cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mantšukuo
Protektoraatin perustaminen
Huolimatta Japanin hallituksen sisäisestä vastustuksesta ja vetäytymiskehotuksesta, Kwantungin armeija valloitti Mantšurian kokonaan ja perusti asemansa vakiinnuttamiseksi helmikuussa 1932 Mantšukuon valtion. Mantšukuo ei kuitenkaan saanut kansainvälistä tunnustusta. Maaliskuussa Japani valtasi vielä seuraavankin maakunnan, Jeholin.
Valtionpäämieheksi nimitettiin vuoden 1911 tasavaltalaiskapinaa edeltänyt Kiinan viimeinen keisari Pu Yi, joka Japanin hävittyä toisen maailmansodan tuomittiin sotarikollisena.
Mantšukuon kiinalaishallinto oli nimellinen. Hallituksessa jokaista kiinalaisministeriä valvoi japanilainen varaministeri. Japanin Kwantungin armeija takasi maan turvallisuuden Kiinan tasavallan ja sitä vastaan sotineiden kiinalaisten kommunistien suuntaan. Kwantungin armeija osallistui myös sotaan Mongolian kansantasavaltaa ja Neuvostoliittoa vastaan, ja se suojasi Mantšukuota toisen maailmansodan ajan.
Kansainliiton tuomio
Kiinan tasavallan hallitus vetosi Kansainliittoon, joka lähetti valtuuskunnan Kiinaan selvittämän tilannetta. Valtuuskunta raportoi tilanteesta vasta syyskuussa 1932 vaatien Japania palauttamaan Mantšurian Kiinalle. Kansainliiton asiaa koskevassa istunnossa 40 valtion edustajat totesivat Japanin syylliseksi sotaan ja vaativat sitä vetäytymään. Siam pidättäytyi äänestämästä ja päätöslauselmaa vastaan äänesti Japani, jonka edustajan Yōsuke Matsuokan mielestä Kiina keisarivallan kumoutumisen jälkeen ja sisällissotaan ajautuneena ei enää ollut valtio.
Kansainliitto ei käytännössä voinut tilanteelle mitään, koska Yhdysvallat ei ollut sen jäsen, ja koska Yhdistynyt kuningaskunta halusi turvata kauppansa Japanin kanssa. Yhdistynyt kuningaskunta oli omaksunut Japani-myönteisen politiikan jo vuonna 1902 pyrkiessään vastustamaan Venäjän vaikutusvaltaa Itä-Aasiassa. Sotaa pelätessään Kansainliitto ei julistanut Japania edes asevientikieltoon.
Valtion kansainvälinen asema
pienoiskuva|Mantšukoun diplomaattiset suhteet eri valtioihin: {{legend|#ff0000|Mantšukuo}} {{legend|#ff8040|Japani}} {{legend|#f6ac2a|Japanin miehitys ja satelliittivaltiot}} {{legend|#7C0A02|Natsi-Saksa}} {{legend|#cc9966|Saksan miehitys ja sateliittivaltiot}} {{legend|#8A2BE2|Valtiot, jotka tunnustivat Mantšukuon}}
Mantšukuon tunnustivat El Salvador (3 . maaliskuuta 1934), Dominikaaninen tasavalta (1934), Costa Rica (23. syyskuuta 1934), Italia (29. marraskuuta 1937), Espanja (2. joulukuuta 1937), Saksa (12. toukokuuta 1938) ja Unkari (9. tammikuuta 1939). Neuvostoliitto laajensi de facto -tunnustusta 23. maaliskuuta 1935, mutta totesi nimenomaisesti, että tämä ei tarkoita de jure -tunnustamista. Neuvostoliitto hyväksyi 13. huhtikuuta 1941 Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Mantšukuon aseman itsenäisenä valtiona de jure vastineeksi Japanin tunnustaen naapurimaan Mongolian kansantasavallan koskemattomuuden.
Toisen maailmansodan puhkeamisen jälkeen Mantšukuon tunnustivat Slovakia (1. kesäkuuta 1940), Vichyn Ranska (12. heinäkuuta 1940), Romania (1. joulukuuta 1940), Bulgaria (10. toukokuuta 1941), Suomi (17. heinäkuuta 1941), Tanska (elokuussa 1941), Kroatia (2. elokuuta  1941), Wang Jingwein hallitus Kiinassa (30. marraskuuta 1940), Thaimaa (5. elokuuta  1941) ja Filippiinit (1943).
Halhin-Golin taistelut 1939
Mantšukuon ja Mongolian kansantasavallan rajat olivat kiistellyt, mikä johti 1939 konfliktiin mongoliratsuväen ja mantšuratsuväen kesken Halhin-Golissa. Konflikti laajeni nopeasti Mongolian armeijan, Neuvostoliiton puna-armeijan sekä Japanin Kwantungin armeijan väliseksi yhteenotoksi. Toisen maailmansodan ajan loppuun saakka tilanne vakautui, koska Japani ja Neuvostoliitto solmivat viideksi vuodeksi hyökkäämättömyyssopimuksen huhtikuussa 1941. Neuvostoliitto hyökkäsi Japania vastaan vasta Saksan tultua kukistetuksi suurin voimin elokuussa 1945.
Neuvostoliiton hyökkäys Itä-Aasiaan 1945 ja rauha
Mantšukuo lakkasi olemasta Japanin antauduttua toisessa maailmansodassa. Neuvostoliiton 8. elokuuta 1945 julistaman sodan tuloksena neuvostojoukot hyökkäsivät japanilaisia vastaan Mantšuriassa. Taistelussa Mantšuriasta valtasivat neuvostoliittolaiset sen, ja Pu Yi jäi neuvostoliittolaisten vangiksi. Hänet luovutettiin kiinalaisille.
Jimmy McLarnin
Jimmy Archibald McLarnin (19. joulukuuta 1907 – 28. lokakuuta 2004, Hillsborough, Pohjois-Irlanti) oli kanadalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja kaksinkertainen välisarjan maailmanmestari. Hän otteli useissa painoluokissa ja kohtasi uransa aikana peräti seitsemän painoluokan maailmanmestarit. Kaikkiaan hän otteli viittätoista maailmanmestaria vastaan, ja viidesti voitti hallitsevan maailmanmestarin tittelittömässä kamppailussa.
Ura
Irlannissa syntynyt, mutta 3-vuotiaana perheensä kanssa Kanadan Vancouveriin muuttanut McLarnin aloitti nyrkkeilyn 10-vuotiaana jouduttuaan kadulla tappeluun. Ammattilaiseksi hän ryhtyi vuonna 1923, 15 vuoden iässä. Jo toisena ammattilaisvuonnaan hän voitti ja saavutti ratkaisemattoman kahdessa 4-eräisessä kamppailussa olympiavoittajaa ja tulevaa kärpässarjan maailmanmestaria Fidel LaBarbaa vastaan. Vuonna 1925 hän voitti puolen vuoden aikana kolme maailmanluokan vastustajaa: Pancho Villan heinäkuussa, tulevan välisarjan maailmanmestarin Jackie Fieldsin marraskuussa ja tulevan kääpiösarjan mestarin Bud Taylorin joulukuussa.
Nyrkkeilyuransa jälkeen McLarnin sijoitti ansaitsemansa rahansa avaamalla konemyymälän. Lisäksi hän harrasti näyttelemistä ja golfia sekä piti luentoja yliopistoissa.
