cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rome: Total War
Roomalaiset kansat
Länsi-Rooma (voi pelata) Joskus niin hyvä Länsi-Rooma on tällä kertaa muuttunut heikoksi. Ensin germaaniset kansat hyökkäsivät sinne ja myöhemmin hunnit. Länsi-Rooma on sisällissotien sekoittama ja sen talous on romahtanut. Kuitenkin se yrittää pitää puoliaan barbaareja vastaan.
Itä-Rooma (voi pelata) Rikkain kansa koko pelissä. Armeija koostuu kohtalaisen hyvästä ratsuväestä sekä roomalaisista jalkaväkiyksiköistä. Itä-Roomalla on myös hyvin panssaroituja ratsuväkiyksiköitä ja hyviä jousimies-yksiköitä.
Roomalais-Brittiläiset (ei voi pelata) Roomalais-brittiläiset ilmestyvät silloin, kun Länsi-Rooma menettää Britannian provinssinsa. Roomalais-brittiläiset käyttävät lähinnä uudelleennimettyjä roomalaisia yksiköitä. Kun he ilmestyvät heillä on varsin hyvä armeija.
Itä-Rooman kapinalliset (ei voi pelata) Itä-Rooman kapinalliset ilmestyvät silloin, kun jossain Itä-Rooman provinssissa tapahtuu vallankumous. He ottavat kyseisen provinssin haltuun. Heillä on täysin samanlaiset yksiköt Itä-Rooman armeijan kanssa. Jos joku Itä-Rooman kenraaleista ei ole lojaali, hän voi siirtyä kapinallisten palvelukseen.
Länsi-Rooman kapinalliset (ei voi pelata) Länsi-Rooman kapinalliset ovat täysin samanlainen kansa kuin Itä-Rooman kapinalliset, paitsi että heillä on käytössään täysin samanlaiset yksiköt kuin Länsi-Roomalla.
Paimentolaiskansat
Kaikki paimentolaiskansat aloittavat Itä-Euroopasta. Kaikilla paimentolaiskansoilla yhteinen huono puoli on heidän huono piiritysaseistus. Kaikki paimentolaiskansat voivat tehdä tarvittaessa kansainvaelluksia.
Gootit (voi pelata) Yleensä gootteja on kuvailtu uhraamassa vangiksi otettuja vihollisia heidän pakanalliselle Tyz-jumalalleen. Pelin alussa suurin osa heistä on kuitenkin kristittyjä. Heidän vahvuutensa on vahva ratsuväki. Heidän jalkaväkensäkin on korkealaatuista. Heidän aloituspaikkansa sijaitsee nykyisen Romanian alueella.
Vandaalit (voi pelata) Vandaalit aloittavat kansainvaelluksella Mustanmeren pohjoispuolelta.
Ostrogootit (ei voi pelata) Ostrogootit toimivat gooteille samalla tavalla kuin esimerkiksi Länsi-Rooman kapinalliset roomalaisille, eli he ilmestyvät, jos jossain goottien kaupungeista tapahtuu vallankumous. Heillä on täysin identtiset yksiköt goottien kanssa.
Slaavit (ei voi pelata) Slaavit ilmestyvät peliin vuoden 410 tienoilla. He ilmestyvät nykyisen Liettuan alueelle. Slaaveilla on täysin samanlaiset yksiköt vandaalien kanssa.
Barbaarikansat Barbaarit hallitsevat Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Heidän vahvuuksiaan ovat vahvat jalkaväkiyksiköt. Heidän ratsuväki on hieman puutteellista, jousiampujat ovat harvinaisia ja katapultit vielä harvinaisempia.
Saksit (voi pelata) Saksit aloittavat vain yhdellä provinssilla nykyisen Tanskan alueella. He ovat täysin pakanallinen kansa. Se tekee sisäisen turvallisuuden ylläpitämisestä helpompaa. Heillä on varsin hyvä jalkaväki, mutta varsin huono ratsuväki.
Frankit (voi pelata) Frankit aloittavat yhdellä, entisen Gallian alueella olleella provinssilla. Nykyisellä hetkellä tämä alue on osa saksaa. Heillä on varsin hyvä jalkaväki. He voivat tarvittaessa ryhtyä kansainvaellukseen. Frankit ovat harvoja barbaarikansoja joilla on kohtuullisen hyvä ratsuväki. Frankit ovat teknologiassa kehittynein barbaariheimo, koska he voivat tehdä päällystettyjä teitä ja heidän maanviljelystekniikkansa on yhtä kehittynyt roomalaisten kanssa.
Alemannit (voi pelata) Alemanneilla on vahva jalkaväki ja jousimiehet, mutta heikko ratsuväki. Heidän aloitusalueensa kattaa nykyisen Sveitsin alueen.
Keltit (ei voi pelata) Keltit aloittavat nykyisen Irlannin ja Skotlannin alueilla. Heillä on vahva jalkaväki, mutta heikko ratsuväki. Heillä on myös sotavaunuja. He ovat uhka Länsi-roomalaisille tai Roomalais-brittiläisille.
Burgundit (ei voi pelata) Burgundit ovat jonkin verran samanlainen kansa kuin Frankit. Kuitenkin heillä on samanlaiset yksiköt alemannien kanssa. Burgundit voivat tarvittaessa ryhtyä kansainvaellukseen.
Langobardit (ei voi pelata) Vahva kansa, jonka tavoitteena on hyökätä Italiaan. Heidän joukkonsa keskittyvät pääasiassa jalkaväkeen. He ovat yksiköiltään samanlainen kansa kuin alemannit. Langobardit voivat tarvittaessa lähteä kansainvaellukselle.
Itäiset kansat
Sassanidit (voi pelata) Sassanidit ovat idän johtava kuningaskunta. Parthia oli Sassanidien edeltäjä. He ovat ainoa valtio pelissä, joka harjoittaa zarathustralaisuutta. He käyttävät myös ainoana maana sotanorsuja.
Betty Ahonurho
Betty Aleksandra Ahonurho (o.s. Tuominen, myöh. Hendrickson, 14. toukokuuta 1897 Askola – 6. lokakuuta 1955 Los Angeles) oli suomalainen näyttelijä, joka muutti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin. Betty Ahonurho avioitui Yhdysvalloissa Leonard Hendricksonin kanssa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1933.
Rome: Total War
Pohjois-Afrikan kansat
Berberit (ei voi pelata) Berberit aloittavat nykyisen Algerian ja Marokon alueella. Heidän armeijansa perustuu kevyesti panssaroituihin, nopeasti liikkuviin yksiköihin. Heillä on varsin pieni yksikkövalikoima, ja he ovat jälkeenjääneitä teknologiassa (varsinkin infrastruktuurissa).
Betty Ahonurho
Ura
Betty Ahonurho opiskeli Helsingin Musiikkiopistossa ja aloitti vuonna 1916 näyttelijän uransa helsinkiläisellä Kansan Näyttämöllä, minkä jälkeen hän kuului kotvan aikaa Kaarle Halmeen kiertueeseen. Vuosina 1920–1923 Ahonurho näytteli Tampereen Työväen Teatterissa, minkä jälkeen hän osallistui Yhdysvalloissa Markus Raution kiertueeseen. Vuodesta 1926 alkaen Ahonurho kuului Paramount-yhtiön henkilökuntaan. Hän näytteli sivuosan nimellä Betty Aho Josef von Sternbergin ohjaamassa draamaelokuvassa Tapahtuma Lena Smith (The Case of Lena Smith, 1929).
