cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eino Poutiainen
Eino Poutiainen (11. lokakuuta 1917 Leppävirta – 12. syyskuuta 1979 Joensuu) oli suomalainen kansanedustaja ja pienviljelijä. Hän oli Suomen Maaseudun Puolueen (alun perin Suomen Pientalonpoikien Puolueen) kansanedustaja vuosina 1970–1972 sekä 1979 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Hän toimi myös SPP:n järjestösihteerinä 1959–1961, SPP:n/SMP:n puoluesihteerinä 1961–1970 ja sen pää-äänenkannattajan Suomen Uutisten päätoimittajana 1961 ja 1964–1968. Presidentin valitsijamiehenä Poutiainen oli vuoden 1968 presidentinvaalissa. Kotikunnassaan Kiihtelysvaarassa Poutiainen oli kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen. Hänet muistetaan erityisesti pappamopolla tehdystä vaalityöstä. Sotilasarvoltaan Poutiainen oli reservin vääpeli.
Eino Poutiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Otto Poutiainen ja Hilja Kilpeläinen. Perheessä oli seitsemän lasta, joista Eino oli nuorin. Kansakoulun käytyään Eino Poutiainen työskenteli maatalous- ja metsätöissä sekä kaivosmiehenä ja suoritti kanta-aliupseerikoulun jatkosodan aikana. Vuonna 1944 Poutiainen solmi avioliiton Polvijärveltä kotoisin olleen Laina Rädyn kanssa. Heille syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta. Vuonna 1956 Poutiaiset vuokrasivat Kiihtelysvaaran Keskijärveltä pientilan, jonka he lunastivat omakseen pari vuotta myöhemmin. Samoihin aikoihin Eino Poutiainen päätti siirtyä politiikan pariin ja hän osallistui Suomen Pientalonpoikien Puolueen perustamiseen vuonna 1959.
Eino Poutiaisen muistolaatta paljastettiin Kiihtelysvaaran Keskijärven kylätalolla 23. heinäkuuta 2005. Sen on suunnitellut kuvanveistäjä Reetta Gröhn-Soininen.
Natriumkloraatti
Natriumkloraatti (NaClO3) on positiivisista natriumioneista (Na+) ja negatiivista kloraatti-ioneista (ClO3-) koostuva suola. Sen on voimakas hapetin ja lievästi hygroskooppinen aine. Kiinteässä olomuodossa natriumkloraatti on valkoista kiteistä ainetta, mutta vesiliuoksena se on väritöntä.
Carbon Disclosure Project
pienoiskuva|181x181px CDP (entinen Carbon Disclosure Project) on itsenäinen, voittoa tavoittelematon järjestö, joka auttaa yrityksiä ja kaupunkeja laskemaan ja raportoimaan ympäristövaikutuksensa. Yrityksien ja kaupunkien tekemät raportit ovat julkisia ja niitä voivat hyödyntää mm. sijoitusyhtiöt, poliitikot, erilaiset järjestöt, tutkijat ja toimittajat. Vuonna 2021 yli 14 000 organisaatiota julkisti ympäristötietonsa CDP:n kautta. CDP pyytää yrityksiä vastaamaan vuosittain kyselyyn, jossa ne selostavat yksityiskohtaisesti vaikutuksista ilmastonmuutokseen, veteen ja metsiin, sekä strategioista, joilla niihin liittyviä riskejä vähennetään.
Natriumkloraatti
Valmistus
Natriumkloraattia voidaan valmistaa kuumasta natriumkloridiliuoksesta elektrolyysin avulla, jolloin katodin on oltava ruostumatonta terästä ja anodin grafiittia. Tällöin tapahtuva reaktio on seuraava:
Financial Times Global 500
Financial Times Global 500 on brittiläisen talouslehti Financial Timesin vuosittain päivittämä lista maailman 500 suurimmasta yrityksestä. Yritykset listataan niiden markkina-arvon mukaan.
Carbon Disclosure Project
CDP pisteyttää yritysten ja kaupunkien antamavat vastaukset ja määrittää pisteiden perusteella tason, jolla yritys tai kaupunki toimii suhteessa muihin raportoineisiin tahoihin. Kriteeristöä ja pisteytystä päivitetään ja kiristetään vuosittain. Vuonna 2020 parhaalle eli A-tasolle (Leadership) pääsi ilmaston osalta 200, veden osalta 118 ja metsien osalta 24 yritystä. Vain 14 yritystä saavutti A-tason kaikissa kolmessa ohjelmassa.
Natriumkloraatti
Valmistus
Natriumkloraatti hajoaa herkästi kuumennettaessa noin 250 asteeseen. Tällöin siitä lohkeaa happea ja jää jäljelle natriumkloridia.
Terveysvaikutukset
Natriumkloraatti ärsyttää elimistöä joutuessaan iholle, nenään tai silmiin. Aineen nieleminen tai hengittäminen voi aiheuttaa mm. pahoinvointia, ripulia, oksentelua ja syanoosia. Suuret natriumkloraattiannokset voivat aiheuttaa munuais-, maksavaurioita, kouristuksia ja kuoleman.
Carbon Disclosure Project
Vesi
CDP:n työ vesiturvallisuuden parissa motivoi yrityksiä paljastamaan ja vähentämään ympäristövaikutuksiaan. Vuonna 2020 CDP:n vesiraportoinnissa oli mukana 500 yritystä.
Metsä
Metsäohjelma tarjoaa yrityksille toimintakehyksen metsiin liittyvien riskien ja mahdollisuuksien mittaamiseen ja hallintaan, edistymisen läpinäkymiseen raportoimiseen ja sitoutumiseen. ennakoivaan toimintaan metsien ja ekosysteemien ennallistamiseksi. Vuonna 2020 CDP:n metsäraportoinnissa oli mukana 211 yritystä. CDP kerää tietoa neljästä maataloushyödykkeestä, jotka aiheuttavat suurimman osan maailmanlaajuisesta metsäkadosta. Näitä hyödykkeitä ovat puutavara, palmuöljy, karja ja soija. Vuonna 2019 CDP aloitti myös tiedon keräämisen kaivosalan biologisen monimuotoisuuden vaikutuksista, riskeistä ja mahdollisuuksista.
Arvoketju
Valtaosa yritysten ympäristövaikutuksista syntyy yritysten arvoketjussa. Tämän vuoksi CDP on aloittanut myös arvoketjuraportoinnin. CDP:n arvoketjuohjelman kautta yritykset voivat sitouttaa omia toimittajiaan ja muita yhteistyökumppaneita ympäristötyöhön. Yli 280 CDP:n jäsenyritystä on mukana ohjelmassa.
Kaupungit
Kaupunkiohjelma tarjoaa kaupungeille alustan, jolla ne voivat mitata, hallita ja paljastaa ympäristötietojaan. Yli 1000 kaupunkia mittaa ja julkistaa ympäristötietoja vuosittain CDP:n kautta.
Yesterday (elokuva)
Yesterday on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Danny Boyle ja käsikirjoittanut Richard Curtis. Elokuvan päänäyttelijänä on Himesh Patel. Hän esittää muusikkoa, joka onnettomuuden jälkeen huomaa olevansa ainoa henkilö, joka muistaa brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin. Hänestä tulee kuuluisa, sillä hän esittää The Beatlesin kappaleita kuin ne olisivat hänen omiaan. Lily James, Ed Sheeran ja Kate McKinnon näyttelevät myös elokuvassa.