Markku Auvinen
Markku Auvinen (s. 1949 ) on suomalainen entinen kaupunginjohtaja, joka toimi Harjavallan ja Valkeakosken kaupunginjohtajana. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri ja puoluekannaltaan sosialidemokraatti.
Auvinen aloitti Suomen Työväen Säästöpankin Savonlinnan konttorin johtajana vuonna 1972, jolloin hänen kerrottiin olleen Suomen nuorin pankinjohtaja. Auvinen työskenteli myöhemmin Savonlinnan talousjohtajana, kunnes hänet valittiin Harjavallan kaupunginjohtajaksi vuonna 1997. Valkeakosken kaupunginvaltuusto valitsi Auvisen kaupunginjohtajaksi vuonna 2005, jolloin hän voitti äänestyksessä Jukka Alasentien lukemin 24–19. Auvinen jäi eläkkeelle heinäkuussa 2013.
Rainbow Warriorin tapaus
Rainbow Warriorin tapaus sattui 10. heinäkuuta 1985, kun Ranskan ulkoinen tiedustelupalvelu DGSE teki pommi-iskun Greenpeacen Rainbow Warrior -alusta vastaan Aucklandin satamassa Uudessa-Seelannissa. Valokuvaaja Fernando Pereira sai surmansa räjähdyksessä, ja tapauksen jälkeen Uuden-Seelannin poliisi pidätti kaksi ranskalaista agenttia tuhopoltosta ja murhasta epäiltynä. Agentit saivat lopulta taposta kymmenen vuoden vankeusrangaistuksen, josta he kuitenkin Ranskan painostuksen takia istuivat vain kaksi vuotta. Tapauksesta syntynyt skandaali vaikutti Ranskan puolustusministeri Charles Hernun eroamiseen.
Uudessa-Seelannissa Rainbow Warriorin tapausta on kuvailtu hiljaiseksi itsenäisyyssodaksi. Maassa koettiin, että aiemmin liittolaisina pidetyt Iso-Britannia ja Yhdysvallat jättivät Uuden-Seelannin yksin Ranskan painostuksen armoille. Vaikka hyökkäys tehtiin Greenpeacea vastaan, sen tunnettiin kohdistuneen myös Uutta-Seelantia vastaan.
Tausta
230px|thumb|vasen|[[Mururoan atolli.]] Ranska ja Greenpeace olivat kahakoineet jo ennen Rainbow Warriorin tapausta, koska Greenpeace oli vastustanut Ranskan Tyynellämerellä suorittamia ydinkokeita ja ylipäätään ydinvoimaa. Vuonna 1972 Greenpeace väitti, että ranskalainen miinanraivaaja oli törmännyt tahallaan järjestön Greenpeace III -nimiseen alukseen sen ollessa matkalla vastustamaan Ranskan ydinkokeita. Vuotta myöhemmin Greenpeacen mukaan ranskalaiset kommandot olivat nousseet alukseen ja pahoinpidelleet miehistöä. Muutamia vuosia aiemmin myös Rainbow Warriorin oli väitetty joutuneen törmäyksen kohteeksi, kun se oli yrittänyt tukkia tien ydinjätettä kuljettaneelta laivalta Cherbourgissa. Vuonna 1985 Greenpeace suunnitteli lähettävänsä laivaston Rainbow Warriorin johdolla Ranskan ydinkoealueelle eteläiselle Mururoan atollille Tyynellemerelle Uudesta-Seelannista käsin. Ranskassa tämä herätti huolta erityisesti siksi, että Rainbow Warriorilla epäiltiin olevan laitteistoa, jolla voitaisiin mitata ydinkoealueen radioaktiivisuutta. Greenpeace olisi voinut julkistaa mittaustiedot ja väittää, että radioaktiivisuus olisi uhka ydinkoealueen lähistön saarten asukkaille.
Päätös operaation aloituksesta
DGSE huolestui entisestään, kun Rainbow Warrior vieraili samana vuonna Vanuatulla. Maan pääministerinä toimi tuolloin Walter Lini, jolla oli läheiset suhteet Neuvostoliittoon, Kuubaan ja Libyaan. Maassa oli jopa käynyt libyalainen delegaatio, joka tutki mahdollisuuksia puuttua Uuden-Kaledonian itsenäisyysliikkeeseen ja Papualla Indonesian vastaiseen toimintaan. Libyalaisten delegaatiosta saatiin tosin tietää vasta kaksi vuotta Rainbow Warriorin tapauksen jälkeen. Joka tapauksessa DGSE:n johtajan avustaja kenraali Roger Emin määräsi Rainbow Warriorin tarkkailuun. Operaatiota alkoi hoitaa eversti Serge Codet, joka sai johdettavakseen erikoisjoukkoja Corcetten leiriltä läheltä Orléansia.
Mikael Aro
Aro on koulutukseltaan eMBA. Vuonna 2001 hän aloitti Sinebrychoffilla ja toimi vuodesta 2005 yrityksen toimitusjohtajana.
Rainbow Warriorin tapaus
Operaation alku
Ensimmäinen Uuteen-Seelantiin saapunut Codet'n joukon jäsen oli luutnantti Christine Cabon, joka tuli maahan huhtikuun puolivälissä peitenimellä Fredérique Bonlieu. Cabonin rooli operaatiossa on jäänyt hämäräksi. Hän esiintyi geologina ja ympäristöasioiden tukijana ja tutustui nopeasti Greenpeacen edustajiin. Lopulta hän liittyi järjestöön väliaikaisena avustajana. Hän kuitenkin lähti Uudesta-Seelannista toukokuussa Tahitille. 22. kesäkuuta DGSE lähetti Ranskan Uuteen-Kaledoniaan rekisteröidyn jahti Ouvean Uuteen-Seelantiin, jossa se jäi syrjäiseen Parengarengan satamaan maan pohjoisosaan. Mukana oli viisi ranskalaista, heidän joukossaan ylikersantti Roger Verge ja kaksi kersanttia, joilla oli yhteys Aspretton sukeltajakouluun Korsikalla. Ranskalaisten tehtävä oli raportoida Greenpeacen aluksista ja saada selville, olisiko Greenpeacen laivaston mukaan mahdollista soluttaa ranskalaisten laiva, mahdollisesti näiden suunnitelmien sotkemiseksi. Toinen vaihtoehto oli yrittää saada Verge jonkin Greenpeacen laivan kapteeniksi. Samoin 22. kesäkuuta maahan saapui myös Ouvean miehistöstä erillinen joukko, ranskaa puhunut pariskunta, joilla oli Sveitsin passit. Passeissa oli nimet Alain Jacques ja Sophie-Claire Turenge. He tulivat Aucklandiin ja kertoivat olevansa häämatkalla. Todellisuudessa molemmat olivat DGSE:n upseereja, majuri Alain Mafart ja kapteeni Dominique Prieur. Mafart oli toiminut DGSE:n laivastokoulussa ohjaajana, ja Prieur oli naimisissa Ranskan puolustusministeriön työntekijän kanssa. Rainbow Warriorin tapauksen jälkeen Ranska antoi selvityksen, jonka mukaan parin tehtävä oli raportoida Rainbow Warriorin mukaan lähtevien laivojen lukumäärästä ja niiden ominaisuuksista.
