cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nopeuslasku
Historia
Squaw Valleyn museon arkistoista löytyneiden tietojen mukaan ensimmäiset nopeuslaskukilpailut käytiin vuonna 1859 Kaliforniassa. Ensimmäisenä lajia harrastivat Kalifornian kullankaivajat ja kaivosmiehet. Tuolloin kilpailtiin 500–600 metrin mittaisilla radoilla tavallisesti mies miestä vastaan, parhaimmillaan jopa kuusi miestä yhtä aikaa rinteessä. Tuohon aikaan käytettiin pitkää puusauvaa ja 3,65 metrin mittaisia suksia. Suksien luistoa parannettiin voiteilla, joita valmistettiin muun muassa pihkasta, mahlasta ja tärpätistä. Vuonna 1884 saavutettiin epävirallinen maailmanennätys 79 kilometriä tunnissa ja kaksi vuotta myöhemmin jo 116 kilometriä tunnissa.
Euroopassa ensimmäinen kilpailu järjestettiin vuonna 1930. Tuolloin itävaltalainen Guzzi Lanstshner saavutti 101,8 kilometrin tuntinopeuden. Tuolloin lajin painopiste oli siirtynyt Eurooppaan ja ainoa suorituspaikka sijaitsi Sveitsin St. Moritzissa. Toisen maailmansodan jälkeen rakennettiin Cerviniaan, Italiaan Kilometro Lanciato -rata, jossa Zeno Colo teki vuonna 1947 uuden ennätyksen 159,2 kilometriä tunnissa. 1960-luvulla laji alkoi jälleen saada osakseen kansainvälistä suosiota ja lajin synnyinmaassa Yhdysvalloissa ryhdyttiin jälleen harrastamaan lajia. Vuonna 1963 rakennettiin Portilloon, Chileen uusi rata, jossa Dick Dorwort laski uudeksi maailmanennätysnopeudeksi 171,4 kilometriä tunnissa. Vuonna 1968 Kalevi Häkkinen paransi Cerviniassa maailmanennätyksen muotoon 172,4 kilometriä tunnissa.
Bella Hadid
Isabella ”Bella” Khair Hadid (s. 9. lokakuuta 1996) on yhdysvaltalainen malli. Hadidin perheeseen kuuluu isosisko Jelena "Gigi" Hadid ja pikkuveli Anwar Hadid, jotka molemmat toimivat myös malleina. Hadidin äiti on syntyperältään alankomaalainen uransa jo lopettanut malli Yolanda Hadid ja isä palestiinalaistaustainen kiinteistömiljönääri Mohammed Hadid.
Nopeuslasku
Historia
Amerikkalainen Steve McKinney rikkoi ensimmäisenä 200 km/h Chilessä vuonna 1978. Philippe Goitschel ylitti 250 km/h Ranskassa vuonna 2002.
Nopeuslasku oli näytöslajina Albertvillen talviolympialaisissa vuonna 1992. Olympialaisissa saavutettiin uusi maailmanennätys 229,299 km/h, mutta kisojen ulkopuolella sveitsiläinen laskija törmäsi rinnekoneeseen ja kuoli. Seuraavissa olympiakisoissa nopeuslaskua ei enää nähty. Pysyväksi olympialajiksi nousun tyrehdyttyä FIS:n lajille antaman panoksen koettiin pienentyneen. Myöhemmin FIS sääti nopeuslaskukisoihin nopeusrajoituksen, jolloin laskijoiden vauhti ei yltänyt enää edes syöksylaskun huippunopeuksiin. Tämän vuoksi eräät laskijat perustivat oman ammattilaissarjansa ja lajin harrastajat jakaantuivat kahteen leiriin. FIS oli jo hylkäämässä lajin kokonaan, mutta pitkälti Häkkisen lobbaustyön ansiosta näin ei tapahtunut.
Suomessa
Kalevi Häkkinen toi nopeuslaskun Suomeen. Ensimmäiset nopeuslaskun SM-kilpailut käytiin vuonna 1984 Isolla-Syötteellä. Laji nousi kukoistukseensa, kun Pertti ”Patu” Leppälä voitti MM-kultaa vuonna 1986 ja Tarja Mulari saavutti naisten sarjan ykkössijan vuoden 1992 olympiakisoissa, joissa nopeuslasku oli näytöslajina. Vielä 2000-luvulla Jukka Viitasaari voitti kaksi maailmanmestaruutta ja hänen siskonsa Jaana yhden.
Lajin harrastajamäärät olivat kuitenkin pienenemässä. Vuonna 2010 Suomessa käytiin viimeiset nopeuslaskun SM-kilpailut. Sen jälkeen kansallinen liitto lopetti toimintansa. Lajin harjoittelu Suomessa on nykyään lähes mahdotonta, sillä hiihtokeskukset eivät päästä nopeuslaskijoita rinteilleen. Rinteen sulkeminen muilta käyttäjiltä muutaman nopeuslaskijan takia olisi vahingoksi niiden taloudelle.
Vuodesta 2012 lähtien nopeuslaskun maailmancupin osakilpailuihin on ottanut osaa vain yksi suomalainen. Hän on Teemu Suominen – Hämeen Sanomien mukaan Suomen viimeinen nopeuslaskija.
Varusteet
Aikuisilla erityisvalmisteiset sukset ovat 220–240 senttimetrin mittaiset, erityisen leveät. Hiihtomonot kiristetään tiukalle. Sauvat ovat vähintään metrin mittaiset ja käyristetyt, jotta saavutettaisiin mahdollisimman virtaviivainen muna-asento.
Kustannukset
Nopeuslaskusta saatava rahallinen tuotto ei riitä elättämään edes lajin parhaita urheilijoita. Erään arvion mukaan huippulaskijat käyttävät harrastukseensa 30 000 dollaria vuodessa. Yhden kilpailun voittaja saa palkinnoksi 1 500 dollaria.
Suorituspaikka
Nopeuslaskua harjoitetaan erityisesti tarkoitusta varten suunnitelluilla, noin kilometrin mittaisilla rinteillä. Tarkoitusta varten rakennettuja suorituspaikkoja on maailmassa muutama kymmenen. Tavallisesti suorituspaikat sijaitsevat korkeassa ilmanalassa, koska pyrkimyksenä on mahdollisimman pieni ilmanvastus, jotta saavutetaan nopea aika.
Les Arcs, maailman nopeimpana tunnettu rinne, suljettiin pysyvästi, kun Caitlin Tovar kuoli siellä vuonna 2007. Sen jälkeen useita ennätyksiä on lyöty Varsin rinteillä.
Ennätykset
Maailmanennätykset Suomen ennätykset
Delfzijl
Delfzijl on kunta Alankomaissa, Groningenin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 26 738 (31.12.2008) ja väestötiheys on 201 as./km². Kunnan pinta-ala on 227,48 neliökilometriä, josta vettä on 94,49 km². Kunnan keskustaajama on samanniminen, kuin kuntakin. Delfzijlin pormestari on Emme Groot.
Delfzijlissä sijaitsee muun muassa merisatama ja Aluminium Delfzijl -niminen (osa Corus Groupia) alumiinitehdas, joka vuosittain tuottaa 100 000 tonnia uutta alumiinia. Delfzijlissä on myös esimerkiksi kemian-, sähkö-, elintarvike-, laivanrakennus- ja tekstiiliteollisuutta. Lisäksi kunnasta johtaa Groningeniin kanava, jossa voivat laivat kulkea.
Delfzijlin yhteistyökaupunkeja ovat ranskalainen Aubenas, italialainen Cesenatico, saksalainen Schwarzenbek, sveitsiläinen Sierre ja belgialainen Zelzate.
