cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger II
Taistelu kuninkuudesta
left|thumb|250px|Dukaatteja, päivätty vuonna 10 (1140) jälkeen kuninkaan voiton 25. heinäkuuta. Kruunapuolella Kristus, klaavapuolella kuningas Roger ja hänen poikansa herttua Roger Keväällä 1138 Roger valtasi Capuan ruhtinaskunnan ja nyt Beneventon tukemana hävitti kaikki kapinallisten linnat alueella, mikä antoi hänelle suuren edun. Paennut Ranulfi kuoli malariaan 30. huhtikuuta 1139. Innocentius II hyökkäsi kuningaskuntaan kesällä 1139, mutta Rogerin poika löi hänet Galluciossa 22. heinäkuuta 1139 ja hän joutui vangiksi. Kolmen päivän päästä paavi allekirjoitti Mignanon rauhan ja nimitti Roger II:n Sisilian kuninkaaksi, Apulian herttuaksi ja Capuan ruhtinaaksi. Rogerin alueen rajoja tarkistettiin lokakuussa 1144 ja ne muodostivat seuraavat seitsemän vuosisataa Napolin ja Sisilian kuningaskuntien ydinalueet. Roger keskitti kuningaskuntansa hallintoa, kehitti yhtenäistä lainsäädäntöä ja perusti sille oman rahayksikön, Apulian herttuakunnan (dux) mukaan nimetyn dukaatin.
Kalevan-ottelu 1911
Kalevan-ottelu järjestettiin vuonna 1911 Tampereella 15.–16. heinäkuuta. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Roger II
Myöhemmät vuodet
Rogerista oli tullut yksi Euroopan mahtavimmista kuninkaista. Roger otti Palermon hoviinsa vaikutusvaltaisia henkilöitä eri kansallisuuksista, kuten kuuluisan arabialaisen maantieteilijän Al Idrisin, joka laati hänelle aikakauden merkittävimmän maailmankartan Tabula Rogerianan sekä kreikkalaisen historioitsijan Nilus Doxopatriusin. Kuningas arvosti oppineisuutta ja harjoitti suvaitsevuutta eri uskontoja, kansallisuuksia ja kieliä kohtaan. Roger teki Sisiliasta myös johtavan merimahdin Välimerellä. Voimakasta laivastoa johtivat arabialaisittain "emiirit" (myöhemmin sanasta johtui amiraali). Sisilia valtasi alueita Afrikan rannikolta, kuten Tripolin 1146 ja Bônen 1148, mutta nämä alueet menetettiin seuraavan hallitsijan aikana, eivätkä ne koskaan muodostuneet kiinteäksi osaksi kuningaskuntaa.
Toinen ristiretki (1147–1148) soi Rogerille mahdollisuuden hyökätä Bysanttia, normannien perinteistä vihollista vastaan. Roger ei lähtenyt henkilökohtaisesti Bysantin retkelle, vaan jätti komennon englantilaissyntyiselle "emiirilleen" Georgelle, joka teki mittavan ryöstö- ja valloitusretkien sarjan itäisellä Välimerellä. Valloitusretki vei Konstantinopolin porteille asti, mutta ei aiheuttanut pysyviä vaikutuksia.
Roger kuoli Palermossa 26. helmikuuta 1154 ja hänet haudattiin Palermon katedraaliin. Häntä seurasi hänen neljäs poikansa Vilhelm.
thumb|center|250px|Rogerin hauta-arkku Palermon katedraalissa.
Simpelejärvi
Simpelejärvi on järvi Etelä-Karjalassa, lähes kokonaan Parikkalan kunnan alueella. Pieni osa etelässä kuuluu Rautjärveen ja kaakossa Venäjään. Järvi kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen, jonka keskusjärvi se on. Hiitolanjoki on siten sen laskujoki.
Maantiede
Simpelejärvi sijaitsee Salpausselkien välissä. Siihen laskevat koillisesta Suuri ja Pieni Rautjärvi sekä Tyrjänjärvi Joensuunjoen kautta. Lännestä siihen laskee useita pieniä järviä. Simpelejärvi laskee eteläpäästään Kivijärvensalmen kautta pieneen Kivijärveen ja edelleen Simpeleen Juvankosken kautta varsinaiseen Hiitolanjokeen. Kapeat Särkisalmi ja Jängensalmi, joita järvenlaskut ovat vielä kaventaneet, jakavat Simpelejärven kolmeen lähes erilliseen osaan. Useat lahdet, kuten Lahdenpohja järven pohjoispäässä, Haapalahti Melkoniemellä ja Kukkarolahti kaakossa ovat järvenlaskujen jäljiltä vain kapealla uomalla yhteydessä järveen.
Järven selkiä, lahtia ja saaria
Järvessä on paljon saaria ja salmia, pohjoisesta päin muun muassa Pienisaari, Kalasaari, Jängensalmi, Sokkiisaari, Torokka, Lemmikonsalmi, Ristisaari, Kotasaari, Iso Siikasaari, Pieni Siikasaari, Iso Kontiosaari, Mustasaari (kaksi samananimistä saarta), Viitasaari, Mertasaari, Röngönsaari, Harmaitsaarensalmi, Oraitsaari, Jänissaari, Ruissaari, Sorsasaari, Pitkäsaari, Tinkko, Lapinsaari, Joukionsalmi, Honkasaari, Peltosaari, Suuri Sikosaari sekä Pieni Sikosaari.
Järven ympäristö
Paitsi Parikkalan kunnan keskustaajamaa Kangaskylää, myös muun muassa järven etelä- ja pohjoisosat erottava Särkisalmi, järven pohjoispään Kinnarniemi, siitä etelään sijaitseva Rautalahti, Siikalahden viereinen Kaukola, Savikumpu, Eskola ja Moskuunniemi lähellä Särkisalmea, sekä etelän puolen Tarvaspohja, Melkoniemi, Oravaniemi, Joukio ja Koitsanlahti ovat järvenrantakyliä. Suomen ja Venäjän rajan Suomen-puoleinen vyöhyke ulottuu Joukionsalmessa valtatie 6:n vieressä järveen, niin että järven Kukkarolahti Lahdenkylässä jää rajan eristämäksi lahdekkeeksi.
Simpelejärven Siikalahti on Suomen merkittävimpiä lintuvesialueita. Järvi on kuuluisa siioistaan, ehkäpä myös koska Pekka Himangan esittämä laulu Simpeleen siiat ja Parikkalan piiat oli takavuosina varsin tunnettu. Järven tärkeimpiä talouskalalajeja on kuitenkin muikku, virkistyskalastajille järvessä on muun muassa taimenta ja kuhaa sekä haukia, säyneitä ja ahvenia.
Järven laskut
250px|thumb|Kivijärvensalmi, Simpelejärvi taustalla. Simpelejärven vedenpintaa on laskettu yhteensä neljään otteeseen ajatuksena saada lisää peltoa järven pohja-alueista. Yhteensä Simpelejärven vedenpintaa on laskettu vähintään kuusi metriä. Kaskeaminen oli Parikkalankin seudulla aikoinaan käytännössä ainoa maanparannuskeino, koska kotieläimiä oli niin vähän, ettei niiden lannalla ollut suurtakaan merkitystä. Karu maapohja olisi tarvinnut lisäravinteita ja niin maanviljelys alueella pysyi vaatimattomana. Kaiken lisäksi halla vieraili Parikkalan seudulla varsin usein.
Ensimmäinen järvenlasku tehtiin 1700-luvulla. Eräät talonpojat suorittivat sen omin päin ilman mitään lupia. Tästä on maininnat sekä uudessa että vanhassa Parikkalan historiassa. Siikalahti-kirjassaan Viljo Heinonen määrittää tämän järvenlaskun ajankohdaksi vuoden 1774 ja pinnan alenemaksi noin metrin verran.
