarjaottelussa tehot 12+19=31 ja 14 playoff-ottelussa tehot 3+1=4. Mäntykivi jakoi runkosarjassa Ilveksen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Antti Saarelan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Mäntykivi aloitti kauden pelinumerolla 12, mutta maaliskuussa hän kuitenkin vaihtoi numerokseen 67, kun Marko Anttila palasi seuraan. Samassa kuussa Mäntykiven sopimusta Ilveksen kanssa pidennettiin vuodella kevääseen 2024 saakka.
Marko Anttilan siirryttyä Oulun Kärppiin kaudeksi 2022–2023, Mäntykivi vaihtoi Ilveksessä pelinumerokseen takaisin numeron 12. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+21=33. Pudotuspeleissä Mäntykivi oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+9=12. Mäntykivi voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Hän oli myös Les Lancasterin ohella Ilveksen ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja sekä yksin ainoa, joka pelasi lisäksi myös joukkueen kaikki 12 playoff-ottelua. Viidennessä puolivälieräottelussa 26. maaliskuuta 2023 Porin Ässiä vastaan Mäntykivi teki Ilveksen 3–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin ylivoimalla. Hänen osumansa ratkaisi joukkueelle välieräpaikan otteluvoitoin 4–1. Mäntykivi sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Tommi Tikan tekemään avausmaaliin. Ville Hirvonen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Mäntykivi voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Maajoukkueura
Mäntykivi pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Mäntykivi osallistui myös Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2019 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Mäntykivi on pelannut 18 nuorten ja 16 poikien maaottelua.
Marcel Hossa
Marcel Hossa (s. 12. lokakuuta 1981 Ilava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Hossa lähti nuorena pelaamaan Pohjois-Amerikkaan. Hän päätyi WHL-liigan Portland Winter Hawksiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Toisen WHL-kauden jälkeen Montreal Canadiens varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2000.
Kolmas WHL-kausi jäi hänen viimeiseksi junioriliigassa, ja hän teki sopimuksen Montrealin kanssa. Kolme kautta hän pelasi välillä farmijoukkueessa, välillä Canadiensin kokoonpanossa. Työsulkukaudeksi Hossa matkusti Ruotsiin Mora IK:n riveihin veljensä kanssa.
Hossa teki kesällä 2008 sopimuksen latvialaisjoukkue Dinamo Riikaan, joka pääsi mukaan Itä-Euroopan jääkiekkoliiga KHL:ään. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Ak Bars Kazaniin ja seuraavaksi kaudeksi HK Spartak Moskovaan. Spartak ilmoitti joulukuussa 2011, että se purki Hossan ja Jozef Stümpelin sopimukset. Tammikuussa Hossa teki sopimuksen Dinamo Riian kanssa. Hän edusti loppukauden Dinamo Riikaa ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Lev Prahaan.
Muuta
Hossan veli Marián Hossa on myös jääkiekkoilija.
Juhana I (Portugali)
Joãosta tehtiin seitsemänvuotiaana Avisin ristiretkeläis-ritarikunnan suurmestari. Sieltä on peräisin hänen dynastiansa nimi "Avisin hallitsijasuku".
Juhana I nousi valtaan vuonna 1385 kahden vuoden poliittisen anarkian jälkeen, jolloin maassa ei ollut lainkaan kuningasta. Hän meni 2. helmikuuta 1387 naimisiin Lancasterin Filipan kanssa. Avioliitto loi ensimmäiset poliittiset siteen Englannin ja Portugalin välille.
Juhanan valtakausi kesti lähes 50 vuotta, ja toi maahan vakautta ja taloudellista menestystä. Sitä pidetään yhtenä Portugalin varhaisen historian parhaista aikakausista. Juhanan lisäniminä kotimaassaan on usein "Hyvä" tai "Suuri".
Juhana I kuoli vuonna 1433, jolloin häntä seurasi hänen poikansa Edvard.
Indeep
Indeep oli yhdysvaltalainen diskomusiikin yhtye New Yorkista. Yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1983 hittikappaleestaan ”Last Night a D.J. Saved My Life”. Kappaleen julkaisemisen jälkeen Indeep julkaisi myöhemmin samannimisen albumin. Diskomusiikin suosion ollessa laskussa ja melkein kadonnut, Indeepillä oli vaikeaa menestyä hittikappaleensa jälkeen ja jäi täten yhden hitin ihmeeksi. Yhtye jatkoi äänittämistä 1980-luvun puoliväliin asti ja julkaisi muutaman albumin.
John J. Pershing
John Joseph ”Black Jack” Pershing (13. syyskuuta 1860 Laclede, Missouri – 15. heinäkuuta 1948 Washington) oli yhdysvaltalainen armeijakenraali, joka johti Yhdysvaltain siirtoarmeijaa ensimmäisessä maailmansodassa. Häntä pidetään useiden ansioituneiden toisen maailmansodan kenraalien kuten Dwight D. Eisenhowerin, Omar Bradleyn ja George S. Pattonin oppi-isänä.
