cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wayne Gretzky
Yksityiselämä
Gretzkyllä on neljä nuorempaa sisarusta: Kim, Keith, Glen ja Brent. Heistä myös Keith ja Brent ovat pelanneet jääkiekkoa.
Gretzky on ollut naimisissa Janet Jones-Gretzkyn kanssa vuodesta 1988 lähtien, ja heillä on viisi lasta: Paulina, Ty Robert, Trevor Douglas, Tristan Wayne ja Emma Marie.
Gretzky omistaa Torontossa sijaitsevan ravintolan, jonka nimi on Wayne Gretzky's.
Tilastot
Lähde: The Internet Hockey Database (HockeyDB.com) pienoiskuva|Wayne Gretzkyn pelipaitoja, valokuvia ja muita esineitä esillä [[Hockey Hall of Fame|jääkiekon kunniagalleriassa.]]
NHL
pienois|Gretzkyn varusteet 802:nnessa maalissaan, esillä [[Hockey Hall of Famessa]]
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Historia
Kokoomuksen, perussuomalaisten ja kristillisdemokraattien nuorisojärjestöt ilmoittivat marraskuussa 2011 eroavansa Allianssista työntekijöihin ja rahoitukseen liittyvistä näkemyseroista johtuen. Ero aiheutti eriäviä mielipiteitä muissa poliittisissa nuorisojärjestöissä. Sekä kokoomuksen että kristillisdemokraattien nuorisojärjestöt ovat sittemmin palanneet Allianssin jäseniksi.
Kinks (albumi)
Kinks on brittiläisen The Kinks -yhtyeen vuonna 1964 julkaistu debyyttialbumi, joka nojautuu musiikillisesti enimmäkseen rhythm and bluesiin. Albumi sisältää myös yhtyeen suuren läpimurtohitin ”You Really Got Me”. Levyllä on huomattavan paljon lainakappaleita. Aikakaudelleen tyypillisesti sillä myös vierailee lukuisia sessiomuusikoita, joista nimekkäimpinä Jon Lord ja Jimmy Page.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Historia
Allianssi toimi perustamisestaan lähtien nimellä Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry, kunnes se muutti nimensä vuoden 2018 syyskokouksessaan Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi ry:ksi.
Kinks (albumi)
Albumi ylsi Britanniassa listasijalle kolme ja Yhdysvalloissa sijalle 23. Jälkimmäisessä valtiossa levy julkaistiin nimellä You Really Got Me, tosin kyseiseltä painokselta puuttui muutama Kinks-albumilla julkaistu kappale.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Pääsihteerit ja toiminnanjohtajat
Nimike toiminnanjohtaja otettiin Allianssissa käyttöön nimikkeen pääsihteeri sijaan vuonna 2018.
Kinks (albumi)
Taustaa
Myös yhtyeen rumpali Mick Avory on kertonut, että albumi tehtiin niin nopeasti kuin mahdollista, ja koska Daviesilla ei ollut paljoakaan kappaleita tehtynä, sisälsi levy pitkälti yhtyeen keikoillaan esittämää materiaalia.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Toiminta
Allianssin toiminnan tavoitteena on nuorten hyvinvointi, ja sen toimintaa ohjaa Allianssin strategia 2022–2026 ”Nuorten puolella ja koko nuorisoalan tukena”. Allianssin toiminta koostuu edunvalvonta- ja vaikuttamistyöstä sekä nuorisoalalle tarjottavista palveluista, kuten tapahtumista ja koulutuksista. Allianssi tukee toiminnallaan nuorten osallistumista ja yhdenvertaisuutta, esimerkiksi järjestämällä nuorisovaalit eduskuntavaalien yhteydessä.
Kinks (albumi)
Nauhoitus
Yhtyeellä oli ennestään kokemusta ainoastaan kahdesta äänityssessiosta, minkä vuoksi tuottaja Shel Talmy käytti nauhoituksissa muutamia, hyväksi havaitsemiaan sessiomuusikoita. Ray Daviesin mukaan esimerkiksi kappaletta ”Stop Your Sobbing” lukuun ottamatta rumpuja albumilla soitti Mick Avoryn sijaan Bobby Graham, ja lisäksi Perry Ford -niminen laulunkirjoittaja soitti pianoa. Heidän lisäkseen kappaleessa ”Bald Headed Woman” Hammond-urkuja soitti tuleva Deep Purple -kosketinsoittaja Jon Lord ja 12-kielistä rytmikitaraa myöhemmin Led Zeppelinissä vaikuttava Jimmy Page. Shel Talmy halusi kyseiseen kappaleeseen tällä tavoin lisää ”ammattimaisuutta”, sillä yhtye oli Ray Daviesin mukaan sen kanssa epävarma. Lisäksi albumilla lauloi taustoja Daviesin silloinen tyttöystävä Rasa Didzpetris, mutta hänen nimensä jätettiin mainitsematta tekijätiedoissa. Ray Daviesin omien muistojen lisäksi albumin tekijätiedot mainitsevat Arthur Greensladen soittavan albumilla pianoa.
Tuottaja Shel Talmy onnistui hankkimaan itselleen tekijänoikeuskorvauksia, kun hän ehdotti yhtyeelle, että se voisi levyttää omat versionsa amerikkalaisista folk-kansanlauluista ”Bald Headed Woman” ja ”I’ve Been Driving on Bald Mountain”. Talmy merkitsi itsensä niiden sovittajaksi. Rumpali Mick Avoryn mukaan Talmy oli rojaltien toivossa väittänyt niiden olevan Odettan kirjoittamia kappaleita, mutta albumin ilmestyttyä yhtye tajusi niiden olevan ”Shel Talmyn kirjoittamia kansanlauluja”.
Musiikki
Kinks on aikakaudelleen sen suhteen tyypillinen esikoisalbumi, että se koostuu pääosin kappaleista, joita yhtye oli esittänyt klubeilla ennen levytyssopimusta. Näihin lukeutuvat muun muassa rhythm and blues -legendat ”Cadillac”, ”Too Much Monkey Business”, ”Beautiful Delilah” sekä ”Got Love If You Want It”, jonka The Who -yhtye kopioi ensisinglelleen muutamaa kuukautta myöhemmin. Musiikillisesti levy nojautuu enimmäkseen rhythm and bluesiin sekä pienemmissä määrin rock and rolliin ja beatmusiikkiin. Mukana on myös pieniä vivahteita countrysta. Merseybeat-tyylistä käy esimerkkinä kappale ”Just Can’t Go to Sleep”. Kappale ”Revenge” on instrumentaali.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Toiminta
Allianssi järjestää vuosittain valtakunnalliset nuorisotyöpäivät eli NUORI-tapahtuman ja Politiikkaviikon, jonka tarkoituksena on viedä politiikka ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen rohkeasti kouluihin. Politiikkaviikko järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2018, jolloin viikon kummeina toimivat opetusministeri Sanni Grahn-Laasonen ja oikeusministeri Antti Häkkänen sekä yhteistyökumppaneina useita nuorisoalan järjestöjä. Lisäksi Allianssi koordinoi vuosittain järjestettävää Nuorisotyön viikkoa, jonka tarkoituksena on tehdä nuorisoalaa ja sen tekijöitä näkyväksi.
Kinks (albumi)
Musiikki
Levyn kappaleista vain viisi on Ray Daviesin kirjoittamia. Tästä huolimatta hänen on katsottu näyttäneen kykynsä laulunkirjoittajana. Esimerkiksi kappaleissa ”I Took My Baby Home” ja ”Just Can’t Go to Sleep” hänen on katsottu kyenneen muuntamaan Chuck Berrylta ja The Beatlesilta saadut vaikutteet täysin uniikkiin muotoon. The Pretenders -yhtye teki myöhemmin cover-version Daviesin kirjoittamasta Motown-vaikutteisesta kappaleesta ”Stop Your Sobbing”.