Toinen Simpelejärven pinnan lasku tapahtui, kun herastuomari Tuomas Jääskeläinen ja lautamies Mohka pyysivät pitäjänkokoukselta lupaa saada louhia omalla kustannuksellaan kalliota järven laskuojan putouksesta. He saivat luvan ja koskenniskaa alennettiin niin paljon, että eräiden tietojen mukaan järven pinta aleni puolisentoista metriä.
Kolmas järvenlaskun toteutui, kun Kivijärvenkoskea perattiin vuosina 1830-1833 laskujoen virtaaman lisäämiseksi, Laskuun saatiin lupa 14. marraskuuta 1827 Koskenperkausjohtokunnalta, ja noin 11 500 päivätyötä vaatineen urakan tekivät talonpojat. Suurimpia hyötyjä laskusta oli, että järven kolmeen salmikapeikkoon saatiin sillat ja lauttaveneistä voitiin luopua. Järven lasku tehtiin kesien 1831, 1832 ja 1833 aikana. Juvankoskea alennettiin puolellatoista metrillä ja Kivijärvenkoskeen louhittiin 214 metrin matkalle kymmenen metriä leveä ja neljä metriä syvä uoma. Järven pinta laski 2,4 m, uusia maa-alueita paljastui rannoilta 3 100 hehtaaria. Myönteinen yllätys tästä isosta järvenlaskusta oli se, kun järven pohjalta saatiin suuret määrät kipeästi kaivattua polttopuuta.
Overkill (albumi)
Overkill on heavy metal -yhtye Motörheadin vuonna 1979 julkaistu toinen studioalbumi. Albumi ylsi Britannian albumilistan sijalle 24.
Simpelejärvi
Järven laskut
Seuraavaan laskuhankkeeseen saatiin lupa maaherralta 7. maaliskuuta 1893, vaikka lähinnä pitäjän säätyläiset sitä vastustivat. Tämä suunnitelma jäi kuitenkin toteuttamatta ja uusi järven laskeminen tehtiin vasta vuosien 1939 ja 1945 välisenä aikana. Jo sitä ennen eli 1911 oli tosin asetettu toimikunta Siikalahden kuivattamiseksi, 1918 selvitetty järven laskemista hätäaputyönä ja 1920-luvulla perustettu laskuyhtiökin asiaa edistämään. Jatkosodan aikana järven laskussa vedenpintaa alennettiin 80 senttiä, millä saatiin 1 075 hehtaaria vesijättömaata. Sodan päätyttyä 1944 Siikalahden kuivatus kokonaan kanavan avulla jäi kuitenkin tekemättä.
Overkill (albumi)
Thrash metal -yhtye Overkill nimesi itsensä tämän albumin mukaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Lemmy Kilmister, Phil Taylor sekä Eddie Clarke, ellei toisin mainittu.
Simpelejärvi
Vartialahden kunnostushanke
Simpelejärven itäisessä osassa, sen eteläpäässä sijaitsevan Vartialahden kuonnostushanke toteutettiin vuonna 2003 LEADER-hankkeena. Siimesojaan ja Suursuonojaan rakennettiin tällöin laskeutusaltaat. Hankkeeseen kuului myös kaislikon niittoa ja rannan ruoppausta. Hankevastaavana oli Kannaksen kyläyhdistys ry.
Simpelejärvi siistiksi
Vuosina 2006-2007 toteutettiin Simpelejärvi siistiksi -hanke. Hankkekeen taustalla oli vedenlaadun heikkeneminen; ravinteisuuden ja sameuden lisääntyminen sekä sinileväesiintymät. Hankkeen toteuttaja oli Parikkala-Saari-Uukuniemi kalastusalue ja projekti toteutettiin LEADER-rahoituksella. Hankkeessa mm. otettiin ojanäytteitä ja vesistönäytteitä, annettiin viljelijäneuvontaa, tehtiin suojavyöhykesuunnitelmia, niitettiin vesikasvillisuutta ja tehtiin hoitokalastusta (25 000 kg). Hankkeen yhteydessä tehtiin myös pro gradu -tutkielma Parikkalan Siikalahti - kosteikko vesiensuojelullisena ongelmana? (Johanna Laari, 2008). Tutkielman mukaan kosteikkoalan ja valuma-alueen pinta-alan välisen suhteen perusteella Siikalahden laskennalliseksi fosforireduktioksi saatiin 51 % ja ominaiskuormitusluvuilla lasketun nettosedimentaation avulla laskettu pidättymisprosentti on 55. Tämä tarkoittaa sitä, että Siikalahden lintukosteikko pidättää noin puolet valuma-alueelta tulevasta fosforista.
Yhdessä Simpelejärven puolesta
Yhdessä Simpelejärven puolesta -hanke toteutettiin vuosina 2010-2012 LEADER-hankeena, jossa toimija oli Imatran seudun ympäristötoimi. Hankkeessa laadittiin kosteikkosuunnitelmia maatalousalueille, annettiin maatalouden vesiensuojeluneuvontaa maa- ja metsätalousyrittäjille, laadittiin metsätalouden vesiensuojelun yleissuunnitelma, tehttiin hulevesiselvitys ja -suunnitelma Parikkalan keskustaan, annettiin vesiensuojelutiedotusta asukkaille ja kesämökkiläisille sekä tehtiin vesikasvillisuusniittoja ja hoitokalastusta (17 t).
Kialan ratasilta
Kialan ratasilta on vanhan Porvoon radan rautatiesilta Porvoossa, runsaat sata metriä Kiialan seisakkeesta Keravan suuntaan, Kiialan kartanon eteläpuolella. Silta kuuluu Väyläviraston museorautatiesiltojen kokoelmaan. Se sijaitsee Porvoonjokilaakson kartano- ja kylämaisemassa, joka on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Silta ylittää pienen Porvoonjokeen laskevan puron.
Vanhalla Porvoon radalla on myös toinen rautateiden museosilta, Hinthaaranjoen ratasilta.
Manus
Manus on Papua-Uudelle-Guinealle kuuluvien Amiraliteettisaarten suurin saari. Se kuuluu Manusin provinssiin. Saaren asukasluku on noin 33 000. Saarella sijaitsee Manusin provinssin pääkaupunki, Lorengau. Saarella on lentokenttä.
Saaren pinta-ala on 1940 neliökilometriä ja korkein kohta 718 metriä.
Yhdysvaltalainen antropologi Margaret Mead asui Manusilla jonkin aikaa ja kirjoitti siitä teoksessaan Growing Up in New Guinea.
Sonny Corleone
Santino ”Sonny” Corleone on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy amerikanitalialaisesta mafiaperheestä kertovassa Mario Puzon menestysromaanissa Kummisetä ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa. Sonny on perheen päämiehen Vito Corleonen esikoinen ja seuraajaehdokas. Elokuvassa Corleonen osan näyttelee James Caan, joka oli suorituksestaan ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Sonny Corleone (s. 1916) on perheen esikoisena kouluttautunut pojasta asti isänsä työn jatkajaksi. Hän on luonteeltaan hyvin väkivaltainen ja äkkipikainen. Vito ei ollut poikansa luonteesta hyvillään, mutta osaltaan soimasi itseään, sillä Sonny oli varhain saanut selville isänsä todellisen työn. Sonny osoitti myös pehmeyttä suojelemalla erityisesti nuorempia sisaruksiaan ja pyytämällä isäänsä ottamaan asunnottoman pojan Tom Hagenin perheen jäseneksi. Kaikki luonteenpiirteet yhdistyvät Sonnyyn hänen antaessa langolleen Carlo Rizzille selkäsaunan sisarensa Connien pahoinpitelystä. Kohtausta ja Sonnyn luonnetta kuvattiin Kummisetä-elokuvassa hyvin raa’asti.
