cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Unto Parvilahti
SS-ura
Boman liittyi keväällä 1941 suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan eli niin sanottuun panttipataljoonaan, johon Lindqvist värväsi hänet. Muistelmissaan Boman kertoi kuulleensa vapaaehtoisten värväyksestä maaliskuussa 1941 Samfundet Folkgemenskapin kokouksessa ja olleensa heti innokas lähtemään. Boman oli 33-vuotiaana vanhimpia suomalaisista SS-vapaaehtoisista. Hänen värväystään ei estänyt sekään, että sotilaskortin mukaan hänelle oli vuonna 1927 ehdotettu vapautusta asepalveluksesta vasemman nilkan luumädän vuoksi. Hän kuului neljäänsataan niin sanottuun ”divisioonan mieheen”, jotka aiemman sotakokemuksensa vuoksi sijoitettiin pieninä ryhminä Wiking-divisioonaan jo kesän 1941 hyökkäysvaiheessa pääosan suomalaisvapaaehtoisista ollessa vielä koulutuksessa.
Boman osallistui Saksan itärintaman taisteluihin Ukrainassa kesä–heinäkuussa 1941. Selvitettäessä suomalaisten SS-miesten mahdollista osuutta juutalaisten surmaamiseen taistelujen ulkopuolella on myös Bomanin nimi noussut esiin. Hänen on kerrottu tuhopolttaneen yhden synagogan, mikä tapahtui mahdollisesti heinäkuun alussa Tarnopolin lähellä sijaitsevassa Ozernan kylässä tai sen lähellä samoihin aikoihin, kun saksalaiset joukkoteloittivat kylän juutalaisia asukkaita. Erään tiedon mukaan Boman olisi myös valokuvannut saksalaisten suorittamia teloituksia. Historiantutkija Lars Westerlundin mukaan Boman luultavasti osallistui julmuuksiin, vaikka varmaa tietoa asiasta ei ole.
Boman siirrettiin 25. heinäkuuta 1941 yhdysupseeri Ensio Pihkalan aloitteesta Berliiniin hoitamaan suomalaisten vapaaehtoisten asioita, ennen kaikkea postiyhteyksiä Suomeen. Hieman ennen siirron toteutumista Boman oli haavoittunut kranaatinsirpaleesta nilkkaan Smelan ja Dnepropetrovskin välillä palvellessaan tiedustelujoukkueessa. Haavoittuminen ei kuitenkaan liene ollut siirron pääsyy. Joku, ilmeisesti Valpo, oli noihin aikoihin ilmoittanut saksalaisille Bomanin tulleen maahan ”vaarallisissa aikeissa”. Historiantutkija Mauno Jokipii on arvellut, että Pihkala siirsi Bomanin ilmiannon jälkeen pois rintamalta tämän oman turvallisuuden vuoksi. Tutkija Erkki Vettenniemi on toisaalta huomauttanut, etteivät saksalaiset olisi päästäneet Bomania Berliiniin, jos olisivat pitäneet häntä epäluotettavana. Boman sai haavoittumista edeltäneistä sotilasansioistaan toisen luokan rautaristin, joka tosin luovutettiin hänelle vasta kesällä 1944. Myöhemmin hän kieltäytyi useasti mahdollisuudesta palata rintamalle.
Bomanin ympärille Berliinissä syntyi suomalaisen SS-pataljoonan yhdystoimisto. Saksalaisten tunnustaman yhdystoimiston kautta suomalaiset pystyivät vaikuttamaan vapaaehtoisten asioihin Suomen Saksassa toimineiden sotilasasiamiesten, eversti Walter Hornin ja komentajakapteeni Hakon Grönholmin sekä diplomaattikanavien kautta. Boman hoiti muun muassa suomalaisten vapaaehtoisten postinjakelua sekä loma- ja viihdytysasioita tittelinään Verbindugsführer der Waffen-SS zur Finnischen Gesandschaft. Hänellä oli huonot suhteet Suomen yhteysupseerina Saksan päämajassa toimineeseen kenraali Paavo Talvelaan. Boman pilkkasi Talvelaa muun muassa tämän vapaamuurariudesta, Talvela taas piti Bomania arvostelukyvyttämänä pötypuheiden levittäjänä. Boman sai marraskuussa 1942 SS:ssä vänrikkiä vastaavan untersturmführerin arvon, vaikka Suomen armeijassa hänen sotilasarvonsa oli ollut korkeimmillaan kersantti. Kohoaminen upseeriksi upseerikoulua käymättä oli poikkeuksellista, ja sen syynä olivat organisatoriset eivätkä sotilaalliset ansiot.
Vaikka Suomen johto ei halunnut SS-vapaaehtoispataljoonan päätyvän kansallissosialistien haltuun, Boman korosti aatteellista päämäärää työssään ja yritti saada uusien vapaaehtoisten koulutukseen sisällytettyä myös ideologista opetusta. Hänen johtamansa yhdystoimisto oli pääosin äärioikeistolaisia aatteita kannattaneiden henkilöiden käsissä. Pääosa suomalaisista SS-miehistä suhtautui kuitenkin viileästi Bomanin agitaatioon. Tutkija Henrik Ekbergin mukaan Bomanilla oli mahdollisesti kaikista suomalaisista SS-miehistä voimakkaimmat poliittiset intohimot. Boman osallistui vuonna 1942 pataljoonaan otettujen kahdensadan täydennysmiehen valikointiin sekä Suomessa toimineen SS-Vapaaehtoistoimikunnan perustavaan kokoukseen, vaikka liioittelikin myöhemmin muistelmissaan osuuttaan jälkimmäisessä. Suomalaisen vapaaehtoispataljoonan yhdystoimisto oli perustettu alkujaan Suomen Berliinin-lähetystön yhteyteen, mutta pitkälti Bomanin vaikutuksesta siitä tuli lopulta SS-Hauptamtin alainen saksalainen virasto.
Suomalaisen SS-pataljoonan miehet tekivät Bomanista useita ilmiantoja Valpolle, ja pataljoonaan sijoittamiensa tiedottajien ansiosta Valpo pystyi seuraamaan tänäkin aikana tarkasti hänen toimintaansa. Ilmiantojen perusteella häntä epäiltiin suomalaisten yhteysupseerien Helsinkiin lähettämän kirjeenvaihdon luvattomasta lukemisesta, asiakirjojen vuotamisesta saksalaisille, työskentelystä SS:n tiedustelulle, aseiden salakuljetuksesta ja erilaisiin kaappaussuunnitelmiin sotkeutumisesta. Hänen sanottiin myös pyrkineen kokoamaan suomalaisista vapaaehtoisista jonkinlaisen poliittisesti valveutuneen iskuryhmän, joka olisi ollut tarkoitus lähettää Suomeen. Erään kuvauksen mukaan Boman olisi lähettänyt vuonna 1942 agitaattorin käännyttämään suomalaisia SS-miehiä myötämielisiksi Suomessa mahdollisesti suoritettavalle vallankaappaukselle. Boman osallistui SS-Aseveljet ry:n perustamiseen ja toimi sen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1942–1943.