Julkaisu ja vastaanotto
Kinks ilmestyi Britanniassa 2. lokakuuta 1964. Sen julkaisi Pye Records sekä mono- että stereoäänenlaadulla. Albumi debytoi 17. lokakuuta Record Retailer -listan sijalla yhdeksän. Albumi oli parhaimmillaan kolmantena, sekä 5. joulukuuta 1964 että 6. helmikuuta 1965. Listaviikkoja sille kertyi kaikkiaan 25. Melody Makerin listalla Kinks ylsi sijalle neljä ja New Musical Expressin vastaavalla sijalle viisi. Länsi-Saksassa albumi oli korkeimmillaan viidentenä.
Yhdysvalloissa albumin julkaisi marraskuussa 1964 Reprise Records nimellä You Really Got Me. Se erosi Britanniassa julkaistusta Kinks-albumista myös siten, että siltä puuttuivat kappaleet ”I Took My Baby Home”, ”I’m a Lover Not a Fighter” ja ”Revenge”. You Really Got Me ilmestyi brittipainoksen tapaan sekä mono- että stereoformaatissa. Albumi pääsi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 29 ja saavutti sitä paremmat sijoitukset Record Worldin (20.) ja Cashboxin (25.) listoilla.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Toiminta
Allianssissa toimii hallituksen lisäksi kansainvälisen nuorisopolitiikan ryhmä. Ryhmään kuuluu 14 jäsentä vuonna 2022, ja sitä johtaa Nicholas Kujala. Allianssilla oli aiemmin useampi luottamushenkilöryhmä, mutta käytännöstä luovuttiin vuonna 2020. Lisäksi Allianssi nimittää Suomessa toimivat nuorisodelegaatit, jotka "edustavat sukupolvensa ääntä, käyvät dialogia ja nostavat keskusteluun nuorten ajatuksia ja toiveita sekä vaikuttavat poliittisiin prosesseihin niin Suomessa kuin kansainvälisesti". Aiemmin Allianssi nimitti vain YK-nuorisodelegaatin (vuodesta 1997 alkaen) sekä nuorten ilmastodelegaatin (vuodesta 2011 alkaen), mutta vuonna 2022 nuorisodelegaattitoimintaa laajennettiin myös nuorten EU-delegaattiin, NORDBUK-delegaattiin, Unesco-delegaattiin ja luontodelegaattiin. Suomen YK-nuorisodelegaatteina on toiminut aiemmin muun muassa poliitikko Mikkel Näkkäläjärvi, ulkoministeri Pekka Haaviston erityisavustaja Joel Linnainmäki sekä SDP:n puoluesihteeri Antton Rönnholm. Nuorten ilmastodelegaatteina on aiemmin toimineet muun muassa europarlamentaarikko Alviina Alametsä sekä myöhemmin Darravapaa-yhteisön perustajana tunnettu Katri Ylinen.
Osana Allianssia toimii Allianssin nuorisovaihto. Allianssin koordinoi myös järjestöjen ohjelmistolahjoituksia yhdessä TechSoup Suomen kanssa. Vuosina 2018–2019 Allianssi toimii myös yhtenä opetus- ja kulttuuriministeriön nimeämänä nuorisoalan osaamiskeskuksena. Allianssin yhteydessä toimi aiemmin valtakunnallinen Nuorisotiedon kirjasto, joka siirrettiin vuonna 2021 Humanistisen ammattikorkeakoulun yhteyteen.
Allianssin toimisto sijaitsee Helsingin Pasilassa, Allianssi-talossa (Asemapäällikönkatu 1). Allianssilla on parikymmentä vakituista työntekijää.
Kinks (albumi)
Britannian-versio Kinks
B-puoli
Vuoden 2011 Deluxe Edition
CD 1
CD 2
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Julkaisut
Allianssi julkaisi pitkään nuorisotoimialan AllianssiExpress-ajankohtaistiedotetta ja nuorisoalan ammattilehti Nuorisotyötä. Nuorisotyö-lehden juuret ovat vuonna 1945 perustetun Nuorisotyöntekijöiden yhdistyksen 1946 lähtien julkaisemassa Nuoriso-ohjaaja-lehdessä. 71 julkaisuvuoden jälkeen Nuorisotyö-lehti lakkautettiin vuoden 2017 lopussa.
Kinks (albumi)
Yhdysvaltain-versio You Really Got Me
A-puoli
B-puoli
Singlet
”You Really Got Me” oli albumin ainoa single, joka julkaistiin Britanniassa tai Yhdysvalloissa. Maailmanlaajuisesti singlejulkaisuja tehtiin kuitenkin lukuisia. Ainakin Norjassa, Ruotsissa ja Länsi-Saksassa julkaistiin singlenä kappale ”Cadillac” B-puolenaan I’m a Lover Not a Fighter”. ”Cadillac” ilmestyi myös Ruotsissa B-puolen ollessa ”Just Can’t Go to Sleep”. Tämän lisäksi Ranskassa julkaistiin ”Bald Headed Woman” B-puolenaan ”So Mystifying” ja Etelä-Afrikassa ”Beautiful Delilah” B-puolen ollessa ”Stop Your Sobbing”. ”Beautiful Delilah” julkaistiin myös Ruotsissa ja Norjassa, mutta B-puolena oli ”Too Much Monkey Business”. Tämän lisäksi Länsi-Saksassa julkaistiin ”I’m a Lover Not a Fighter” B-puolen ollessa ”Beautiful Delilah”.
Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi
Julkaisut
Vuoden 2018 alkusyksystä AllianssiExpress-tiedotteen sijaan Allianssi alkoi julkaisemaan joka toinen viikko Nuorisoalan uutiskirjettä.
Loppuvuonna 2018 Allianssi julkaisi neliosaisen Kahvitauko: Puhetta nuorisoalasta ja sen ilmiöistä -podcastin. Keväällä 2020 Allianssi julkaisi kuusiosaisen Mitä kuuluu nuorille? -podcastin, jossa keskusteltiin nuorisoalan ajankohtaisista teemoista. Konsepti on jatkunut myöhemmin etäyhteyksin järjestettävinä keskustelutilaisuuksina.
Kinks (albumi)
Kokoonpano
Vierailijat
Tuotanto
Psalmi 151
Psalmi 151 on nimi, joka on annetty lyhyelle psalmille, joka on osana suurinta osaa kreikankielisen Vanhan testamentin eli Septuagintan kopioita, mutta ei kuulu masoreettiseen tekstiin. Sen hepreankielinen versio löydettiin Qumranista Kuolleenmeren kääröjen joukosta 1956, luolasta 11.
Septuagintassa psalmilla ei kuitenkaan ole numeroa, vaan sen otsikkona on "Tämä psalmi on laitettu Daavidin nimiin ja se on ilman numeroa. Kun hän löi Goljatin yhdessä taistelussa". Suurin osa tutkijoista uskoo, että se on kirjan kokoajien ja kääntäjien Septuagintaan tekemä lisäys.
Kirjan otsikko osoittaa, että sen kirjoitti kuningas Daavid filistealaista Goljatia vastaan käydyn taistelun jälkeen. Teksti kertoo, kuinka Daavid oli veljistään vähäisin, ja kuitenkin Jumala valitsi hänet voidelluksi kuninkaaksi. Se muistuttaa, kuinka Daavid surmasi Goljatin tämän omalla miekalla.