Toisen maailmansodan jälkeen New Yorkin mafiaperheiden uudeksi ansaintakeinoksi ehdotetaan huumeiden myymistä. Perheiden välisissä neuvotteluissa Vito kieltäytyy periaatesyistä hyväksymästä huumekaupan hyödyntämistä. Muut perheet eivät ole niin valikoivia ja tarvitsisivat Corleonen perheen suurta vaikutusvaltaa etenkin poliisi- ja oikeusjärjestelmässä. Sonnyn paljastaessa kypsymättömyyttään kiinnostuksensa liikeideaan, kilpaileva Tattaglia-perhe Virgil Sollozzon johdolla ryhtyy toimeen Corleonen perheen heikentämiseksi.
Vito yritetään salamurhata jotta vanhin poika Sonny lähtisi yhteistyöhön huumekauppaan. Sollozzo ja muut ovat kuitenkin tehneet virheliikkeen, sillä Sonny julistaa heille sodan. Nuorin poika Michael Corleone ilmoittautuu vapaaehtoiseksi rauhanneuvotteluihin, jotka ovatkin Corleonen perheen juoni; Michael ampuu Sollozon ja neuvottelussa turvamiehenä olleen poliisipäällikkö McCluskeyn.
Perhe lähettää Michaelin pakoon Sisiliaan, mutta kostona Sollozzon murhasta muut perheet kohdistavat katseensa Sonnyyn. Carlo Rizzi kostaa auttamalla perheen vihollisia. Sopivalla hetkellä hän pahoinpitelee jälleen Connien tietäen tämän soittavan veljelleen. Sonnyn matkareitille järjestetään väijytys tietulliin, jossa hänet ammutaan konepistooleilla. Oman perheen lisäksi Sonnya jäi suremaan avioton poika Vincent Mancini-Corleone, jonka osuutta tuotiin enemmän esille viimeisessä elokuvassa Kummisetä osa III.
Lähitaistelu
Lähitaistelu on taistelun vaihe, jolloin osapuolet joko taistelevat käsikranaatin heittokantaman sisäpuolella tai käyvät käsikähmää. Lähitaistelu on usein hyökkäyksen vaihe. Myös kamppailulajien harrastajat käyttävät termiä kuvaamaan lajiaan.
Historia
Lähitaistelu oli pitkään ratkaiseva taistelun muoto. Sen merkitys väheni vasta kiväärin ja tykistön kehityksen myötä.
Antiikin Rooma
Lähitaistelussa ja siihen siirryttäessä on käytetty erilaisia aseita ja taktiikoita jo vuosituhansien ajan. Esimerkiksi antiikin Rooman legioonalaisten taktiikassa oli maniples-sotilasmuodostelmista rakennettu neljä riviä.
Ennen kosketusta lähenevien vihollisjoukkojen kanssa armeijojen välimaastossa toimivat heittokeihäskimppua kantavat velites-sotilaat. Velitesit olivat yleensä nuoria ja kokemattomia, köyhiä ja kevyesti varustettuja. He heittivät keihäänsä kohti vihollista ja pakenivat etummaisena taistelurivinä toimineiden raskaammin varustautuneiden hastatien muodostamien ryhmien välisistä raoista. Päästyään hastatien taakse velitesit liikkuivat linjan reunoille puolustamaan sivustoja ja hastatit puolestaan sulkivat raot ja muodostivat kiinteän linjan.
Hastatit olivat myös melko kokemattomia, mutta hiukan raskaammin varustettuja. Heillä oli lyömäaseena joko lyhyehkö hasta-keihäs tai myöhempinä tasavallan aikoina Gladius, lyhyt pistomiekka. Myös hastateilla oli raskaat pilum-keihäänsä, jotka he heittivät yhtenä ryöppynä vihollista kohti juuri ennen kosketusta, kuitenkin tarpeeksi ajoissa, että he ehtivät muodostaa suurista scuta-kilvistään muurin ryntääviä joukkoja vastaan. Raskaat pilumit kaatoivat vihollisen etummaisia sotilaita hidastaen törmäysvoimaa, mikäli vihollinen eteni hurjaa vauhtia. Näin hastatit saattoivat säilyttää oman linjansa paremmin. Mikäli hastatit jäivät selvästi alakynteen taistelun edetessä, he pakenivat vuorostaan kokeneempien principesien muodostaman linjan taakse.
Principesit olivat pitkälti samoin varustettuja kuin hastatit, paitsi principesit pukeutuivat yleensä rengashaarniskaan tai laatoista rakennettuun rintapanssariin. He olivat lisäksi kokeneempia. Etenevä vihollinen sai vastaansa pilumryöpyn myös principeiltä, jotka hastatien lailla suojautuivat scuta-kilpimuurin taakse. Mikäli principesit jäivät alakynteen saattoivat he vuorostaan paeta triariiden taakse.
Triariit muodostivat kolmannen taistelevan rivistön. He olivat vanhimpia ja kokeneimpia veteraaneja ja he kantoivat laatoista rakennettua rintapanssaria sekä pronssista kypärää. Keihäin aseistettuina triariit suojelivat muita joukkoja, jolloin armeija pääsi vetäytymään taistelusta hyvässä järjestyksessä.
Georges Boulanger
Georges Boulanger on seuraavien henkilöiden nimi:
Robert Henrik Rehbinder
Robert Henrik Rehbinder (15. heinäkuuta 1777 Paimio – 8. maaliskuuta 1841 Pietari) oli suomalainen Rehbinderin aatelissukuun kuulunut virkamies. Hän toimi Suomen suuriruhtinaskunnan valtiosihteerinä ja ministerivaltiosihteerinä vuosina 1811–1841. Tässä virassaan hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan alkuajan korkeimpia virkamiehiä. Rehbinderillä oli ratkaiseva rooli Suomen autonomian aseman vahvistamisessa. Hän osallistui myös Pietariin matkanneeseen lähetyskuntaan 1808 ja toimi lisäksi Porvoon valtiopäivien valmistelussa.
Elämä
Robert Henrik Rehbinderin isä oli majuri ja vapaaherra Reinhold Johan Rehbinder ja äiti laamanni E. J. af Palénin tytär Christina Margaretha. Rehbinder sai upseerin koulutuksen, mutta erosi armeijasta vuonna 1795. Hänestä tuli samana vuonna Turun hovioikeuden auskultantti. Vuonna 1805 hän sai kihlakunnantuomarin arvon, ja vuonna 1807 hänet nimitettiin hovioikeudenasessoriksi. Hän toimi hovioikeudenneuvoksena Turun hovioikeudessa vuosina 1811–1822. thumb|right|150px|Rehbinderin kunniaksi julkaistu postimerkki vuodelta 1936. Vuonna 1824 valtiosihteeri Rehbinder ehdotti Suomen suuriruhtinaskunnan rajaa siirrettäväksi lännemmäs Pietarin porteilta, mutta tsaari Aleksanteri I katsoi, että Suomi säilyy varmemmin osana Venäjän valtakuntaa, kun raja on mahdollisimman lähellä tsaarin pääkaupunkia.