Vastaanotto
Yesterday sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivustolla 63 prosenttia sen saamista 349 arvosteluista oli myönteisiä. Metacritic-sivustolla se sai 55 pistettä 100:sta perustuen 45 arvosteluun.
Francesco Pieri
Francesco Pieri (3. kesäkuuta 1902 Acquapendente – 15. toukokuuta 1961) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. huhtikuuta 1926 ja nimitettiin Orvieton hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Germa in Galatian titulaaripiispaksi 2. tammikuuta 1941. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raffaele Carlo Rossi, jota avustivat Luigi Traglia ja Giuseppe Pronti.
Pieristä tuli 6. joulukuuta 1941 Orvieton piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 58-vuotiaana virassa.
Babesioosi
Babesioosi eli naudan punatauti on Babesia-suvun itiöeläinten aiheuttama parasiittitauti. Sairaus on havaittu Suomessa yhdellä ihmisellä.
Babesioosin oireita ovat lisääntyvä huonovointisuus, väsymys ja ruokahaluttomuus. Myöhemmin voi ilmetä myös kuumetta, hikoilua ja päänsärkyä. Sairauteen kuuluu monesti myös anemia, sillä sen aiheuttaja tuhoaa veren punasoluja. Oireet kestävät muutamasta päivästä kuukausiin. Itämisaika on tyypillisesti yhdestä kahteentoista kuukautta. Sairaus saattaa myös pysyä oireettomana.
Babesioosi on maailmanlaajuisesti nouseva punkkien levittämä tauti, jonka esiintymistiheys ja maantieteellinen laajuus lisääntyvät. Se aiheuttaa merkittävän terveystaakan erityisesti niille, joiden immuunivaste on heikentynyt ja jotka saavat infektion verensiirron kautta. Babesioosikuolema tapahtuu jopa 20 prosentilla näistä ryhmistä. Diagnoosi vahvistetaan tunnistamalla tyypilliset intraerytrosyyttiset loiset ohuesta verinäytteestä tai Babesia-DNA:sta PCR:n avulla. Hoito koostuu atovakonista ja atsitromysiinistä tai klindamysiinistä ja kiniinistä sekä vaihtosiirrosta vaikeissa tapauksissa. Henkilökohtaiset ja yhteisölliset suojatoimenpiteet voivat rajoittaa tartuntataakkaa, mutta on tärkeää ymmärtää, että mikään näistä toimenpiteistä ei todennäköisesti estä Babesian jatkuvaa leviämistä ei-endeemisille alueille.
Yleensä babesioosi tarttuu loista kantavan punkin välityksellä.
Black Ceremony
Kokoonpano
+
Power Rangers Turbo
Power Rangers Turbo on yhdysvaltalainen 45-osainen lasten televisiosarja, joka oli samalla 5. Power Rangers -tuotantokausi. Sarja on suoraa jatkoa elokuvalle Power Rangers turbovaihteella sekä Power Rangersin aiemmille tuotantokausille. Turbo käytti japanilaisen 20. Super Sentai -sarjan Gekisou Sentai CarRangerin lavaste-, asu- ja kuvamateriaalia. Sarja esitettiin Yhdysvalloissa 19. huhtikuuta 1997 – 24. marraskuuta 1997.
Tällä tuotantokaudella kuten jo elokuvassa Power Rangers turbovaihteella sinisenä rangerina toimi lapsinäyttelijä. Lisäksi sarjan aikana suoritettiin näyttelijäkaartin vaihdoksia, kun kauden alussa rangereiden pitkäaikaiset opastajat Zordon ja Alpha 5 poistuivat sarjasta ja heidän paikkansa otti Dimitria ja Alpha 6. Hieman ennen kauden puoliväliä neljä pitkäaikaista rangeria korvattiin myös uusilla hahmoilla. Tällä tuotantokaudella ei ole varsinaista kuudetta rangeria, vaikka Phantom Ranger välillä sellaiseksi lasketaankin.
Zordit
Turbozordit olivat kokoaan muuttamaan pystyneitä autoja, jotka Turbo Rangerit saivat käyttöönsä samaan aikaan uusien voimiensa kanssa elokuvassa Power Rangers turbovaihteella. Robo Racer oli Blue Senturionin zord, jonka hän toi kotiplaneetaltaan mukanaan. Lisäksi Phantom Ranger toi Artillatronin ja Rescuezordit vieraillessaan Maassa.
Kristiansandin tykkimuseo
Kristiansandin tykkimuseo sijaitsee Møvikissä Kristiansandissa Norjassa. Sen ylläpitäjänä toimii Stiftelsen Kristiansand Kanonmuseum. Museossa on viimeinen jäljellä oleva kappale maailman toiseksi suurimmasta maalle asennetusta, 38 cm kaliiberisestarannikkotykistön kanuunasta mallia SK C/34 (jota käytettiin myös taistelulaivoissa Tirpitz ja Bismarck). Kyseinen patteristo tunnetaan myös sen saksankielisellä nimellä Batterie Vara.
Historia
thumb|Toisen maailmansodan aikainen saksalaisten rakentama [[kasematti.]] Norjan miehittämisen jälkeen toisessa maailmansodassa huhtikuussa 1940 saksalaiset alkoivat välittömästi suunnitella Skagerrakin salmen sulkemista liittoutuneiden laivastolta, osana Atlantin valli -puolustussuunnitelmaa. Hanke toteutettiin sijoittamalla neljästä 38 cm-kaliiperin tykistä koostunut rannikkotykistöpatteristo Møvikiin Kristiansandiin ja sen samanlainen sisarpatteristo Hanstholmiin Tanskaan, sillä Kristiansand ja Hanstholm olivat lähimmät salmen molemmilla puolilla olevat kaupungit. Suurten rannikkotykkien lisäksi Møvikiin asennettiin 16 pienempää tykkiä, lukuisia bunkkereita ja muita linnoitteita, parakkeja sekä 2,6 kilometriä rautateitä, joiden avulla ammuksia kuljetettiin varastoista tykeille.
thumb|SK C/34 -kanuunan ammuksia. Kanuunoista asennettiin ja koelaukaistiin kolme vuoden 1942 loppuun mennessä. Neljäs kanuuna (joka tunnettiin nimellä Kanuuna 1) ei koskaan valmistunut, koska muun muassa kanuunan putkea kuljettanut laiva Porto Alegre upotettiin Kattegatissa 22. helmikuuta 1945. Museon johtaja Arild Andersenin mukaan saksalaismiehistö laukaisi tykin ilman kuulosuojaimia. Sen kantama 500-kiloisella räjähteellä oli 55 kilometriä, lähes Skagerrakin puoliväliin saakka.
Saksalaiset nimesivät patteriston Batterie Varaksi erään taistelussa kuolleen saksalaisen insinöörikenraalin mukaan.
Patteristoa ei koskaan käytetty taistelutilanteessa, mutta harjoituslaukauksia suoritettiin sekä sodan aikana että sen jälkeen. Sodan jälkeen patteri oli osa Norjan rannikkopuolustusjärjestelmää vuosina 1946–1957. Muut kanuunat romutettiin, mutta Kanuuna 2 on säilynyt ja museoitu. Tykeillä ammuttiin viimeisen kerran vuonna 1952. Tykin aiheuttama paineaalto oli niin suuri, että lähistön saarien taloista oli avattava ovet ja ikkunat ennen laukaisua, jotta paineaalto ei rikkoisi niitä. Käytöstä poiston jälkeen patteristo oli ilman huoltoa 39 vuotta museon perustamiseen saakka vuonna 1991.