Ortodoksinen kirkko ja orientaaliortodoksiset kirkot lukevat psalmin osaksi Raamatun kaanonia. Katoliset, protestantit ja suurin osa juutalaisista pitää sitä apokryfisenä. Se on kuitenkin liitteenä joissakin katolisissa Raamatuissa, kuten joissakin Vulgatan painoksissa, sekä joissakin ekumenisissa käännöksissä, kuten englanninkielisessä New Revised Standard Versionissa.
Ano Airisto
Ano Juho Viktor Airisto (synt. Lindroos, 5. marraskuuta 1894 Taivassalo – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä ”Muste-Maalari”.
Ager publicus
Ager publicus ("julkinen maa") tarkoitti Rooman valtion omistamia maa-alueita. Osa niistä annettiin vuokralle ja saadut tulot käytettiin kulttimenoihin. Osaa taas käytettiin laidunmaana, jonka käytöstä piti maksaa. Osaa viljelivät vauraat yksityishenkilöt, possessores, jotka maksoivat maan käytöstä.
Ano Airisto
Elämä
Vapauduttuaan Airisto työskenteli vuodesta 1925 lähtien Turussa Sosialistin toimittajana. Vuonna 1928 hänestä tuli lehden toimitussihteeri ja 1934 päätoimittaja. Vuonna 1940 Airisto siirtyi Helsinkiin Suomen Sosialidemokraatin toimittajaksi ja paikinoitsijaksi. Airistosta tuli tunnettu poliittinen pakinoitsija, joka toimi myös useissa sosialidemokraattisen puolueen luottamustehtävässä. Airisto tunnettiin myös kuvittajana ja taidemaalarina.
Ronin
Ronin voi tarkoittaa:
Ano Airisto
Elämä
Sosialidemokraattisten lehtimiesten ja tiedotustyöntekijäin rahasto jakaa joka toinen vuosi hänen mukaansa nimetyn Mustemaalari-palkinnon viestinnän piirissä tehdystä elämäntyöstä tai muista erityisistä viestinnällisistä ansioista.
Yksityiselämä
Airiston puoliso vuodesta 1929 oli Zulu Mirjam Alida Grönroos.
Ager publicus
Rooma takavarikoi voitetuilta kansoilta yleensä kolmanneksen näiden maista, joista ager publicus muodostui. Takavarikoiduille alueille perustettiin siirtokuntia tai kensorit vuokrasivat parhaat maa-alueet viljelymaiksi. Gracchuksen veljekset vaativat 100-luvun loppupuolella eaa. ager publicuksien oikeudenmukaisempaa jakoa, ja siitä lähtien nämä maat määriteltiin tarkasti.
Natal (täsmennyssivu)
Natal on:
La Gioconda
La Gioconda on Amilcare Ponchiellin nelinäytöksinen ooppera. Arrigo Boito kirjoitti siihen libreton Victor Hugon teoksen Angelo, tyran de Padoue pohjalta. Ooppera esitettiin ensi kertaa alkuperäisversiossaan Franco Faccion johdolla La Scalassa 8. huhtikuuta 1876. Uudistetulla libretolla teos ensiesitettiin Genovassa joulukuussa 1876. Yhdysvaltain-ensiesitys nähtiin Metropolitan-oopperassa 20. joulukuuta 1883.
La Gioconda on useasti esitetty ooppera, josta on saatavilla myös lukuisia levytyksiä. Oopperaan sisältyy kuuluisa ”Tuntien tanssi”, joka kuullaan myös elokuvassa Fantasia (1940).
Helsinkiitti
Helsinkiitti on harvinainen graniittinen unakiittimuunnos, jota esiintyy muun muassa Helsingin kallioperässä. Sen päämineraalit ovat valkoinen albiitti, hematiitin punaruskeaksi värjäämä epidootti ja kvartsi. Helsinkiitti-nimeä ei ole virallisesti hyväksytty kansainväliseen kivilajiluokitteluun, vaan se on paikallinen termi. Kiiltonsa ansiosta helsiinkiitti soveltuu hyvin muun muassa koruihin. Helsinkiitti on Helsingin nimikkokivi, ensimmäisen kerran sitä löydettiin 1900-luvun alussa sikäläisestä Kallion kaupunginosasta Alppikadun ja Ensi linjan risteyksestä.
Helsinkiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–7.
Rivka Yosselevska
Rivka Yosselevska oli valkoveneäläinen juutalainen, joka selvisi toisen maailmansodan juutalaisvainoista, vaikka hän joutui ammutuksi ja haavoittuneena joukkohautaan.
15. elokuuta 1942 suuri joukko saksalaisia SS-sotilaita saapui juutalaiseen ghettoon Zagorodskin kylään Valko-Venäjän Pinskin lähellä. Kylän asukkaat koottiin joukkohaudan reunalle riviin, josta heidät ammuttiin yksitellen suoraan hautaan. Rivistössä oli myös kylän asukas Rivka Yosselevska, jota sotilas ampui päähän. Osuma ei kuitenkaan ollut kuolettava ja hän onnistui nousemaan joukkohaudasta saksalaisten poistuttua. Rivka oli perheensä ainoa elossa selvinnyt jäsen.
Yosselevska toimi todistajana 8. toukokuuta 1961 oikeudenkäynnissä Adolf Eichmannia vastaan kertoen yksityiskohtaisesti kyseisestä teloitustapahtumasta.
Edam
thumb|250px|Juustomarkkinat Edamissa elokuussa 2006. Perinteiset markkinat elvytettiin 1989 matkailijoiden iloksi. Edam on kaupunki Alankomaiden Pohjois-Hollannin maakunnassa. Yhdessä Volendamin kanssa Edam muodostaa Edam-Volendamin kunnan. Edamissa on noin 7 380 asukasta, koko Edam-Volendamin kunnassa on 28 492 asukasta. Nimi Edam juontuu pienessä E- eli IJe -joessa olevasta padosta (dam). Padon yhteyteen muodostui keskiajalla kauppapaikka ja seudun ensimmäinen asutus, joka sai sijaintinsa mukaan nimen IJedam.
Edamjuusto on kotoisin Edamista.
Daiki Itō
Daiki Itō (, s. 27. joulukuuta 1985 Shimokawa, Hokkaidō) on japanilainen mäkihyppääjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2001–2002 lähtien.
Itō debytoi arvokilpailuissa Planican lentomäen MM-kisoissa 2004, jossa hän sijoittui joukkuemäessä viidenneksi ja henkilökohtaisessa 20:nneksi. Seuraavan vuoden Oberstdorfin MM-kilpailuissa hän oli joukkuemäessä yhdeksäs. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui joukkuekisassa kuudenneksi ja normaalimäessä kahdeksanneksitoista. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän hyppäsi Takanobu Okaben, Noriaki Kasain ja Shōhei Tochimoton kanssa joukkuemäen pronssia. Lisäksi hän oli normaalimäessä 20:s. Kaksi vuotta myöhemmin Liberecissä Itō oli Kasain, Okaben ja Tochimoton kanssa saavuttamassa Japanille toisen kerran peräkkäin joukkuepronssia. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli normaalimäessä viidestoista ja Oslon MM-kisoissa 2011 normaalimäessä kolmastoista. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui viidenneksi, joka on myös hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa. Val di Fiemmessä 2013 Itō oli suurmäen kymmenes ja normaalimäen 15:s. Sekajoukkuemäestä hän voitti kultaa yhdessä Japanin joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 Itō saavutti Japanin joukkueessa pronssia ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän hyppäsi sekajoukkuemäessä Japanin pronssia voittaneessa joukkueessa. Normaalimäessä hän sijoittui kymmenenneksi ja suurmäessä 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimäessä 20:s ja joukkuemäessä kuudes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Itō voitti pronssia joukkuemäessä ja sijoittui suurmäen kilpailussa 20:nneksi.