Rehbinderistä tuli kreivi 1826. Venäjän keisari Nikolai I myönsi Rehbinderille vuonna 1832 Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan suurristin briljanttien kera. Lisäksi hänelle oli myönnetty Pyhän Vladimirin ritarikunnan II luokan kunniamerkki ja Ruotsin kuninkaallisen Pohjantähden ritarikunnan I luokan komentajamerkki. Vuonna 1834 hän sai todellisen salaneuvoksen arvonimen. Hänet on myös promovoitu filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1840 Helsingin yliopiston 200-vuotisjuhlassa. Hän omisti Paimion Viksbergin kartanon.
Nimikkokadut
Rehbinderillä oli Helsingissä enimmillään viisi nimikkokatua. Niistä ovat jäljellä Iso Roobertinkatu, Pieni Roobertinkatu ja Rehbinderintie. Kaksi ensimmäistä kuuluvat Helsingin vanhimpiin kadunnimiin, mutta jälkimmäisin tuli käyttöön vasta 1908. Lisäksi nykyisen Mannerheimintien eteläosa oli 1800-luvulla nimetty Rehbinderin mukaan Itäiseksi ja Läntiseksi Heikinkaduksi (Henriksgatan). Katu nimettiin uudelleen 1942. pienoiskuva|131x131px|Rehbinder [[Vapaaherra|vapaaherrallinen vaakuna (Ruotsin ritarihuone). ]]Vuonna 1936 Rehbinderin muistoksi julkaistiin postimerkki.
Perintö
Rehbinderin katsotaan olleen luomassa pohjaa Suomen ulkopoliittisten asioiden hoidolle erityisesti Venäjän osalta.
Malediivien historia
Malediivien ensimmäisten asukkaiden uskotaan olevan kotoisin Sri Lankalta. Tulijat olivat buddhalaisia, mutta 1200-luvulla Lähi-idästä tulleiden merenkävijöiden mukana levinnyt islam syrjäytti buddhalaisuuden saaren pääasiallisena uskontona. Portugalilaiset olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka saapuivat Malediiveille. He eivät kuitenkaan onnistuneet pitämään saaria kauan hallussaan. Hollantilaiset valtasivat saaret 1600-luvulla, mutta Britit ottivat saaret haltuunsa 1700-luvun lopulla. Malediivit pysyi brittien hallinnassa vuoteen 1965 asti, jolloin maa itsenäistyi.
Maan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin kansanäänestyksellä Ibrahim Nasir, joka hallitsi autoritaarisesti vuoteen 1978 asti, jolloin hänet syrjäytettiin. Valtaan noussut presidentti Maumoon Abdul Gayoom hallitsi maata itsevaltaisesti kolmenkymmenen vuoden ajan. Poliittista oppositiota ei ollut ja hän keskitti kaiken vallan itselleen. Häntä vastaan tehtiin kolme vallankaappausyritystä 1980-luvulla, niistä vakavin vallankaappausyritys vuonna 1988 kukistettiin Intian tuella.
2000-luvulla Malediiveilla alettiin vaatia poliittisia uudistuksia ja demokraattisempaa hallintoa. Äänekkäimmäksi demokratian vaatijaksi nousi Mohamed Nasheed. Painostuksen alla Gayoom taipui myöntymään poliittisiin uudistuksiin. Maassa järjestettiin vaalit vuonna 2008 ja Nasheed astui presidentin virkaan. Demokratiakehitys ei kuitenkaan täysin toteututunut ja Nasheed syrjäytettiin presidentin virasta 2012 epäselvissä olosuhteissa. Uusien vaalien jälkeen presidentiksi nousi Gayoomin velipuoli Abdulla Yameen, jota seurasi virassa syksyllä 2018 presidentinvaalit voittanut Ibrahim Mohamed Solih.
Varhaishistoria
Länsimaalaisten kiinnostus Malediivien arkeologisiin jäänteisiin alkoi 1800-luvun lopulla, kun brittiläinen komissaari H.C.P. Bell Ceylonin virkamieskunnasta oli haaksirikkoisena saarilla vuonna 1879. Hän palasi saarille useita kertoja tutkimaan antiikin buddhalaisia raunioita. Historioitsijat ovat todenneet, että Ceylonista peräisin oleva theravada-buddhalaisuus on 300-luvulta lähtien ollut Malediivien väestön hallitseva uskonto. 1980-luvulla Malediivien hallitus antoi kuuluisan tutkimusmatkailija Thor Heyerdahlin suorittaa maassa kaivauksia arkeologisissa kohteissa. Hän tutki monien atollien muinaisia kumpuja, joita paikalliset kutsuivat nimellä hawitta. Osa hänen löydöksistään on nykyisin esillä Malén kansallismuseossa.
Heyerdahlin tutkimukset osoittivat, että jo 2000-luvulla eaa. Malediivit oli Egyptin, Mesopotamian ja Indus-kulttuurin merenkävijöiden kauppareiteillä levähdyspaikkana. Heyerdahl uskoo, että ihmiset joita hän kutsui aurinkoa palvoviksi merenkävijöiksi, olivat ensimmäiset saarille aloilleen asettuneet asukkaat. Nimi perustui siihen että nykyään monet Malediivien moskeijat eivät ole julkisivultaan rakennettu kohti Mekkaa, vaan aurinkoa, mikä tuki tätä teoriaa. Koska saarilla oli tilaa ja materiaaleja hyvin vähän, peräkkäiset kulttuurit rakensivat palvontapaikkojaan aiempien perustuksiin. Heyerdahl oletti, että aurinkoa kohti olevat moskeijat rakennettiin edellisen kulttuurin temppelien perustuksiin. Heyerdahlin tutkimat hawitta-kumpareet olivat hyvin samankaltaisia kuin Sri Lankalta myöhemmin löydetyt buddhalaiset pylväät, stupat. Jotkut akateemiset arkeologit kiistävät Heyerdahlin teoriat.
On myös olemassa viitteitä aikaisemmista maahanmuuttoajankohdista. Kaakkois-Aasian suunnalta, etenkin Indonesiasta, on ajanlaskun alun tienoilla lähtenyt siirtolaisia Madagaskarille. Nämä ihmiset ovat luultavasti matkalla pysähtyneet Malediiveilla. Malediiveilla on nähtävissä kaakkoisaasialaisia piirteitä kulttuurissaan ja esineissään ja saarilla kasvatetaan kaakkoisaasialaisia kasveja kuten taaroa. Malediiveilla on vieraillut myös Pohjois-Intian, nykyisen Gujaratin alueelta kotoisin olevia merenkävijöitä. He asettuivat Sri Lankalle noin vuonna 500 eaa. Malediiveilla on havaittu suoraa kulttuurivaikutusta pohjoisintialaisista veneenrakennusmenetelmistä ja Maurya-valtakunnan aikaisista hopeakolikoista. On mahdollista että Gujaratin suunnalta tulleet merenkävijät olivat Malediiveilla haaksirikkoisina, tai pakolaiset asettuivat saarille asumaan, kuten he tekivät Sri Lankalla ennen tamili-malayalam väestön nousua.
Nykyään uskotaan yleisesti että ensimmäiset saarille asettuneet ihmiset olivat Sri Lankalta ja Etelä-Intiasta kotoisin olleita tamileita ja sinhaleeseja, jotka saapuivat 500-luvulla. Uskonnoltaan he olivat buddhalaisia Malediivilaisten legendojen mukaan saarien Raa-atollilla pysähtyi srilankalainen prinssi ja hänen vaimonsa, joita pyydettiin asettumaan saarille hallitsijointa. Kuningas Koimala asettui Giraavaru-heimon luvalla Malén atollille, mihin hän perusti kuningaskuntansa 1100-luvulla. Giraavarun saari sijaitsee Pohjois-Malén atollien länsipuolella.
