cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nojapyörä
Ohjaustapa
Yläohjauksessa ohjainkannatin kiinnittyy etuhaarukkaan ohjainlaakerin läpi, kuten pystypyörässä. Ohjainkannattimen alapäässä on usein sarana ohjaustangon kääntämiseksi eteen istuimelle nousemisen helpottamiseksi. Ajo- eli ala-asennon rajoitin voi olla säädettävä.
Etuja:
Haittoja:
Alaohjauksessa ohjaustanko on istuimen alla, ja kädensijat nousevat ajajan sivuille, missä kädet ovat luonnollisessa asennossa. Ohjaustanko voi lyhytakselivälisissä pyörissä kiinnittyä suoraan etuhaarukkaan rungon alapuolella, mutta usein se on tankovälitteinen.
Vetotapa
Pystypyörien tapaan nojapyörät ovat tavallisesti takavetoisia, mutta polkimien ja etupyörän lähekkäisyydestä johtuen myös etuvetoa käytetään. Runko-ohjatuissa etuvetoisissa polkimet kääntyvät etupyörän mukana, jolloin ketjun ei tarvitse kiertyä ohjattaessa, eikä ole vaaraa jalkojen osumisesta etupyörään.
Jos vetävällä pyörällä on vähän painoa, voi vetopidon puute olla ongelma ylämäissä tai liukkaalla.
Istuin
Verkkoistuimessa on kaksi taivutettua reunaputkea, joiden välille on pingotettu verkko tai hihnoja. Verkko tarjoaa lujitemuovi-istuinta paremman tuuletuksen selälle, ja kolmipyörissä verkkoistuimen reunaputket toimivat sivutukina mutkissa.
Jäykkä istuin on yleensä lujitemuovia, ja varustettu irrotettavalla pehmusteella. Leveys on noin 25 cm, eli sivutuet puuttuvat, mikä ei ole ongelma kaksipyöräisissä, koska sivuttaisvoimiakaan ei ole. Pituuksia on erilaisia eri pituisille selille, ja selkänojan kaksiosaisuus mahdollistaa säädön ja sopii siten useammille. Pehmusteita valmistetaan solukumista, karkeasta vaahtomuovista ja muovilankakierukkamatriisista. Solukumi ei päästä ilmaa eikä vettä lävitseen, minkä vuoksi se on sateessa pysäköinninkin jälkeen kuiva, mutta ajossa selkää hiostava. Vaahtomuovi taas hengittää jonkin verran myös ajajan painosta kokoon puristuneena, sitä paremmin mitä karkeampaa ja jäykempää se on, mutta myös kastuu sateessa pysäköitäessä, ja vesi pitää ravistella pehmusteesta ennen istuutumista. Muovilankakierukkamatriisi taas päästää ilman ja veden helposti lävitseen. Samaa rakennetta käytetään myös joissakin kuramatoissa ja pannunalusissa.
Säätäminen eri pituisille ajajille
Penkin ja poljinkeskiön välisen etäisyyden säätötapa vaihtelee. Istuinta ja/tai polkimia voi siirtää pituussuunnassa, työkaluin tai pikalukoin. Joissakin nojapyörissä säädön liike ei ole aivan pituussuuntainen, jolloin myös korkeusero muuttuu samalla. Polkimia säädettäessä ketjun pituustarve muuttuu paljon, ja joissain malleissa on takavaihtajan ketjunkiristimen lisäksi ylimääräinen ketjunkiristin.
Moni nojapyörä on tehty neliöputkesta, jotta keskiöpuomi pysyisi suorassa polkimien säädön ajan.
Katteet
thumb|Pieni kate ICE-merkkisessä nuijapää-kolmipyörässä Nojapyörissä katteet ovat yleisempiä kuin pystypyörissä. Kate voi olla polykarbonaattia, lujitemuovia tai teltan tapaan pingotettua kangasta. Pienimmät tuulilasit suojaavat jalat sateelta ja pienentävät ilmanvastusta hieman. Istuimen takana oleva suippo laatikko pienentää ilmanvastusta enemmän, ja voi toimia samalla tavaratilana.
Täysin katettua nojapyörää kutsutaan kinneriksi, niissä on pienin ilmanvastus ja suurin huippunopeus.
Kokoon taitettavuus
Nojapyörissä voi olla pikaliitoksia kokoon taittamista varten. Lyhyitä kaksipyöräisiä voi kuljettaa auton vetokoukkuun kiinnittyvässä pyörätelineessä, mutta kokonainen kolmipyörä mahtuu farmariautoonkin vain takapenkki kaadettuna, tai kattotelineeseen.
Tasapainoilu
Kaksipyöräisen nojapyörän ajaminen poikkeaa pystypyörästä. Matala pyörä on korkeaa kiikkerämpi, siksi hidas ajo vaatii nojapyörällä tavallista suurempaa tarkkaavaisuutta. Nojapyörällä liikkeelle lähtiessä kannattaa polkaista pyörä kerralla hölkkävauhtiin ja vasta pysähtymistä lähestyttäessä tutkia vaikeampaa hitaan ajon dynamiikkaa. Ilman käsiä ajo on nojapyörällä pystypyörää vaikeampaa.
Ohjaustapa
Nojapyörissä yleinen alaohjaus voi vaatia pystypyöräilijältä enemmän totuttelua verrattuna tutumpaan yläohjaukseen. Epäsuoran ohjauksen välitys voi sekin lisätä aloittamisen vaikeutta.
Jarruttaminen
Nojapyörät pysähtyvät pystypyöriä lyhyemmällä matkalla tehojarrutuksessa, koska matala painopiste vähentää pyörän taipumusta kaatua etupyörän yli, ja siten etujarrua voidaan käyttää voimakkaammin. Joissakin takapainoisissa malleissa etupyörä luistaa lukkojarrutuksessa, ja tehojarrutus vaatii myös takajarrun käyttöä.
Lyhytakselivälinen
thumb|Tavallinen täysjousitettu lyhytakselivälinen, Toxy CL, jossa suora alaohjaus ja verkkoistuin Euroopassa yleisin nojapyörämalli on lyhytakselivälinen, jossa molemmat pyörät ovat halkaisijaltaan 20-tuumaiset (ISO 406).
Pitkäakselivälinen
thumb|Pitkäakselivälinen Pichler alaohjauksella Pitkäakselivälinen on yleisin nojapyörämalli Amerikassa. Nykyisen kaltainen pitkäakselivälinen nojapyörä, Avatar 2000, tuli myyntiin 1979.
Matala kilpuri
Matala kilpuri (eng. lowracer) on liikenteeseen kelpaavista polkupyöristä nopein. Ajaja makaa pyörien välissä, jolloin ilmanvastus on pienimmillään, ja tuulen vaikutus nopeuteen on vähäisempi, koska tuuli on heikompaa lähempänä maata.
Korkea kilpuri
Korkea kilpuri (eng. high racer) on nojapyöristä korkein, mutta ajajan pää on silti pystypyöräilijää alempana. Pyörät ovat suuret, niiden vierintävastus on pieni ja ne ovat tunnottomimmat kuopille, mutta niiden ilmanvastus on suurempi kuin pienten pyörien. Korkean painopisteen vuoksi tämä malli on vakaa, koska tasapainoa ylläpitävän ohjailun ja mahdollisten pidon menetysten aiheuttamien sivuttaisliikkeiden vaikutus koko ajaja-polkupyörä-yhdistelmän kallistumaan on pieni. Näistä syistä nojamaastopyörät, kuten Azub Hardcore, ovat tämän mallisia.