Ensimmäiset maailmancupin osakilpailuvoittonsa Itō saavutti tammikuussa 2012 voitettuaan Sapporon molemmat osakilpailut. Seuraavat kaksi voittoaan hän otti maaliskuussa 2012 peräkkäisissä kilpailuissa Salpausselän normaalimäessä ja Trondheimin suurmäessä. Lisäksi hän on sijoittunut kuusi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi (28.11.2014 mennessä). Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 2011–2012 neljänneksi.
Itō hyppäsi oman ennätyksensä 240m Vikersundissa. Kaudella 2004–2005 hän hyppäsi Bischofshofenissa 143 metriä. Se on edelleen mäen virallinen mäkiennätys. Gregor Schlierenzauer hyppäsi 145 metriä 2008, mutta hän teki sen karsinnassa, joten sitä ei hyväksytty viralliseksi mäkiennätykseksi. Itōn hyppy on edelleen mäen toiseksi pisin. Kyseisen kauden kokonaispisteissä hän oli kolmastoista.
Viides vuodenaika
Viides vuodenaika on Mokoman toinen EP, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2006.
EP sisältää kolme Kuoleman laulukunnaat -albumilta poisjäänyttä kappaletta, uusitun version alun perin Valu-albumilla julkaistusta "Viholliset"-kappaleesta ja suomenkielisen cover-version Deathin "Open Casket" -kappaleesta, "Avoin hauta". Yhtye lahjoittaa osan EP:n tuotoista Death-yhtyeen edesmenneen keulakuvan Chuck Schuldinerin äidin Jane Schuldinerin osoittamalle syöpäjärjestölle.
EP nousi julkaisunsa jälkeisellä viikolla Suomen singlelistan ensimmäiseksi ja palkittiin kultalevyllä kesällä 2008.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Annala ja sovittanut Mokoma.
Saukkobeletti
Saukkobeletti eli saukkonäätä (Cynogale bennettii) on sivettieläimiin kuuluva petonisäkäs. Sitä tavataan Malakan niemimaalla sekä Borneon ja Sumatran saarilla vetisillä soilla sekä purojen ja jokien varsilla.
Saukkobeletti näyttää hyvin paljon merisaukolta. Laji on hyvin sopeutunut osittaiseen vesielämään. Saukkobeletit pystyvät sulkemaan sieraimensa ja korvansa läpällä. Niillä on melko leveät räpyläjalat uimista varten. Saukkobelettien koko on noin 70–88 senttimetriä. Lajin turkki on pohjaltaan vaalea, mutta karvat tummenevat kärkeä kohti. Lisäksi muuten lähes mustassa turkissa on siellä täällä harmaampia karvoja. Saukkobeletin viiksikarvat ovat pitkät ja niitä on runsaasti.
Harmaa norjanhirvikoira
Harmaa norjanhirvikoira (norsk elghund grå) on norjalainen koirarotu, joka on valittu Norjan kansalliskoiraksi. Rotu on Pohjoismaissa hyvin yleinen (esimerkiksi Suomessa vuonna 2020 kymmenenneksi suosituin koirarotu ), mutta muualla maailmassa melko harvinainen. Rodusta on olemassa myös tummempi versio, musta norjanhirvikoira.
Ulkonäkö
thumb|left|Harmaa norjanhirvikoira Harmaa norjanhirvikoira on tyypillinen pystykorva lyhyine kehoineen, rotevine rakenteineen ja hyvine ryhteineen. Se on tiivisrakenteinen, neliömäinen, ryhdikäs. Se on kestävä ja sietää hyvin sadetta sekä koleaa säätä. Sen korvat ovat kiinnittyneet korkealle ja ovat jäykästi pystyt, kärjistään terävät, verraten pienet. Silmät ovat ruskeat, mieluiten tumman ruskeat. Runko on tiivisrakenteinen ja lyhyt. Etutassut ovat aina vaaleat edestä päin katsottuna. Häntä on korkealle kiinnittynyt, voimakas ja verraten lyhyt, tiukalle kiepille kiertynyt, mieluiten selän keskiviivan päälle.
Karvapeite on runsas, keskipitkä, tiheä ja karhea. Väritys on aina harmaa, eri sävyissään; perusväriä vaaleampaa väritys on rinnassa, raajoissa ja vatsassa; korvien pitää olla tummat ja kuonossa tulee olla tumma maski. Rodun ihannesäkäkorkeus on 52 cm uroksilla ja 49 cm nartuilla.
Luonne ja käyttäytyminen
Harmaa norjanhirvikoira on rohkea, tarmokas ja peloton. Se viihtyy perhekoirana ja on täynnä tarmoa. Se on helppo koulutettava, mutta on ensisijaisesti ja enimmäkseen hyvä metsästyskoira sekä kävelykaveri. Sillä on äänekäs haukku. Yleensä sitä pidetään pihakoirana, mutta se soveltuu olemaan myös sisällä.
Harmaata norjanhirvikoiraa on käytetty lähinnä kaikenlaiseen suurriistan metsästykseen, mutta enimmäkseen hirven ja karhun metsästyksessä. Se on myös hyvä vahtikoira ja on ollut vuosisatojen ajan tärkeä pihakoira Norjassa. Viikingit käyttivät sitä myös taistelukoirana.
Alkuperä
thumb|right|280px|Paljon nykyistä harmaata norjanhirvikoiraa muistuttava "grå dyrehund" vuonna 1932. Harmaa norjanhirvikoira on melko vanha rotu, mutta tarkkaa syntyaikaa on mahdotonta sanoa. On melko varmaa, että rotu oli olemassa jo ennen viikinkiaikaa (vuosina 800–1500). Ensimmäisen kerran se oli esillä koiranäyttelyssä Oslossa vuonna 1877. Jotkut uskovat harmaan norjanhirvikoiran olevan suora seuraaja ”torvmosekoirasta”, joka oli olemassa yli 5 000 vuotta sitten, mutta tämä on epävarmaa.
Nykyään DNA-kokeet osoittavat, että harmaa norjanhirvikoira ei ole kuitenkaan niin vanha koirarotu kuin on tähän asti uskottu, ehkä vain 150–200 vuotta nykyisessä olomuodossaan.
Harmaa norjanhirvikoira on norjalaisruotsalainen rotu, joka polveutuu vanhoista skandinaavisista pystykorvista. Kantarotu oli gråhund, ja kyseinen nimi viittasi alun perin sekä norjanhirvikoiraan että jämtlanninpystykorvaan. Alun perin FCI tunnusti gråhundin norjalais-ruotsalaisena rotuna, joka jakaantui myöhemmin tanakampaan harmaaseen norjanhirvikoiraan ja korkeampaan ja pitkänomaisempaan jämtlanninpystykorvaan.
SparkNet
SparkNet on Turussa vuonna 2003 avattu WLAN-pohjainen kaupunkiverkko. SparkNet on Oulun panOulu-verkon lisäksi Suomen toinen kansainvälisestikin hyvin aikaisessa vaiheessa perustettu iso wlan-verkko. Perustana siinä on MP-MasterPlanet Oy:n ylläpitämä keskitetty käyttäjähallinta sekä organisaatioiden tietoliikenneyhteyksien keskinäinen jakaminen vaihtokauppaperiaatteella, jolloin sen käyttö on veloituksetonta mukana oleville organisaatioille.