Kolmannen ihmisen argumentti
Kolmannen ihmisen argumentti on Platonin ideaoppia vastaan suunnattu filosofinen argumentti, jonka Platon esitti itse dialogissaan Parmenides, ja jota Aristoteles myöhemmin hyödynsi.
Argumentti
Platonin ideaoppi sitoutui seuraaviin periaatteisiin; tässä ”F” on mikä tahansa idea (ominaisuus tms.):
Kolmannen ihmisen argumentti osoittaa, että nämä periaatteet ovat keskenään ristiriitaisia, aina kun F:n idean toteuttaa useampi kuin yksi asia. Platon itse käytti argumentin esittämiseen suuruuden ideaa, Aristoteles puolestaan käytti esimerkkinä juuri ihmistä, mistä argumentti on saanut nimensä.
Seuraavassa käytetään esimerkkinä suuruuden ideaa; argumentti pätee kuitenkin mille tahansa idealle F:
Oletetaan aluksi, että on olemassa joukko suuria asioita, sanokaamme (A, B, C). Ykseys-moneudessa-periaatteen mukaisesti on olemassa suuruuden idea (sanokaamme, L1), johon osallistumalla A, B ja C ovat suuria. Itsestä-predikointi-periaatteen mukaisesti myös L1 on suuri.
Koska L1 on suuri, voimme lisätä sen joukkoon (A, B, C) ja muodostaa uuden joukon suuria asioita: (A, B, C, L1). Ykseys-moneudessa-periaatteen mukaisesti on olemassa suuruuden idea (sanokaamme, L2), johon osallistumalla A, B, C ja L1 ovat suuria. Tässä tapauksessa L1 on osallinen L2:sta, ja ei-osallinen-itsestään-periaatteen mukaisesti L1 ei ole identtinen L2:n kanssa. Näin on olemassa ainakin kaksi erillistä suuruuden ideaa, L1 ja L2. Tämä on ristiriidassa ainutkertaisuus-periaatteen kanssa, jonka mukaan on olemassa tasan yksi suuruuden idea.
Ongelma ei kuitenkaan lopu tähän. Itsestä-predikointi-periaatteen mukaisesti L2 on suuri, ja siksi L2 voidaan lisätä joukkoon (A, B, C, L1), jolloin syntyy uusi joukko suuria asioita: (A, B, C, L1, L2). Ykseys-moneudessa-periaatteen mukaisesti on olemassa suuruuden idea (sanokaamme, L3), johon osallistumalla A, B, C, L1 ja L2 ovat suuria. Tässä tapauksessa L1 ja L2 ovat kummatkin osallisia L3:sta, ja ei-osallinen-itsestä-periaatteen mukaisesti sen enempää L1 kuin L2:kaan ei ole identtinen L3:n kanssa. Näin on olemassa ainakin kolme suuruuden ideaa, L1, L2 ja L3.
On helppo nähdä, että tämän päättelyn toistaminen johtaa äärettömään regressioon; äärettömään hierarkiaan suuruuden ideoita, jossa jokainen idea on osallinen äärettömästä määrästä ideoita sen yläpuolella hierarkiassa. Platonin mukaan mikä tahansa mikä on osallinen moneudesta, on itse moneutta. Siksi jokainen idea ideoiden äärettömässä hierarkiassa on moneutta. Ristiriidattomuus- ja yksi/moni-periaatteiden mukaisesti seuraa, ettei mikään idea äärettömässä ideoiden hierarkiassa ole yksi. Tämä on ristiriidassa ykseys-periaatteen kanssa.
Tulkinta
Jotkut tutkijat, kuten Gregory Vlastos, ovat nähneet kolmannen ihmisen argumentin osoituksena Platonin ”aidosta hämmennyksestä” ideaopin suhteen. Jotkut toiset tutkijat ovat katsoneet, että Platon on pyrkinyt siihen, että joku edellä esitetyistä periaatteista, joka saa aikaan äärettömän regression, hylättäisiin (joko ykseys-moneudessa-, itsestä-predikointi- tai ei-osallinen-itsestä-periaate). Ristiriidat voidaan kuitenkin välttää myös hylkäämällä ykseys tai ristiriidattomuus-periaatteet (ja samalla hyväksymällä ykseys-moneudessa-, itsestä-predikointi- ja ei-osallinen-itsestä-periaatteet). Joidenkin mielestä argumentti on mitätön, mikäli täydelliset ideat ovat olemassa ihmisen käsityskyvyn ulkopuolella, niin kuin Platon alun perin sanoi.
Stine Bosse
pienoiskuva|Stine Bosse vuonna 2019. Stine Bosse (s. 1960) on pohjoismaisen vakuutuskonserni TrygVesta A/S:n pääjohtaja. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti. Bosse on muun muassa Nordean hallituksen jäsen sekä hallituksen puheenjohtaja Tanskan vakuutusyhdistyksessä ja kehitysmaiden lasten hyvinvointia edistävässä sponsorointijärjestössä BØRNEfondenissa. 2000-luvulla Bosse oli jäsenenä hyvinvointitoimikunnassa, jonka Tanskan hallitus asetti pohtimaan hyvinvointiyhteiskunnan tulevaisuutta.
Pertti Pesonen
Pertti Pesonen (22. huhtikuuta 1930 Tampere – 29. tammikuuta 2005 Kangasala) oli suomalainen valtio-opin professori, vaaliasiantuntija ja Aamulehden päätoimittaja.
Pesonen toimi Tampereen yliopiston valtio-opin professorina 1966–1971 ja Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professorina 1972–1979. Tämän jälkeen hän oli tamperelaisen Aamulehden vastaavana päätoimittajana vuoteen 1990 saakka.
Pesonen julkaisi useita äänestyskäyttäytymistä ja vaaleja koskevia tutkimuksia. Hän toimi myös Yleisradion vaaliohjelmien asiantuntijana.
Bésame Mucho
Bésame Mucho on alkujaan espanjankielinen laulu vuodelta 1940, jonka on tehnyt meksikolainen lauluntekijä Consuelo Velázquez. Laulun levytti ensimmäisenä Emilio Tuero, mutta Lucho Gatican version myötä se tuli laajemmin tunnetuksi.
Bésame Mucho on yksi maailman eniten levytetyistä kappaleista. Esimerkiksi The Beatles versioi sitä useaan otteeseen sekä konserteissa että studiossa. Pedro Infante esitti laulun englanniksi elokuvassa A Toda Maquina vuodelta 1951; sittemmin kappale on sisältynyt lukuisten elokuvien soundtrackiin. Suomenkieliset sanat lauluun on tehnyt Kari Tuomisaari. Sitä aikaisemman suomenkielisen levytyksen sanoittaja on tuntematon.
Maailmankisat 1961
Toiset Maailmankisat järjestettiin vuonna 1961 Helsingissä 5.–6. heinäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät ja päätukijana oli alkuvaiheessa Apu-lehti. Kilpailut järjestettiin miehille. Toisten kisojen ensimmäisenä kilpailupäivänä oli 23 942 maksanutta katselijaa, ja kahtena kilpailupäivänä oli kaikkiaan 46 000 katselijaa.
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai amerikkalainen Jay Silvester, joka teki stadionennätykset niin kuulantyönnössä kuin kiekonheitossa. Hän sai itselleen palkinnosta 30 cm:n suuruisen pienoisveistoksen näköiskappaleen.
Hieron
Hieron ( tai ) voi viitata seuraaviin:
Lapakaktukset
Lapakaktukset (Lepismium) on 15-lajinen, päällyskasveja sisältävä, eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi juontuu kreikankielen sanasta lepis 'suomu', mikä viittaa pieniin areolien tukisuomuihin.
