cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruutumonninen
Ruutumonninen (Scleromystax barbatus) on panssarimonnien heimoon kuuluva kalalaji. Lajia tavataan ainoastaan Brasiliassa. Ruutumonnisen kuvasivat tieteelle ensimmäisen kerran Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard vuonna 1824.
Fakty i kommentarii
Fakty i kommentarii on Ukrainan suosituin iltapäivälehti, jolla on yli 1,1 miljoonan levikki. Lehti on perustettu elokuussa 1997. Lehti on venäjänkielinen ja sen päämaja on Kiovassa.
Ruutumonninen
Koko ja ulkonäkö
Ruutumonninen voi kasvaa korkeimmillaan noin 10 senttimetrin mittaiseksi. Yleensä sen pituus on 5 cm.
Fakty i kommentarii
Lehden päätoimittaja on Oleksandr Švets. Hän on myös lehden omistaja.
Ruutumonninen
Levinneisyys ja elinympäristö
Ruutumonninen elää luonnonvaraisena kaikkialla Brasiliassa. Ruutumonnista pidetään myös akvaariokalana.
SourceForge
SourceForge on avoimen lähdekoodin ohjelmistokehittäjien verkkosivusto. Se tarjoaa projekteille verkkosivut, sekä työkaluja muun muassa versiohallintaan ja ohjelmointivirheiden käsittelyyn.
SourceForge oli aikanaan suurin ilmaiseksi tarjottava alansa palvelu, mutta sittemmin suuri osa projekteista on siirtynyt muihin palveluihin, kuten GitHubiin. Omistajanvaihdoksen jälkeen SourceForgen ylläpitäjät ottivat projektisivuja haltuunsa ja lisäsivät mainosohjelmia niiden latauslinkkien asennustiedostoihin, mikä johti monien projektien siirtymiseen pois SourceForgesta.
Historia
Verkkosivuston perusti VA Software (nyk. Geeknet) marraskuussa 1999. Sivuston ohjelmistoalusta oli alkujaan vapaata ohjelmistoa, jonka tuorein versio julkaistiin marraskuussa 2001. Tämän jälkeen ohjelmistoa myytiin nimellä SourceForge Enterprise Edition. Vuonna 2007 SourceForge myi ohjelmiston CollabNetille. Vuonna 2012 se otti käyttöön uuden Pythonilla kehitetyn Allura-alustan, jonka oikeudet lahjoitettiin Apache Software Foundationille ja se julkaistiin vapaana ohjelmistona.
Kesästä 2013 lähtien SourceForge ei ole enää tarjonnut suoria latauslinkkejä, vaan lataus noutaa ensin asennusohjelmiston, joka ennen varsinaista latausta näyttää mainoksia ja tarjoaa ladattavaksi useita ilmaisohjelmia tai kaupallisten ohjelmien testiversioita.
DevShare-mainosohjelma
Heinäkuussa 2013 SourgeForce ilmoitti tarjoavansa projektien vetäjille mahdollisuuden lisätä projektinsa DevShare-mainonnan piiriin. Kyseinen toiminto lisätään projektin asennustiedostoon, jossa se esittää mainoksia loppukäyttäjälle.
GIMP poisti ohjelmansa SourceForgesta vuoden 2013 marraskuussa asennustiedostoihin lisättyjen mainoksien takia.
Projektien kaappaukset
Toukokuussa 2015 GIMP huomasi SourceForgen ottaneen haltuun heidän vanhan projektisivunsa ja lisänneen ohjelman Windows-asennusohjelmistoihin haittaohjelmia.
1. kesäkuuta 2015 SourceForge ilmoitti, ettei ohjelmistojen asennustiedostoihin lisätä kolmannen osapuolen mainoksia ilman lupaa. Ilmoituksen jälkeen monet projektivetäjät huomasivat SourceForgen ylläpitäjien ottaneen haltuunsa heidän projektisivunsa. Kyseisiä projekteja ovat mm. Nmap, Notepad++ ja VLC media player.
Uusi omistaja
Tammikuussa 2016 sandiegolainen BIZX LLC osti Slashdot Median DHI Group Inc.:ilta (entinen Dice Holdings). Uusi omistaja ilmoitti helmikuussa 2016 lakkauttavansa DevShare-ohjelman ja haluavansa palauttaa palvelun maineen luotettavana.
Projektit
Sivusto on valinnut vuodesta 2002 lähtien "kuukauden projektin".
Rahavirrat
Sivusto saa rahaa verkkomainonnalla. Vuonna 2006 SourceForge ilmoitti tulojensa määräksi 6,5 miljoonaa dollaria. Vuonna 2009 vastaava summa oli 23 miljoonaa dollaria.
Vuonna 2015 rahavirtojen kasvattamiseksi ohjelmistojen asennuspaketteihin on lisätty haittaohjelmia kolmansilta osapuolilta.
Kritiikki
Osa SourceForgen uudistuksista on saanut paljon negatiivista palautetta projektien vetäjiltä, kehittäjiltä ja loppukäyttäjiltä.
SourceForgen sivusto on ollut estettynä kiinalaisille syyskuussa 2002, heinäkuussa 2008 sekä elokuussa 2012.
Sokolniki-urheilupalatsi
Sokolniki-urheilupalatsi on jäähalli Moskovan Sokolnikin kaupunginosassa Venäjällä. Se sijaitsee viidentoista minuutin kävelymatkan päässä Sokolnikin metroasemalta, aivan Sokolnikin puiston reunalla. Alun perin Sokolniki oli ulkojäärata. Ulkojäärata oli Moskovan ensimmäinen ja se avattiin 14. huhtikuuta 1956. Ulkojäärata katettiin vuonna 1973, saman vuoden Universiadeihin. Vuonna 1978 Sokolnikia alettiin jälleenrakentaa Moskovan Olympialaisiin. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta. Sokolnikin-urheilupalatsissa järjestettiin Olympialaisten käsipallo-ottelut. Sokolniki toimii KHL-liigaan osallistuvan jääkiekkoseura HK Spartak Moskovan kotihallina. Hallissa on 5 000 katsomopaikkaa.
SourceForge
Hyökkäykset sivustolle
Vuonna 2006 hakkerit yrittivät päästä käsiksi SourceForgen tietokantoihin, jonka jälkeen SourceForge kehotti käyttäjiään vaihtamaan salasanansa. Vuoden 2007 joulukuussa SourceForgen oli alhaalla sivustolle kohdistuneen hyökkäyksen johdosta.
Sokolniki-urheilupalatsi
Vuoden 1975 katastrofi
Kanadan Ontariosta oli saapunut 17-vuotiaiden nuorten jääkiekkojoukkue pelaamaan viisi ottelua paikallisia joukkueita vastaan. Matkan sponsoroi Wrigley-purukumi, ja purukumia oli tarkoitus jakaa kilokaupalla Moskovan lapsille. Sana anteliaista vieraista oli kirinyt kouluissa. Kolmannen ottelun loppusummerin soitua 10. maaliskuuta 1975 katsomossa olleet lapset juoksivat kohti bussille johtanutta ulko-ovea. Yhden kaaduttua portaissa toiset kompuroivat hänen päälleen. Ovi olikin lukossa ja sille ehtineet puristuivat kiinni toisiinsa. Syntynyttä kaaosta pahensi humalainen sähkömies, joka luuli yleisön jo poistuneen ja sammutti valot. Lapsia tukehtui kuoliaaksi.
SourceForge
Hyökkäykset sivustolle
27. tammikuuta 2011 suoritettu hyökkäys SourceForgen tiettyihin palvelimiin johti niiden väliaikaiseen sulkemiseen, jonka syystä CVS Hosting ja ViewVC toiminnot olivat poissa käytöstä.