Ahonurho oli naimisissa taiteilija Urho Ahonurhon kanssa. He avioituivat vuonna 1919. Ahonurhon vanhemmat olivat maalari Taavi Tuominen ja Maria Loviisa Tuominen.
Rome: Total War
Alexander
Alexander-lisäosa laittaa pelaajan itse Aleksanteri Suuren rooliin. Pelissä on neljä uutta kansaa ja noin 60 uutta yksikköä. Peli ilmestyi 27. elokuuta 2006. Niin kuin Rome: Total War -pelissä ja Barbarian Invasionissa ei vuoro Alexanderissa kestä kuutta kuukautta, vaan seitsemän viikkoa. Peli alkaa vuodesta 363 eaa. ja kestää sata vuoroa. Peli on varsin samanlainen verratuna alkuperäiseen Rome: Total War -peliin, paitsi että siinä on pienempi kartta ja erilaiset yksiköt. Pelaajan tavoitteena on valloittaa 30 provinssia. Tässä pelissä ei ole diplomaatteja.
Alexander-lisäosassa on vain neljä kansaa. Näistä pelattavia on vain yksi, Makedonia. Myös kapinallisia on, ne täyttävät samaa tehtävää kuin Rome: Total War -pelissäkin.
Alexander-lisäosan kansat
Dareios III johtama Persian armeija perustuu erilaisiin yksikköihin: jalkaväen ja jousiväen massoihin ja laadukkaaseen ratsuväkeen. Armeijaan kuuluu myös joitakin hevosvaunuja. Persian valtakunta on todella laaja: se kontrolloi Egyptiä, nykypäivän Irakia, Irania ja Anatoliaa.
Dahae on varsin samanlainen kuin Rome: Total War -pelin barbaarikansat; heidän armeijansa koostuu isoista ryhmistä huonosti aseistettuja sotilaita. He hallitsevat joitakin provinsseja kampanjakartan pohjoisosissa.
Intian kuningaskunnan armeija koostuu pääasiassa kevyesti panssaroiduista keihäsmiehistä, hevosvaunuista, maalatuista sotanorsuista ja suurimmaksi osaksi jousiampujista. Intialaiset eivät ilmesty yksinpelikampanjassa.
Palkinnot
IGN:
GameSpot:
PC Gamer (US):
Muita:
Tanssii läskien kanssa
Tanssii läskien kanssa on Jope Ruonansuun 5. syyskuuta 2007 julkaistu albumi. Albumin teemana on viihdeohjelma Tanssii tähtien kanssa. Albumin toiseksi viimeinen kappale, ”Tähdet taivaan takana”, on huumorilaulun sijasta vakava laulu. Se on kunnianosoitus Juice Leskiselle, Juha Vainiolle ja muille edesmenneille lauluntekijöille.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Enewetak
Enewetak eli Eniwetok on atolli Marshallinsaarilla. Se koostuu noin 40 saaresta, jotka yhteensä ovat pinta-alaltaan alle 6 neliökilometriä. Atollin asukasluku oli 296 vuonna 2021. Atollin suurin saari on myös nimeltään Enewetak, ja kaikki atollin asukkaat asuvat siellä.
Ruuantuotanto Enewetakilla on vaikeaa, koska ydinkokeiden saastuttama hedelmällinen pintamaa on poistettu atollin asutulta pääsaarelta. Enewetakilla tuotettu ruoka ei riitä asukkaille, vaan atolli on riippuvainen tuontiruuasta ja Yhdysvaltojen maksamista avustuksista. Yleensä atollien tärkein tulonlähde ovat kookospähkinät, mutta Enewetakin radioaktiivisuutta pelätään niin paljon, että jalostajat eivät suostu ostamaan pähkinöitä Enewetakilta, vaikka sen asutulla pääsaarella ei enää säteile enempää kuin muualla maailmassa. Ydinkoehistorian aiheuttamat mielikuvat ovatkin pysyvä taloudellinen taakka Enewetakille. Atollin kalat eivät kelpaa vientiin, ja turistitkaan eivät juuri uskalla lomailla siellä. Toisaalta mielikuvaa saaren radioaktiivisuudesta pidetään yllä rahan takia – Yhdysvalloilta halutaan lisää korvauksia.
Enewetakilla ei ole paljoa työpaikkoja, joten monet nuoret muuttavat sieltä pois. Lapset käyvät koulua Enewetakilla kahdeksanteen luokkaan asti ja jatkavat sen jälkeen Marshallinsaarten pääkaupungissa Majurossa 1 100 kilometrin päässä.
Ydinkokeet
Yhdysvallat teki Enewetakin atollilla 1940- ja 1950-luvuilla 43 ydinkoetta. Vuonna 1952 atollilla räjäytettiin maailman ensimmäinen vetypommi, kymmenen megatonnin Ivy Mike. Enewetakin asukkaat evakuoitiin ydinkokeiden takia 200 kilometrin päähän Ujelangin atollille yli 30 vuodeksi. He pääsivät palaamaan vuonna 1980. pienoiskuva|Betonikupoli, jonka alle on haudattu ydinkokeiden radioaktiivisia jätteitä Runitin saarella Enewetakin atollin itäosassa. Yksi ydinkokeen synnyttämä kraatteri Runitin saarella atollin itäosassa valittiin radioaktiivisten jätteiden kaatopaikaksi. Amerikkalaiset sotilaat kuljettivat Enewetakin atollin eteläisiltä saarilta lähes 88 000 kuutiometriä saastunutta pintamaata Runitin saaren kraatteriin, ja vuonna 1980 sen peitoksi valmistui betonilaatoilla päällystetty, halkaisijaltaan yli satametrinen kupoli. Kraatteri ei ole vesitiivis, vaan se vuotaa ja sen betonikansi on halkeillut. Amerikkalaistutkijoiden mielestä vuotaminen ei olennaisesti lisää atollin asukkaiden altistusta säteilylle, koska jätehaudan ympäristö on jo valmiiksi saastunut. Betonilla peitettyyn hautaan pantiin alle prosentti kaikesta radioaktiivisesta maasta.
Runitin saaren lähellä merivedessä on 400 kertaa enemmän plutoniumia kuin valtamerissä keskimäärin. Säteilyturvakeskuksen ylitarkastajan Mikael Moringin mukaan plutoniumpitoisuudet ovat kuitenkin merkityksettömän pieniä ja terveysvaikutuksiltaan mitättömiä. Enewetakin asukkaiden altistuminen plutoniumille ei olennaisesti eroa koko pohjoisen pallonpuoliskon asukkaista.