SparkNettiä voivat käyttää alueen julkishallinnon työntekijät (Turku, Raisio, Naantali, Kaarina), korkeakoulujen opiskelijat ja henkilöstö. Yhteistyössä olevien organisaatioiden ulkopuoliset ihmiset pääsevät verkkoon kaupunkien kirjastoissa tai oman verkkoyhteyden jakamista vaativan OpenSpark tunnuksen kautta. SparkNet on myös mukana kansainvälisessä Eduroam-yhteistyössä, joten Eduroam-tunnusten omaavat henkilöt voivat käyttää verkon tukiasemia myös. Vastaavasti SparkNetin käyttäjillä on verkkovierailuoikeus muihin Eduroam-verkkoihin.
Vuonna 2006 OpenSpark- ja SparkNet-verkkokonseptit voittivat Baltic Challenge -kisan e-Inclusion-sarjassa. .
SparkNetin kuuluvuusalue
Tukiasemia on eri puolilla Suomea Utsjoki-Kevolta aina Helsinkiin ja Turun saaristoon saakka, mutta valtaosa tukiasemista sijaitsee Varsinais-Suomessa toimijoiden omissa tiloissa. Myös julkisia ja muita merkittäviä kohteita sekä ulkotiloja on katettu. Suomen lisäksi myös ulkomailla on muutama verkkototeutus. 30. maaliskuuta 2009 SparkNet sisälsi 2 388 tukiasemaa.
OpenSpark
right| OpenSpark on SparkNetin kaikille avoin osuus, johon voi liittyä tuomalla oman langattoman tukiaseman yhteisön käyttöön. OpenSpark -käyttäjätunnuksella voi käyttää nettiyhteyttä kaikista OpenSpark- ja SparkNet-toiminnan piirissä olevista tukiasemista. Myös kaikki SparkNet-käyttäjät voivat käyttää OpenSpark-toiminnan piirissä olevia tukiasemia. Avoimeen OpenSpark WLAN-yhteisöön liitytään päivittämällä oma tukiasema OpenWRT-pohjaiseen ohjelmistoon ja tarjoamalla omaa verkkoyhteyttään hotspottina OpenSpark-verkkossa.
Tekniikka
Langaton lähiverkko, joka perustuu pääosin WLAN tukiasemiin sekä captive portal -käytön autentikointiin. (IEEE 802.11g, IEEE 802.11b, Wi-Fi) Autentikoinnissa tuetaan roaming-käyttäjien autentikointia muiden toimijoiden palvelimista sekä lisäksi korkeakoulujen Funet-verkkovierailun sekä eurooppalaisen Eduroamingin käyttöä.
Jastrzębski Węgiel
Jastrzębski Węgiel on puolalainen lentopalloon keskittyvä huippujoukkue. Seura perustettiin vuonna 1949, jonka jälkeen se on noussut yhdeksi puolalaisen lentopallon merkittävimmistä joukkueista kautta aikojen. Joukkueen kotikaupunkina toimii Etelä-Puolassa sijaitseva Jastrzębie Zdrójin kaupunki. Puolan mestaruuden joukkue on voittanut Puolan lentopalloliigan kausilla 2003–2004 ja 2020–2021. Kahden voiton lisäksi joukkue on saanut Puolan lentopalloliigasta kolme hopeaa ja kuusi pronssia.
Muuta
Suomalainen lentopalloilija Petteri Laurila esiintyi Jastrzębski Węgielin riveissä kaudella 2005-2006 ykköspassarina jolloin joukkue otti hopeaa Puolan lentopalloliigassa.
Orvokkikasvit
Cronquistin luokittelussa orvokkikasvit kuuluivat omaan lahkoonsa (Violales). Nykyään orvokkikasvit kuitenkin kuuluvat Malpighiales-lahkoon.
Taksonomia
Orvokkikasveilla on 3 alaheimoa: Fusispermoideae, Leonioideae ja Violoideae
Violoideae
Tribus Rinoreeae
Tribus Violeae
Antti Juhana Mustonen
Antti Juhana Mustonen (8. joulukuuta 1810 Lieksa – 30. toukokuuta 1877 Joensuu) oli Joensuussa asunut kauppias ja teollisuusmies, joka kehitti voimakkaasti Pohjois-Karjalan saha- ja rautateollisuutta ja oli maakunnan merkittävin laivanvarustaja.
Henkilöhistoria
Lieksasta kotoisin ollut Mustonen ei päässyt käymään kouluja, mutta hän oppi vanhemmiltaan luku- ja laskutaidon perusteet. Mustonen aloitti kauppiaan uransa 14-vuotiaana saatuaan isänsä kuoltua 200 ruplan perinnön. Hän muutti vuonna 1848 perustettuun Joensuun kaupunkiin ja loi sinne vähitellen suuren kauppahuoneen, joka harjoitti sekä vähittäis- että tukkukauppaa.
Mustonen osti vuonna 1856 yhdessä Simo Parviaisen kanssa N. L. Arppen perustaman Utran sahan. Vastikään avattu Saimaan kanava ja Joensuun kaupungin vuonna 1860 saamat tapulioikeudet mahdollistivat sahatavaran viennin käynnistämisen. Vuonna 1872 Mustonen osti konkurssin tehneen viipurilaisen Tichanoffin kauppahuoneen Utrassa sijainneen sahalaitoksen. Tämä saha oli palanut, mutta Mustonen rakensi sen uudelleen, ja pian Utrasta tuli yksi Suomen merkittävimmistä sahatavaran vientikeskuksista. Mustonen perusti Utraan 1874 Utran lasitehtaan. 1870-luvulla Mustonen omisti useita kaupunkitaloja Joensuussa, 150 000 hehtaarin metsäomaisuuden, 5 sahaa, 5 rautaruukkia, konepajan, Utran lasitehtaan, ja hänellä oli myös 6 höyrylaivaa, 4 kuunaria ja 50 lotjaa. Mustosen laivat liikennöivät Joensuusta ja Puhoksesta Viipuriin, Pietariin, Pohjois-Saksaan, Englantiin ja Alankomaihin.
Mustonen sai vuonna 1874 ensimmäisenä pohjoiskarjalaisena kauppaneuvoksen arvon. Hän edusti Joensuuta porvarissäädyssä valtiopäivillä 1867.
Mustosen kuoltua hänen yritykselleen ei löytynyt jatkajaa, vaan se ajautui melko pian konkurssiin. Utran sahat ja metsäalueet siirtyivät 1881 englantilaisen yhtiön Egerton Hubbard & Co:n omistukseen, joka perusti tätä varten Aktiebolaget Utra Wood & Co nimisen osakeyhtiön. Vuonna 1902 Aktiebolaget W. Gutzeit & Co osti Utra Wood & Co:n omaisuuden, ja sen seurauksena Utran vesisahojen ja lasitehtaan toiminta lopetettiin vuosina 1905–1906.
Mustosen kanava
Mustonen suunnitteli kanavan rakentamista Puhokseen sekä yksityisen rautatien Pyhäjärven ja Laatokan välille. Hän teki suunnitelmistaan ehdotuksen vuonna 1875. Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallitus puolsi anomusta seuraavana vuonna. Suunnitelman mukaan Puhoksen koski olisi ohitettu noin 600 metriä pitkällä kanavalla, johon tulisi 1,78 metrin syvyys. Sulku oli tarkoitus tehdä puusta, ja kanavan varrelle oli tarkoitus rakentaa telakka. Suunnitelma hyväksyttiin vuoden 1876 lopulla, ja työt käynnistyivät pian tämän jälkeen. Kaivu aloitettiin Pyhäjärven puolelta. Kanavaa kaivettiin noin 400 metriä ja jopa sulun paikkakin kaivettiin lähes täyteen leveyteen ja syvyyteen. Mustonen kuitenkin kuoli, ja työt keskeytettiin. Seuraavina vuosikymmeninä tehtiin ainakin kolme anomusta töiden jatkamiseksi, mutta niitä ei hyväksytty. Paikallisesti kaivanto tunnetaan nimellä Mustosen kanava.