Asutuskeskukset
Bierum, Biessum, Borgsweer, Delfzijl, Farmsum, Godlinze, Holwierde, Krewerd, Losdorp, Meedhuizen, Spijk, Termunten, Termunterzijl, Uitwierde, Wagenborgen, Weiwerd, Woldendorp.
thumb|left|250px|Kartta Delfzijlin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Tunnettuja asukkaita
thumb|230px|Satelliittikuva Delfzijlistä. Kunta sijaitsee joen vasemmalla rannalla.
Sirola-opisto
pienoiskuva|Vanajanlinnan päärakennus, jossa Sirola-opisto toimi. Sirola-opisto oli vuosina 1946–1994 toiminut Yrjö Sirolan Säätiön ylläpitämä yhteiskunnallinen kansanopisto. Säätiön taustalla olivat Suomen kommunistinen puolue (SKP) sekä Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL) ja sen jäsenjärjestöt. Säätiö ja sen ylläpitämä opisto sai nimensä opinto- ja koulutustoimintaan keskittyneen kommunistipoliitikko Yrjö Sirolan (1876–1936) mukaan. Opisto toimi suurimman osan ajastaan Hämeenlinnan Vanajanlinnassa.
Historia
Sirola-opisto aloitti toimintansa Helsingin Lauttasaaressa vapaaehtoisten Myllykalliolle rakentamissa parakeissa, mutta jo toisena vuonna oli edessä muutto aivan toisenlaiseen ympäristöön, Vanajan kuntaan (liittyi osittain vuonna 1967 Hämeenlinnaan) Vanajanlinnan kartanoon. Kyseinen kartano oli siirtynyt sotien jälkeen Neuvostoliiton haltuun saksalaisomaisuutena. Vuonna 1956 Sirola-opistoa hallinnoinut Yrjö Sirolan Säätiö (YSS) osti Vanajanlinnan Neuvostoliitolta.
Opistoa ylläpitäneen säätiön perustivat 1945 jatkosodan jälkeen vankiloista vapautuneet vasemmistolaiset, jotka SKP:n aloitteesta päättivät sijoittaa valtiolta saamansa korvaukset sivistystoimintaan. YSS:n varoilla tuettiin monin tavoin kansandemokraattisten järjestöjen valistustyötä, kuten kustannustoimintaa. YSS päätti perustaa Sirola-opisto-nimisen sisäoppilaitoksen 12. helmikuuta 1946. Opiston siirryttyä Vanajalle perustettiin Myllykalliolle opiskelija-asuntola (oppilaskoti). Sieltä sai tilansa myös Sirolan kurssikeskus, jossa pidettiin lyhyitä kursseja kansandemokraattisen liikkeen järjestötyöntekijöille, ja Sirolan kirjeopisto, joka perustettiin 1. syyskuuta 1948. Kun Myllykallion parakit 1951 purettiin, lopetettiin oppilaskoti ja kurssikeskus.
1990-luvun alussa säätiö katsoi, ettei Sirola-opiston kaltaiselle oppilaitokselle enää ollut mielekästä tehtävää, ja lopetti opiston toiminnan vuoden 1994 lopussa. Järjestöjen huonolla taloustilanteella oli myös vaikutuksensa. Säätiön taloudelliset voimavarat eivät riittäneet myöskään kulttuurihistoriallisesti arvokkaan Vanajalinnan kiinteistön ylläpitämiseen, joten se myytiin Hämeenlinnan kaupungille.
Opinnot
Sirola-opiston suljettu luonne ja niukka tiedotuspolitiikka loivat sen ylle salaperäistä verhoa vallankumouksen valmistelupaikkana, mutta opiskelu Sirolassa oli varsin tavanomaista. Varsinkin opiston alkuvuosina se oli monille kommunistiliikkeen aktiiveille ainoita tapoja hankkia edes jonkinlaista jatkokoulutusta. Sirolan perusoppijakso oli talven kestävä yhdeksän kuukauden "pitkä" kurssi. Vuonna 1951 aloitettiin suosittu jatkokurssi (II vuosikurssi), jonka lisäksi oli muita lyhyempiä kursseja, kuten kesällä pidetyt nuorisolle tarkoitetut kurssit, joissa yhdistettiin työnteko ja opiskelu. Toiminnan laajentamisen mahdollisti kansanopistojen valtionavun nostaminen 1950 ja uudelleen 1970. Yhteiskuntateorian lisäksi Sirolan kurssivalikoimiin kuului kieliä (venäjä, ruotsi, myöhemmin englanti, saksa), luonnontieteitä (geologia ja biologia), historiaa ja matematiikkaa. Opistolla oli laaja ja omalla sarallaan hyvin varusteltu kirjasto. Opiston opetusohjelmassa oli opintolinja, jossa pelkän kansakoulun käyneillä oli mahdollisuus suorittaa tenttimällä keskikoulun oppimäärä myöhempiä ylempiä opintoja ajatellen (lähinnä Tampereen yliopiston opetusjaostot). Sirola-opiston päästötodistuksesta saattoi olla myös haittaa työmarkkinoilla monien työnantajien karsastaessa kommunistisia työntekijöitä. Toisinaan opiston käynti on voinut edesauttaa työpaikan saannissa työväenjärjestöissä ja vasemmistolaisissa kunnissa. Opistossa opiskeli kuitenkin myös yksittäisiä opiskelijoita, joilla oli porvarillisen maailmankatsomuksen ja jotka hyödynsivät saamiaan oppeja mutta eivät mainostaneet opinahjoaan.
Opiskelun ideologisena pohjana oli marxilainen tieteellinen sosialismi, ja opetuksen ideologinen kehitys seurasi kommunistisen liikkeen kehitystä. Alkuvaiheessa suurin osa opiston opettajista oli saanut koulutuksensa Neuvostoliitossa. Opiston ensimmäinen ohjesääntö (19. kesäkuuta 1946) määritteli opiston tarkoitukseksi "tieteellisellä pohjalla syventää ja laajentaa työtätekevän kansanosamme valtiollista ja yhteiskunnallista tietoisuutta, kohottaa sen yleistä sivistystasoa ja kehittää sen omintakeista ajattelua yhteiskunnallisissa kysymyksissä".
Opiskelijat
Sirolaan päässeet opiskelijat seulottiin tarkasti, ja keskeinen rooli valinnassa oli opistoa lähellä olleiden järjestöjen suosituksilla. Opiskelijoista oli naisia aluksi neljännes, mutta osuus kasvoi hitaasti, niin että 1970-luvulla heitä oli lähes puolet. Sirolalaisten keski-ikä oli ensimmäiset parikymmentä vuotta noin 25–30. Oppilasrakenne muuttui 1960-luvulla kuitenkin nuoremmaksi niin että keski-ikä laski 22–23 vuoteen. Opiskelijoiden toverikunnan kurssijulkaisu oli 1947–1990 ilmestynyt Viesti.
Boy Erased
Boy Erased  on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Joel Edgerton. Elokuva perustuu Garrard Conleyn muistelmiin Boy Erased: A Memoir vuodelta 2016. Elokuvan pääosissa ovat Lucas Hedges, Nicole Kidman, Russell Crowe ja Edgerton itse. Elokuva kertoo baptistisen perheen pojasta, joka pakotetaan eheytymiskurssille.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. marraskuuta 2018.
Alex Bogomolov Jr.
Alex Bogomolov Jr. (s. 23. huhtikuuta 1983 Moskova) on venäläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 33.