Boman jäi Saksaan vielä kesällä 1943 tapahtuneen suomalaisen pataljoonan kotiuttamisen jälkeenkin hoitamaan suomalaisten haavoittuneiden asioita ja palasi Suomeen vasta vuonna 1944. Suomeen paluun jälkeen Boman pidätettiin helmikuussa 1944, kun hänen vastuullaan olleissa SS-vapaaehtoistoimiston tileissä oli havaittu epäselvyyksiä. Hänet vapautettiin maaliskuussa tutkimusten pitkittyessä. Myöhemmin samana keväänä hänet tuomittiin valuuttakeinottelusta kuuden kuukauden vankeuteen ja maksamaan noin 1,4 miljoonan markan korvaukset valtiolle. Tuomion käsittely ylemmässä oikeusasteessa jäi myöhemmin kesken, kun hänet luovutettiin Neuvostoliittoon. Samaa valuuttajuttua käsitteli myös saksalainen SS-kunniatuomioistuin, mutta sen päätöksestä ei ole tietoa. Boman kävi Berliinissä viimeisen kerran loppukesällä 1944 noutamassa yhdystoimiston arkistot ja hoiti vielä syyskuun 1. päivään saakka suomalaisten SS-miesten asioita Helsingissä. Hän oli yhteydessä Alarich Brossiin, joka pyrki rakentamaan Suomeen salaista tiedusteluorganisaatiota ja myöhemmin saksalaismielistä vastarintaliikettä.
Vankeudessa
Boman oli yksi kahdeksasta vaarallisen saksalaismielisenä pidetystä Suomen kansalaisesta, jotka Valpo vangitsi välittömästi Suomen katkaistua suhteensa Saksaan 2. syyskuuta 1944. Hänen nimensä oli listalla ensimmäisenä, ja hänet tavoitettiin heti kotoaan Helsingin Töölöstä. Muut seitsemän vapautettiin jo parin viikon kuluttua kotiarestiin, mutta Boman joutui jäämään toistaiseksi turvasäilöön. Hänen vireillä ollut nimenmuutoksensa Parvilahdeksi toteutui pian vangitsemisen jälkeen syyskuun aikana. Hänen kuulusteluistaan ja kotietsinnästään vastasi äärioikeistolaisena tunnettu etsivä Ari Kauhanen, joka pakeni Suomesta pari viikkoa myöhemmin. Turvasäilöaikanaan Parvilahti muun muassa tarjoutui vielä kerran Valpon agentiksi sekä teki eduskunnan oikeusasiamiehelle valituksen vangitsemisestaan ja hänestä sodan aikana tehdystä perättömästä ilmiannosta, mutta mikään näistä ei johtanut tulokseen. Perustellessaan oikeusasiamiehelle turvasäilövankeuden pitkittymistä Valpo ilmoitti pitävänsä Parvilahden syyllisyyttä maanpetokseen ilmeisenä. Aineisto ei kuitenkaan riittänyt syytteiden nostamiseen, sillä eräät todistajat olivat poistuneet Suomesta ja Parvilahti itse kiisti kaiken. Kuulusteluissa hän puolustautui myös vetoamalla SS-miehen uskollisuudenvalaan, joka velvoitti uskollisuuteen Adolf Hitleriä kohtaan.
Sisäministeri Yrjö Leino luovutti edelleen vangittuna olleen Parvilahden huhtikuussa 1945 niin sanottujen Leinon vankien joukossa liittoutuneiden valvontakomissiolle. Parvilahti oli parinkymmenen luovutetun joukossa poikkeustapaus, sillä useimmat olivat venäläisiä emigrantteja ja vain kaksi syntyperäisiä Suomen kansalaisia. Valvontakomissio siirsi vangit saman tien rajan yli Neuvostoliittoon. Parvilahtea syytettiin vakoilusta Neuvostoliittoa vastaan. NKVD kuulusteli häntä kevään ja kesän 1945 aikana vuorotellen pahamaineisessa Moskovan Lubjankassa ja Lefortovon vankilassa, elokuun lopusta alkaen Butyrkan vankilassa. Joulukuussa 1945 hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankileirille Neuvostoliiton rikoslain pykälän 58 nojalla. Rikosnimikkeenä oli ”kansainvälisen porvariston auttaminen taistelussa kommunismia vastaan”. Neuvostoviranomaisten epäilyt vakoilusta eivät ilmeisesti olleet aiheettomia, mutta tuomion perusteluissa Parvilahden mahdollisia rikoksia joka tapauksessa liioiteltiin huomattavasti ja hänen väitettiin syyllistyneen murhaan. Viiden vuoden tuomio oli kuitenkin Stalinin aikana itse asiassa suhteellisen lyhyt ja yllätti myös Parvilahden itsensä. Useat muut ”Leinon vangeista” saivat vastaavien syytteiden perusteella pitemmät tuomiot. Lyhyellä tuomiolla on myöhemmin yritetty todistella muuten hataria väitteitä Parvilahden kaksoisagenttiudesta.
Vankeusaikanaan Parvilahti oppi venäjän kielen, tiesi miten käyttäytyä kuulusteluissa ja kykeni sopeutumaan hyvin vankileirioloihin. Tämä kaikki auttoi selviämisessä. Tuomionsa ensimmäiset kaksi vuotta hän vietti Temnikovin pakkotyöleirillä, josta hänet siirrettiin vuonna 1947 eristykseen Vladimirin vankilaan. Vankilassa olot olivat leiriä paremmat ja siirto saattoi pelastaa hänen henkensä. Viiden vuoden tuomio tuli suoritetuksi huhtikuussa 1950, mutta Parvilahtea ei päästetty palaamaan Suomeen, vaan hänet karkotettiin Siperiaan, Taimyrin niemimaalla keskellä tundraa sijaitsevaan Dudinkaan. Siellä hän työskenteli muun muassa sahatyöläisenä. Stalinin kuolemaa seuranneiden joukkoarmahdusten ansiosta karkotuskin kumottiin kesällä 1954, mutta maasta poistuminen ei järjestynyt heti. Parvilahti vietti syksyn Moskovassa ja Petroskoissa. Hän pääsi palaamaan Suomeen 12. joulukuuta 1954. Parvilahti ja samassa yhteydessä palannut saksalaissyntyinen Richard Dahm olivat ensimmäiset Leinon vangeista, jotka pääsivät takaisin Suomeen. Yhdeksän muuta palasi seuraavan kahden vuoden aikana.
Kirjailijana
pienoiskuva|upright=1.3|Parvilahti toimi aktiivisesti SS-vapaaehtoisten etujen ajajana vankeutensa päätyttyäkin. Kuvassa vasemmalta [[Aarne Roiha, kenraali Felix Steiner ja Parvilahti Malmin lentokentällä elokuussa 1956.]] Palattuaan neuvostovankeudesta Parvilahti perusti syksyllä 1955 Lentomainos Oy -nimisen yrityksen, joka toi muun muassa savukirjainmainonnan Suomeen sekä lennätti rahtia ja yleisöä nelipaikkaisella Fairchild-koneella. Samoihin aikoihin hän sai Suomen valtiolta 4,6 miljoonan markan rahallisen korvauksen laittomasta luovutuksestaan seuranneista kärsimyksistä. Hän oli tosin anonut 13 miljoonaa markkaa. Parvilahti kirjoitti kaksi muistelmateosta, joista Berijan tarhat (1957) kuvaa olosuhteita ja tapahtumia hänen vankeusaikanaan Neuvostoliitossa. Terekille ja takaisin (1958) kertoo suomalaisen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonan vaiheista.