Sotilasura
Pershing oli mukana Wounded Kneen verilöylyä seuranneissa sotatoimissa vuonna 1891. Ylennysten puutteen vuoksi hän harkitsi jonkin aikaa siirtymistä sotilasuralta lakialalle, ja hän opiskelikin oikeustiedettä Nebraskan yliopistossa, mistä sai tutkinnon vuonna 1893. Vuonna 1895 hän siirtyi palvelemaan 10. ratsuväkirykmentissä, joka oli yksi afroamerikkalaisista vapaaehtoisista buffalo soldier -rykmenteistä. Vuonna 1896 hänestä tuli osa kenraali Nelson A. Milesin esikuntaa, ja seuraavana vuonna hänestä tuli taktiikan opettaja West Pointissa. Kovien otteidensa ja vaatimustensa sekä mustien yksikössä palvellen viettämänsä ajan vuoksi hänen oppilaansa antoivat hänelle lisänimen Black Jack.
Sotaa Kuubassa ja Filippiineillä
Espanjan ja Yhdysvaltain sodassa Pershing kunnostautui San Juan Hillin taistelussa Kuubassa 1898. Pershing sairastui malariaan ja joutui lomalle Yhdysvaltoihin. Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan sytyttyä hänet komennettiin Manilaan. Sodassa hän taisteli filippiiniläississien yksiköitä vastaan. Sekä Kuubassa että Filippiineillä Pershing oli toiminut eri virkatehtävissä väliaikaikaisen majurin arvon nojalla, joka lakkautettiin 1901. Pershing oli jälleen kapteeni eikä ylennystä näkynyt. Kuuban-sotaretkeä johtanut Theodore Roosevelt yritti järjestää Pershingille suoraa ylennystä everstiksi, mutta ei harmikseen onnistunut. Pershing toimi eri tehtävissä, muun muassa sotilasasiamiehenä Tokiossa.
Vuonna 1905 hän meni naimisiin arvovaltaisen senaattorin Francis E. Warrenin tyttären Helen Frances Warrenin kanssa. Arvostelijoiden mukaan liitto edisti Pershingin uraa huomattavasti.
Oltuaan ulkopuolisena tarkkailijana Venäjän–Japanin sodassa Pershing palasi Yhdysvaltoihin. Presidentiksi noussut Roosevelt sai kongressin ylentämään hänet suoraan prikaatikenraaliksi. Ylennys ohitti kolme sotilasarvoa ja 835 listalla virkaiän johdosta etusijalla ollutta vanhempaa upseeria. Vaikka monien mielestä hän oli ansainnut arvonsa, skandaalinkäryinen ylennys seurasi Pershingiä arvostelijoiden puheissa loppuelämänsä ajan.
Pershing toimi Yhdysvaltain sotilastarkkailijana Balkanilla vuonna 1908. Palattuaan Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna hän sai siirron takaisin Filippiineille Manilan läheisyydessä olleen miehitysjoukkojen linnakkeen Fort McKinleyn komentajaksi. Hän toimi moroalueen sotilaskuvernöörinä ja onnistui tukahduttamaan moro-kapinan myös siviiliuhreja vaatineessa Bud Bagsakin taistelussa.
Onnettomuus
Ensimmäisen maailmansodan alun aikoihin 1914 Pershing siirrettiin Fort Blissiin Texasiin Meksikon vallankumouksen aiheuttamien vaikeuksien vuoksi. Vuonna 1915 häntä kohtasi henkilökohtainen onnettomuus, sillä hänen vaimonsa ja kolme tytärtään menehtyivät tulipalossa.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäinen maailmansota oli ollut käynnissä Euroopassa jo kolme vuotta, ennen kuin Yhdysvallat julisti sodan Saksalle 6. huhtikuuta 1917. Yhdysvaltojen siirtoarmeijan AEF:n komentajaksi oli valittu Frederick Funston, Pershingin esimies Meksikon ajoilta. Funston kuoli kuitenkin yllättäen sydänkohtaukseen, jättäen Pershingin sopivimmaksi komentajaehdokkaaksi.
Maailmansodan taisteluissa
Amerikkalaiset ehtivät sodan viitenä viimeisenä kuukautena 1918 käymään useita raskaita taisteluja saksalaisia vastaan: Aisnen kolmannen taistelun heinä-elokuussa, St. Mihielin taistelun rintamaulokkeella Verdunin eteläpuolella syyskuussa ja Meusen-Argonnen taistelun Sedanin kaupungin lähellä syys-marraskuussa. Amerikkalaisten saapumisella oli kenties suurempi henkinen merkitys länsirintamalla taistelleille ympärysvaltojen muiden kansallisuuksien sotilaille. Pershingin alaisuudessa Euroopassa toimivat muun muassa tulevat kenraalit George C. Marshall ja Omar Bradley.
Duncan Goodhew
Duncan Alexander Goodhew MBE (s. 27. toukokuuta 1957 Beckenham) on brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti Moskovan olympialaisissa 1980 kultaa 100 metrin rintauinnissa ja saavutti pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Goodhew on saanut myös yhden viestipronssin sekä MM-kisoista että EM-kisoista.