Yhdysvallat korvaa edelleen (vuonna 2019) ydinkokeiden aiheuttamia haittoja maksamalla jokaiselle enewetakilaiselle 240 euroa vuodessa ja tuomalla atollille ruoka-apua reilun 400 euron arvosta asukasta kohti vuodessa. Osa Yhdysvaltain avusta päättyy vuonna 2023.
Sethery
Sethery on suomalainen black metal -yhtye, joka perustettiin Rovaniemellä vuonna 1998. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Black Emotions, jonka alla se toimi vuosina 1998–2000. Yhtye pääsi kaikkojen aikojen ensimmäisenä webzine Imperiumin demokilpailu Eliminaattorin Hall of Fameen.
Yhtye äänitti ensimmäisen demonsa Grimland Sight helmikuussa 2000, minkä jälkeen yhtye vaihtoi kitaristia ja kosketinsoittaja Tommi Liukkonen liittyi yhtyeeseen. Yhtye julkaisi toisen demonsa uudella nimellä ja kolmas demo Bound in Hatred vuodelta 2002 poiki levytyssopimuksen Woodcut Recordsin kanssa toukokuussa 2003. Esikoisalbumi, Kholera, julkaistiin 1. maaliskuuta 2004.
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2005.
Mandrake (albumi)
Mandrake on saksalaisen power metal -yhtye Edguyn viides albumi. Se julkaistiin vuonna 2001. Levyn julkaisemisen yhteydessä tehty keikkakiertue on Edguyn tähänastisen historian suurin, sisältäen 60 konserttia ympäri maailmaa. Albumin kappaleista yhdestä, ”All the Clownsista”, on kuvattu myös musiikkivideo, mutta video julkaistiin ainoastaan Etelä-Euroopassa.
Hilma Koivulahti-Lehto
Hilma Koivulahti-Lehto (24. huhtikuuta 1881 Virrat – 27. syyskuuta 1955 Virrat) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1945 ja 1948–1951. Sisällissodan aikana Koivulahti-Lehto oli valkoisten vankina, vaikkei hän osallistunut punaisten toimintaan.
Elämä
Koivulahti-Lehto syntyi torpparin perheeseen Virtojen Torppakylässä. Kansakoulua käytyään hän työskenteli palvelijana. Koivulahti-Lehto kuului Virtain työväenyhdistykseen sen perustamisesta 1905 lähtien ja toimi myöhemmin yhdistyksen puheenjohtajana. Hän oli myös useita kertoja ehdolla eduskuntavaaleissa.
Sisällissodan käynnistyttyä Koivulahti-Lehto vangittiin maaliskuussa 1918, vaikkei hän ollut mukana punaisten toiminnassa. Koivulahti-Lehtoa pidettiin vaarallisena kiihottajana, koska hän oli puhunut muun muassa piikojen oikeuksista sekä torpparikysymyksestä. Virtojen suojeluskunnan esikuntapäällikkönä toiminut lainopin ylioppilas Eino A. Carlstedt (myöh. Kalkas) vaati Koivulahti-Lehdon välitöntä teloittamista. Carlstedt oli Virtojen kirkkoherran poika ja päinvastaisista väitteistään huolimatta hänellä oli myös henkilökohtaista kaunaa Koivulahti-Lehtoa vastaan. Tutkija Tuulikki Pekkalaisen tietojen mukaan raskaana ollutta Koivulahti-Lehtoa ei kehdattu ampua Virroilla, vaan hänet siirrettiin Kurikan vankileirille. Koivulahti-Lehdon neljä- ja viisivuotiaat pojat jäivät kotiin isoäidin hoitoon. Koivulahti-Lehto synnytti kolmannen poikansa Kurikan vankileirillä 18. kesäkuuta, jonka jälkeen heidät siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille. Virtain suojeluskunnan lausunnoissa Koivulahti-Lehdolle ehdotettiin toistuvasti kuolemantuomiota, mutta lopulta Valtiorikosoikeus vapautti hänet elokuun lopussa 1918.
Vapautumisensa jälkeen Koivulahti-Lehto jatkoi politiikassa ja hänet valittiin kansanedustajaksi jo huhtikuun 1919 eduskuntavaaleissa. Kansanedustajan toimen ohessa Koivulahti-Lehto ryhtyi viljelemään synnyintorppaansa, jonka hän oli lunastanut omakseen. Koivulahti-Lehto oli aktiivisesti mukana muun muassa edistysmielisessä osuustoimintaliikkeessä kuuluen Virtain Osuuskaupan perustajiin. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Koivulahti-Lehto oli myös Virtain kunnanvaltuuston jäsen. Hän jatkoi eduskunnassa lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1951 saakka. Koivulahti-Lehto kuoli 74-vuotiaana syyskuussa 1955. Hänet on haudattu perhehautaan Virtain uudelle hautausmaalle.
Perhe
Koivulahti-Lehdon puoliso oli työmies Heikki Lehto (1887−1918). Vuonna 1912 pariskunta ilmoitti aloittaneensa avioelämän ”ilman kirkollisia dogmeja” ja samalla hän otti käyttöön kaksiosaisen sukunimensä. Heikki Lehto taisteli sisällissodan aikana punakaartissa ja kuoli kesäkuussa 1918 nälkään Tampereen vankileirillä. Pariskunnalla oli kolme poikaa, joista Kurikan vankileirillä syntynyt Taisto kuoli helmikuussa 1919 ilmeisesti aliravitsemukseen. Heidän vanhin poikansa kuoli 11-vuotiaana vuonna 1924.
Manne
Manne voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Mirage
Mirage (engl. ja "kangastus") voi viitata johonkin seuraavista:
Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki
Arkki tarjoaa opetusta kolmessa kaupungissa pääkaupunkiseudulla: Helsingin Kaapelitehtaalla, Espoossa Koulumestarin koululla ja Vantaan Tikkurilan kirjastossa. Taiteen perusopetukseen ja kursseille osallistuu Arkissa vuosittain noin 800 oppilasta. Osallistujien ikähaitari on 4–19 vuotta. Viikoittain arkkitehtuurin perusopetuksessa käy 600 oppilasta.
Arkkitehtuurikoulun toiminnan taustajärjestönä toimii yleishyödyllinen yhdistys Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki ry. Yhdistys pyrkii tukemaan ja kehittämään lapsille ja nuorille suunnattua kasvatustyötä, joka liittyy arkkitehtuuriin, rakennettuun ympäristöön, kulttuuriympäristöön, esineelliseen ympäristöön sekä rakentamisen ekologisiin perusteisiin.
Tunnustuksena ansioistaan arkkitehtuurikasvatuksen edistämisessä arkkitehti, pedagogi Pihla Meskanen (s. 1970) palkittiin vuonna 2005 Lastenkulttuurin valtionpalkinnolla. Meskanen on eräs arkkitehtuurikoulu Arkin perustajajäsenistä ja on toiminut sen johtajana ja arkkitehtuuriopetuksen sisältöjen kehittäjänä.
Koulu järjestää taiteen perusopetuksen ja lyhytkurssien ohella myös muuta aiheeseensa liittyvää toimintaa. Esimerkkinä mainittakoon lasten syntymäpäiväjuhlien järjestäminen Arkin tiloissa tai muualla. Arkkitehtuuri-teemaan liittyen lapset saavat ohjattuna koota esimerkiksi kekseistä ja makeisista syötäviä asuinalueita.