Heinäkuussa 2002 Bogomolov pääsi karsintojen kautta ensimmäiseen ATP-turnaukseensa, Farmers Classic -turnaukseen Los Angelesissa. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan kolmosen Tommy Haasin, mutta hävisi toisella kierroksella Nicolas Kieferille. Maaliskuussa 2011 hän voitti Miami Masters -turnauksen toisella kierroksella maailmanlistan viitosen Andy Murrayn, mutta hävisi kolmannella kierroksella John Isnerille. Wimbledonissa 2011 ja Yhdysvaltain avoimissa 2011 hän selviytyi kolmannelle kierrokselle.
Datiivi
Datiivi on sijamuoto, joka viittaa mille tai kenelle jokin kuuluu tai tehdään jotakin. Datiivissa olevan nominin referentin semanttinen rooli lauseessa on siis vastaanottaja. Datiivi esiintyy useissa kielissä, erityisesti indoeurooppalaisissa. Sana datiivi tulee alun perin latinan sanasta dativus, ja esimerkiksi saksassa sana saa muodon Dativ ja englannissa dative. Dativus tarkoittaa ’annettavaa’, ja se on muodostettu latinan verbistä dare, ’antaa’.
Datiivi vastaa useimmiten kysymyksiin mille tai kenelle. Tällöin tekeminen voi kohdistua joko abstraktiin tai konkreettiseen asiaan. Lisäksi datiivia käytetään usein epäsuoran objektin kanssa, esimerkiksi saksassa ”auttaa jotakuta” ilmaistaan datiivilla: jemandem helfen. Samoin myös latinan auttaa adesse järjestyy datiivilla. Joissakin kielissä, esimerkiksi saksassa, useat prepositiot vaativat datiivia.
Suomen kielessä datiivia vastaa yleensä allatiivi. Suomen allatiivi ilmaisee kuitenkin myös määränpään semanttista roolia, esim. ”Menin yliopistolle.” On sinänsä mielivaltainen valinta, että suomen sija on nimetty nimenomaan tämän tehtävänsä mukaan eikä datiiviksi. Myös turkin datiiviksi nimettyä sijaa käytetään myös määränpään ilmaisemiseen.
Suomessa esiintyy datiiviadverbiaali, joka ilmoittaa, kenelle tai mille jotakin tehdään. Datiiviadverbiaalin sijoja ovat allatiivi (Lahjoitan tämän sinulle) ja genetiivi (Luojan kiitos!).
Esiintyminen
Datiivi on yleinen indoeurooppalaisissa kielissä. Se esiintyy muun muassa klassisessa kreikassa ja klassisessa latinassa.
Tärkeimmät nykykielet, joissa datiivi esiintyy, ovat
Datiivi saksassa
Esimerkkejä:
Datiivia vaativat prepositiot:
aus, bei, mit, nach, seit, von, zu
Datiivia vaativat prepositiot (kun vastataan kysymykseen missä):
an, auf, hinter, in, neben, über, unter, vor, zwischen
Datiivi latinassa
Latinassa datiivilla on useita merkityksiä, joista yleisin on ns. perusdatiivi, jota käytetään vastaamaan kysymyksiin mille, kenelle.
Toinen tärkeä käyttö datiiville on dativus possessoris. Sitä käytetään ilmaisemaan omistusta, kuten suomessa adessiivilla. Esimerkiksi Laurae servus novus est, ’Lauralla on uusi orja’. Dativus possessoris käy myös ilmaisemaan omistusta, vaikka sitä ei suomessa ilmaistaisikaan adessiivilla vaan possessiivisuffiksilla. Esimerkiksi ”Mihi nomen est Quintus” tarkoittaa ’nimeni on Quintus’ eli ’minulle nimi on Quintus’, jos datiivi käännetään suoraan suomen allatiivilla.
Dativus finalis eli ns. finaalinen datiivi ilmaisee tarkoitusta, ja se liittyy tavallisesti esse-verbiin (olla). Esimerkiksi saluti esse, ’olla terveydeksi’.
Datiivi venäjässä
Venäjän kielen datiivi on yksi kuudesta sijamuodosta ja niistä kenties vähämerkityksisin. Useimmiten se vastaa kysymykseen mille tai kenelle. Datiivia käytetään myös iän ilmauksissa, esimerkiksi: Мне 36 лет. (Olen 36 vuotta.) Prepositioiden к (k) ja по (po) jälkeen sekä joidenkin antamista tai lahjoittamista kuvaavien verbien jälkeen on käytettävä datiivimuotoa.
İsmin hâlleri
László Kovács (elokuvaaja)
László Kovács (14. toukokuuta 1933, Budapest – 22. heinäkuuta 2007, Beverly Hills) oli unkarilainen elokuvaaja.
Kovács oli unkarilaissyntyinen elokuvaaja, joka teki uransa Yhdysvalloissa. Hän vastasi muun muassa elokuvien Easy Rider (1969), Paperikuu (1976), Haamujengi (1984) ja Kopiomurhaaja (1995) kuvauksesta.
Milton Ager
Milton Ager (6. lokakuuta 1893 Los Angeles – 6. toukokuuta 1979 Chicago) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti uransa mykkäelokuvien ja vaudeville-esitysten pianistina ja myöhemmin sovittamalla ja markkinoimalla muun muassa Irving Berlinin ja Walter Donaldsonin sävellyksiä. Ensimmäisen maailmansodan aikana sävelsi Al Jolsonille menestyskappaleen ”Everything Is Peaches Down in Georgia”. Vuonna 1921 hän julkaisi kappaleen ”Nobody’s Baby” ja seuraavana vuonna kappaleen ”Who Cares”.
Ager teki sodan jälkeen New Yorkissa yhteistyötä puolalaissyntyisen sanoittaja Jack Yellenin kanssa. He kirjoittivat muun muassa kappaleet ”Hard-Hearted Hannah” (1924) ja ”Ain’t She Sweet?” (1927). He kirjoittivat myös musiikkiraidan Sophie Tuckerin ensimmäiseen elokuvaesiintymiseen Honky Tonk. Paul Whiteman esitti heidän kappaleensa ”Happy Feet”, ”Happy Days Are Here Again” ja ”A Bench in the Park” vuoden 1930 elokuvassa King of Jazz. Vuodesta 1922 alkaen he johtivat julkaisuyhtiötään nimeltä Ager, Yellen & Bornstein. Heidän kappalettaan ”Happy Days Are Here Again” käytettiin Franklin D. Rooseveltin presidentinvaalikampanjassa vuonna 1932 ja siitä on tullut Yhdysvaltain demokraattisen puolueen tunnuskappale.
Ager valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972. Hän kuoli Los Angelesissa vuonna 1979.
Lumo
Lumo voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Troy Polamalu
Troy Aumua Polamalu (s. 19. huhtikuuta 1981 Garden Grove, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan takapuolustaja. Hän pelasi koko ammattilaisuransa NFL-liigan Pittsburgh Steelersissä.
NFL-ura
Pittsburgh Steelers varasi Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa pelanneen Polamalun vuoden 2003 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden 16. pelaajana.
Kovista taklauksistaan tunnettu Polamalu voitti urallaan Super Bowlin kahdesti, kausina 2005 ja 2008. Hänet myös valittiin kahdeksan kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Polamalu lopetti pelaajauransa kauteen 2014.
Muuta
Polamalun tavaramerkiksi ovat muodostuneet hänen pitkät hiuksensa. Polamalulla on mainossopimus Procter & Gamble -yhtiön kanssa, jonka Head & Shoulders -hiustenhoitotuotteita hän mainostaa. Procter & Gamble on vakuuttanut Polamalun hiukset miljoonasta dollarista.