Berijan tarhat oli ensimmäisiä Suomessa ilmestyneitä teoksia, jotka toivat Neuvostoliiton toisen maailmansodan jälkeisen vankileirijärjestelmän oloja suuren yleisön tietoon. Teosta on pidetty tuona aikana saatavilla olleeseen tietokirjallisuuteen verrattuna varsin havainnollisena esityksenä Gulag-järjestelmästä. Kirjassa esitetty arvio Stalinin ajan vankileirijärjestelmän mittavuudesta on tosin nykytiedon valossa liioiteltu, sillä Parvilahden mukaan vankeja ja karkotettuja olisi ollut yhteensä yli 45 miljoonaa. Teokseen sisältyi myös avoin kannanotto kommunismia vastaan, varoituksia Neuvostoliiton uhasta ja väitteitä juutalaisten hallitsevasta asemasta Neuvostoliitossa.
Kirjan ilmestyttyä Parvilahdesta tuli kysytty esitelmöitsijä muun muassa kokoomuspuolueen ja sotaveteraanien tilaisuuksissa. Kirja käännettiin 1958 ruotsiksi, 1959 englanniksi, 1960 saksaksi ja 1961 espanjaksi. Suomessa siitä otettiin 11 painosta, kunnes presidentti Urho Kekkonen sopi vuonna 1959 Otavan johdon kanssa, ettei uusia painoksia poliittisista syistä enää julkaistaisi. Kekkonen pelkäsi Parvilahden harjoittaman ”mielipiteenmuokkauksen” vahingoittavan Suomen ulkopolitiikkaa ja paheksui henkilökohtaisesti myös sitä, että teoksessaan Parvilahti oli väittänyt hänen ja silloisen pääministerin J. K. Paasikiven tienneen etukäteen Leinon vankien luovutuksesta valvontakomissiolle.
Berijan tarhat ilmestyi Arvo ”Poika” Tuomisen muistelmakirjojen tavoin Suomen ja Neuvostoliiton suhteissa Stalinin kuoltua seuranneen lyhyen suojasäävaiheen aikana. Ulkoministeri Väinö Leskinen arvioi vuonna 1971, että nämä teokset olivat pohjustaneet syksyllä 1958 syntynyttä yöpakkaskriisiä, jonka jälkeen ilmapiiri muuttui Suomessa uudelleen epäsuotuisaksi Neuvostoliittoa arvostelevan kirjallisuuden julkaisemiselle. Terekille ja takaisin puolestaan kokosi tutkija André Swanströmin sanoin ”suomalaisen SS-myytin perusainekset” korostaessaan suomalaisten SS-vapaaehtoisten epäpoliittisuutta, isänmaallisuutta ja asemaa valiojoukkona.
Parvilahden terveys oli kärsinyt vankileirivuosina. Valtion korvauksista sekä kirjoistaan saamiensa tulojen turvin hän lopetti työskentelyn Suomessa ja muutti vuonna 1961 Espanjaan. Suojelupoliisi seurasi edelleen hänen puuhiaan, mutta ei löytänyt sodan jälkeiseltä ajalta huomautettavaa. Parvilahti ei myöhempinäkään vuosinaan juuri tinkinyt sodan aikaisesta aatemaailmastaan. Hän kuoli Espanjassa vuonna 1970, ja hänet on haudattu sinne.
Jälkimaine
On edelleen epäselvää, mihin Parvilahti todellisuudessa syyllistyi. Hän puolusti muistelmakirjoissaan myös omaa mainettaan, sillä pian sodan jälkeen hänestä oli kahden entisen SS-miehen, Eric Nupnaun ja Sakari Lappi-Seppälän, muistelmissa annettu kuva juonittelijana ja äärioikeistolaisena kiihkoilijana sekä samalla syytetty häntä monenlaisista rikoksista ja halpamaisista teoista. Parvilahti itse väitti, että entinen suomalainen SS-mies Matti Tamminen oli tehnyt hänestä perättömiä ilmiantoja henkilökohtaisen katkeruuden vuoksi, sillä Parvilahti oli järjestänyt Tammisen lähetettäväksi Saksasta takaisin Suomeen. Parvilahden mukaan Tamminen oli ”homo, laiska, huolimaton, edesvastuuton, pahansuopa ja kateellinen ja isänsäkin mukaan lurjus”. Lappi-Seppälän mukaan Tamminen oli yrittänyt saada Parvilahden pois Berliinin yhdystoimiston johdosta ja Parvilahti olisi kostona yrittänyt järjestää Tammisen keskitysleirille. Parvilahti uskoi myös kolmen muun Suomeen palauttamansa SS-miehen tehneen hänestä aiheettomia kanteluita. Parvilahtea vastaan Neuvostoliitossa esitetty murhasyyte saattoi olla seurausta Tammisen vuonna 1944 Valpolle antamasta lausunnosta, jonka mukaan Parvilahti olisi humalassa kehuskellut ”tappaneensa aatteen [kansallissosialismin] puolesta”.
Parvilahti onnistui estämään eräiden itseään koskeneiden kielteisten tietojen julkisuuteen leviämisen oikeusjutuilla uhkaamalla. Vielä 1960-luvun lopulla Mauno Jokipiin suomalaisesta SS-pataljoonasta kertoneesta tutkimuksesta Panttipataljoona oli siksi jätettävä pois tieto Parvilahteen vuonna 1941 kohdistetusta vakoilusyytöksestä. Parvilahden elämästä on muun muassa Valpon arkistojen aukeamisen myötä esitetty 1980- ja varsinkin 1990-luvulta alkaen monenlaisia spekulaatioita, joihin liittyvät myös todistamattomat väitteet vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Ajatus mainittiin tiettävästi ensimmäisen kerran Jukka Rislakin vuonna 1982 ilmestyneessä vakoiluhistoriikissa Erittäin salainen.
John Phillips (muusikko)
thumb|John Phillips (1967) John Edmund Andrew Phillips eli Papa John (30. elokuuta 1935 Parris Island, Etelä-Carolina – 18. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi The Mamas & the Papasin jäsenenä.
Sooloura
Phillipsin ensimmäinen sooloalbumi Wolfking of L.A ilmestyi vuonna 1970. Hän vietti vuonna 1981 kuukauden vankeudessa huumausaineisiin liittyneestä rikoksesta tuomittuna ja julkaisi 1986 menestyskirjana omaelämäkertateoksensa Papa John. Hän oli mukana kirjoittamassa Beach Boysin listaykköshittiä "Kokomo".
Yksityiselämä
Monien lähteiden mukaan John Phillips oli yksi aikansa musiikkipiirien vaikuttajia, ja oli samoissa piireissä tai tunsi monia viihdealan Beverly Hillsin huippuja, kuten Beach Boysin Dennis Wilson, Jay Sebring, Sharon Tate, Roman Polanski, musiikkialalle haluava Charles Manson, Anita Pallenberg ja Robert Evans. Eräs lähde mainitsee Phillipsin/Cassidyn piirin, ja että Phillips ja The Mamas and the Papasin Donny Doherty olisi olleet kutsutut Sharon Taten viimeisiksi jääneisiin juhliin.
Perhe
Phillipsille suoritettiin maksansiirto vuonna 1992. Hän kuoli Los Angelesissa sydänvikaan 65-vuotiaana, ja postuumisti julkaistiin albumi Phillips 66.
Phillips eli vuosina 1962–1970 avioliitossa yhtyetoverinsa Michelle Phillipsin kanssa. Hän oli elämänsä aikana neljästi naimisissa ja sai viisi lasta:
Emanuel Kanajärvi
Emanuel Kanajärvi (27. maaliskuuta 1801 – 2. kesäkuuta 1868 Kanajärvi, Kalvola ) oli hämäläinen talollinen ja talonpoika. Hän oli itseoppinut, mutta hän arvosti koulutusta ja sivistystä sekä kirjallisuutta ja kovaa työtä. Hän asui kaukana, lähes tiettömässä korvessa, mutta silti hän pystyi kehittymään aikakautensa yhdeksi kansalliseksi merkkihenkilöksi.