Tuntomerkit
Kasvit ovat epifyyttejä tai litofyyttejä (kalliokivillä kasvavia), pensasmaisia, suikertavia tai riippuvia kaktuksia, joiden uudet haarat kasvavat varren keskiosasta (mesotoninen haarautuminen). Varret ovat tavallisesti nivelikkäät, liereät, uurteiset sekä siipipalteiset, kulmikkaat tai litteät, piikikkäät tai piikittömät. Lehdet ovat surkastuneet suomuiksi. Kukat sijaitsevat varren sivulla ja ovat pieniä, ratasmaisia, kellomaisia tai hieman putkimaisia. Kukkapohjuksessa on usein nystyjä ja tavallisesti piikkejä. Hedelmä on marjamainen, kirkkaanvärinen tai läpikuultava, toisinaan piikkinen, ja sisältää ruskeita tai mustia siemeniä, jotka ovat pitkänomaisia tai soikeita.
Levinneisyys
Suku kasvaa enimmäkseen Itä-Boliviassa, mutta kokonaisalue ulottuu Brasilian ja Argentiinan puolelle.
Lajit
Lapakaktukset kuuluvat selvästi tribukseen Rhipsalideae, mutta sen rajoista on tutkijoilla erimielisyyttä. Erimaalaisista tutkijoista koostuva kaktussystematiikan ryhmä (International Cactaceae Systematics Group) on esittänyt seuraavan 15 lajin kuuluvan tähän sukuun:
Olavi Pälli
Olavi ”Olli” Pälli (4. elokuuta 1939 Ylivieska – 5. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija ja -pedagogi. Hän toimi muun muassa Radion sinfoniaorkesterissa, Oulun ja Jyväskylän kaupunginorkesterin konserttimestarina sekä Oulun musiikkiopiston opettajana ja vararehtorina. Hän oli myös yksi Finlandia-kvartetin perustajajäsenistä ja kvartetin ykkösviulun soittaja vuosina 1969–1976.
Olavi Pälli opiskeli viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa ja Ranskassa. Valmistuttuaan vuonna 1961 hän sai 1. viulistin vakanssin Radion sinfoniaorkesterista, mutta otti pian virkavapautta vuoteen 1970 asti. Sillä välin hän soitti Oulun kaupunginorkesterin ensimmäisenä konserttimestarina vuosina 1963–1964 ja toisena konserttimestarina 1967–1968. Hän hoiti konserttimestarin tehtävää myös Jyväskylässä. Vuonna 1970 hän palasi RSO:hon vuorottelevaksi toiseksi konserttimestariksi, kunnes jäi sairauseläkkeelle 1983.
1960-luvun alussa Pälli toimi Oulun kaupungin musiikkiopiston vararehtorina ja myöhemminkin viulunsoiton opettajana.
Olavi Pälli oli vuodesta 1959 naimisissa oopperalaulaja Aune Rättyä-Pällin (1936–1980) kanssa. Olavi Pällin isä oli taidemaalari Simo Pälli.
Dobryninskajan metroasema (Koltsevaja)
Dobryninskaja on Moskovan metron Koltsevaja-linjan asema. Se sijaitsee asemien Oktjabrskaja ja Paveletskaja välissä. Se avattiin 1. tammikuuta 1950.
Katolinen kirkko Albaniassa
Katolinen kirkko Albaniassa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä
Katolinen kirkko Albaniassa on jakautunut viiteen hiippakuntaan, joista kaksi on arkkihiippakuntia, sekä Eteläisen Albanian apostoliseen administraatioon, joka on osa Albanian kreikkalaiskatolista kirkkoa.
Vuoden 2011 väestönlaskun mukaan katolisia oli 10,04% Albanian väestöstä. Vahvinta kirkon kannatus oli Lezhën alueella, missä siihen kuului 72,38% väestöstä, ja Shkodërin alueella, missä osuus oli 47,19%. Katolisin paikkakunta oli Shkodërissä sijaitseva Shllak, missä katolisten osuus oli 99,11%.
Classical Quarterly
The Classical Quarterly on antiikintutkimukseen keskittynyt tiedejulkaisu, jota julkaisee Cambridge University Press. Sitä on julkaistu vuodesta 1907 lähtien.
The Classical Quarterly julkaisee tieteellisiä artikkeleita ennen kaikkea historian, kirjallisuuden, kielitieteen ja filosofian aloilta. Julkaisu ilmestyy kahdesti vuodessa, touko- ja joulukuussa. Vuosikerrat 1–44 ilmestyivät vuosina 1907–1950, ja New Series -sarja alkaen vuosikerrasta 1 on ilmestynyt vuodesta 1951 alkaen.
Peloista pahin
Peloista pahin (engl. The Sum of All Fears) on vuonna 2002 kuvattu toimintaelokuva/poliittinen trilleri, joka perustuu Tom Clancyn samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Ben Affleck, Morgan Freeman, James Cromwell, Ciarán Hinds, Liev Schreiber, Bridget Moynahan ja Michael Byrne. Elokuvan on ohjannut Phil Alden Robinson. Elokuva oli taloudellinen menestys.
Enticing
Enticing on saksalaisen death metal -yhtye Retaliationin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Rising Nemesis Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Heiko Heckner ja Julian Welsch.
Irjala (Valkeakoski)
Irjala on Valkeakosken 20. kaupunginosa kaupungin keskustaajaman kaakkoispäässä. Alue on rakennettu Raikkaan ja Sassin asuinalueiden taakse 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Asutus koostuu omakoti- ja rivitaloista. Alue on luonnonläheinen.
Seppo Nummi
Seppo Antero Yrjönpoika Nummi (30. toukokuuta 1932 Oulu – 1. elokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen kriitikko, säveltäjä ja kulttuurivaikuttaja. Hänet muistetaan etenkin Jyväskylän Kesän liikkeellepanijana ja toiminnanjohtajana, Helsingin juhlaviikkojen johtajana sekä musiikkikirjastoaatteen puolestapuhujana.
Elämäkerta
Sävellystuotantoa paremmin Nummi muistetaan musiikkikriitikkona ja musiikkitoimittajana. Teksteissään hän käsitteli erityisesti liedejä, oopperaa ja Yrjö Kilpisen tuotantoa. Myös kulttuuripolitiikkaan hän otti usein kantaa. Vakituisesti hän toimi Uuden Suomen musiikkitoimittajana (1956–1959). Hän kirjoitti moniin muihinkin lehtiin, kuten Kauppalehteen (1959–1970), Kuvaan, Rondoon ja Itä-Savoon.
Nummi toimi Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana vuodet 1969–1977. Saatuaan toisen sydäninfarktin vuonna 1977 hän jäi sairauseläkkeelle ja muutti Roomaan. Hän suunnitteli oopperaa aiheesta Pikku prinssi, ja häneltä odotettiin Yrjö Kilpisen elämäkertaa, mutta kolmas sydäninfarkti vuonna 1981 katkaisi hänen uransa.
Muotoilija Yki Nummi ja runoilija Lassi Nummi olivat Seppo Nummen veljiä. Nummi avioitui vuonna 1958 Auli Kerttuli Uuraston kanssa, ja avioliitosta syntyi kaksi lasta. Nummi oli avoimesti biseksuaali.