Dresdenin hallintopiiri
thumb|Sijainti kartalla Dresdenin hallintopiiri oli yksi saksalaisen Saksin osavaltion kolmesta hallintopiiristä. Se sijaitsi osavaltion itäosassa ja kattoi 7 930,80 neliökilometrin suuruisen alueen. Hallintopiirissä asui noin 1,7 miljoonaa ihmistä ja sen pääkaupunki oli Dresden. Väestötiheys oli 209 as./km².
Hallintopiiri koostui kahdeksasta piirikunnasta ja kolmesta piirittömästä kaupungista. Piirittömiä kaupunkeja Dresdenin hallintopiirissä olivat Dresden, Görlitz ja Hoyerswerda.
Saksan demokraattisen tasavallan lippu
250px|right|thumb|Saksan demokraattisen tasavallan lippu 1. lokakuuta 1959 – 3. lokakuuta 1990 250px|right|thumb|Saksan demokraattisen tasavallan lippu 7. lokakuuta 1949 – 1. lokakuuta 1959 250px|right|thumb|Saksan demokraattisen tasavallan kauppalippu 1959–1973 Saksan demokraattisen tasavallan lippu otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1949 Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) perustamisen yhteydessä, vaikkakin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä lippua oli käytetty epävirallisesti jo aiemmin neuvostoliittolaisten kuitenkin aluksi vastustettua heikoksi mieltämänsä Weimarin tasavallan lipun palauttamista ja asetuttuaan tukemaan keisarillisen Saksan lipun palauttamista jo sota-aikana. Saksalaiset kommunistit saivat asiassa kuitenkin tahtonsa läpi valitsemalla Weimarin tasavallan värit vuoden 1949 kansankongressissa. Niinpä vuosina 1949–1959 lippu oli samanlainen kuin Saksan liittotasavallan lippu, mutta vuonna 1959 siihen lisättiin DDR:n valtionsymbolit, vasara, harppi ja viljantähkät, jotka symboloivat työväestöä, sivistyneistöä ja maanviljelijöitä. Virallisissa yhteyksissä valtiolipun rinnalla liehui tavanomaisesti työväestöä symboloiva punainen lippu. Merellä käytettävä kauppalippu poikkesi vuosina 1959–1973 sijoittelultaan hieman valtiolipusta.
Siniotsa-amatsoni
Siniotsa-amatsoni, vanhalta nimeltään suomuamatsoni (Amazona aestiva) on amatsonien sukuun kuuluva papukaija. Sen levinneisyysalue on Bolivia, Brasilia, Paraguay ja pohjois-Argentiina. Se on noin 35 cm pitkä ja muistuttaa ulkonäöltään hieman kultaposkiamatsonia (Amazona amazonica). Sen voi sekoittaa helposti myös amazonianamatsoniin (Amazona ochrocephala), jos siniotsa-amatsonille tyypillistä sinistä väriä on nokan lähellä hyvin vähän. Vaikka joissain lähteissä siniotsa-amatsonin sanotaan elävän jopa 100-vuotiaaksi, todistetusti vanhin yksilö eli 49-vuotiaaksi, ja noin 50–60 vuotta pidetään realistisena elinajanodotteena vankeudessa elävillä yksilöillä.
Hautominen kestää suunnilleen 29 vuorokautta. Pesimisen aikana se saattaa olla hyvin aggressiivinen. Poikaset lähtevät pesästä suunnilleen yhdeksän viikon ikäisinä. Emot ruokkivat poikasiaan vielä pitkään niiden poistuttua pesästä. Poikasilla on tummat silmät, ja ne ovat emojaan kömpelömpiä liikkumaan.
Lemmikkinä siniotsa-amatsoni on kaiketi yleisin amatsoneista.
Kaukora
Kaukora Oy on suomalainen LVS-alan laitevalmistaja. Yritys on perustettu vuonna 1976, ja se myytiin ruotsalaiselle Nibe Industrierille 2004. Yritys valmistaa lämmityslaitteita JÄSPI-tuotemerkillä. Kaukoran päätuotteita ovat käyttövedenlämmittimet, lämpöpumput, keskuslämmityskattilat, energiavaraajat, kaukolämpölaitteet ja lämpötekniset erikoistuotteet. Tärkeimpiä vientimaita ovat Ruotsi, Venäjä, Saksa, Baltian-maat ja Japani. JÄSPI-tuotteet valmistetaan Kaukora Oy:n tehtailla Raisiossa ja Turussa. Vuonna 2019 yhtiön liikevaihto oli 29,6 milj. EUR, josta viennin osuus oli kolmannes. Jäspi-tuotteet on merkitty kotimaisen valmistuksen takaavalla Avainlippu-merkillä.
Laforan tauti
Laforan tauti on epilepsian harvinainen perinnöllinen muoto, joka alkaa tyypillisesti oireilla vasta murrosiän kynnyksellä. Sairaus aiheuttaa kouristuksia, nopeasti etenevää dementoitumista ja lisäoireina esimerkiksi ataksiaa ja näköaistiin liittyviä oireita. Sairaus on nimetty 1900-luvulla vaikuttaneen espanjalaisen neuropatologin Gonzalo Rodríguez Laforan mukaan.
Edetessään Laforan tauti johtaa lopulta kuolemaan yleensä teini-iässä tai pian sen jälkeen. Parantavaa hoitoa ei toistakseksi tunneta, mutta kouristukset ovat ainakin taudin alkuvaiheissa lievitettävissä antiepileptisellä lääkityksellä. Sairaus periytyy autosomissa. Oireet aiheuttaa glukoosin (Laforan kappaleiden) kertyminen mm. neuroneihin ja maksasoluihin.
Laforan tautia esiintyy yhtäläisesti miehillä ja naisilla, mutta maailmanlaajuisesti se on hyvin harvinainen. Yleisin sairaus on Etelä-Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maissa Välimerellä.
Malenga
Malenga  on pieni maaseututaajama ja entinen asutushallintoalue Karjalan tasavallan Belomorskin piirin itäisimmässä osassa Venäjällä. Taajama sijaitsee Arkangelin alueen tuntumassa Malenga-joen rannalla 131 kilometriä Belomorskista kaakkoon. Vuonna 1996 siellä oli noin 400 asukasta. Nykyään Malenga kuuluu Suman kuntaan.
Malengan pohjoispuolelta kulkee rautatie Belomorskista Vologdan–Arkangelin radalla olevalle Obozerskajan asemalle. Radalla on taajaman kohdalla Malengan rautatieasema.
Historia
Malengan kylä kuului Njuhtšan kuntaan, joka lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Sorokan piiriin. Malengan asema perustettiin vuonna 1942.
Lähteet
63.84167°N, 36.43889°W
Forewick Holm
Forewick Holm tai Forvik on saari Shetlandinsaarilla, Britanniassa. Saaren pinta-ala on yksi hehtaari ja sen asukasluku on yksi. Forewick Holm sijaitsee Papa Stourin saaren ja Sandnessin niemimaan välillä.
21. kesäkuuta 2008 saaren omistaja ja ainoa asukas, 65-vuotias englantilainen Stuart Hill, julisti saaren itsenäiseksi. Hill yritti vuonna 2001 purjehtia itse tehdyllä veneellä Ison-Britannian ympäri, mutta haaksirikkoutui saarelle. Haaksirikon jälkeen Hillin internetyritys kaatui, jonka jälkeen vaimo myi perheen talon ja muutti ilman Hilliä Ranskaan. Näin Hillillä ei ollut enää syytä palata kotiseudulleen East Angliaan. Hänet tunnetaan seudulla lempinimellä "Captain Calamity" eli "Kapteeni Katastrofina".