Kaupunkinojapyörä
Pienissä ja kevyissä kaupunkinojapyörissä on keskipitkä akseliväli (CLWB), yläohjaus, pysty istuma-asento, ja polkimet istuinta alempana. Kokonaispituuden lyhentämiseksi pyörät ovat pienet, ja takapyörä on istuimen alla. Ajoasento muistuttaa chopper-mallista pystypyörää, se tarjoaa hyvän näköalan ja helpottaa taakse kurkkimista, ja jalkojen maahan asettaminen on helppoa pysähdeltäessä.
Nuijapää
Etupyörien jarrut voivat olla erilliset, jolloin tasapainoiseen jarruttamiseen tarvitaan aina kumpaakin kättä, tai ne voivat olla kytketyt yhteen jarrukahvaan, mikä vapauttaa toisen kahvan takajarrulle, mutta vaatii ajoittaista tasapainon säätöä etujarrujen välillä.
Nuijapään takaosa on samanlainen kuin pystypyörissä, joten tavalliset pystypyörän lisävarusteet sopivat sellaisinaan.
Delta
Deltan muotoisessa kolmipyörässä on kaksi pyörää takana, ja yksi edessä. Tavallisesti ohjaustapa on alaohjaus, jonka tanko yhdistää etupyörään, joka on polkimien etupuolella. Etupyörä voi olla pieni, koska sillä on vähän painoa - ajaja istuu takapyörien välissä. Takapyörät vetävät, paitsi jos taka-akselissa ei ole tasauspyörästöä tai takapyörien vapaakytkimiä, niin vain toinen vetää. Istuin voi olla taka-akselin päällä, jolloin pyörä on lyhyempi ja näkyvyys parempi, tai taka-akselin edessä, jolloin painopiste saadaan alemmaksi suurempia kaarrenopeuksia varten. Selkänojan takana on toisinaan suuri tavaralaatikko. Monet deltat voi nostaa säilytystä varten pystyyn takapyörien ja selkänojan varaan.
Tandem
thumb|Nojatandem: Barcroft Columbia thumb|Virtaviivainen tandem-nuijapää Trice X2R Tavallisissa tandem-nojapyörissä, (kuvassa) taaemmat polkimet ovat pyörän lyhentämiseksi etuistuimen alla. Pienin ilmanvastus on tandemeissa, joissa ajajat istuvat selät vastakkain. On myös noja-pysty-sekatandemeita, joissa taaempi ajaja on pystyasennossa, ja siten molemmilla ajajilla on esteetön näkyvyys eteenpäin.
Poljettava perävaunu
Poljettavan nojaperävaunun voi kiinnittää mihin tahansa pyörään, ja siten niitä voi ketjuttaa rajattomasti.
Soutupyörä
thumb|Thys-merkkinen soutupyörä Soutupyörissä voi tuottaa tehoa jalkojen lisäksi käsin.
Käsipyörä
Käsipyörä tai käsipolkupyörä on pelkin käsivoimin liikutettava nojapyörä, jossa on yleensä kolme pyörää. Myös nelipyöräisiä malleja on olemassa. Näitä käytetään esimerkiksi soveltavassa maastopyöräilyssä.
Omavalmisteet
Osa nojapyöräharrastajista suunnittelee ja rakentaa pyöränsä itse, yleensä käytetyistä pystypyörien osista ja teräsputkesta, mutta toisinaan myös vanerista, tai jopa hiilikuiduin lujitetusta epoksihartsista itse kaiverrettuun muottiin. Monelle nikkarille suunnittelu ja rakentaminen kuuluu harrastukseen siinä missä pyörällä ajaminenkin.
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1975–1976
pienoiskuva|Joukkueiden avauskokoonpanot loppuottelussa Saint-Étienne – Bayern München. Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1975–1976 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 21. kausi. Cupiin osallistui 32 joukkuetta ja ne pelasivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Hampden Parkilla, Glasgow'ssa 12. toukokuuta 1976. Saksalainen Bayern München voitti loppuottelussa ranskalaisen Saint-Étiennen maalein 1–0. Mestaruus oli Bayernille kolmas perättäinen.
Kauden paras maalintekijä oli kuusi maalia tehnyt, puolivälierissä pudonneen Borussia Mönchengladbachin Jupp Heynckes, joka teki neljä maalia ensimmäisen kierroksen toisessa osa-ottelussa itävaltalaista Wackeria vastaan.
Aarne Örmä
Aarne Fredrik Österlund vuodesta 1932 alkaen Örmä oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa muun muassa komppanianvääpelinä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Myöhemmin hän toimi talvisodassa komppanianpäällikkönä kranaatinheitinjoukoissa.
Perhe ja opinnot ja vapaa-aika
Örmän vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Österlund ja Iida Fredrika Rosendahl. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Katri Kaarina Penttalan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Sotilaskoulutusta hän sai Paikallispäällikkökurssilla Porissa vuosina 1919–1920 sekä paikallispäälliköiden täydennyskurssilla ja suojeluskuntaupseerikurssilla vuonna 1922. Lisäksi hän suoritti kurssit Suojeluskuntain päällystökoulussa: ampumatoimintakurssin vuonna 1924, taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925, komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930 ja luutnanttikurssin vuonna 1936. Reserviupseerikoulun Haminassa hän kävi vuonna 1928.
Örmän harrastuksiin kuului antiikkiesineiden keräily ja ampumaharrastus, jossa hän saavutti vuonna 1938 ensimmäisen palkinnon reserviupseerien ampumakilpailussa.
Suomen sisällissota
Örmä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan puolijoukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän myöhemmin toimi komppanianvääpelinä. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui vaikeasti vatsaan 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Örmä palveli sisällissodan jälkeen 11. kesäkuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajana 2. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonassa, josta hänet siirrettiin 12. syyskuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:n 8. komppaniaan. Örmä erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Nakkilan suojeluskuntaan 6. maaliskuuta 1919 alkaen. Nakkilasta hänet määrättiin 1. tammikuuta 1925 alkaen Porin (myöhemmin Satakunnan) suojeluskuntapiirin IV alueen päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1926 alkaen V (myöhemmin VI) alueen päälliköksi.
Talvisota
Örmä osallistui talvisotaan komppanian päällikkönä JR 18 kranaatinheitinkomppaniassa. Hän osallistui sodan verisimpiin taisteluihin Summassa, jossa hän kaatui rintaman murtumisen aikoihin Kämärän tien läheisyydessä Lähteen lohkolla 13. helmikuuta 1940. Hänet on haudattu Noormarkkuun.
