cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyhmyyden ensyklopedia
Ensyklopedian ongelmaksi hän mainitsee sen, että ensyklopedisti muuttaa maailmaa, jota haluaa kartoittaa. Ensyklopedian nykytilasta hän kirjoittaa: "Ensyklopedia palvelee enää vain rahvaanomaistamista. Ne ajat, jolloin joku saattoi muuttaa maailmankuvaansa ensyklopediaa lukemalla, ovat jääneet kauas taakse. Edistysuskon symbolista, joka se kerran oli, se on muuttunut takapajuisuuden symboliksi: puoleksitoista metriksi tekonahkaan sidottuja painoarkkeja, hyllyn koristeeksi, ilmaisena kirjatukenaan Rodinin Ajattelijan jäljennös."
Satiiria van Boxsel pitää yrityksenä panna asiat järjestykseen kärjistämällä kaikki kieroutumat huumorin ja paradoksin keinoin. Satiirin tulee pilkata kaikkea ja jokaista. Itseään pilkatessa se menettää voimansa.
Yhdistettynä satiiri ja ensyklopedia muodostavat Tyhmyyden ensyklopedian, joka kykenee kaikenkattavuuteen sillä siinä myönnetään, ettei lopullista korkeaa totuutta ole, vaan kulttuuri muodostuu tämän olemattoman totuuden etsintäretkistä.
Kirja julkaistiin suomeksi 2005 ja samana vuoden lokakuussa Matthijs van Boxsel vieraili Suomessa Helsingin kirjamessuilla.
Camillo Golgi
Camillo Golgi (7. heinäkuuta 1843 Córteno Golgi – 21. tammikuuta 1926 Pavia) oli italialainen lääkäri ja professori Paviassa. Hän keksi värjäysmenetelmän, jonka avulla hermosolujen eri osia voitiin erottaa toisistaan. Golgi sai vuonna 1906 yhdessä Santiago Ramón y Cajalin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon.
Golgi löysi vuonna 1897 soluelimen, joka myöhemmin nimettiin löytäjänsä mukaan Golgin laitteeksi. Hän raportoi löydöstään virallisesti 1898. Golgin laitteen olemassaolosta kiisteltiin vuosikymmenten ajan, kunnes se viimein vahvistettiin 1950-luvulla.
Luettelo Ranskan diplomaattisista edustustoista
thumb|right|420px|Kartassa on merkitty sinisellä ne maat, joissa Ranskalla on edustusto. Tämä on luettelo Ranskan diplomaattisista edustustoista. Luettelo kattaa kaikki Ranskan pysyvät diplomaattiset edustustot lukuun ottamatta kunniakonsuleita. Ranskan ensimmäinen diplomaattinen edustusto perustettiin vuonna 1522 Sveitsiin. Nykyään Ranskalla on eniten diplomaattisia edustustoja maailmassa Yhdysvaltojen jälkeen. Vaikka Ranska ei ole enää siirtomaamahti, se on kuitenkin edelleen merkittävä kansainvälinen toimija. Maa on esimerkiksi yksi viidestä Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvästä jäsenestä, G8:n jäsen ja Naton, OECD:n ja EU:n perustajajäsen.
Eurooppa
thumb|right|Ranskan suurlähetystö Belgradissa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Berliinissä thumb|right|Ranskan suurlähetystö Budapestissä thumb|right|Ranskan suurlähetystö Kööpenhaminassa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Moskovassa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Prahassa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Tukholmassa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Tallinnassa thumb|right|Ranskan suurlähetystö Wienissä
Pohjois-Amerikka
thumb|right|Ranskan suurlähetystö Washington D.C:ssä
Etelä-Amerikka ja Karibia
thumb|Ranskan suurlähetystö Buenos Airesissa
Afrikka
thumb|right|Ranskan suurlähetystö Tunisissa thumb|right|Ranskan pääkonsulaatti Aleksandriassa
Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
pienoiskuva|250px|Yhdysvaltain varapresidentti [[George H. W. Bush|Bush, presidentti Ronald Reagan ja Gorbatšov New Yorkissa 1988.]] Gorbatšovin aikakaudella pyrittiin uudistamaan Neuvostoliittoa, mikä ajoi maan valtataisteluun ja valtion hajoamiseen. Vuonna 1985 Neuvostoliitossa nousi valtaan Mihail Gorbatšov, joka aloitti talousuudistuksen, perestroikan. Sen tarkoitus oli parantaa talouskasvua ja elinoloja sekä muuttaa sosialismi inhimilliseksi. Perestroikaan liittyi alussa raskaan teollisuuden kehittäminen uskorenije ja varsinkin glasnost, tiedonvälityksen vapautuminen sensuurista.
Gorbatšov suosi liennytystä ja ydinaseneuvotteluja lännen kanssa, ja sai aikaan muun muassa euro-ohjukset poistavan INF-sopimuksen. Niinpä Gorbatšov oli länsimaissa hyvin suosittu, mutta muun muassa alkoholin vastaisen kampanjan vuoksi kotimaassaan epäsuosittu. Gorbatšov sai huomata että suuri osa kommunistisesta puolueesta vastusti hänen uudistuksiaan. Vanhoillisten vastustus lisääntyi, kun maa alkoi hajota kansallisuuskiistojen takia. Neuvostoliiton talous alkoi perestroikan edetessä luhistua ja pulat pahenivat.
Toisaalta demokratisoitumisen tuloksena Venäjälle syntyneeseen demokraattisen liikkeen keulahahmoksi nousi vahvaksi vaikuttajaksi Boris Jeltsin, joka piti Gorbatšovin uudistuksia liian hitaina. Baltia itsenäistyi, ja armeija ei saanut maita hallintaansa.
Uudistuksia pelkäävät vanhoilliset kommunistit kaappasivat vallan vähäksi aikaa elokuussa 1991, jolloin Venäjän johtaja Jeltsin asettui näkyvästi vastustamaan kaappausta, ja voitti vanhoilliset. Tämä suisti Gorbatšovin vallasta. Niinpä uudistukset ja kansallisuuskiistat johtivat lopulta maan hajoamiseen 25. joulukuuta 1991, ja Neuvostoliiton seuraajaksi tuli Venäjän federaatio sekä monta muuta aikaisempaa neuvostotasavaltaa.
Vallan vaihtuminen Kremlissä 1985
1970-luvulla Neuvostoliittoa johti Leonid Brežnev, jonka aikaa on muistettu pysähtyneisyyden kautena. Viimeistään 1970-luvulla Neuvostoliiton poliittinen elämä ummehtui täysin, toisinajattelijoita vainottiin, ja kommunistisen puolueen huipulla istuivat samat ukkoutuvat miehet. Korruptio levisi. Neuvostoliitossa kuoli peräkkäin muutaman vuoden sisällä kolme vanhan kaartin kommunistijohtajaa: Brežnev, Andropov ja Tšernenko.
Leonid Brežnev kärsi viimeisinä 7.–8. hallitusvuotenaan dementiasta, ja kerrankin luki TV:ssä saman paperin kahteen kertaan. Brežnevin ympärille yritettiin rakentaa henkilökulttia, mutta ihmiset suhtautuivat johtajaansa pilkallisesti.