Itsenäisyysjulistus perustuu Hillin mukaan lakiin. Shetlandinsaaret ovat hänen mukaansa olleet oikeudellisessa paitsiossa Tanskan kuningas Kristian I:n pantattua ne vuonna 1469 Skotlannin kuninkaalle Jaakko III:lle. Siitä lähtien saaret ovat olleet Skotlannin alaisuudessa. Hill ei tunnusta Isoa-Britanniaa eikä Euroopan unionia. Hänen mukaansa saaren pitäisi olla suoraan Britannian hallitsijan alaisena, kuten Kanaalisaaretkin ovat. Esimerkillään Hill yrittää saada Shetlandinsaaria irti Isosta-Britanniasta. Hänestä saaret olisivat eri asemassa, jos Pohjanmerestä pumpattavasta öljystä tulot menisivät suoraan Shetlandinsaarten pankkiin.
Hill aikoo ennen vuotta 2009 luoda saarelle oman valuutan, postimerkit ja virallisen lipun. Valuutta tulee olemaan nimeltään guldeni, ja se on sidottu suoraan kultaan. Hill on julistanut saaren myös verovapaaksi. Forvikin kansalaisilta tullaan vuodessa keräämään yksi guldeni (kesäkuussa 2008 noin 73 euroa) valtion pakollisten kulujen kattamista varten.
Kesäkuussa Hill oli rakentamassa saaren ensimmäistä rakennusta. Lisäksi suunnitteilla on lennonjohtotorni.
Lähteet
60.31889°N, -1.66361°W
איי שטלנד Forvik Island
Metallioppi
Metallioppi on materiaalitieteiden osa-alue, jonka kohteina ovat metallien rakenne ja ominaisuudet. Tutkimusmenetelminä käytetään metallografiaa, ainettarikkomatonta ja ainettarikkovaa koestusta ja teoriaan sovelletaan kiinteän olomuodon fysiikkaa.
Mikrorakennetutkimus ja erityisesti metallien plastista käyttäytymistä ja lujuutta selittävä dislokaatioteoria kehittyi voimakkaasti 1970-luvulla, kun alettiin käyttää elektronimikroskooppia tutkimusvälineenä. Tietotekniikan kehittymisen myötä on alettu soveltaa myös simulointitekniikoita, esimerkiksi muovaus- ja muokkaus tekniikoiden malleihin alkiomenetelmiä (FEM) ja metalliseosten faasitasapainopiirrosten laskentaan tunnettuja termodynaamisia ominaisuuksia hyödyntäviä malleja.
Metallioppi luo teoreettisen pohjan käytännön sovellusalueille kuten metallurgialle.
Tootsie – lyömätön lyyli
Tootsie – lyömätön lyyli (Tootsie) on yhdysvaltalainen vuonna 1982 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Se kertoo Dustin Hoffmanin esittämästä lahjakkaasta mutta ailahtelavasta näyttelijästä, joka maineensa takia jää työttömäksi. Epätoivossaan hän tekee omalaatuisen ratkaisun. Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa muissa keskeisissä rooleissa ovat Jessica Lange, Teri Garr ja Dabney Coleman.
Metallioppi
Metallioppi liittyy läheisesti moneen muuhun tekniikan alaan. Esimerkiksi murtumismekaniikkaa voidaan soveltaa sekä rakenteiden ja kone-elinten suunnittelussa että näiden vauriotapausten selvittämisessä. Haurasmurtuma on erittäin tärkeä ydinvoimalassa käytettävien hitsattujen teräsrakenteiden turvallisuuden varmistuksessa ja ilmiönä se tunnetaan hyvin metalliopin perusteella.
Tootsie – lyömätön lyyli
Elokuva oli ehdolla kymmeneen Oscar-palkintoon, joista se voitti vain yhden, kun Jessica Lange palkittiin parhaasta naissivuosasta. Dustin Hoffman voitti roolisuorituksestaan sekä BAFTAn että Golden Globen, jonka sai myös Lange. Lisäksi elokuva voitti parhaan komediaelokuvan Golden Globen ja maskeerauksesta BAFTAn.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi Tootsien kaikkien aikojen 62. parhaaksi amerikkalaiseksi elokuvaksi ja toiseksi parhaaksi komediaksi. Yhdysvaltain kongressin kirjasto pitää elokuvaa "kulttuurisesti merkittävänä" ja on valinnut sen National Film Registryyn. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Tootsien kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Juoni
Näyttelijä Michael Dorsey (Dustin Hoffman) on työttömänä ja tämä rasittaa häntä. Hänen on vaikea ymmärtää sitä, että tilanne johtuu hänen jukuripäisen ja hankalan miehen maineestaan: tuottajat ovat asettaneet hänet boikottiin.
Dorsey saa idean tekeytyä naiseksi ja hakea nimellä Dorothy Michaels television saippuaoopperan pääroolia. Hän saa osan ja ansaitsee laajaa menestystä. Samaan aikaan Dorsey kuitenkin rakastuu vastanäyttelijäänsä Julie Nicholsiin (Jessica Lange). Nichols ja hänen isänsä Les (Charles Durning) pitävät Dorseytä naisena, mikä aiheuttaa monia hauskoja tilanteita.
Todellinen järkytys odottaa lopussa kun Dorothy suorassa lähetyksessä poistaa peruukin ja paljastaa olevansa mies.
Oscarit
Ehdokkaana:
BAFTAt
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Porsche Supercup San Marinon Grand Prix 2006
Porsche Supercup San Marinon Grand Prix 2006 oli Porsche Supercup -kauden 2006 toinen osakilpailu, joka ajettiin 23. huhtikuuta Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten San Marinon GP:n ohessa.
August Kristian Lemström
August Kristian Lemström (28. heinäkuuta 1819 Inkoo – 27. lokakuuta 1892 Inkoo) oli suomalainen maanviljelijä, henkikirjoittaja ja valtiopäivämies.
Lemströmin vanhemmat olivat Carl Johan Lemström ja Sofia Perklén ja puolisot Hilda Aurora Juslenius, Katarina Natalia Bengelsdorff ja Sofia Elisabeth Forsström. Lemström oli talonpoikaissäädyssä Raaseporin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885. Hän oli säädyn vanhimpana ikäpuhemies siihen saakka, että vakinainen ja varapuhemies valittiin.
Edvin Mattiasson
Berndt Edvin Mattiasson (16. huhtikuuta 1890 Trelleborg – 15. maaliskuuta 1975 Malmö) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Mattiasson saavutti pronssia Tukholman kesäolympialaisissa 1912 67,5 kilogramman painoluokassa, jossa hänen edelleen sijoittuivat kultaa voittanut Suomen Emil Väre ja hopealle yltänyt Mattiassonin maanmies Gustaf Malmström.
Triesenberg
Triesenberg on Liechtensteinin ruhtinaskunnan pinta-alaltaan suurin kunta maan etelä- ja keskiosassa. Triesenberg myös kohoaa Liechtensteinin kunnista korkeimmalle, korkeimmillaan jopa kahteen tuhanteen metriin. Kunta on asutettu jo 1200-luvulla.
Triesenbergin alueelta aukeaa upeat maisemat Reinin laaksoon ja Alpeille. Ennen toista maailmansotaa kunnan alueella tärkein elinkeino oli maanviljely, mutta nyttemmin teollisuudella ja palveluammateilla on suurempi merkitys. Triesenbergissä on myös laajat talviurheilumahdollisuudet, samoin kuin kesäisin vaellus- ja vuorikiipeilymahdollisuudet.