Keskiaika
Malediiveilla on vieraillut saarten strategisen sijainnin vuoksi Lähi-idästä kotoisin olleita kauppiaita. Heitä houkutteli Malediiveille myös saarilta saatavat kotilonkuoret, joita käytettiin maksuvälineinä Aasiassa ja Itä-Afrikassa. Arabikauppiaat alkoivat 900-luvulla kulkea Malediivien kautta matkoillaan Aasiaan. Arabikauppiaiden mukana saarille levisi islam. Vuonna 1153 viimeinen buddhalainen kuningas kääntyi islaminuskoon ja otti arvonimekseen islamilaisen hallitisjanimen sulttaani. Islamiin kääntyminen ei ollut täysin rauhanomaista, sillä historialliset lähteet ovat osittaneet että buddhalaismunkkeja teloitettiin ja luostareita ja buddhalaisia monumentteja tuhottiin.
Siirtomaa-aika
Portugalilaiset olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka saapuivat Malediiveille. Portugalilaiset saapuivat vuonna 1558 ja he hallitsivat Malediiveja Intian länsirannikolta Goalta käsin. Portugalilaiset eivät hallinneet saaria kauan, sillä paikalliset sulttaanit onnistuivat ajamaan heidät pois parinkymmenen vuoden kuluttua. Seuraavat eurooppalaiset Malediiveilla olivat hollantilaiset, jotka valloittivat Ceylonin 1656 ja samalla myös Malediivit otettiin Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian hallintaan. Britit karkottivat hollantilaiset Ceylonilta vuonna 1796 ja samalla Malediivit otettiin Britannian suojelualueeksi. Malediivien asema Britannian protektoraattina vahvistettiin virallisesti vuonna 1887, jolloin sulttaani hyväksyi brittiläisten vaikutusvallan saarten ulkopolitiikassa ja puolustuksessa. Saarten sisäiseen hallintoon britit eivät puuttuneet ja sulttaani pysyi vallassa.
Sulttaani pysyi vallassa aina vuoteen 1953 saakka, jolloin maa julistettiin tasavallaksi. Maan ensimmäisenä presidenttinä toimi Muhammad Amin Didi. Hän tuli kuitenkin epäsuosituksi naisten oikeuksien tukemisen vuoksi ja islamilaiset konservatiivit syrjäyttivät hänet, ja sulttaanikunta perustettiin uudelleen vuonna 1954.
Malediivien poliittiseen historiaan vaikutti 1950-luvulta lähtien brittiarmeijan läsnäolo saarilla. Sulttaanikunnan uudelleen perustaminen vuonna 1954 jatkoi brittien läsnäoloa. Kaksi vuotta myöhemmin britit saivat luvan perustaa sodan ajan lentokentän Ganin saarelle, maan eteläisimmälle Addun atollille. Sopimus velvoitti britit maksamaan Malediiveille 2000 puntaa vuodessa. Vuonna 1957 Malediivien pääministeri Ibrahim Nasir vaati sopimuksen tarkastamista, vuokra-ajan lyhennystä ja vuokran korotusta. Nasir oli vastuunalainen sulttaani Muhammad Farid Didille, mutta eteläisimmät atollit hyötyivät brittien läsnäolosta ja he vastustivat Nasirin vaatimuksia.
Itsenäisyyden aika
Malediivit itsenäistyi Britanniasta vuonna 1965, jolloin sulttaanikunta lopetettiin lopullisesti ja maassa pidettiin kansanäänestys kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1968. Presidentiksi valittiin Ibrahim Nasir. Pääministeriksi hän nimesi Ahmed Zakin. Uudelleen Nasir valittiin presidentiksi epäsuoralla vaalitavalla vuonna 1973, ja samalla presidentin virkakautta pidennettiin viiteen vuoteen. 1970-luvulla Malediivit joutui taloudellisiin vaikeuksiin kun Sri Lankan markkinat Malediivien päävientituotteelle kalalle romahtivat. Ongelmia lisäsi vuonna 1975 brittien päätös sulkea lentokenttänsä uuden politiikkansa mukaisesti, missä se hylkäsi Suezin kanavan itäpuolella sijaitsevien alueiden puolustusvelvoitteensa. Taloudelliset vaikeudet aiheuttivat Nasirin hallituksen suosion laskun. Maan pääministeri Ahmad Zaki pidätettiin ja karkotettiin syrjäiselle atollille, tulkintojen mukaan hänen suuri suosionsa uhkasi Nasirin puolueryhmää. Autoritaarisesti hallinnut Nasir syrjäytettiin kahdenkymmenen vuoden vallassaolon jälkeen vuonna 1978, jolloin hän pakeni Singaporeen. Seuranneissa tutkimuksissa ilmeni, että hänen mukanaan katosi miljoonia dollareita valtion varoja.
Vuonna 1978 Nasirin seuraajaksi valittiin Malediivien YK:n suurlähettiläs Maumoon Abdul Gayoom. Hänen tavoitteenaan oli ensisijaisesti kehittää Malediivien köyhimpiä saaria. Samana vuonna Malediivit liittyi kansainväliseen valuuttarahastoon IMF:n ja maailmanpankkiin. Gayoomin edeltäjä Nasir oli ensimmäinen, joka havaitsi Malediivien merkittävän matkailupotentiaalin, mutta turismi lisääntyi merkittävästi vasta Gayoomin hallintokaudella 1980-luvulla. Malediivien väestö näytti hyötyvän lisääntyneestä turismista ja ulkomaisten yhteyksien lisääntymisestä. Gayoomin suosio kansan keskuudessa säilyi vahvana, vaikka häntä vastaan suoritettiin vallankaappausyrityksiä vuosina 1980, 1983 ja 1988. Gayoomin hallinto ei hyväksynyt minkäänlaista poliittista oppositiota. Poliittiset puolueet kiellettiin ja lehdistönvapautta rajoitettiin. Gayoom toimi sekä presidenttinä armeijan päällikkönä.
Vuosien 1980 ja 1983 vallankaappausyritkset Gayoomia vastaan eivät olleet vakavia, mutta vuoden 1988 vallankaappausyritys oli vakavampi. Vuonna 1988 Sri Lankasta hyökkäsi noin 80 tamilitiikereiden sissijärjestön sotilasta Malélle. Samansuuruinen sissijoukko oli saapunut naamioituneena Maléen jo aiemmin. Kapinallisjoukot saivat haltuunsa saaren lentokentän, mutta he eivät saaneet vangittua presidentti Gayoomia, jonka onnistui paeta kapinallisia. Gayoom pyysi Intian, Yhdysvaltain ja Iso-Britannian väliintuloa. Intian pääministeri Rajiv Gandhi lähetti välittömästi 1600 miehen vahvuisen armeijan Gayoomin avuksi. Alle vuorokaudessa intialaisjoukot saapuivat Maléen ja srilankalaississit pakenivat rahtialukselleen ja takaisin Sri Lankaan. Sissijoukot jotka eivät ehtineet pakoalukselle ajoissa, oli äkkiä saarrettu. Taisteluissa raportoitiin kuolleen 19 ihmistä, ja myös useita panttivankeja kuoli. Kolme päivää myöhemmin intialaiset saivat kiinni paenneet kapinalliset lähellä Sri Lankan rannikkoa ja heidät vietiin Malediiveille oikeudenkäyntiin. Presidentti Gayoom muutti heille langetetut kuolemantuomiot elinkautiseksi vankeudeksi. Vallankaappausyrityksen taustalla oli malediivilainen liikemies Abdullah Luthufi, joka hoiti maatilaa Sri Lankalla.
