cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aarreplaneetta
Juoni
Laivassa B.E.N. alkaa katkoa johtoja, kun Jim löytää kartan. Jim kohtaa Scroopin, ja lähtee juoksemaan tätä pakoon. B.E.N. onnistuu katkaisemaan painovoiman laivasta, ja Scroop saa Jimin lähes tapettua. Jim onnistuu työntämään Scroopin laivan lippuun ja Scroop katoaa yläilmoihin. Jim poistuu laivalta, mutta Silver on ottanut Dopplerin ja Amelian panttivangeiksi. Jim vaatii, että heidän on päästävä mukaan matkalle mikäli Silver haluaa kartan auki. Miehistö lähtee matkalle Aarreplaneetalle, mutta kartasta lähtenyt viiva törmää kuin seinään. Jim tajuaa asettaa kartan maahan, mikä avaa hologrammin. Jim painaa hologrammin keskeltä, ja miehistö pääsee sisään aarteiden täyttämään planeettaan. Jim löytää kapteeni Flintin laivan haaksirikon, sekä tämän luurangon ja B.E.N.:in muistin. B.E.N. saa muistinsa takaisin ja kertoo, että Flint asetti planeetan räjähtämään mikäli joku selvittäisi tiensä aarteen luokse.
Flintin asettamat räjähteet aktivoituvat ja osa miehistöstä kuolee muiden paetessa. Silver ja Jim jäävät planeetalle ja Silver kehottaa Jimiä olemaan astumatta tämän unelmien tielle. Katosta tuleva säde osuu laivaan ja Jim lentää yli laidan, saaden otteen seinästä. Silver saa kiinni laivasta ja saa päätettäväkseen pelastaako poika vai unelmansa. Silver lopulta päästää irti laivasta ja pelastaa Jimin, ja kaksikko pakenee planeetalta kun B.E.N. kertoo laivasta käsin koko planeetan räjähtävän minuuteissa. Doppler tajuaa maston hajotessa, että heillä ei ole aikaa paeta planeetalta. Jim rakentaa itselleen rakettilaudan Silverin kanssa, ja kertoo että heidän on palattava kartan avaamalle portille jotta Jim voisi avata kotikaupunkinsa heille. Jim lähtee matkalle ja lähestulkoon tippuu alas lautansa kanssa, mutta saa siihen puhtia ja avaa portin kotiin sekuntia ennen räjähdystä. Jim, tohtori Doppler, kapteeni Amelia, Silver, B.E.N., Morfi sekä muutama miehistön jäsen onnistuvat pakenemaan takaisin kotiin.
Laulut
Esittäjänä englanninkielisessä versiossa John Rzeznik ja suomenkielisessä versiossa Antti Pitkäjärvi.
Ääninäyttelijät
Suomenkielisen version ohjauksesta vastasi Markus Bäckman, ja sen käänsi Annamari Metsävainio.
Tony Estanguet
Estanguet voitti kanoottipujottelussa kultaa Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012. Pekingissä 2008 Estanguet kantoi Ranskan lippua. Itse kilpailuissa hän jäi kuitenkin välieriin.
Tony Estanguetin isoveli Patrice voitti olympiapronssia kanoottipujottelussa Atlantassa 1996.
Savon ryhmä
right|thumb|upright|Ernst Löfström upright=1.25|thumb|Valkoisen armeijan rintamalinja ja ryhmäjako maaliskuun alussa vuonna 1918. Savon ryhmä oli valkoisen armeijan ryhmittymä Suomen sisällissodassa, jonka komentajana toimi Kenraalimajuri Ernst Löfström (Toll), Löfström toimi myöhemmin perustetun Itäarmeijan komentajana.
Savon ryhmän muodostuminen
Sisällissodan alkuvaiheilla Savon toiminta-alueen joukot olivat hajallaan pitkin maakuntaa ja vasta Varkauden valloituksen jälkeen voidaan katsoa, että varsinainen rintama etelää kohti alkoi muotoutua ja Savon ryhmästä voidaan alkaa puhua, kun 2. maaliskuuta 1918 kenraali Toll otti tosiasiallisen vastuun Savon rintamalohkosta.
Ennen kenraali Tollin komentoa Savon toiminta-alue oli käsittänyt viisi toisistaan riippumatonta toiminta aluetta, jotka olivat Jyväskylä, Sysmä - Lahti, Mikkeli, Lappeenranta ja Savonlinna. Kenraali Tollin Varkautta vastaan johtaman hyökkäyksen yhteydessä hän liitti joukkoihinsa vielä Kuopion piirin joukot. Savon toiminta-alueelta siirrettiin joukkoja Mikkelistä ja Sysmästä eversti Hjalmarsonin Heinolaa vastaan tehtyyn hyökkäykseen, mutta ne palasivat Heinolan valtauksen epäonnistuttua ja näin voidaan katsoa Kenraali Tollin joukkojen oleven ryhmämuodossa 2. maaliskuuta 1918 jälkeen.
Savon ryhmä oli poikkeava myös sen suhteen, että kenraali Tollilla ei ollut antaa joukoille upseeriainesta, joitain Vimpelin koulun oppilaita ja yksittäistapauksia lukuun ottamatta ja tästä syystä joukkojen pataljoonajako tulikin toteutumaan varsin myöhäisessä vaiheessa, vaikka ylipäällikkö Mannerheim oli antanut siitä määräykset jo 20. helmikuuta 1918. Tästä kaikesta johtuen Savon ryhmän toiminta muodostuikin komppaniapainotteiseksi ja sotatoimia leimasi komppanioiden alituinen siirtely eri rintamaosien välillä.
Savon toiminta-alueen joukot muodostuivat ensimmäisessä vaiheessa suojeluskuntajoukoista Mikkelissä (kolme komppaniaa), Kuopiossa (kaksi komppaniaa) ja Kajaanissa (yksi komppania). Toisen vaiheen joukkoihin kuuluivat suojeluskunta- ja vapaaehtoisjoukot Savitaipaleelta (kolme komppaniaa), Sysmästä (kolme komppaniaa), Kuopiosta (kaksi lisäkomppaniaa). Kolmannessa vaiheessa joukkoja saatiin kutsuntojen kautta Mikkelistä (kolme komppaniaa), Sysmästä (kaksi komppaniaa), Kuopiosta ja Kajaanista (yksi komppania) sekä Iisalmen ja Kymin komppaniat. Lisäksi oli erillisiä joukkoja mm. sapotööri-, rautatie- ja tiedonantojoukkoja. Joukkojen vahvuus oli 5. maaliskuuta 1918 mennessä 1850 miestä, mistä se nousu kutsuntojen myötä 2. huhtikuuta 1918 mennessä 3958 mieheen (luvussa ovat mukana ko. hetkellä muodostetut ja muodosteilla olleet joukot).
Savon ryhmän miesvahvuuden pienuuteen oli osasyynä helmikuun alussa Savosta Karjalan rintamalle lähetetyt joukot, sekä salassa suunnitellun Itä-Karjalan retken joukkojen kokoaminen Savon sotatoimialueelta.
Mikkelin 1. pataljoona
Komentaja: kapteeni Lars Väinö Lundahl. Mikkelin kolme ensimmäistä komppaniaa taistelivat sodan ensimmäisistä hetkistä alkaen ja osallistuivat taisteluihin Savon rintamalohkolla Mäntyharjulla ja Lusissa. Päällikkö: agronomi W. Spåre (Haminan kadettikoulun käynyt). Komppania koottiin sisällissodan alussa yksinomaan mikkeliläisistä suojeluskuntajoukoista. Komppanian järjestysnumero määräytyi 1:ksi 15. helmikuuta 1918. Päällikkö: kihlakunnan tuomari Martti Eklund. Komppania koottiin etelästä tulleista pakolaisista. Komppanian järjestysnumero määräytyi 2:ksi 15. helmikuuta 1918.