Triesenbergin kunnan alueella ovat myös seuraavat kylät: Gaflei, Silum, Steg ja Malbun.
Politiikka
Kunnanjohtaja on Hubert Sele (VU). Kunnanvaltuustossa on kymmenen jäsentä (VU 5, FBP 4, 1 sitoutumaton)
framed|left|Rauhankappeli Malbunin kylässä.
Lidia Gueiler Tejada
Gueiler liittyi vuonna 1946 Víctor Paz Estenssoron kiellettyyn Movimiento Nacionalista Revolucionarioon (MNR), joka nousi valtaan vuoden 1952 vallankumouksessa. 1960-luvulla hän liittyi Partido Revolucionario de Izquierda Nacionalin jäseneksi. Hän oli kansalliskongressin jäsen 1956–1964, minkä jälkeen hän vietti viisitoista vuotta maanpaossa kenraalien Barrientos ja Ovando vallankaappauksen jälkeen. Hän palasi maahan vuonna 1978 ja liittyi Juan Lechínin PRINiin ja valittiin kongressiin ja edustajainhuoneen puhemieheksi.
Elokuussa sotilashallituksen johtaja David Padilla Arancibia luopui vallasta nimittämättä seuraajaansa, ja maassa järjestettiin vaalit. Kun selvää enemmistöä ei saatu, kongressi nimitti 8. elokuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi uusien vaalien järjestämiseksi Wálter Guevara Arzen. Ensimmäisen siviilihallituksen sitten 1969 syöksi verisesti vallasta eversti Alberto Natusch Busch marraskuun vallankaappauksessa. Natusch kuitenkin erosi kahden viikon kuluttua kansan ja kansainvälisen painostuksen ja yleislakon vuoksi. Lidia Gueiler Tejada nimitettiin alahuoneen puheenjohtajana 1. marraskuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi.
Gueilerin johdolla järjestettiin 1980 vaalit, jotka vasemmistopuolueet voittivat selvästi. Hernán Siles Zuazo ja hänen Unidad Democrática y Popular -koalitionsa saivat 38 % äänistä, joten hänen nimittämisensä presidentiksi oli varma. 17. heinäkuuta 1980 vallan kaappasi kuitenkin kenraali Luis García Meza Tejada kokaiinikauppiaiden ja Klaus Barbien, entisen Lyonin Gestapon päällikön, kokoamien eurooppalaisten palkkasoturien tuella.
Gueiler pakeni maasta ja asui Ranskassa kunnes diktatuuri kaatui 1982. Myöhemmin hän toimi Bolivian lähettiläänä Kolumbiaan, Länsi-Saksaan ja Venezuelaan (1989). Hän liittyi myöhemmin Jaime Paz Zamoran Movimiento de Izquierda Revolucionariaan.
Gueiler oli mukana lukuisissa feministijärjestöissä. Hän vastusti Yhdysvaltain järjestämää huumeiden vastaista sotaa Latinalaisessa Amerikassa, erityisesti niin sanottua Plan Columbiaa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, La mujer y la revolución (1960) ja elämäkertansa Mi pasión de lidereza (2000). Gueiler vetäytyi julkisuudesta 1990-luvun puolivälissä, mutta tuki vuoden 2005 vaaleissa Evo Moralesia.
Jakov Jurovski
pienoiskuva|230px|Jakov Jurovski vuonna 1918. Jakov Mihailovitš Jurovski (, 19. kesäkuuta (J: 7. kesäkuuta) 1878 Tomsk – ennen 2. elokuuta 1938 Moskova) oli venäläinen bolševikkivallankumouksellinen, NKP:n jäsen ja toimihenkilö sekä tšekisti. Hänet tunnetaan Venäjän keisarikunnan viimeisen hallitsijan Nikolai II:n perheen ja palveluskunnan teloittajana Jekaterinburgissa heinäkuussa 1918.
Nuoruus
Jakov Jurovski syntyi kymmenlapsisen juutalaisen työläisperheen kahdeksantena lapsena siperialaisessa Tomskin kaupungissa ja sai nimen Jankel Haimovitš. Hänen isänsä Haim Itshakovitš oli lasittaja ja äitinsä Ester Moisejevna ompelija. Perhe oli hyvin uskonnollinen, ja isoisä Itshak toimi rabbina Poltavassa. Haim-isä oli karkotettu sieltä Siperiaan varkaudesta syytettynä, ja nuori Jankel sai perinteisen ortodoksijuutalaisen kasvatuksen. Hän opiskeli Tomskin juutalaisessa synagogassa, mutta ei suorittanut kurssiaan loppuun. Nuorukaisena hän valmistui kellosepäksi ja piti vuosina 1891–1892 kelloverstasta Tomskissa. 1904 Jurovski meni naimisiin juutalaisten riittien mukaisesti. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen 1905 ja tutustui henkilökohtaisesti Jakov Sverdloviin. Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän muutti Berliiniin Saksaan, kääntyi perheineen luterilaiseksi ja otti nimen Jakov Mihailovitš. Venäjälle palattuaan hän asui jonkin aikaa Jekaterinodarissa, jossa avasi kellosepän liikkeen, mutta muutti sittemmin Tomskiin. 1912 hänet lähetettiin Jekaterinburgiin vallankumoukselliseen työhön, jonka julkisivuksi hän avasi valokuvaamon kaupunkiin.
Vallankumous ja tsaariperheen murha
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Jurovskista tuli alueneuvoston jäsen ja lokakuun vallankumouksen myötä hänestä tehtiin Jekaterinburgin oblastin Tšekan lainopillinen aluekomissaari. Kesäkuussa 1918 Jurovski nimitettiin Ipatjevin talon komendantiksi. Talossa pidettiin vankeina Nikolai II:sta ja hänen perhettään, sekä palveluskuntaa. Jurovski sai Uralin Tšekan alueneuvostolta käskyn suorittaa keisariperheen murha kesällä 1918. Jurovski johti teloitusryhmää, joka surmasi tsaariperheen jäsenet ja hautasi ruumiit heinäkuussa 1918.
Jurovski laati teloituksesta ja ruumiiden kätkemisestä yksityiskohtaisen muistion Trotskille. Muistion hiilipaperikopio jäi hänen papereihinsa ja sitä tietä hänen pojalleen, joka luovutti sen aikanaan venäläiselle elokuvaohjaaja Geli Rjaboville.
Jurovskin muistiosta kävi ilmi ettei ruumita hakattukaan kirveillä palasiksi eikä myöskään poltettu täydellisesti tuhkaksi niin kuin amerikkalainen Robert K. Massie oli valheellisesti väittänyt jo vuodesta 1967 asti. Näitä perättömäksi osoittautuneita väitteitä Massie esitti kirjassaan Nikolai ja Aleksandra. Muistiosta selvisi edelleen, että yhdeksän ruumista haudattiin sikojen niityllä tiehen siihen kohtaan mihin auto upposi. Ruumiit valeltiin kauttaaltaan rikkihapolla tunnistamisen estämiseksi (ruumiita ei siis poltettu). Sillä aikaa kun yhteishautaa kaivettiin Jurovskin väitteen mukaan poltettiin hovineiti ja Aleksei. Jurovskilla oli käytettävissä vajaa viisi tuntia aikaa näiden kahden ruumiin polttamiseen. Ihmisruumiin polttaminen ulkoilmassa vaatii kuitenkin 50 tuntia.