Vuonna 2012 hyökkääjät pääsivät käsiksi latauspalvelimiin käyttäen hyväksi MySQL-haavoittuvuutta phpMyAdminin kautta.
Sokolniki-urheilupalatsi
Vuoden 1975 katastrofi
Valtion sensuurilaitos Glavlit kielsi kokonaan tapahtuman uutisoinnin. Kanadalaiset pelasivat lopulta ottelut loppuun ja palasivat kotimaahansa. Vasta vuosikausia myöhemmin kerrottiin uhreista ja siitä, että heistä valtaosa oli lapsia. Kuolleita sanotaan olleen 21 ja loukkaantuneita 25. Sokolnikin johtaja ja alueen miliisin johtaja saivat molemmat kolmen vuoden vankeustuomiot, mutta kaksikko armahdettiin pikaisesti. Humalaisen sähkömiehen henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt. Sokolnikiin suostuttiin panemaan uhreja kunnioittava muistoplakaatti vuonna 2013.
Black Manta
Black Manta, oikealta nimeltään David Hyde, on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Bob Haneyn ja Nick Cardyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1967 Aquaman -sarjakuvalehden numerossa 35. Hahmo tunnetaan Vesimiehen arkkivihollisena.
Sarjakuvassa
Alun perin Black Mantalla ei ollut taustatarinaa, mutta vuonna 1993 Aquaman sarjakuvalehden numerossa kuusi hänen kerrottiin varttuneen Baltimoressa, Marylandissa. Nuorena hän piti meren läheisyydessä leikkimisestä. Kerran ollessaan rannalla hän joutui siepatuksi veneeseen ja seksuaalisesti hyväksikäytetyksi. Poika huomasi lähellä olleen Vesimiehen ja hänen delfiininsä, ja yritti viittoilla apua, mutta sankari ei huomannut poikaa. Hän joutui puolustamaan itseään väkivaltaisesti tappamalla puukolla yhden kiduttajistaan. Selvittyään traumaattisesta kokemuksesta hän alkoi vihata merta ja erityisesti Vesimiestä.
Toinen taustatarina kerrottiin vuoden 2003 Aquaman sarjakuvalehden numerossa kahdeksan. Tarinassa pelkkänä Davidina tunnettu poika oli autistinen orpo, joka sijoitettiin Arkhamin mielisairaalaan. Poika tunsi olonsa miellyttäväksi jääkylmässä vedessä, kun taas puuvillalakanat aiheuttivat hänelle tuskallisia kipuja. Tämä johti myös hämmennykseen Arkhamissa, sillä lääkärit eivät tienneet pojan autismista ja päätyivät aina sitomaan Davidin sänkyyn. Sittemmin hän kiinnostui erityisen paljon Vesimiehestä nähtyään tämän televisiossa.
Lepakkokärpäset
Ruokaillessaan kärpänen kääntää päänsä 180 astetta alaspäin ja työntää imukärsänsä isännän ihon läpi. Samalla se asettautuu jyrkkään kulmaan isännän karvojen sekaan, minkä seurauksena ruokailevan eläimen takaruumiin pää yleensä näkyy karvapeitteen ulkopuolelle. Lepakkokärpäset voivat purra myös ihmistä. Purema on kivulias ja siitä jää jälki. Lepakkoja kärpästen pistot eivät kuitenkaan näytä häiritsevän. Lepakkokärpästen isäntäspesifisyys on huonosti tunnettua, mutta malesialaisille lepakoille tehdyssä kartoituksessa 64% Nycteribiinae-lajeista esiintyi vain tietyllä lepakkolajilla. Lepakkokärpäset saattavat toimia sairauksien vektoreina.
Black Manta
Sarjakuvassa
David joutui myöhemmin koekaniiniksi kokeiluasteella olleeseen hoitomenetelmään, joka vaikutti parantavan sairauden, mutta jätti hänet väkivaltaiseksi. Hoidon päätyttyä David tappoi lähellä olleet tiedemiehet ja pakeni Arkhamista.
Kasvettuaan aikuiseksi David suunnitteli asun pääosin mustasta märkäpuvusta ja otti ison ötökkää muistuttavan kypärän, jolla hän kykeni ampumaan säteitä silmistään. Hän otti nimekseen Black Manta ja värväsi itselleen naamioidun armeijan, josta tuli pahamaineinen joukko Atlantiksessa. Sittemmin Black Mantasta tuli useiden vuosien ajaksi Vesimiehen pahin vihollinen, joka yritti päästä eroon sankarista ja saada enemmän valtaa itselleen Atlantiksessa. Hän muun muassa tappoi Vesimiehen pojan Arthur Curry Juniorin, jonka seurauksena Vesimies jäi hautomaan kostoa. Myöhemmin Black Manta muunnettiin rauskun ja ihmisen risteytykseksi. Hän jatkoi kuitenkin vanhan asunsa pitämistä peittääkseen uuden ulkomuotonsa.
Lepakkokärpäset
Lepakkokärpästen lisääntyminen, kuten muukin niiden biologia, tunnetaan huonosti. Hedelmöitys on sisäinen ja toukat elävät muiden täikärpästen tapaan naaraskärpäsen sisällä ja käyttävät ravinnokseen naaraan rauhasten tuottamaa eritettä. Kussakin naaraassa on vain yksi toukka kerrallaan. Toukkavaiheita on kärpäsille tyypilliseen tapaan kolme. Toukat siirtyvät naaraan ulkopuolelle vasta koteloituessaan ja kotelovaihe kestää 3–4 viikkoa. Kotelot sijaitsevat lepakoiden lepopaikan seinillä.
Black Manta
Sarjakuvassa
Kolmannessa taustatarinassa Vesimies tappoi Davidin isän kostoksi tämän isän taposta. Siitä lähtien David vannoi kostoa ja aikoi tappaa Vesimiehen. Tämän jälkeen hän valmisti Black Manta -pukunsa ja loi alter egonsa.
Lepakkokärpäset
Lähteet
Suurin osa artikkelista perustuu katsaukseen Carl W. Dick and Bruce D. Patterson: "Bat flies: Obligate ectoparasites of bats". Micromammals and Macroparasites; sivut 179–194. Springer 2006
Black Manta
The Superman/Aquaman Hour of Adventure
Ted Knight oli Black Mantan äänenä vuosina 1967-1968. Black Manta teki sarjassa ensi esiintymisensä jaksossa "Menace of the Black Manta". Hän toimi pääosin yksin ja käytti apunaan rauskumiehiä. Black Manta useimmiten kulki mustalla rauskualuksellaan pitkin merta.
Iksan
Iksan (, hanja 益山市) on kaupunki Etelä-Korean Pohjois-Jeollan maakunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 180 kilometriä Soulista etelään. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 300 479.
Black Manta
The Superman/Aquaman Hour of Adventure
Avausjaksossaan hän yritti päästä eroon Vesimiehestä hypnotisoimalla valaan, joka yritti käydä Vesimiehen kimppuun. Sillä välin Black Manta yritti ryöstää erään laivan koralliliutalla, mutta Vesimies yhdessä Vesipojan kanssa estivät hänen aikeensa.
Kolmannen kerran hän esiintyi jaksossa 19 "The Trio of Terror", jossa Black Manta teki yhteistyötä Vassan ja The Brainin kanssa. Black Manta ja Vassa olivat lähinnä syöttinä, kun Black Manta yritti tuhota Atlantista. Kaksikko lopulta palasi takaisin piilopaikkaansa, jonne myös Vesimies ilmaantui. The Brain nappasi Vesimiehen, mutta ei saanut pidettyä häntä vangittuna, jonka johdosta Black Manta tuhosi The Brainin aluksen. Yritettyään paeta Vassa tuhosi Black Mantan aluksen.