John J. Pershing
Sodan jälkeen
Vuodesta 1921 Pershing toimi Yhdysvaltain armeijan komentajana kolmen vuoden ajan, kunnes jäi eläkkeelle 64-vuotiaana 1924. Pershing kuoli Washingtonissa 1948, ja hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
King of the Ring (thainyrkkeilyseura)
King of the Ring on suomalainen thainyrkkeilyseura. Syksyllä 2000, suomalaistunut thainyrkkeilyn moninkertainen maailmanmestari, Jomhod Kiatadisak (Thaimaa) perusti Helsinkiin seuran, jonka päävalmentajana hän toimi aina vuoteen 2003 saakka. Nykyään Jomhod on muuttanut takaisin kotimaahansa Thaimaahan, mutta vierailee usein Suomessa valmentamassa ja ottelemassa.
Seura tarjoaa thainyrkkeilyn alkeiskursseja, tekniikkaharjoittelua, kilpavalmennusta Helsingissä Kaapelitehtaalla.
Nykyisin seuran päävalmentajana toimii (2013) Suomen kokenein thainyrkkeilyottelija Antero Hynynen (MM3, EM3, PM1, SM1).
King of the Ring ry:n harjoitustilat sijaitsevat Kaapelitehtaalla Länsi-Helsingin Ruoholahdessa.
Eulerin φ-funktio
Eulerin φ-funktio \varphi(n) on niiden positiivisten kokonaislukujen k\le n määrä, joille pätee syt(n, k) = 1 eli n ja k ovat suhteellisia alkulukuja. Esimerkiksi, koska lukua 10 pienemmistä positiivisista kokonaisluvuista ainoastaan luvut 1,3,7 ja 9 ovat suhteellisia alkulukuja luvun 10 kanssa.
Samettilehdet
Samettilehdet (Gynura) on asterikasvien suku, johon kuuluu 54 lajia monivuotisia ruohoja. Niitä esiintyy alkuperäisenä Afrikan, Australian ja Etelä- ja Kaakkois-Aasian trooppisella alueella.
Eulerin φ-funktio
φ-funktion arvo voidaan laskea kaavasta
eli tuloon otetaan tekijöiksi kaikki alkuluvut p jotka jakavat luvun n. Esimerkiksi
Al Jazira Club
Al-Jazira Sports & Culture Club tai lyhyemmin Al-Jazira Club on arabiemiirikuntalainen jalkapalloseura. Seura on kotoisin Abu Dhabista ja sen edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla UAE Arabian Gulf Leaguessa. Sen kotikenttänä toimii 42 056-paikkainen Mohammed bin Zayed Stadium.
Eulerin φ-funktio
Ominaisuuksia
missä ζ on Riemannin zeeta-funktio. Kaavasta seuraa approximaatio
(missä γ on Eulerin vakio).
missä m > 1 on positiivinen kokonaisluku ja ω(m) on m:n eri alkulukujakajien määrä.
Epäyhtälöitä φ-funktiolle
φ-funktiolle on voimassa
, kaikille n>6.
kun n > 2, missä \gamma on Eulerin vakio.
kun n > 0,
Kaikille n>1:
Suurillekaan luvuille n yllä olevaa epäyhtälöä ei voi parantaa. Tarkemmin sanoen:
Highway Star
Highway Star  on brittiläisen Deep Purple -yhtyeen kappale sen vuonna 1972 julkaistulta kuudennelta studioalbumilta Machine Head. Tyylilajiltaan se edustaa hard rockia ja heavy metalia.
Kappaleen kuvaus
Kappale alkaa basson 4/4 tahdilla jota tukee vaimennettu virvelirumpu sekä kitara. Basso vaihtaa sävelkorkeutta jakaen perusrytmin neljäsosa- ja kahdeksasosa nuoteiksi. Bassoriffin kautta siirrytään kappaleen uruilla väritettyyn johdanto-osaan joka päättyy lauluefekteihin. Ensimmäinen varsinainen säkeistö seuraa. Kappale etenee A osa A osa B osa kertosäe rakenteella. Tämä toistetaan kahdesti jonka jälkeen seuraa urkusoolo johdanto-osineen. Soolon jälkeen on lyhyt instrumentaali C-osa jonka jälkeen AAB kertosäe jonka jälkeen seuraa kitarasoolo. AAB kertosäe toistetaan soolon jälkeen ja kappale päätetään.
Kosketinsoittimet ovat koko ajan tärkeä osa rytmiä tehden siitä tuhdimman. Jon Lordin Hammond - uruissaan käyttämä kitaralle tarkoitettu putkivahvistin tuo kappaleen klassisvaikutteiseen urkusooloon yhtyeelle tunnusomaisen lisävärin. Ritchie Blackmoren kitarasoolo seuraa rakenteeltaan urkusooloa etenkin huippukohtansa klassisvaikutteisissa osassa. Soolo oli ensimmäisiä metalli- ja klassiset vaikutteet selkeästi yhdistäviä kitarasooloja.
Mikko Hurtta
Alvar Hjalmar Mikael (Mikko) Hurtta (vuoteen 1936 Schreck; 3. joulukuuta 1896 Tampere – 13. toukokuuta 1989) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1939–1945.
Hurtta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1920 ja varatuomariksi vuonna 1923. Hurtta työskenteli muun muassa Turun hovioikeudessa ja sotaministeriössä, minkä lisäksi hän toimi Kuopion pormestarina vuosina 1936–1966. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimien kaupunginvaltuuston jäsenenä Kuopiossa.