Andropov ei saanut paljoa aikaan, ja Gorbatšovin edeltäjä Tšernenko ei yrittänytkään muuttaa mitään neuvostojärjestelmässä.
Neuvostoliiton talous oli kasvanut 1950-luvulla ja 1960-luvullakin nopeasti mm. jälleenrakentamisen ja uusien luonnonvarojen käyttöönoton takia. Tuotettiin yhä enemmän terästä ja sementtiä, ja aseita enemmän kuin olisi tarvittu. Kasvu oli hidastunut 1960- ja 1970-luvuilla ja oli kolmen prosentin tuntumassa vuonna 1985 venäläisten tietojen mukaan. Läntisten tietojen mukaan talouskasvu polki paikallaan jo 1970-luvulla. Tällöin Neuvostoliitto alkoi viennissään painottua yhä enemmän maakaasuun ja öljyyn. Neuvostoliitto jäi jälkeen läntisen elektroniikan ja tietokoneiden kehityksestä 1970-luvulla.
Vuonna 1983 siperialaiset taloustutkijat T. Zalavaskaja ja A. Aganbegjan julkaisivat Neuvostoliiton talouden tilaa käsittelevän kriittisen raportin. Raportin mukaan Neuvostoliiton talous romahtaisi parissa vuodessa ilman uudistuksia. Brežnev oli viimeisessä puheessaan maininnut talouskasvun kangertelevan, mutta tarjonnut ratkaisuksi työkurin lisäystä perinteiseen tapaan.
Mihail Gorbatšov yleni kommunistipuoleen hierarkiassa keskuskomiteaan puolueen sisäistä korruptiota inhoavan KGB-päällikkö Juri Andropovin avulla. Keskuskomiteassa Gorbatšov oli jo 1971. Gorbatšov voitti äänestyksen 11. maaliskuuta 1985 kommunistisen puolueen pääsihteeriksi muun muassa ulkoministeri Andrei Gromykon tuella. Gromykon mielestä maa tarvitsi uudistajan, jotta sosialismin maine kohenisi.
Valtaan päästyään Gorbatšov erotti monia vanhan kaartin johtajia, alensi suosittelijansa Gromykon ja erotti muita. Erotetuissa olivat myös Gorbatšovin kilpailijat Viktor Grišin ja Grigori Romanov. Mutta ilmeisesti taktisista syistä Gorbatšov jätti huipulle Jegor Ligatšovin, joka tietenkin edusti vanhan kaartin kommunismia. Väitetään Ligatšovin jääneen paikalle syntipukiksi, jos talousuudistukset menisivät pieleen.
Gorbatšov yritti muuttaa neuvostososialismia lisäämällä demokratiaa, muttei halunnut luopua yksinvallasta. Pohjimmiltaan Gorbatšov uskoi marxismi-leninismiin, Gorbatšovin mielestä rappeutuva järjestelmä oli elvytettävissä, ja ihmiskasvoinen sosialismi rakennettavissa. Jo keväällä 1986 eräässä teatteriesityksessä kuvattiin emigrantteja myönteisessä valossa, mikä kertoi ilmapiirin vapautumisesta.
Perestroikan alku 1985
Maaliskuussa 1985 kommunistisen puolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tunnusti julkisesti neuvostotalouden kasvun hidastuneen. Alussa Gorbatšov toimi maltillisesti ja pyrki poistamaan puoluejohdosta vanhoillisia. Tehtiin vain kosmeettisia muutoksia neuvostotalouteen.
Maatalouden ja raskaan talouden byrokratiaa muutettiin. Työtä vieroksuvia tekosairaita pidätettiin kaupunkien kaduilla, ja työpaikoilta saattoi nyt erottaa ihmisiä töistä, ja antaa heille kannustinlisiä.
Myöhemmin tuotiin esille käsitteitä perestroika, talouden uudelleenjärjestäminen, glasnost, vapaa tiedonvälitys, "uusi ajattelu" ja demokratizatsija, demokratisoiminen.
Alkoholin vastainen kampanja
Gorbatšov aloitti perestroikan vuoden 1985 lopussa alkoholin vastaisella kampanjalla. Kyseessä oli Jegor Ligatšovin aloite. Maahan perustettiin suuri raittiusyhdistys. Viinan hintaa nostettiin, viinakauppojen aukioloaikoja supistettiin ja viinitarhoja tuhottiin. Alkoholinkäyttöä saatiinkin vähennettyä lähes 50 %. Tämä näkyi kuolleisuuden vähenemisenä ja syntyvyyden laskuna. Huliganismi väheni. Mutta alkoholin kotipoltto kasvoi räjähdysmäisesti. Hiiva ja sokeri loppuivat kaupoista eikä niitä riittänyt kaikkiin leivonnaisiin. Jotkut ihmiset alkoivat käyttää erilaisia korvikkeita, jopa hammastahnaa alkoholin sijaan. Gorbatšovista tuli kampanjan takia epäsuosittu "limonaatimies". Valtion menetti alkoholista saatavia tuloja. Vuonna 1987 Neuvostoliitto palautti alkoholikaupan suunnilleen entiselleen.
Perestroikan huippukausi 1986-1988
Vuoden 1986 keväällä tapahtui Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus, jota aluksi salattiin kansainväliseltä yhteisöltä.
1986 – alkavia toimia
Perestroika alkoi varsinaisesti vuoden 1986 keskivaiheilla, ja tammikuussa Gorbatšov puhui laajalle kansalle ohi uudistuksia vastustavien puoluepomojen demokratizatsijasta, kansanvaltaistamista. Vuonna 1986 alkoi myös glasnost, tiedonvälityksen vapaus ja avoimuus. Vapaus ei tosin näkynyt heti kaikkien toisinajattelijoiden vainon pysähtymisenä, salainen poliisi KGB toimi yhä täydellä teholla. Mutta esimerkiksi toisinajattelija Andrei Saharov kutsuttiin takaisin Gorkista Moskovaan.
1987 – perestroika vauhdissa
Perestroika oli kovimmassa vauhdissa vuoden 1987 alussa. Näin vahvat uudistukset alkoivat vasta kesällä 1987. Tällöin perestroikasta tuli täysimittakaavainen kampanja. Neuvostoliiton kommunistipuolueen 26. kongressissa Gorbatšov puhui perestroikasta eli talouden uudelleenrakentamisesta, uskorenijestä (uudistusten nopeuttamisesta), "inhimillisestä tekijästä", glasnostista (vapaasta tiedonvälityksestä), ja hozrastšjotin, omarahoitteisuuden laajentamisesta. Gorbatšov peruutti alkoholin vastaisen kampanjan.
Talous
Käytännössä 1987 alkanut Abel Aganbegjanin ideoima vauhdittaminen uskorenije pumppasi rahaa raskaaseen teollisuuteen, mikä lopulta epävakautti talouden. Vauhdittaminen epäonnistui pahoin ja jäi sen takia pian pois käytöstä termin perestroika rinnalta. Uskorenijeen liittyi mm. työpaikkojen kurin tiukentaminen ja parempi puoluevirkailijoiden valvonta.