Nikolai Sokolov, joka tutki tsaarin, tämän perheen ja palvelijoiden murhaa on kuvattu seisomassa heidän hautansa päällä sikojen niityllä vuonna 1919. Sokolov ei kuitenkaan koskaan kyennyt löytämään tuolloin allaan olevia ruumiita. Tämän seurauksena Sokolov tuli siihen johtopäätökseen, ettei mitään ruumiita ole olemassakaan, vaan ruumiit olivat haihtuneet poltettaessa savuna ilmaan. Lähes 70 vuotta läntinen maailma uskoi sokeasti tähän Sokolovin keksimään mielikuvitukselliseen teoriaan.
Venäjän kansalaissodan jälkeen Jurovski hoiti useita virkoja bolševikkipuolueessa asuen välillä Moskovassa, jossa hän kuoli vuonna 1938 tulehtuneen mahahaavan seurauksena.
Ferdinand Lepcke
Ferdinand Lepcke (23. maaliskuuta 1866 Coburg – 12. maaliskuuta 1909 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä.
Ura
Ferdinand Lepcke vietti Coburgissa vain varhaislapsuutensa, koska perhe muutti Berliiniin. Lukion jälkeen hän aloitti opinnot Berliinin Akademie der Künste -kuvataideakatemiassa. Hän opiskeli vuosina 1883–1890 berliiniläisen taiteilijan professori Fritz Schaperin oppilaana. Hän hioi käytännön taitojaan Biber-veljesten veistospuistossa ja Berliinin "Kunstgewerbemuseum" -studiossa.
Hän kypsyi luovasti uusklassisen tyylin ilmapiirissä, jolla Johann Gottfried Schadowin ja Christian Daniel Rauchin ajoista lähtien oli keskeinen rooli Saksassa. Hän oli lähempänä vanhojen mestareiden tyyliä kuin modernismin tuomia uusia tyylejä (Jugend, Art Deco). Hänen taipumuksensa klassiseen veistotaiteeseen juontui rakkaudesta ​​antiikkiin.
Läpimurto syntyi 1890-luvun alussa Roomassa tutkimalla antiikin veistoksia. Hän matkusti myös Ranskassa ja Tanskassa. Palattuaan Berliiniin vuonna 1897 hän otti vastaan professorin paikan kuvataideakatemiassa ja hänet hyväksyttiin Berliner Künstvereinin eliittiin. Jo 1893 vain 27-vuotiaana, hänelle myönnettiin valtionpalkinto ja 1894 kultamitali taiteellisista saavutuksista. Tuolloin hän oli jo arvostettu taiteilija ja suosittu kuvanveistäjä. Hän loi sekä rintakuvia että suuria muistomerkkejä kuolemaansa saakka.
Lepcke kuoli 12. maaliskuuta 1909 Berliinissä keuhkokuumeeseen 43-vuotiaana.
Jill Kelly
Adrianne Diane Moore eli Jill Kelly (s. 1. helmikuuta 1971 Pomona, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.
Kelly on kymmenvuotisen uransa aikana esiintynyt yli 400 pornografisessa elokuvassa. Hän on ajoittain esiintynyt myös muiden tyylilajien elokuvissa, kuten Spike Leen koripallodraamassa Rankkaa peliä (He Got Game, 1998).
Kelly toimi valmistuttuaan yökerhon stripparina ja aloitti uransa aikuisviihde-elokuva-alalla tutustuttuaan Tiffany Millioniin. Hän perusti vuonna 1999 oman tuotantoyhtiönsä Jill Kelly Productionsin, joka lopetti toimintansa 2005. Hän on voittanut kahdella esiintymisellään AVN-palkinnon.
Kelly on biseksuaali. Aikuisviihdealan ammattilaiset Cal Jammer, Julian ja Corey Jordan ovat olleet hänen puolisoitaan. Ensimmäinen liitto päättyi Jammerin itsemurhaan vuonna 1995, kaksi muuta eroon.
Kokaetyleeni
Kokaetyleeni on aineenvaihduntatuote, jota muodostuu ihmiskehossa kokaiinista ja etanolista mikäli niitä käytetään samaan aikaan. Kokaetyleeni vapauttaa keskushermostossa dopamiinia ja päihdyttää siksi samaan tapaan kuin kokaiini. Kokaetyylenin syntetisoi tiettävästi ensi kerran W. Merck vuonna 1885 Kielin yliopistossa, mutta kokaetyleenin farmakologisia ominaisuuksia tutkittiin tarkemmin todennäköisesti vasta myöhemmin.
Freeda Foreman
Kun Muhammad Alin tytär Laila Ali ja Joe Frazierin tytär Jackie Frazier-Lyde olivat aloittaneet nyrkkeilyuransa, päätti Freeda kerätä isot rahat nyrkkeilystä hyödyntäen isänsä sukunimeä. Hän aloitti uransa vuonna 2000, ja debyyttiottelussaan hän kohtasi myös debyyttiään tekevän Laquanda Landersin. Ottelu päättyi Foremanin voittoon toisessa erässä. Lyhyeksi jääneellä urallaan hän otteli kuusi ottelua voittaen niistä viisi ja häviten yhden.
Uransa jälkeen Foreman promotoi amatööri- ja ammattilaisotteluita, joilla kerättiin rahaa tyypin 2 diabeteksen hoitokeinojen etsimiseen.
Kokaetyleeni
Ihmisen käyttäessä kokaiinia yhdessä etanolin kanssa, osa kokaiinista vaihtoesteröityy etanolin kanssa kokaetyleeniksi maksassa karboksyyliesteraasien avulla. Kokaetyleeni voi hajota bentsoylekgoniiniksi kokaiinin tapaan. Vaihtoehtoisesti se voi hajota N-demetylaation kautta norkokaetyleeniksi – tämä reaktio on verrannollinen reaktioon, jossa kokaiini hajoaa norkokaiiniksi.
Kokaetyleeni saattaa olla hieman vaarallisempi aine kuin kokaiini. Kokaetyleenin LD50 hiirissä nimittäin on 70–96 milligrammaa kokaetyleeniä per kehonpainokilogramma (mg/kg) vatsakalvon sisään pistettynä. Kokaiinin vastaava LD50 on 85–107 mg/kg. Etanolin yhteiskäyttö kokaiinin kanssa on kuitenkin vaarallisempaa kuin pelkän kokaiinin käyttö. Yhteiskäytössä muodostuneen kokatetyleenin merkitystä yhteiskäyttöön liittyneiden terveysongelmien ja kuolintapausten osalta ei tunneta.
Kokaetyleeni ei ole vesiliukoinen, mutta sen fumaraatti- ja hydrokloridisuolat ovat.
Njandoma
Njandoma on kaupunki Arkangelin alueen lounaisosissa Venäjällä. Se sijaitsee 347 km Arkangelista etelään. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 22 356 (2010).
Njandoma perustettiin vuonna 1896 asutukseksi samannimisen rautatieaseman ympärille Vologdan-Arkangelin rataa rakennettaessa, ja se on yhä leimallisesti rautatiekaupunki. Kaupunkioikeudet sillä on ollut vuodesta 1939. Kaupungin tärkeimmät työnantajat ovat veturivarikko ja broileritehdas.
Polignac
thumb|upright|Polignacin suvun aatelisvaakuna. Polignac eli de Polignac on vanha ranskalainen aatelissuku, jonka eräällä haaralla on ruhtinaan arvo. Suvun toisen haaran jälkeläiset ovat hallinneet vuodesta 1949 Monacoa, mutta heidät katsotaan kuuluviksi Grimaldin dynastiaan.