Jatkosodan aikana vuosina 1943–1944 pääministerinä toiminut Edwin Linkomies on muistelmissaan luonnehtinut Hurttaa Kokoomuksen oikeaan laitaan kuuluneeksi hallituksen politiikan vastustajaksi, joka Linkomiehen mielestä vei saksalaismielisyydessään voiton puoluetoveristaan Jaakko Ikolasta.
Hurtan vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, Tampereen kunnallispormestari Karl Hjalmar Schreck ja Eva Nadine Helsingius. Hurtta oli naimisissa Hellä Sylvia Soinin kansa vuodesta 1921 lähtien.
Alttarikaide
Alttarikaide (alttarikehä, ehtoollispöytä) on etenkin Pohjoismaiden luterilaisten kirkkojen kirkkorakennuksen kuorissa oleva kaide, polvistumispenkki, joka erottaa alttarin muusta kirkkotilasta. Se on matala, noin 50-60 cm korkea kaide, jonka ulkoreunalla on polvistumista varten pehmustettu koroke.
Kirkon alkuaikoina ehtoollinen otettiin vastaan seisten tai lattialle polvistuneena. Keskiajalla kirkon kuorin ja siten alttarin erotti kirkkosalista kuoriaita. Koristeellinen kuoriaita saattoi olla kiveä, puuta tai metallia. alt=Västra Hobyn kirkon alttari ja alttarikaide (Ruotsi)|pienoiskuva Nykyisenkaltainen alttarikaide kehittyi Ruotsissa ja sen myötä Suomessa 1600-luvulla ja se on kuulunut kirkkojen kalusteisiin siitä saakka. Varhaisimmat merkinnät siitä ovat 1500-luvun lopulta. Alttarikaide samanmuotoisena kuin se on tunnettu Suomessa, on käytössä Suomen evankelisluterilaisen kirkon ohella lähes poikkeuksetta vain Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Viron kirkoissa. Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa on kauan ollut yleinen käytäntö, että ehtoollinen otetaan vastaan polvistuneena. Se lieneekin alttarikaiteen varsinainen tarkoitus.
Alttarikaide on alkuaan saattanut olla suorakulmainen, mutta barokin aikana se muuttui puolikaaren muotoiseksi kehäksi, joka ympäröi alttaria ja ulottuu usein kuoriseinään saakka. 1800-luvulla ja kansallisromantiikan aikana tyylisuunta vaikutti myös alttarikaiteen muotoiluun ja koristeluun. pienoiskuva|Tanskalaisen Bavnehøjn kirkon alttari ja alttarikaide Nykyään rakennetuissa kirkoissa alttarikaide on usein vaatimaton, kevytrakenteinen polvistumista helpottava kaluste. Se on usein myös irtonainen, jotta se voidaan siirtää sivuun, esimerkiksi musiikkiesitysten aikana. Etenkin Ruotsissa uusiin kirkkoihin ei enää rakenneta alttarikaiteita, vaan tarvittaessa alttarin eteen voidaan siirtää polvistumista helpottava lyhyt polvistumistuki. Alttarikaiteen käyttö on vähentynyt, kun ehtoollinen jaetaan uudistuneen liturgisen käytännön mukaisesti joko ehtoolliskulkueena, usein myös useammassa paikassa eri puolilla kirkkoa tai ehtoollisvieraat seisovat puolikaaressa alttarin ympärillä.
Alttarikaiteen on kauan katsottu eristävän alttarialueen jonkinlaiseksi "kaikkein pyhimmäksi" alueeksi kirkossa, jonne vain papit saivat mennä. Usein melko tukevaksi rakennettuna se on käsitetty rajaksi, joka erottaa seurakunnan tilan ja sitä pyhemmän alttaritilan. Alttarikaidetta on, sen puoliympyrämuotoa on selitetty vertauskuvallisestiː alttarikaide jatkuu näkymättömänä muodostaen ympyrän, ja näkymättömän osan äärellä jo aikaisemmin perille päässyt seurakunta viettämää ehtoollista, Sille ei ole teologisia perusteita, vaan kaide on puhtaasti tekninen ehtoollisen jakoa varten valmistettu apuväline. Siten tämä täysin käytännöllinen laite on muodostunut tyyliä luovaksi tekijäksi pohjoismaisessa, luterilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa.