The Ratchet & Clank Trilogy
The Ratchet & Clank Trilogy (Pohjois-Amerikassa Ratchet & Clank Collection ja Japanissa Ratchet & Clank 1+2+3) on teräväpiirrolla remasteroitu Ratchet & Clank -pelisarjan ensimmäinen kokoelmapeli. Kokoelma sisältää kolme alun perin PlayStation 2:lle julkaistua peliä, Ratchet & Clankin, Ratchet & Clank 2:n ja Ratchet & Clank 3:n 1080p-kuvanlaadulla, ja ne sisältävät 720p:n stereoskooppisen 3D-tuen. Peli sisältää mahdollisuuden myös moninpelin pelaamiselle Ratchet & Clank 3:ssa PlayStation Networkin kautta.
Alun perin Amazon Francen 2. maaliskuuta 2012 vuodattamana pelin olemassaolon vahvistivat Insomniac Games ja Sony Computer Entertainment 15. maaliskuuta 2012. Pelin kehitti Insomniac Games yhdessä Idol Mindsin kanssa. Pohjois-Amerikassa God of War Sagan sekä inFamous Collectionin rinnalla se on ensimmäinen peli Sonyn uudessa PlayStation Collections -luokassa.
Lähteet
Ratchet & Clank (סדרת משחקים)
3. kaupunginosa (Valkeakoski)
Yrjölä
Yrjölän asuinalue on rakennettu pääosin 1950-luvulla ns. rintamamiestaloista niin ikään tehdastyöväkeä varten. Yrjölässä on tämän lisäksi pienkerrostalo ja 1980-luvulla rakennettu rivitalokokonaisuus. Yrjölä on alueena rauhallista. Yrjölää halkovat sen kaksi pääkatua, Yrjölänkatu ja Maijanniitynkatu-Haapasaarenkatu sivukatuineen. Virkistysalueet ja palvelut ovat kuitenkin kävelymatkan päässä.
Colin Falkland Gray
Colin Falkland Gray (9. marraskuuta 1914 – 1. elokuuta 1995) oli uusiseelantilainen Kuninkaallisten ilmavoimien hävittäjälentäjä toisessa maailmansodassa. Colin Gray syntyi Christchurchissa. Aluksi Colin kohtasi terveyteen liittyviä ongelmia vuonna 1937, jotka rajoittivat hänen kuntoisuuttaan sotilastehtäviin.
Colin Gray oli sai ainakin 27 ilmavoittoa. Gray lensi Supermarine Spitfiren eri kehitysmuunnoksilla ja osallistui sotatoimiin Dunkirkin taistelusta alkaen. Eversti Gray oli RAF:n palveluksessa vuosina 1938–1961. Gray jäi eläkkeelle vuonna 1979 tehtävistään Unilever-yhtymän palveluksesta. Hän kuoli 80-vuotiaana Uudessa-Seelannissa.
Sotilaallisina tunnustuspalkintoina Gray saavutti DSO:n ja DFC:n kahdella ansiosoljella sekä War Medalin.
Ryynikeltajäkälä
Ryynikeltajäkälä (Xanthoria sorediata) on keltajäkälien sukuun kuuluva laji. Se muodostaa ruusukkeita, jotka voivat olla yhteenkasvaneita. Liuskat ovat muodoltaan litteitä tai kuperia sekä mutkittelevia. Sekovarressa on tappimaisia tai pallomaisia ulokkeita. Ryynikeltajäkälää tavataan Euraasian mantereella ja Pohjois-Amerikassa. Sitä esiintyy kalkkikivikallioilla ja pahtamuodostelmilla.
HMS Archer (D78)
HMS Archer (viirinumero D78, alun perin BAVG-1) oli Yhdysvalloissa rakennettu Long Island -luokan saattuetukialus, joka lainattiin Britannian kuninkaallinen laivastolle vuokraus- ja lainaussopimuksen nojalla toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Maritime Commission tilasi aluksen Chesteristä Sun Shipbuilding and Drydock Corporationilta, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1939 nimellä Mormacland. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 17. marraskuuta. Alukseen rakennettiin etrin puinen lentokansi sekä pieni komentosilta lentokannen vasempaan reunaan. Lentokonehallit oli sijoitettu lentokannen takaosan alle ja niiden korkeus oli etriä. Alukseen sijoitetun hissin koko oli 38 jalkaa kertaa 34 jalkaa ja se kykeni nostamaan 6 tonnia. Aluksen katapultti antoi 3,5 tonnin lentokoneelle 60,8 solmun lähtönopeuden. Alus kykeni kuljettamaan 16 lentokonetta.
Aluksen propulsiojärjestelmä oli monimutkainen sisältäen neljä yksinkertaisesti toisiinsa kytkettyä moottoria. Alus kärsi propulsio-ongelmista koko palveluksensa ajan ja johti lopulta varhaiseen palveluksesta poistamiseen.
Palvelus
Propulsiojärjestelmän ongelmat siirsivät aluksen palvelukseen oton toukokuuhun 1943, mutta vain kahden tehtävän jälkeen ilmenneiden ongelmien takia se poistettiin palveluksesta. Alusta käytettiin varastona ja majoitusaluksena, kunnes se palautettiin muutostöiden jälkeen palvelukseen lentokoneiden kuljetusaluksena 3. elokuuta 1944 nimellä HMS Empire Lagan.
Alus palautettiin Yhdysvaltain laivastolle 8. tammikuuta 1946 ja myöhemmin samana vuonna se myytiin Ruotsiin kauppalaivaksi nimellä Anna Saelen. Sittemmin 1955 alus siirtyi Kreikkaan nimellä Tasmania ja edelleen vuonna 1961 Taiwaniin nimellä Union Reliance. Alus romutettiin New Orleansissa maaliskuussa 1962.
Nail-patella-syndrooma
Nail-patella (NPS) on harvinainen vallitsevasti periytyvä autosominen oireyhtymä. Se johtuu virheestä ihmisen 9. kromosomissa (9q34) sijaitsevassa proteiinissa LMX1B. Oireyhtymän esiintymistiheys on noin 1/50 000. Nail-patella-oireyhtymä tunnetaan myös nimillä Turner Kieser -syndrooma, Fongin tauti, Hereditary Onycho Osteo Dysplasia (HOOD) ja Iliac Horn -syndrooma.
Oireet
Nimensä mukaisesti nail-patellan oireisiin kuuluvat heikosti kehittyneet kynnet ja polvilumpiot. Peukalonkynnet ovat yleensä epämuodostuneet tai puuttuvat kokonaan. Myös muut kynnet voivat olla normaalia hauraampia. Polvilumpiot ovat normaalisti pienet tai puuttuvat kokonaan. Muita yleisiä oireita ovat kyynärpään epämuodostumat ja ongelmat lantion luustossa. 30–50 prosentilla potilaista esiintyy munuaisten vajaatoimintaa, joka ilmenee usein aluksi proteiinina virtsassa. 3–5 prosentilla nail-patellaa sairastavista esiintyy mahdollisesti munuaissiirron vaativa nefropatia. Nail-patellaa sairastavat eivät usein pysty ojentamaan käsivarsiaan täysin suoriksi. Myös ranteen pyörimisakseli voi olla rajoittunut. Polvissa voi olla ylitaittoa. Nail-patella-oireyhtymään liitetään myös normaalia suurempi alttius glaukoomaan eli silmänpainetautiin ja skolioosiin.
Yksittäisten nail-patella-ihmisten oireet vaihtelevat suuresti. Joillakin NPS saattaa ilmetä lähes oireettomasti, kun taas toinen voi kärsiä vakavista oireista.