Vuonna 1987 tehtiin mahdolliseksi perustaa yksityisiä yrityksiä. Yritykset vapautuivat nyt keskussuunnittelutoimiston ohjauksesta. Nyt yhtiöt alkoivat nostaa palkkoja, ja keskuksen määräämät toimitussopimukset menettivät merkityksensä. Näin tuotanto laski, ja inflaatio lähti käyntiin, kun valtio alkoi painaa katteettomia seteleitä. Gorbatšov sanoutui irti vuonna 1987 Brežnevin opista, eli Neuvostoliitosta Itä-Euroopan maiden ohjaajana.
Kesällä 1987 Gorbatšovin silloinen talousasiantuntija Nikolai Šmeljov puhui keskuskomiteassa monista markkinatalouteen tähtäävistä uudistuksista. Samalla esitettiin ensimmäinen kritiikki perestroikaa kohtaan. Välimuoto markkinatalouden ja sosialismin välillä houkutteli, mutta oli nimimerkki L. Popkovan mukaan mahdoton, koska markkinatalouden ja sosialismin välimuoto yhdistäisi molempien huonot puolet. .
Politiikka
1987 neuvostoekonomi Leonid Albakin oli sanonut, että taloutta ei voi uudistaa ilman poliittisia muutoksia. Tammikuussa 1987 Gorbatšov ilmoitti demokratiasta ja tulevista "vallankumouksellisista" monen ehdokkaan vaaleista. Puolueen sisäinen vastustus oli nyt näkyvää.
Vuonna 1987 Moskovan pormestariksi ylennyt, politbyroohonkin päässyt rakennusinsinööri Boris Jeltsin riitaantui vanhoillisen Jegor Ligatšovin ja Mihail Gorbatšovinkin kanssa. Syynä oli Jeltsinin puhe, jossa tämä arvosteli Gorbatšovin uudistuksia liian hitaiksi. Populistina Moskovassa esiintynyt Jeltsin erotettiin politbyroosta ja Moskovan pormestarin virasta poliittisen epäkypsyyden ja vastuuttomuuden takia.
Toukokuussa 1987 19-vuotias lentäjäharrastelija Mathias Rust laskeutui Punaiselle torille Cessna 172 -pienkoneella. Rust pääsi ilmavalvonnan läpi osin sen takia, että oli rajavartioston juhlapäivä. Väkijoukko hurrasi Rustille, mutta hänet pidätettiin jonkun ajan päästä ja hän joutui istumaan vankilassa vuoden. Rustin lento aiheutti lukuisia vanhoillisten erottamisia Neuvostoliiton hallinnossa.
Talous
Gorbatšov päätti perustuttaa yhteisyrityksiä 1988. Tämä laki salli Leninin ajan jälkeen yritysten yksityisomistuksen.
1980-luvun lopussa sallittiin pienet osuustoiminta- ja perheyritykset, jotka saivat palkata ulkopuolisia työntekijöitäkin. Komsomolin, kommunistisen nuorisoliiton yhteyteen perustettiin "nuorten tiedekeskuksia" jotka saivat toimia liikeyritysten tavoin. Monet myöhemmin Venäjällä rikastuneet pankinjohtajat ja suurliikemiehet aloittivat uransa näissä. NKP pyrki tiedekeskuksissa piilottamaan rahojaan pelätessään valtansa häviävän.
Vuonna 1988 talousuudistus oli käynnistämässä hyperinflaatiota.
Politiikka
Glasnostin takia vapautettiin monia toisinajattelijoita ja lehdistönvapaus kasvoi huomattavasti. Monia valtion tilasta kertovia tilastoja sai vapaasti, esimerkiksi tietoja tuloeroista ja itsemurhatilastoja. Myös onnettomuuksista sai kirjoittaa vapaasti. Alettiin harjoittaa Neuvostoliiton historian valkoisten aukkojen täyttämistä eli vastustajien mielestä neuvostohistorian mustaamista. Neuvostoliiton TV:ssä kerrottiin ensi kertaa Josif Stalinin ajan hirmutöistä.
19. puoluekokouksen jälkeen heinäkuussa 1988 Gorbatšov alkoi heikentää kommunistipuolueen asemaa maassa, 19. kommunistipuolueen kokouksessa hän määräsi monen ehdokkaan vaalit eri puolille maata alueellisille ja paikallisille tahoille. Syyskuussa 1988 aikaisemmin voimakkaan puolueen sihteeristön valta heikkeni, ja joulukuussa 1988 korkeimman neuvoston tilalle tuli kansanedustajien kongressi. Vuonna 1988 perestroika oli huipussaan.
Vanhoillisten vastustus
Keväällä Gorbatšovin poissa ollessa 1988 julkaistiin artikkeli, jossa puolustettiin Stalinia ja vanhaa kommunismia. Artikkelin kirjoitti Nina Andrejeva ja se oli luultavasti alkuaan lähtöisin Ligatsovin toimistosta. Gorbatšovia ja Jeltsiniä kannattavat maltilliset ja radikaalit uudistajat pitivät artikkelia uhkana. Seuranneessa vapaamuotoisessa keskustelussa moni puoluejohtaja piti artikkelia hyvänä.
Mutta Gorbatšov piti puoluejohtajille puheita, joissa uhkasi erottaa artikkelin hyväksyjät puolueesta.
Kesällä 1988 Gorbatšov sai huomata puolueapparaatin luutuneen vastustamaan uudistuksia. Vanhoilliset puoluejohtajat vastustivat uudistuksia muun muassa siksi, että uskoivat olevansa poliittisesti oikeassa, ja siksi, että pelkäsivät uudistusten vievän heidän virkansa ja toimeentulonsa.
Kansallisuuskiistat
Kesällä 1988 alkoi näkyä merkkejä tulevasta Neuvostoliiton hajoamisesta. Glasnost nosti pintaan kansallismielistä kuohuntaa. Ukrainassa ja Baltiassa oli poliittinen oppositio, joka loi maihin kuohuntaa. Kaukasiassa alkoivat armenialaisten ja azerien taistelut. . Nämä näkyivät Vuoristo-Karabahin armenialaisten itsenäistymishaluna Azerbaidžanista. Kun Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi Azerbaidžanista, kiihkokansallismieliset azerit kostivat tämän julmasti Sumgaitissa hyökkäämällä kristittyjen koteihin näitä tappamaan ja pahoinpitelemään. Vuonna 1988 aktivoitui myös Georgian kansallismielinen liike.
Perestroikan kääntöpuoli
Perestroikalle olivat tyypillisiä erilaiset lyhytikäiset, politbyroon käskemät uudistuskampanjat, jotka johtivat usein päinvastaiseen tulokseen kuin mitä haluttiin. Vuonna 1988 tavallinen kansalainen ymmärsi perestroikan kääntöpuolet, kun Gorbatšov ei saanut myönteistä muutosta aikaan. Kansan kanssa käydyt perestroikakeskustelut loppuivat, kun kansa kyseli miksei kaupoissa näy makkaraa. Gosprijompa, valtiollinen laaduntarkkailu loppui, kun tehtaiden tuotanto laski lopulta puoleen. Ansaitsemattomien tulojen kampanja tarkoitti sitä että miliisit rikkoivat yksityiset kasvihuoneet, ja toreille tulevat kasvihuoneiden tuotteita kuljettaneet kuorma-autot pysäytettiin ja annettiin niiden lastin pilaantua. Kampanjaa toisensa jälkeen rummutettiin keskuskomiteasta käsin alussa, ennen kampanjan hiljaista hautaamista.