Vilho Roininen
Vilho Arvid Roininen (10. heinäkuuta 1893 Rautavaara – 25. elokuuta 1960) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Roininen ja Hanna Korhonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Eeva Maria Viitalan kanssa.
Lasten ja nuorten arkkitehtuurikoulu Arkki
Ulkomailla
Nykyään Arkilla on Suomen Arkin lisäksi kahdeksan muuta Arkkia, jotka toimivat seuraavissa maissa:
Vilho Roininen
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1914–1915. Sotilaspedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n ratsuosasto, kuvan keskellä osaston päällikkö, saksalainen luutnantti Sievert. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 22. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen Libaussa vuonna 1917 hänet siirrettiin pataljoonan ratsuosastoon.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianvääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Tästä tehtävästä hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hän palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana edelleen samaisessa 2 Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa toimi nuorempana upseerina, komppanianpäällikkönä ja majoitusmestarina. Keski-Suomen rykmentistä hänet siirrettiin 5. maaliskuuta 1921 Kajaanin rajavartiostoon, jossa hänet sijoitettiin 1. komppanian päälliköksi ja 1. tammikuuta 1927 nuoremmaksi esiupseeriksi rajavartioston esikuntaan. Lapin rajavartiostoon hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1931 ja sijoitettiin esikuntaupseeriksi ja komentajan apulaiseksi.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Erillisen pataljoona 17:n komentajana ja myöhemmin perustetun Osasto Roinisen komentajana. Talvisodassa hän osallistui taisteluihin Alakurtissa, Joutsijärvellä ja Märkäjärvellä sekä Salla–Savukoski-akselin puolustustaisteluihin. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin myöhemmin Jalkaväkirykmentti 33:n komentajaksi ja edelleen Rajavartiosto 5:n komentajaksi.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän toimi päällikön apulaisena Jalkaväenkoulutuskeskus 1:ssä, josta hänet siirrettiin Rajavartiostojen päällikön apulaiseksi, kunnes hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944. Hän siirtyi maanviljelijäksi Kuopion maalaiskunnan Haminalahteen.
Luottamustoimet
Kainuun rajavartioston kunnianeuvoston puheenjohtajana hän toimi vuosina 1925–1931 ja Lapin rajavartioston kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1932–1937 sekä Suomen ja Neuvostoliiton 4. ja 5. paikallisen rajantarkastuskomission suomalaisen valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1938–1939. Hän toimi myös Suomen ja Neuvostoliiton välisen porosopimuksen edellyttämänä valtuutettuna poroasioissa Lapin läänin rajaosuudella vuonna 1939.
Haralanharjun näkötorni
Haralanharjun näkötorni on näkötorni Kangasalan Havisevan kylässä Vesijärven länsipuolella. Ensimmäinen torni valmistui vuonna 1895, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1922. Suinulan Nuorisoseura pystytti vuonna 1932 tilalle puisen, 20-metrisen tornin. Tämä torni tuhoutui tuhopoltossa vuonna 2007. Kolmas torni otettiin käyttöön vuonna 2009.
Luonnonkauniilla paikalla on merkityksensä Suomen kansallisessa maisemakuvastossa eräänä Suomen autonomian ajan keskeisistä maisemakohteista : mäeltä aukeavat maisemat innoittivat kirjailija Zacharias Topeliuksen kirjoittamaan sittemmin myös Gabriel Linsénin säveltämänä lauluna tunnetuksi tulleen runon "Kesäpäivä Kangasalla" 1800-luvun puolivälissä. Topeliuksen muistoksi Suinulan nuorisoseura on pystyttänyt harjulle muistomerkin. Haralanharju on myös nimetty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä maisema-alueista.
Toisin kuin myös näköalapaikkoina ja näkötornien sijaintipaikkoina tunnetut Keisarinharju ja Vehoniemen harju Kangasalla, Haralanharju ei ole geologisesti harju, vaan korkea männikköinen kallionharjanne. Alkuperäiseltä nimeltään se lienee ollut Vuorenmaa.
Haralanharjun näkötorni kunnostettiin vuonna 2003, mutta se tuhoutui kokonaan 10. tammikuuta 2007 20-vuotiaan tuhopolttajan sytyttämässä tulipalossa. Sama mies oli elokuussa 2006 polttanut Kangasalla Keisarinharjun näkötornin. Maisemistaan tunnetun pitäjän neljästä näkötornista jäi jäljelle Kirkkoharjun ja Vehoniemenharjun näkötornit. Haralanharjun torni rakennettiin kuitenkin uudelleen: uusi torni saavutti harjakorkeutensa kesällä 2008 ja sen avajaisia vietettiin vuoden 2009 kesän alussa. Tornista löytyi Keväällä 2022 heikkoa rakennetta tornin yläpuolelta, jonka takia torni on kiinni kesän 2022
Aapo Junkola
Aapo Kustaa Niemi-Junkola (14. joulukuuta 1935 Helsinki – 14. marraskuuta 2017 Tampere) oli suomalainen kirjailija, joka toimi kirjailijatyön lisäksi kihlakunnansyyttäjänä. Hänen kirjailijanimensä oli Aapo Junkola.
Junkola valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1960 ja varatuomariksi 1963.
Junkolan pääteoksia ovat 1960-luvulla ilmestyneet romaanit Lintujen aika (1965) ja Varjojen aika (1966), joissa kritisoitiin tuomioistuinlaitosta.
Junkola on tehnyt myös käännöstöitä. Hän on kääntänyt suomeksi kreikkalaisia klassikoita (Sapfo, Lukianos) ja Kreikan kansallisrunoilijan Konstantinos Kavafisin runoja sekä japanilaista kaunokirjallisuutta.
Cappadocia (provinssi)
Cappadocia oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Maantiede
Cappadocian provinssi käsitti alun perin alueen Vähän-Aasian ja samalla nykyisen Turkin keski- ja itäosissa sekä osan näiden Mustanmeren puoleisesta rannikosta. Myöhemmin provinssiin kuului vain keskinen Vähä-Aasia. Alue vastasi monin osin sille nimensä antanutta Kappadokian maakuntaa. Provinssin luoteispuolella sijaitsi alun perin Bithynia et Pontuksen provinssi, länsipuolella Galatian provinssi, lounaispuolella Cilician provinssi ja eteläpuolella Syrian provinssi. Itäpuolella sijaitsi Armenia ja lyhytikäinen Armenian provinssi. Cappadocian provinssin hallinnollinen keskus oli Kaisareia (lat. Caesarea).
Kaupunkeja
Cappadocian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Kappadokia oli alun perin Rooman vasallina ollut kuningaskunta. Cappadocian provinssi perustettiin vuonna 17. Se lakkautettiin välillä Vespasianuksen aikana vuonna 74, josta lähtien aina Trajanuksen aikaan vuosiin 98–117 saakka sen alue kuului Galatian provinssiin. Tämän jälkeen se perustettiin uudelleen, ja nyt siihen kuului myös osa aiemmasta Armenian provinssista. Näin provinssi oli jälleen olemassa Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1988
XV talviolympialaisissa Calgaryssä vuonna 1988 järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille. Kelkkailukilpailut pidettiin Canada Olympic Parkissa. Lajiin osallistui kyseisissä kisoissa myös maita, jossa on vähän tai ei lainkaan lunta. Nämä maat olivat Jamaika, Meksiko ja Uusi-Seelanti.