Eklundin ensimmäisiä sotatoimia sisällissodan alussa oli joukkoineen räjäyttää Mikkelistä käsin Harjun silta. Mäntyharjulta ja Ristiinasta hankittujen räjähteiden avulla hän ryhtyikin tehtävään, mutta paikalle päästyään hän joutui toteamaan räjähteiden riittämättömyyden ja sen johdosta hän tyytyi Torasjoen sillan räjäyttämiseen. Tämäkin toki johti siihen, että punaisten rautatie yhteys rautateitse Savoon oli katkaistu. Seuraavaksi Eklund osallistui Hjalmarsonin osastolle alistettuna Heinolan taisteluihin 26.–28. helmikuuta 1918. Päällikkö: Sellman. Komppania koottiin helmikuun ensimmäisellä viikolla yksinomaan vapaaehtoisista joukoista ja sen koko miehistö oli siviilimiehiä.
Mikkelin 2. pataljoona
Komentajana toimi aluksi luutnantti Gronstedt ja 21. maaliskuuta 1918 alkaen jääkäriluutnantti Woldemar Weselow myöh. Wisa, Pataljoona nimettiin myöhemmin '''Etelä-Savon 2. pataljoonaksi'''. Päällikkönä toimi jääkärivänrikki Lauri Gulin. Komppania koottiin Mikkeliin kokoontuneista asevelvollisista 14. maaliskuuta 1918. Komppania siirrettiin rintamalle maaliskuun ja huhtikuuna vaihteessa.
Päällikkönä toimi jääkäriluutnantti Woldemar Weselow myöh. Wisa, joka toimi myöhemmin pataljoonan komentajana. Komppania koottiin Mikkeliin kokoontuneista asevelvollisista 14. maaliskuuta 1918. Komppania siirrettiin rintamalle maaliskuun ja huhtikuuna vaihteessa. Päällikkö: Markkula. Komppania koottiin Mikkeliin kokoontuneista asevelvollisista maaliskuun lopulla ja sen nimi oli aluksi Mikkelin reservikomppania. Komppania oli sijoitettuna Mikkeliin reserviksi.
Sysmän 1. pataljoona
Pataljoonan komentajina toimivat ensin kapteeni Aarne Adolf Uimonen ja myöhemmin jääkärivänrikki Jalmari Kara, pataljoona siirrettiin myöhemmin '''Etelä-Savon rykmentin 3. pataljoonaksi'''.
Sysmän pataljoona koottiin Kapteeni Uimosen 27. tammikuuta 1918 Sysmään perustaman suojeluskunnan miehistä, sekä Lahti - Kouvola radanvarren suojeluskuntalaisista. Joukot harjoitettinn Sysmässä ja aseistettiin Jyväskylästä 20. helmikuuta 1918 tulleella aselähetyksellä. Ensimmäiset kolme kokoonpantua komppaniaa alistettiin eversti Hjalmarsonille helmikuun 24. ja 26. päivänä 1918. Nämä kolme komppaniaa osallistuivat 28. helmikuuta 1918 Heinolaa vastaan tehtyyn hyökkäykseen. Hyökkäyksen epäonnistuttua joukot palasivat Sysmään, missä pataljoonan järjestäytyminen suoritettiin loppuun ja pataljoonan v.t. komentajaksi nimettiin kapteeni Uimonen.
Pataljoonaan kuului myös kaksi 10-miehistä hiihto-osastoa, jotka myöhemmin yhdistettiin ns. Malmbergin suksikomppania ja erillinen konekivääriosasto, joka oli peruja eversti Hjalmarssonin mäntyharjulle perustamasta erillisestä osastosta. Päällikkönä konekivääriosastolla oli ruotsalainen rakuunafuriiri Lindqvist. Lisäksi pataljoona kasvoi vielä 4. ja 5. komppanialla huhtikuun alkuun mennessä. Pataljoonan rintamalla kärsimää mieshukkaa paikattiin Sysmän niin sanotusta Varikkokomppaniasta. Näiden huhtikuun alkuun mennessä kokoonsaatujen joukkojen lisäksi pataljoonaan oli muodosteilla 6. komppania Sysmässä muun pataljoonan ollessa rintamalla.
Päällikkö: asemapäällikkö Peltonen
Päällikkö: jääkärivänrikki Jalmari Kara. Kara osallistui komppaniansa kera Heinolan taisteluihin Hjalmarsonin osastolle alistettuna 26–28. helmikuuta 1918.
Päällikkö: jääkärivänrikki Armas Kemppi myöh. Etelä-Savon Rykmentin 10. komppanian päällikkönä)
Päällikkö: vanhan väen vääpeli Koskela. Koskela osallistui komppaniansa kera Heinolan taisteluihin Hjalmarsonin osastolle alistettuna 26–28. helmikuuta 1918.
Päällikkö: polyteknikko Kurkijärvi Päällikkö: rakuunafuriili Lindqvist
Savitaipaleen pataljoona
Savitaipaleen rintamalohkon komentajana toimi aluksi 28. helmikuuta 1918 alkaen ratsumestari Georg Hjalmar Tulander, jonka käskystä Savitaipaleen joukot peräytyivat Savitaipaleelta Suomenniemelle ja Partakoskelle, missä niiden koulutus ja järjestäytyminen saatettiin loppuun.
Joukkojen komentajaksi nimettiin 2. maaliskuuta 1918 luutnantti von Zedtwitz ja v.t. komentajaksi insinööri Bruno Jansson. Zedtwitzin ja Janssonin tarmokkaalla työllä saatiin vuoden 1918 maaliskuun loppuun mennessä muodostettua Savitaipaleen pataljoona, joka käsitti esikunnan, kolme komppaniaa ja konekiväärikomennuskunta (viisi konekivääriä), pioneeriosasto ja tiedusteluosasto. Päällikkö: V. Kianto, Kiihto Päällikkö: K. Kainuvaara, Lahdensuu Päällikkö: J. Ripatti Päällikkö: jääkärivänrikki Juho Merts Laine
Erillisosastot
Päällikkö: Ruuth. Ryhmää kutsuttiin myös Mikkelin rakuunoiksi ja se käsitti 20 miestä ratsuineen. Ryhmää käytettiin lähetti- ja tiedustelutehtäviin.
Mikrofilia
Mikrofilia tarkoittaa seksuaalista kiinnostusta pienikokoisiin ihmisiin, joskus jopa ihan pieniin kääpiöihin. Mikrofiliaa pidetään myös parafiliana. Mikrofiilin kiinnostus ei välttämättä rajoitu lyhytkasvuisiin ihmisiin, vaan myös erittäin pienikokoisiin ihmisiin, ns peukaloisiin. Koska näin lyhyitä ihmisyksilöitä ei ainakaan tunneta, tämäntyyppinen mikrofilia keskittyy aiheeseen liittyvään fiktioon ja esimerkiksi tietokoneella muokattuihin kuviin joissa ihmiset on saatu näyttämään hyvin pieniltä.
Savon ryhmä
Erillisosastot
Päällikkö: v.t. päällikkö Linja
Mikrofilia
Mikrofilia ei välttämättä ole makrofilian vastakohta, mutta niitä voidaan silti kutsua vastakohdiksi.
Savon ryhmä
Erillisosastot
Päällikkö: insinööri Colliander
Päällikkö: jääkäriluutnantti Einar Wichmann myöh. Vihma. Komppaniassa palveli Kuopion valtauksen aikana joukkueenjohtajana jääkäri Toivo Nousiainen.