Gorbatšov syytti talousasiantuntijoita Perestroikan epäonnistumisesta, mutta ulkopuoliset näkevät syyn perestroikan epäonnistumisessa olleen ainakin osaksi Gorbatšovin taitamattomuudessa ja kompromissihakuisessa politiikassa. Gorbatšovin talousneuvonantajat vaihtuivat usein, ja Gorbatšov oli enemmän poliitikko kuin talousmies.
Valtion harjoittaman yritysten ohjailun häviäminen johti siihen, että yritykset eivät enää toimittaneet tuotteitaan sinne minne ne olivat aikaisemmin tavaransa vieneet. Tämä johti laajaan tarvikepulaan. Pula johti taas inflaatioon.
Vuoden 1990 syystalvella oli maassa laaja pula, kun osaa sadosta ei saatu korjattua talteen koneiden varaosien puutteen ja kaupungeista tulleen sadonkorjausavun puutteessa. Samoin maalta ei aina lähetetty satoa kaupunkeihin.
Kansanedustajien kongressi muutti politiikan avoimeksi
Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov päätti kokeilla demokratiaa seuraavat viisi vuotta, ja sen takia määräsi pidettäväksi kansanedustajien kongressin vaalit. Osa kongressin ehdokkaista oli valittu 1, osa 24 asukkaan vaalipiireistä. Vaalit eivät olleet länsimaisittain vapaat mutta vapaammat kuin aikaisemmin. Kolmasosa kongressin paikoista täytettiin suoraan kommunisteilla, ja monia edustajia valittiin kiintiöiden mukaan. Glasnost murtautui läpi 1988, Stalinin rikoksista puhuttiin, talous- ja sosiaalitilastojen valheellisuus paljastettiin, todettiin, että maa ei ole demokratia eikä oikeusvaltio.
Toukokuussa juuri valitussa kongressissa alettiin puhua kaikista neuvostojärjestelmän epäkohdista, myös Gorbatšovia ja KGB:tä arvosteltiin. Kongressin istunnot televisioitiin koko Neuvostoliittoon. Ensi kertaa kansanedustuslaitos toimi aivan kuin läntiset parlamentit. Silti konservatiivinen enemmistö säilytti kongressin otteessaan. Gorbatšovilla oli tuolloin viimeisen kerran todellinen valta maassa.
Vuonna 1989 sallittiin monien puolueiden perustaminen.
Kesällä 1989 kansanedustajien kongressiin valittiin ensimmäinen oppositioryhmä, pieni "Alueidenvälinen liitto", jossa oli politbyroosta aiemmin erotettu Boris Jeltsin oli mukana. Jeltsiniä kannatti noin 90 % Moskovan alueella protestiksi kommunistista puoluetta vastaan. Kansanedustajien kongressin istunnot televisioitiin kaikkialle maahan, ja se osaltaan heikensi neuvostovaltaa. 1980-luvun lopulla matkusti myös ihmisiä yhä enemmän Amerikkaan sovittujen ohjelmien puitteissa.
Gorbatšovin ulkopolitiikka
Vuonna 1988 Gorbatšov oli suositumpi lännessä kuin idässä, idässä ruokajonot pysyivät yhtä pitkinä Gorbatšovin hallitessa maata.
Neuvostoliiton hajoaminen
Jo vuonna 1989 vanhoilliset kokosivat kasvavan rintaman uhkaavaa Neuvostoliiton hajoamista vastaan. Kesällä vuonna 1990 nousi Venäjän parlamentin johtoon Gorbatšovin vastustaja, kommunistisesta puolueesta erotettu Boris Jeltsin, josta tuli vuoden päästä presidentti. Vuoden 1990 lopussa oli laajaa tavarapulaa komentotalouden osittaisen hajoamisen takia, ja pula käsitti nyt ruoan, vaatteet ja muut perustarvikkeet. Neuvostoliiton vanhoilliset tukivat Baltian maissa inter-liikettä, joka pyrki pitämään maat Neuvostoliitossa. Interliike ei onnistunut tavoitteessaan. Vuoden 1991 tammikuussa vanhoillisten komentamat neuvostoarmeijan ja sisäministeriön joukot taistelivat Baltian maissa ja kymmeniä kuoli. Rajoitettu hyökkäys ei kukistanut niitä. Elokuussa 1991 vanhoilliset kaappasivat vallan vähäksi aikaa. Gorbatšovin valta mureni kaappauksen jälkeen lopullisesti, ja Neuvostoliitto hajosi.
Barella
Barella on muun muassa seuraavien italialaisten henkilöiden sukunimi:
Zaporižžja I
Zaporižžjan teollisuuskaupungissa on useita muitakin rautatieasemia ja seisakkeita, joista tunnetuin lienee Zaporižžja II noin kolme kilometriä pohjoiseen Zaporižžja I:ltä. Useat pienistä asemista palvelevat lähijunaliikennettä.
Haukiainen (Kuhmoinen, Kylämä)
Haukiainen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämässä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Haukiaisenvuoren lounaispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Luontoarvoja
Sen pohjoisrannat kuuluvat Isojärven kansallispuistoon, vaikkei järven vesialueet siihen sisällykään.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131,9 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa. Sen laskuoja lähtee kaakkoispäästä kohti Kurkijärven Kurkilahtea.
Formula 3 Espanjan Grand Prix 2019
Formula 3 Espanjan Grand Prix 2019 oli Formula 3 -kauden 2019 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 11.–12. toukokuuta Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonassa Espanjassa.
Mehujää
pienoiskuva|Mehujää pienoiskuva|Vihreä mehujää.
Mehujää (myös juomajää, limonadijää ) on jäätelön kaltainen elintarvike, jossa on jäädytettyä juomaa, teollisissa mehujäissä usein limonadia. Useimmat mehujäät ovat ulkomuodoltaan lähellä tikkujäätelöä.
Historia
Jäisiä mehutankoja on syöty jo 1800-luvulla. Ensimmäinen suuressa mittakaavassa markkinoitu tuote oli Frank Eppersonin (1894-1983) patentoima Popsicle-mehujää. 11-vuotiaana, vuonna 1905, Epperson jätti yöksi ikkunalaudalle lasin limonadia, jossa oli sekoitustikku. Seuraavana aamuna hän huomasi, että irrotettuaan limonadin kuumalla vedellä hän pystyi syömään jäätynyttä limonadia käyttäen tikkua pidikkeenä. Vuonna 1923 Epperson hankki vuosien takaiselle keksinnölleen patentin. Keksinnön englanninkielinen nimi oli ”Epsicle ice pop”, mutta lastensa ehdotuksesta Epperson antoi tuotteelle myöhemmin nimen ”Popsicle”. Mehujään ensimmäinen julkinen tarjoilu oli vuonna 1922 Oaklandissa pidetyissä tanssiaisissa, joissa mehujäätä tarjoiltiin paikallisille palomiehille. Vuonna 1925 Epperson myi tuotteen oikeudet Joe Lowe -nimiselle yhtiölle. Nykyään oikeudet ovat Good Humor -yhtiöllä.