Mikael Aro
Kesäkuussa 2016 Aro irtisanoutui VR:ltä ja siirtyi syksyllä pääomasijoitusyhtiö Tritonin osakkaaksi ja neuvonantajaksi. Hän on Mehiläisen hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2016. Aron jälkeen VR:n johtoon nousi Rolf Jansson.
Rainbow Warriorin tapaus
Isku
6. heinäkuuta Rainbow Warrior saapui Vanuatulta Aucklandin satamaan. Ranskalaiset alkoivat valvoa sitä ja yrittivät saada selville, oliko Uuden-Seelannin hallitus sotkeutunut jotenkin asiaan, sillä maan pääministeri David Lange oli ottanut kantaa ydinvoimaa vastaan.
Kolme päivää Rainbow Warriorin saapumisen jälkeen Ouvea lähti Uudesta-Seelannista kohti Australialle kuuluvaa Norfolkinsaarta. Seuraavana päivänä Rainbow Warrior upotettiin magneettisilla miinoilla. Ensimmäinen räjähdys tapahtui vesirajan alapuolella. Laivassa olleet 12 miehistön jäsentä pakenivat, lukuun ottamatta portugalilaista valokuvaaja Fernando Pereiraa, joka meni kannen alle ja yritti pelastaa kameransa. Silloin tapahtui toinen räjähdys, ja Pereira sai surmansa.
Poliisi pidätti Mafartin ja Prieurin muutaman tunnin kuluttua asuntovaunusta lähellä satamaa. Satamaan oli jätetty pelastusliivit, kumivene ja paineilmapullo, jotka olivat kaikki Ranskan laivaston käyttämää tyyppiä. Parin hallussa olleiden puhelinnumerojen avulla selvisi, että he työskentelivät Ranskan tiedustelupalvelulle. Uuden-Seelannin tiedustelupalvelu puolestaan selvitti, että pari oli soittanut DGSE:n numeroon eräästä hotellista.
Ranskalaisten kiinniotto
15. heinäkuuta Mafart ja Prieur saivat syytteet väärien passien hallussapidosta, ja samalla Uuden-Seelannin poliisi lähetti miehiään kuulustelemaan Ouvean miehistöä Norfolkinsaarelle. 23. heinäkuuta Mafart ja Prieur saivat syytteet tuhopoltosta ja murhasta, ja heidät passitettiin Aucklandin Mount Edenin vankilaan. Kolme päivää myöhemmin Ouvean miehistöstä annettiin etsintäkuulutukset samoista rikoksista epäiltyinä. Tuolloin Ouvean yhteyksistä asiaan oli jo kerätty todisteita.
27. heinäkuuta annettiin etsintäkuulutus myös Fredérique Bonlieusta, joka tuolloin työskenteli arkeologisilla kaivauksilla Israelissa. Uuden-Seelannin poliisi pyysi Israelin poliisia ottamaan Bonlieun haltuunsa kuulusteluja varten, mutta hän lensi sitä ennen New Yorkiin. Samaan aikaan Uuteen-Kaledoniaan matkalla ollut Ouvea katosi merellä, ilmeisesti miehistönsä upottamana. Miehistö oli ilmeisesti järjestänyt siirtymisen toiseen laivaan.
Reaktio
200px|thumb|vasen|Ranskan puolustusministeri [[Charles Hernu joutui eroamaan tapauksen johdosta.]] Kun Rainbow Warriorin tapaus levisi uutisiin Ranskassa, maan puolustusministeriö yritti salata tiedon siitä, että kaksi iskusta pidätettyä olivat DGSE:n jäseniä. Presidentti François Mitterrand pyysi pääministeri Laurent Fabiusta järjestämään tapauksen tutkinnan, ja tämä puolestaan pani asialle entisen Élysée-palatsin pääsihteerin Bernand Tricot'n. Samaan aikaan Ranskan media levitti tietoja, joista ainakin osa oli DGSE:ltä peräisin. Pariin otteeseen tapauksesta yritettiin syyttää Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Ensin vihjailtiin, että maa saattaisi olla vastuussa koko iskusta, ja sitten maata syytettiin siitä, että se oli luovuttanut tietoja Ranskan operaatiosta Uudelle-Seelannille. Yhdistyneen kuningaskunnan motiiviksi iskuun väitettiin yritystä kostaa Ranskalle sen Argentiinalle myymiä Exocet-ohjuksia, joita Argentiina käytti menestyksekkäästi Falklandin sodassa. Kuitenkin ainoa todiste, joka yhdisti britit iskuun, oli kumivene, joka oli löytynyt satamasta pian iskun jälkeen. Vene oli ostettu Brentistä Pohjois-Lontoosta. Myyjä muisti veneen ostajan puhuneen ranskaa ja väitti tunnistavansa hänet Alain Mafartin valokuvasta. Ranskalaiset väittivät Mafartin paljastuttua, että veneen myyjä oli entinen brittien agentti. Britannian puolustusministeri Geoffrey Howe kuvaili ranskalaisten syytöksiä absurdeiksi televisiolle antamassaan haastattelussa.
Tuomio ja syyllisten vapauttaminen
230px|thumb|oikea|Haon atollia, jonne Ranska sai Uuden-Seelannin luovuttamaan Mafartin ja Prieurin. 230px|thumb|oikea|Rainbow Warriorin muistomerkki [[Matauri Bayssä, Uudessa-Seelannissa.]] Uudessa-Seelannissa Mafartin ja Prieurin syytteet muutettiin lopulta tapoksi. Tämä herätti heti kritiikkiä ja syytöksiä siitä, että Ranska ja Uusi-Seelanti olisivat solmineet jonkinlaisen salaisen sopimuksen, mutta pääministeri David Lange kiisti sopimuksen nopeasti julkisuudessa. Todennäköisempää onkin, että Uudessa-Seelannissa pelättiin murhasyytteen kaatuvan vähäisten todisteiden takia. 22. marraskuuta Mafart ja Prieur todettiin syyllisiksi ja heidät tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistuksiin. Ranska yritti sotkeutua oikeudenkäyntiin levittämällä huhuja siitä, että agenttipari ei olisikaan ollut vastuussa pommi-iskusta, vaan että oikeat tekijät olisivat paenneet. Kun siinä ei onnistuttu, he aloittivat työn agenttiensa vapauttamiseksi. Uusi-Seelanti suostuikin siihen, että vangit siirrettiin Ranskaan kuuluvalle Haon atollille, missä heidät oli määrä pitää kolmen vuoden ajan.
Vuonna 1987 Ranska maksoi korvaukseksi Greenpeace lle 8,16 miljoonaa Yhdysvaltain dollari a ja esitti virallisen anteeksipyynnön. Ranska maksoi myös korvauksia Pereiran perheelle, korvasi hänen henkivakuutusyhtiölleen 30 000 Alankomaiden gulden ia ja maksoi 650 000 Ranskan frangi n suuruiset korvaukset Pereiran puolisolle ja  1,5 miljoonaa frangia Pereiran kahdelle lapselle ja 75 000 frangia Pereiran vanhemmille. Sen jälkeen kun asiasta oli neuvoteltu Uuden-Seelannin kanssa, Ranska oli uhannut vaikeuttaa Uuden-Seelannin lampaanlihan ja voin tuontia, ja varoitukseksi näiden tuotteiden tuonti Ranskan Uuteen-Kaledoniaan estettiin.
