Krokotiilieläimet
Elintavat
Krokotiilieläimet viettävät pääosin hyvin verkkaista elämää kelluen vedessä jonkin vesistön partaalla varjossa tai paistattelemassa päivää auringossa sekä vedessä että maalla. Kaikkein mieluiten ne kelluvat vedenpinnalla. Kyhmyjen päässä sijaitsevien silmien ja sierainten ansiosta pystyvät samalla tarkkailemaan ympäristöään ja vetämään henkeä. Krokotiilieläimet liikkuvat vähän ja säästävät näin energiaa ja imevät itseensä auringon lämpöä. Jos niiden ruumiinlämpö nousee liian korkealle, ne siirtyvät yleensä veteen jäähdyttelemään. Jotkut krokotiilieläinlajit kuitenkin välttelevät auringonpaistetta. Vasta hämärän tultua ne vilkastuvat ja alkavat saalistaa. Jos krokotiilin ruumiinlämpö laskee yön aikana liikaa, se hakeutuu lämpimään pintaveteen, jossa se kelluu silmät kiinni odottaen auringonnousua. Aamuauringon alkaessa lämmittää ne saattavat nousta maalle lämmetäkseen ja saadakseen aineenvaihduntansa vilkastumaan. Usein ne ovat vuoroin vedessä ja vuoroin maalla. Krokotiilieläimet voivat myös vilvoitella pitämällä kitaansa ammollaan. Tämä on tyypillistä etenkin trooppisten alueiden krokotiileille. Paistattelevat krokotiilieläimet asettuvat yleensä siten, että mahdollisimman suuri osa ruumiista altistuu auringolle. Eläimet suuntaavat usein päänsä aurinkoa kohti, jolloin lämmönottoalue supistuu melko pieneen päähän ja koko ruumis lämpiää. Aivojen viilentämiseksi ne pitävät usein samalla kitaansa auki. Ihanteellinen ruumiinlämpötila on 30–33 °C. Krokotiilieläimet voivat kestää pitkiä aikoja kylmässä säässä käyttämällä ruokaa lämpötilan säännöstelyyn. pienoiskuva|230px|Niilinkrokotiileja aurinkoa paistattelemassa Vaikka krokotiilieläimet sietävät seuraa, ne ovat silti hyvin reviiritietoisia. Ne merkitsevät hajurauhasillaan suuria kiviä ja puiden runkoja kertoakseen kilpailijoilleen, missä niiden reviirin rajat kulkevat. Krokotiilieläimet ilmoittavat reviirin rajoista myös läiskyttämällä vettä päällään ja värisyttämällä vettä. Alistuessaan jotkin krokotiilieläimet uivat alempana vedessä kuin hallitsevat yksilöt jotka uivat pinnemmalla. Arvojärjestyksessä ylimpänä olevat yksilöt saavat parhaat lisääntymiskumppanit ja lisääntymispaikat. Ne myös syövät ensin ja saavat parhaimmat lekottelupaikat ja elinalueet. Toisiaan reviirejä perustavat vain koiraat tai niitä valvotaan vain lisääntymiskautena. Krokotiilieläimet viestivät keskenään myös ääntelemällä. Lisääntymisaikana ne voivat tapella rajustikin, muutoin melko harvoin. Krokotiilieläimet ovat yleensä paikkauskollisia, mutta jos niiden elinympäristö kuivuu tai muuttuu muuten sopimattomaksi ne voivat taittaa pitkiäkin matkoja uutta elinaluetta etsiessään. Kuivuuden päättymistä ne voivat odottaa maanalaisessa käytävässä suojassa auringonpaahteelta. Mississipinalligaattoreilla on myös kyky kaivautua pohjamutaan kylminä talvina ja horrostaa useita viikkoja. Ihmistä lukuun ottamatta aikuisilla krokotiilieläimillä on vain vähän vihollisia. Suurimmilla lajeilla vain lajitoverit. Harvoja luonnollisia vihollisia ovat muutamat jättiläiskäärmeet ja suuret kissaeläimet, jaguaari, leijona ja tiikeri. Myös eräät loiset voivat harventaa krokotiilieläinten määrää hyvinkin pieneksi. Niilinkrokotiilin veressä elää usein Trypanosoma-suvun alkueläimiä, joita tsetsekärpäset levittävät.