Humus
thumb|upright|Humusta. Humus (lat. = maa, maaperä) eli mullas tai humusaineet on tummaa, eloperäistä eli orgaanista ainetta, käytännössä siis hyvin hienoksi hioutunutta kasvimassaa. Humuksen tärkein lähtöaine on ligniini ja muita lähtöaineita ovat tanniinit, kitiini ja suberiini sekä kasvien hiilihydraattirakenteet kuten selluloosa ja hemiselluloosa. Luonnossa esiintyvän humuksen rakenne vaihtelee erityisesti maan happipitoisuuden mukaan. Humuksen molekyylirakenne muuttuu iän ja uuden kasvimateriaalin lisäyksen mukaan. Humusaineet esiintyvät vedessä liukoisena, kolloideina sekä kiinteässä muodossa. Humusaineet jaetaan yleensä kolmeen osaan: humushappoihin, fulvohappoihin ja humiineihin. Humuspitoisuuksia mitataan yksinkertaisilla hiilen määrää tai hapenkulutusta mittaavilla menetelmillä. Humus muodostuu eloperäisten ainesten maatumisesta ja kasvien muuttumisesta kangasturpeeksi. Humusta syntyy esimerkiksi kompostoinnista. Humusta esiintyy myös soiden läheisten järvien ja jokien vedessä, kun humus huuhtoutuu joen mukana järveen ja värjää veden tummanruskeaksi. Soilta tuleva humuksen värjäämä vesi on kuitenkin kirkasta, toisin kuin savialueiden järvien vesi, joka on sameaa ja vaaleamman ruskeaa. Suomen järvistä valtaosa on humuspitoisia.
Marija Naryškina
Suku ja perhe
Ruhtinatar Maria Czetwertyńska-Światopełkan vanhemmat olivat ruhtinas Anton-Stanislav Czetwertyńsk-Światopełk (1748-1794) ja tämän ensimmäinen vaimo paronitar Thekla Copenhausen (k. 1784). Hänellä oli viisi sisarusta: Jeanette (1777-1854), suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin erityinen suosikki ja puolalaisen kreivi Severin Vyshkovskyn vaimo; Boris (1784-1866), eversti ja hovitallimestari sekä velipuolet Konstantin (1792-1850), todellinen valtioneuvos ja kamariherra sekä Gustav (1794-1851), salaneuvos ja senaattori.
Venäläismielisenä pidetyn isän kuoleman jälkeen vuonna 1794 Varsovan kapinassa perhe pakeni toisen vaimon Koletta Adamovna Holonevskajan (1774-1840) johdolla Venäjälle. Keisarinna Katariina II lahjoitti heille 1 500 maaorjan omaisuuden, nimitti Koletan hovinaiseksi ja alaikäiset tyttäret hovineidoiksi. Varattoman 29-vuotiaan Jeanetten ja rahattoman kreivi Severin Vyshkovskyn (1771-1859) avioliittoa vuonna 1816 auttoi merkittävästi keisari Aleksanteri I:n myöntämät 200 000 ruplan myötäjäiset.
Marija Antonovna Czetwertyńska-Światopełkan oli naimisissa vuodesta 1795 lähtien hovijahtimestari Dmitri Lvovitš Naryškinin (1764-1838) kanssa, joka oli yksi aikansa rikkaimmista miehistä. Hänet tunnettiin meluisasta sekä hajamielisestä käytöksestään, hänen loistavilla vastaanotoillaan ja juhlissaan näki kaikki Pietarin seurapiirien merkittävimmät henkilöt. Keisari Aleksanteri lahjoitti hänelle arvonimien ja kunniamerkkien lisäksi laajoja maaomistuksia Tambovin kuvernementistä.
Keisarin rakastajatar
vasen|pienoiskuva|Ruhtinatar Marija Naryškina, Josef Grassi 1807Marija Naryškinan kerrotaan olleen hyvin kaunis, mutta pukeutuneen yksinkertaisesti ja koruttomasti ja olleen juhlissa aina hieman syrjässä Hän ei tavoitellut koskaan avioliittoa Aleksanterin kanssa tai paikkaa politiikassa, eikä hän pyrkinyt keräämään paljon omaisuutta. Vuonna 1799 hän tosin osti Šuvalovin palatsin, joka tuli hänen aikanaan tunnetuksi siellä pidetyistä tanssiaisista. Aleksanteri I piti Naryškinan kanssa virallisiakin tanssiaisia peittelemättä heidän kahden välistä suhdettaan.
Runoilija Gavrila Deržavin kuvasi keisarin rakastajatarta seuraavasti: "Mustat loistavat silmät, upeilla rinnoillaan hän tuntee, huokaa, hellä sielu on näkyvissä, eikä hän itse tiedä, mikä on parempaa kuin kaikki tämä." Muotokuvamaalari Élisabeth Vigée-Lebrun kirjoitti: "Hän oli ihastuttavan kaunis, tanssi täydellisen sulokkaasti ja valloitti pian Aleksanterin ... Hänen piirteensä olivat täydelliset, täysin kreikkalaiset, hoikka ja notkea vartalo houkutti puoleensa kaikkien katseet, mutta minun näkökulmastani häneltä puuttui keisarinna Elisabetin viehätys."
Hän oli ulkonäöltään "niin täydellinen", että hänen aikalaisensa F. F. Vigelin mukaan "se näytti mahdottomalta, luonnottomalta"- "hänen ystävällisyytensä ei näkynyt vain hänen silmissään, vaan myös hänen äänessään ja jokaisessa näyttäytymisessään."
Marija Naryškinan ja keisari Aleksanterin suhde kesti 13-15 vuotta (joittenkin lähteitten mukaan 19 vuotta) vuosina 1803–1813-1814/1818. Naryškinalla oli viisi lasta, joiden isä on tuntematon.
Elämä keisarin jälkeen
Vuonna 1835 Marija Naryškina asettui aviomiehensä kanssa Odessaan.