Mikaela Ingberg
Mikaela Johanna Emilia Ingberg (s. 29. heinäkuuta 1974 Vaasa) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edusti urallaan Vasa Idrottssällskapia. Ennätyksekseen Ingberg heitti vanhalla keihäsmallilla 67,32 metriä (vuonna 1997) ja uudella, vuonna 1999 käyttöön otetulla keihäsmallilla 64,03 m (2000). Hän saavutti MM-pronssia ja kahdesti EM-pronssia. Ingbergin valmentajana toimi uran alussa Inger Nabb, juniorina Magnus Häggblom ja vuodesta 1994 lähtien keihäänheiton olympiavoittaja Tapio Korjus.
Ura
Mikaela Ingberg heitti keihästä ensi kerran kilpailuissa 10-vuotiaana. Hän voitti kilpailun tuloksella 16,30 m. Hänen paras keihästuloksensa oli kauden lopussa 21,04 m. Lajista innostuneena hän pyysi isäänsä ostamaan itselleen harjoituskeihään. Seuraavana vuonna hän olikin jo ikäluokkansa paras heittäjä tuloksella 34,66 m.
Ingberg voitti 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden San Sebastiánissa 1993 tuloksella 56,64. Seuraavana vuonna hän voitti ensimmäisen naisten Suomen-mestaruutensa Tuusulan Kalevan kisoissa. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän karsiutui loppukilpailusta. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Ingberg saavutti pronssia tuloksella 65,16. Mitalikamppailu oli tasainen, sillä hopeaa saanut Felicia Țilea-Moldovan heitti 65,22 ja neljänneksi jäänyt Heli Rantanen 65,04. Saman vuoden Kalevan kisoissa Ingberg sai hopeaa.
Ingberg sijoittui Atlantan olympialaisissa 1996 seitsemänneksi tuloksella 61,52. SM-kisoissa hän oli samana kesänä toinen. Hän heitti vanhan keihäsmallin ennätyksensä 67,32 Dublinissa 7. kesäkuuta 1997. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän oli neljäs jääden tuloksella 66,00 runsaan metrin päähän mitalisijasta. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän sai pronssia tuloksella 64,92. Hän oli samana vuonna lisäksi kolmas maailmancupissa ja kuudes GP-finaalissa.
Ingberg voitti uransa toisen Suomen-mestaruuden keihäsmallin vaihduttua nykyiseksi 1999. Sevillan MM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs. Vuonna 2000 hän saavutti Suomen-mestaruuden ja uransa ensimmäisen maaotteluvoiton. Sydneyn olympialaisissa hän oli yhdeksäs ja GP-finaalissa seitsemäs. Hän heitti nykyisen keihäsmallin ennätyksensä 64,03 Berliinissä 1. syyskuuta 2000. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli kuudes tuloksella 61,94 ja sai samana kesänä Kalevan kisoissa hopeaa.
Ingberg saavutti pronssia Münchenin EM-kilpailuissa 2002 tuloksella 63,50. Hän jäi kakkostilasta runsaat puoli metriä ja neljänneksi sijoittuneen Tatjana Šikolenkon tulos oli puolestaan 63,24. Samana vuonna Ingberg oli lisäksi toinen GP-finaalissa ja kolmas maailmancupissa. sekä voitti Suomen-mestaruuden.
Ingberg sijoittui Pariisin MM-kilpailuissa 2003 neljänneksi tuloksella 62,20, jolla jäi pronssista tasan puolen metrin päähän. Hän voitti samana vuonna maaottelun keihäskilpailun, oli Kalevan kisoissa toinen ja sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi. Vuonna 2004 hän voitti Suomen-mestaruuden kotikaupungissaan Vaasassa, mutta karsiutui Ateenan olympialaisten loppukilpailusta.
Ingberg voitti vuonna 2005 Suomen-mestaruuden ja sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Seuraavana kesänä hän oli Kalevan kisoissa toinen ja Göteborgin EM-kilpailuissa kymmenes. Vuonna 2007 hän sai Kalevan kisoissa pronssia ja voitti maaottelun keihäskilpailun. Seuraavana kesänä hän voitti jälleen Suomi–Ruotsi-maaottelun, mutta karsiutui Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän voitti Suomen-mestaruuden ja maaottelun. Berliinin MM-kilpailuissa hän putosi loppukilpailusta.
Keväällä 2010 hän loukkasi olkapäänsä voimaharjoituksessa Yhdysvalloissa ja ilmoitti toukokuussa lopettavansa uransa vammaan vedoten.
Ingberg toimi urheilu-uransa aikana urheilijaedustajana Suomen Urheiluliiton valmennusrahastossa sekä Euroopan Yleisurheiluliiton urheilijavaliokunnan puheenjohtajana. Hän toimi myös Olympiakomitean urheilijavaliokunnan jäsenenä 2004–2012 sekä Olympiakomitean hallituksen urheilijajäsenenä vuosina 2008–2012.
Ingberg palkittiin vuonna 2012 vuoden esikuva -palkinnolla Suomen Urheilugaalassa.
Ura aktiiviurheilu-uran jälkeen
pienoiskuva|Mikaela Ingberg työskentelee nykyään Eezy Unitedissa. Suomen Urheiluliitton puheenjohtaja Antti Pihlakoski kertoi 12. toukokuuta 2010 Ingbergin olevan mukana 2012 EM-kilpailujen järjestelyssä todennäköisesti joukkueista vastaavana johtajana. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi 2013–2017 Suomen Olympiakomiteassa asiantuntijatehtävissä. Vuonna 2018 Ingberg aloitti Vaasanseudun urheiluakatemian toiminnanjohtajana. . Vuonna 2021 Ingberg aloitti työt Eezy Unitedissa, joka on erikoistunut urheilijoiden työllistämiseen. Hän tekee työn ohella maisteriopintoja (markkinointi) Åbo Akademissa.
Kausien parhaat heitot
Vanha malli
Uusi malli
Sulo Salonen
Sulo Nikolai Salonen (27. tammikuuta 1899 Pyhtää – 21. toukokuuta 1976 Pernaja) oli suomalainen säveltäjä ja urkuri.
Henkilöhistoria
Salosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Salonen ja Edla Kustaava Jordas. Salonen opiskeli Suomessa Erik Furuhjelmin ja Selim Palmgrenin oppilaana Helsingin kirkkomusiikki-instituutissa, josta valmistui kanttori-urkuriksi 1924. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli viulun- ja urkujensoittoa ja sai päästötodistuksen 1929, mutta jo 1927 hän oli valmistunut musiikinopettajaksi.
Myöhemmin Salonen jatkoi opintojaan Ruotsissa ja opiskeli kirjeitse Günter Raphaelin johdolla 1938–1944. Selim Palmgrenin johdolla Salonen opiskeli yksityisesti 1934 ja Helsingin konservatoriossa 1934–1935.
1920-luvun alkuopuolella Salonen toimi kiertävänä laulukuorojen ja jousiorkesterien opettajana. Kanttori-urkurina Pietarsaaressa hän oli 1929–1948 ja Sipoossa vuodesta 1952. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja musiikkikriitikkona. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1943.
Director cantus -arvon Salonen sai 1940, ja professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1971.
Tuotanto
Salosen varhaistyyli noudatti perinteistä variaatiotekniikkaa ja polyfoniaa, kunnes tyyli muuttui kromaattisemmaksi ja modernimmaksi. Hän kokeili myös sarjallista tekniikkaa muun muassa Toccatassa uruille, mutta urkuteoksessa Introduzione, Canzonetta & Toccata hän palasi perinteiseen kirjoitustapaan.