Neljäs esiintyminen tapahtui jaksossa "The Devil Fish", jossa Black Manta huomaa Vesimiehen liittolaisen Mark Bartholomewin vedenalaisen aluksen (Sea Devil), joka kulkee yhtä nopeasti, kuin hävittäjät taivaalla, lisäksi se on erittäin kestävä pystyessään murtamaan kallioita. Hän kaappaa aluksen teräsverkolla, mutta Vesimiehen kutsumien kalojen ansiosta he rikkovat verkon, jonka myötä se pääsee karkuun. Black Mask suuntaa kohti piilopaikkaansa, jonne Mark on matkalla jahdatessaan Black Mantaa. Vesimies kuitenkin saapuu pilaamaan Black Mantan suunnitelman ja he palaavat kotiin.
Isernia
Isernia on kaupunki Molisen alueella Italiassa, ja se on Isernian maakunnan pääkaupunki. Kaupungin tärkein nähtävyys on kirkko Cattedrale di San Pietro. Kirkon paikalla on ollut temppeli jo ennen ajanlaskun alkua. Temppelin jäänteet löydettiin arkeologisissa kaivauksissa. Kirkko on tuhoutunut monissa maanjäristyksissä vuosisatojen aikana. Myös toisen maailmansodan aikaiset pommitukset vaurioittivat kirkkoa.
Black Manta
Superystävät
The All-New Super Friends Hour animaatiossa Black Manta tunnettiin pelkästään nimellä Manta ja sen asu oli normaalin mustan sijaan oliivinruskea. Seuraavassa Superystävät sarjassa Black Manta oli Tuomion Legioonan jäsen. Hahmon äänenä toimi Ted Cassidy.
Justice League Unlimited
thumb|220px|Black Manta sarjassa [[Justice League Unlimited.]] Black Manta esiintyi Justice League Unlimitedissa vierailevana hahmona, jossa hahmon äänenä toimi Michael Beach.
Sarjassa hahmo tunnettiin nimellä Devil Ray (suom. Paholaisrausku), koska sarjan käsikirjoittajan Dwayne McDuffien mukaan hahmon nimen oikeudet oli varattu jo Aquaman pilottijaksolle. Sarjassa Devil Ray oli Superrikollisten Salaisen Yhteisön jäsen. Hän auttoi muun muassa Gorilla Groddia varastamaan jäävuoreen jäätyneen viikinkilaivan yhdessä Killer Frostin, Helleaallon ja Gigantan kanssa. Heidät kuitenkin myöhemmin kukistettiin ja vangittiin.
Viikon sisällä Devil Ray pakeni vankilasta ja palasi Tuomion Legioonaan. Hänen seuraava tehtävänsä oli johtaa hyökkäystä Nanda Parbatin temppeliin, jossa hän näennäisesti tappoi siellä olevan mestarin ja varasti Nanda Parbatin sydämen, mikä ansaitsi itsensä Deadmanin vihan, joka ryhtyi ottamaan takaisin sydämen ja kostamaan kaikkien pyhäkössä olleiden munkkien kuoleman. Gorilla Cityn piirityksen aikana Devil Ray joutui taisteluun Ihmenaista vastaan, jonka ruumista Deadman hallitsi kostaakseen. Deadman iski hänet melkein kuoliaaksi tuuman sisällä hänen elämästään, mutta säästi hänet päättäessään, että kosto olisi vain vastoin hänen isäntänsä uskomuksia. Devil Ray ei ymmärtänyt mitä oli tapahtunut, koska hän ajatteli, että Ihmenainen itse oli melkein tappanut hänet, ja siksi hän yritti tappaa hänet jopa sen jälkeen, kun Legioona oli tuhottu. Ennen kuin hän ehti ampua laukauksen, Deadman otti Batmanin ruumiin hallintaansa ja käytti lähellä olevaa asetta ampuakseen hänet. Aseen isku heitti Devil Rayn taaksepäin ja päin sähköputkea, josta vapautunut energia tappoi hänet. Hänen vahingossa tapahtuva kuolemansa (Deadman aikoi vain pysäyttää hänet, ei tappaa) epätasapainotti Deadmanin kharmisen asteikon ja hengen oli pakko jäädä tälle tasolle, kunnes hän oli sovittanut tekonsa.
Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama
Black Mantalla oli cameorooli animaatioelokuvassa Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama, jossa hän näkyi elokuvan lopussa vilaukselta.
Batman – pelottomat
thumb|220px|Black Manta sarjassa [[Batman – pelottomat.]] Kevin Michael Richardson toimi Black Mantan äänenä Batman – pelottomat sarjassa, jossa hän oli vierailevana hahmona. Ensiesiintymisensä Black Manta teki joulukuussa 2008 jaksossa "Evil Under the Sea!".
Black Manta on sarjassa palkkamurhaaja, jonka muun muassa Merimestari palkkasi tappaakseen Vesimiehen. Black Manta kuitenkin pettää Merimestarin, joka onnistui nappaamaan Vesimiehen ja yrittää tuhota Atlantisin. Merimestari kuitenkin vapauttaa Vesimiehen, jotka päättävät pysäyttää Batmanin kanssa Black Mantan aikeet.
Black Manta tekee toisen esiintymisensä sarjan jaksossa "Enter the Outsiders!". Lyhyessä esiintymisessä Batman ja B'wana Beast pysäyttävät hänen ryöstöaikeensa.
Kolmannen kerran hän esiintyy jaksossa "Game Over for Owlman", jossa Black Manta liittyy Owlmanin johtamaan rikollisjärjestöön. Batman kuitenkin estää heidän aikeensa vallata rinnakkaisuniversumin. Black Manta tekee myös muutaman pienen roolin jaksoissa "Night of the Huntress" ja "Deep Cover for Batman".
Superman/Batman: Public Enemies
Black Mantan toinen animaatioelokuvarooli oli ensimmäisen tapaan Superman/Batman: Public Enemiesissä cameorooli. Hän näkyi hetkellisesti yrittäessään muiden rikollisen kanssa napata Teräsmiehen ja Batmanin Lex Luthorin asettaman palkkion vuoksi.
Young Justice
Black Manta esiintyi Young Justice animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Khary Payton. Sarjassa Black Manta oli Kaldur'ahmin isä ja Valo-järjestön agentti ja myöhemmin hänet valittiin järjestön johtoon toisella kadella. Sarjan kolmannella kaudella Black Manta liittyi Suicide Squad järjestön jäseneksi.
JLA Adventures: Trapped in Time
Black Manta esiintyi animaatioelokuvassa JLA Adventures: Trapped in Time, jossa häntä ääninäytteli Kevin Michael Richardson.
Justice League: Throne of Atlantis
Black Manta esiintyi animaatioelokuvassa Justice League: Throne of Atlantis, jossa häntä ääninäytteli Harry Lennix.
Suicide Squad: Hell to Pay
Black Manta esiintyi cameo-roolissa animaatioelokuvassa Suicide Squad: Hell to Pay, jossa häntä ääninäytteli Dave Fennoy.
Televisiossa
Black Manta esiintyi televisiosarjassa Smallville jaksossa "Prophecy".
Elokuvissa
Black Manta esiintyi elokuvassa Aquaman, jossa häntä esitti Yahya Abdul-Mateen II. Black Manta esiintyi myös elokuvan jatko-osassa Aquaman and the Lost Kingdom. Elokuvissa hänen nimeksi on kerrottu David Kane.