Itävallan tasavallan kunniamitali
pienoiskuva|Kunniamerkit tunnuksia Itävallan tasavallan kunniamitali (virallisesti Kunniamitali Itävallan tasavalle tehdystä palveluksesta, ) on itävaltalainen kunniamerkki, joka perustettiin 2. huhtikuuta 1952. Sitä myönnetään tunnustuksenä poikkeuksellisista ansioista Itävallan hyväksi. Kunnianosoitusta myöntää Itävallan presidentti. Presidentti saa myös automaattisesti virkaan astuttuaan kunniamerkin suurristin.
Marija Naryškina
Elämä keisarin jälkeen
Marija Naryškina vietti elämänsä viimeiset vuodet Brozinin kanssa ulkomailla. Hän tuli Odessaan vain satunnaisesti. Marija Antonovna Naryškina kuoli Starenberginjärvellä ja haudattiin Münchenin vanhalle eteläiselle hautausmaalle.
Itävallan tasavallan kunniamitali
Kunniamitalia jaetaan 12 luokassa sekä kolmessa mitaliluokassa:
Marija Naryškina
Lapset
Marija Antonovna Naryškinalla oli kuusi lasta, joista kolme kuoli pieninä. Kaikkia pidettiin virallisesti aviomies Dmitri Lvovitš Naryškinin lapsina. On yleisesti hyväksyttyä, että kolmen lapsen Jelisavetan, Sofian ja Zinaidan isä oli keisari Aleksanteri I. Kerran Marija Naryškina loukkasi keisarinna Elisabet Aleksejevnaa, joka kuvaili tätä tapausta äidilleen Badeniin lähettämässään kirjeessä: "'... sellaiseen tekoon täytyy olla häpeämättömyyttä, jota en voinut edes kuvitella. Se tapahtui juhlissa ... Puhuin hänelle, kuten kaikille muillekin, kysyin hänen terveydestään, hän valitti olevansa huonovointinen: 'Luulen olevani raskaana' ... Hän tiesi hyvin, että tiesin mainiosti kenelle hän saattoi olla raskaana. En tiedä mitä tästä tulee ja miten tämä päättyy!”"
Pentti Saikkonen
Pentti Juhani Saikkonen (s. 12. helmikuuta 1952 Lahti) on suomalainen tilastotieteen professori emeritus. Hän on opiskellut ja tehnyt uransa Helsingin yliopistossa.
Saikkonen syntyi kirvesmies Tauno Saikkosen ja ravintolaemäntä Helmi Oittisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Eija Sundman.
Saikkonen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta Lahdessa 1971. Hän suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1986 pääaineenaan tilastotiede. Hän toimi professorina vuodesta 1998, mutta on nyttemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi. Sitä ennen hän oli apulaisprofessori vuosina 1992–1998. Saikkonen toimi myös assistenttina ja projektitutkijana Helsingin yliopistossa sekä useaan otteeseen Suomen Akatemian tutkijana. Vierailevana tutkijana hän on työskennellyt sekä Amsterdamissa että Humboldt-yliopistossa Berliinissä.
Tutkimuksessaan Saikkonen on keskittynyt aikasarja-analyysiin. Hän on julkaissut korkeatasoisissa ekonometrian julkaisuissa mukaan lukien Econometrica. Hän sijoittui myös erittäin korkealle vuonna 1998 tehdyssä kansainvälisessä ekonometrikkojen julkaisujen lukumäärää tarkastelleessa tutkimuksessa.
Saikkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011. Saikkoselle ja Timo Teräsvirralle myönnettiin vuoden 2011 Eino H. Laurila -kansantulomitali tunnustuksena heidän kansainvälisesti arvostetusta tutkimustyöstään aikasarjaekonometrian alalla.
Erik Bisi
Erik Bisi nuorempi (12. joulukuuta 1819 Liminka – 27. heinäkuuta 1868 Suomussalmi) oli suomalainen runoilija ja sanomalehtikirjoittaja joka käytti nimimerkkiä E.B. Bisi toimi lukkarina Suomussalmella ja hän kirjoitti monia runomuotoisia kuvaelmia Kainuun elämästä ja luonnosta. Bisi kirjoitti Suomussalmen ja yleensä Kainuun asioista muun muassa Oulun Wiikko-Sanomia-, Pohjan Tähti- ja Suometar-lehtiin.
Martti O. Kölli
Martti Oskari (Martti O.) Kölli (4. joulukuuta 1910 Urjala – 19. toukokuuta 1985 Forssa) oli suomalainen varatuomari ja maanviljelijä, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1954.
Kölli kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1932. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti vuonna 1942 ja varatuomariksi hän valmistui vuonna 1944. Maanviljelijänä hän työskenteli Koijärvellä, nykyisen Forssan alueella, vuodesta 1939 lähtien. Kunnallispolitiikassa Kölli oli mukana toimimalla kunnanvaltuuston jäsenenä Koijärvellä.
Köllin vanhemmat olivat maanviljelijä Martti Vihtori Kölli ja Susanna Karén. Kölli oli naimisissa Aino Annikki Huhtisen kanssa vuodesta 1948 lähtien.