Paunu
Paunu tarkoittaa:
Pascoal Ranieri Mazzilli
Pascoal Ranieri Mazzilli (27. huhtikuuta 1910 – 21. huhtikuuta 1975) oli brasilialainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä kaksi viikkoa elokuussa 1961 Jânio Quadrosin erottua tehtävästä varapresidentti João Goulartin ollessa virallisella valtiovierailulla Kiinassa. Armeija esti Goulartia nousemasta presidentiksi, mutta myöhemmin parlamentaarinen hallitus nimitti hänet tehtävään. 1. huhtikuuta 1964, Goulartin vallasta syrjäyttämisen jälkeen, Mazzilli toimi uudelleen presidenttinä, marsalkka Humberto de Alencar Castelo Brancon valintaan saakka.
Valkoinen peura
Valkoista peuraa on luonnehdittu ”kuvien, kasvojen ja toiminnan elokuvaksi”. Dialogia on vähän. Kerronta on rakennettu ensisijaisesti kuvan ja musiikin varaan.
Juoni
Elokuva sijoittuu Suomen Lappiin. Alussa muuan Maarita synnyttää Lapin hangille vauvan. Nimeksi lapselle annetaan Pirita ja hänestä tehdään enteellinen joiku. Aikuisena Pirita on mukana porokilpailuissa. Niissä hän kisailee nuoren poromiehen, Aslakin kanssa. Pirita ja Aslak rakastuvat toisiinsa, ja pian hääkellot soivat. Aslak viettää pitkiä aikoja pororeissuillaan, ja Pirita tuntee itsensä yksinäiseksi. Kun taivaalla loistaa täysikuu, nuorikko tuntee olonsa erityisen levottomaksi.
Pirita menee pyytämään apua šamaani Tsalkku-Nillalta, joka valmistaa hänelle lemmenjuoman ja lausuu loitsun. Siinä Tsalkku-Nilla käskee Piritaa uhraamaan ensimmäisen kohtaamansa olennon Suurelle Seidalle: näin syntyy taika, jonka ansiosta jokainen mies ihastuu Piritaan. Naisen epäonneksi ensimmäinen olento on valkoinen vasa, jonka Aslak on päästänyt vapaaksi. Pirita kuitenkin noudattaa šamaanin käskyä. Taika epäonnistuu, ja jokaisen täydenkuun aikana Pirita saa noidan voimat ja muuttuu miehiä tuhoavaksi valkoiseksi peuraksi.
Eräänä yönä poromiehet huomaavat villipeuraksi muuttuneen Piritan. Suopungillaan Niilan onnistuu saada poro kiinni, jolloin poro muuttuu jälleen Piritaksi, joka noituneena surmaa Niilan. Myöhemmin myös toinen poromies kuolee samalla tavalla. Etelä-Suomesta saapuu metsänhoitaja, joka pitää noituutta huuhaana. Hän pääsee ampumaetäisyyteen valkoisesta peurasta, mutta juuri silloin hänen kiväärinsä räjähtää. Metsänhoitaja pakenee kauhuissaan. Poromiesten leirissä hän väittää Piritan olevan noita. Pirita ahdistuu miehen syytöksestä.
Eräissä häissä Pirita näyttäytyy morsiusparille valkoisena peurana. Tuore aviomies lähtee seuraamaan häntä, eikä enää palaa. Tällöin koko kylä päättää lähteä tuhoamaan noitaa. Aslak takoo muiden tavoin keihään, sillä uskomuksen mukaan noidan saa hengiltä vain kylmällä raudalla. Pirita pakenee takaa-ajajia milloin omana itsenään, milloin porona. Hän hakee apua šamaanilta, mutta löytää tämän kuolleena. Hän kiiruhtaa uhripaikalle anomaan armoa seidalta. Takaa-ajajista Aslak pääsee ensimmäisenä valkoisen peuran lähelle ja syöksee keihäänsä tätä kohti. Poro muuttuu jälleen Piritaksi, joka makaa hangella aviomiehensä keihään surmaamana.
Tuotanto
thumb|right|200px|Elokuvan alaotsikko: ”Taru noidan rakkaudesta – En sägen från Lappland.” Haave Lappi-aiheisesta elokuvasta oli kytenyt Blombergin mielessä jo 1930-luvun lopulta lähtien. Hän teki valokuvaaja Eino Mäkisen kanssa muutamia lyhyitä Lappi-dokumentteja 1940-luvun loppupuolella. Blomberg ja Kuosmanen saivat innoituksen Valkoiselle peuralle vuonna 1951 valmistuneesta Lappi-elokuvasta Aila – Pohjolan tytär, jota molemmat pitivät epäonnistuneena. Ajatus muotoaan muuttavasta, kohtalokkaasta naisesta valkeni Kuosmaselle eräänä yönä. Alun perin ohjaajana piti olla Aarne Tarkas ja kuvaajana Blomberg. Lopulta Blombergista tuli varsinainen ohjaaja ja Tarkas vastasi lähinnä tuotannonjohdosta.
Markus Fothen
Ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan 2004 Fothen voitti GP Schwarzwald -kilpailun. Seuraavana vuonna hän kuului Gerolsteinerin joukkueeseen, joka voitti ProTour-sarjan joukkueaika-ajokilpailun Eindhovenissa. Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa hän sijoittui 12:nneksi ja Circuit de la Sarthe -ajossa toiseksi.
Valkoinen peura
Tuotanto
Valkoisen peuran ulkokuvat otettiin 20. maaliskuuta 1952 – 23. huhtikuuta 1952. Studiokuvat otettiin 22. toukokuuta 1952 – 7. kesäkuuta 1952 ja seuraavan heinäkuun alussa. Kuvauspaikkoja olivat Inari (Otsamo, Urupää, Ivalo, Kaunispää, Hirvasjärvi, Rumakuru, Törmänen, Pielpajärven puukirkko) ja Utsjoki (Paistunturi). Studiona toimivat SF:n hallit Helsingin Liisankadulla.
Markus Fothen
Vuonna 2006 Fothen voitti Luk Challenge -pariaika-ajokilpailun Sebastian Langin kanssa. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui 15:nneksi ja nuorten kilpailussa toiseksi. Seuraavana vuonna Fothen voitti Tour de Romandien ensimmäisen etapin ja sijoittui Ranskan ympäriajon 17. etapilla osuudella Daniele Bennatin jälkeen. Vuonna 2008 hän voitti Sveitsin ympäriajon viidennen etapin ja sijoittui neljänneksi Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa
Valkoinen peura
Tuotanto
Elokuvan alkuperäinen kesto oli 74 minuuttia. 1980-luvulla elokuvasta restauroitiin 68 minuuttia kestävä versio.
Musiikki
Einar Englundin musiikki on saanut huomiota Valkoisen peuran tarkasteluissa. Elokuva on lähes läpisävelletty, ja sen musiikkia on kuvailtu teoksen aihepiiriä tukevaksi. Musiikin yhteyttä elokuvan eri ulottuvuuksiin on pidetty mallikelpoisen kiinteänä. Suvantovaiheissa musiikki on idyllisen maalailevaa, yliluonnollisten voimien tullessa mukaan myös musiikki kiihdyttää tahtiaan. Musiikin on sanottu peilaavan lappalaista maisemaa ja Lapin kansan sielua. Ranskalaisen D. Théokaryn mukaan Valkoisen peuran musiikissa on kolme keskeistä teemaa: folkloristinen (lyyrinen), eleginen (taianomainen) ja dramaattinen.