Hoito
Geenivirheestä johtuva nail-patella-oireyhtymä on parantumaton. Joitakin oireita voidaan kuitenkin hoitaa. Säännöllistä silmälääkärissä käyntiä suositellaan, koska glaukooman aiheuttama näön menetys voidaan estää vain riittävän aikaisella hoidolla. Munuaisten toiminnan seuranta on elintärkeää. Luuston aiheuttamia ongelmia voidaan lieventää hyvällä lihaskunnolla.
Heikki Paasonen (juontaja)
Heikki Valtteri Paasonen (s. 27. helmikuuta 1983 ) on suomalainen juontaja, näyttelijä ja muusikko. Hän on juontanut useita televisio-ohjelmia, kuten Idolsia, Putousta ja Voice of Finlandia.
Ura
Paasonen aloitti tv-uransa 17-vuotiaana Ylen nuortenohjelmissa. Paasonen juonsi 2000-luvun alussa Ylellä nuorten Sohva-, Summeri- ja Tiikeri-ohjelmia. Hän esiintyi vuonna 2001 Summerissa näytetyissä hupipätkissä.
Paasonen juonsi Idols-ohjelman kuusi tuotantokautta vuosina 2003–2013. Hän on myös juontanut Top 40 -musiikkiohjelmaa Ylellä sekä KPS-viihdeohjelmaa The Voice -musiikkikanavalla yhdessä Kristiina Komulaisen ja Johannes Saukon kanssa.
Paasonen toimi Jaana Pelkosen kanssa Eurovision laulukilpailujen kommentaattorina Ylen televisiolähetyksissä. Hän ei kuitenkaan päässyt juontamaan Suomessa järjestettyä vuoden 2007 laulukilpailua heikon kielitaitonsa vuoksi, ja Pelkosen pariksi valittiin Mikko Leppilampi.
Vuosina 2007–2009 Paasonen juonsi MTV3:n Huuma-viihdeohjelmaa Lorenz Backmanin ja Niina Heralan kanssa. Paasonen juonsi Suomen X Factoria vuonna 2010 ja MTV3:n ohjelmaa Itämeri kesäkuussa 2012. Syksyllä 2012 Paasonen sai yhdessä Mikko Leppilammen kanssa oman talk show -ohjelman Heikki & Mikko Show.
Syksyllä 2014 Paasonen esiintyi Putous-viihdeohjelman kuudennella kaudella juontajana ja myös sketseissä. Hän juonsi Putousta myös ohjelman seitsemännellä kaudella syksyllä 2015. Paasosen kokonaan oma viihdeohjelma Heikki Paasonen Show, jossa esiintyvät myös Pirjo Heikkilä, Kari Hietalahti sekä Paasosen oma äiti, alkoi Nelosella alkuvuodesta 2017. Paasonen juonsi Gladiaattorit-sarjaa vuonna 2017.
Paasonen on näytellyt elokuvissa Menolippu Mombasaan (2002) ja Veijarit (2010) sekä ääninäytellyt Up – kohti korkeuksia (2009) -animaatioelokuvan suomenkielisessä dubbauksessa Dogia. Paasonen näytteli Ari Eskolaa televisiosarjassa Roba vuosina 2015–2016.
Paasonen on soittanut rumpuja Soma-yhtyeessä ja Alavala-yhtyeessä. Hän teki musiikin Mika Kurvisen lyhytelokuvaan Two Ways (2011).
Yksityiselämä
Paasonen asuu Helsingissä avoliitossa Miss Helsinki -kisaan osallistuneen Marita Alatalon kanssa. He kihlautuivat toukokuussa 2021 ja saivat esikoistyttären kuukautta myöhemmin. Pari on ilmoittanut aviotuvansa syksyllä 2023.
Jaakko Honkanen (koripalloilija)
Jaakko Honkanen on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Honkanen pelasi Suomen pääsarjassa yhteensä yhdeksän kautta, joista kahdeksan Pyrinnössä ja viimeisen Tapiolan Hongassa. Hän saavutti Pyrinnössä SM-hopeaa kaudella 1958.
Simba
Simba on fiktiivinen leijona Walt Disneyn elokuvassa Leijonakuningas. Sana ”simba” on swahilin kieltä ja tarkoittaa leijonaa.
Simba on kuningas Mufasan ja kuningatar Sarabin poika, josta on tarkoitus tulla kuningas isänsä jälkeen.
Leijonakuningas
Ensimmäisessä elokuvassa Simbasta piti tulla Jylhämaan kuningas isänsä Mufasan jälkeen. Mufasa kuitenkin kuoli, kun hänen veljensä Scar toi Simban gnuiden lauman alueelle ja tämän apurit hyeenat säikäyttivät lauman. Mufasa sai pelastettua Simban mutta kuoli, kun Scar pudotti hänet lauman alle.
Scar sanoi Simballe, että oli tämän syy, että Mufasa kuoli ja kehotti Simbaa jättämään Jylhämaan. Simba pakeni, mutta Scar käski hyeenat tappamaan Simban jossa nämä kuitenkin epäonnistuivat ja Simba pääsi pakoon.
Simba oli kuolemassa erämaassa mutta mangusti Timon ja pahkasika Pumba pelastivat hänet ja toivat kotiinsa. Simba oleskeli täällä jonkun aikaa kunnes hänen ystävänsä Nala tuli sattumalta paikalle ja pyysi Simbaa palamaan Jylhämaahan ja ottamaan vallan Jylhämaan kuninkaaksi julistautuneelta Scarilta.
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys
Leijonakuninkaan jatko-osassa Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys Simballa ja hänen vaimollaan Nalalla on tytär, Kiara. Simba yrittää pitää tyttärensä turvassa, mutta Kiara on seikkailunhaluinen ja rikkoo isänsä asettamia sääntöjä menemällä Jylhämaan rajojen ulkopuolelle ja kohtaa siellä pennun, Kovun, joka kuuluu karkotettujen leijonien (ulkolaisten) laumaan. Kovun äiti Zira kantaa kaunaa Simballe Scarin kuolemasta.
Vuoden 2019 elokuva
Vuonna 2019 ilmestyneessä elokuvassa, joka on toteutettu samanlaisella VR-tekniikalla kuin vuoden 2016 Viidakkokirja-elokuva, Simban ääninäyttelijänä toimii Donald Glover.
Taganskajan metroasema (Koltsevaja)
Taganskaja on Moskovan metron Koltsevaja-linjan asema. Se sijaitsee asemien Paveletskaja ja Kurskaja välissä. Se avattiin 1. tammikuuta 1950.
Too Sophisticated
Too Sophisticated on seinäjokelainen 1990-luvun alkupuolella perustettu glam-, hard- ja street rock -yhtye. Sen perustivat Raise, Juffe ja Mike DeLight. Aluksi Mike soitti bassoa, mutta pian basson varteen tuli Viki Rock ja Mike siirtyi soittamaan kitaraa Raisen kanssa. Juffe soitti rumpuja. Sopivien soittajien löytymisen jälkeen yhtye yritti löytää kokoonpanoon laulajaa. Usean kokelaan jälkeen yhtyeen laulajaksi löytyi Sativa Sunrise ja Too Sophisticatedin kokoonpano oli valmis. 90-luvun puolivälissä Juffea tuurasi hetken aikaa rummuissa Kossu ja Juffen erottua bändistä 2016, rumpuihin tuli jälleen Kossu. Kossu erosi bändistä 2018 ja rumpuihin tuli 2019 Remmu.