Kristuksen kärsimyskertomus
thumb|Kristus orjantappuralla kruunattuna, [[Annibale Carraccin maalaus.]] Kristuksen kärsimyskertomus eli passio (suom. kärsimys) on kristinuskon termi, jolla tarkoitetaan Jeesuksen elämän viimeisiä vaiheita. Kertomus alkaa Jeesuksen tulolla Jerusalemiin ja päättyy hänen ristiinnaulitsemiseensa. Kertomus on Raamatun kaikissa evankeliumeissa.
Kärsimyskertomus sisältää mm. Jeesuksen tulon Jerusalemiin aasilla ratsastaen, viimeisen aterian, Juudaksen kavalluksen Getsemanen puutarhassa ja Jeesuksen pidätyksen ja kuulustelun. Jeesuksen ruoskinnan sekä ristiinnaulitsemisen ja kuoleman.
Kristityt muistelevat Jeesuksen kärsimystä hiljaisella viikolla, joka alkaa palmusunnuntaista ja päättyy pääsiäissunnuntaihin, jolloin juhlitaan Jeesuksen ylösnousemusta.
Vanhassa testamentissa
Vanha testamentti sisältää useita profetioita Jeesuksen elämän eri vaiheista, myös kiusauksista ja kärsimyksistä, ja Uudessa testamenttissa näihin profetioihin viitataan joko suoraan tekstin sisällöllä tai joissakin käännöksissä on käytössä viittauksia kulloisenkin jakeen profetaaliseen tai samankaltaiseen edeltävään tekstiin.
Jesajan kirjassa viitataan Messiaan kokemaan väkivaltaan ja kiusauksiin:
Psalmien kirja viittaa ristiinnaulitsemisen tapahtumiin:
Uudessa testamentissa
Jeesuksen kärsimyskertomus on kerrottu kaikissa Raamatun neljässä evankeliumissa. Paavali kirjoittaa roomalaisille kirjeessään kärsimyksestä, "Henki(Pyhä Henki) itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän. Minä päättelen, etteivät nykyisen ajan kärsimykset ole mitään sen kirkkauden rinnalla, joka vielä on ilmestyvä ja tuleva osaksemme." Ensimmäinen kirje korinttilaisille kertoo Kristuksen kuolleen ihmisten syntien vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu jo ennen Jeesuksen elämää Jesajan kirjassa.
Jeesus saapuu Jerusalemiin ja häntä vastaan juonitellaan
Jeesuksen kärsimyskertomukseen liittyviä tapahtumia ennen vangitsemista on:
Oskari Mantere
Oskar (Oskari) Mantere (vuoteen 1889 Majamäki, 18. syyskuuta 1874 Hausjärvi – 9. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pedagogi ja koulutuspoliitikko, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän oli Kouluhallituksen pitkäaikainen ylijohtaja ja merkittävä suomalaisen koululaitoksen kehittäjä. Mantere toimi myös Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1939 ja Suomen pääministerinä joulukuusta 1928 elokuuhun 1929.
Kristuksen kärsimyskertomus
Kärsimyksen tulkinnat
Martti Lutherin mukaan Kristus ei siedä ihmisvihaa, joka tulee Kristuksen tutkimisesta. Luther myös paheksuu ulkonaista tutkimista, aneita ja kehottaa ihmisiä tutkimaan kärsimystä niin, että soveltavat sitä omaan elämäänsä Jumalan henkilökohtaisena tekona ihmisen hyväksi ja ihmisen syntien tähden tapahtuvana kärsimisenä. Lutherin mukaan Kristuksen kärsimykseen uskomiseen, muistelemiseen ja tutkimiseen suhtauduttiin eri tavoin ja hän myös kirjoitti, miten siihen kannattaisi asennoitua ja uskoa:
Aiheesta muualla
Viacrucis
Oskari Mantere
Ura
Hän toimi Helsingin Uuden yhteiskoulun rehtorina vuosina 1901–1915 ja Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun rehtorina vuosina 1915–1918. Rehtorin toimen lisäksi hän toimi Helsingin kansakoulujen tarkastajana vuosina 1912–1916. Vuonna 1918 hän siirtyi Kouluhallitukseen kouluneuvokseksi ja yleni vuonna 1924 Kouluhallituksen ylijohtajaksi. Hän työskenteli Kouluhallituksen ylijohtajana vuoteen 1942 asti.
Hän työskenteli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1917–1918. Seuraavana vuonna hänet valittiin Kansallisen edistyspuolueen jäsenenä Suomen eduskuntaan, missä hän vaikutti vuoteen 1939 asti. Hän työskenteli suuren valiokunnan puheenjohtajana vuosina 1919–1921 sekä vuonna 1924. Vuonna 1921 hän toimi eduskunnan ensimmäisenä varapuhemiehenä ja seuraavana vuonna toisena varapuhemiehenä. Hän toimi sosiaaliministerinä Kallion ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1922–1924 ja apulaisopetusministerinä Ingmanin toisessa hallituksessa vuosina 1924–1925. Pääministerinä hän toimi Mantereen hallituksessa vuosina 1928–1929. 1930-luvulla hän toimi opetusministerinä Kivimäen hallituksessa vuosina 1932–1936. Hän toimi myös Kansallisen edistyspuolueen puoluetoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1918–1928 ja 1931–1933. Hän työskenteli Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän puheenjohtajana yli kaksi vuosikymmentä vuodesta 1920 aina vuoteen 1942 asti.
Oskari Mantere oli 1920- ja 1930-luvulla yksi Suomen julkisen elämän näkyvimmistä henkilöistä ja johtavista koulumiehistä. Hän toimi monien koulukomiteoiden puheenjohtajana aktiivisesti koulun uudistamiseksi. Hänen teoksessaan ”Kohti yhtenäiskoulua” vuodelta 1932 on vaikutteita Ruotsin ja useiden Keski-Euroopan maiden kouluoloista.
Pedagogi ja koulutuspoliitikko
Hausjärveläiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Oskari Mantere kirjoitti ylioppilaaksi 1895 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1899 hän työskenteli historian ja suomen kielen opettajana Helsingin Uudessa yhteiskoulussa. Mantere valittiin Uuden yhteiskoulun rehtoriksi 1901 ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1915, jolloin hän siirtyi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun rehtoriksi.
Toimiessaan opettajana Mantere kiinnostui herbartilaisesta kasvatusfilosofiasta, johon hän perehtyi opintomatkoilla Keski-Euroopassa. Hänen ensimmäinen kasvatustieteellinen teoksensa oli Yksilöllisyys ja persoonallisuus kasvatuksessa (1906). Seuraavana vuonna Mantere väitteli filosofian tohtoriksi väitöskirjalla Historianopetuksesta erittäin silmällä pitäen oppikouluja (1907), jossa hän tarkasteli historianopetuksen metodologisia perusteita herbartilaisuuden valossa.
Kun Kouluhallitukselle valittiin vuonna 1917 uutta ylijohtajaa, Mantere kilpaili virasta kasvatusopin professori Mikael Soinisen kanssa. Manteretta kannatti pääasiassa vasemmisto, joka piti Soinista liian vanhoillisena. Ennakko-odotusten mukaisesti Soininen valittiin tehtävään, mutta Mantere nimitettiin seuraavana vuonna kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvokseksi. Soinisen kuoltua 1924 Mantere seurasi tätä ylijohtajana.