Markus Fothen
Myös Markus Fothenin nuorempi veli Thomas on ammattipyöräilijä.
Valkoinen peura
Musiikki
Englund rakensi sävellyksensä lappalaisten joikujen ja laulujen aiheisiin. Tyylilajina hän käytti itselleen ominaista uusklassismia. Soitinnuksessa Englund suosi vaskipuhaltimia. Rummutuksen laajalla käytöllä elokuvaan on saatu kohtalonomaisuutta.
Valkoisen peuran musiikille ominaisia ovat parafraasit ja ennen kaikkea polarointi. Musiikin avulla elokuvan kuvakieli saa ohjaajan haluaman ilmeen. Kuten klassisessa musiikissa myös Valkoisessa peurassa on hyödynnetty kromatiikkaa kuoleman ja pahuuden voimien ilmaisuun.
Arviot
Valkoista peuraa arvioitiin heti tuoreeltaan ”poikkeukselliseksi kotimaiseksi elokuvaksi”. Kriitikot näkivät teoksessa kuitenkin myös puutteita. Ylioppilaslehden Akar ylisti teosta ”suomalaisen elokuvan uskomattomaksi tuotteeksi, tekijöilleen kunniakkaaksi saavutukseksi”. Uuden Suomen mukaan Valkoinen peura oli laadultaan ”kansainvälisillä kärkitiloilla”. Eräiden kriitikoiden mielestä elokuvan heikot kohdat olivat käsikirjoitus ja ohjaus. Kuvaus ja musiikki sitä vastoin saivat runsaasti kiitosta. Suomen Sosialidemokraatti: ”Kysyä täytyy, onko tässä maassa tehty kauniskuvaisempaa filmiä kuin Valkoinen peura? Koko kypsä ja valmis valokuvaaja Erik Blomberg tarjoutuu siinä nähtäväksemme.”
Kuosmasen suoritusta hehkutettiin. Häntä pidettiin teoksen kolmantena voimatekijänä kuvauksen ja musiikin ohella. Myöhemmissä arvioinneissa Piritaa on kuvattu koko draaman keskukseksi, muut henkilöt ovat lähinnä tarinan eteenpäinviejiä. Kuosmasen tulkintaa Piritasta on sanottu ”sisäistyneeksi ja jäännöksettömäksi”.
Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Aki Kaurismäen Tulitikkutehtaan tyttö ja Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia. Valkoinen peura jakoi kakkossijan Mika Kaurismäen Arvottomien kanssa.
Ylen äänestyksessä vuonna 2012 kriitikot valitsivat sen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi.
Huomioita
Valkoisen peuran aihepiiriä on luonnehdittu yleismaailmalliseksi. Ajatus eläimen ja ihmisen välisestä muodonmuutoksesta palautuu lähinnä ihmissusi-tematiikkaan. D. Théokary näki Valkoisessa peurassa yhtymäkohtia muinaiseen kreikkalaistarustoon (Oidipus, Agamemnon). Ihmissusi-teeman muunnelmana valkoinen poro on sikäli runollinen, ettei kyseessä ole luonnostaan ”väkivaltainen” petoeläin. Valkoisen peuran lajityyppinä on pidetty kauhun sijasta fantasiaa. Sitä on analysoitu myös tarussa piilevän eroottisen latauksen kautta: Piritan tyydyttämätön seksuaalisuus ottaa fyysiseksi ilmenemismuodokseen peuran, jota miehet jahtaavat. Piritan legenda on rinnastettu myös noitavainoihin: Jos miehet kokevat naisen liian puoleensa vetäväksi, hänellä täytyy tuolloin olla hallussaan yliluonnollisia voimia.
Blombergin mukaan Valkoista peuraa lähestyttiin jo käsikirjoitusvaiheessa elokuvalle ominaisin keinoin, kuvien kautta. Tuntureiden valaistusolot saivat keskeisen aseman. Blomberg kuvaili lumisten tunturien valoa ”aktiivisimmaksi valoksi mitä maapallolla on”. Eräs ranskalainen arvostelija tajusi vasta Valkoisen peuran nähtyään lumisten maisemien väliset sävyerot ja nyanssit.
Videolevitys
Valkoinen peura julkaistiin vuonna 1990 VHS-tallenteena. 2010-luvulla elokuva julkaistiin DVD:nä sekä Suomessa että Ranskassa. Vuonna 2017 julkaistu suomalainen blu-ray perustuu Kansallisen audiovisuaalisen instituutin 4K-restauraatioon, joka on tehty alkuperäisnegatiiveista. Julkaisun lisämateriaalina on muun muassa elokuvan värillisiä koekuvauksia. Brittiläisen blu-ray-julkaisun lisämateriaalina on muun muassa historioitsija Kat Ellingerin kommenttiraita.
Tanssi- ja musiikkinäytelmä
Valkoinen peura -näytelmä esitettiin Äkäslompolossa Ylläksellä Ihmisen Rinki -näyttämöllä elo-syyskuussa 2005. Sen tuotti rovaniemeläinen Lapin läänin kansantanssiyhtye Rimpparemmi yhteistyössä Ylläksen Matkailuyhdistyksen kanssa.
Sheryl Crow
Sheryl Suzanne Crow (s. 11. helmikuuta 1962) on yhdeksän Grammya voittanut yhdysvaltalainen bluesrockin laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja basisti. Hän on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja yhden kokoelmalevyn.
Ura
Crow on kotoisin Kennettistä Missourista ja hänen perheensä on hyvin musikaalinen. Hän valmistui 1984 Missourin yliopistosta ja oli muutamia vuosia musiikinopettajana St. Louisin lähiön koulussa ennen muuttamistaan Los Angelesiin 1986. Hän sai töitä taustalaulajana ja lauloi muun muassa Michael Jacksonin Bad-kiertueella. Hän lauloi Saturday Night Livessa 1990 ja sai samana vuonna levytyssopimuksen A&M Recordsilta.
Hänen ensilevytyksensä Tuesday Night Music Club ilmestyi elokuussa 1993. Crow sai 1994 Grammyt: paras naisartisti kappaleesta "All I Wanna Do", vuoden levy: All I Wanna Do ja paras uusi artisti. Vuonna 1996 hän julkaisi nimikkoalbumin Sheryl Crow ja vuonna 1996 The Globe Sessionsin. James Bond -elokuvan Huominen ei koskaan kuole soundtrackille Crow lauloi nimikappaleen "Tomorrow Never Dies".
Vuonna 2002 julkaistiin hänen neljäs pitkäsoittonsa C'mon, C'mon ja seuraavana vuonna kokoelmalevy The Very Best of Sheryl Crow, joka sisälsi monia singleistä ja muutamia uusia kappaleita. Viimeisin levy on 2017 julkaistu Be Myself.
Yksityiselämä
Crow alkoi seurustella kilpapyöräilijä Lance Armstrongin kanssa loppuvuodesta 2003. Syyskuussa 2005 he kihlautuivat, mutta päätyivät jo viiden kuukauden jälkeen eroon.