Demokraattisten uudistusten 2000-luku
Gayoom hallitsi Malediiveja diktatuurisella otteella ja poliittisia puolueita ei ollut. Hänen valtakautensa myöhemmässä vaiheessa maassa nousi demokraattisia uudistuksia vaativaa poliittista liikehdintää. Vuodesta 2003 lähtien maassa nähtiin useita hallituksen vastaisia mielenosoituksia, joissa vaadittiin poliittisia uudistuksia ja vapauksia. Merkittäväksi Gayoomin vastustajaksi nousi Mohamed Nasheed. Nasheed vangittiin yhteensä 16 kertaa Gayoomin hallintokaudella. Pystyäkseen vaikuttamaan asioihin, hän perusti Malediivien demokraattisen puolueen maanpaossa vuonna 2003. Hänen aktivisminsa vuoksi Gayoom toteutti poliittisia uudistuksia, jotka huipentuivat uuden perustuslain julkistamiseen vuonna 2008. Sen mukaan Malediivit on islamin periaatteisiin perustuva demokraattinen tasavalta. Maassa laajennettiin poliittisia vapauksia, luvattiin riippumaton oikeuslaitos ja perustettiin ihmisoikeus- ja korruptionvastaiset valiokunnat. Muutaman kuukauden kuluttua maassa järjestettiin ensimmäiset monipuoluevaalit, jotka nostivat Mohamed Nasheedin presidentiksi. Malediivit siirtyi kolmen vuosikymmen autoritarismin jälkeen demokratiaan pääosin rauhanomaisesti.
Nasheed toteutti hallintokaudellaan sosiaalisia hankkeita, kuten julkisen lauttaliikennejärjestelmän rakentamisen ja yleisen terveydenhuollon. Hän myös julkisti suunnitelman Malediivien hiilineutraaliuden saavuttamisesta vuosikymmenen aikana. Tämä oli yksi hänen keinoistaan varoittaa kansainvälistä yhteisöä Malediivien ahdingosta, sillä saaret ovat vaarassa joutua veden alle ilmastonmuutoksen ja merenpinnan nousun vuoksi. Hänen suunnitelmissaan Malediiveille perustettiin rahasto uuden kotimaan hankkimiseksi Malediivien väestölle suuremmasta valtiosta, kuten Intiasta tai Australiasta.
Maan sisäpolitiikassa Nasheed kohtasi pian kasvavia ongelmia. Hänellä ei ollut parlamentaarista enemmistöä, minkä vuoksi hän oli altis kiistoille oppositiopuolueen kanssa. Maa ajautui poliittisiin kriiseihin, kun parlamentti ja oikeuslaitos eivät tukeneet hallituksen politiikkaa. Poliittisten tarkkailijoiden mukaan monet korkeimman oikeuden tuomarit olivat hyötyneet asemastaan Gayoomin kaudella, ja he pysyivät tosiasiassa entisen hallinnon alaisena, jotka estivät korruptio- ja kavallustapausten käsittelyt. Tärkeitä oikeudellisia uudistuksia maassa ei toteutettu ja laajamittainen epätasa-arvo jatkui. Tämä johti tyytymättömyyteen Nasheedia kohtaan ja hänen hallintoaan syytettiin huonosta taloushallinnosta raaka-aineiden hintojen nousun ja huonon taloudellisen tilanteen myötä. Tilanne paheni vuonna 2012, kun huonon taloudellisen tilanteen lisäksi Nasheed määräsi armeijan pidättämään maan rikosoikeuden ylituomarin. Nasheed perusteli tämän välttämättömänä sillä ylituomari oli jättänyt huomiotta korruptiosyytökset ja kumonnut oman alaisensa pidätysmääräyksen. Nasheedin vastustajat näkivät pidätyksen poliittisesti motivoituneena ja protestit Nasheedia vastaan Maléssa kiihtyivät. Maan poliisiviranomaiset puolustivat mielenosoittajia ja lopulta Nasheed erosi virastaan. Myöhemmin hän on väittänyt, että hän joutui eroamaan aseella uhattuna. Nasheedin kiistanalaisen eron jälkeen valta luovutettiin varapresidentti Mohamed Waheed Hassanille. Nasheedin tukijat kukistettiin väkivaltaisesti.
Royal Mail
Royal Mail on Yhdistyneen kuningaskunnan merkittävin postinjakelija. Royal Mail perustettiin vuonna 1516, ja se on osa Royal Mail Groupia, johon kuuluvat myös Post Office Ltd. ja Parcelforce Worldwide. Työntekijöitä sillä oli vuonna 2011 yli 175 000, ja päivittäin se kuljettaa 75 miljoonaa lähetystä. Vuosittain yritys tuottaa liikevoittoa noin 312 miljoonaa puntaa. Vuoteen 2013 asti Royal Mail oli valtionyhtiö.
Malediivien historia
Demokraattisten uudistusten 2000-luku
Maassa pidettiin uudet vaalit vuonna 2013 ja predidentiksi valittiin Abdulla Yameen, joka on entisen presidentti Gayoomin puoliveli. Yameen ilmoitti hänen hallintonsa tärkeimmän painopisteen olevan talouden vakauttaminen ja työpaikkojen luominen. Nasheedin kaudella maan ulkopolitiikka suuntautui länsimaihin, mutta Waheedin kaudella maa on lisännyt sitoutumistaan Kiinan kanssa. Sisäpolitiikassa on nähty antilänsimaisen retoriikan nousua ja Yameen on käyttänyt islamia maan identiteettipolitiikan välineenä, ratkaisuna länsimaiden yrityksille heikentää Malediivien kansallista suvereniteettiä. Yameenin kaudella maan yhteiskunnallinen tilanne muuttui poliittisesti vakaammaksi ja hänen hallintonsa ei ole kärsinyt yhtä paljon eri instituutioiden häirinnästä kuin Nasheedin aikana. Muutos on kuitenkin tapahtunut demokratian kasvun kustannuksella. Nähtäväksi jää mihin suuntaan Malediivien demokratia on kehittymässä. Vuonna 2015 Nasheed tuomittiin 13 vuoden vankeuteen. Kansainvälisessä yhteisössä monet pitivät tätä uuden hallituksen pyrkimyksenä poistaa potentiaalinen poliittinen vastustus.
Fragile
Fragile voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Malediivien historia
Demokraattisten uudistusten 2000-luku
Marraskuussa 2018 Ibrahim Mohamed Solih vannoi virkavalansa Malediivien uutena presidenttinä. Hän oli voittanut presidentinvaalit syyskuussa 2018 ja oikeus oli hylännyt väistyvän presidentin Abdulla Yameenin valitukset vaalituloksesta. Uusi presidentti Salih lupasi puuttua maassa rehottavaan korruptioon sekä selvittää edeltäjänsä valtakaudella tapahtuneita ihmisoikeusloukkauksia. Yameenin valtakaudella vuosina 2013-2018 opposition edustajia oli vangittu ja ajettu maanpakoon. Yameen ei ollut paikalla Solihin virkaanastujaisissa, joissa sen sijaan olivat paikalla Yameenin aikana vankilaan tekaistujen ja poliittisesti motivoituneiden syytteiden takia joutuneet entiset presidentit Maumoon Abdul Gayoon ja Mohamed Nasheed. Paikalla oli myös Intian pääministeri Narendra Modi. Malediivien ja Intian välit olivat viilentyneet presidentti Abdulla Yameenin valtakaudella, sillä Malediivit lähentyi Kiinaa, joka investoi maahan runsaasti. Presidentti Solih sanoi jatkossa Intian olevan taas Malediivien tärkein kumppani.