Aikaansaatua sopimusta määrättiin valvomaan YK:n pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar. Kuitenkin jo syyskuussa 1987 väitettiin, että Mafart ja Prieur toimivat Haolla taistelusukeltajien kouluttajina. Joulukuussa ilmoitettiin, että Mafart oli lennätetty Pariisiin humanitäärisistä ja lääketieteellisistä syistä. Prieurkin lennätettiin lopulta saarelta vuonna 1988. Ranskalaiset olivat käyttäneet hyväksi sopimuskohtaa, jossa mainittiin poistumisen olevan mahdollista sairauden tai raskauden sattuessa. Niinpä ensin saarelle lennätettiin Prieurin mies, ja toukokuussa 1988 presidentti Jacques Chirac järjesti Prieurin pois saarelta raskauteen vedoten.
Devon Alan
Devon Alan (s. 7. heinäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja tuli alun perin tunnetuksi roolistaan elokuvassa Ystäväni Simon Birch (1998).
Alanin myöhempien roolien joukkoon lukeutuu osa elokuvassa Alakynnessä (2004).
Karjalan Sivistysseura
Karjalan Sivistysseura on yhdistys, joka toimii karjalaisen kielen ja kulttuuriperinnön vaalijana. Sen tavoite on yhdistää karjalaiset ylirajaisesti ylläpitämään karjalaista identiteettiään. Seura toteuttaa tätä työtä julkaisemalla kirjoja sekä kuusi kertaa vuodessa ilmestyvää Karjalan Heimo -lehteä, tukemalla tieteellistä tutkimusta sekä tallentamalla Karjalan kulttuuria, historiaa ja perinnettä sekä karjalan kieltä. Karjalan Sivistysseura järjestää kerran vuodessa heimopäiväviikonlopun kaikille karjalaisuudesta kiinnostuneille. Seura myös tukee kyykän pelaamista järjestemällä harjoituksia ja kyykkätapahtumia.
Karjalan Sivistysseura perustettiin vuonna 1906 nimellä Wienan Karjalaisten Liitto kohentamaan Vienan Karjalan henkistä ja aineellista tilaa. Nimensä Karjalan Sivistysseuraksi liitto muutti vuonna 1917.
Andorran liberaalit
Andorran liberaalit on andorralainen liberaali puolue. Se on sekä Liberal Internationalin että Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen.
Historia
Andorran liberaalit perustettiin vuonna 1992. Vuodesta 2015 lähtien puolue on tunnettu nimellä Liberals d’Andorra (lyh. L’A). Vuoden 2019 vaaleissa puolue voitti neljä paikkaa ja lähti mukaan hallitukseen. .
Karjalan Sivistysseura
Historia
thumb|267 px|Vuonna 2006 Vienan karjalaisten liiton perustamisen muistolaatta paljastettiin Hallituskatu 19:ssä Tampereen Kaakinmaalla. Seura itse katsoo jatkavansa Tampereen työväentalolla 3. elokuuta 1906 perustetun Vienan karjalaisten liiton toimintaa. Ensimmäisenä puheenjohtaja toimi uhtualainen Aleksei Mitro. Vuodesta 1907 seura perusti lukutupia ja kouluja Vienan Karjalaan, mutta kohtasi vastustusta Venäjän valtion taholta, joten liiton toiminta käytännössä lakkasi vuonna 1911.
Vasta maaliskuun 1917 vallankumouksen jälkeen oli mahdollista jälleen toimia ja 9. huhtikuuta 1917 perustettiin Karjalan Sivistysseura (KSS), jonka puheenjohtajaksi valittiin Uhtualta Kuusamoon muuttanut Paavo Ahava (Afanasjev) ja sihteeriksi suomalainen kirjailija Iivo Härkönen. Seura kokosi lähetystön pyytämään Venäjän väliaikaiselta hallitukselta lupaa perustaa Vienaan suomenkielisiä kouluja. Myöhemmin vaatimukset kovenivat. toukokuussa 1917 seuran sisällä ja 12.–14.heinäkuuta Uhtualla heimopäivillä vaadittiin Itä-Karjalalle itsehallintoa ja 27. tammikuuta 1918 KSS oli jo järjestämässä Vienan Karjalan maakuntapäiviä, jossa jo vaadittiin itsenäisen Karjalan tasavallan perustamista.
Heimosotien aikana Vaasan senaatti ja myöhemmin Suomen hallitus myönsi seuralle varoja liitospropagandan harjoittamiseen Vienan ja Aunuksen Karjalassa. Heimosotien päätyttyä seuran tehtäväksi muodostui tuhansien itäkarjalan pakolaisten kulttuurin ja yhteyksien säilyttäminen.
Seuran toiminta nykyisin
Yhdistyksellä on ilmoituksensa mukaan nykyään n. 1400 jäsentä, järjestää vuosittain heimojuhlat, julkaisee Karjalan Heimo -nimistä aikakauslehteä ja pitää yllä Karjalan historiasta kiinnostuneille tarkoitettua Sampo-tietokantaa. Seura jakaa myös apurahoja ja pyrkii avustamaan karjalan-, suomen- ja vepsänkielten elvyttämistä Venäjän Karjalassa.
Vienan Karjalaisten Liiton ja Karjalan Sivistysseuran puheenjohtajat
Vienan Karjalaisten Liiton ja Karjalan Sivistysseuran puheenjohtajat ovat usein istuneet tehtävässään useita vuosia:
Donald R. Dickey
Donald Ryder Dickey (31. maaliskuuta 1887 Iowa – 15. huhtikuuta 1932 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja ja eläintieteilijä.
Dickeyn opiskellessa viimeistä vuottaan Yalen yliopistossa hän sai vakavan sydänkohtauksen ja joutui pitkäksi ajaksi vuodelepoon. Hän kuitenkin valmistui luokkansa mukana, mutta muutti kahdeksi vuodeksi takaisin vanhempiensa luokse Pasadenaan. Hän vieraili ystävänsä maatilalla ja alkoi havainnoida lintuja. Jonkin ajan kuluttua hän hankki kameran ja aloitti valokuvaamisen kuvaamalla paikallisia lintuja ja niiden pesiä.
Toivuttuaan kokonaan vuonna 1916 Dickey alkoi ammattimaisesti kerätä ja valokuvata lintuja ja nisäkkäitä. Vuonna 1926 kokoelma oli paisunut jo lähes 30 000 lintu- ja nisäkäsnäytteeseen. Samana vuonna California Institute of Technology nimitti Dickeyn Selkärankaisten osaston tutkimusavustajaksi. Dickeyn kokoelma käsitti lopulta yli 50 000 linnun ja nisäkkään nahkaa tai luurankoa, 10 000 luonnonhistoriallista kirjaa ja 7 500 valokuvaa. Dickeyn leski Florence Van Vechten Dickey lahjoitti kokoelman vuonna 1940 Kalifornian yliopistolle (UCLA). Se on eräs maailman hienoimmista Keski-Amerikan ja Yhdysvaltain lounaisosien lintu-ja nisäkäskokoelmista.
Dickeyn apuna keräysmatkoilla toimivat muun muassa Adriaan J. van Rossem ja Laurence Markham Huey. van Rossem työskenteli Dickeyn kanssa vuodesta 1911 alkaen ja kirjoitti hänen kanssaan useita artikkeleita, sekä viimeisteli Dickeyltä kesken jääneen teoksen The Birds of El Salvador. Huey työskenteli Dickeyn kanssa 1915–1932.