Crow'lla todettiin helmikuussa 2006 rintasyöpä, joka hoidettiin rinnan säästävällä leikkauksella ja sädehoidolla.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Fame -kävelykadulla.
Crow adoptoi toukokuussa 2007 poikalapsen, joka on syntynyt huhtikuussa 2007.
Soraya Saga
Soraya Saga, oikealta nimeltään Kaori Tanaka , on japanilainen kuvittaja, joka on osallistunut videopelien kehitykseen graafisena suunnittelijana ja juonenkirjoittajana. Tanakan alkuperäinen taiteilijanimi oli Clio Saga. Hän asuu Tokiossa ja on naimisissa pelisuunnittelija Tetsuya Takahashin kanssa.
Ura
Saga työskenteli Squarella vuosina 1991–1996. Tuona aikana hän suunnitteli kartan Final Fantasy V:n maailmalle ja loi seuraavaan Final Fantasy -osaan kaksi hahmoa, veljekset Edgar Roni Figaro ja Sabin Rene Figaro; sittemmin hän on toiminut ainoastaan freelancerinä sitoutumatta mihinkään muuhun yritykseen. Hänen viimeinen peliprojektinsa Squarella oli vuonna 1998 julkaistu Xenogears, jonka tarina perustui hänen käsikirjoituksiinsa. Pelin pääsunnittelija oli hänen aviomiehensä Tetsuya Takahashi.
Lähdettyään Squarelta lopullisesti hän loi monia hahmoja ja tarinan ensimmäiseen Monolith Soft -yhtiön kehittämään Xenosaga-peliin, joka oli Xenosaga Episode I: Der Wille zur Macht. Kun sarjan toinen osa oli vielä tuotannossa, hän ilmoitti omalla verkkosivustollaan jättävänsä työnsä Xenosaga -sarjan parissa.
Josip Bozanić
Josip Bozanić (s. 20. maaliskuuta 1949) on katolisen kirkon kroatialainen pappi. Hän on toiminut Zagrebin hiippakunnan arkkipiispana vuodesta 1997. Kardinaaliksi hänet nimitettiin 21. lokakuuta 2003.
Bozanić syntyi Rijekassa ja sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1975. Ennen pääsyään Zagrebin arkkipiispaksi hän oli toiminut Krkin hiippakunnan piispana. Hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa.
Jan van Eyck
Jan van Eyck (hollanniksi ; n. 1390 Maaseik – 1441 Brugge) oli flaamilainen taidemaalari Flanderissa, nykyisen Belgian alueella.
Elämänvaiheet
Jan van Eyckin elämän varhaisvaiheista ei ole luotettavaa tietoa. Hänet nimitettiin Hollannin kreivi Johan Baijerilaisen hovimaalariksi Haagiin vuonna 1422. Kreivin kuoleman jälkeen vuonna 1425 hän muutti Bruggeen. Siellä van Eyck pääsi vauraan ja taiteistaan kuuluisan Burgundin herttuakunnan keskukseen. Hän toimi Burgundin herttua Filip Hyvän hovimaalarina ja diplomaattina. Hän kuoli vuonna 1441, jolloin hänet haudattiin Bruggen Pyhän Donatiuksen kirkkoon. Hauta tuhoutui kirkon hävityksen yhteydessä vuonna 1799.
Uusi taide
Van Eyck on kaikkein kuuluisin niistä flaamilaisista maalareista, jotka mullistivat italialaisen varhaisrenessanssin taiteilijoiden ohella eurooppalaisen maalaustaiteen 1400-luvulla. Flaamilaisen taiteen merkittävin ansio oli taulumaalauksen kehittäminen. Sen lähtökohdat olivat kirjankuvituksessa, josta oli tullut merkittävä varhaisen käsiteollisuuden ala 1300–1400-luvuilla.
Van Eyckin maalauksissa nämä uudet piirteet yhdistyivät poikkeuksellisella tavalla. Hänen kuvansa ovat täynnä pieniä yksityiskohtia ja niissä näkyy erityinen kiinnostus valon ja varjon kuvaamiseen. Toisaalta van Eyckin teokset jatkavat myöhäiskeskiajan maalaustaiteen voimakkaan symbolista perintöä. Jokaisella yksityiskohdalla on tehtävänsä, joskin ne sulautuvat arkipäivän kuvastoon tavalla, joka tekee niiden tulkinnasta vaikeaa.
Maalauksia ja tulkintoja
Jan van Eyckin säilyneet maalaukset ovat runsassymbolisia uskonnollisia kuvia tai sitten yksinkertaisilta vaikuttavia arkipäivän kuvauksia. Kummassakin luokassa keskustelut kuvien tulkinnasta ovat olleet poikkeuksellisen kiihkeitä.
Giovanni Arnolfinin ja hänen vaimonsa muotokuva, Arnolfinin perhe (1434), on miniatyyrimäisen tarkka esitys hyvin toimeentulevasta porvarillisesta avioparista. Se on kuitenkin 1900-luvulla tullut tunnetuksi taidehistorioitsija Erwin Panofskyn luoman ikonologisen analyysin mallikappaleena. Panofskyn mukaan kyseessä oli salainen avioliitto, jonka todistajana oli taustan peilistä heijastuva taiteilija. Joka tapauksessa teoksessa yhdistyvät uskonnolliset symbolit, kuten Kristuksen kärsimysnäytelmä peilin kehyksessä, maallisiin ja arkipäiväiseen kuvastoon.
Myös Kansleri Rolinin madonna -teoksen (n. 1433–1434) symboliikka on poikkeuksellisen monitulkintaista. Siinä van Eyck leikittelee perspektiivillä. Etualalla ovat Filip Hyvän kansleri, Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi tämän sylissä. Heidän takanaan avautuu maisema, jonka voi tulkita maallisen valtion Augustinuksen Jumalan valtion rinnakkain esittämiseksi mutta yhtä hyvin tarkaksi kuvaukseksi 1400-luvun kaupungista.
Jälkimaine
Ensimmäisen Jan van Eyckin elämäkerran laati Bartolomeo Fazzio jo vuosina 1455–1456. Siinä van Eyckia ylistettiin hänen maalaustekniikkansa ansiosta. Tämän jälkeen hänen maalauksensa kuitenkin lähes unohtuivat, kunnes ne löydettiin uudelleen 1800-luvun lopulla. Tällöin van Eyckia ja hänen aikalaisiaan kutsuttiin "flaamilaisiksi primitivisteiksi", joiden maine liittyi osittain keskiaikainnostukseen. Flanderin maalarit nähtiin keskiajan ja uuden ajan rajalla eläneiksi uudistajiksi.
Juna Kainuuseen
Juna Kainuuseen on Litku Klemetin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 13. tammikuuta 2017 levymerkillä Luova Records. Levyllä soittava kokoonpano on sama kuin Litku Klemetti & Tuntematon numero -nimellä julkaistulla Horror ’15 -albumilla.
Kaksinpeli
Kaksinpeli on videopeleissä ja useissa lautapeleissä esiintyvä pelimuoto, joka on tarkoitettu vain kahden pelaajan pelattaviksi. Kaksinpelin ero moninpeliin on moninpelin mahdollisuus useamman pelaajan pelattavuuteen ja yksinpeliin, jossa pelaajalla ei ole ihmisvastustajaa.