San Francisco Giants
San Francisco Giants on yhdysvaltalainen ammattilaisbaseballjoukkue, joka pelaa Major League Baseball -sarjan National Leaguessa. Giants on kahdeksankertainen World Series -voittaja.
Giants pelasi alun perin nimellä New York Gothams Polo Groundsin baseballkentällä New Yorkissa. Nimi vaihtui Giants'iksi kahden kauden jälkeen. Vuoden 1957 kauden jälkeen joukkue muutti Kaliforniaan. Nykyään joukkue pelaa AT&T Parkin kentällä.
New York Giants voitti National Leaguen mestaruuden 1904. Sinä vuonna ei pelattu World Series -finaalia. Seuraavana vuonna joukkue voitti jälleen National Leaguen ja eteni World Series -loppuotteluun, jossa se kaatoi Philadelphia Athleticsin otteluvoitoin 4–1. Giants voitti National Leaguen myös vuosina 1911–1913, mutta hävisi jokaisena vuonna World Series -finaalin. Vuonna 1911 se hävisi Philadelphia Athleticsille voitoin 2–4, seuraavana vuonna Boston Red Soxille 3–4 ja 1913 jälleen Philadelphia Athleticsille 1–4. Seuraavan National League -mestaruutensa Giants voitti vuonna 1917. Se taipui kuitenkin Chicago White Soxille World Series -loppuottelussa voitoin 2–4.
Nykyinen kokoonpano
(Päivitetty 15. lokakuuta 2014)
Edvard I (Portugali)
Portugalin Edvard I (31. lokakuuta 1391, Viseu – 13. syyskuuta 1438, Tomar), portugaliksi Duarte, oli Portugalin ja Algarven yhdestoista kuningas. Hän seurasi hänen isäänsä Juhana ensimmäistä vuonna 1433. Edvard meni vuonna 1428 naimisiin Eleonoora Aragonialaisenin kanssa.
Edvard oli vanhin Juhanan viidestä avioliitosta syntyneestä lapsesta. Hänen avioton velipuolensa Alfonso sai isältä Bragançan herttuan tittelin ja huomattavan maaomaisuuden. Bragançan suvusta tuli myöhemmin varteenotettava vallantavoittelija ja Avisin kuningashuoneen kilpailija.
Edvard I hallitsi vain viisi vuotta ja kuoli ruttoon vuonna 1438. Häntä seurasi hänen kuusivuotias poikansa Alfonso.
Christophe Vicard
Christophe Vicard (s. 27. syyskuuta 1967) on ranskalainen haulikkoampuja.
Don Gorske
Donald "Don" Gorske (s. 1955) on yhdysvaltalainen mies, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan syömällä enemmän Big Maceja kuin kukaan muu ihminen maailmassa. Gorske söi vuonna 2011 25 000. Big Macinsä.
Gorske on kotoisin Wisconsinin osavaltiosta. Hän kävi McDonald'sissa ensimmäistä kertaa huhtikuussa 1972 ja on jo yli kolmen vuosikymmenen ajan syönyt Big Maceja päivittäin.
Yksistään vuonna 2003 Gorske söi 741 Big Macia, mikä merkitsee keskimäärin 2,03 hampurilaista päivässä. Hän on 1,83 metriä pitkä, 82 kg painava ja sanoo kolesteroliarvokseen 140 mg/dl. Hän kirjaa kaikki syömänsä Big Macit muistiin. Hän on syönyt Big Maceja jokaisessa 50:ssä Yhdysvaltain osavaltiossa.
Gorskea haastatellaan yhdysvaltalaisia pikaruokaketjuja (ja erityisesti McDonald'sia) kritisoivassa dokumentissa Super Size Me (2004). Hän esiintyy myös lyhyessä Don Gorske: Mac Daddy -dokumentissa (2005).
S/S Vesta
S/S Vesta oli suomalainen Suomen Höyrylaiva Oy:n rahtilaiva. Laiva kaatui ja upposi kovassa myrskyssä 15. tammikuuta 1945 Örskärin majakan lähellä ollessaan vehnälastissa matkalla Norrköpingistä Helsinkiin. 18 hengen miehistöstä pelastui kuusi.
Laiva oli rakennettu Willington Quay, Tyne Iron Shipbuilding Co Ltd:in telakalla Newcastlessa Englannissa vuonna 1889. Suomen sisällissodan aikana punaiset upottivat sen Mäntyluodon satamassa 18. huhtikuuta 1918, mutta laiva nostettiin ylös ja korjattiin.
Laivan pituus oli 66,45 metriä, leveys 9,60 metriä ja syväys 4,93 metriä. Kuollut paino oli 1 256 tonnia ja höyrykoneen teho 700 hevosvoimaa.
Oulaisten Nuorisokuoro
Oulaisten Nuorisokuoro on oulaistelainen nuorisokuoro, jossa laulaa noin 25 peruskoulu- ja lukioikäistä laulajaa. Kuoro on perustettu vuonna 1972, ja sitä on alusta asti johtanut Tapani Tirilä.