Kahden miehen kelkat
<br style="clear:both" />
Neljän miehen kelkat
<br style="clear:both" />
3 Idiots
3 Idiots (suomeksi ”Kolme typerystä”) on Rajkumar Hiranin ohjaama intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva vuodelta 2009. Se perustuu löyhästi Chetan Bhagatin romaaniin Five Point Someone.
3 Idiots oli vuoden menestynein hindielokuva Intiassa ja ulkomailla. Siitä tuli kaikkien aikojen tuottoisin hindielokuva, mutta ennätyksen rikkoi Chennai Express vuonna 2013. Elokuva voitti monia palkintoja, kuten kolme National Film Awards -palkintoa ja kuusi Filmfare Awards -palkintoa.
Elokuvassa kaksi fysiikan oppilaitoksessa tutustunutta kaverusta etsivät kolmatta kaverusta ja muistelevat opistoaikojaan, samalla kun matkaavat ystävänsä häihin.
Kohu
Five Point Someone -romaanin kirjoittaja Chetan Bhagatilla ja elokuvan tekijöillä oli erimielisyyksiä elokuvan julkaisun jälkeen. Bhagat hermostui, koska hänen nimensä näkyi vasta elokuvan lopussa ja väitti, että elokuva pohjautuu hänen kirjaansa enemmän kuin oli sovittu. Elokuvan tekijät vastasivat, että he eivät ole rikkoneet mitään sopimuksia ja oikeustoimia harkittiin. Kiistaa epäiltiin Bhagatin julkisuustempuksi ja hän pyysi myöhemmin anteeksi.
Irineu Danelón
Irineu Danelón (s. 4. huhtikuuta 1940 Piracicaba) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli salesiaanien jäsen 31. tammikuuta 1964, ja hänet vihittiin papiksi 16. syyskuuta 1967. Hän sai nimityksen Linsin hiippakunnan piispaksi 26. marraskuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen suoritettiin 31. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Evaristo Arns, jota avustivat Vicente Angelo José Marchetti Zioni ja Ladislau Paz.
Kholera
Kholera on suomalaisen black metal -yhtye Setheryn ensimmäinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi vuodelta 2004. Se julkaistiin 1. maaliskuuta 2004 levymerkillä Woodcut Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Sethery sekä sanoittanut Juha Henttunen ja Joni Lehto.
Harjunpää ja kylmä kuolema
Harjunpää ja kylmä kuolema on neliosainen suomalainen televisiosarja vuodelta 1983. Se perustuu Matti Yrjänä Joensuun romaaniin Harjunpää ja kapteeni Karhu (1983). Sarja on Yleisradion ruotsinkielisen televisioteatterin tuotantoa, ja sarjan esityskieli on ruotsi. Sen on ohjannut Åke Lindman, ja sen ensilähetys oli tammikuussa 1983.
Juoni
Sarja kuvaa arkista poliisin työskentelyä Helsingissä. Päähenkilönä on ylikonstaapeli Timo Harjunpää. Tarinassa Laura on nuori selkäviasta kärsivä nainen, joka asuu Kruununhaassa. Hänet löydetään kuolleena merestä. Ylikonstaapeli Timo Harjunpää työtovereineen alkaa selvittää rikosta.
Tuotanto- ja esityshistoria
Harjunpää ja kylmä kuolema esitettiin TV1-kanavalla 4.1, 11.1, 18.1. ja 25.1.1983. Katso-lehden jutun mukaan koko neljän osan sarja on tehty "vajaassa kuukaudessa". Artikkelista ei käy ilmi, tarkoittaako tämä kuvausten kestoa vai myös jälkitöitä. Sarjalla ei ole ollut uusintaesityksiä televisiokanavilla, mutta se on ollut katsottavissa Yle Areenassa. Vuonna 2014 sarja julkaistiin myös DVD-versiona.
Vastaanotto
Sarja sai kiittäviä arvioita. Helsingin Sanomissa Mikael Fräntin arvostelun otsikossa sitä kuvataan upeaksi: "”Arkiset tilanteet nousevat kiinnostaviksi ja jännitteisiksi. Tietysti Joensuun teksti kelpaa jo sinänsä kuvien, elokuvan lähtökohdaksi, mutta Lindmanin hahmotusta ei voi liikaa kehua. Hän tekee suomalaista elokuvaa, jota harvoin nähdään teattereissa.”"
Katso-lehdessä Esko Mustonen ihmettelee, voiko olla totta, että on saatu aikaiseksi hyvä suomalainen rikossarja. Molemmissa arvosteluissa kiitetään, että dramatisointi on romaanille uskollinen mutta silti omaleimainen tulkinta, kiitos Åke Lindmanin taitavan ohjauksen. Myös Matti Yrjänä Joensuu oli sarjaan hyvin tyytyväinen.
Kosrae
Kosrae, jonka vanhoja nimiä ovat Kusaie, Kushai, Kuschai ja Ualan, on tuliperäinen saari Mikronesiassa, Karoliinien saaristossa Tyynellämerellä. Se on Karoliinien itäisin saari ja yksi Mikronesian liittovaltion osavaltioista. Sen pinta-ala on noin 110 km². Saaren asukasluku on noin 7 700. Saarella puhutaan kosraen kieltä.
Osavaltion pääkaupunki Tofol sijaitsee pääsaaren itäosassa. Kosraen luoteisrannikolla on lentokenttä. Saarta ympäröivällä merialueella puolestaan on koralliriuttoja.
Saarella elää muutamia kotoperäisiä eliölajeja, kuten Pteropus ualanus -lepakkolaji (joka toisinaan luokitellaan mariaanienlentävänkoiran (Pteropus mariannus) alalajiksi). Kosraenhuitti ja kosraenkottarainen kuolivat sukupuuttoon jo 1800-luvun puolivälissä, saarelle laivojen mukana saapuneiden rottien takia.
KS Norge
KS Norge on Norjan kuninkaan laiva ja Euroopassa toinen kahdesta käytössä olevasta monarkin laivasta Tanskan kuningashuoneen KDM Dannebrogin lisäksi.
Laiva on kuninkaan omaisuutta, mutta miehistöstä vastaa Norjan puolustusvoimat.
Varat laivan hankkimiseksi saatiin kansalaiskeräyksestä, ja niillä ostettiin kuninkaan laivaksi Englannista moottorijahti Philante. Laivan on rakennuttanut itselleen tunnettu lentokonesuunnittelija Thomas Sopwith.
Kielokukko
Kielokukko (Lilioceris merdigera) on lehtikuoriaisten heimoon kuuluva kovakuoriainen.