Edeltäjänsä Mikael Soinisen tavoin Mantere kannatti suomalaisen koulujärjestelmän uudistamista yhtenäiskouluperiaatteen mukaiseksi. Mantere johti vuosina 1927–1932 istunutta oppikoulukomiteaa, joka loppumietinnössään esitti siirtymistä yhtenäiskoulujärjestelmään. Hän myös julkaisi teoksen nimeltä Kohti yhtenäiskoulua (1932). Mantereen malli kohtasi kiivasta vastustusta sekä poliittisesta oikeistosta että opettajakunnasta, eikä sillä ollut toteuttamismahdollisuuksia. Monet Mantereen esittämistä ajatuksista toteutuivat kuitenkin neljä vuosikymmentä myöhemmin, kun peruskoulujärjestelmä luotiin.
Suurelle yleisölle Mantere tuli tunnetuimmaksi historian oppikirjoista, joita hän kirjoitti filosofian tohtori, kouluneuvos Gunnar Sarvan (1879−1952) kanssa. Mantereen ja Sarvan Keskikoulun yleinen historia I–II (1915–1916), Keskikoulun Suomen historia (1918) ja Kansakoulun Suomen historia (1915, Kust.oy Kirja ja Oy Valistus) olivat vuosikymmenten ajan suosittuja historian oppikirjoja, ja niistä otettiin uudistettuja painoksia aina 1960-luvulle saakka.
Valtiomies
Mantere kuului alusta asti vuonna 1918 perustetun Kansallisen Edistyspuolueen johtohahmoihin. Hän johti Edistyspuolueen puoluetoimikuntaa vuosina 1918–1928 ja uudelleen vuosina 1931–1933. Eduskuntaan Mantere nousi 1919, ja hänen ensimmäiset ministerintehtävänsä olivat sosiaaliministeriys Kyösti Kallion hallituksessa 1922–1924 sekä apulaisopetusministeriys Lauri Ingmanin hallituksessa 1924–1925.
Joulukuussa 1928 Mantere nousi pääministeriksi ja muodosti porvarillisen vähemmistöhallituksen. Mantereen hallitus oli kapeapohjainen porvarillinen vähemmistöhallitus, jollaiset olivat tyypillisiä puolueriitojen leimaamalle 1920-luvulle. Hallituksessa oli kuusi edistyspuoluelaista ministeriä, kolme kokoomuslaista ministeriä ja kolme ammattiministeriä; Kokoomuksen eduskuntaryhmä ei kuitenkaan tunnustanut kolmea kokoomusministeriä edustajikseen, joten teknisesti hekin olivat ammattiministereitä. Virallisesti hallituksella oli eduskunnassa takanaan vain Edistyspuolueen kymmenen edustajaa. Mantereen hallitus kaatui heinäkuussa 1929 virkamiespalkkakiistaan, istuttuaan vain seitsemän kuukautta.
Vuonna 1932 Mantereesta tuli opetusministeri T. M. Kivimäen porvarilliseen vähemmistöhallitukseen, joka istui ennätyksellisesti lähes täydet neljä vuotta. Opetusministerikaudellaan hän sai aikaan päätöksen Jyväskylän kasvatustieteellisen korkeakoulun (nykyinen Jyväskylän yliopisto) perustamisesta, mikä oli suomalaisen opettajankoulutuksen kannalta tärkeä edistysaskel. Mantereen poliittiseksi kompastuskiveksi muodostui kuitenkin kysymys Helsingin yliopiston kielisuhteista.
Vuoden 1935 kielikiista
Niin sanottu aitosuomalainen rintama, johon kuului suuri osa poliittista oikeistoa, oli jo itsenäisyyden alkuvuosista asti vaatinut Helsingin yliopiston täydellistä suomalaistamista. Kivimäen hallitus nosti kysymyksen uudelleen esiin ja tunnusteli mahdollisuuksia joko siirtää koko ruotsinkielinen opetus Helsingin yliopistossa Turkuun Åbo Akademiin tai perustaa Helsinkiin uusi ruotsinkielinen yliopisto. Kun nämä yritykset eivät tuottaneet tulosta, hallitus yritti ajaa läpi kompromissiehdotuksen, jonka mukaan suomenkielisen opetuksen määrää yliopistossa kasvatettaisiin, mutta se pysyisi silti kaksikielisenä. Vuoden 1935 alussa kutsuttiin koolle ylimääräiset valtiopäivät käsittelemään asiaa, mutta aitosuomalaiset aloittivat kiivaan jarrutustaistelun. Kun aitosuomalaisten edustajat olivat pitäneet eduskunnassa puheita yhtäjaksoisesti viisi vuorokautta, presidentti P. E. Svinhufvud hajotti valtiopäivät.
Epäonninen yliopistokysymys henkilöityi opetusministeri Mantereeseen ja laski tämän suosiota sekä poliittista vaikutusvaltaa. Kun Kivimäen hallitus kaatui lokakuussa 1936, Mantere ei enää päässyt ministeriksi A. K. Cajanderin punamultahallitukseen. Hän luopui kansanedustajuudesta 65-vuotiaana vuonna 1939, mutta jatkoi Kouluhallituksen ylijohtajana ja Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän puheenjohtajana kuolemaansa asti.
Perhe
Oskari Mantereen puoliso oli vuodesta 1901 oppikoulunopettaja Fanny Aurora Sykäri (1877–1961). Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli Turun kaupunginjohtaja Eero Mantere. Suurlähettiläs Armas Yöntilä oli Oskari Mantereen vävy ja toimittaja Leila Kalliala Oskari Mantereen tyttärentytär.
Honkajoki (Tuntematon sotilas)
Aarne Honkajoki on hahmo Väinö Linnan kirjassa Tuntematon sotilas. Hän on sotamies, joka on ottanut itselleen humoristin roolin ja laukoo satiirisia kommentteja näennäisesti vakavaa ja totista esittäen. Honkajoki pilkkaa Suomen armeijaa ja sodankäyntiä, mutta on silti tunnollinen sotilas. Hahmo muistetaan parhaiten jousipyssyn mukana kantamisesta sodan keskellä.
Hahmon kuvaus
Aarne Honkajoki on kolmenkymmenen vuoden ikäinen täydennysmies, joka ilmoittautuu loppukesällä 1942 palvelukseen luutnantti Koskelan joukkueeseen. Hän kertoo olevansa kotoisin Lauttakylästä ja palvelleensa aikaisemmin 50. jalkaväkirykmentissä, mutta haavoittuneensa ja joutuneensa sotasairaalaan. Honkajoki kertoo myös viettäneensä kiertelevää elämää ja "harjoittaneensa metsätaloutta" eli keränneensä käpyjä, mutta olevansa "oikeastaan tiedemies", joka yrittää kehitellä ikiliikkujaa parista puupalikasta. Muutoin romaanin kertoja ei paljasta hänen taustoistaan mitään, mutta iästä päätellen Honkajoki on ollut myös talvisodassa. Kertoja on ajoittanut Honkajoen saapumisen asemasodan yksitoikkoisimpaan vaiheeseen, jolloin Koskelan joukkue on asemissa Syvärin eteläpuolella. Yhdessä Honkajoen kanssa joukkueeseen liittyy vain 20-vuotias sotamies Jukka Hauhia, joka kaatuu jo seuraavana päivänä.