Suuret nälkävuodet
thumb|Kerjäläisperhe maantiellä. [[Robert Wilhelm Ekmanin maalaus vuodelta 1860.]] Suuret nälkävuodet vuosina 1866–1868 olivat viimeisin laajamittainen nälänhätä Suomessa ja Länsi-Euroopassa. Se oli tuhoisa väestökatastrofi, sillä nälkävuosien aikana kuoli kahdeksan prosenttia Suomen väestöstä. Vain vuosien 1695–1697 suuret kuolonvuodet tiedetään vielä tuhoisammiksi. Myös Ruotsissa kärsittiin nälästä samaan aikaan.
Nälkävuosien aikana lasketaan väestönmenetys noin 150 000 hengeksi. Mutta eräiden arvioiden mukaan näiden kolmen vuoden aikana nälkä ja taudit – jotka tarttuvat herkemmin aliravittuihin – tappoivat jopa 200 000 henkeä, eli noin kymmenesosan Suomen silloisesta väestöstä. Suomen väkiluku oli seitsemänä vuonna (1866–1872) pienempi kuin vuonna 1865. Verrantona Suomen historian muista mullistuksista vuoden 1918 sisällissota painoi väkilukua kahtena vuonna, talvisota yhtenä. Jatkosodan aikana väkiluku kasvoi joka vuosi.
Vaikka kuolonuhreja oli hyvin paljon, Suomen historiankirjoituksessa nälkävuosista on kuitenkin verrattaen vähän mainintoja ja tutkimusta. Irlantilainen akatemiatutkija Andrew G. Newby on vertaillut Suomen ja Irlannin suhtautumista omiin nälkäkatastrofeihinsa. Hän on todennut näyttävän siltä, että Suomi on pitkälti unohtanut suuren nälänhätänsä, kun Irlannissa vastaavat tapahtumat määrittävät koko kansakuntaa. Syynä voi olla se, että Suomi toipui Irlantia nopeammin.
Ensimmäiset askeleet kohti katastrofia
Suurten nälkävuosien juuret ulottuvat 1850-luvulle saakka, Krimin sotaan. Tuolloin Yhdistynyt kuningaskunta pommitti Oolannin sodassa (1854–1856) Suomen länsirannikkoa ja tuhosi viljavarastoja. Ensimmäinen ponnistus nälänhädän helpottamiseksi oli tuolloin. Toipuminen tuhoista oli erityisen vaikeaa, koska sadot olivat heikkoja sodasta alkaen, seuraavan kymmenen vuoden ajan. Myöhemmin britit kuitenkin potivat Krimin sodan takia huonoa omaatuntoa, ja he avustivat suomalaisia. Myös Pohjoismaat ja Venäjän keskiluokka ja aristokraatit tukivat Suomea. Lisäksi unkarilaiset tukivat suomalaisia heimoaatteen hengessä.
Vuosi 1862
Pohjois-Suomessa oli huono sato. Pohjanmaalta ja Savosta lähteneet nälkiintyneet kerjäläislaumat saivat ruokaa Keski- ja Etelä-Suomesta, missä sato oli ollut melko hyvä.
Vuosi 1865
Pohjois-Suomessa elokuun puolessavälissä mahdollisuus hyvään satoon vaikutti vielä hyvältä, kunnes elokuun 23. päivänä tullut halla tuhosi tuleentumattoman viljan laajoilla alueilla. Jonkin verran asukkaita muutti Ruotsiin ja Pohjois-Norjaan nälkää pakoon. Kajaanin kihlakuntaan kuuluvasta Kuhmosta muutti 745 henkeä Venäjälle Aunuksen kuvernementtiin. Heinää saatiin niukalti, ruista vain siemeneksi, ja pakkaseen turmeltui myös ohran nelinkertainen sato. Lavantautiin kuoli 57 000, punatautiin 7 500 ja hinkuyskään yli 3 000 henkeä. Paikasta toiseen kiertelevät kerjäläiset säästyivät paremmin taudeilta kuin pysyvämpään olopaikkaan kuten työ­laitoksiin tai talollisten palvelukseen jääneet. Myös monet nälkiintyneitä auttaneet sairastuivat. Maan väestöstä kuoli noin 7,9 prosenttia.
Vuosi 1866
thumb|Pettuleipää syötiin yleisesti Suomessa 1860-luvun nälkävuosina, mutta se ei ollut vierasta muulloinkaan. Kartta pettuleivän kulutuksesta tavallisina vuosina 1830-luvulla. Alueet, joilla osa asukkaista söi pettuleipää myös tavallisina vuosina, on merkitty lilalla. Viininpunainen merkitsee alueita, joilla asukkaiden enemmistö söi tavallisinakin vuosina pettuleipää. Kesä oli erittäin sateinen ja pilasi sadon monin paikoin; peruna ja juurekset mätänivät peltoon. Syysvilja jouduttiin kylvämään vaikeiden olosuhteiden vallitessa, ja sääolosuhteet pysyivät epäedullisina rukiin kasvulle. Talvi oli pitkä ja ankara. Etelä-Suomessa oli paksu lumipeite vielä toukokuun alussa, ja kesä tuli kuukauden myöhässä. Kevätkylvöt myöhästyivät ja karjanrehusta tuli suuri puute. Sadon kypsyminen ennen syyskylmiä ei ollut varmaa, ja huonon sadon mahdollisuuteen varauduttiin. Toukokuussa Johan Vilhelm Snellman ryhtyi toimiin, jotta maahan saataisiin tuotua viljaa ulkomailta. Kansalle jaettiin myös tietoa sienten käytöstä ruokana, hätä­leivän valmistuksesta sekä karjalle sopivasta hätäleivästä.
Elokuussa oli ensimmäinen halla, joka ei vielä aiheuttanut tuhoja. Syyskuun 3. päivänä alkoi pakkanen, joka hävitti kypsymättömän viljan melkein kokonaan etenkin maan pohjoisosissa. Tämän jälkeen tuli vielä useita muita hallaöitä, ja loputkin sadosta tuhoutui. Perunasato turmeltui runsaiden syyssateiden vuoksi.
Viljaa jaettiin käsitöitä, airoja, villoja, lankoja, ruoteita, lankkuja, vasikannahkoja ja lampaannahkoja vastaan. Kun ruokavarastot loppuivat, suurten väkijoukkojen oli lähdettävä Pohjois- ja Itä-Suomesta kerjuulle pysyäkseen hengissä.
Vuonna 1866 astui Suomessa voimaan viinan kotipolton kieltävä laki. Virallinen perustelu oli raittiusaate, mutta todellisuudessa kysymys oli viljan saatavuudesta. Talonpojat ansaitsivat enemmän polttamalla viljan viinaksi kuin myymällä sen jauhettavaksi. Tämä pahensi ennestäänkin heikkoa elintarviketilannetta ja niinpä senaatti kielsi viinan kotipolton. Olojen parantuessakaan ei Suomessa enää saanut valmistaa laillisesti kotipolttoista viinaa ja laki on samankaltainen tänäkin päivänä.
Vuosi 1867
Talvi 1866–1867 oli ankara ja kevät tuli myöhässä. Esimerkiksi Helsingin toukokuun keskilämpötila oli normaalin kymmenisen asteen sijaan +1,8 astetta. Jäät lähtivät monin paikoin vasta kesäkuussa, ja kesä alkoi vasta kesäkuun puolivälissä. Esimerkiksi Etelä-Suomessa järvet olivat jäässä ja pellot paksujen lumikinosten peittäminä vielä toukokuussa.