Kuoro on tehnyt 36 ulkomaanmatkaa, muun muassa festivaaleihin ja kuorokilpailuihin, ja vastaavasti 20 ulkomaista kuoroa on vieraillut Oulaisissa. Vuosina 2000 ja 2008 kuoro esiintyi kutsuttuna Kansainvälisen musiikkikasvattajien järjestön maailmankonferenssissa ja vuonna 2010 Britannian kuoronjohtajien yhdistyksen seminaarissa. Kuoro on kantaesittänyt muun muassa Pekka Kostiaisen, Juhani Komulaisen, Olli Kortekankaan, Herman Rechbergerin, Harri Wessmanin, Seppo Pohjola, Riikka Talvitien, Reijo Kekkosen ja David Hamiltonin musiikkia ja osallistunut lukuisiin yhteistyöproduktioihin.
Vuonna 1975 kuorolle myönnettiin Yleisradion harrastemusiikin kunniapunnus. Yleisradion vuoden nuorisokuoro se on ollut kausilla 1989–1990 ja 2018–2019.
Äänitteet
Oulaisten Nuorisokuoro on tehnyt yhdeksän äänitettä:
Lisäksi kuoro on mukana viidellä kokoomalevyllä.
Aaltovektori
Aaltovektori, merkitään usein tunnuksella k, osoittaa aallon (esimerkiksi fotoni- tai elektroni-) etenemissuuntaan ja on pituudeltaan (kts. aaltoluku)
Aaltovektorilla kuvataan esimerkiksi elektronin liikettä materiaalissa. Aaltovektoria kutsutaan myös liikemäärävektoriksi (esimerkiksi fotonin liikemäärä on p = \hbar k).
Senioripuhelin
Senioripuhelin on helppokäyttöinen matkapuhelin, jossa on tyypillisesti suuret valaistut näppäimet, vähän toimintoja ja suuri näyttö. Seniori- ja turvapuhelimissa on muutenkin huomioitu varttuneemman väestön tarpeet, eli soittaminen ennalta määriteltyihin lähipiirin numeroihin onnistuu yhden näppäimen painalluksella. Osa senioripuhelimista toimitetaan turvarannekkeen kanssa, jolloin puhelun soittaminen lähipiiriin kuuluville onnistuu rannekkeen SOS-nappia painamalla. Senioripuhelimien tunnettuja valmistajia ovat muun muassa Denver, Doro ja Maxcom.
Martti Laakso
Martti Einari Laakso (s. 19. joulukuuta 1943 Ilmajoki) on suomalainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka saavutti neljä mitalia kreikkalais-roomalaisen tyylin arvokisoissa 1960- ja 1970-luvuilla. Olympiakisoihin hän osallistui kahdesti sijoittuen parhaimmillaan kuudenneksi. Kotimaassa Laakso edusti Vaasan Voima-Veikkoja ja Ilmajoen Kisailijoita. Martin isoveli Matti Laakso on myös painin arvokisamitalisti. Painiuransa jälkeen Martti työskenteli Koskenkorvan viinatehtaalla kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2005. Martti Laakso asuu vaimonsa Kirsti Laakson kanssa Ilmajoen Koskenkorvalla. Heillä on kaksi lasta: Maarit Laakso (s. 1964) ja Kirsi Pakkala (s. 1968).
Meteora
Meteora on luonto- ja luostarialue Kalampákan kunnassa Thessaliassa keskisessä Kreikassa. Alueella sijaitsee useita ortodoksisia luostareita, jotka on rakennettu luonnon hiekkakivikallioon ajan saatossa muovaamien korkeiden kalliopylväiden päälle.
Markus Meriläinen
Markus Meriläinen (s. 25. huhtikuuta 1975 Sotkamo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1993–2007 Meriläinen pelasi Superpesiksessä Sotkamon Jymyn, Kaisaniemen Tiikereiden, Hyvinkään Tahkon, Kinnarin Pesiksen, Järvenpään Pesiksen, Oulun Lipon ja Kouvolan Pallonlyöjien joukkueissa yhteensä 401 runkosarjaottelua. Meriläinen valittiin 9 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Pelipaikaltaan Meriläinen toimi ulkokentällä polttolinjassa ja lukkarina. Meriläisen kasvattajaseura on Sotkamon Jymy.
Meteora
Meteora on Kreikan toiseksi suurin ja merkittävin luostarialue Athosvuoren jälkeen. Alueella on nykyisin kuusi toiminnassa olevaa luostaria, joista suurin on Suuren Metéoron luostari. Luostarit on pääosin rakennettu 1300–1500-luvuilla. Meteora on Unescon maailmanperintökohde.
Markus Meriläinen
Peliuransa jälkeen Meriläinen on toiminut naisten Superpesiksessä Vihdin Pallon pelinjohtajana kausina 2012–2013.
Meteora
Historia
Meteoran kalliomuodostelmat ovat muovautuneet maan liikkeiden ja eroosion seurauksena tertiäärikaudella noin 60 miljoonaa vuotta sitten. Alue oli alun perin meren alla. Muodostelmat syntyivät, kun maanpinta alueella kohosi ylöspäin ja alue muodosti ylängön. Samalla kalliot murtuivat. Ajan kuluessa halkemat ovat kuluneet yhä suuremmiksi ja kestävimmät kohdat ovat jääneet pystyyn suuriksi pylväiksi. Muodostelmia ovat muovanneet sekä vesi että maanjäristykset.