Honkajoki on sivistyssävyisellä kirjakielipuheellaan omaksunut eräänlaisen pellen roolin  saadakseen omansa ja tovereidensa ajan kulumaan pitkästyttävässä asemasodassa. Jo ilmoittautuessaan palvelukseen hänellä on olallaan ”kaaripyssy”, jonka mukanaoloa hän perustelee näin:
Upseerit, pois lukien Koskela, kokevat Honkajoen puhetyylin irvailevan armeijan ylimmän johdon näkemyksiä, ja Honkajoki ajautuu konfliktiin luutnantti Lammion kanssa, koska tämä olettaa miehen kylvävän tappiomielialaa, vaikka todellisuudessa vaikutus on päinvastainen ja pikemminkin piristää joukkueen mielialaa. Lammion puhutteluun johtaa Honkajoen eräässä korsussa lukeman "iltarukouksen" päätöslause:
Taistelijana Honkajoki kuitenkin enimmäkseen täyttää tehtävänsä, vaikkakin ehtii eräässä vaiheessa lähteä rintamakarkurien matkaan. Eksyttyään muista karkureista hän kuitenkin palaa takaisin ilmoittaen olleensa "majoitustiedusteluissa takanapäin". Kirjailija vihjaisee, että vänrikki Jalovaara tulisi esittämään hänelle korpraalinarvoa saman taistelun johdosta, jossa Vanhala sai toisen natsansa.
Perääntymisvaiheen alkaessa Honkajoki pakkaa puusta veistämänsä ikiliikkujan osat reppuunsa:
Sodan päättyessä Honkajoki antaa puupalikat Vanhalalle nuotioon heitettäväksi, koska hän on "kadottanut johtoajatuksen", mikä voidaan ymmärtää tarpeettomaksi käyneen pelleroolin jättämisenä, kun sotakin on viimein ohi. Viimeinen vilaus pellenroolista on se, kun hän tähän liittyvässä repliikissään puhuu ensiksi "puskaryssästä", mutta korjaa sitten termiksi "pensasneuvostoliittolainen".
Analyysia hahmosta
Lammion ja Honkajoen kohtaamisessa on Ilkka Malmbergin mukaan paljon samaa kuin Jaroslav Hašekin Kunnon sotamies Švejkissä: kuulusteltava harhautuu jatkuvasti lukemattomille sivupoluille ja vetää kuulustelijan mukaansa. Kuulustelun lopussa Lammio, jolle Honkajoki on aivan liian liukas ja älykäs, menettää tämän loputtoman jaarittelun vuoksi malttinsa ja komentaa tämän ulos. Toimittaja Pasi Heikuran mielestä Honkajoen pilanteolla puhetavoista, fraaseista ja kliseistä sekä kaikesta pönöttävästä ja tärkeilevästä on paljon yhteistä Ollin pakinoiden kanssa.
Honkajoki elokuvissa
Näyttelijä Tarmo Manni, joka tulkitsi Honkajoen roolin Tuntemattoman sotilaan vuoden 1955 elokuvaversiossa, sanoo haastattelussa, joka tehtiin Rauni Mollbergin ohjaaman vuoden 1985 elokuvaversion johdosta, että pitkälti tuottaja T.J.Särkän tahdosta jätettiin mielenkiintoinen Honkajoen ja Lammion välinen väittely pois valmiista elokuvasta, ja Mannin mukaan tästä seurasi, että hänen kommunistina pitämänsä Honkajoki jäi poliitikkona torsoksi. Ilkka Malmbergin mukaan Honkajoen repliikkejä on vaikea lukea romaanista ilman että Tarmo Mannin ääni alkaa kuulua.
Tahdon asia
Tahdon asia on vuonna 2005 Yle TV1:llä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan on käsikirjoittanut Johanna Hartikainen, ohjannut Johanna Vuoksenmaa ja tuottanut Liisa Akimof, Production House Ltd..
Finnkino Oy on julkaissut sarjan kolmen DVD:n boksina syksyllä 2005. Sarja uusittiin TV2:lla keväällä 2017 ja oli katseltavissa myös internetissä Yle-Areenalla.
Sarjan tarina
Sarjassa seurataan kahden kauniaislaisen naapuriperheen, Helena ja Mikko Rouhialan (Miia Nuutila ja Eppu Salminen) sekä Nenna ja Esko Tiutisen (Tiina Lymi ja Pertti Sveholm) vaiheita kummankin perheen avioliiton ja ihmissuhteiden joutuessa kriisiin ja tapahtumien kietoutuessa toisiinsa monimutkaiseksi vyyhdeksi.
Mikko työskentelee AdUlterium mainostoimistossa, esimiehenään Turre Heinonen (Markku Toikka). Esko on töissä biotekniikan alan yritys Bionentassa, jossa hänen työtoverinaan on muun muassa Marianne Jylppy (Satu Paavola). Nenna on toiminut luokanopettajana, mutta halunnut omistautua perheelleen saatuaan töissä burnoutin. Hän on täydellinen kotiäiti, joka siivoaa lakkaamatta ja järjestää myös Helenan sotkuisen keittiön silmänräpäyksessä. Nenna käy Maailman Kautta -nimisessä uskonlahkossa, haaveilee uudesta vauvasta ja vahtii miehensä uskollisuutta. Kotiäitiyteen kyllästyneeltä Helenalta ovat omat kauppatieteen opinnot jääneet kesken, vaikka hän on tehnyt miehensä uskontotieteen gradun valmiiksi. Mikon ja Helenan lähipiiriin kuuluvat myös Mikon puolueellinen ja tuppautuva äiti Sirkka Rouhiala (Marja Packalén) ja Mikon hyvin menestynyt veli Marko sekä tämän supersuorittaja vaimo Susanna lapsineen.
Tapahtumien alkaessa Eskolla on ollut aiemmin suhde Mariannen kanssa. Kun Mikko, jonka toimisto on laatimassa kampanjaa Eskon yritykselle, näkee Mariannen, yrittää hän jäljittää naista tietämättä aluksi tämän oikeaa henkilöllisyyttään. Myöhemmin Mariannen ja Mikon välille syntyy suhde. Mikon veljen vaimo Susanna on Mariannen ystävä ja naiset keskustelevat Mariannen suhteista tietämättä sukulaisuudesta. Marianneen hullaantunut Mikko laiminlyö työtään, tyrii Bionentan mainoskampanjan ja saa potkut. Helena saa tiedon suhteesta ja heittää Mikon kännykän ikkunasta. Mikolle tulee pihalle heitettyyn kännykkään työtarjous mainostoimisto Sumupilvestä, mutta puhelimeen vastaavatkin sekä väärä Mikko eli ikkunamies että Mikon ja Helenan tytär Iiris/Laura. Mikon mennessä hakemaan töitä Sumupilvestä hänet heitetään ulos. Helena ja Mikko eroavat ja myyvät rivitalonsa.