Kielokukko kasvaa 6–7,5 mm pitkäksi Sen kuori on kirkkaan punainen. Sen voi erottaa sukulaisestaan liljakukosta siitä, että pää ja jalat ovat liljakukolla mustat, kielokukolla punaiset.
Kielokukon ravintokasveja ovat kielo, lehtokielo, ruohosipuli, varjolilja ja sen sukulainen Lilium bosniacum.
Zimbabwen jalkapallomaajoukkue
Zimbabwen jalkapallomaajoukkue on Zimbabwen kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Zimbabwen jalkapalloliitto (Zimbabwe Football Association). Zimbabwe ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa se on pelannut neljä kertaa, vuosina 2004, 2006, 2017 ja 2019, ja sen tie kilpailuissa on päättynyt aina ensimmäiselle kierrokselle.
Lähteet
🇨🇫
Härkätaistelu
pienoiskuva|pysty=1.2|Härkätaistelua Méridassa vuonna 2008. Härkätaistelu on etenkin Espanjassa suosittu perinteinen kansanhuvi, jossa torerot eli härkätaistelijat suorittavat erilaisia liikkeitä tavoitteenaan hallita härkää, jonka he lopuksi usein surmaavat.
Taisteluhärät ovat oma rotunsa, ja niitä kasvatetaan varta vasten härkätaisteluita varten. Taisteluhärät ovat kuohimattomia sonneja, ja ne viedään taisteluun 4–6-vuotiaana. Härkätaistelunäytännössä on perinteisesti kuusi härkää sekä kolme matadoria eli päähärkätaistelijaa. Alussa matadorin avustajat väsyttävät viittoja ja hevosia kohti ryntäilevää härkää peitsineen ja terineen. Näytöksen lopussa matadori kohtaa härän yksin, ohjailee sitä punaisen vaatteen eli muletan avulla ja lopulta surmaa sen miekalla. Matadorin suoritusta arvioidaan esimerkiksi sen taiteellisuuden kannalta. Härkätaistelu on hyvin vaarallista, ja lajissa on historian aikana kuollut useita satoja matadoreja. 1980-luvun jälkeen kuolemantapauksia on sattunut maailmalla kaksi, molemmat 2010-luvulla.
Härkätaistelua harjoitetaan Espanjassa, Portugalissa, eteläisessä Ranskassa ja useissa Latinalaisen Amerikan maissa. Espanjassa härkätaistelulla on virallisesti kansallisen kulttuuriperinnön asema. Joissain osissa maata se on kuitenkin nykyisin kiellettyä, sillä sitä pidetään eläinrääkkäyksenä.
Levinneisyys
pienoiskuva|[[Las Ventasin härkätaisteluareena Madridissa.]] Espanja on härkätaistelun ykkösmaa. Madridia pidetään härkätaistelun pääkaupunkina, ja kaupungissa on kaksi aktiivista härkätaisteluareenaa, Plaza de Toros de Las Ventas ja Plaza de Toros Palacio Vistalegre. Myös esimerkiksi Sevilla, Pamplona, Valencia ja Bilbao ovat suuria härkätaistelukaupunkeja. Härkätaisteluita järjestetään myös esimerkiksi Portugalissa, eteläisessä Ranskassa, Meksikossa sekä Etelä-Amerikan Kolumbiassa, Venezuelassa, Perussa ja Ecuadorissa. Portugalissa härkää ei surmata, härkätaistelijat ovat yleensä ratsailla ja härän sarvet joskus tylsytetään. Mexico Cityn härkätaisteluareena on maailman suurin.
Härkätaistelu sai vuonna 2013 Espanjan parlamentin äänestyksessä virallisesti Espanjan kulttuuriperinnön aseman ja sitä kautta lainsuojan.
Historia
pienoiskuva|[[Francisco de Goya, La muerte del picador, 1793.]] Härkätaistelun alkuperä on kadonnut historian hämärään, mutta lajilla vaikuttaa olleen monta edeltäjää. Iberian niemimaalla kehitettiin visigoottien aikana 400–600-lukujen aikana laji, jossa miehet kamppailivat härkiä vastaan. Peitsillä kaupunkien aukioilla tai amfiteattereissa käydyt härkätaistelut olivat yleistyneet 1000-lukuun mennessä. Reconquistan jälkeen härkätaisteluista tuli aristokraattien hupia. Paavi Pius V kielsi härkätaistelut vuonna 1567, mutta niiden suosio jatkoi kasvamistaan, ja ne laillistettiin uudelleen. Filip IV:n kaudella 1621–1665 härkätaistelijan peitsen korvasi lyhyt keihäs. 1700-luvulla Espanjan härkätaistelijat olivat jo siirtyneet taistelemaan jalan, ja ratsailla olivat nyt avustajat. Portugalissa härkätaistelijat jatkoivat edelleen hevosten selässä.
Härkätaistelun suosio oli kasvanut 1700-luvulla niin, että taisteluhärkiä pystyttiin jalostamaan taisteluita varten. Yksi lajin varhaisista suuruuksista oli Joaquín Rodríguez Costillares (s. 1729), joka tunnetaan nykyaikaisen härkätaistelun isänä. Tuolloin härkä pyrittiin vielä surmaamaan melko nopeasti, mutta ajan myötä taidokkuus härän käsittelyssä nousi tapon rinnalle.
Härkätaistelijat ja näytöksen kulku
Härkätaistelutapahtuman perinteisessä ja kaikkein yleisimmissä muodossa kolme matadoria kohtaa ja surmaa vuorollaan kuusi härkää. Kokenein matadori on ensimmäisenä vuorossa. Koko tapahtuma kestää kaksi ja puoli tuntia.
Matadori on härkätaistelun päätähti. Hänen nimensä näkyy tapahtumien mainoksissa, ja häntä yleisö tulee katsomaan. Matadorit johtavat kolmesta banderillerosta ja kahdesta picadorista sekä useasta muusta avustajasta koostuvaa ryhmäänsä (cuadrilla) näytöksen aikana. Matadorit aloittavat uransa yleensä käymällä nuorina härkätaistelukoulua.
Näytöksen aluksi suoritetaan avausparaati paséillo, jossa matadorit, muut esiintyjät ja avustajat tulevat areenalle. Ryhmä kävelee päätuomarin (presidente) aition eteen.
Ensimmäinen osa
pienoiskuva|Viitta eli capote on yleensä purppuranpunainen ja keltainen. pienoiskuva|Picador hevosen selässä. Jokaisessa tapahtuman yksittäisessä taistelussa on kolme osaa. Ensimmäisessä osassa härkä päästetään portista areenalle ja matadori ryhtyy avustajineen testaamaan sen reaktioita ja kuntoa. Jokaisella härkätaistelijalla eli torerolla on viitta eli capote, joka on väriltään yleensä purppuranpunainen ja keltainen. Matadori heiluttaa viittaansa härän edessä ja ohjaa sen hyökkäilyt ohitseen käyttäen eri tekniikoita. Kun matadori on saanut härän hallintaansa, areenalle ratsastaa kaksi picadoria, jotka iskevät härkää sen paksuun niskaan peitsillään. Picadorin hevosella on kylkisuojat ja silmälappu, joka estää sitä hätääntymästä, kun härkä hyökkää. Peitsenpistoilla selvitetään, kuinka urhea härkä on, ja niiden avulla härkä saadaan pitämään päätään alempana. Samalla nähdään, onko härässä jokin vika, jonka vuoksi se täytyisi vaihtaa toiseen.