Royal Mail
1. tammikuuta 2006 Royal Mail menetti 350 vuotta kestäneen monopoliasemansa, kun Britannian postitoiminta avattiin kilpailulle. Royal Mail oli pitkään kokonaan valtion omistuksessa, kunnes valtio myi suurimman osan omistuksestaan vuonna 2013 ja loput vuonna 2015. Yhtiön arvo pörssissä nousi nopeasti myyntihintaa korkeammaksi, ja valtiota kritisoitiin omaisuuden myynnistä liian halvalla. Ensimmäisenä pörssipäivänä osakkeen arvo nousi 38 prosenttia, ja puolen vuoden päästä nousua oli tapahtunut lähes 60 prosenttia. Myös postimaksut nousivat. Valtio keräsi Royal Mailin osakemyynneillä yhteensä 3,3 miljardia puntaa.
Malediivien historia
Demokraattisten uudistusten 2000-luku
Marraskuussa 2019 entinen presidentti Abdulla Yameen tuomittiin rahanpesusta viideksi vuodeksi vankeuteen. Syyttäjän mukaan yksityisen yrityksen maksama huomattava summa, joka oli tarkoitettu maan turismi-elinkeinoon, meni Yameenin omalle pankkitilille. Yameen itse kiisti syytteet.
Royal Mail
Historiaa
Royal Mailin historia ulottuu aina Henrik VIII:n aikaan ja vuoteen 1516, jolloin luotiin postimestarin virka, jonka toimittaja vastasi kuninkaallisesta postiliikenteestä. Tavallisten kansalaisten käyttöön postipalvelut saatettiin Kaarle I:n hallituskaudella vuonna 1635, jolloin vastaanottajat maksoivat postimaksun.
Aiheesta muualla
thumb|200px|left|Historiallinen brittiläinen postilaatikko, joka oli yleisesti käytössä vuosina 1866–1879. thumb|left|200px|Nykyisenlainen Royal Mailin postilaatikko.
Korallihaukkakala
Korallihaukkakala (Cirrhitichthys oxycephalus) on haukkakaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Korallihaukkakala kasvaa noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalo on oranssikuvioinen, evät harmahtavat. Evän ruotojen kärjissä on pienet tupsut. Väritys ja kuviointi vaihtelevat, ja korallihaukkakalaa voi olla vaikea erottaa täplähaukkakalasta. Yksi tuntomerkki on pyrstöevä, joka on täplähaukkakalalla läpinäkyvä.
Alkuperä
Korallihaukkakala elää luonnossa Indopasifisella merialueella ja Punaisellamerellä.
Käyttäytyminen
Korallihaukkakala on aggressiivinen kala, joka syö pienet selkärangattomat ja kiusaa samassa akvaariossa asuvia rauhallisia kaloja. Korallihaukkakala viihtyy kivikorallien haarojen tyvellä, ei latvassa kuten monet muuta haukkakalat. Sen tyypillisiä asuinkoralleja luonnossa ovat Porites- ja Pocillopora-lajit.
Ravinto
Korallihaukkakala syö lihapitoista ruokaa sekä kuivattuna että pakastettuna.
Abhasian kreikkalaiset
Abhasian kreikkalaiset ovat Abhasiassa asuvia kreikkalaisia. Nykyisin suurin osa heistä on muuttanut muualle ja etenkin Kreikkaan. Vuoden 2003 tietojen mukaan Abhasiassa asui 1 486 kreikkalaista, eli he muodostivat noin 0,7 % väestöstä.
Historia
Kreikkalaisia on asunut Mustanmeren rannikoilla jo antiikin ajoista lähtien. Abhasian pääkaupunki Suhumista on aiemmin käytetty kreikankielisiä nimityksiä Dioskurias ja Sevastopolis. Suurin osa Abhasian kreikkalaisista tuli kuitenkin alueelle vasta Venäjän ja ottomaanien käymien sotien seurauksena 1800-luvulla. He olivat niin sanottuja Pontuksen kreikkalaisia, eikä heillä ollut varsinaisesti mitään yhteyksiä Kreikan valtioon. Venäläiset käyttivät heistä venäjänkielistä nimitystä greki, mutta kreikkalaiset itse nimittivät itseään pontuksen kreikkalaista tarkoittavalla nimityksellä Romanoi eli roomalaiset. Nimitys viittasi Bysantin valtakuntaan, johon he olivat aiemmin kuuluneet. 220px|thumb|vasen|Abhasian kreikkalaisen liikemies Ioachim Aloizin vuonna 1912 rakennuttama Villa Aloizi Suhumissa. Toinen kreikkalaisten muuttoaalto Pontuksesta Abhasiaan tapahtui ensimmäisen maailmansodan yhteydessä. Lausannen sopimuksella Turkki ja Kreikka olivat sopineet väestönvaihdoista keskenään ja Pontuksen kreikkalaiset hävisivät Pontuksesta lähes kokonaan. Osa heistä muutti Kreikan sijaan Neuvostoliittoon, johon Abhasiakin kuului. Abhasia oli luonnollinen muuttokohde kreikkalaisille, sillä se muistutti paljon Pontusta. Monet alueelle muuttaneet kreikkalaiset ryhtyivät tupakanviljelijöiksi tai kauppiaiksi. 1900-luvun alussa kahdeksan Suhumin 12:sta kirkosta oli kreikkalaisortodoksisia ja kreikkalaiset muodostivat noin kolmanneksen kaupungin väestöstä. Vuonna 1939 Abhasiassa asui yhteensä 34 621 kreikkalaista. Neuvostokauden alussa kreikkalaisilla oli omakielisiä kouluja ja oma sanomalehti nimeltä Kokkinos Kapnas. Myöhemmin Stalinin kaudella heitä alettiin kuitenkin pitää maan vihollisina, jolloin koulut ja sanomalehti suljettiin ja tuhansia karkotettiin Kazakstaniin muiden Kaukasuksen kreikkalaisten ohella. 220px|thumb|oikea|Villa Aloizi nykyään. Nikita Hruštšovin kaudella vuonna 1956 kreikkalaisten sallittiin palata koteihinsa, mutta Abhasiaan heistä tuli takaisin vain noin neljännes. 1980-luvulla alkoi muuttoaalto Kreikkaan. Abhasiassa syttyneiden väkivaltaisuuksien takia elokuun 15. päivänä 1993 Kreikan valtio evakuoi suurimman osan vielä muuttoaallon jälkeen jäljelle jääneistä kreikkalaisista laivalla Suhumin satamasta. Evakuoidut saivat Kreikan kansalaisuuden.
William Henry Keeler
150px|pienoiskuva
William Henry Keeler (4. maaliskuuta 1931 – 23. maaliskuuta 2017) oli katolisen kirkon yhdysvaltalainen pappi. Hän toimi Baltimoren arkkipiispana vuosina 1989–2007 ja sai nimityksen kardinaaliksi 1994. Keeler osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa.
Keeler vihittiin papiksi 17. heinäkuuta 1955 ja piispaksi 21. syyskuuta 1979. Hänen edeltäjänsä Baltimoren hiippakunnassa oli William Donald Borders.
Pilapiirros
Pilapiirros tai pilakuva on huvittavaksi tarkoitettu, usein karrikoitu piirros, joka voi olla visuaalista satiiria, kritiikkiä, huumoria ja ivaa.
Pilapiirroksia on poliittisia ja ei-poliittisia. Tutkijoiden mukaan poliittiset pilapiirrokset ovat saaneet elinvoimaa yhteiskunnan kriisi- ja kuohuntakausista.