Mansikkalajikkeet
Viljeltyjä puutarhamansikan lajikkeita on useita; yleisimmät Suomessa viljellyt ovat:
Kasvatettuja mansikoita myydään marjakojuissa, mutta suosittua on myös käydä poimimassa marjaa itse. Itsepoimintatiloja on ympäri Suomen, pääkaupunkiseutua myöten.
Kaj Martin
Kaj "Dry" Martin on Kemistä kotoisin oleva suomalainen muusikko. Hän on soittanut uransa aikana useissa eri yhtyeissä, kuten Matthews, Seitsemän seinähullua veljestä ja Juice. Lisäksi hän on soittanut mm. Mikko Alatalon ja Kari Peitsamon levyillä.
Lähteet
Väylä
Jésus Iglesias
Jésus Ricardo Iglesias (22. helmikuuta 1922 – 11. heinäkuuta 2005) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Etelä-Amerikan sarjat
Iglesias aloitti uransa ajamalla Etelä-Amerikassa Fuerza Libre ja Fuerza Limitada -sarjoja vuosina 1949-1959. Hän ajoi sarjoissa ennen Formula 1:iä Plymouthin autoilla ja paluunsa jälkeen Chevroletilla. Hän menestyi sarjoissa ja voitti Limitadan mestaruuden vuonna 1951 ja Libren vuosina 1952,1956 sekä 1958-59.
Formula 1
Jésus Iglesias osallistui Gordini-tallin autolla yhteen Formula 1 -osakilpailuun, kotikisaansa Argentiinan GP:hen. Kilpailu päättyi kuitenkin vaihteiston hajoamiseen eikä Iglesias saavuttanut urallaan yhtään pistettä.
Terry Pratchett
Terence David John ”Terry” Pratchett (28. huhtikuuta 1948 Beaconsfield, Buckinghamshire, Englanti – 12. maaliskuuta 2015 ) oli englantilainen fantasiakirjailija, joka tunnetaan parhaiten Kiekkomaailma-sarjasta. Hänen teoksiaan on myyty yli 55 miljoonaa kappaletta, ja niitä on käännetty kymmenille kielille, myös suomeksi. Suomeksi kirjoja on kustantanut Karisto, ja suomennoksia on painettu yli 200 000 kappaletta.
Elämä ja ura
Pratchettin ensimmäinen julkaisu oli novelli "The Hades Business", jonka hän kirjoitti koululehteen 13-vuotiaana. Se julkaistiin uudelleen Science Fantasy -lehdessä vuonna 1963. Pratchettin toinen julkaistu teksti oli novelli "Night Dweller", joka ilmestyi marraskuussa 1965 New Worlds -lehden numerossa 156.
Peruskoulun jälkeen Pratchett aloitti opinnot High Wycomben teknillisessä koulussa. Koulun päätyttyä vuonna 1965 Pratchett sai työpaikan paikallisesta lehdestä. Myöhemmin hän työskenteli monissa lounaisenglantilaisissa paikallislehdissä, muun muassa Western Daily Pressissä ja Bath Chroniclessa.
thumb|200px|left|Terry Pratchett vuonna 2005 [[Worldconissa Glasgow’ssa.]] Toimittaja-aikoinaan Pratchett haastatteli Peter Bander van Durenia, joka oli Colin Smythe Ltd -kustantamon johtajia. Pratchett mainitsi van Durenille kirjoittaneensa kirjan nimeltään The Carpet People. Se julkaistiin vuonna 1971. Vuonna 1980 Pratchett ryhtyi Sähköntuottajien liiton (Central Electricity Generating Board) tiedottajaksi. Hän irtisanoutui liitosta 1987 havaittuaan ansaitsevansa elantonsa kirjailijana. Siitä lähtien hän julkaisi kahden kirjan vuosivauhtia.
Jossakin vaiheessa arvioitiin, että kaikista Britanniassa myydyistä romaaneista yksi prosentti oli Pratchettin kirjoittamia, tosin arvio tehtiin ennen J. K. Rowlingin Harry Potter -sarjan ilmestymistä.
Pratchett on maininnut yhdeksi suurimmista vaikuttajistaan kirjoittamisessa ja siihen suhtautumisessa suomalaisen Muumi-kirjailijan Tove Jansson.
Yli 40 teosta käsittävä Kiekkomaailma-sarja on humoristisista fantasiakirjoista koostuva teossarja, joka parodioi yhteiskunnan ilmiöitä. Kiekonmuotoinen maailma liikkuu avaruudessa eteenpäin neljän jättiläiselefantin selässä. Elefantteja kuljettaa valtava kilpikonna. Sarjan 41. teos The Shepherd’s Crown ilmestyi postuumisti syksyllä 2015.
Pratchettin kirjoista on laadittu televisioon kaksi animoitua ja kolme näyteltyä minisarjaa. Animoiduista ensimmäinen sarja pohjautuu kirjaan Elävää musiikkia ja toinen Noitasiskoksiin. Näytellyistä kaksiosaisista sarjoista ensimmäinen sarja pohjautuu Valkoparta Karjupukki -kirjaan, toinen Magian väriin ja Valon tanssiin ja kolmas romaaniin Posti kulkee. BBC julkaisi The Watch -nimisen TV-sarjan vuonna 2020 joka pohjautuu löyhästi Kiekkomaailman Vartiosto-kirjoihin.
Pratchett oli suuri humanisti, jonka British Humanist Association valitsi vuoden 2013 humanistiksi ("Humanist of the Year"). Pratchettin tytär Rhianna Pratchett (s. 1976) on fantasiakirjailija ja journalisti.
Vuonna 2007 Terry Pratchettilla todettiin eräs Alzheimerin taudin harvinainen varhainen muoto, mutta hän jatkoi kirjoittamista aivan viimeiseen asti. Hänen keskeneräiset teoksensa sisältävä kovalevy tuhottiin elokuussa 2017, kuten Pratchett oli ennen kuolemaansa toivonut.
Luettelo Crichton-Vulcanilla ja Wärtsilän Turun telakoilla valmistetuista aluksista
Luettelo Crichton-Vulcanilla ja Wärtsilän Turun telakoilla valmistetuista aluksista kattaa vuosina 1924–1989 (1990, 1991) Crichton-Vulcanilla (myöhemmältä nimeltään Wärtsilä Turun Telakka) sekä Wärtsilä Pernon telakalla valmistetut alukset.
Attalos I
Attalos I Soter (269–197 eaa.) oli nykyisessä Turkissa sijainneen kaupunkivaltio Pergamonin hallitsija vuosina 241 eaa.–197 eaa. Attaloksen isän serkku Eumenes I adoptoi hänet ja teki hänestä perillisensä. Attalos oli ensimmäinen attalidien hallitsijasuvun jäsen, joka julistautui kuninkaaksi. Hänen vanhempansa olivat Attalos ja seleukidiprinsessa Antiokhis.
Attalos saavutti tärkeän voiton galatialaisista, jotka olivat tunkeutuneet Traakiasta Vähään-Aasiaan. Galatialaiset olivat ryövänneet Vähää-Aasiaa vuosia, ilman että kukaan olisi pystynyt pysäyttämään heitä. Voittonsa ansiosta Attalos sai lisänimen Soter, joka tarkoittaa "pelastajaa". Voittonsa jälkeen hän julistautui myös kuninkaaksi.