Toinen osa
pienoiskuva|Banderillero iskemässä terää härän niskaan. Taistelun toisessa osassa areenalle tulee banderilleroja, joiden tehtävä on iskeä härän niskaan banderilloja, puukeppejä, joiden päässä on nelisenttinen terä. Joskus banderillot iskee matadori itse. Banderillojen iskemisessä on kyse rohkeuden osoituksesta ja härän usuttamisesta tekemään pitkiä ryntäyksiä. Samalla matadori oppii lisää härän käyttäytymisestä.
Kolmas osa
Taistelun kolmannessa ja viimeisessä osassa, faenassa, matadori taistelee härkää vastaan yksin. Hänellä on kädessään punaisesta kankaasta tehty viitta eli muleta, jossa on puinen reuna. Hän kantaa aluksi puusta tai alumiinista tehtyä valemiekkaa, jonka hän vaihtaa lopussa aitoon teräsmiekkaan. Matadori heiluttaa muletaansa härän edessä ja ohjailee härkää näyttävin ja rohkein elein, kun se hyökkäilee viittaa kohti. Jokaisella matadorilla on omanlaisensa liikkeet.
pienoiskuva|Matadori valmistautumassa tappoiskuun miekallaan. Kun matadori on valmis kuoliniskuun, hän ottaa teräsmiekan ja iskee sen härän lapaluiden väliin, yleensä suoraan edestä. Isku katkaisee härän aortan, ja se kaatuu yleensä pian iskun jälkeen. Tapon nopeus ja tehokkuus on tärkeä osa matadorin suorituksen arvoa. Matadoria arvioidaan myös hänen kokonaissuorituksensa taiteellisuuden ja estetiikan sekä sen erityislaatuisuuden kannalta. Joskus harvoin härän henki säästetään, jos se osoitti poikkeuksellista urheutta.
Jos yleisö arvostaa matadorin suoritusta nousemalla seisomaan ja heiluttamalla valkoisia nenäliinoja, päätuomari voi myöntää matadorille palkinnoksi härän yhden korvan, kaksi korvaa, tai parhaassa tapauksessa korvat ja hännän. Yksi korva myönnetään, jos yli puolet yleisöstä vaatii sitä. Myös urhealle härälle voidaan järjestää kunniakierros.
Kasvatus
Espanjalaisessa ja latinalaisamerikkalaisessa kulttuurissa härkiä arvostetaan niiden sulokkuuden, ketteryyden ja hallitun voiman vuoksi. Härkätaistelujen härät ovat oma rotunsa, jota on kasvatettu vuosisatojen ajan vain härkätaisteluja varten. Nykyisin suosituin rotu on Vistahermosa, jonka ominaisuuksia pidetään soveltuvimpina nykyaikaiseen härkätaisteluun. Matadoreilla ja lajin seuraajilla voi olla omat suosikkirotunsa. Tyypillinen taisteluhärkä painaa 450–650 kilogrammaa. Taisteluhärällä on erityisen vahva niska. Sen väritys sekä sarvien, jalkojen ja hännän pituus vaihtelevat roduittain.
Nuori härkä vieroitetaan, rokotetaan ja polttomerkitään. Vuosikkaat tarkastetaan avoimilla niityillä, ja riittävän raivokkaista ja rohkeista kasvatetaan taisteluhärkiä. Hylätyt lähetetään teurastamoon. Kaksi- tai kolmevuotiaat hiehotkin testataan pienellä areenalla: parhaat käytetään siitokseen ja muut lähetetään teurastamoon. Taisteluhärkiä ei kuohita.
Taisteluhärkiä kasvatetaan yksityisillä karjatiloilla, joita Espanjassa on eri puolilla maata. Tunnetuimmat härkätilat sijaitsevat Sevillassa. Taisteluhärkä saa elää koko elämänsä ajan laitumella vapaana laumassa muiden härkien kanssa. Sitä ruokitaan hyvin, ja sen terveydestä pidetään mahdollisimman hyvää huolta, sillä vain hyväkuntoiset härät kelpaavat härkätaisteluun. Härkää ei päästetä ihmisten kanssa tekemisiin, vaan sen hyökkäävyyttä selvitetään hevosten avulla.
Taistelussa
pienoiskuva|Matadori ohjailee hyökkäilevää härkää sarjalla verónica-liikkeitä. Härkä viedään elämänsä ensimmäiseen ja viimeiseen taisteluunsa 4–6-vuotiaana. Taistelun jälkeen härän lihat myydään ruoaksi. Kutakin härkää käytetään taistelussa vain yhden kerran, sillä härillä on hyvä muisti, ja kokenut härkä on liian vaarallinen vastustaja.
Härkä hyökkää sarvet tanassa luonnostaan kaikkea uhkaavaa kohti, ja taistelun aikana härkätaistelijat usuttavat sitä hyökkäämään viittansa kimppuun. Yksittäisen härän käyttäytymistä ei voi ennustaa taistelussa. Jotkin härät vetäytyvät areenan reunalle, mutta urheat härät ryntäilevät toistuvasti torerojen viittoja päin. Härkätaistelussa arvostetaan erityisesti sellaisia härkiä, jotka laskevat päänsä aivan alas hyökätessään. Hyökkäysten pitää myös olla raivokkaita ja yhdenmukaisia.
Vaarallisuus
pienoiskuva|pysty|vasen|Banderillero altistuu vaaraan iskiessään banderilloja härän selkään suoraan edestä. Härän kanssa areenalle joutunut harjaantumaton ihminen on vakavassa loukkaantumisen ja kuoleman vaarassa. Härkätaistelu on hyvin vaarallista kokeneellekin härkätaistelijalle. Tilastojen mukaan espanjalaisia härkätaistelijoita on 1700-luvun jälkeen kuollut ainakin 533. Vuoden 1987 jälkeen ei lähes kolmeen vuosikymmeneen kuollut matadoreja. Vuonna 2016 kuoli espanjalainen Victor Barrio ja vuonna 2017 espanjalainen Ivan Fandiño.
Epävirallisen tilaston mukaan vuonna 2013 Espanjan 661 härkätaistelussa härän sarvista loukkaantui 31 matadoria ja 16 avustajaa. Jotkin vammoista olivat hengenvaarallisia. Härkätaistelijoiden vammat eivät lääketieteen kehityksen ansiosta enää johda kuolemaan yhtä usein kuin aiemmin, ja suurilla areenoilla on kirurgeja hoitamassa loukkaantuneita.
Vastustus
pienoiskuva|Kuoleva härkä. Jotkut pitävät härkätaistelua raakana, ja laji onkin herättänyt vastustusta ympäri maailmaa, myös Espanjassa. Vuonna 2015 useat espanjalaiskaupungit lopettivat tukensa härkätaistelulle. Härkätaistelujen määrä on myös selvästi laskenut 2000-luvulla. Kun vuonna 2007 järjestettiin 953 härkätaistelua, vuonna 2014 vain 398. Espanjan puolueista härkätaistelua vastustavat etenkin vasemmistolaiset. Vuonna 2020 tehdyssä kyselyssä 52 prosenttia espanjalaisista kannatti härkätaistelujen kieltämistä.