Kaksinpelissä pelaajat voivat pelata toisiaan vastaan tai yhdessä, esimerkiksi tanssipeleissä ja tenniksessä.
Juna Kainuuseen
Rockmusiikkilehti Soundin toimittajat valitsivat albumin vuoden 2017 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Juna Kainuuseen nousi poikkeuksellisesti viikoksi Suomen viralliselle listalle viikolla 1/2018, vuosi alkuperäisen julkaisunsa jälkeen. Helmikuussa 2018 Litku Klemetti sai albumista Kriitikoiden valinta -Emma-palkinnon. Vuonna 2019 levy sijoittui viidenneksi Soundi-lehden 60 musiikkitoimittajan äänestyksessä vuosien 2000–2019 parhaista suomalaisista albumeista.
Kaksinpeli
Historia
Varhaiset videopelit kuten PONG olivat vain kaksinpeliin suunniteltuja: näissä ei ollut mahdollista pelata tekoälyn ohjaaman vastustajan kanssa lainkaan.
Juna Kainuuseen
Vastaanotto
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Savon Sanomien Mikko Siltanen antoi albumille täydet viisi tähteä, ja sanoi albumin olevan 70-lukulaista rock-nostalgiaa tuoreella 2010-luvun otteella, ja kutsui teosta välittömäksi klassikoksi. Hän sanoi Klemetin vakuuttaneen laulunkirjoitustaidoillaan jo Tuntematon numero -orkesterin kanssa tehdyllä Horror ’15 -albumilla, mutta todellisen taidonnäytteen tulevan toisen, omalla nimellä julkaistun albumin myötä esille. Siltanen totesi raa’an rehellisten kappaleiden olevan enemmänkin hitikkäitä kuin kaupallisia, ja totesi eeppisen lopetuskappaleen ”Juna Kainuuseen” olevan monipuolisten popkappaleiden parhaimmistoa. Soundin Mikko Meriläinen ennusti kaikkien tahtovan jäljitellä Klemetin vibratoa hänen noustessaan kuuluisten laulajatähtien joukkoon. Hän kutsui kappaletarjontaa selkeäksi mutta omaperäiseksi kauhalliseksi menneiden vuosikymmenten suomi-iskelmää. Hän koki huumorin palvelevan kokonaisuutta parhaiten hauskoina sanakäänteinä ja vertauskuvina ilman että se vesittäisi itse sanomaa, mutta sanoi huumorinkin luovan ajoittain liian paksun suojakuoren musiikin ylle.
Crown of Worms
Crown of Worms on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin single vuodelta 1994.
Pallerokämmekät
Lajeja
Muita lajeja:
Pallerokämmeköihin aiemmin sijoitettuja lajeja:
Lähteet
thumb|vasen|200px|Soikkokämmekän kukkia.
Standartti
Standartti (josta on käytetty myös nimitystä standardi tai standertti ) on aiemmin varsinkin laivauksessa käytetty puutavaran tilavuusyksikkö. Yksikön nimi pohjautuu englannin sanaan standard ; sen lyhenne on std ja monikossa joskus stds.
Tavallisesti käytettiin niin sanottua Pietarin standarttia, joka vastasi sahattua puutavaraa 165 englantilaista kuutiojalkaa eli 4,67203 m3, veistettyä puutavaraa 150 kuutiojalkaa eli 4,24730 m3 tai pyöreää puutavaraa 120 kuutiojalkaa eli 3,398 m3. Eri laatuisille puutavaroille standartti oli määritelty siten, että laivassa yksi Pietarin standartti mitä puutavaraa tahansa vei aina suunnilleen saman verran tilaa.
Kaivos- ja ratapölkkyjen mittaamisessa käytettiin myös niin sanottua Gööteporin standarttia, joka käsitti puutavaraa 180 englantilaista kuutiojalkaa eli 5,097 pinokuutiometriä.
Kurkilammi (Kuhmoinen)
Kurkilammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Kylämässä sijaitseva lampi. Järvi sisältyy Isojärven kansallispuistoon.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 13,1 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se jää Kurkilamminvuoren länsipuolelle sen juurelle. Järvelle näkyy vuoren jyrkänteet, jotka ovat yli 350 metriä pitkät. Lammella on kartan mukaan yksi luotomainen saari, joka jää länsirannan lahden suojaan. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja se on metsämaata. Erämaajärvi on autio, mutta puoli kilometriä itään päin Yläisen-Lortikan rannalla sijaitsee Lortikan vuokrakämppä. Kämpälle tuleva metsäautotie ohittaa Kurkilammin sen eteläpuolelta.
Luontoarvoja
Järvi ja sen rannat ympäristöineen kuuluvat Isojärven kansallispuistoon. Lortikan kämpältä alkava kävelypolku kuuluu kansallispuiston reitistöön. Se laskeutuu kämpältä järven pohjoisrannan lähelle ja seuraa pohjoista ojaa ylöspäin.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pitkäjärven valuma-alueeseen (35.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yksi oja pohjoisesta. Järven laskuoja laskee etelään 200 metrin ojaa myöten Kurkijärveen. Laskuojalle tulee siinä pudotusta 6,9 metriä.
Lorenzo Ghiberti
thumb|250px|Ghibertin luomien kappelin ovien paneeli, joka esittää [[Aatamia ja Eevaa.]] Lorenzo Ghiberti (syntyjään Lorenzo di Bartolo, 1378 – 1455) oli firenzeläinen taiteilija, alkuperäiseltä koulutukseltaan kultaseppä. Hänet tunnetaan parhaiten Firenzen Battistero di San Giovanni -kappelille tekemistään ovista.
Ghibertin luomat ovet valmistuivat vuonna 1424. Kuuluisa taiteilija Michelangelo arvosti ovia ja piti niitä ”kelvollisina paratiisin oviksi”.
left|thumb|Ghibertin omakuva
Nuuksion Pitkäjärvi
Nuuksion Pitkäjärvi, Nuuksionjärvi sijaitsee Espoon luoteiskulmassa Nuuksion ja Siikajärven kaupunginosien välissä. Pitkäjärven eteläosan länsirannalla, itään katsovassa kallioseinämässä sijaitsee Jäniskallion kalliomaalaus.
Maantiede
Nuuksion Pitkäjärvi on Espoon laajin makean veden allas Bodominjärven jälkeen. Sen pinta-ala on noin 2,5 neliökilometriä ja tilavuus 15,9 miljoonaa kuutiometriä. Järven eteläosassa on kuudentoista metrin syvänne.
Nuuksion Pitkäjärven luoteispäässä sijaitsee Nuuksion kansallispuisto ja kaakkoispäässä Vanhan-Nuuksion Brobackan kaupunginosa. Järven kaakkoisrannalla sijaitsee Punjon kartano.
Järvi kaartuu laskuojalta katsottuna ensin hieman vasemmalle ja lopussa aavistuksen verran oikealle. Pituus järven keskilinjaa mitaten on noin 6,9 kilometriä ja järvi on varsin kapea. . Sen leveys on paikka paikoin 400–500 metriä, kapeimmat kohdat ovat vain sata metriä.
Muuta
Espoossa on myös kaksi muuta Pitkäjärveä: Pitkäjärvi ja Velskolan Pitkäjärvi.