Tausta
Kanajärvi syntyi hyvin vaatimattomiin oloihin Hämeen syrjäiseen korpeen Kanajärven taloon. Kotitilalla elämä oli vaatimatonta. Kivisten peltojen tuotto oli hyvin vähäistä, ja keskeisin elanto ja veronmaksukyky tulivat kalastamisesta. Kanajärven äiti oli perinyt pitkään suvun hallussa olleen tilan vanhemmiltaan. Puolisokseen hän otti itseään huomattavasti vanhemman torpparin pojan ja rengin.
Kanajärven vanhemmat olivat Maria Kristiina, joka oli perinyt talon vanhemmiltaan, ja naapurikylästä rengiksi tullut torpparinpoika Matti Jaakonpoika, jotka avioituivat ja saivat viisi lasta. Vanhin heistä, Emanuel Kanajärvi avioitui orpantyttären Eeva-Stiina Rimminpään kanssa vuonna 1831. Kanajärven kotitila on yksityisenä museona ja sitä on kunnostettu.
Kirjat
Lukemaan Emanuel Kanajärvi oppi, lukuisten muiden tuon ajan nuorten tavoin, oman äitinsä opastuksella. Samalla hänessä syttyi myös kiinnostus kirjoihin. Varhaisin tunnettu kirjahankinta, jossa on hänen omakätinen nimikirjoituksensa, on vuodelta 1819. Kymmenessä vuodessa olikin kertynyt merkittävä kokoelma kirjoja, jotka olivat eri tavoin hankittu kaupungeista. Kyseessä ei ollut pelkästään uskonnollinen kirjallisuus, joka tuolloin oli pääsääntöisesti kotien kirjallisuutta, vaan mukaan mahtui maallisiakin kirjoja, historiaa ja niin edelleen.
Aluksi kirjoja hankittiin luettavaksi, mutta myöhemmin kirjojen hankkimisesta muodostui itsetarkoitus ja keräily. Tätä kautta hän tutustui Kirja-Mattiin eli Matti Pohtoon, jolla oli oma kammari Kanajärven talossa. Kanajärvelle Pohto kuljetti omat arvokkaat kirjansa pakoon niin sanottua itämaista sotaa.
Kanajärvi oli hyvin tarkka kirjoistaan ja säilytti niitä hyvin. Kuitenkin hän lahjoitti Kalvolan kirkolle 1861 perustettuun kirjastoon kohtalaisen kirjakokoelman, josta tuli tavallaan uuden kirjaston peruskokoelma. Kanajärven kirjakokoelma myytiin vuonna 1908 Helsingin yliopiston seminaarikirjastolle. Kokoelmaan kuului 650 teosta ja 72 vuosikertaa sanomalehtiä. Myöhemmin tämä kokoelma on hajonnut, joten sen todellisesta sisällöstä tiedetään sangen vähän. Kaikki kokoelman teokset olivat joka tapauksessa suomenkielisiä.
Kuolema
Suurten nälkävuosien seurauksena tulivat nälkä ja erilaiset kulkutaudit, ja tällaiseen lavantautiepidemiaan myös Emanuel Kanajärvi kuoli 2. kesäkuuta 1868; hänen puolisonsa oli kuollut edellisenä päivänä. Poika Heikki eli vuodet 1838–1872.
Christina Otzen
Christina Otzen (s. 4. lokakuuta 1975 Gentofte) on tanskalainen purjehtija ja olympiamitalisti. Hän saavutti pronssia Ateenan olympialaisista 2004 yngling-luokasta Dorte Jensenin ja Helle Jespersenin kanssa.
Andreas Lundstedt
Andreas Lundstedt (syntyjään Björn Helge Andreas Lundstedt, s. 20. toukokuuta 1972 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen pop/disko -muusikko. Hän on tunnettu pop-yhtye Alcazarin solistina.
Andreas on avoimesti homoseksuaali ja hän on ollut suhteessa Alcazarin entisen jäsenen Magnus Carlssonin kanssa. Andreas kertoi vuonna 2007 olevansa HIV-positiivinen.
Namco
Namco on japanilainen videopeliyhtiö. Yhtiön tunnetuimpia pelejä ovat muun muassa Pac-Man, Pole Position ja Xevious sekä pelisarjat Tekken, Soul Calibur, Tales Of, Time Crisis, Ridge Racer ja Xenosaga.
Toukokuussa 2005 Namco ilmoitti fuusioituvansa Bandai-leluvalmistajan kanssa. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Namco Bandai Holdings Inc.
Historia
Masaya Nakamura perusti yhtiön Tokiossa vuonna 1955. Yhtiön nimi oli tuolloin Nakamura Manufacturing Ltd, ja se valmisti huvipuistolaitteita ja leluja.
1970-luvulla yhtiö tuli videopelimarkkinoille Galaxian-pelillään. Nimeksi vaihdettiin Namco vuonna 1972.
Pelejä
Namcon julkaisemia pelejä:
Leopard 6 Litre Roadster
thumb|Leopard 6 Litre Roadster Leopard 6 Litre Roadster on puolalaisen Leopard Automobilen Mielecissä, Puolassa rakentama kaksipaikkainen avourheiluautomalli. Se on klassisesti muotoiltu ja muistuttaa 1930-luvun mersuja.
Autossa on 5967 cc Alumiinilohkoinen LS-2 V8 -moottori, jossa on tehoja 405 hp (@ 6000 rpm) ja vääntöä 542 Nm (@ 4400 rpm). 0-100 km/h kiihdytys onnistuu 4 sekunnissa ja huippunopeus on sähköisesti rajoitettu 250 km/h.
Italian Grand Prix 1997
Italian Grand Prix 1997 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. syyskuuta 1997 Monzassa. Kilpailun voitti David Coulthard, jolle voitto oli kauden toinen. Nopeimman kierroksen kisassa ajoi Mika Häkkinen aikaan 1,24.808.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tbilisi)
Tiflisin Aleksanteri Nevskin sotilaskatedraali oli ortodoksinen katedraali Tbilisin eli silloisen Tiflisin keskustassa Georgiassa. Katedraali rakennettiin Venäjän keisarikunnan aikana 1870–1890-luvuilla. Neuvostoviranomaiset tuhosivat sen vuonna 1930.
Katedraali pystytettiin muistuttamaan Venäjän voitosta Pohjois-Kaukasuksen vuoristokansoista Kaukasuksen sodassa. Se nimettiin keskiaikaisen venäläisen pyhimyksen Aleksanteri Nevalaisen mukaan. Rakennus edusti uusbysanttilaista tyyliä, ja sen suunnitteli arkkitehti D. Grim. Sen rakentaminen aloitettiin 16. huhtikuuta 1871 Aleksanterin puutarhan yläosassa Gunibskin aukiolla (myöhemmin Sobornin aukio ja nykyään Rustavelis gamziri). Georgian eksarkki Vladimir otti katedraalin käyttöön 21. toukokuuta 1897.
Katedraalia hallinnoi Georgian eksarkaatti vuoteen 1917, jolloin se siirtyi äskettäin autokefaloidulle Georgian patriarkaatille. Helmikuussa 1921 sen pihasta tuli hautausmaa Georgian sotilaskoulun opiskelijoille, jotka olivat kaatuneet taistellessaan puna-armeijaa vastaan Neuvostoliiton hyökkäyksessä. Vuonna 1930 Neuvostohallitus purki katedraalin Gruusian SNT:n uuden hallitusrakennuksen tieltä; nykyään paikalla on Georgian parlamentti.