V. J. Sukselainen
Vieno Johannes (Jussi, V. J.) Sukselainen, (vuoteen 1928 Saari, 12. lokakuuta 1906 Paimio – 6. huhtikuuta 1995 Espoo) oli suomalainen Maalaisliittoa edustanut poliitikko, joka toimi muun muassa Suomen pääministerinä vuosina 1957 ja 1959–1961 sekä valtiovarainministerinä, sisäministerinä ja ulkoministerinä 1950–1960-luvuilla. Sukselainen oli myös Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja 1954–1971.
Opiskeluaika
Sukselainen valmistui ylioppilaaksi Turun Reaalilyseosta vuonna 1927 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1931. Ylioppilaaksi tultuaan Sukselainen suoritti asevelvollisuutensa ja yleni reservin vänrikiksi.
Sukselainen oli koulutukseltaan sosiologi. Hän valmistui 1939 filosofian lisensiaatiksi tehtyään tutkielman osuustoiminnasta otsikolla Hankintaosuuskunta yritysmuotona. Opiskeluaikanaan hän kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan, jonka puheenjohtajana hän toimi muutaman kuukauden ajan vuonna 1932, kunnes erosi seurasta yhdessä Urho Kekkosen, Martti Haavion, Reino Kuuskosken, Kustaa Vilkunan, Heikki Hosian, Lauri Hakulisen, Veikko Heiskasen ja muiden poliittiseen keskustaan suuntautuneiden jäsenten kanssa, kun AKS:n enemmistö ei 27. huhtikuuta 1932 pidetyssä kokouksessa suostunut tuomitsemaan Mäntsälän kapinaa.
Talvisotaan Sukselainen osallistui Taipaleen lohkolla ja jatkosotaan Aunuksessa, kunnes hänet syksyllä 1941 määrättiin pääministeri Jukka Rangellin sihteeriksi. Sukselainen toimi pääministerin sihteerinä vuoteen 1945 saakka esimiehinään Rangellin jälkeen Edwin Linkomies, Antti Hackzell, Urho Castrén ja J. K. Paasikivi.
Työura
Pitkän uransa aikana Sukselainen toimi Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustajana (1948–1970 ja 1972–1979), Maalaisliiton puheenjohtajana (1945–1964), valtiovarainministerinä (1950–1951), sisäasiainministerinä (1951–1953), Kansaneläkelaitoksen pääjohtajana (1954–1971), eduskunnan puhemiehenä (1956–1957, 1958–1959, 1968–1970, 1972–1976), pääministerinä (vuosina 1957 ja 1959–1961) sekä Tampereen yliopiston kanslerina (1969–1978). Sukselainen putosi eduskunnasta vuoden 1970 vaaleissa, mutta palasi takaisin eduskuntaan vuoden 1972 vaaleissa. Hän ei asettunut ehdokkaaksi enää vuoden 1979 vaaleissa.
Puoluejohtaja
Sukselainen poikkesi perusmaalaisliittolaisesta varsinkin tullessaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi 1945. Silloinen oikeusministeri ja poliitikkona jo varsin kiistelty Urho Kekkonen ajoi voimakkaasti Sukselaista uudeksi puheenjohtajaksi Viljami Kalliokosken tilalle. Hän ei ollut maanviljelijä vaan "lukeneistoa" – puolueensa ensimmäinen yliopistopiireistä valittu puheenjohtaja – ja edeltäjiinsä verrattuna nuori, 38-vuotias. 1950-luvun alussa Sukselainen kuitenkin osti pienehkön maatilan Kiskosta Salon lähistöltä ja hoiti sitä koko poliittisen uransa ajan.
Jo ennen tuloaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi Sukselainen vakuuttui siitä, että puolueen organisaatio oli perusteellisesti remontoitava. Hän uudisti puoluehallintoa ja pyrki saamaan naisia ja nuoria mukaan puolueen toimintaan. Sukselaisen työn tulokset näkyivät jo vuoden 1948 eduskuntavaaleissa, joissa Maalaisliiton eduskuntaryhmästä tuli 56 kansanedustajalla eduskunnan suurin. Myös Sukselainen itse nousi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä kansanedustajaksi hyvin suuressa määrin puoluesihteeri Arvo Korsimon tuella. Tästä huolimatta Sukselaisen ja Korsimon välit eivät koskaan muodostuneet luottamuksellisiksi. Sukselaisen puheenjohtajakaudella Maalaisliiton jäsenmäärä nousi vajaasta 30 000:sta liki kymmenkertaiseksi. Johannes Virolaisen mielestä nimenomaan Sukselainen, eikä niinkään Korsimo, oli Maalaisliiton järjestökoneiston varsinainen rakentaja.
Sukselaisen tultua syksyllä 1954 nimitetyksi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi hänen työmääränsä tässä laitoksessa lisääntyi jatkuvasti ja siinä määrin, ettei häneltä enää riittänyt aikaa puoluejohtajan tehtävien täysipainoiseen hoitamiseen. Näin Maalaisliiton johtaminen jäi yhä enemmän varapuheenjohtaja Johannes Virolaisen harteille. Virolainen ryhtyi puuhaamaan myös puolueen nimen vaihdosta, mitä Sukselainen asettui vastustamaan.
Pääministeri
Johannes Virolaisen mukaan Kekkosen ja Sukselaisen välisessä yhteistyössä Sukselainen oli lojaali Kekkoselle, mutta hän ei ollut mikään intomielinen Kekkosen ihailija, vaan heidän suhteensa olivat viileän asialliset. Luonteeltaan miehet olivat lähes toistensa vastakohdat: siinä missä Kekkonen oli erittäin aktiivinen, räiskyvä ja herkästi toisia arvosteleva, Sukselainen oli pidättyväinen eikä millään tavoin pyrkinyt tuomaan itseään esille. Kun Fagerholmin hallitus oli keväällä 1957 kaatunut sosialidemokraattien sisäisiin kiistoihin, Kekkonen antoi Sukselaiselle tehtäväksi muodostaa Maalaisliiton johtama vähemmistöhallitus. Hallituksen kokoonpano vaihteli sen toimikauden aikana niin paljon, että julkisuudessa puhuttiin hallituksen eri "painoksista". Kekkosen vaatimuksesta Sukselaisen oli otettava hallitukseensa loppukesällä 1957 mukaan sosialidemokraattien opposition edustajina niin kutsutut "ottopoikaministerit", mikä herätti SDP:ssa suurta kiukkua.
Fagerholmin kolmannen hallituksen toimikausi päättyi niin kutsuttuihin yöpakkasiin. Presidentti Urho Kekkonen olisi halunnut uudeksi pääministeriksi Kauno Kleemolan, mutta Maalaisliiton eduskuntaryhmä asettui niin voimakkaasti kannattamaan Sukselaista, että Kekkosen oli annettava uuden hallituksen muodostaminen Sukselaiselle. Tosiasiassa Sukselaisen käteen lyötiin Tamminiemessä laadittu ministerilista, jossa oli mukana Kekkosen luottomies Arvo Korsimo. Kapeasta pohjastaan huolimatta Sukselaisen hallitus osoittautui erittäin sitkeähenkiseksi. Se istui tammikuusta 1959 kesään 1961 saakka ja nousi hallitusten ikätilaston kolmannelle sijalle. Ulkoministeri Ralf Törngrenin kuoltua toukokuussa 1961 Sukselainen hoiti kuukauden ajan myös ulkoministerin tehtäviä, kunnes Ahti Karjalainen tuli tälle paikalle aloittaen samalla pitkän ulkopoliittisen uransa. Suurin ulkopoliittinen kysymys Sukselaisen toisen hallituksen toimikaudella oli Suomen liitännäisjäsenyys Euroopan vapaakauppajärjestössä (EFTA), joka toteutui sitkeiden neuvottelujen jälkeen heinäkuun alussa 1961.