Attalos oli rohkea ja kyvykäs kenraali sekä Rooman valtakunnan uskollinen liittolainen. Hän oli tärkeässä osassa ensimmäisessä ja toisessa makedonialaissodassa Filippos V:tä vastaan. Hän teki laivastonsa kanssa useita sotaretkiä Makedonian alaisille alueille Aigeianmerellä. Ensimmäisen makedonialaissodan aikana Attalos valtasi Aiginan saaren Pergamonille. Toisen sodan aikana Andros joutui Pergamonin valtaan. Attalos oli joutua Filippoksen vangiksi kahdesti, mutta pääsi hädin tuskin pakenemaan.
Attalos kuoli toisen makedonialaissodan loppupuolella 72-vuotiaana saatuaan muutama kuukautta aikaisemmin sydäninfarktin. Attaloksen jälkeen kuninkaaksi tuli hänen poikansa Eumenes II.
Nuoruus
Attaloksen nuoruudesta tiedetään hyvin vähän. Historioitsija Strabon kertoo, että hänen isänsä oli myös nimeltään Attalos ja että hänen äitinsä nimi oli Antiokhis. Nykyään uskotaan, että Attaloksen isä oli attalidien hallitsijasuvun perustajan Filetairoksen veljenpoika. Strabonin mukaan Attaloksen isä olisi ollut Filetairoksen veli, mutta nykyään arvellaan, että Strabon on hypännyt yhden sukupolven yli. Filetairoksen seuraaja Eumenes I oli Filetairoksen toisen veljen poika, siis vanhemman Attaloksen serkku. Vanhempi Attalos voitti Olympiassa hevoskilpailun, ja hänen kunniakseen pystytettiin Pergamonissa patsas. Isä kuoli Attaloksen ollessa vasta lapsi, joskus ennen vuotta 241 eaa., minkä jälkeen Eumenes I adoptoi nuoren sukulaisensa.
Attaloksen äiti Antiokhis oli luultavasti sukua seleukidien hallitsijasuvulle (hän oli ehkä Seleukos I:n lapsenlapsi). Hänen avioliittonsa Attaloksen isän kanssa oli varmasti Filetairoksen järjestämä. On oletettu, että lapseton Filetairos olisi suunnitellut Attaloksen isästä seuraajaansa. Filetairos valitsi kuitenkin seuraajakseen veljenpoikansa Eumeneen, koska Attalos oli vielä liian nuori hallitsijaksi.
Galatialaisten kukistaminen
thumb|right|300px|[[Kuoleva galli (patsas)|Kuoleva galli. Roomalainen kopio kreikkalaisesta veistoksesta.]] Pausaniaksen mukaan Attaloksen suurin saavutus oli galatialaisten (Γαλάται) kukistaminen. Galatialaiset olivat kelttejä, jotka olivat hyökänneet Vähään-Aasiaan 300-luvun lopulla. He valtasivat Anatolian keskiosan, jota alettiin kutsua Galatiaksi uusien tulokkaiden mukaan. Kreikkalaiset ja roomalaiset yhdistivät galatialaiset Galliassa asuneisiin galleihin. Eumenes I:n aikana Pergamon joutui maksamaan galatialaisille pakkoveroa, mutta Attalos lopetti veron maksamisen. Tämän takia galatialaiset hyökkäsivät Pergamonia vastaan, mutta Attalos kukisti heidän joukkonsa jossain Kaikosjoen yläjuoksulla käydyssä taistelussa. Voittonsa jälkeen Attalos otti itselleen lisänimen "Pelastaja" (Soter) ja julisti itsensä kuninkaaksi. Galatialaisten kukistaminen loi hänelle legendaarisen maineen Kreikan puolustajana barbaareja vastaan. Myöhemmin syntyi jopa tarina siitä, kuinka eräs oraakkeli oli ennustanut tapahtuneen jo sukupolvea aikaisemmin. Voittonsa kunniaksi Attalos rakennutti Pergamonin akropolille votiivimonumentin, johon kuului tunnettu kuolevaa gallia esittävä patsas. Siitä on säilynyt roomalainen kopio.
Valloitukset Vähässä-Aasiassa
thumb|200px|left|Attaloksen hallituskauden aikana lyöty kolikko, jossa Attaloksen sedän Filetairoksen kuva. Takapuolella istuvan Athenen kuva.
Muutama vuosi Kaikoksen taistelun jälkeen galatialaiset hyökkäsivät jälleen Pergamoniin. Tällä kertaa heidän liittolaisenaan oli Antiokhos Hieraks, Persian kuninkaan Seleukos II:n nuorempi veli ja seleukidien Vähän-Aasian alueiden hallitsija. Attalos kukisti galatialaiset ja Antiokhoksen ensin Afrodisionin taistelussa ja myöhemmin toisessa taistelussa, joka käytiin jossain idempänä. Tämän jälkeen Attaloksen joukot kukistivat Antiokhoksen vielä Hellespontoksen Fryygiassa käydyssä taistelussa. Antiokhos oli ehkä paennut appensa, Bithynian kuninkaan Ziaelaan luokse. Attalos voitti Antiokhoksen myös Sardiksen lähellä vuoden 228 eaa. keväällä. Ratkaiseva taistelu käytiin Maiandros-jokeen laskevan Harpasos-joen rannalla Etelä-Kaariassa.
Voittojensa ansiosta Attalos sai valtaansa kaikki seleukidien omistamat alueet Vähässä-Aasiassa Taurusvuorien pohjoispuolella. Seleukidien uusi kuningas Seleukos III yritti monta kertaa vallata takaisin menetetyt alueet, mutta Attalos sai kuitenkin pidettyä alueet hallussaan. Vuonna 223 eaa. Seleukos ylitti itse Taurusvuoret armeijansa kanssa, mutta joutui heti salamurhan kohteeksi. Seleukoksen sotapäällikkö Aksaios otti armeijan johtoonsa, ja hänelle tarjottiin kuninkuutta, mutta hän kieltäytyi. Siksi Seleukoksen seuraajaksi tuli hänen pikkuveljensä Antiokhos III. Antiokhos nimitti Aksaioksen Vähän-Aasian maaherraksi, ja tämä valtasikin pian takaisin Attalokselle menetetyt alueet. Polybioksen mukaan Aksaios oli pian sulkenut Attaloksen "Pergamonin muurien taakse". Jonkin ajan kuluttua Aksaios julisti itsensä kuninkaaksi ja kapinoi Antiokhosta vastaan.
11. kesäkuuta
11. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 162. päivä (163. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 203 päivää.
Attalos I
Valloitukset Vähässä-Aasiassa
Muutaman rauhallisen vuoden jälkeen Attalos sai vallattua takaisin osan menettämistään alueista vuonna 218 eaa., kun Aksaios oli sotimassa Selgessä Taurusvuorten eteläpuolella. Attaloksen apuna oli myös traakialaisia kelttejä. Aksaios palasi kuitenkin vuonna 217 eaa. jatkamaan sotaa Attalosta vastaan.
Bore I
Bore I voi tarkoittaa seuraavia laivoja:
11. kesäkuuta
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 10. kesäkuuta, 12. kesäkuuta
Attalos I
Valloitukset Vähässä-Aasiassa
Vuonna 216 eaa. Antiokhos teki liiton Attaloksen kanssa Aksaiosta vastaan. Antiokhos johti armeijansa Tarsusvuorien yli ja piiritti Sardista, jonne Aksaios pakeni. Sardis vallattiin vuonna 214 eaa., mutta kaupungin linna jäi valtaamatta. Juonen ansiosta Aksaios saatiin vangittua, ja hänet määrättiin heti teloitettavaksi. Vuoteen 213 eaa. mennessä Antiokhos oli saanut vallattua takaisin kaikki Vähässä-Aasiassa menettämänsä alueet.