Päällikkö: Vainikainen. Komppaniassa toimi varapäällikkönä Saksassa jääkärikoulutuksen saanut jefreitteri Frans Iisak Mikkonen
Päällikkö: Eloranta
Päällikkö: Guiiedeau
Kajaanin sissirykmentti
Kajaanin sissirykmentti koottiin Kajaanin kaupungin ja sen ympäristökuntien suojeluskuntalaisista. Tammikuun 24. 1918 pidetyssä kokouksessa joukolle annettiin nimeksi Kajaanin sissirykmentti. Samalla lakkautettiin Kajaanin suojeluskunta. Samaisessa kokouksessa rykmentille valittiin esikunta, johon valittiin päälliköksi Lindberg ja varapäälliköksi Theodor Strömberg. Rykmentin intendentiksi valittiin Eljas Väyrynen, raha-asiain hoitajaksi Albinus Häyrinen, etappipäälliköksi metsänhoitaja Yrjö Tanhua, tiedustelujohtajaksi Rihtniemi ja teknillisen osaston päälliköksi Lauri Pokki sekä rykmentin kouluttajaksi jääkäri Johan Jauhiainen.
Aluksi sissien suurin huolenaihe oli aseiden puute, joita oli oikeastaan vain muutama revolveri ja lukuinen joukko metsästys aseita. Sissien aseongelmaan tuli apu Oulun valtauksen myötä, josta valtaukseen osallistuneet Eljas Väyrynen, ylioppilas Eino Lönnbohm ja asioitsija Alpo Tolonen toivat 6. helmikuuta 1918 mukanaan 450 kivääriä ja yhden konekiväärin ampumatarvikkeineen.
Kajaanin sissirykmentin ensimmäinen sotilasoperaatio oli Kajaanissa majailleen venäläisosaston riisuminen aseista 28. tammikuuta 1918, jonka jälkeen sissien johtaja Lindberg erosi tehtävästään. Tämän jälkeen Kajaanin punakaarti riisuttiin aseista ilman verenvuodatusta 1. helmikuuta 1918. Seuraavaksi Kajaanista lähti Kuopion valtaukseen 85 miehinen kärkijoukko jääkäri Johan Jauhiaisen johdolla, jonka jälkeen Kajaanista lähti 45 miehinen joukko Kuopioon Viljo Hyvärisen johdolla 7. helmikuuta 1918 ja kuten edellä on kerrottu tämä ryhmä oli nyt myös asianmukaisesti aseistettu Oulusta tuoduilla aseilla, joita he veivät mukanaan 128 kivääriä, näillä aseistettiin myös ensin matkaan lähtenyt ryhmä, joka oli joutunut lähtemään matkaan lähes aseettomana. Edellä kuvattujen ryhmien päälliköksi nimitti everstiluutnantti C. W. Malm edeltä Kuopioon saapuneen Elja Rihtniemen, näin oli Kajaanin sissirykmentin kantajoukko ensimmäisen kerran koossa aseistettuna osallistuen Kuopion valtaukseen.
Joukko-osastot
Päällikkö: reservin luutnantti Elja Rihtniemi, 1.komppanian konekivääriosaston johtajana toimi jääkärivänrikki Johan Jauhiainen (myöhemmin Pohjois-Savon Rykmentissä konekiväärikomppanian päällikkönä). Päällikkö: O. Rönkä
Iisalmen 1. vapaaehtoinen jalkaväkikomppania
Komppanian päällikkönä toimi E. Antikainen, Komppania liitettiin 21. huhtikuuta 1918 Pohjois-Savon rykmentin 1. pataljoonaan, missä siitä tuli pataljoonan 3. komppania.
Komppaniassa palvelleen Saksan jääkärit: ryhmänjohtajana jääkäri Petter Balk myöh. Järventaus.
Puumalan lentävä osasto
Puumalan lentävä osasto käsitti itse asiassa kaksi 30-miehistä lentävää osastoa, jotka oli koottu Puumalan seudun vapaaehtoisista miehistä. Lentävien osastojen päälliköinä toimivat maisteri Osmonsalo ja nimismies Schlüter.
Kyminlaakson komppania
Kyminlaakson komppania koottiin Kyminlaaksosta pakoon lähteneistä miehistä ja se käsitti huhtikuun alkuun mennessä 210 miestä, jolloin se jaettiin kahtia. Komppanian päällikkönä toimi voimistelunopettaja Havas.
Artukaisten lentokenttä
Artukaisten lentokenttä oli Artukaisissa Turussa sijainnut lentokenttä, joka aloitti toimintansa vuonna 1935.
Lentomatkustajia varten rakennettiin asemarakennus, jonka on suunnitellut Turun kaupungin rakennuskonttorin arkkitehtiosastolla H. Smedberg vuonna 1935. Läheiselle Lumikonkadun mäelle rakennettiin korkea Pansion lentomajakka joka on edelleen olemassa. pienoiskuva|[[Pansion lentomajakka.]]Artukaisten lentokentän avajaisissa oli mukana muun muassa Tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud.
Historia
Turun kaupunki tarvitsi toimivan maalentokentän kelirikon aiheuttaessa ongelmia vesitasokoneille. Tähän päätökseen tuli Turun kauppakamari, joka aloitti keskustelun uuden maalentokentän perustamisesta vuonna 1925.
Suunnitelmissa oli aluksi rakentaa maalentokenttä Ruissalon saarelle edullisen maavuokran vuoksi, mutta alueen pehmeäpohjainen maalaji ei soveltunut lentokentän alustaksi, jonka takia sijaintipaikaksi valittiin lähellä oleva Artukainen. Avautuessaan 1935 Artukaisten lentokenttä oli Suomen ensimmäinen sekä maailman pohjoisin toimiva siviililentokenttä. Ennen tätä Turun kaupallinen lentoliikenne toimi vesikoneiden varassa Ruissalon lentosatamassa, jonka toiminta päättyi muutama vuosi Artukaisten lentokentän valmistumisen jälkeen 1938.
Skye Sweetnam
thumb|[[Sumo Cyco -yhtyeessä taiteilijanimellä Sever esiintyvä Skye Sweetnam vuonna 2015.]] Skye Alexandra Sweetnam (s. 5. toukokuuta 1988 Bolton, Ontario, Kanada) on kanadalainen punkpop-laulaja ja lauluntekijä. Hän julkaisi ensimmäisen levynsä, Noice from the Basementin, vuonna 2003 yhdessä paikallisen tuottajan James Robertsonin kanssa. Samana vuonna ilmestyi single ”Billy S.” ja vuotta myöhemmin ”Tangled Up In Me”. Tämän jälkeen Skye on osallistunut muun muassa Britney Spearsin Onyx Hotel -kiertueeseen.
Artukaisten lentokenttä
Historia
Toisen maailmansodan aikana kentältä operoivat esimerkiksi Suomen ilmavoimien Fokker-hävittäjät. Lentokenttä ei kärsinyt pahoja vaurioita sodan aikana venäläisten koneiden pommittaessa viereisiä alueita. pienoiskuva|Ilmakuva Turusta vuonna 1944. Vasemmassa yläkulmassa näkyy Artukaisten lentoasema.
Skye Sweetnam
Skye on vieraillut televisiosarjassa Radio Free Roscoe vuonna 2004. Vuonna 2006 hän antoi lauluäänensä Barbielle piirroselokuvassa Barbie Diaries.
Skye Sweetnamiin ja hänen musiikkiinsa ovat vaikuttaneet useat elokuvat ja yhtyeet, joista mainittakoon Green Day, Alanis Morissette, Nirvana, Nelly Furtado ja Led Zeppelin. Hän on maininnut myös muutamia näyttelijöitä ja ohjaajia.
Artukaisten lentokenttä
Ylläpito
Turun lentokerho ylläpiti lentokentän toimintaa vuoteen 1965 saakka. Lentoliikenne siirtyi valmistuneelle Ruskon lentokentälle eli nykyiselle Turun lentoasemalle vuonna 1955.