Dickeyn valokuva-arkisto oli aikansa hienoimpia. Hän teki myös luontoelokuvia, ja merilintujen lentoa esittelevä filmi kiinnosti Howard Hughesin insinöörejä, jotka kehittelivät lentokoneiden siipiä.
Dickey nimesi van Rossemin kanssa useita lintujen alalajeja. Yksin hän nimesi räikkäluhtakanan (Rallus longirostris) alalajin yumanensis 1923.
Abstrakti RAM-kone
Abstraktiksi RAM-koneeksi kutsutaan Tietojenkäsittelytieteessä abstraktia konetta, joka kuuluu rekisterikoneiden luokkaan (RAM = keskusmuisti). RAM muistuttaa laskurikonetta (counter machine), mutta siihen on myös lisätty epäsuora osoitus rekisterien avulla.
Sellaisesta versiosta RAM-konetta, joka on yhteensopiva universaalin Turingin koneen kanssa, missä tietokoneohjelma ja data on tallennettu rekistereihin, käytetään lyhennettä RASP (Random access stored program machine). Siinä on toteutettu ns. von Neumannin tietokonearkkitehtuuri. Tämä abstaktin koneen versio on lähinnä tunnettua käsitystä siitä mikä on tietokone.
Yhdessä Turingin koneen ja laskurikoneen kanssa, RAM- ja RASP-malleja käytetään muun muassa laskettavuuden kompleksisuusteoriassa hyväksi. Van Emde Boas (1990) kutsuu näitä kolmea sekä osoitinkonetta "sekventiaalisiksi tietokoneen malleiksi", erotuksena rinnakkaisista RAM-koneista.
Leonardo Moccia
Leonardo Moccia (7. marraskuuta 1801 Torre Santa Susanna – 17. huhtikuuta 1852) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin diakoniksi 20. joulukuuta 1823 ja papiksi 12. kesäkuuta 1824. Hänet valittiin Gallipolin hiippakunnan johtoon 7. lokakuuta 1848, ja valinta vahvistettiin 11. joulukuuta. Moccia kuoli 50-vuotiaana virassa.
Romanian edustajainhuone
Romanian edustajainhuone on Romanian parlamentin alahuone. Edustajia siinä on 330, jotka valitaan neljän vuoden välein.
Ensimmäinen parlamentti Romaniaan perustettiin vuonna 1866 voimaan astuneen perustuslain nojalla. Ensimmäisenä puhemiehenä toimi metropoliitta Nifon. .
Vähemmistöille voidaan perustuslain mukaan osoittaa paikkoja siten, että yhdelle puolueelle tai järjestölle osoitetaan yksi paikka. Tämän lisäksi Romanian unkarilaisten demokraattinen allianssi osallistuu vaaleihin normaalin puolueen tavoin.
Parlamentaarista työtä tehdään 21 pysyvässä valiokunnassa.
Viimeisimmät vaalit
Vuodesta 2016 vaaleissa palattiin listavaali-systeemiin. Viimeisimmät vaalit pidettiin 6. joulukuuta 2020, jossa sosiaalidemokraatit saivat eniten paikkoja. Äänestysprosentti oli historiallisen alhainen (33%). Seuraavana päivänä pääministeri Ludovic Orban ilmoitti eroavansa PNL:n kehnon vaalituloksen seurauksena.
Äärioikeistolainen AUR nousi ensimmäistä kertaa parlamenttiin saavutettuaan 5 % äänikynnyksen.
Miika Huhtanen
Miika Huhtanen (s. 23. heinäkuuta 1993 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Hän kykenee pelaamaan myös juniorivuosiltaan tutulla pelipaikallaan hyökkääjänä.
Ura
Huhtanen on Saimaan Pallon kasvatti. Hän toimi kaudella 2008–2009 joukkueen C-nuorten kapteenina. Huhtanen pelasi osan kaudestaan myös SaiPan B-nuorissa, joissa hän voitti kauden päätteeksi I-divisioonan hopeaa. A-juniorivuosinaan Huhtanen on kärsinyt myös paljon loukkaantumisista. Hän solmi kolmivuotisen sopimuksen SaiPan SM-liigajoukkueen kanssa kesäkuussa 2011. Ensimmäisellä sopimuskaudellaan 2011–2012 Huhtanen pelasi loukkaantumisten vuoksi vain kolme ottelua lainalla A-nuorten II-divisioonaa PEPO Hockeyssa.
Huhtanen teki SM-liigadebyyttinsä kolmannella sopimuskaudellaan 2013–2014 ja pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 6. helmikuuta 2014 Jokereita vastaan. Hän pelasi debyytissään nelosketjun keskushyökkääjänä. Huhtanen pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Toukokuussa 2014 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa.
Kaudella 2014–2015 Huhtanen pelasi SaiPassa kolme ottelua. Hän pelasi lisäksi miesten pelejä lainalla myös Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä ja Suomi-sarjajoukkue Imatran Ketterässä. Siirtotakarajalla helmikuussa 2015 Huhtanen kiinnitettiin loppukaudeksi KeuPan vahvuuteen. Kauden 2015–2016 alussa SaiPa lainasi Huhtasen joulutaukoon asti kestäneellä sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Tämän jälkeen hän pelasi SaiPassa kaksi ottelua, jonka jälkeen seura lainasi hänet vuoden 2016 vaihteessa ensin neljän ottelun mittaisella ja sen jälkeen loppukauden kattavalla sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kokkolan Hermeksen riveihin. SaiPa ei käyttänyt kauden jälkeen Huhtasen sopimuksessa ollutta optiota.
Huhtanen teki kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisen sopimuksen Hermeksen kanssa. Hän jäi joukkueessa lopulta kuitenkin pieneen rooliin. Huhtanen kuului miesten joukkueessa pelaamisen ohella myös Hermeksen A-nuorten valmennustiimiin, kunnes hänen sopimuksensa purettiin tammikuussa 2017, jolloin Huhtanen siirtyi loppukaudeksi Rovaniemen Kiekkoon. Hänet hankittiin paikkaamaan Itävaltaan palanneen Marco Zorecin jättämää aukkoa.
Aromipesä
thumb|Punainen aromipesä. thumb|250px|Aromipesä. Aromipesä on EPP-polypropeenista valmistettu kannellinen haudutusastia.
Aromipesä on suomalaisten veljeksien Heikki (k. 2017 ) ja Mika Taipaleen perustaman Solanum Oy:n kehittämä tuote, jota yritys markkinoi muun muassa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alkuvuosina television Ostoskanava-ohjelmassa. Aromipesä maksoi tuolloin 185 markkaa, kaksi kappaletta 320 mk ja kolme kappaletta 455 markkaa (+ toimituskulut).
Aromipesiä oli vuonna 2013 myyty lähes 80 000 kappaletta.
Sama yritys markkinoi Ostoslinja-ohjelmablogissaan monia muitakin tuotteitaan, kuten Terveystukku-brändin luontaistuotteita, Passeli-taloushallinnon ohjelmia sekä Netvisor-ohjelmistopalvelua.