Helena järjestää onnistuneet tarjoilut Eskon 50-vuotissyntymäpäiville. Tästä ihastuneena Esko ehdottaa bisnesideaa ja Helena perustaa elitistisen ruokaelämysyritys Kiehuvan Kartanon, joka laajenee nopeasti. Helena ostaa toimitiloiksi komean kartanorakennuksen ja palkkaa kokki Petrin (Hannu-Pekka Björkman). Liikekumppanina on Helenaan ihastunut yritysrahoittaja Veikko (Ismo Apell). Mikko saa tietää olevansa keliaakikko, muuttaa kartanon piharakennukseen ja alkaa viljellä keliaakikoille tarkoitettua spelttiä, menestyen kuitenkin huonosti, koska speltti ei sovi keliaakikoille.
Myös Turre Heinosen mainostoimisto AdUlterium on osittain epäonnistuneiden uusien rekrytointien takia mennyt nurin. Yhdessä entisen työtoverinsa Jerryn (Lari Halme) kanssa Mikko alkaa suunnitella mainoksia aluksi Helenan yritykseen. Eskon ja Helenan välille syntyy lyhyt suhde. Esko ja Mikko saavat tietää Mariannen odottavan kaksosia. Isäksi osoittautuu Esko, joka eroaa Nennasta ja ottaa kaksospojat hoitaakseen, mutta Marianne asuu edelleen yksin omassa asunnossaan. Marianne matkustaa Espanjaan yhdessä Susannan kanssa, joka myös jättää perheensä. Nenna muuttaa Puolaan Helenan yrityksen työntekijänä. Sarjan lopussa Mikko ja Helena lähentyvät toisiinsa uudestaan.
Shatter Me
Shatter Me on yhdysvaltalaisviulisti Lindsey Stirlingin toinen studioalbumi. Se julkaistiin digitaalisesti ladattavana ITunesissa 29. huhtikuuta 2014 sekä CD-levynä saman vuoden toukokuussa. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Beyond the Veil", "Shatter Me", "Master of Tides" ja "Take Flight".
HMS Ithuriel
HMS Ithuriel (viirinumero H05) oli Britannian kuninkaallisen laivaston I-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Turkki tilasi Gayretin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1939. Britannian hallitus lunasti telakalla olleen aluksen toisen maailmansodan alkaessa. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1940 nimellä HMS Ithuriel ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1942.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itäiseen laivastoon. Alus varustettiin Clydessä, jonka jälkeen se aloitti 14. maaliskuuta koulutusjakson Greenockissa. Alus lähti jo samana päivänä Gibraltarille 13. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se oli 19. huhtikuuta suojaamassa Maltalle lentokonetäydennystä toimittavia lentotukialuksia operaatio Calendarissa sekä uudelleen 8. toukokuuta operaatio Boweryssä.
Alus suojasi lentokoneita Maltalle toimittavia aluksia 17. toukokuuta operaatio LB:ssä, 2. kesäkuuta Stylessä ja 8. kesäkuuta Salientissa. Alus liitettiin 11. kesäkuuta Force X:ään, jonka tehtävänä oli suojata operaatio Harpoonin saattue WS19S Maltalle Sisilian kapeikon kautta. Saattue joutui 14. kesäkuuta toistuviin ilmahyökkäyksiin. Alus erkani saattueesta seuraavana päivänä risteilijä HMS Cairon ja Force X:n hävittäjien kanssa hyökätäkseen Italian laivaston risteilijöitä Montecuccolia ja Di Savoiaa vastaan. Alus palasi 18. kesäkuuta Gibraltarille operaation päätyttyä.
Gibraltarilla alus siirrettiin 14. elokuuta telakalle korjattavaksi. Alus aloitti 24. elokuuta matkan Englantiin varsinaisia korjauksia varten. Se otettiin 30. elokuuta Liverpoolissa kaupalliselle telakalle. Alus siirrettiin syyskuussa keulan korjaamisen jälkeen modernisoitavaksi Portsmouthin telakalle. Alus palasi palvelukseen 24. lokakuuta, minkä jälkeen se siirtyi Gibraltarille tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alus suojasi matkalla joukkojenkuljetussaattuetta. Alus joutui Bonessa 27. marraskuuta Saksan ilmavoimien hyökkäykseen, jolloin aluksen lähelle osui kaksi pommia. Kumpikin pommi räjähti aluksen alla, mikä aiheutti pahoja rakenteellisia vaurioita aluksen perässä. HMS Quentinin avustamana alus tyhjennettiin vedestä ja se hinattiin satamalaituriin. Aluksen takimmaiset tykkitornit poistettiin, jolloin todettiin takarungon katkeaminen.
Alus ajettiin 29. marraskuuta matalikolle, jossa aloitettiin tilapäiskorjaukset. Joulukuussa korjaukset jouduttiin keskeyttämään tarvikkeiden puutteen vuoksi. Töitä jatkettiin tammikuussa 1943, jotta alus saataisiin hinattavaan kuntoon. Alus hinattiin 27. helmikuuta Algeriin, jossa se todettiin maaliskuussa paikallisin välinein korjauskelvottomaksi. Alus makasi huhtikuusta heinäkuuhun Algiersissa odottamassa päätöstä kohtalostaan.
Alus hinattiin 18. elokuuta Algerista Gibraltarille, jossa se sijoitettiin varaosiksi. Alusta käytettiin lokakuusta kesäkuuhun 1944 majoitustilana sekä koulutukseen. Se oli heinäkuussa valmisteltavana hinausta varten. Hinaaja HMS Prosperous otti 1. elokuuta aluksen hinaukseen. Alukset saapuivat 8. elokuuta Plymouthiin, jossa Ithuriel poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin BISCOlle, joka siirsi romutuksen P. & W. McLellanille. Alus lähti 11. elokuuta Bo'hnessiin lähelle Edinburghia, jonne se saapui 13. elokuuta romutettavaksi.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Brian Rolston
Brian Lee Rolston (s. 21. helmikuuta 1973 Flint, Michigan, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän siirtyi keväällä 2012 NHL-joukkue Boston Bruinsin riveihin. Rolston oli monipuolinen hyökkääjä, sillä hän pystyi pelaamaan jokaista hyökkääjän paikkaa. Rolston ilmoitti lopettamisestaan 1.5.2013.
Juniorivuodet
Rolston pelasi kaudet 1989–1991 NAHL-juniorisarjassa Detroit Compuware Ambassadors -joukkueessa. Kesällä 1991 New Jersey Devils varasi Rolstonin varaustilaisuuden 11. varauksena. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi CCHA-yliopistosarjaan Lake Superior State Universityn joukkueeseen, jossa pelasi kaksi kautta. Ensimmäisellä kaudellaan Lake Superiorissa joukkue voitti NCAA:n yliopistosarjojen mestaruuden. Toisella kaudellaan Rolston valittiin CCHA:n ykköstähdistöön.
Ammattilaisura
Kauden 1993–1994 Rolston aloitti Yhdysvaltain maajoukkueen mukana. Loppukauden hän pelasi AHL-joukkue Albany River Ratsissa. Kaudella 1994–1995 Rolston nousi New Jerseyn kokoonpanoon, pelasi runkosarjassa 40 ottelua ja auttoi Devilsin Stanley Cup -mestaruuteen. Rolston pelasi New Jerseyssä kuutena kautena. Pisteiden valossa hänen paras kautensa oli 1998–1999, jolloin hän teki 57 pistettä.