Cy Twombly
Edwin Parker ”Cy” Twombly nuorempi (25. huhtikuuta 1928 – 5. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen abstrakti kuvataiteilija.
Twombly syntyi Lexingtonissa, Virginiassa, ja opiskeli muun muassa Black Mountain Collegessa. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä järjestettiin vuonna 1951. Twombly muutti vuonna 1959 Roomaan ja oli edustettuna Venetsian biennaalissa ensimmäisen kerran vuonna 1964.
Twombly oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1987. Hän asui vakituisesti Lexingtonissa ja Italiassa. Twombly kuoli Roomassa heinäkuussa 2011.
Cy Twomblyn pieniä akvarellitöitä oli esillä Ars 83 -näyttelyssä.
Yle Kemi
Toimitus
Yle Kemin toimitus sijaitsee Kemin Kivikankaalla, Digipoliksessa vuodesta 2013. Aiemmin toimitus oli muun muassa Junneliuksen talossa sekä Kauppatorin laidalla Torikadulla.
Historia
Radio Perämeri syntyi vuoden 1994 alussa, kun silloisen Lapin Radion Kemin-toimituksesta muodostettiin oma radionsa Meri-Lapin alueelle.
Tuotantoja
Yle Kemin toimittaja Jari Vesa on tuottanut Anonyymit kotikiusatut -nimistä huumoriohjelmaa Yle Radio Suomelle.
Mario Sammarco
pienoiskuva|Mario SammarcoMario Sammarco (13. joulukuuta 1868 - 24. tammikuuta 1930) oli italialainen oopperabaritoni.
Sammarco syntyi ja opiskeli Palermossa, Sisilian saarella. Hän debytoi Valentinen roolissa Giacomo Meyerbeerin Hugenoteissa. Hän toimi muun muassa La Scalassa ja myöhemmällä urallaan myös Yhdysvalloissa.
Komministeri
Komministeri (: 'kanssapalvelija', 'apulainen') on Ruotsissa, Ruotsin kirkossa vakinaisen papin virkanimike. Jokaisessa seurakunnassa on kirkkoherran virka ja sen lisäksi voi siellä olla yksi tai useita komministerin virkoja.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa komministeria vastaa kappalainen. Suomessakin on aiemmin ollut kaupunkiseurakunnissa komministerin virkoja. Myöhemmin niiden tilalle tuli kappalaisenvirat. Yksi Suomen ev. lut. kirkon viimeisiä komministereja oli Joensuun seurakunnassa, komministeri Eelis Manninen (vuosina 1936–1967).
Kristillinen identiteetti
Kristillinen identiteetti (tunnetaan myös nimellä identiteettikristillisyys) on kristinuskon tulkinta, jonka mukaan vain kelttiläiset ja germaaniset kansat, kuten anglosaksit, pohjoismaiset kansat ja/tai arjalaiset ja sukulaiskansat ovat Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin siten muinaisten israelilaisten jälkeläisiä.
Kristillinen identiteetti -liike ei ole järjestäytynyt uskonto, ja sitä harjoittavat yksilöt, riippumattomat seurakunnat ja jotkut vankilajengit, eikä se ole sidoksissa tiettyihin kristillisiin kirkkokuntiin. Sen teologia on kristinuskon rodullinen tulkinta.
Kristilliseen identiteettiin perustuvat uskomukset kehittivät ensisijaisesti 1900-luvun alussa sellaiset kirjoittajat, jotka pitivät eurooppalaisia ​​"valittuna kansana". Juutalaisia ja ei-valkoisia he puolestaan pitivät Kainin kirottuina jälkeläisinä ja uskoivat olevan "käärmeen sekasikiöitä". Tätä uskomusta kutsutaan yleisesti käärmeen siemeneksi tai kahden siemenlinjan opiksi. Valkoista ylivaltaa kannattavat lahkot ja jengit omaksuivat myöhemmin monia näistä opetuksista.
Kristillinen identiteetti edistää ajatusta, että kaikki ei-valkoiset (ihmiset, jotka eivät ole täysin eurooppalaista syntyperää) joko tuhotaan tai orjuutetaan, jotta ne voivat palvella valkoista rotua uudessa Jeesuksen Kristuksen taivaallisessa valtakunnassa maan päällä. Sen oppi sanoo, että vain "adamilaiset" (valkoiset) ihmiset voivat saavuttaa pelastuksen ja päästä paratiisiin. Monet sen kannattajista ovat millennialisteja.
Yhdysvaltalaisjärjestöt Anti-Defamation League ja Southern Poverty Law Center pitävät kristillinen identiteetti -liikettä rasistisena, juutalaisvastaisena ja valkoista ylivaltaa kannattavana.
Eidos Interactive
Historia
Eidos Interactive perustettiin vuonna 1990.
Yhtiö oli aluksi erikoistunut videopakkaus- ja editointiohjelmiin. Ohjelmia julkaistiin varsinkin Acorn Archimedes -mikrotietokoneille.
Yhtiö siirtyi peleihin vuonna 1995 ostaessaan Domark-ohjelmistotalon sekä Core Designin ja U.S. Goldin vuonna 1996.
Yhtiö rahoitti Ion Storm -yhtiötä vuoden 1996 lopulta vuoteen 2001.
Vuonna 1998 yhtiö osti Crystal Dynamicsin.
Vuonna 2004 yhtiö oli talousvaikeuksissa ja sai ostotarjouksen muun muassa SCi Entertainmentilta, jonka osto valmistui vuonna 2005.
Vuonna 2009 Square Enix osti yhtiön. Samana vuonna yhtiö sulautettiin uuteen Square Enix Europe -yhtiöön.
Alex Cox
thumb|Alex Cox Alex Cox (s. 15. joulukuuta 1954) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Cox tunnetaan monista elokuvistaan, esimerkkinä Sid & Nancy, joka kertoo Sex Pistolsin basistin Sid Viciousin ja Nancy Spungenin tarinan.
Coxin 2013 julkaisemassa kirjassa President  hän tutki John F. Kennedyn ja Lee Harvey Oswaldin elämää Kennedyin murhasta johtuvia tapahtumia viitaten erilaisiin salaliitto-teorioihin.
Mewtwo
Mewtwo on järjestysnumeroltaan 150. Pokémon. Se on psyykkistä tyyppiä. Rakettiryhmän johtajan Giovannin pyynnöstä tiedemiehet muuttivat myyttisen pokémonin Mewin DNA:ta, ja loivat Mewtwon. Tästä juontuu myös Mewtwon nimi. Mewtwo on Pokémon-peleissä todella voimakas. Koska Mewtwo on voittamaton, se on järkevää kohdata taistelussa käyttäen Dittoa, joka pystyy muuntumaan vastustajakseen, tai toista Mewtwoa. Peleissä Mewtwo on sukupuoleton, eli sitä ei voi risteyttää. Sen erikoiskyky Pressure kuluttaa hyökkäävältä Pokémonilta kaksi PP:tä. Mewtwo on tarun mukaan maailman tehokkain, vahvin ja nopein olento.