Liikenne
Aeron bussiliikenteen lähtöpysäkki Artukaisiin sijaitsi Turun kauppatorilla Aurakadulla.
Myöhempi käyttö
1960-luvulla lentokentällä järjestettiin Farma-maatalousnäyttelyitä. Vuonna 1975 lentokentälle kokoontui 35 000 ihmistä Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen suviseuroihin. Tällä hetkellä alueella sijaitsevat Turkuhalli, Artukaisten ratsastuskoulu ja Turun Messu- ja Kongressikeskus. Terminaalirakennus on nykyisin hotellikäytössä.
2022 alueella järjestettiin Knotfest-festivaali. Tapahtuman pääesiintyjä oli Slipknot. Kaksi päiväisen festarin lauantai päivä oli loppuunmyyty ja keräsi paikalle 30 000 ihmistä.
Jeremy Doyle
thumb|250px|Jeremy Doyle Jeremy "JD" Doyle (19. marraskuuta 1983 – 18. joulukuuta 2011) oli australialainen pyörätuolikoripalloilija. Hän oli halvaantunut vyötäröstä alaspäin auton törmättyä häneen hänen ollessaan 4-vuotias. Hän osallistui Counter-Strikeen World Cyber Gamesissa, jossa hän edusti Australiaa vuonna 2001. Hän aloitti uransa National Wheelchair Basketball Leaguessa vuonna 2007.
Doyle kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen Paralympic World Cupissa 2009 ja pyörätuolikoripallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2010. Vuonna 2009 hän sijoittui joukkueineen viimeiseksi IWBF:n Aasian- ja Oseanian-mestaruuskilpailuissa. Hänen pelipaikkansa oli takakentällä. Seuratasolla hän pelasi Wenty Wheelkingsissä, jossa hän teki debyyttinsä vuonna 2008; vuonna 2009 hän pelasi Sydney Wheelkingsissä. Hän pelasi myös pyörätuolihockeytä maajoukkuetasolla.
Doyle nimitettiin vuonna 2009 Don't DIS my ABILITY -lähettilääksi. Vuonna 2010 hänet palkitsi New South Wales Institute of Sport Awards.
Doylella todettiin virtsarakon syöpä vuonna 2010. Hän oli valmistautumassa vuoden 2012 kesäparalympialaisiin, kun sairaus uusiutui parantumattomana elokuussa 2011. Doyle kuoli joulukuussa Sydneyssä ollessaan 28-vuotias. Hän oli mennyt 2. joulukuuta sairaalassa naimisiin Melanie Carrin kanssa, jonka oli tavannut internetissä huhtikuussa 2011.
Rothmans
thumb|Rothmans sponsoroi muun muassa Williamsia. Rothmans on alun perin brittiläinen savukemerkki, jota nykyisin valmistavat British American Tobacco (BAT) sekä Philip Morrisin omistama kanadalainen Rothmans, Benson & Hedges (RBH).
Historiaa
Yhtiö sai alkunsa Louis Rothmanin vuonna 1890 Lontoon Fleet Streetille perustamasta kioskista. Vuonna 1900 Rothman avasi toisen liikkeen Lontoon Pall Mall -kadulle ja toi samalla markkinoille kadun mukaan nimetyn Pall Mall -savukemerkin. Maine kasvoi, ja yhtiö pääsi Englannin kuninkaallisen hovihankkijan asemaan. Rothmans-yhtiö listattiin Lontoon pörssiin vuonna 1929.
Vuonna 1954 eteläafrikkalaisen Rupertin suvun omistama Rembrandt Group osti enemmistön Rothmansista ja vuonna 1958 Carreras-tupakkayhtiön. Carreras puolestaan osti 51 prosentin osuuden Dunhill-yhtiöstä 1967. Vuonna 1988 Rembrandt järjesteli luksustavaraliiketoimintansa Richemont-yhtiöksi, joka omisti aluksi vähemmistön Rothmans Internationalista. Lisäksi sen omistuksiin kuuluivat tupakkayhtiö Alfred Dunhill, koruyhtiö Cartier, kynävalmistaja Montblanc ja muotitalo Chloé.
Vuonna 1989 Richemont osti Philip Morrisin 30 prosentin osuuden Rothmans Internationalista. Vuonna 1993 Richemont eriytti tupakkateollisuutensa luksustavaroista yhtiöksi Rothmans International NV/PLC. Luksustuotteista muodostettiin Vendôme Luxury Group SA/PLC.
Vuonna 1995 Richemont osti pienosakkailta Rothmans Internationalin kokonaan itselleen. Tammikuussa 1996 Rembrandt Group ja sen omistama Richemont järjestelivät kaiken tupakkaliiketoimintansa Rothmans International -yhtiön alle.
Vuonna 1999 British American Tobacco osti Rothmans Internationalin. Kaupan mukana BAT sai omistukseensa kanadalaisen Rothmans, Benson & Hedges -yhtiön (RBH), mikä kuitenkin nosti BAT:n markkina-aseman Kanadassa viranomaisten sallimaa määräävämmäksi. Niinpä RBH myytiin Philip Morrisille 2008. RBH valmistaa nykyisin paitsi Rothmans-savukkeita, myös merkkejä Craven A, Benson & Hedges, Davidoff, Belmont, Belvedere, Number 7, Mark Ten, Canadian Classics, Québec Classique, Accord, Next ja Philip Morris. RBH työllistää noin 780 henkilöä.
Sponsorointi
1970-luvulla Rothmansin markkinoinnissa panostettiin vahvasti sponsorointiin. Yhtiö tuki muun muassa Britannian olympiajoukkuetta Münchenissä 1972. Vuosina 1970–2002 julkaistiin vuosittain jalkapalloilutietoja sisältävää Rothmans Football Yearbookia (nyk. Sky Sports Football Yearbook).
1980-luvulta lähtien Rothmans-savukemerkki oli aktiivinen yhteistyökumppani moottoriurheilussa. Vuosien 1985 ja 1993 välillä Rothmans sponsoroi Hondaa. Sittemmin Rothmans sponsoroi WilliamsF1:tä aina kaudelle 1998 asti, jolloin sponsorointi vaihtui Winfieldiin.
Peugeot XPS
Peugeot XPS  on Peugeot Motocyclesin markkinoima ja Motorhispanian valmistama mopo. Mallista on saatavilla Enduro-, Supermoto-, ja Street Evo 3-versio. Vuoden 2006 malleissa Peugeot Motocycles on pyrkinyt panostamaan erityisesti XPS:n ajo-ominaisuuksiin mm. tasapainoisemman painonjakauman avulla.
Kaikissa XPS-malleissa on nestejäähdytteinen Minarellin AM6-moottori, joka on valittu erityisesti moottorin Dell’Orto PHBN-kaasuttimen, SCR corse handmade 50/70 pakoputkiston sekä tehokkaan sylinterin täytön johdosta. Moottorin voima välitetään takapyörään 6-vaihteisen vaihdelaatikon kautta. Mopossa on kovahko Paiolin jousitus, joka on parhaimmillaan kuoppaisella tiellä. Renkaat ovat Pirellin valmistamat. Bensatankin koko on 7,8 litraa. Tankkaaminen on helppoa ison säiliön reiän ansiosta. Öljysäiliön tilavuus on 1 litra. Vaihdelaatikon öljytilavuus on noin 8 desilitraa. Suositeltava öljynvaihtoväli on 1000 kilometriä. Alkuperäinen tulppa on NGK BR9ES.
Aukusti Mäkipeska
Aukusti Mäkipeska (alk. August Heikinpoika; 3. syyskuuta 1812 Ruovesi – 7. helmikuuta 1887 Tampere) oli suomalainen talonpoika, valtiopäivämies ja säätynsä valtiopäiväryhmän puhemies.