Historia
pienoiskuva|vasen|James Gillray: The Plumb-pudding in danger, 1805. [[William Pitt (nuorempi)|William Pitt ja Napoleon jakavat Maapallon.]] Pilapiirrokset kohtasivat ensimmäiset menestyksensä Ranskan ja Italian suljetuissa ja aristokraattisissa hoveissa, joissa kierteli pilakuvia henkilöistä. Laajempi menestys niillä oli Englannissa 1700-luvulla, jossa julkaistiin ensimmäinen kirja aiheesta, Mary Darlyn A Book of Caricaturas (noin 1762). James Gillray (1757–1815) on eräs 1700-luvun suuria englantilaisia pilapiirtäjiä.
Karikatyyrit yleistyivät tullessaan sanomalehtiin 1800-luvun alussa, jolloin suosioon tulivat poliittiset pilapiirrokset. Karikatyyrien kohteet saattoivat olla suuria vallanpitäjiä, jotka eivät useinkaan pitäneet piirustuksista. Pilakuvista tuli näin kepposten, kujeiden ja ilkikurisuuden temmellyskenttä.
Pilalehdet
Eri maissa julkaistut kuuluisat pilalehdet alkoivat ilmestyä 1800-luvulla. Ranskan La Caricature alkoi ilmestyä 1830, Englannin Punch 1841 ja Saksan Fliegende Blätter 1844 ja Simplicissimus (ilmestyi 1896–1944) ja Ruotsin 1862 perustettu Söndags-Nisse.
Taiteenala koki renessanssin ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Pilapiirroksiin tuli myös hauskuutta, väriä ja viehkeyttä aikaisempien rujojen ja ilkeiden sävyjen lisäksi.
Pilapiirros Suomessa
Suomessa pilapiirrosten historia alkaa 1880-luvulla. Vaikka aikaisemmin oli julkaistu useita pilakuvia, edellytykset niiden säännölliselle julkaisemiselle syntyivät. Poliittisia suomalaisia pilapiirroksia tutkinut Marja Ylönen toteaa tämän johtuneen painotekniikan kehittymisestä, vaurauden ja lehtitilausten lisääntymisestä, vakiintuneesta valtiopäivälaitoksesta ja siksi, että darvinismi ja liberalismi alkoivat tulla auktoriteettiuskoisen maailmankatsomuksen sijalle.
Myös Suomessa rangaistuksia
thumb|Eric Vasström, Venäjän hovi tanssii Paatiossa julkaistiin pilalehti Fyrenissä 1913. Pilapiirrokset aiheuttivat Suomen suuriruhtinaskunnassa joitakin rangaistustoimia. Matti Meikäläinen -lehdessä 14. huhtikuuta 1899 julkaistu kuva otsikolla Kyyrölän kummalliset koulurettelöt aiheutti lehden lopettamisen, sen jälkeen kun se oli saanut useita varoituksia viranomaisilta. Toisella venäläistämiskaudella tapahtui kaksi pilapiirroksen sensurointia.
Eric Vasström, jota pidetään eräänä ensimmäisistä suomalaisista ammatillisista pilapiirtäjistä, tuomittiin vankilaan piirustuksestaan, joka julkaistiin pilalehti Fyrenissä heinäkuussa 1913. Kuva oli osa piirrossarjaa otsikolla ”Kesähuvia hoveissa”, joka käsitteli eräitä tapauksia Euroopan hoveissa. Syytteen ja tuomion aiheuttanut piirustus liittyi Venäjän hovin oleskeluun Suomenlahden saaristossa ja sen osallistumiseen Paatiossa pidettyihin ulkoilmatansseihin. Kuva esitti kookasta renkimiestä tanssimassa hovinaisen kanssa ja sen teksti kuului: ”Venäjän hovi tanssii Paatiossa.” Painoylihallitus katsoi kuvan loukkaavan keisariperheen jäseniä. Helsingin raastuvanoikeus vapautti Fyrenin syytöksistä, kuten myös Turun hovioikeus. Senaatin oikeusosasto kuitenkin kumosi hovioikeuden vapauttavan päätöksen ja tuomitsi taiteilija Eric Vasströmin ja lehden toimittaja Rafael Lindqvistin kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen. Syyllisiksi tuomitut kärsivät vankeusrangaistuksensa Hämeenlinnan lääninvankilassa.
Majesteettirikokseen syylliseksi tuomittiin myös vasemmiston pilalehti Kurikassa julkaistu piirros ja vankilaan lähti lehden vastaava toimittaja Albin Karjalainen.
Kestoaihe Suomi ja Venäjä
Tutkija Marja Ylönen toteaa, että yli satavuotiaan kotimaisen pilapiirroksen kuvastossa poliittinen historia esiintyy:
San Francisco Chronicle
San Francisco Chronicle on San Franciscossa Yhdysvalloissa vuonna 1865 perustettu sanomalehti. Lehden perustajia olivat Charles de Young ja Michael H. de Young. Nykyään San Francisco Chronicle on Pohjois-Kalifornian suurin sanomalehti. Lehteä on luonnehdittu keskusta-vasemmistolaiseksi.
Miafysitismi
Miafysitismi (kreikkaa, "yksi luonto"), joskus muodossa monofysitismi, on kristinuskon sisäinen kristologinen oppi, jonka mukaan Kristuksella on vain yksi luonto (kreikkaa, fysis). Usein se kärjistetään tarkoittamaan näkemystä, jonka mukaan Kristus ei ole sekä ihminen että Jumala, vaan hänellä on vain yksi, jumalallinen luonto ja hänen ihmisyytensä on enemmän tai vähemmän näennäistä. Historiallisesti se kuuluu antiikkiin. Sen vastanäkemys oli historiallisesti ensisijaisesti nestoriolaisuus, myöhemmin myös khalkedonilainen kaksiluonto-oppi.
Pilapiirros
Nykyisiä kiistoja
Vuonna 2006 yksityishenkilö teki tutkintapyynnön valtakunnansyyttäjänvirastoon kristinusko-aiheisten pilakuvien julkaisemisesta Vapaa-ajattelijain liiton verkkosivuilla. Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jorma Kalske päätti vuonna 2007 olla nostamatta syytteitä. Hänen mukaansa liiton puheenjohtaja Robert Brotherus ja pilakuvien piirtäjä Osmo Tammisalo eivät syyllistyneet sen enempää kiihottamiseen kansanryhmää vastaan kuin uskonrauhan rikkomiseenkaan. Pilapiirtäjä piti tutkintapyyntöä perustuslain turvaaman sananvapauden kannalta surullisena asiana. Helsingin Sanomissa Tammisalo totesi kertoneensa kuulusteluissa, että väitteitä arvostelevan tarkastelun kieltäminen olisi totalitarismia. ”Koska kaikki kristinuskon perusväittämät ovat ristiriidassa luonnontieteiden kanssa, kenen tahansa, joka osaa arvioida todisteita, velvollisuus on kritisoida näitä väittämiä, tarvittaessa satiirin keinoin.” Robert Brotherus näki tutkintapyynnön taustalla Muhammad-pilakuvista nousseen jupakan.
Miafysitismi
Miafysitismi ja monofysitismi voidaan erottaa niin, että monofysitismillä tarkoitetaan selkeää oppia siitä, että Kristuksella on vain yksi olemus tai luonto, kun taas miafysitismillä tarkoitetaan Kyrillos Aleksandrialaisen ajatteluun perustuvaa näkemystä.
Pilapiirros
Nykyisiä kiistoja
Vuonna 2009 Vihreässä Langassa julkaistussa sarjakuvassa Israelin lipun kuusisakaraista Daavidin tähteä verrattiin hakaristiin. Kristillisdemokraattien ja Suomen juutalaisten taholta lehteä syytettiin juutalaisvastaisuudesta. Lehti kiisti väitteet.