Aromipesä lanseerattiin uudelleen kesäkuussa 2015. Tuotetta Luopioisissa alusta alkaen valmistanut Artekno Oy hankki oikeuden nimeen, ja tuotteelle omistautunut verkkokauppa Aromipesa.fi toimittaa uusia aromipesiä ympäri Suomea. Syksyllä 2015 aromipesästä lanseerattiin punainen erikoisversio Joulupesä.
Aromipesän ideana on hauduttaa esivalmistettu ruoka valmiiksi tietyn ajan kuluessa, kun se on suljettu aromipesän sisään valmistusastiassaan. Aromipesä pitää esikypsentämisen aikana ruokaan varautuneen lämmön mahdollisimman pitkään yllä, jolloin ruoka kypsentää itse itsensä valmiiksi omassa lämmössään aromipesän sisällä.
Emilio Castelar
Emilio Castelar y Ripoll (7. syyskuuta 1832 Cádiz – 25. toukokuuta 1899 San Pedro del Pinatar) oli espanjalainen valtiomies, joka toimi Espanjan ensimmäisen tasavallan ulkoministerinä 1873 ja viimeisenä presidenttinä neljän kuukauden ajan 1873–1874. Hän oli Madridin yliopiston historian ja kirjallisuuden professori, huomattava puhuja sekä romaani- ja tietokirjailija. Hän joutui pakenemaan Espanjasta kahdesti.
Elämäkerta
Espanja ajautui loppukesällä 1873 poliittiseen hajaannukseen ja sekasortoon. Niin sanotut kantonalistit aloittivat separatistisen kapinan Cartagenassa, Alcoyssa ja Málagassa, ja samaan aikaan myös vanhoilliset karlistit käynnistivät sisällissodaksi paisuneen oman kapinansa. Näissä oloissa Castelar valittiin 26. elokuuta cortesin puhemieheksi ja 7. syyskuuta toimeenpanovallan johtajaksi (Presidente del Poder Ejecutivo), jolla oli lähes diktatoriset valtuudet. Hän pyrki vahvistamaan armeijaa ja kukistamaan eri puolille maata levinneet kapinaliikkeet. Monien tasavaltalaisten pettymykseksi hän julisti sotatilan, salli cortesin keskeyttää istuntonsa ja kutsui rojalisteiksi tunnettuja kenraaleja takaisin palvelukseen. Entisten puoluetoverien tyytymättömyys Castelariin lisääntyi entisestään, kun hän pyrki lämmittämään suhteita roomalaiskatoliseen kirkkoon kysymällä paavin mielipidettä piispanvirkojen täyttämisessä. Uudelleenkokoontunut cortes antoi Castelarille epäluottamuslauseen 2. tammikuuta 1874, ja hän erosi samana päivänä. Seuraavana aamuna kenraali Manuel Pavían johtama sotilasvallankaappaus hajotti parlamentin ja päätti tasavallan, jolloin valta siirtyi kenraali Francisco Serranolle. Castelar joutui lähtemään maanpakoon.
Castelar palasi monarkiaksi palautuneeseen Espanjaan vuonna 1876, ja hänet valittiin uudelleen cortesiin. Hän esiintyi nyt maltillisena tasavaltalaisena, joka kannatti tasavallan perustamista laillisin keinoin ja käytännössä hyväksyi vallitsevan monarkian. Myöhemmin hän siirtyi avoimesti kannattamaan Espanjan monarkiaa.
Castelar julkaisi useita romaaneja, puhekokoelmia ja historiaa käsitteleviä tietokirjoja. Häntä pidettiin yhtenä aikansa lahjakkaimmista puhujista. Hänet nimitettiin 1879 Espanjan akatemian jäseneksi. Hän kuoli vuonna 1899.
Aro (täsmennyssivu)
Aro voi viitata johonkin seuraavista:
Sukunimenä
Aro on seuraavien henkilöiden sukunimi. Henkilöt ovat suomalaisia tai Suomessa syntyneitä, ellei toisin mainita:
Jakob Lilja
Jakob Tobias Lilja (s. 23. heinäkuuta 1993 Limhamn, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Lilja on Linhamn HK:n kasvatti. Hän siirtyi kaudella 2008–2009 Malmö Redhawksin U16-junioreihin. Kaudeksi 2009–2010 Lilja siirtyi Sunne IK:n J18-junioreihin. Hän debytoi kauden aikana myös seuran miesten joukkueessa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettanissa, jossa Lilja pelasi kolme ottelua. Kaudeksi 2010–2011 Lilja siirtyi Rögle BK:n J20-junioreihin. Kauden 2011–2012 päätteeksi hän voitti J20 SuperElitin pronssia. Lilja debytoi samalla kaudella myös seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi 23 runkosarja- ja kymmenen Kvalserien-ottelua tehopistein 2+2=4. Lilja oli kauden päätteeksi nostamassa Rögleä Elitserieniin.
Maaliskuussa 2012 Lilja teki Röglen kanssa vuoden mittaisen ammattilaissopimuksen. Hän pelasi kaudella 2012–2013 Elitserienissä 29 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Lilja teki Elitserien-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 29. syyskuuta 2012 Luleå HF:ää vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.29 minuuttia. Elitserien-uransa avausmaalin Lilja teki runkosarjan päätöskierroksella 5. maaliskuuta 2013 Färjestad BK:ta vastaan. Kvalserienissä hän teki viidessä ottelussa yhden syöttöpisteen. Lilja pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kymmenen ottelun verran lainalla Allsvenskan-joukkue IF Troja-Ljungbyssä. Rögle putosi kauden päätteeksi takaisin Allsvenskaniin, mutta huhtikuussa 2013 Lilja teki joukkueen kanssa kuitenkin vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
SHL:n nousukarsintasarjan ottelussa 29. maaliskuuta 2015 vieraissa Malmö Redhawksia vastaan Lilja löi vastustajajoukkueen Jens Olssonia poikittaisella mailalla niskaan. Olsson kannettiin jäältä paareilla, mutta hän oli kuitenkin pelikuntoinen seuraavassa ottelussa. Lilja sai tilanteesta 5+20-minuutin rangaistuksen ja hänet asetettiin kymmenen ottelun pelikieltoon. Lilja pelasi kauden kolmessa viimeisessä ottelussa. Kaksi vuotta myöhemmin maaliskuussa 2017 Malmön käräjäoikeus tuomitsi hänet pahoinpitelystä ehdolliseen vankeustuomioon ja 40 päiväsakkoon. Lilja valitti tuomiosta hovioikeuteen, joka kuitenkin piti käräjäoikeuden tuomion voimassa syyskuussa 2017. Hän valitti edelleen Ruotsin korkeimpaan oikeuteen, joka piti ehdollisen tuomion voimassa, mutta kumosi sakkotuomion heinäkuussa 2018.
Lilja siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella Linköping HC:n SHL-joukkueeseen. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa toi 52 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 12+11=23 sekä kuudessa Mestarien liigan ottelussa tehot 2+1=3. Lilja voitti CHL:ssä joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +4. Kaudella 2016–2017 hän oli 11 osumallaan Linköpingin kolmanneksi paras maalintekijä. Maaliskuussa 2017 Lilja teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän jakoi kaudella 2017–2018 12 osumallaan Linköpingin sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Derek Royn ja Mathis Olimbin kanssa. Lilja voitti myös SHL:n alivoimamaalipörssin kolmella osumallaan.