Tausta
Mäkipeska syntyi hyvin vaatimattomiin oloihin renkinä työskennelleen Heikki Heikinpojan ja tämän vaimon Maria Antintyttären perheeseen. Tosin August Heikinpojan syntymän aikoihin perhe hankki itselleen Tiuran kruununtöllin, mutta se ei juuri perheen taloudellista asemaa parantanut.
Vuonna 1842 Mäkipeskasta tuli pienen maatalon isäntä, sillä ahkerana ja säästäväisenä hän toteutti monen muun maata omistamattoman nuoren miehen tavoin unelmansa omasta maasta ja osti pienen tilan Ruoveden syrjäseudulta. Myöhemmin hän myi tämän ensimmäisen oman tilansa ja osti uuden, lähellä Ruoveden kirkonkylää sijaitsevan maatilan. Tämä uusi tila antoi Aukustille myös sukunimen, joka tuli tunnetuksi koko maan poliittisessa elämässä 1800-luvun valtiopäivien yhteydessä.
Poliittisen elämän alku
Säädyltään talonpoikana Mäkipeska aloitti yhteiskunnallisen toimintansa hyvinkin tavanomaisesti, oman kotipitäjänsä yhteisten asioiden hoitamisella. Näin hänen lähiympäristönsä oppi tuntemaan hänet pätevänä asioiden hoitajana. Hän toimi mm. kihlakunnanoikeuden lautamiehenä, köyhäinhoidon, joka oli pitäjän ehkä tärkeimpiä toimialueita, esimiehenä sekä seurakunnan vt. lukkarinakin.
Valtiopäivämies
Kun vuonna 1863 alkoi uudelleen pitkään keskeytyksissä olleiden maapäivien toiminta Suomessa, niin Mäkipeska lähti innolla mukaan myös näihin valtakunnallisiin rientoihin. Hänet valittiinkin Ylä-Satakunnan alisen (eli Ruoveden) tuomiokunnan valtiopäivämieheksi vuosien 1863–1864 maapäiville. Talonpoikaissäädyn ongelma oli sen osanottajien poliittinen kokemattomuus ja vähäinen aiempi osallistuminen valtakunnantason poliittiseen elämään. Kaikkein aktiivimmat talonpojat eivät olleet syystä tai toisesta tuleet edes valituiksi. Myös säädyn jäsenten yleinen tuntemattomuus oli toimintaa vaikeuttava tekijä. Ongelmaksi nousi säädyn puhemiehen valinta.
Toimiessaan säätynsä puhemiehenä ei Aukusti Mäkipeska voinut ottaa osaa säädyssä käytyyn yleiseen keskusteluun tai kantaa julkisesti suuntaan tai toiseen. Tehtävässään hän kuitenkin onnistui, sillä loistavana puhujana hän vaikutti yleisellä esiintymisellään. Lisäksi hän selvisi mainosti kolmen muun säädyn edustajien kanssa yhteisistä neuvotteluista ja tehtävistä. Jopa ruotsinkielinen Helsingfors Dagblad kehui hänen toimintaansa ja ihmetteli, miten talonpoikainen sääty oli vastoin kaikkia ennakko-odotuksia saanut Mäkipeskan kaltaisen pätevän puhemiehen.
Poliittisen uransa aikana Mäkipeska sai paljon tunnustusta. Vuonna 1868 hänelle myönnettiin keisarin suomalaisista varoista 2 000 markan suuruinen palkinto ”suosion osoitukseksi niistä kansalaisansioista, joita Mäkipeska on osoittanut talonpoikaissäädyn puhemiehenä ja hoitaessaan köyhiä kunnassaan”.
Elämän loppuvaiheet
Valtiopäiväuran jälkeen Mäkipeskan elämä kulki tavallaan alaspäin, sillä myytyään talonsa hän muutti Tampereelle ja aloitti siellä joukon erilaisia liikeyrityksiä. Nämä yritykset eivät kuitenkaan menestyneet, vaan Mäkipeska menetti varallisuutensa ja joutui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin. Loppuelämänsä aikana hän kärsi suurta puutetta.
Ikuisuuden loppu
Ikuisuuden loppu on vuonna 1955 julkaistu venäläissyntyisen yhdysvaltalaiskirjailijan Isaac Asimovin kirjoittama scifi-romaani. Kirja käsittelee aikamatkustusta ja on kuuluisimpia aiheesta kirjoitettuja kirjoja. Ikuisuuden loppua pidetään Asimovin parhaana tai yhtenä parhaista teoksista.
Afarin syvänkö
thumb|290px|Afarin syvänköalueen (kuvan keskiosan tummemman punertava alue) sijainti Arabian laatan ja Afrikan laatan kahden osan risteyksessä. thumb|Topografinen kartta Afarin syvänköalueesta ympäristöineen (Etiopian karttapohja) thumb|Afarin syvänköalue NASA:n World Wind-kuvassa. Afarin syvänkö tai Afarin kolmio on painanne Itä-Afrikassa. Se ulottuu Eritrean, Etiopian ja Djiboutin alueelle.
Ikuisuuden loppu
Juoni
Andrew Harlan on etevä teknikko, todellisuusmuutosten asiantuntija, ja hänen tehtävänään on astua eri aikakausille tekemään tarvittavat muutokset suotuisan lopputuloksen saamiseksi. Suotuisa muutos pyritään tekemään mahdollisimman hienovaroisesti, huomaamattomasti ja mahdollisimman vähäisillä säädöllä, ja Harlan on etevä löytämään tällaisia hienovaraisia keinoja. Harlan on myös harrastuksena kiinnostunut primitiivisistä ajoista ennen aikamatkustuksen ja Ikuisuuden perustamista, minkä vuoksi hän saa uuden tehtävän: hänen pitää kouluttaa uusi ja erikoinen Ikuisuuden jäsen, Brinsley Sheridan Cooper, mahdollisimman hyvin primitiiviajan historiaan ja kulttuuriin, mutta hänelle ei kerrota syytä. Harlanin tehtävän vuoksi hän ja Cooper joutuvat viettämään viikon 482 vuosisadalla, jonka aikana Harlan rakastuu palavasti ei-Ikuiseen naiseen, Noÿsiin. Suojataakseen Noÿsia seuraavalta todellisuusmuutokselta Harlan päättää rikkoa Ikuisuuden sääntöjä ja viedä Noÿsin ajan ulkopuolelle ja piilottaa hänet johonkin kaukaiseen tulevaisuuteen. Harlan joutuu tekonsa vuoksi napit vastakkain esimiestensä kanssa ja alkaa epäillä Ikuisuuden tarkoitusta ja oikeutusta puuttua ihmiskunnan historiaan.
Afarin syvänkö
Painanne on syntynyt maapallon kivikehän kolmen laatan reunakohtaan. Aiemmin toisistaan irtautuneiden Arabian ja Afrikan laattojen lisäksi sen syntyyn on vaikuttanut Afrikan laatasta erkanevan Itä-Afrikan liike. Afarin syvänkö muodostaa Itä-Afrikan hautavajoaman pohjoisen alkukohdan.
Afarin syvängössä sijaitsee Afrikan mantereen matalin kohta: Assaljärvi (-155 metriä). Alue on yksi maailman lämpimimpiä seutuja ympäri vuoden, sillä alueen lämpötila vaihtelee sadekauden 25 °C:n ja kuivan kauden 48 °C:n välillä.
Afar ja etenkin Awashjoen alajuoksun laakso on kuuluisa varhaisten ihmisapinoiden jäännöksistä. Täältä löydettiin muun muassa Lucy-nimen saanut Australopithecus afarensis -lajin luuranko.