Paleface
Paleface kertoo taiteilijanimensä juontavan vaihto-oppilasvuosilta Yhdysvalloista, jossa häntä kutsuttiin Palefaceksi vaalean ihonvärinsä takia: omien sanojensa mukaan hän oli ensimmäinen valkoihoinen, joka kävi vierailulla mustien ja latino-opiskelijoiden kodeissa.
Polignac
Suvun nimi tulee nykyisessä Haute-Loiressa sijaitsevasta Polignacin linnasta. Polignacin varakreivien tiedetään hallinneen Loirejoen yläjuoksulla sijainnutta Velayn aluetta ainakin 1050-luvulta alkaen. Nykyinen Polignacin suku polveutuu 1300-luvulla eläneestä Guillaume III de Chalençonista, jonka puoliso Valpurge oli mainittua vanhempaa Polignac-sukua. Suvun ensimmäinen laajemman vaikutusvallan saavuttanut henkilö oli kardinaali Melchior de Polignac, jonka veljenpojanpoika Jules de Polignac korotettiin vuonna 1780 herttuaksi. Hänen poikansa, Ranskan pääministerinä toiminut Jules de Polignac sai vuonna 1820 paavin myöntämän ruhtinaan arvon, joka periytyi hänen jälkeläisilleen yhdessä herttuan arvon kanssa. Jules de Polignac vanhemman nuorimmasta pojasta Camille Henri Melchiorista polveutunut sukuhaara käyttää sen sijaan kreivin arvoa. Tähän sukuhaaraan kuului myös kreivi Pierre de Polignac, joka oli Monacon ruhtinaan Rainier III:n isä.
Paleface
Ura
Paleface kuuluu ryhmiin Q-Continuum presents (This is) The Marienhof, Fat Beat Sound System ja Conscious Youths. Hän esiintyy myös osana englantilaiskitaristi Jason Carterin Acoustic Journey -yhtyettä. Muusikon uran ohella Paleface on lisäksi suomentanut muun muassa Curtis Hansonin elokuvan 8 Mile sekä kirjallisuutta, muun muassa Saul Williamsia ja A.J. Albanya. Vuosina 2008 ja 2009 hän on toiminut myös kantaa ottavana studiovieraana Yle Teeman keskusteluohjelmassa Popkult. Nykyään Paleface juontaa omaa viikoittaista yhteiskuntakritiikkiä käsittelevää radio-ohjelmaansa Act Like You Know Radio Helsingissä.
Palefacen suomenkielinen debyyttialbumi Helsinki–Shangri-La ilmestyi 15. syyskuuta 2010, ja sen julkaisi Exogenic Music Groupin hiphoplevymerkki XO Records. Albumi myi kultaa alle kuukaudessa ja on nyt jo platinalevy (yli 20 000 myytyä levyä). Albumin ensimmäinen single on nimeltään "Talonomistaja", joka soi YleX:n X-Ryhmän tehobiisinä viikolla 13.
Helsinki–Shangri-La palkittiin joulukuussa 2010 Etno-Emma palkinnolla ja se on myös Soundi-lehden vuoden kotimainen albumi. Lisäksi Helsinki Shangri-La oli 12:n joukossa Nordic Music Prize -palkinnon finaalikierrokselle valituista albumeista. Palefacen kymmenen vuotta kestänyttä uraa huomioi myös presidentti Tarja Halonen kutsumalla Palefacen itsenäisyyspäivän juhliin joulukuussa 2010. Tammikuussa 2011 Vasemmistotaiteilijat ja -kulttuurityöntekijät -toimintaryhmä VATAK myönsi ensimmäisen Vuoden vasemmistolainen kulttuuriteko -palkinnon Palefacelle Helsinki–Shangri-La levystä. Emma-gaalassa 2011 hänet palkittiin vuoden miessolistina. Vuonna 2011 Paleface tuotti Amnesty Internationalin Suomen osaston juhlavuoden albumin Mitä vapaus on ja on toiminut aktiivisesti ihmisoikeustyön puolestapuhujana mediassa ja erilaisissa tapahtumissa.
Paleface vierailee suomenkielisenä myös Steen1:n, Pyhimyksen, Nopsajalan, Niemisen & Litmasen ja Junon levyillä. Paleface on esiintynyt vuosituhannen alussa suomeksi Seremoniamestarin levyillä nimillä Kalpeanaama, Kalkkilaivan Kapteeni ja Palervo Kalsa. Paleface oli myös yksi GG Caravanin laulajista.
Paleface on toimittanut teoksen Rappiotaidetta – Suomiräpin tekijät (Like 2011). Teos kertaa lyhyesti hiphopin historian ja keskittyy sitten suomiräpin historiaan ja ominaispiirteisiin.
pienoiskuva|Paleface [[Ilosaarirockissa 2012.]]
Palefacen viides studioalbumi Maan tapa julkaistiin 25. huhtikuuta 2012. Albumilta julkaistiin singlet "Ikivanhat tekosyyt (kadotettujen mantra)" sekä "Miten historiaa luetaan?". Paleface julkaisi 23. marraskuuta 2012 Food for the Gods -nimisen singlen losangelesilaisen räppärin Matren kanssa. Samanniminen albumi julkaistiin 8. helmikuuta 2013. Albumilla Paleface räppää jälleen englanniksi.
Vuonna 2013 Paleface valittiin Suomen itsenäisyyden satavuotisjuhlaa valmistelevan organisaation hallitukseen. Perussuomalainen kansanedustaja Jussi Niinistö teki Palefacen hallitusjäsenyydestä eduskunnassa kirjallisen kysymyksen. Niinistö epäili, että Paleface ei sovi hallitukseen, koska hän oli kutsunut Mannerheimiä sotarikolliseksi.
Paleface julkaisi 26. lokakuuta 2015 Mars Today -kappaleen, jonka hän on tehnyt yhteistyössä losangelesilaisen räppärin Matren ja tansanialaislaulaja Ashimban kanssa. Mars Today -kappaleella Paleface yrittää saada jalansijaa Yhdysvaltain musiikkimarkkinoilla. Kappale on Matren helmikuussa 2016 julkaistavan Courage-albumin ensimmäinen single. Keväällä 2016 on Paleface ja Matren määrä lähteä yhteiskiertueelle Yhdysvaltoihin.
Paleface julkaisi “Emme suostu pelkäämään” -musiikkivideon kesäkuussa 2016. Video on Palefacen tuenosoitus Loldiers of Odin -ryhmälle, joka vastustaa Soldiers of Odin -katupartiojärjestöä. Videolla esiintyy noin sata avustajaa. Syyskuussa 2016 Paleface julkaisi “Palamaan”-nimisen videon. Kappale on Antti J. Jokisen Pahan kukat -elokuvan tunnuskappale. Videolla kuvataan kuinka lähiössä asuvat nuoret käyttäytyvät aggressiivisesti, tekevät huumekauppaa ja ryöstävät myymälöitä. Kappaleessa lauletaan: “Ette muka osanneet ennakoida, että Suomi-poika alkaa mellakoida”. Palefacen mukaan hallituksen leikkauspolitiikka johtaa vääjäämättömästi tällaiseen pahaan oloon.
Syyskuussa 2016 Paleface esiintyi rasismin ja fasismin vastaisessa "Peli poikki - Rikotaan hiljaisuus" -mielenosoituksessa, johon osallistui 15 000 ihmistä. Mielenosoituksessa muistettiin Jimi Karttusta, joka kuoli Helsingin Asema-aukion pahoinpitelyn jälkeen.
Lokakuussa 2020 Paleface ja kirjailija Esa Salminen saivat Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksestaan Kolmetoista kertaa kovempi – Räppärin käsikirja.