Kaudella 1999–2000 Rolston pelasi kolmessa NHL-joukkueessa. New Jerseystä, hänet kaupattiin pian Colorado Avalancheen vaihdossa Claude Lemieuxiin. Siirtoajan lopulla Rolston siirtyi vaihtokaupassa Bostoniin Martin Grenierin, Samuel Påhlssonin ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuden kanssa, josta Colorado sai tilalle Ray Bourquen ja Dave Andreychukin.
Seuraavat neljä kautta hän pelasi Bostonissa, tehden runkosarjassa tehot 101 + 135 = 236. Kaudella 2001–2002 Rolston teki yhdeksän alivoimamaalia, minkä ansiosta voitti liigan alivoimatilaston ja teki Bostonin seuraennätyksen. Minnesota Wildiin Rolston siirtyi vapaana pelaajana vuonna 2004 tehtyään joukkueen kanssa monivuotisen sopimuksen. Rolston oli Minnesotan siihen astisen historian nimekkäimpiä hankintoja vapailta markkinoilta. Hän oli viimeisellä Bostonin kaudellaan tehnyt taas eniten alivoimamaaleja NHL:ssä: seitsemän.
Minnesotassa Rolston teki heti ensimmäisellä kaudellaan 2005–2006 uuden piste-ennätyksensä 79 pistettä, mikä oli myös Minnesotan seuraennätys. Seuraavien kahden kauden aikana Rolstonin pisteet olivat hieman laskusuunnassa. Minnesota ei pystynyt tekemään Rolstonin kanssa jatkosopimusta vuonna 2008, joten joukkue päätti kaupata hyökkääjän ennen heinäkuun ensimmäistä päivää, jolloin aukeavat vapaiden pelaajien markkinat. Kesäkuun lopussa Minnesota myi Rolstonin pelaajaoikeudet Tampa Bay Lightningiin vaihdossa yhteen varausoikeuteen. Tampa Baykään ei tehnyt sopimusta Rolstonin kanssa, sillä New Jersey Devils hankki miehen takaisin joukkueeseensa. Rolstonin ja New Jerseyn välinen sopimus on neljän vuoden mittainen.
Devilsissä Rolston pelasi sopimuksestaan kolme kautta. Kauden 2010–2011 jälkeen hän siirtyi New York Islandersiin, joka hankki hänet Devilsistä vaihdossa Trent Hunteriin. Islandersissa hän teki pelaamissaan 49 ottelussa vain 9 pistettä. Helmikuussa Rolston kaupattiin Boston Bruinsiin. Islanders sai kaupassa Yannick Riendeaun ja Marc Cantinin ja antoi Rolstonin lisäksi Bruinsiin Mike Mottaun.
Maajoukkueura
Rolston edusti Yhdysvaltoja peräti kolmessa nuorten MM-kilpailuissa. Hän nousi eniten nuorten maailmanmestaruuspelejä pelanneeksi yhdysvaltalaiseksi 22 ottelullaan vuoden 1992 kisoissa, joissa voitti myös MM-pronssia.
Kauden 1993–1994 Rolston aloitti Yhdysvaltain maajoukkueen mukana ja pelasi myös Lillehammerin olympialaisissa Yhdysvaltain joukkueessa. Hän oli joukkueen paras maalintekijä seitsemällä osumallaan. Wienissä 1996 Rolston teki maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemän pistettä ja voitti joukkueen mukana MM-pronssia. Myöhemmin samana vuonna Rolston pelasi maailmancupissa. Vahvojen MM-kisaotteidensa ansiosta Rolston otettiin varamiehenä Yhdysvaltain joukkueeseen Jeremy Roenickin tilalle. Hän ei kuitenkaan pelannut kisoissa kuin yhden ottelun kultaa voittaneessa joukkueessa.
Seuraavan kerran Rolston pelasi maajoukkueessa Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002, joissa Yhdysvallat voitti olympiahopeaa. Maailmancupissa 2004 Rolston pelasi jälleen maajoukkueessa ja samoin Torinon olympialaisissa 2006.
Liisa Halonen (näyttelijä)
Liisa Halonen (s. 24. tammikuuta 1953) on suomalainen näyttelijä ja entinen tv-kuuluttaja.
Vuonna 2002 Halosella oli rooli myös yhdessä Kylmäverisesti sinun -televisiosarjan jaksossa.
Kultaseppä
thumb|250px|Kultaseppä. Saksalainen kaiverrus vuodelta 1568. Kultaseppä käsittelee jalometalleja, joista tehdään koruja, koriste-esineitä, astioita, uskonnollisia esineitä ja mahdollisesti muita käyttöesineitä. Kultaseppä osaa monipuolisesti seuraavia metallien muokkaustekniikoita: metallien sekoittaminen, juottaminen, valaminen, pakottaminen, siselöinti, prässäys, kaivertaminen, filigraanityö, granulointi ja upotukset. Suomalaiset kultasepät osaavat yleensä myös emaloinnin ja kivien istuttamisen. Perinteisesti kultasepän taidot opittiin oppipoika-aikana mestarien opissa ja oppia lisättiin kisälliaikana. Nykyisin kultasepän (ja hopeasepän) ammattiin voi kouluttautua useissa suomalaisissa oppilaitoksissa.
Historia
thumb|250px|Sormuksen parissa työskentelevä kultaseppä. thumb|250px|Kultaharkkoina olevaa kultaa. Kultaseppä on ihmiskunnan vanhin metallimies. Muinaisten jokien uomista löydetyt, sorasta selvästi poikkeavat kultahiput herättivät kiinnostusta, eikä kestänyt kauan ennen kuin kiiltävän metallin sitkeys ja muokattavuus oli löytäjän tiedossa. Vähitellen selvisi myös kullan muuttumattomuus ja syöpymättömyys. Pehmeytensä vuoksi kulta ei soveltunut aseiden valmistukseen, mutta koriste-esineiden osana sen parhaat ominaisuudet tulivat esille.
Maailmalla
thumb|250px| Ehkä maailman vanhimmat kultaesineet löytyvät faaraoiden haudoista, jotka valmistettiin n. 4 000 eaa. Erittäin vanhoja kultaesineitä on löydetty Varnan kaupungin lähistöltä Bulgariasta. Haudoista on kaivettu esille noin 2 000 kultaesinettä, jotka saatujen tietojen mukaan eivät edusta korkeatasoista kultasepäntaidetta, mutta ne on valmistettu jo n. 3 500 vuotta eaa.
1600-luvulla kasvoi jalokivien hiontataito, ja kultasepän alalla ammattikunnat erosivat. Aikaisemmin kultaseppä, kuten Benvenuto Cellini oli monitaituri. Hän pakotti hopeaa, valmisti kultaisen kaulaketjun riipuksineen ja teki jalokivikoristeisen hattukorun alusta loppuun. 1600-luvun loppupuolella jalokivisepät erottuivat selvästi omaksi ammattikunnaksi samoin kuin hopeasepät ja tavalliset kultasepät.