Ensimmäinen makedonialaissota
thumb|right|400px|Pergamonin sijainti.
Kärsittyään idässä tappion Attalos suuntasi katseensa länteen. Kreikassa Pergamonin vallan kasvun suurin este oli Makedonian kuningas Filippos V. Ehkä tämän takia Attalos oli liittoutunut Filipposta vastustavan Aitolian liiton kanssa joskus ennen vuotta 219 eaa. Aitolian liittoon kuului useita kaupunkivaltioita Kreikan keskiosassa sijaitsevassa Aitoliassa. Attalos kustansi erään aitolialaisen linnoituksen Kalydoniassa, Achelous-joen suulla sijainneessa Elaeuksessa.
Vuonna 215 eaa. Filippos solmi vuorostaan liiton Karthagon sotapäällikön Hannibalin kanssa. Tämä taas aiheutti huolta Roomassa, joka juuri oli käymässä toista puunilaissotaa Karthagoa vastaan. Vastapainoksi Rooma liittoutui aitolialaisten kanssa vuonna 211 eaa. Roomalaiset ottivat mukaan myös joitakin aitolialaisten liittolaisia, ja Attalos oli yksi näistä. Tämän jälkeen Attalos valittiin yhdeksi Aitolian liiton strategokseksi eli sotapäälliköksi. Attaloksen joukkoja oli luultavasti mukana valloittamassa Aiginan saarta vuonna 210 eaa., ja Attalos käytti myöhemmin Aiginaa tukikohtanaan Kreikassa.
Attaloksen oli tämän jälkeen pakko palata Vähään-Aasiaan. Hän oli saanut kuulla, että Bithynian kuningas Prusias I, joka oli avioliiton kautta sukua Filippoksen kanssa, aikoi hyökätä Pergamonia vastaan. Attalos kiirehti joukkoineen kotiin. Pian myös Rooman joukot lähtivät Kreikasta, koska ne olivat onnistuneet päätehtävässään eli estäneet Filipposta auttamasta Hannibalia. Vuonna 206 eaa. aitolialaiset sopivat Filippoksen kanssa rauhasta. Filippoksen sanelema rauhansopimus solmittiin Foenikeessä vuonna 205 eaa. Se lopetti myös Pergamonin ja Bithynian välisen sodan ja antoi Pergamonin pitää Aiginan saaren.
Magna Mater
Foenikeen rauhan jälkeen vuonna 205 eaa. roomalaiset kääntyivät Attaloksen puoleen erään uskonnollisen asian takia. Roomassa oli tuolloin nähty epätavallisen paljon tähdenlentoja, ja Sibyllan ennustuskirjoista oli löytynyt rivejä, joiden mukaan vihollinen hyökkäisi ulkomailta Italiaan, mutta hänet kuitenkin voitettaisiin, jos Mater Idaea tuotaisiin Roomaan. Toinen puunilaissota oli vielä käynnissä ja ennustuksen nähtiin viittaavan Hannibaliin. Mater Idaea yhdistettiin Fryygian äitijumalaan Kybeleen, ja koska Attalos oli roomalaisten ainut liittolainen Aasiassa, roomalaiset pyysivät häneltä apua. Entinen konsuli M. Valerius Laevinus lähetettiin Pergamoniin muiden korkea-arvoisten lähettiläiden kanssa. Attalos otti roomalaiset vastaan avosylin ja vei heidät Pessinukseen Fryygiassa, jossa hän antoi heille pyhän kiven, jota paikalliset pitivät jumaläitinä. Roomalaiset veivät kiven Roomaan, jossa jumalatar myöhemmin tuli tunnetuksi nimellä Magna Mater.
Uusi sota Makedoniaa vastaan
Vuonna 201 eaa. Filippos hyökkäsi Aigeianmerelle ja valtasi Samoksen ja siellä olleen egyptiläisen laivaston. Hän alkoi myös piirittää Khioksen saarta.
Filippoksen hyökkäys sai Attaloksen liittoutumaan Rhodoksen, Byzantionin ja Kyzikoksen kanssa. Polybius kertoo, että Khioksen ja mantereen välisessä salmessa käytiin suuri meritaistelu. Makedonialaisilla oli 53 suurempaa sotalaivaa ja yli 150 pienempää alusta. Liittolaisilla oli 65 sota-alusta ja jonkin verran pienempiä laivoja. Taistelun aikana Attaloksen kolme laivaa joutuivat Filippoksen takaa-ajamiksi ja erilleen muusta laivastosta. Pakon edessä Attaloksen oli rantauduttava ja paettava maitse. Taistelu päättyi ilman selvää voittajaa.
Filippos jatkoi sotaa hyökkäämällä Pergamonia vastaan. Hän ei kuitenkaan saanut helposti puolustettavaa kaupunkia vallattua, koska Attalos oli antanut vahvistaa sen puolustuksia. Filippoksen joukot tuhosivat kaupungin ulkopuolella olleet temppelit ja alttarit. Samalla Attalos ja Rhodos lähettivät Roomaan lähettiläitä pyytämään apua Filipposta vastaan.
Toinen makedonialaissota
thumb|right|Attalos I:stä esittävä patsas.
Vuonna 200 eaa. Attalos sekaantui toiseen makedonialaissotaan. Sota alkoi, kun akarnanialaiset hyökkäsivät Makedonian tukemana Attikaan. Ateena, joka oli tähän asti pysynyt erossa sodasta, lähetti avunpyynnön Filippoksen vihollisille. Attalos oli tuolloin laivastoineen Aiginassa. Attalos matkusti Ateenaan, jonne saapui myös roomalainen lähetystö, ja ateenalaiset ottivat heidät lämpimästi vastaan.
Konsuliksi valittu Sulpicius Galba sai roomalaiset julistamaan sodan Filipposta vastaan ja pyysi, että Attaloksen laivasto auttaisi roomalaisia. Vuoden 199 eaa. keväällä roomalaiset ja pergamonilaiset valtasivat Androksen saaren Kykladeilla. Attalos sai liittää saaren valtakuntaansa, ja roomalaiset saivat saarelta otetun sotasaaliin. Liittolaiset tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Kythnosta vastaan ja jatkoivat sieltä ryöstämään elintarvikkeita Magnesian edustalla sijaitsevalta Skiathokselta. Sieltä he jatkoivat pohjoiseen Mendeen, jossa laivat joutuivat myrskyyn. Maalla liittolaiset kärsivät tappion Kassandreiassa Makedoniassa, mutta he jatkoivat koilliseen Makedonian rannikkoa pitkin Akanthokseen, joka vallattiin. Sieltä joukot palasivat Euboiaan laivat täynnä saalista.
Palattuaan sotaretkeltä Attalos ja roomalaisten sotapäällikkö tapasivat aitolialaiset Herakleiassa. Aitolialaiset vaativat Attalokselta joukkoja, joita hänen olisi aikaisemman sopimuksen mukaan pitänyt toimittaa. Attalos ei suostunut, koska aitolialaisetkaan eivät olleet auttaneet häntä, kun Filippos oli hyökännyt Pergamoniin kaksi vuotta aikaisemmin. Roomalaiset ja Attalos päättivät jatkaa sotatoimia Filipposta vastaan. Aluksi he valtasivat Oreuksen piirityksen jälkeen. Kuten aikaisemminkin, Attalos sai itse kaupungin sen jälkeen, kun roomalaiset olivat ottaneet kaupungista vankeja ja sotasaalista. Tämän jälkeen Attalos otti osaa Eleusiin mysteereihin ja palasi Pergamoniin kahden vuoden poissaolon jälkeen.