Edellisenä syksynä kylvetyn rukiin oraat olivat kovin kehnoja, ja jo varhain huomattiin, että kaura ja ohra olivat hallan vuoksi tulleet itämättömäksi pohjoisissa lääneissä. Elokuun lopun ja syyskuun alun ankarat hallat koettelivat satoa. Myös perunasato epäonnistui. Kaikkia edellisiä vuosia täydellisempi kato koetteli koko Suomea Ahvenanmaata ja lounaisia ja eteläisiä osia lukuun ottamatta. Sato ei riittänyt edes siemenviljaksi. Karjaa jouduttiin teurastamaan runsain määrin rehun puutteen vuoksi ja ruuaksi.
Talvi tuli aikaisin, ja viljalaivat jäivät siksi vieraisiin satamiin. Venäjän, Ruotsin ja muiden maiden avustukset olivat vähäisiä.
Syksyllä ihmisiä alkoi kuolla tuhansittain. Satakunta, Häme, Pohjanmaa ja Pohjois-Karjala menettivät eniten väestöstään, jopa 20 prosenttia. Useimmat kuolemat aiheuttivat taudit, joille kaupunkeihin paenneet ja tilapäismajoitukseen päätyneet altistuivat. Syyskuussa kuoli noin 5 000, joulukuussa 6 500 ihmistä. Kulkutaudit levisivät koko maahan ja tappoivat nälkiintyneitä ihmisiä laumoittain.
Vuosi 1868
Nälänhätä oli pahimmillaan vuoden 1868 alussa. Tammikuussa kuoli 8 000, helmikuussa 9 400 henkeä, maaliskuussa 14 500 henkeä, huhtikuussa 20 600 ja toukokuussa 25 200 ihmistä. Vuoden aikana kuoli yhteensä 137 700 henkeä. Pahimmin kärsivät Kuopion, Vaasan ja Oulun läänit sekä Turun ja Porin läänin pohjoisosat eli Satakunta.
Riittävä määrä siemenviljaa saatiin ostettua Itämeren­maakuntien (Viron ja Liivinmaan) vuoden 1866 sadosta, joka oli toimitettu jo Hollantiin, jossa se oli tarkoitus käyttää olutpanimoissa, mutta Adolf Wasenius ja valtionagronomi Karl Johan Forsberg ostivat 40 000 tynnyriä Itämeren­maakuntien ohraa Hollannista Schiedamin kaupungista. Ohratynnyrit päätettiin lähettää höyry­laivoilla Suomeen. Itämeren­maakuntien ohra oli tarkoitettu siemenohraksi, se oli epäpuhdasta ja sisälsi runsaasti myös ruohonsiemeniä. Tanskasta ja Etelä-Ruotsista ostettiin 6 000 tynnyriä. Kevätkylvö päästiin tekemään ajoissa ja syksyn sadosta tuli hyvä Pohjois-Suomessa ja kohtalainen muualla Suomessa. Kesällä sää oli hyvä, ja sato onnistui, mutta kerjäläisten levittämät kulku­taudit tappoivat yhä ihmisiä. Nälkävuosien jälkeen Suomen maataloutta monipuolistettiin ja sekä infrastruktuuria että teollisuutta kehitettiin, jotta vastaavanlaiset nälänhädät – joka sai ihmiset jopa varastamaan ruokaa – voitaisiin tulevaisuudessa torjua tehokkaammin. Käytännössä maatalouden monipuolistuminen näkyi karja­talouden aseman parantumisena. Nälkävuodet lisäsivät kiinnostusta parempien kulkuyhteyksien kehittämiseen, mikä myötävaikutti rauta­teiden rakentamiseen.
Suomen senaatin toimet nälkävuosina
Johan Vilhelm Snellman kääntyi tunnetun frankfurtilaisen pankkiirin, vapaaherra C. von Rothschildin puoleen, pyytäen tätä järjestämään kuuden miljoonan lainan. Rothschild ehdotti tavanomaista käytäntöä – obligaatioiden myymistä – mutta Snellman totesi, että siihen menisi aikaa niin paljon, että Suomen kansa ehtisi kuolla nälkään. Rothschild antoi sitten lainan omista varoistaan.
Keltainen daavidintähti
thumb|160px|Der Judenstern – natsien juutalaisille määräämä kangasmerkki Keltainen daavidintähti oli kangasmerkki, jonka juutalaisten täytyi ommella päällysvaatteisiinsa, jotta heidät pystyttiin erottamaan julkisesti juutalaisiksi. Merkin käyttö on yleensä liittynyt juutalaisvastaisuuteen tai pääväestöä suosivaan lainsäädäntöön.
Suuret nälkävuodet
Suomen senaatin toimet nälkävuosina
Pietarista ostettiin jauhoja helsinkiläisen suurkauppias Adolf Vaseniuksen kautta, mutta satamat jäätyivät jo lokakuun lopussa ja ankara lumentulo vaikeutti jauhojen kuljetusta. Pietarista lähti kaksi suurta höyrylaivaa niitä kuljettamaan, mutta meren jäätymisen vuoksi laivakuljetuksista jouduttiin pian luopumaan. Maan pohjoisosiin saatiin kuitenkin kuljetetuksi jonkinlaisiksi varastoiksi noin 40 000 tynnyriä viljaa.
Keltainen daavidintähti
Joissakin kristityissä ja islamilaisissa valtioissa oli tapana määrätä lakeja erottamaan vähemmistöuskontojen jäsenet valtauskonnon jäsenistä ulkoisilla merkeillä, kuten hatuilla, nauhoilla ja muilla vaatekappaleilla. Ensimmäiset todisteet erottelevista vaatemerkeistä löytyvät 600–700-lukujen Irakista ja Syyriasta. Keltaista daavidintähteä käytettiin merkitsemään juutalaiset keskiajalla, ja se otettiin uudelleen käyttöön 1930-luvulla natsi-Saksassa.
Natsi-Saksan merkit
thumb|160px|1500-luvun saksanjuutalainen, joka kantaa keltaista rengasta. Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan 1933, mutta he eivät ottaneet juutalaisten ulkoista merkitsemistä käyttöön heti. Ensimmäinen maininta keltaisista merkeistä natsiajalta on saksanjuutalaisen sionistijohtajan Robert Weltschin käsialaa. Keväällä 1933 natsit boikotoivat juutalaisten kauppoja ja maalasivat niiden tunnistamiseksi ikkunoihin keltaisia daavidintähtiä. Reaktiona Weltsch kirjoitti tuolloin artikkelin Kantakaa keltaista merkkiä ylpeydellä. Vielä tuolloin natsijohtajat eivät olleet edes keskustelleen merkkien käytöstä.
Suuret nälkävuodet
Suomen senaatin toimet nälkävuosina
Suomen uusi kenraalikuvernööri Nikolai Adlerberg suhtautui tilanteeseen vakavasti ja uskoi enemmän Helsingfors Dagbladissa huhtikuussa 1867 julkaistua laajaa raporttia kuin paikallisten kuvernöörien raportteja, jotka eivät paljastaneet tilanteen koko vakavuutta.
Nälkävuoden aikana työttömyys kasvoi suuresti. Valtio järjesti hätä­apu­töitä eri puolilla Suomea. Rakennettiin teitä ja kanavia sekä kuivattiin järviä.
Heti syyshallojen jälkeen oli Venäjällä muodostettu Aleksanteri II:n johdolla hätäapukomitea Pohjois-Venäjän ja Suomen hädänalaisten auttamiseksi.