Kaudeksi 2018–2019 Lilja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Djurgårdens IF:ään. Hän teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+25=37, joilla Lilja oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi koko liigan pistepörssin kymmenennen sijan Färjestad BK:n Oskar Steenin ja Rögle BK:n Kodie Curranin kanssa. Mestarien liigassa Lilja oli Djurgårdenin paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa.
Kesäkuussa 2019 NHL-varaamaton Lilja teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan seuran NHL-kauden 2019–2020 avauskokoonpanosta. Lilja teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 4. lokakuuta 2019 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.58 minuuttia. Lilja pelasi kymmenen NHL-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes marraskuussa Blue Jackets lähetti hänet ensimmäisen kerran AHL-joukkue Cleveland Monstersin vahvuuteen. Lilja pelasi kautensa pääosin NHL:n ja farmin välillä. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 27. joulukuuta 2019 vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Lilja teki NHL:ssä kaikkiaan 37 runkosarjaottelussa tehot 2+3=5. AHL:ssä hän teki 22 runkosarjaottelussa tehot 5+8=13, kunnes koronaviruspandemia päätti kauden maaliskuussa 2020.
Kaudeksi 2020–2021 Lilja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kazakstanilaisseura Barys Nur-Sultaniin.
Maajoukkueura
Lilja on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa seitsemän ottelua tehopistein 2+1=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksen 8. marraskuuta 2019 Prahan TipSport Arenalla pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan. Lilja merkittiin heti Ruotsin ykkösketjun oikeaan laitaan Jacob Josefsonin ja Daniel Brodinin viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa.
Lilja on pelannut myös 12 nuorten ja kolme poikien maaottelua.
Gustave Flaubert
Gustave Flaubert (12. joulukuuta 1821 Rouen – 8. toukokuuta 1880 Croisset) oli ranskalainen realistisen suunnan kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1857 ilmestyneestä romaanista Madame Bovary (suom. Rouva Bovary, 1994).
Henkilöhistoria
Kirjoittajana Flaubert oli hidas ja pikkutarkka. Vuonna 1856 hän julkaisi viisi vuotta työstämänsä pääteoksensa Rouva Bovary. Romaanista tuli nopeasti tunnettu. Se poiki siveettömyydestä oikeusjutun, jonka Flaubert kuitenkin voitti, ja teoksen painaminen sallittiin.
1860-luvulta alkaen Flaubert oli tunnettu kirjoittaja ja intellektuelli. Hänen lähipiiriinsä kuuluivat useat realismin ja naturalismin suuret nimet, kuten Émile Zola, George Sand ja venäläinen Ivan Turgenev, joka ajoittain asui Flaubertin luona. 1870-luvulla hän edesauttoi Guy de Maupassantin uraa. Flaubert oli perusluonteeltaan melankolinen, ja hänen taipumuksensa perfektionismiin kirjoittamisessa teki elämästä entistä vaikeampaa.
Kuitunen
Kuitunen on muun muassa seuraavien tunnettujen suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Gustave Flaubert
Tuotannosta
Flaubertin tuotanto on realistista, todellisuuden viileään havainnointiin perustuvaa, romantisointia ja kantaaottavuutta kaihtavaa. Hänen tunnetuin teoksensa Rouva Bovary luetaan maailmankirjallisuuden klassikoihin. Se kertoo Emma Bovarysta, jonka romanttinen kirjallisuus on saanut pauloihinsa. Hän päätyy naimisiin tavanomaisen, porvarillisen lääkärin kanssa, eikä elämä vastaa romanttisia haavekuvia. Emma päätyy pettämään miestään seikkailijan kanssa, ja ajautuu yhä uusiin pettymyksiin. Kirja kuvaa ranskalaista maaseutumiljöötä erittäin pikkutarkasti.
Rouva Bovary syntyi tavoitteesta kirjoittaa mahdollisimman tyhjänpäiväisestä aiheesta ja henkilöstä. Se on usein nähty romanttisen haihattelun satiirina. Kirjan valmistuttua Flaubert kuitenkin totesi: ”minä itse olen rouva Bovary”, mikä viittaa aiheen yleismaailmallisuuteen: ihmisen ylisuuret haaveet on tuomittu raukeamaan.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1965–1966
Jääkiekon SM-sarjakausi 1965–1966 oli 37. kerta, kun pelattiin jääkiekon Suomen mestaruudesta. 12 joukkuetta oli jaettu kahteen kuuden joukkueen lohkoon. Lohkon sisällä pelattiin kaksinkertainen sarja, eli jokaiselle joukkueelle kertyi 10 ottelua. Lohkojen kolme parasta jatkoivat ylempään jatkosarjaan ja sijaan kolme huonointa joutuivat alempaan jatkosarjaan. Ylemmän jatkosarjan voittaja oli Suomen mestari ja alemman jatkosarjan kolme huonointa putosivat Suomen sarjaan.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti Porin Karhut, mutta Karhut jäi omassa alkulohkossaan neljänneksi ja joutui alempaan jatkosarjaan. Mestariksi nousi neljän pisteen erolla ennen Rauman Lukkoa Tampereen Ilves, jolle mestaruus oli 1960-luvulla jo kolmas. Pronssimitalista käytiin tiukka taistelu, sillä kolmanneksi sijoittunut SaiPa ja neljäntenä oleva TPS olivat molemmat saaneet jatkosarjassa 10 pistettä. SM-sarjasta putosivat helsinkiläiset HJK ja HIFK sekä Oulun Kärpät, joka pelasi toisen kautensa SM-sarjassa. Edellisellä kaudella SM-sarjasta pudonnut Tappara nousi takaisin SM-sarjaan. Tapparan lisäksi SM-sarjaan nousivat myös SaPKo ja Hermes.
SM-sarjan kauden 1965–1966 paras pistemies oli Ilveksen Jorma Peltonen, joka teki 39 tehopistettä 20:ssä ottelussa.
Alempi loppusarja
HJK, HIFK ja Kärpät putosivat SM-sarjasta. Tilalle nousivat Suomen sarjan lohkovoittajat Tappara (lounaislohko), SaPKo (itälohko) ja Hermes (pohjoislohko).
Esko Valsta
Esko Valsta ent. Vallenius, (26. elokuuta 1924 Uusikaupunki – 6. syyskuuta 2008 ) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän opiskeli Helsingissä Yrjö Selinin oppilaana ja Pariisissa Maurice Maréchalin oppilaana. Hän oli Helsingin kaupunginorkesterin jäsen vuodesta 1950 ja soolosellisti vuodesta 1961. Hän esiintyi konserteissa ja solistina myös ulkomailla. Hän jäi eläkkeelle 1974.
Hänen veljensä on pianotaiteilija Tapani Valsta.
Maakuntakäräjät
Maakuntakäräjät olivat muinoin Ruotsissa pidettyjä kokouksia, joissa päätettiin maakunnan yhteisistä asioista. Maakuntakäräjät järjestettiin laamannin johdolla vapaiden talonpoikien kanssa kerran vuodessa tai tarvittaessa useamminkin. Maakuntakäräjillä laamanni ja lautakunnat harjoittivat lainkäyttöä tuomiten riita- ja rikosasioissa.
Gilbert Vallaeys
Gilbert Vallaeys (13. maaliskuuta 1944 Blaye, Gironde, Ranska – 15. toukokuuta 2001 ) oli ranskalainen korkeushyppääjä.