Peleissä Pokémon X ja Y Mewtwo on yksi megakehittymiseen kykenevistä Pokémoneista ja Charizardin lisäksi ainoa, jolla on kaksi eri megakehittymismuotoa: Mega Mewtwo X ja Mega Mewtwo Y. Mega Mewtwo X on sekä psyykistä että taistelutyyppiä ja kooltaan raskasrakenteisempi. Mega Mewtwo Y on tavallisen Mewtwon tavoin pelkkää psyykkistä tyyppiä, ja sillä on hännän sijasta pitkä päästä kasvava lisäke.
Günther Bechem
Karl-Günther Bechem alias Bernd Nacke (21. joulukuuta 1921 Hagen – 3. toukokuuta 2011 Hagen ) oli saksalainen kilpa-autoilija. Hän kilpaili Formula 1 -sarjassa kausilla 1952 ja 1953.
Bechem kilpaili urheiluautoilla ennen Formula 1 -sarjaa. Ensimmäinen kilpailu F1:ssä oli Saksan Grand Prix 1952, johon hän osallistui Bernd Nacke -nimellä. Tuolloin hän ajoi BMW:n autoa. Kilpailu päättyi keskeytykseen, eikä hän kyseisenä vuonna enää osallistunut F1-kilpailuihin. Seuraavan vuoden Saksan GP:ssä Bechem oli taas mukana. Tällä kertaa hän kilpaili omalla nimellään, mutta kilpailu päättyi keskeytykseen. Kilpailussa hän ajoi AFM:n autoa. Kilpailu jäi Bechemin F1-uran viimeiseksi.
Bechem F1-uran saldoksi jäi kaksi kilpailua, mutta yhtään pistettä hän ei saavuttanut.
Vuonna 1954 Bechem kolaroi rajusti kilpaillessaan Carrera Panamericanassa. Vaikka hän toipui saamistaan vammoistaan, hän ei enää koskaan kilpaillut näin korkealla sarjatasolla.
Mewtwo
Löytyvyys peleissä
Varsinaisten Pokémon-pelien lisäksi Mewtwo esiintyy Super Smash Bros. Melee-pelissä piilotettuna hahmona. Lisäksi Mewtwo esiintyy Super Smash Bros. Ultimatessa.
Mewtwon kloonaamat Pokémonit
Pokémon-animessa Mewtwo on kloonannut joitakin Pokémoneja. Tässä on lista niistä (huomaa nimen lopussa oleva two=kaksi).
Helttasiepot
Helttasiepot (Platysteira) on afrikansieppojen heimoon kuuluva varpuslintusuku, joka aikaisemmin sijoitettiin monarkkien heimoon Monarchidae.
Helttasieppolajit
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Nick Sörensen
Nick Sörensen (s. 23. lokakuuta 1994 Holbæk, Tanska) on ruotsalais-tanskalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan myös viisi NHL-ottelua Anaheim Ducksissa kaudella 2016–2017. Suurimman osan urastaan Sörensen pelasi kuitenkin Ruotsin SHL-liigassa Skellefteå AIK:n, Linköping HC:n ja Rögle BK:n joukkueissa tehden yhteensä 148 runkosarjaottelussa tehot 40+37=77 ja 18 playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Hän oli voittamassa Skellefteåssa SHL-hopeaa vuonna 2015. Sörensen voitti myös alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuosina 2013 ja 2014. Hän laukoi oikealta. Sörensenin pelaajaura päättyi aivotärähdykseen vain 25-vuotiaana marraskuussa 2019.
Seuraura
Sörensen syntyi Tanskassa, mutta hän muutti perheineen Ruotsin Malmöhön kymmenenvuotiaana. Sörensen aloitti jääkiekkoilun Malmö Redhawksissa, josta hän siirtyi 14-vuotiaana Rögle BK:hon kaudeksi 2009–2010. Sörensen voitti U16 SM:n maalipörssin ja jakoi pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Oskar Norlövin kanssa tehoilla 16+4=20. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan pronssia. Sörensen pelasi kauden aikana myös Röglen J18-junioreissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä hän oli J18 Allsvenskanissa tehoilla 9+7=16. Kaudella 2010–2011 Sörensen oli Röglen J20-junioreiden paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+11=29. Hän debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa vain 15-vuotiaana. Sörensen pelasi siellä kauden aikana kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
QMJHL-joukkue Québec Remparts varasi Sörensenin 20. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 5+4=9, kunnes Baie-Comeau Drakkarin Jonathan Lessardin polvitaklaus Sörensenin polveen päätti hänen kautensa jo lokakuussa 2011. Kaudella 2012–2013 Sörensen teki 46 runkosarjaottelussa tehot 20+27=47 ja 11 playoff-ottelussa tehot 7+3=10. Hän oli pudotuspeleissä Rempartsin paras maalintekijä. Sörensen pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Kaudeksi 2015–2016 Ducks lainasi Sörensenin edelleen Linköping HC:n SHL-joukkueeseen. Hänen kautensa jäi loukkaantumisten vuoksi hieman rikkonaiseksi. Sörensen teki 37 runkosarjaottelussa tehot 10+13=23 ja kuudessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä.
Kaudeksi 2017–2018 Sörensen palasi kaksivuotisella sopimuksella Linköping HC:hen. Hän oli 14 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Andrew Gordonin jälkeen. Kaudella 2018–2019 Sörensen jakoi 14 osumallaan Linköpingin sisäisen maalipörssin toisen sijan Joe Whitneyn kanssa edellään Broc Little. Marraskuussa 2018 hän teki seuran kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2022 saakka.
Alkukaudella 2019–2020 Sörensen pelasi siellä kuusi ottelua ilman tehopisteitä, kunnes hänen sopimuksensa purettiin lähes kolme kautta ennen sen päättymisestä syyskuun lopulla 2019. Sörensen palasi loppukauden kattavalla sopimuksella jatkamaan SHL-pelejään Rögle BK:hon. 28. marraskuuta 2019 ottelussa Malmö Redhawksia vastaan hän sai jo uransa seitsemännen aivotärähdyksen Jesper Jensen Aabon taklattua Sörenseniä. Hän ei palannut enää kaukaloihin. Maaliskuussa 2021 Sörensen kertoi Helsingfors Dagblad -lehden haastattelussa viettäneensä seuraavat puoli vuotta sohvalla ja menettäneensä painoaan 15 kg. Hän kertoi myös kärsineensä syvästä masennuksesta ja itsemurha-ajatuksista mutta voineensa sittemmin paremmin, vaikka kertoi myös kärsineensä yhä päänsärystä, väsymyksestä, pahoinvoinnista ja oksentelusta. Samassa haastattelussa Sörensenin pelaajaura vahvistettiin päättyneeksi.
Maajoukkueura
Ruotsin A-maajoukkueessa Sörensen pelasi kuusi ottelua tehden kaksi maalia. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Oskarshamnissa Sveitsiä vastaan. Sörensen teki ottelussa myös ensimmäisen ja ainoaksi jääneen A-maajoukkuemaalinsa.
Muuta
Sörensenillä on vaimo Julia sekä tytär Lotta ja poika Henry. Perhe asuu Linköpingissä. Nickin isä on tanskalainen ja äiti on ruotsalainen.
Tyler Nanne
Tyler Nanne (s. 17. maaliskuuta 1996 Edina, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän on pelityyliltään kahden suunnan puolustaja. Nanne laukoo oikealta.
Juniori- ja yliopistovuodet
Nanne kävi high schoolin kotikaupungissaan Minnesotan Edinassa. Hän oli kaudella 2011–2012 joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 5+10=15. Lincoln Stars varasi Nannen 43. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän oli Edina High'n tehokkain puolustaja tehoilla 9+10=19. Nanne debytoi kauden aikana myös Starsin USHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi ottelua. Kauden 2013–2014 Nanne pelasi suurimmaksi osaksi vielä Edina High'n joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja hän oli jälleen tehoilla 7+20=27. Nanne pelasi kauden aikana myös neljä runkosarja- ja kolme playoff-ottelua USHL-joukkue Sioux Falls Stampedessa. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana.
New York Rangers varasi Nannen viidennellä kierroksella 142. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän aloitti kauden 2014–2015 Sioux Falls Stampeden USHL-joukkueessa, mutta marraskuussa 2014 seura kuitenkin kauppasi Nannen Madison Capitolsiin vaihdossa kesän 2015 neljännen kierroksen varausvuoroon. Hänestä tuli ensimmäistä kauttaan USHL:ssä pelanneen Capitolsin kaikkien aikojen ensimmäinen joukkueessa pelannut NHL:ään varattu pelaaja. Nanne oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Dan Willettin kanssa.
Kaudeksi 2015–2016 Nanne siirtyi Ohion osavaltionyliopistojoukkueeseen. Hän kuitenkin kärsi koko Freshman -vuotensa ajan sydänlihastulehduksesta, eikä Nanne pelannut otteluakaan OSU:ssa. Elokuussa 2016 hänen vahvistettiin siirtyvän Minnesotan yliopistoon, minkä vuoksi Nanne ei ollut oikeutettu pelaamaan kaudella 2016–2017. Minnesotan Sophomore -vuotenaan 2017–2018 hän oli neljällä osumallaan joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja, kuten myös Junior -vuotenaan 2018–2019 viidellä osumallaan. Senior -vuotenaan 2019–2020 Nanne toimi Minnesotan kapteenina ja hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+10=14. Nanne palkittiin kauden päätteeksi Big Ten Conferencen urheiluhenkisimpänä pelaajana.
Ammattilaisura
Kesäkuussa 2020 Nanne teki vuoden mittaisen sopimuksen AHL-joukkue Hershey Bearsin kanssa. Hän pelasi siellä kaudella 2020–2021 kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Nanne pelasi kuitenkin ECHL-joukkue South Carolina Stingraysin vahvuudessa tehden 34 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12 ja 13 playoff-ottelussa tehot 1+4=5.
Nanne siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Bet-at-home ICE Hockey Leaguen slovakialaisjoukkue Bratislava Capitalsiin. Marraskuussa 2021 joukkue kuitenkin keskeytti kautensa hyökkääjä Boris Sádeckýn ja urheilutoimenjohtaja Dušan Pašekin traagisten kuolemien johdosta. Nanne siirtyi samassa kuussa loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Vaasan Sportiin. Tammikuussa 2022 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Jo samana päivänä Nannen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklöveniin. Helmikuussa hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä.
Muuta
Nannen isoveli Louis pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Rensselaer Polytechnic Instituten yliopistojoukkueessa ja hänellä oli myös Minnesota Wildin NHL-varaus vuodelta 2014. Veljesten isä Marty Nanne pelasi omalla urallaan hyökkääjänä IHL-tasolla ja hänellä oli Chicago Black Hawksin NHL-varaus vuodelta 1986. Martin on myöhemmin toiminut Minnesota Wildin kykyjenetsijänä. Hänen kanadalaissyntyinen isänsä ja veljesten isoisä Lou Nanne pelasi puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 667 NHL-ottelua Minnesota North Starsissa. Hän on toiminut myös kolmissa arvokisoissa Yhdysvaltain A-maajoukkueen kapteenina. Lou valittiin IIHF Hall of Fameen vuonna 2004. Hän toimi pelaajauransa jälkeen 11 kautta North Starsin toimitusjohtajana. Veljesten serkku Vinni Lettieri pelaa hyökkääjänä NHL-seura Anaheim Ducksin organisaatiossa.
Tornimäki
Tornimäki on Saimaan rannalla sijaitseva laskettelukeskus noin seitsemän kilometriä Mikkelistä Anttolan suuntaan. Tornimäellä on viisi rinnettä, joista neljä on valaistuja. Korkeus on 60 metriä ja pisin rinne noin 600 metriä. Käytettävissä kolme hissiä: ankkuri-, teleskooppi- ja naruhissi. Lisäksi alueelta löytyy välinevuokraamo / lipunmyynti, kahvila ravintola anniskeluoikeuksin, WC:t, ensiapu, suksihuolto ja myymälä. Yrityksellä ei ole majoituspalveluja eikä karavaanaripaikkoja. Alueella on runsaasti kuntoilureitistöjä sekä käytöstä poistettu hyppyrimäki. Kaupungissa sijaitsee useita majoitusliikkeitä. Yrittäjä vaihtui keskuksessa kaudelle 2020-21, jonka jälkeen toiminta lähti uuteen nousuun.
Aiheesta muualla
Tornimäki
Luettelo muusikoista soittimen mukaan
Tämä on luettelo soittajista heidän soittimensa mukaan.
Havdala
Toimituksessa luetaan neljä siunausta:
Suurten juhlapäivien päättävässä havdalassa luetaan vain viini- ja havdala-siunaukset.
Luettelo Suomessa uhanalaisista myrkkypistiäisistä
Luokituksen mukaan Suomessa on 97 uhanalaiseksi luokiteltavaa myrkkypistiäistä. Näistä äärimmäisen uhanalaisia on 20, erittäin uhanalaisia 39 ja vaarantuneita 38 lajia.
Yhteispäätösmenettely
Yhteispäätösmenettely on Euroopan unionin tärkein lainsäädäntömenettely. Se otettiin käyttöön Euroopan unionissa Maastrichtin sopimuksella vuonna 1992. Lissabonin sopimuksen mukainen uusi nimitys on tavallinen lainsäätämisjärjestys.
Yhteispäätösmenettelyn (tavallisen lainsäätämisjärjestyksen) kulusta on yksityiskohtaiset säännökset Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 294 artiklassa.
Nimitys "tavallinen lainsäätämisjärjestys" on kuvaava sikäli, että Lissabonin sopimuksen myötä sitä sovelletaan lähes kaikkeen EU-lainsäädäntöön, joka vaikuttaa kansalaisten, yritysten ja viranomaisten toimintaan. Lissabonin sopimuksen voimaantuloon saakka yhteispäätösmenettelyä sovellettiin eniten EU:n sisämarkkinalainsäädännössä, ympäristöpolitiikassa ja liikenteessä.
Menettelyn eteneminen pääpiirteissään
Vuosina 2007-2009 suurin osa (n. 70 %) komission ehdotuksista hyväksyttiin jo ensimmäisen kierroksen aikana. Parlamentin ja neuvoston edustajat käyvät koko prosessin ajan neuvotteluita, jotka tekevät tämän mahdolliseksi. Sovittelukomitean käyttöön turvaudutaan vain muutamassa lainsäädäntöasiassa vuosittain.
Lähteet
Legislature of the European Union Procedimiento legislativo en la Unión Europea
Susan Leigh Foster
Susan Leigh Foster on yhdysvaltalainen professori ja tanssintutkija, joka työskentelee Kalifornian yliopistossa.
Foster kävi vuonna 2012 luennoimassa Suomessa Sivuaskel-festivaalilla.
Uusivuosi
thumb|[[Ilotulitus|Ilotulitukset ovat yleinen tapa juhlistaa vuodenvaihdetta. Kuva uudenvuodenyöltä 2004–2005 Zwickausta, Saksasta.]] thumb|Ilotulitus [[Jyväskylän Kauppakadulta kuvattuna uudenvuoden aikaan.]] Uusivuosi on juhla, jolla juhlistetaan vuoden vaihtumista, kun vanhan vuoden viimeinen päivä (uudenvuodenaatto) vaihtuu uuden vuoden ensimmäiseksi päiväksi (uudenvuodenpäivä). Uuttavuotta juhlitaan ympäri maailmaa eri tavoin esim. ilotulituksilla. Uuden vuoden alkaessa on tapana muistella menneen vuoden tapahtumia sekä tehdä suunnitelmia alkavan vuoden varalle. Uusivuosi yhteen kirjoitettuna tarkoittaa tapahtumaa, jota vietetään viimeisenä päivänä. Erikseen kirjoitettuna uusi vuosi viittaa koko seuraavaan vuoteen.
Nykyisessä länsimaisessa ajanlaskussa vuoden viimeinen päivä on 31. joulukuuta ja vuoden ensimmäinen päivä 1. tammikuuta. Uudenvuodenpäivä on Suomessa ja useissa muissa maissa yleinen pyhä- ja vapaapäivä.
Eri kulttuureissa
Eri maissa vuoden vaihdetta vietetään eri tavoin ja eri aikaan. Elinkeinollisista ja historiallisista syistä vuodenvaihde on ollut eri vuodenaikoina. Muinaisten babylonialaisten vuodenvaihde oli kevätpäiväntasauksena. Heillä oli myös toinen vuodenvaihde syyspäiväntasauksena. Egyptiläiset aloittivat vuoden kesäpäivänseisauksesta. Vuoden ensimmäisen päivän sijoittaminen tammikuun ensimmäiseen päivään on roomalainen käytäntö. Juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa vuosi vaihtuu eri aikoihin. Suomessa vuodenvaihde oli vanhastaan syksyllä kekrin aikoihin, kun maataloustyöt oli saatu päätökseen.
Länsimaat ja kristinusko
Roomalaiset alkoivat ennen ajanlaskun alkua viettää uutta vuotta tammikuun ensimmäisenä päivänä, kun aikaisemmin sitä oli vietetty maaliskuussa. Kristityt pyrkivät korvaamaan kalendae-juhlan jouluun liittyvällä paastopäivällä. Myöhemmin päivä nimettiin Jeesuksen ympärileikkaamisen muistopäiväksi ja sittemmin myös Jeesuksen nimipäiväksi. Katolinen kirkko viettää tammikuun ensimmäistä Neitsyt Marian juhlana kun taas luterilaiset ja ortodoksit Kristuksen ympärileikkaamisen muistoksi.
Juutalaisuus
Juutalainen vuosi vaihtuu syyspäiväntasauksen tienoilla. Juutalaisen perimätiedon mukaan maailma luotiin 7. lokakuuta vuonna 3761 eaa. (juliaanisen kalenterin mukaan).
Islam
Islamilaisessa kalenterissa ajanlasku aloitettiin 16. heinäkuuta 622. Islamilaisen perimätiedon mukaan profeetta Muhammad pakeni tuona päivänä Mekkasta Medinaan.
Kiinalainen uusivuosi
Vanhan kiinalaisen kalenterin mukainen vuodenvaihe on silloin, kun uusikuu sattuu toisen kerran talvipäivänseisauksen jälkeen. Aurinko on tällöin Eläinradalla Vesimiehen merkissä. Länsimaisen kalenterin mukaan kiinalainen uusivuosi sattuu tavallisimmin helmikuuhun, joskus tammikuun lopulle. Vuodet seuraavat toisiaan kuudenkymmenen vuoden jaksoissa. Vuodet nimetään ”taivaallisen rungon” ja ”maallisen oksan” merkkien perusteella.
Venäläinen uusivuosi
thumb|Pakkasukko
Venäjällä uusivuosi on paljolti ottanut kristillisenkin joulun aseman, sillä se on ajankohdaltaan lähempänä läntisen kristikunnan maissa vietettävää joulua kuin venäläis-ortodoksinen joulu – ortodoksiset kirkothan noudattavat Suomen ortodoksista kirkkoa lukuun ottamatta juliaanista kalenteria, joka on parisen viikkoa jäljessä gregoriaanista. Lahjoja jakava Pakkasukko kulkee venäläisellä kolmivaljaksella ja mukanaan hänellä on lapsenlapsensa Lumityttö eli Lumihiutaletyttö. Uudenvuodenyönä Pakkasukko ja Lumityttö tuovat lapsille lahjoja sekä toteuttavat ihmisten salaisia toiveita. Pakkasukko on Joulupukin vanha ystävä. Kotona uutta vuotta juhlittaessa kutsutaan paljon sukulaisia ja ystäviä pitkille juhlaillalliselle. Kuohuvia maljoja kohotetaan tunneittain siitä lähtien, kun uusi vuosi alkaa Venäjän kaukoidässä.
Suomalainen uusivuosi
Suomessa on juhlittu uutta vuotta keskitalven aikaan vasta noin 1300-luvulta alkaen ja virallisesti vasta 1500-luvulta alkaen.
Nykyään suomalaisen uudenvuoden juhlaruokiin kuuluvat esimerkiksi nakit ja perunasalaatti. Kun kello lyö kaksitoista, nostetaan maljat ja toivotetaan hyvää uutta vuotta. Uudenvuodenyönä ravintolat ovat täynnä ja järjestetään tansseja. Arvokkaaseen uudenvuoden viettoon kuuluvat ooppera ja teatteri. Uudenvuoden perinteeseen kuuluu myös tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe. Uuteenvuoteen kuuluu ilotulitteiden ampuminen. Eniten ilotulitteita ammutaan uudenvuodenaaton juuri vaihtuessa uudenvuodenpäiväksi. Viime vuosina ilotulitteiden paukuttelu on jo paikoin aloitettu uudenvuodenaaton vastaisena yönä.
Uudenvuodenaattona tai -yönä alkavan vuoden tapahtumia ennustetaan uudenvuodenkenkien valamisella.
Vuosituhannen vaihtuminen
Monissa maissa järjestettiin erilaisia juhlia vuosituhannen vaihteessa, kun 1000-luku vaihtui 2000-luvuksi. Myös Suomessa järjestettiin rumpu- ja tanssiesitys sekä Suomen suurin ilotulitusnäytelmä, jonka teki japanilainen Hanabi-ryhmä.
Vuoden vaihtuminen eri aikavyöhykkeillä
Seuraavassa taulukossa näkyy vuoden vaihtuminen maailmalla aikavyöhyke kerrallaan. Osa valtioista on jakautunut useammalle aikavyöhykkeelle. Tällöin kunkin vyöhykkeen kohdalla annetaan suluissa tarkemmat alueet valtion sisällä sekä mahdollinen aikavyöhykkeen nimi. Osalla valtioista on eri aikavyöhykkeillä sijaitsevia erillisiä itsehallintoalueita. Näiden kohdalla emämaa ilmoitetaan kursiivilla alueen nimen perässä. Eteläisellä pallonpuoliskolla sijaitsevat maat, joissa on vuodenvaihteen aikana käytössä kesäaika, on merkitty tähdellä.*
Sivuaskel
Sivuaskel on Suomessa järjestettävä nykytanssifestivaali. Se kestää viisi päivää, ja se pidetään Kaapelitehtaalla. Festivaalin järjestää Zodiak – Uuden tanssin keskus. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran 1996 ja alkuun joka toinen vuosi.