Keltainen daavidintähti
Natsi-Saksan merkit
Keltaisesta tähdestä kehitettiin myös kyyninen sanaleikki. Pour le Mérite (”Ansioista”) oli arvostetuin saksalainen kunniamerkki. Keltaiselle tähdelle annettiin puolestaan nimitys Pour le Sémite (”Juutalaisuudesta”).
Suuret nälkävuodet
Suomen senaatin toimet nälkävuosina
Suomeen saapui viljaa avustuksina melkein kaikista Euroopan maista. Venäjällä oli ollut myös laaja kato ja miljoonittain nälkää näkeviä, ja viljan hinta oli noussut nopeasti.
Kaikki avustustoiminta osoittautui kuitenkin riittämättömäksi. Suomen viljantuotanto oli ollut normaalisti neljä miljoonaa tynnyriä, mutta vuonna 1867 vain 2,4 miljoonaa tynnyriä.
Senaattorina ja finanssitoimituskunnan 1. päällikkönä toiminutta Johan Vilhelm Snellmania on joskus pidetty syypäänä tilanteen pahentumiseen. Uudempi tutkimus on kuitenkin osoittanut, että ulkomaisen velan saanti ei enää tahtonut onnistua vuoden 1865 rahauudistukseen sisältyneen revalvaation ja siitä seuranneen rahapulan vuoksi ja että pelottavan suuri osa maatiloista ja metsistä oli jo menossa pakkomyyntiin. Poliittisen eliitin arvomaailmassa ”vastikkeettoman avun” antaminen rahvaalle nähtiin kansakunnan moraalia rappeuttavana siveellisyyskysymyksenä. Samanlainen asenne esiintyi brittiläisen yläluokan mietteissä Irlannin nälänhädän aikana 1840-luvulla.
Muuan keskeinen syy oli alkeellisen maanviljelyn joustamattomuus ja tilattoman väestön valtavasti kasvanut määrä – molemmat asioita, joista juuri Snellman oli vuosikymmeniä varoitellut. Hätäaputyöt osoittautuivat ongelmaksi, sillä nälkiintyneiden ihmisten kerääntyessä paikkakunnille etenkin lavantauti riehui niin, että Riihimäki–Pietari-rautatien rakentajista viidenneksen arvioidaan menehtyneen vuoden kuluessa.
Snellman totesi eräässä sanomalehtikirjoituksessaan:
Suomen taloushistoriallisen tilaston mukaan rukiin vienti Suomesta kasvoi vuonna 1867 ollen noin 16 prosenttia vuosikymmenen keskiarvoa suurempaa. Viennin osuus koko ruissadosta, joka oli pienin vuosikymmeniin, oli kaksi prosenttia (edellisen vuoden sadosta yksi prosentti). Määrällisesti siitä olisi riittänyt noin 1,5 kg viljaa kuukaudessa 150 000 ihmiselle vuodeksi. Myös kauraa, voita ja kalaa vietiin ulkomaille normaalia enemmän.
Suurten nälkävuosien perintö
Suomessa on arvioitu olevan noin sata nälkävuosien muistomerkkiä.
Fennomaanien retoriikassa nälkävuosien jälkeen rakennettuja rautateitä pidettiin muistomerkkeinä. Heidän mukaansa patsaita ei tarvittu, koska rautatie oli muistutus Suomen ahkerasta ja kärsivästä kansasta. Samalla rautateiden katsottiin hyödyttävän tulevia sukupolvia.
Fiskträsk
Fiskträsk on Sipoonkorven suurin järvi läntisessä Sipoossa. Se sijaitsee Sipoonkorven itäosassa. Järven pinta-ala on 23,5 hehtaaria, ja sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, ja järvellä on kartan mukaan viisi saarta, jotka kaikki ovat nimettömiä. Suurin saari on 90 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Järvellä on noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Osa Fiskträskin lounais- ja luoteisrannoista kuuluu Sipoonkorven kansallispuistoon. Järven länsipuolella kulkee kansallispuiston reitistöön kuuluva Fiskträskin kierros, ja järven luoteispäässä on levähdyspaikka.
Vesistösuhteet
Fiskträsk sijaitsee Porvoonjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 20), ja sen vedenpinnan korkeus on 45,9 mpy. Järveen ei laske ojia. Lasku-uoma alkaa järven luoteiskulmasta, laskee sieltä kohti pohjoista ja yhdistyy Ritobäckenin uoman kautta, Hälsängsbäckeniin, Byabäckeniin ja edelleen Sipoonjokeen. Sen jälkeen vesi päätyy Suomenlahteen Sipoonlahden kohdalta.
Historia
Vuosien 1958 ja 1962 peruskartoissa Fiskträskillä oli kaksi taloa. Vuoteen 1977 mennessä järvelle oli rakennettu viisi taloa lisää. Vuoden 1991 peruskartassa taloja oli noin kymmenen.
Tohvelikukat
Tohvelikukat (Calceolaria) on Calceolariaceae-heimoon kuuluva suku, johon kuuluu noin 250–280 lajia. Se on selvästi heimonsa runsaslajisin suku. Tohvelikukat on jaettu yleensä kolmeen alasukuun (Calceolaria, Cheiloncos, Rosula) ja 24 sektioon. Suurin osa lajeista kuuluu Calceolaria-alasukuun.
Sukuun kuuluvia lajeja ovat kivikkotohvelikukka (C. biflora), ryhmätohvelikukka (C. Fruticohybrida-ryhmä), tohvelikukka (isotohvelikukan risteymiä) (C. Herbeohybrida-ryhmä), varputohvelikukka (C. integrifolia), liuskatohvelikukka (C. tripartita) ja isotohvelikukka (C. × speciosa). Huonekasvina pidetyt tohvelikukat ovat isotohvelikukan yksivuotisia risteymiä.
Tohvelikukat kasvavat luonnossa Meksikosta Tulimaahan ulottuvalla alueella, etenkin Andeilla 2000–4000 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta Patagoniassa myös Andien alarinteillä vuoriston molemmin puolin. Suvulla on kaksi monimuotoisuuskeskusta – toinen Perun pohjoisosissa ja toinen Chilen keskiosissa.
Toukola
Toukola on Helsingin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Vanhankaupunginlahden ja Kustaa Vaasan tien välissä Hämeentien pohjoisosan molemmin puolin. Kaupunginosaan kuuluvat Toukolan osa-alue sekä Vanhankaupunginlahden rannalla sijaitseva Arabianranta, joka on 2000-luvulla ollut tärkeimpiä uudisrakennuskohteita Helsingissä.
Alueet
Toukolan kaupunginosa jakautuu kahteen osa-alueeseen: Toukola (1 452 asukasta) ja Arabianranta (7 298 asukasta). Kaupunginosassa on asukkaita yhteensä noin 8 750 (31.12.2020). Helsingin piirijaossa Toukola lasketaan osaksi Vanhankaupungin peruspiiriä.
Katunimistö
Toukolan ja Kumpulan kaupunginosien välistä kulkenut Toukolantie nimettiin Helsingin kaupungin perustajan, kuningas Kustaa Vaasan mukaan Kustaa Vaasan tieksi kaupungin 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1950. Tie jatkuu kaupunginosien pohjoisrajalta yhdessä Koskelantien kanssa Lahdenväylänä.
Arabian tehdas, jonka yhteydessä toimii myös Arabian kirjasto, sijaitsee Toukolassa. Se on antanut aiheen nimetä monet alueen kadut Aasian ja jonkin verran Afrikankin eri maiden ja kaupunkien mukaan. Niinpä Toukolassa on esimerkiksi Syyriankatu, Kongontie, Siamintie, Sumatrantie ja Damaskuksentie. Intiankatu jatkuu Kustaa Vaasan tien poikki naapurikaupunginosaan Kumpulaan ja sen kautta Käpylään saakka.