Ukkoslintu
Ukkoslintu on linnunhahmoinen ukkosenjumala monien Euroopan, Aasian ja Amerikan kansojen vanhoissa uskonnoissa. Ukkoslintu on myös 1800-luvun loppupuolen jälkeen joitakin kertoja havaituksi väitetty jättiläislintu tai liskolintu, jota ei kuitenkaan ole pystytty tieteellisesti todistamaan.
Uskomusolento
Intiaaneille tärkeä Ukkoslintu on kuvattu toteemipaaluihin useimmiten päällimmäisenä siivet levitettyinä. Intiaanien Ukkoslintu aiheuttaa jyrinän ja tuulen heiluttamalla jättimäisiä siipiään. Lakota-intiaanien Ukkoslintu on Wakinyan. Kwakiutl-intiaanit kutsuivat olentoa nimellä Hohoq ja Nootko-heimo kutsui häntä nimellä Kw-Uhnx-Wa. Siipien kärkivälin sanotaan olevan kahden kanootin pituuden verran. Kun Ukkoslintu lentää, puristuvat pilvet vastakkain sen siipien iskeminä, ja tästä aiheutuu myrskyjä. Yksittäiset välähdykset tulevat Ukkoslinnun silmistä, ja salamat ovat käärmeitä, joita se kantaa mukanaan. Naamioissa se kuvataan kahden kippurasarven kanssa, joskus hampaat nokan sisällä.
Riippuen lähteestä ja tarinasta intiaanien Ukkoslintu on joko jumalolento (ja erisnimi) tai olentojen laji (ja yleisnimi). Kummassakin tapauksessa se on älykäs, voimakas ja kostonhimoinen. Vaikka ukkoslintu pohjimmiltaan on hyväntahtoinen, kaikki ovat yhtä mieltä että sitä kannattaa paeta.
Sioux'ien tarustoissa maa oli alussa osin meren peittämä, ja ennen ihmisiä maata ja merta kansoittivat unktehilat, liskon ja käärmeen kaltaiset hirviöpedot. Ukkoslinnut taistelivat unktehiloja vastaan tehdäkseen tien ihmiselle. Lopulta meri vetäytyi, lähes kaikki unktehilat surmattiin ja jäljelle jääneet muuttuivat pieniksi matelijoiksi.
Ukkoslintu-lajiin kuuluvat olennot (kuten Kwakiutl ja Cowichan-heimot uskoivat) pystyivät ottamaan ihmishahmon vetämällä nokkansa pois, kuten se olisi ollut pelkkä naamio, ja poistamalla sulkansa, kuten ne olisivat olleet pelkkä sulkapeitteinen viitta. Tällaisten Ukkoslintujen uskotaan avioituneen ihmisten kanssa, joten ihmisten joukossa väitetään elävän ukkoslintujen jälkeläisiä. Vancouver-saarella kerrotaan eläneen kokonaisen kansan ihmishahmoisia ukkoslintuja. Kun muut heimot yrittivät orjuuttaa näitä, laittoivat ukkoslinnut nokkansa ja sulkansa takaisin, ja kostivat julmasti.
Väitetty jättiläiseläin
1800-luvulta näihin päiviin on kerrottu useista jättiläiskokoisten lintujen havainnoista lähinnä Yhdysvalloista. Erityisesti kryptozoologit ovat niistä kiinnostuneita, sillä he arvelevat ainakin osan kertovan ennestään tuntemattoman eläinlajin olemassaolosta. Seuraavassa on joitakin esimerkkejä väitetyistä havainnoista.
Garrett Hines
Garrett Hines (s. 3. heinäkuuta 1969 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen rattikelkkailija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 nelikkokilpailussa. Hines voitti hopeisen mitalin nelikkokilpailusta myös vuotta myöhemmin MM-kilpailuissa Lake Placidissa.
Ukkoslintu
1800-luvulla
Amerikassa monet kertovat nähneensä ukkoslinnusta otetun valokuvan. Kuvan väitetään esittävän Yhdysvalloissa, Arizonassa vuonna 1886 ammuttua ukkoslintua ja olleen julkisuudessa vuoden 1960 tienoilla. Piirtäjä Larry Thomas on laatinut näkemästään valokuvasta muistinvaraisesti tarkan jäljennöksen. Piirroksessa jättiläismäinen lintu on sulkapeitteinen ja sillä on pitkät ja kapeat nokka ja siivet.
Toinen versio todennäköisesti samasta tapahtumasta on, että vuonna 1890 myös Arizonassa karjapaimenet olisivat tappaneet jättikokoisen linnuntapaisen olennon, jolla on suuri siipien kärkiväli. Sillä on kerrottu olleen sileä iho ja sulattomat siivet kuten lepakoilla. Kasvojen on kuvattu muistuttavan alligaattoria. Tämän kuvauksen on sanottu vastaavan esihistoriallista lentoliskoa. Karjapaimenet raahasivat raadon pikkukaupunkiin, jossa sen se laitettiin näytteille, heinäladon leveydelle yltävät siivet levälleen. Kerrotaan myös valokuvan ehkä julkaistun tästä paikallisessa lehdessä. Kyseessä saattaa kuitenkin olla pelkkä kaupunkitarina.
1900-luvulla
1960- ja 1970-luvuilla on lentokoneen kokoinen lintu väitetty havaitun Washingtonissa, Utahissa ja Idahossa. Näiden havaintojen tueksi on väitetty löytyneen suuria jalanjälkiä ja muita todisteita.
Vuodelta 1977 on eräs paljon kiistelty havainto. Yhdysvaltain Illinoisin osavaltiossa kolme poikaa oli leikkimässä takapihalla. Kaksi isoa lintua lähestyi, ja alkoi jahdata poikia. Kaksi poikaa pääsi pakoon, mutta toinen linnuista sai yhden pojista kiinni. Se tarttui kynsillään 10-vuotiaan pojan olkapäähän, ja kantoi tätä metrien korkeudessa jonkin matkan päähän. Poika sai kuitenkin rimpuiltua itsensä irti. Silminnäkijöiden mukaan eläinten siipien kärkiväli oli yli 3 metriä, niillä oli valkoinen "kaularengas", ja ne olivat pitkäpyrstöisiä. Tästä pääteltiin, että kyseessä olivat andienkondorit.
2000-luvulla
Vuonna 2002 Alaskassa väitettiin nähdyn Cessna-pienkoneen kokoinen linnunnäköinen otus.
Käsityksiä
Harrastelija-tutkijat ovat väittäneet muinaisten kansojen ukkoslintu-myytin pohjautuvan todellisten jättiläislintujen havaintoihin. Näiden eläinten kannat olisivat vähentyneet myöhemmin ehkä kuollen kokonaan pois tai vain muutamiin yksilöihin, jotka olisivat myös 1800-2000-lukujen havaintojen taustalla, kuten myös aikaisempien tarujen lohikäärmeiden. Skeptikoiden mukaan tämän kokoiset linnut eivät kuitenkaan pystyisi lentämään. Aivan mahdotonta tämä ei kuitenkaan olisi. Esihistoriallisella kondorin sukuisilla teratornilla (Teratornis incredibilis) sekä Argentaviksella oli siipien kärkiväli viidestä seitsemään metriä, ja niiden on uskottu lentäneen. Vielä 1400-luvulla Uudessa-Seelannissa eli haastinkotka, jonka siipien kärkiväli oli yli kolme metriä ja se painoi peräti 15 kilogrammaa.
Kryptozoologit ovat myös väittäneet jättiläislintujen lentäneen ukkosten edellä, sillä ne ovat halunneet pysyä kuivina kyetäkseen lentämään. Lisäksi kuivilla alueilla ilmavirtaus on nouseva. Myös useat tunnetut linnut käyttävät hyväkseen nousevan ilmavirtauksen tuomaa nostetta. Kryptozoologi John Keel on väittänyt kartoittaneensa useita jättiläislintujen havaintoja Yhdysvalloista ja huomanneensa niiden ajallisesti ja paikallisesti osuneen yksiin ukkosmyrskyjen kanssa.