Vallaeys edusti Ranskaa Budapestin EM-kilpailuissa 1966 mutta jäi karsintaan tuloksella 200 cm. Kesäkuussa 1965 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 211 cm, joka pysyi voimassa vain 1,5 kuukautta. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Hän on pituudeltaan 188-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 72 kiloa. Seuratasolla hän edusti AC Boulogne-Billancourtia.
Bernard Gauthier
Bernard Gauthier (22. syyskuuta 1924 Beaumont-Monteux, Drôme, Ranska – 23. marraskuuta 2018 ) oli ranskalainen maantiepyöräilijä.
Gauthier voitti Bordeaux–Pariisi-pyöräilykilpailun vuosina 1951, 1954, 1956 ja 1957. Vuonna 1950 hän sijoittui Ranskan ympäriajossa 17:nneksi johdettuaan kilpailua seitsemän päivän ajan.
Kaloresenssi
Kaloresenssi on tapahtuma, jossa näkymätön energiasäde läpäisee aineen ja muuttuu näkyväksi energiasäteeksi. Esimerkiksi eräät palavat kaasut vapauttavat palaessaan paljon lämpösäteilyä ja hyvin vähän näkyvää valoa, ja kun metallikappale altistetaan tälle lämpösäteilylle, se alkaa hehkua punaisena. Tällöin metalli absorboi näkymätöntä energiaa ja säteilee näkyvää. Kaloresenssissa infrasäteet läpäisevät aineen, kun taas fluoresenssissa kyseessä ovat ultrasäteet.
Karelia-soutu
Karelia-soutu on vuodesta 1985 alkaen Pohjois-Karjalassa järjestetty soututapahtuma. Kyseessä on Suomen suurin retkisoutu, ja siihen osallistuu vuosittain heinäkuussa noin 2 000 soutajaa ja melojaa.
Lähtöpaikat ovat kirkkoveneille Pielisellä (Nurmeksessa tai Lieksassa) ja pienveneiden lähtöpaikka oli esimerkiksi vuonna 2007 Ilomantsin Mutalahdessa. Soutu kulkee alas Pielisjokea Pyhäselälle Joensuuhun ja Liperiin. Taukopaikkoja ovat muun muassa Joensuun Haapalahti, Kontiolahden Jakokosken museokanava ja Joensuun Ilosaari, Liperin Saariston ranta ja Rääkkylän Koivuniemi.
Vuodesta 2010 tapahtumaan on voinut osallistua myös polkupyörällä. Pyöräilijöiden etappipaikat ovat samat kuin soutajilla.
Yours Sincerely
Yours Sincerely on suomalaisen Moon-yhtyeen studioalbumi vuodelta 1991. Myöhemmin yhtye on toiminut nimellä Moon Cakes.
Albumi on äänitetty kotistudiossa Keravalla ja miksattu Finnvoxin studioilla Helsingissä. Tuottajana ja äänittäjänä on toiminut yhtyeen kitaristi Mikko Karmila. Pauli ja Mika ovat tehneet masteroinnin Finnvoxilla.
Levynteossa on saatu tukea ESEK:iltä.
Kappaleet
Aino Roivainen on tehnyt kaikki laulut, paitsi A5, B2 ja B4: Mikko Karmila ja Aino Roivainen.
Kappaleiden vaihtoehtoisina niminä on annettu "There's No Magic...", "Winter Night (Memoir)" ja "Want to Be Its Mermaid One Day". Kappaleiden sanat on painettu LP-levyn suojakuoreen. Copyrightin omistaja on Love Kustannus ja tuotanto-oikeuksien Johanna Kustannus.
Singlet
Albumilta on julkaistu single There's No Magic, ja sen ensimmäinen sijoitus Suomen virallisella singlelistalla ajalta 15.–28.10.1991 on ollut kahdeksas.
Arviot
Albumi oli Rumba-lehden kriitikoiden mielestä vuoden 1991 kuudenneksi paras kotimainen albumi ja "There's No Magic..." viidenneksi paras kotimainen biisi. Lehden lukijaäänestyksessä "There's No Magic" sijoittui yhdenneksitoista ja yhtye oli kolmanneksi paras uusi kyky.
1955
Lokakuu−joulukuu
thumb|100px|Euroopan lippu
M/S Maersk Voyager
M/S Maersk Voyager on alankomaalaisen Norfolklinen omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalla Flensburgissa, Saksassa. Maersk Voyager on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Vlaardingen.
Maersk Voyagerin sisaraluksia ovat M/S Maersk Vlaardingen, M/S UND Birlik, M/S UND Atılım, M/S UND Ege ja M/S UND Adriyatik.
Käyttöhistoria
Kölinlasku tapahtui 22. toukokuuta 2000, ja 3. elokuuta alus laskettiin vesille. 3. marraskuuta se luovutettiin Und Ro/Ro Isletmeleri AS:n omistukseen, joka rekisteröi sen Turkin lipun alle nimellä UND Karadeniz. Kotisatamaksi tuli Istanbul. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Istanbulin ja Italian Triesten välillä. Vielä vuonna 2000 alus siirtyi Und Denizcilik A.S:n omistukseen. Vuodesta 2004 vuoteen 2005 saakka alus oli U.N. Deniz Tasimaciligi A.S:n omistuksessa, jonka jälkeen alus siirtyi alankomaalaisen Norfolklinen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Maersk Voyager -nimisenä Alankomaiden lipun alle. Vuonna 2006 alus aikarahdattiin BMMS:n Augustan ja Ravennan väliseen liikenteeseen. Myöhemmin samana vuonna alus aikarahdattiin belgialaisen Cobelfretin liikenteeseen. 2. lokakuuta 2006 Norfolkline aloitti liikennöinnin Maersk Voyagerilla reitillä Vlaardingen–Killingholme.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Vlaardingenin sijainti Alankomaissa.
Yleisurheilun GP-kausi 2008
Yleisurheilun GP-kausi 2008 tarkoittaa kilpailukauden 2008 aikana järjestettyjä IAAF:n hyväksymiä Grand Prix -tason yleisurheilukilpailuja. Kilpailuja on jaoteltu sarjoihin, joita ovat IAAF:n yleisurheilufinaali, Kultainen liiga, Super Grand Prix ja Grand Prix. Kilpailut muodostavat IAAF:n World Athletics -sarjan.
Qatar Athletic Super Grand Prix 2008
Qatar Athletic Super Grand Prix 2008 järjestettiin 9. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Shanghai Golden Grand Prix
Shangai Golden Grand Prix järjestettiin 28. syyskuuta 2007.
Miehet
Telstra Melbourne Track Classic
Telstra Melbourne Track Classic järjestettiin 21. helmikuuta.
Miehet
Naiset
Osaka GP 2008
Osaka GP 2008 järjestettiin 10. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Meeting Grand Prix IAAF de Dakar
Meeting Grand Prix IAAF de Dakar järjestettiin 17. toukokuuta.
Miehet
FBK-Games
FBK-Games järjestettiin 24. toukokuuta.
Naiset
Grande Premio Brasil Caixa de Atletismo
Miehet
Naiset
Reebok Grand Prix
Reebok Grand Prix järjestettiin 31. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Prefontaine Classic
Prefontaine Classic järjestettiin 8. kesäkuuta.
Miehet
Naiset
Zlata Tetra - Golden Spike
Zlata Tetra - Golden Spike järjestettiin 12. kesäkuuta.