Joseph Joffre
thumb|Joseph Joffre Joseph Jacques Césaire Joffre (12. tammikuuta 1852 Rivesaltes, Pyrénées-Orientales – 3. tammikuuta 1931 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, myöhemmin Ranskan marsalkka, joka toimi ensimmäisessä maailmansodassa länsirintaman ranskalaisjoukkojen ylipäällikkönä vuosina 1914–1916. Hän sai mainetta Marnen torjuntavoitosta syksyllä 1914, mutta joutui jättämään ylipäällikkyyden kaksi vuotta myöhemmin epäonnistuttuaan läpimurron aikaansaamisessa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Joffren isä oli varakas viininviljelijä. Joffre kävi aluksi lyseota kotiseudullaan Perpignanissa, mistä hänet lähetettiin Pariisin lycée Charlemagneen. Hän suoritti hyvät arvosanat matematiikasta, ja aloitti vuonna 1869 opinnot sotilasinsinöörikoulu École Polytechniquessa. Hänet otettiin Ranskan–Saksan sodan aikana vuonna 1870 aliluutnanttina armeijan insinöörijoukkoihin, ja hän osallistui piiritetyn Pariisin puolustukseen 1870–1871. Tämän jälkeen hän palasi suorittamaan sotilaskoulutuksensa loppuun ja valmistui insinööriupseeriksi vuonna 1872. Joffre palveli aluksi linnoitustöissä Juravuorilla ja sitten Pariisissa, ja sai 24-vuotiaana kapteenin arvon. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua hän pyysi siirtoa kaukaiseen Indokiinaan. Ranskan–Kiinan sodan aikana hän osallistui 1885 maihinnousuun Formosalle ja puolustustaisteluihin siellä. Vuosina 1886–1889 hän oli insinöörijoukkojen päällikkönä Hanoissa.
Indokiinan jälkeen Joffre lähetettiin vuonna 1892 johtamaan rautatienrakennusta Senegaliin, ja hän palveli seuraavat kaksi vuotta Afrikassa. Hän valtasi Timbuktun Ranskalle 12. helmikuuta 1894, ja sai samana vuonna ylennyksen everstiluutnantiksi. Vuonna 1897 hänet lähetettiin Madagaskarille, jossa hän johti Diégo-Suarezin sotasataman rakennustöitä ja puolustusta, mistä hyvästä hänet ylennettiin everstiksi. Palattuaan Ranskaan Joffre sai 1901 prikaatikenraalin arvon ja 1903 nimityksen sotaministeriön insinööriosaston päälliköksi. Vuonna 1905 hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi ja nimitettiin Lillen komendantiksi, mistä hän siirtyi 1908 II armeijakunnan komentajaksi Amiensiin. Vuonna 1910 hänet kutsuttiin ylimmän sotaneuvoston (Conseil supérieur de la guerre) jäseneksi ja nimitettiin samalla sotakoulujen ja rannikkopuolustuksen tarkastajaksi.
Turun Weikot
Turun Weikot Ry (TuWe) on vuonna 1912 perustettu turkulainen urheilun yleisseura. Seuran lajeina ovat jalkapallo, jääkiekko, keilailu, lentopallo, nyrkkeily, voimailu, voimistelu ja yleisurheilu.
Joseph Joffre
Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Vuoden 1911 toisen Marokon kriisin seurauksena Ranskassa vaadittiin sotilasjohdon voimakkaampaa keskittämistä, joten kenraali Joffre nimitettiin tuona vuonna samanaikaisesti ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi ja pääesikunnan päälliköksi. Siihen saakka Ranskan kolmannessa tasavallassa oli haluttu pitää armeijan ylin komento ja operaatioiden suunnittelu erillään toisistaan. Joffre sai nimityksen mahdollisesti vapaamuuraritaustansa vuoksi, toisena ehdokkaana esikuntapäälliköksi oli kenraali Paul Pau. Joffre oli myös poliittisesti maltillisempi vaihtoehto. Ylimmässä sotaneuvostossa laadittiin Joffren johdolla vuosina 1913–1914 Ranskan uusi sotasuunnitelma, suunnitelma XVII, joka otettiin käyttöön maailmansodan puhjetessa. Se perustui joukkojen keskittämiseen ja jätti sodanjohdolle paljon liikkumavaraa. Joffren esikuntapäällikkökautena myös kehitettiin tykistöä ja Ranskan ilmavoimat erotettiin omaksi puolustushaarakseen.
Turun Weikot
Perustaminen
Seura perustettiin vuonna 1912 nimellä Turun Työväenyhdistyksen Voimistelu ja Urheiluseura Veikot. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Oskari Vuoristo ja sihteeriksi Ernst Lähde. Turun raastuvanoikeus päätti lakkauttaa seuran 2.7.1930, jonka jälkeen toimintaa jatkettiin nimellä Turun Työväenyhdistyksen V- ja U-seura Auran Voima. Nimi lyhennettiin vuonna 1933 TTY:n V- ja U-seura Voimaksi. Vuoden 1947 vuosikokous päätti yksimielisesti lopettaa TTY:n V- ja U-seura Voima ry:n ja perustaa TTY:n V- ja U-seura Veikot ry:n, jolle siirrettiin Voiman omaisuus varoineen ja velkoineen. Vuonna 1958 seuran nimi TTY:n V- ja U-seura Veikot muuttui V- ja U-seura Turun Weikot ry:ksi. Näin virallistettiin irtautuminen Turun Työväenyhdistyksestä ja samalla seuran nimi kirjoitettiin ensi kertaa virallisesti tupla-W:llä. Vuonna 1972 nimeksi rekisteröitiin Urheiluseura Turun Weikot ry ja vuonna 1993 seuran nimi muuttui jälleen, kun se lyhennettiin nykyiseen muotoonsa Turun Weikot ry:ksi.
Aikaisemmat lajit
Paini oli seuran lajivalikoimassa jo perustamisvuonna 1917. Vuonna 1921 Suomi-Saksa-painiottelussa olivat Veikoista mukana Ilmari Rantanen ja Vihtori Laine, jotka voittivat kaikki vastustajansa. Vastavierailulla Suomessa olivat joukkueessa mukana lisäksi Väinö Saarinen ja Oskari Suomi. Myös tällöin seuran painijat voittivat kaikki vastustajansa. TUL:n vuoden 1923 liittojoukkueeseen kuuluivat Veikoista Paavo Suomi (60 kg), Onni Pellinen (82,5 kg) ja Oskari Meisvuosi (yli 82,5 kg). Joukkue voitti kaikki ottelunsa Unkarin, Itävallan ja Saksan kiertueillaan.
TUL:n mestareita ovat olleet
Kun seura menetti työväentalolla olleen painisalin vuonna 1955, ei painijoilla ollut hyviä harjoittelumahdollisuuksia Veikoissa. Viimeinen painiottelu Veikkojen väreissä käytiin piirinmestaruuskisoissa vuonna 1957. Painijat siirtyivät pääasiassa vastaperustettuun erikoisseura Turun Työväen Voimailijoihin.
Pyöräily oli seuran lajivalikoimassa jo varhaisessa vaiheessa. Ensimmäinen TUL:n mestari oli Ilmari Mäkelä, joka voitti mestaruuden 1 km, 10 km ja 30 km matkoilla. 1950-60-luvuilla seuran pyöräilijät saavuttivat jo 48 TUL:n mestaruutta. Toiminta hiipui kuitenkin nopeasti 1960-luvun lopulla.