Ohion seuduilla on poikkeuksellisen paljon havaintoja jättiläislinnuista. On selitetty, että Ohion seudun havainnot selittäisi jokin ennestään tuntematon, erityisen isokokoinen kaliforniankondorin alalaji.
Lintututkija Angelo P. Capparello Illinoisin valtionyliopistosta arvostelee väitteitä Yhdysvalloissa olevista vielä löytymättömistä jättiläislintulajeista ruuan puutteella. Monilla alueilla, millä näitä lintuja väitetään nähdyn, ei ole tarpeeksi syötävää linnuille. Vielä merkittävämpi kritiikki on se, etteivät Yhdysvaltain ja Kanadan taivaita valvovat suuret lintubongareiden joukot ole havainneet tuollaisia lintuja, vaikka välillä kummallisia havaintoja tekevätkin.
Moaree
thumb|250px|Moireenauhaa. Moaree tai moiré eli läikekangas on taftin tai ripsin tyyppinen kangas. Sen raaka-aine on silkki, asetaatti, triasetaatti tai puuvilla, ja siihen on puristamalla tehty himmeän ja kiiltävän pinnan vaihtelusta syntyviä aaltomaisia kuvioita.
Romanos Melodos
thumb|upright|Romanos Melodos
Romanos Melodos (k. noin 555, aika Karl Krumbacherin arvioima ) oli bysanttilainen runoilija. Häntä pidetään keskeisiä ortodoksisen hymnografian perustajia.
Romanosta pidetään kansallisuudeltaan kreikkalaisena, mutta hän syntyi Syyriassa ja teki elämäntyönsä Konstantinopolissa ja Beirutissa. Hänen työtavastaan on kerrottu, että hän kuuli unessa kauniin melodian ja näki Neitsyt Marian ilmestyksen ja sai siitä aiheen hymniinsä Kristuksen syntymä.
Romanos on kirjoittanut tuhatkunta muodoltaan dialogista hymniä, joista on säilynyt 80, useimmat aiheiltaan raamatullisia, näiden joukossa aiheet Munkin kuolema, Viimeinen tuomio, Juudaksen kavallus ja Stefanuksen marttyyrius.
Rami
Rami tarkoittaa seuraavia asioita:
Masovian voivodikunta
Masovian voivodikunta on yksi Puolan 16 voivodikunnasta eli läänistä. Se sijaitsee sisämaassa Puolan itäosassa. Voivodikunnassa on arviolta 5 349 114 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 35 558,47 neliökilometriä. Voivodikunnan pääkaupunki on Varsova, joka on myös Puolan pääkaupunki.
Masovian voivodikunnan kaupunkeja
Taulukossa on lueteltu voivodikunnan 10 suurinta kaupunkia väkiluvun mukaan.
Haaparannan kirkko
Haaparannan kirkko (Haparanda kyrka) on kirkkorakennus Haaparannalla, Ruotsissa. Se kuuluu Haaparannan seurakuntaan, joka kuuluu Luulajan hiippakuntaan.
Arkkitehti Bengt Larsson suunnitteli kirkon ja antoi sille työnimeksi ”Puhdas talo”. Piispa Stig Hellsten vihki kirkon käyttöön helluntaina 14. toukokuuta 1967. Nykyisen kellotapulin kohdalla sijaitsi samanniminen vuonna 1825 rakennettu kirkko, joka tuhoutui tulipalossa 14. kesäkuuta 1963.
Kirkko on katettu kuparilla ja se on rakennettu teräsrungolle asetettujen kevytbetonilevyistä. Kirkon lattia-ala on 650 neliömetriä (23 × 28 metriä) ja korkeus 28 metriä. Kirkossa on 330 istumapaikkaa ja 200 lisäistuinta.
Aigeus
Aigeus oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas ja Theseuksen isä. Hänen oli vaikea saada miespuolista perillistä, minkä takia hän kävi Delfoin oraakkelin puheilla. Kotimatkalla hän siitti lapsen, josta tuli Theseus. Kotiin palattuaan hän meni naimisiin Medeian kanssa. Aikuistuttuaan Theseus saapui Ateenaan, Medeia yritti surmata tämän, mutta Aigeus tunnisti poikansa ja pelasti tämän viime hetkellä. Hän surmasi itsensä hukuttautumalla mereen, kun luuli poikansa kuolleen Minotauroksen labyrintissä. Tätä meren osaa kutsutaan siksi Aigeianmereksi (tai Egeanmereksi).
Minun sotani
Minun sotani on vuonna 1976 syntyneen Colby Buzzellin kirjoittama kirja hänen kokemuksistaan Irakin sodassa. Hän palveli Yhdysvaltain maavoimien 1. pataljoonan Bravo-komppanian kiväärimiehenä lähellä Mosulin kaupunkia marraskuusta 2003 tammikuuhun 2005.
Buzzell piti kokemuksistaan internetissä blogia, joka antoi huonon kuvan Yhdysvaltain armeijasta. Buzzell joutui sulkemaan blogin, mutta sen sisällön hän muokkasi kirjaksi. Minun sotani keskittyy sotilaan tavallisiin kokemuksiin. Teos kertoo pikkutarkasti sotilaan arkipäivästä ja sen absurdista luonteesta. Sen suora, hiomaton tyyli on kerännyt kehuja, mutta kritiikkiä on tullut kirosanojen määrästä.
William Medill
thumb|William Medill William Medill (1802 – 2. syyskuuta 1865) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Aristide Cavaillé-Coll
thumb|260px|Aristide Cavaillé-Coll noin vuonna 1894. Aristide Cavaillé-Coll (4. helmikuuta 1811 – 13. lokakuuta 1899) oli ranskalainen urkujenrakentaja.
William Medill
Medill istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1835–1838, jossa hän toimi puhemiehenä 1836–1837, ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1839–1843. Hän toimi Ohion varakuvernöörinä 1852–1853 ja kuvernöörinä 1853–1856.
Aristide Cavaillé-Coll
Elämäkerta
Ranskan merkittävimmän urkujenrakentajan isoisä Jean-Pierre Cavaillé syntyi vuonna 1743 ja avioitui 1767 espanjalaisen Marie-Françoise Collin kanssa. Liitosta syntyi Toulousessa vuonna 1771 Dominique-Hyacinthe. Espanjalaisen tavan mukaan pojan sukunimeksi tuli Cavaillé-Coll. Dominique avioitui Jeanne Autardin kanssa ja asettui Montpellier’hen. Avioliitosta syntyivät pojat Vincent 1808 ja Aristide 1811.
Aristide Cavaillé-Coll siirtyi 1833 Gioacchino Rossinin ehdotuksesta Pariisiin ja rakensi isänsä ja veljensä kanssa lähes 500 urut pääasiassa Ranskaan, mutta myös Belgiaan, Alankomaihin ja muualle. Tunnetuimpia sijaintipakkoja ovat Pariisin Notre-Dame, Saint-Sulpice, Sainte-Clotilde, Église de la Madeleine ja La Trinité. Urkureina toimineet romantiikan ajan säveltäjät Louis Vierne, Charles-Marie Widor, César Franck, Camille Saint-Saëns ja Alexandre Guilmant sekä uudemman ajan säveltäjät Jehan Alain ja Olivier Messiaen ynnä monet muut ovat säveltäneet erityisesti Cavaillé-Coll-uruille.
Jo ennen Pariisiin siirtymistään nuori Aristide paransi sirkkelisahan ja sai mainion uusia ulottuvuuksia avaavan työkalun pienten puukappaleiden valmistukseen. Hän pystyi nyt kehittelemään vuonna 1832 keksimäänsä urkuharmonin edeltäjää, joka tunnetaan nimellä Poikilorgue. Näillä kahdella keksinnöllään hän saavutti rahoittajien luottamuksen.