Vuoden 198 eaa. keväällä Attalos palasi Kreikkaan 23 sotalaivan kanssa. Androksella hänen laivastoonsa liittyi 20 rhodoslaista alusta. Yhdessä rhodoslaisten kanssa Attalos saattoi loppuun Euboian valloituksen, joka oli aloitettu edellisenä vuonna. Pian paikalle saapui myös roomalainen laivasto. Yhteistyössä laivastot valtasivat Eretrian ja Karystoksen. Tämän jälkeen ainoastaan Khalkis ei ollut liittolaisten hallussa. Kun roomalaiset eivät onnistuneet valloittamaan Korinttia, he lähtivät Kerkyralle, samalla kun Attalos suuntasi laivastonsa Pireukseen.
Vuonna 197 eaa. konsuli Titus Quinctius Flamininus kutsui Attaloksen Thebaan, missä boiotialaiset aikoivat päättää, asettuisivatko Rooman vai Makedonian puolelle. Attalos oli ensimmäinen puhuja kokouksessa. Yhtäkkiä hän lysähti kasaan kesken puheen, toinen puoli ruumistaan lamaantuneena. Syyksi epäillään nykyään sydäninfarktia. Attalos kuljetettiin takaisin Pergamoniin, missä hän kuoli seuraavana syksynä. Hän saattoi vielä ehtiä kuulemaan, että roomalaiset olivat kukistaneet makedonialaiset Kynoskefalain taistelussa.
Perhe
Attaloksen vaimo oli Apollonis, joka oli kotoisin Kyzikoksesta. He saivat neljä poikaa, joiden nimet olivat Eumenes, Attalos, Filetairos ja Athenaios (Apolloniksen isän mukaan). Kun Attalos kuoli, hänen vanhimmasta pojastaan Eumeneesta tuli kuningas.
Suomalais-saamelaiset kielet
Suomalais-saamelaiset kielet on uralilaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä, jonka osia ovat itämerensuomalaiset kielet sekä saamelaiskielet. Sitä vastaavan suomalais-saamelaisen välikantakielen asema välikantakielenä uralilaisten kielten polveutumisessa on nykyisessä tutkimuksessa kiistanalainen.
Yhdessä volgalaiskielten kanssa ryhmä on muodostanut uralilaisten kielten perinteisessä binäärisessä sukupuuluokittelussa suomalais-volgalaisten kielten ryhmän, mutta nykyinen tutkimus ei enää pidä sen paremmin volgalaisia kuin suomalais-volgalaisiakaan kieliä yhteisen kantakielen muodostaneena kieliryhminä vaikka käsitteitä voidaankin käyttää alueellisina nimityksinä. Itämerensuomalaisten kielten yhteyden volgalaiskieliin arvellaan katkenneen viimeistään vuoden 1000 paikkeilla, kun venäläisasutus levittäytyi pohjoiseen.
Luokittelu
Suomalais-saamelaiset kielet jaetaan itämerensuomalaisiin ja saamelaisiin kieliin.
Itämerensuomalaiset kielet
Jolyon Palmer
Jolyon Carlyle Palmer (s. 20. tammikuuta 1991 Horsham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen rata-autoilija.
Vuonna 2014 Palmer voitti GP2-sarjan mestaruuden. Hänen isänsä on entinen Formula 1 -kuljettaja Jonathan Palmer. Hänen nuorempi veljensä Will Palmer on myös rata-autoilija.
Ura
thumb|left|Palmer [[Arden International|Arden-tallin auton ratissa Monzassa vuonna 2011.]] Palmer aloitti kilpailemisen MiniMax-autoilla vuonna 2004. Sen jälkeen vuosina 2005–2007 hän ajoi T Cars -mestaruussarjaa. Vuonna 2007 Palmer kilpaili myös Formula Palmer Audi -sarjassa ja oli kaudella 2008 sarjan kolmas. Vuonna 2009 Palmer ajoi myös uutta FIA:n Formula 2 -sarjaa kahdeksassa osakilpailussa. Kaudella 2010 hän jatkoi sarjassa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi ajaen viisi voittoa, 10 palkintosijaa ja viisi paalupaikkaa.
Palmer siirtyi GP2-sarjaan kaudeksi 2011 Arden-talliin, muttei saavuttanut pisteitä. Hän jatkoi GP2:ssa kaudella 2012 iSport-tallissa. Hän ajoi voittoon Monacon sprinttikisassa. Hän sijoittui lopulta sarjan 11:nneksi kerättyään 78 pistettä. Vuonna 2013 Palmer jatkoi GP2-uraansa Carlin-tallissa. Hän voitti kaksi kilpailua ja ajoi yhden paalupaikan kauden aikana sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2014 Palmer vaihtoi jälleen tallia siirtyen DAMS-talliin. Hän onnistui lopulta voittamaan sarjan mestaruuden sarjan sen hetkisen historian suurimmalla pistemäärällä 276, saavuttaen neljä voittoa (Bahrain, Monaco, Monza ja Sotši), kolme paalupaikkaa, kymmenen palkintosijoitusta ja seitsemän kilpailun nopeinta kierrosta.
Formula 1 -ura
Kaudella Palmer toimi Lotuksen testi- ja varakuljettajana ajaen kauden aikana tallin toista autoa 13:ssa perjantain vapaissa harjoituksissa. Kaudella Palmer nousi tallin kilpakuljettajaksi korvaten Haas-talliin siirtyneen Romain Grosjeanin. F1-debyytissään Australiassa Palmer ajoi 11:nneksi. Bahrainin GP:hen Palmer ei startannut hydrauliikkaongelmien vuoksi. Monacossa Palmer törmäsi seinään kilpailun alkukierroksilla keskeyttäen kilpailun. Hän joutui keskeyttämään kotikilpailunsa. Saksassa Palmer osui ensimmäisellä kierroksella Felipe Massaan, joka joutui myöhemmin keskeyttämään kilpailun. Palmer oli maalissa 19:s. Malesian GP:ssä Palmer ajoi kymmenenneksi saavuttaen kauden ainoan pisteensä.
Kaudella Palmer ajoi Singaporen GP:ssä kuudenneksi, joka oli hänen F1-uransa paras sijoitus. Palmerin korvasi Yhdysvaltain GP:stä eteenpäin Carlos Sainz. Myöhemmin Renault ilmoitti, ettei Palmer aja tallissa kaudella 2018.
Tulokset kilpailuittain
‡ – Yhdysvaltain GP:ssä 2015 Palmerin oli tarkoitus ajaa harjoituksissa, mutta ne peruttiin huonon sään takia.
Costa Concordian karilleajo
Costa Concordian karilleajo oli perjantaina 13. tammikuuta 2012 Toscanan rannikolla, lähellä Giglion saarta Italiassa tapahtunut meriliikenneonnettomuus, jossa Italialainen loistoristeilijä Costa Concordia ajoi karille ja upposi osittain. Onnettomuudessa kuoli 32 ihmistä.
Onnettomuuden taustalla oli vanha italialainen perinne inchino eli ”kunniakumarrus”, jossa alus ohjataan lähelle paikkaa, jota halutaan tervehtiä. Costa Concordian kapteeni Francesco Schettino ohjasi laivan pois reitiltään lähelle Giglion saarta tarkoituksenaan kulkea siitä nopeasti ohi valot päällä, sireenit huutaen.
Laiva osui kuitenkin riuttaan, joka raapi siihen aukon. Vettä alkoi virrata alukseen. Kapteeni ajatti laivan matalaan veteen uppoamisen varalta. Tässä vaiheessa hän ilmoitti matkustajille ja satamaan vain sähköviasta. Miehistöllä oli nopeasti pelastusliivit päällään. Laiva alkoi kallistua merkittävästi jo noin tunnin päästä karilleajosta. Vasta silloin vesivuoto ilmoitettiin rannikkovartiostolle, ja laivan evakuointi aloitettiin. Hätäkutsu lähetettiin vasta evakuoinnin alettua.
Kapteeni Schettino ja yliperämies poistuivat laivasta useita tunteja ennen viimeisiä matkustajia, mikä oli Italian lain vastaista. Kapteeni ei myöskään suostunut palaamaan laivalle rannikkovartioston käskystä huolimatta vaan poistui paikalta. . Tästä syystä Italian lehdistö haukkui Schettinoa "pelkurikapteeniksi".
Laivasta pelastautui noin 4 200 matkustajaa ja miehistön jäsentä. Onnettomuudessa kuoli 32 ihmistä, joista ainakin yksi oli miehistön jäsen. Loukkaantuneita oli 64, heistä kaksi loukkaantui vakavasti.
Kapteeni ja yliperämies pidätettiin, ja heitä epäiltiin useista kuolemantuottamuksista sekä laivan hylkäämisestä. Myös seitsemän muuta henkilöä saivat syytteet. Oikeudenkäynti Schettinoa ja muita laivayhtiön työntekijöitä vastaan alkoi 17. heinäkuuta 2013. Schettino tuomittiin kuolemantuottamuksesta, aluksen hylkäämisestä ja haaksirikon aiheuttamisesta 16 vuodeksi vankeuteen 11. helmikuuta 2015.
Onnettomuus
pienoiskuva|Laivan suunniteltu reitti. pienoiskuva|Haaksirikkoutunut Costa Concordia. pienoiskuva|Onnettomuuden tapahtumapaikka. pienoiskuva|Tarkempi kartta laivan viimeisestä reitistä ja kellonajoista. pienoiskuva|Syvyyskartta. pienoiskuva|Kaavakuva haaksirikkoutuneesta aluksesta. pienoiskuva|Costa Concordia karilla ilmasta kuvattuna pienoiskuva|Törmäyksestä runkoon tulleet vauriot. pienoiskuva pienoiskuva|Costa Concordia kyljellään pienoiskuva|Pystyyn nostettu alus 17. syyskuuta 2013.
Kunniakumarrus
Laiva oli onnettomuuden sattuessa poissa reitiltään. Päällikkö Schettino oli pyrkinyt tekemään perinteisen "kunniakumarruksen" (inchino) eli ajamaan Giglion saaren ohi mahdollisimman läheltä pimeässä valot päällä ja sumutorvea soittaen. Päällikkö myönsi kuulusteluissa ajaneensa laivan kiertämään saarta, koska hän halusi tervehtiä saarella ollutta vanhaa kollegaansa Mario Palomboa. Reitiltä poikkeaminen oli laivayhtiön määräysten vastaista. Päällikkö suunnisti saaren lähellä näköhavaintojen ja aiemman kokemuksensa pohjalta, mutta hän määräsi käännöksen liian myöhään, jolloin alus joutui matalaan veteen. Kun päällikkö huomasi, että alus oli vaarallisen lähellä saarta, hän yritti ohjata alusta kohti satamaa. Laiva oli kuitenkin menettänyt ohjattavuutensa. Se ajautui saaren rantaan tuulten ajamana.
Törmäys
Karilleajopaikka oli merenalainen riutta Giglion saaren edustalla 300 metrin päässä satamasta. Riutta repi aluksen vasempaan kylkeen 70 metrin pituisen aukon. Törmäyksen jälkeen alus jatkoi matkaansa vielä 700 metriä. Törmäyshetkellä laivan valot sammuivat hetkeksi, ja matkustajille ilmoitettiin häiriöstä sähköjärjestelmässä. Pian laiva kallistui, ja monet pyrkivät pelastusveneille jo ennen evakuointi-ilmoitusta. Konehuoneessa tulvi vesi. Kun sieltä soitettiin päällikölle, että laiva oli uppoamassa, tämä ei tajunnut tilannetta.
Matkustajat näkivät miehistöä pelastusliivit päällä paljon ennen kuin matkustajille oli kerrottu evakuoinnista. Miehistö aloitti pelastusveneiden saattamisen käyttökuntoon ilman kapteenin lupaa.
"Vain sähkövika"
Päällystö keskusteli sähkökatkosta useita kertoja puhelimessa mantereella olevien ihmisten kanssa ja oli yhteydessä muun muassa varustamon edustajaan. Kun rannikkovartioston edustaja kysyi kello 22.12 tilanteesta laivalla, päällystö vastasi, että kyse oli vain sähköviasta, vaikka heiltä erityisesti kysyttiin muista ongelmista. Päällikkö ei maininnut lainkaan karilleajoa. Kuulusteluissa yliperämies kertoi, että Schettino oli tietoisesti kaunistellut tahallaan laivan tilannetta. Kello 22.20 miehistö käski pelastusliiveihin pukeutuneita pakokauhuisia matkustajia palaamaan hytteihinsä. Kello 22.26 päällikkö ilmoitti vesivuodosta satamaan ja pyysi hinaajaa.
Vielä noin kello 22.30 päällikkö tilasi ravintolassa illallista ja oli nuoren naisen seurassa. . Tämä oli aiemmin laivassa työskennellyt moldovalainen tanssija ja kielenkääntäjä Domnica Cemortan. Parilla oli rakkaussuhde, ja Cemortan oli nyt laivalla matkustajana. Laivan kokki ihmetteli kapteenin välinpitämättömyyttä vaarallisessa tilanteessa. Samaan aikaan Costa Concordia ei vastannut poliisin partioaluksen viestiin.
Evakuointi
Kallistuman pahentuessa matkustajat päätettiin evakuoida. Satamalle ilmoitettiin mahdollisesta laivan törmäyksestä kello 22.42, jolloin karilleajosta oli kulunut noin puolitoista tuntia. Päällikkö kehotti matkustajia menemään hytteihinsä ja pukeutumaan pelastusliiveihin. Liikkuminen kallellaan olevassa aluksessa oli vaikeaa, koska muun muassa hissit eivät toimineet. Viivytys pelastustoimissa johtui siitä, ettei päällikkö uskonut alussa tilannetta vakavaksi. Päällikkö päätti ajaa aluksen matalaan veteen ja ankkuroitua lähelle maata, jotta hän voisi pelastaa matkustajat laivan mahdollisesti upotessa. Aluksen ajo rannan lähelle oli siinä tilanteessa vaarallinen toimenpide, mutta se onnistui. Hätäkutsu lähetettiin vasta evakuoinnin ollessa meneillään.
Eräässä vaiheessa osa miehistöstä käski matkustajia hytteihin, kun taas osa käski heidän siirtyä pelastusveneille. Laiva alkoi kallistua nopeasti, mikä aiheutti paniikkia matkustajissa. Matkustajien evakuointi vei tunteja. Ilmeisesti laivan henkilökunta ei osannut pudottaa pelastusveneitä, ja kallistuman takia kaikkia pelastusveneitä ei saatu käyttöön. Ihmisiä putosi portailta. Satakunta ihmistä hyppäsi veteen ja ui rantaan. Myös aluksen miehistö oli pakokauhun vallassa. Miehiä evakuoitiin ennen naisia ja lapsia, ja moni miehistön jäsen jätti aluksen ennen matkustajia. Toisaalta jotkut yksittäiset miehistön jäsenet ja matkustajat auttoivat parhaan kykynsä mukaan matkustajia pääsemään laivan uumenista.