Kanariansaarilla härkätaistelu kiellettiin vuonna 1991. Katalonia kielsi härkätaistelun vuodesta 2012 alkaen. Syksyllä 2016 Espanjan perustuslakituomioistuin päätti, että kielto on kumottava. Tuomioistuimen mukaan Katalonian alueparlamentti ylitti kiellolla valtuutensa. Kataloniassa ei ole kuitenkaan enää järjestetty härkätaisteluita vuoden 2011 jälkeen.
Puolustus
Härkätaistelun kannattajien mukaan härkätaistelu on härälle vähemmän julma ja onneton kohtalo kuin se, joka härkää odottaisi teurastamossa. Kannattajien mukaan härkätaistelu on myös vähemmän väkivaltaista kuin ammattinyrkkeily ja aiheuttaa vähemmän loukkaantumisia kuin amerikkalainen jalkapallo. Härkätaistelua on puolustettu myös taidemuotona sekä sen viihdearvon ja työllistävän vaikutuksen vuoksi.
Tunnettuja härkätaistelijoita
pienoiskuva|pysty|Matadori, miekka ja viitta.
Kirjallisuudessa
Yhdysvaltalaisen kirjailijan Ernest Hemingwayn härkätaistelun estetiikasta sekä sen kulttuurisista ja ritualistisista piirteistä kertova kirja Kuolema iltapäivällä (1932) on edelleen alan arvostetuimpia teoksia. Hemingway käsitteli härkätaistelua myös romaanissaan Ja aurinko nousee (1926).
Russarön majakka
Russarön majakka (ruots. Russarö fyr) on majakka Hangon edustalla Russarön saarella. Kyseiselle paikalle ilmeni tarve majakalle 1800-luvun alussa, sillä Venäjän keisarikunnan meriministeriö totesi alueella tapahtuvan liikaa haaksirikkoja. Jussarön alueen magneettiset häiriöt saattoivat aiheuttaa jopa mailin heittoja laivojen kursseihin. Silloin vanhan tunnusmajakan kattorakennelma purettiin ja sen tilalle rakennettiin puinen lyhtyrakennus. Heikkoa tornia vahvistettiin useaan otteeseen tukirakentein, ja kesällä 1838 torniin asennettiin uusi valolaitteisto.
Vuonna 1854 Krimin sodan aikana majakkatorni purettiin, ja linssistöt kuljetettiin turvaan. Sodan jälkeen haettiin lupaa uuden majakan rakentamiseen. Vuonna 1863 tuli valmiiksi nykyinen viisikerroksinen kivimajakka. Myös majakan henkilökunnan asuintilat uusittiin.
Majakan linssistö on niin sanottu Fresnelin linssistö, valo näkyi jopa 12 meripeninkulman päähän. Sen merkitys oli tärkeä 1870-luvulla, sillä silloin Hangosta tuli Suomen ensimmäinen talvisatama. Tornin viereen rakennettiin vuonna 1877 signaalimasto, ja vuonna 1884 hankittiin sumutykki, jolla ammuttiin sumussa aina kaksi laukausta minuutin välein.
Leo Kalervo
Vapaana kirjailijana vuodesta 1958 toiminut Leo Kalervo sai Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti (1961, 1967 ja 1978), Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 1985 ja Pro Finlandia -mitalin 1973. Hänen tuotantonsa aiheena on muuttuva maaseutu.
Kalervo kertoo esikoisteoksessaan Malttamaton nuoruus nuoren kamppailusta pahaa sairautta vastaan. Jouko Tyyri on tiivistänyt Kalervon kirjallisen sanoman sanoihin "maa ja maltti". Tyyrin näkemys Kalervosta on, että tämä on kuin maratoonari: pääsee vauhtiin vasta parin sadan sivun jälkeen. Kalervo kehitti ihmisen sisäisestä kriisistä kumpuavaa muutosta teoksessa Pelivara (1961) ja sen jälkeisissä teoksissa.
Kalervoa oli luonnehdittu vanhakantaiseksi maalaisrealistiksi, mutta vähitellen ilmeni, että hän oli osunut ajan hermoon. Ekologinen ajattelu liikkui samoilla linjoilla kuin Kalervo esimerkiksi romaanissa Maa kuuntelee sinua (1977), jossa raskas ruumiillinen työ saa kunnian koneiden edellä. Teoksessa Vuonna 1932 (1978) hän korostaa perustyön merkitystä aikakauden talouslamassa.
Novellikokoelmassa Elämän koulussa (1986) Kalervo kuvaa tarkasti maalaiselämää, ja romaanin Syömäköyhä (1983) päähenkilö on maaseutua kiertävä halkokauppias, jonka varovaisuus on eduksi talouslaman iskiessä mutta haitaksi naisten iskennässä. Muistelmiaan hän kirjasi teoksiin Itseäni jäljittämässä (1981) ja Hyötysuhde (1989).
Kalervo kävi Suomen osuuskauppakoulun ja Alkio-opiston.
Leo Kalervo Eklin kuoli kesäkuussa 2011 86-vuotiaana sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Flávio Giovenale
Flávio Giovenale (s. 5. kesäkuuta 1954 Murello) on italialaissyntyinen, Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 20. joulukuuta 1981 ja nimitettiin Abaetetuban hiippakunnan piispaksi 8. lokakuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luiz Soares Vieira, jota avustivat José Vieira de Lima ja Irineu Danelón.
Manuel Martínez
Manuel Martínez Gutiérrez (s. 7. joulukuuta 1974 León) on espanjalainen kuulantyöntäjä.
Martínez voitti vuoden 1992 Soulin nuorten MM-kilpailuissa kuulantyönnön hopeaa tuloksella 18,14 metriä. Seuraavana vuonna hän voitti San Sebastiánin nuorten EM-kilpailuissa kultaa tuloksella 19,02 ja sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa yhdenneksitoista työnnettyään 19,03. Vuonna 1995 hän työnsi Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 19,97, mutta karsiutui loppukilpailusta Göteborgin ulkoratojen MM-kilpailuissa. Vuonna 1997 hän oli Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa viides tuloksella 20,37 ja karsiutui loppukilpailusta Ateenan ulkoratojen MM-kilpailuissa.
Vuonna 1999 työnsi Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 20,79. Vuonna 2000 hän saavutti hopeaa Gentin sisäratojen EM-kilpailuissa. Sydneyn olympialaisissa hän oli kuudes. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kilpailuissa. Martínez voitti 3. maaliskuuta – 21. heinäkuuta 16 peräkkäistä kuulakilpailua, muun muassa Euroopan cupin tuloksella 21,03. Hän voitti samana vuonna Välimeren kilpailut ja oli Edmontonin MM-kilpailuissa neljäs. Vuoden päätteeksi hänet valittiin Espanjan vuoden yleisurheilijaksi.