Cavaillé-Coll & Convers -yhtiön kohtalona oli kadota vuoden 1929 pörssiromahduksen maininkeihin. Vuonna 1928 valmistuneeseen uuteen Mäntän kirkkoon ennätettiin kuitenkin toimittaa Suomen oloissa ainutlaatuiset urut.
Cavaillé-Coll-uruista
thumb|Saint-Sulpicen urut olivat uudistuksen jälkeen Ranskan suurimmat. Cavaillé-Coll uudisti useita barokkiajan urkuja, ja oli merkittävin urkujenrakennuksen tyylisuunnan kehittäjä ranskalaisen barokin ja romantiikan ajan siirtymävaiheessa. Tämän kehityksen voi havaita vertaamalla urkujen ominaisuuksia hänen uransa alusta ja lopusta; hänen ensimmäiset urkunsa Saint-Denis'n basilikassa sisältävät vielä ranskalaisen barokin aikakaudelle tyypillisiä piirteitä sekä äänikerroissa, pillien rakenteessa että koneistossa, kun taas myöhäisemmät urut Saint-Ouenin luostarissa Rouenissa edustavat jo täysin sinfonista ja kehittynyttä tyylisuuntaa.
Cavaillé-Collin tavalle uudistaa etenkin suurempia urkuja oli keskeistä vanhan pillistön osittainen hyödyntäminen, jotta edellisen rakentajan tyylisuunnan aikaista sointia säilyisi ja resursseja säästyisi. Hän pyrki laajentamaan vanhojen urkujen sointiväriä ja monipuolisuutta: hän lisäsi orkesteriäänikertoja (mm. klarinetti- ja viuluäänikerrat), laajensi kieli- ja huiluäänikertojen oktaavialoja (enemmän 16- ja 32-jalkaisia äänikertoja sekä 16-8-4- äänikertakokonaisuuksia eri koskettimistoilla). Suurempien urkujen jalkioäänikertoihin Cavaillé-Coll sisälsi 32-jalkaisen bombarde-kieliäänikerran. Tämä on usein hänen urkujensa voimakkain ja matalin äänikerta, joka imitoi sinfoniaorkesterin rumpua. Cavaillé-Collin suurimmissa uruissa (mm. Pariisin Notre-Damessa ja Saint-Sulpicessa) on keskeistä soinnin paksuutta lisäävä kokoelma äänikertoja, "harmoninen pyramidi", joka muodostuu erilaisista kvintti- terssi- ja septimiäänikerroista. Esimerkiksi 8 jalan mittaan rakennettu laaja harmoninen pyramidi voidaan rekisteröidä seuraavilla äänikerroilla: 8' + 4' + 2 2/3' + 2' + 1 3/5' + 1 1/3' + 1 1/7' + 1'. Muun muassa Pariisin Notre-Damen urkuihin Cavaillé-Coll rakensi tämän pyramidin kolmelle oktaavialalle soinnin laajentamiseksi: jalkioäänikertoihin 32 jalan mittoihin, neljänteen sormioon 16-jalkaisena ja viidenteen 8-jalkaisena.
Cavaillé-Coll muokkasi myös urkujen rakennetta sekä koskettimistojen ominaisuuksia: esimerkiksi kolmas koskettimisto (Récit) sisältää urkujen koskettimistoista eniten äänikertoja ja on rakennettu paisutuskaappiin, jonka äänenvoimakkuutta voi säätää. Tämä koskettimiston tarkoitus on toimia kuin erillisinä, pienempinä urkuina suurten urkujen sisällä. Toisin kuin ranskalaisbarokkisissa uruissa, Cavaillé-Coll pyrki rakentamaan uruista sinfonisen kokonaisuuden, jossa jokaisella koskettimistolla oli oma äänimaailmansa ja sointinsa, mutta jotka kaikki toimivat yhtenä, selkeänä kokonaisuutena.
Cavaillé-Coll myös huomasi, että käytettäessä suurempaa ilmanpainetta, jota hänen äänikertansa tarvitsivat, koskettimen painaminen tuli lähes ylivoimaiseksi useampien äänikertojen ollessa kytkettynä. Englantilainen Charles Barker oli keksinyt pneumaattisen vahvistimen, niin sanotun Barker-koneen, joka käytti ilmanpainetta venttiilin avaamiseen. Cavaillé-Coll hyödynsi sekä paransi tätä usealla tavalla.
Cavaillé-Coll-uruissa äänikerrat on jaettu ryhmiin. Jeux de fond sisältää oktaaviäänikertoja jalkaluvuiltaan 32, 16, 8, 4, 2 ja näiden avulla saadaan neutraali perusrekisteröinti, joka toimii pohjana muille äänikerroille. Jeux de combinaison sisältää erilaisia kvinttiäänikertoja kuten 5 1/3 ja 2 2/3, terssiäänikertoja kuten 3 1/5 sekä kertaavia kuoroäänikertoja. Näitä ei periaatteessa käytetä yksinään, vaan ne yhdistetään eli kombinoidaan perusäänikertoihin, jolloin saadaan plenosointi. Ranskalaisten urkujen kertaavat kuorot (Fourniture) ovat yleensä matalampia ja vähäkuoroisempia kuin vastaavien saksalaisten. Anches tarkoittaa kieliäänikertoja, ja ne jäljittelevät orkesterin klarinetteja, fagotteja, trumpetteja ja pasuunoita. Niitä voidaan käyttää sellaisenaan sooloäänikertoina tai yhdistää antamaan plenolle täyteläisyyttä. Cavaillé-Collin uruissa urkuri voi kytkeä päälle tai pois kokonaisen ryhmän yhdellä napinpainalluksella.
Esimerkkejä
Cavaillé-Coll sisällytti useat Clicquot’n vuoden 1788 dispositioon kuuluneet äänikerrat (sellaisenaan) tai [uudistettuna]:
Etäisyydenmittausjärjestelmä
thumb|DME-transponderin eli -lähettimen valkoinen antenni, punainen VOR-monisuunta-antenni ja sen maataso, estevalo ja laitekoppi.
Etäisyydenmittausjärjestelmä (, lyh. DME) on ilmailussa käytettävä radionavigaatiojärjestelmä, jolla määritetään ilma-aluksen (useimmiten lentokoneen) ja radiomajakan välinen viistoetäisyys.
Yleensä etäisyydenmittausjärjestelmä toimii ilmailun VOR-radiomajakoiden yhteydessä. Myös ILS-mittarilähestymisjärjestelmään, NDB-majakkaan sekä lähinnä sotilaskäytössä olevaan TACAN-navigaatiojärjestelmään voi liittyä DME-etäisyydenmääritys. Nykyisin on käytössä myös täysin itsenäisiä DME-majakoita.
Etäisyydenmittausjärjestelmän lähetin käyttää noin 30 senttimetrin aallonpituutta, jolloin taajuus on 1 GHz. (ICAO:n mukaan taajuuden on oltava välillä 960–1 215 MHz).
Rakenne ja toimintaperiaate
Järjestelmä koostuu maassa sijaitsevasta transponderista eli vastaajasta (tunnistusmerkin lähetin ) ja ilma-aluksessa sijaitsevasta interrogaattorista eli kyselijästä. Kyselijä lähettää joka suuntaan säteilevää pulssiparisarjaa. Kun vastaaja vastaanottaa pulssiparin, se vastaa siihen lähettämällä toisella taajuudella joka suuntaan 50 mikrosekunnin viiveellä samanlaisen pulssiparin. Koska radiosignaalin etenemisnopeus on riittävällä tarkkuudella vakio, lasketaan kyselijässä etäisyys kaavalla: