cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Browningieae
Tuntomerkit
Tribukseen kuuluu kookkaita, puu- tai pensasmaiseksi kasvavia lajeja. Niiden varret ovat nivelikkäitä tai nivelettömiä, pylväsmäisiä, uurteisia, tavallisesti runsaspiikkisiä, ja niiden kukkia tuottavat osat eivät ole erilaistuneet varsinaisiksi kefalioiksi, vaikkakin piikit niissä ovat toisenlaisia. Kukat sijaitsevat lateraalisesti ja ovat keskikokoisia tai kookkaita ja avoinna pääasiassa öisin. Pohjuksessa on limittäisiä suomuja ja piikikkäitä tai sukasellisia areoleja. Hedelmät ovat meheviä ja avautumattomia sekä pinnaltaan suomuisia, piikkisiä tai paljaita. Siemenet ovat keski- tai isokokoisia ja pinnaltaan poimuisia. Siemenen kannattimen arpi eli hilum ja siitereikä eli mikropyle ovat yhteydessä toisiinsa, ja siementä peittää toisinaan limainen vaippa eli arillus.
Levinneisyys
Tribus kasvaa Etelä-Amerikan Andien alueella ja Galápagossaarilla.
Suvut
Tribus koostuu seuraavista viidestä suvusta:
Lapin kamariorkesteri
right
Lapin kamariorkesteri on Suomen ja samalla koko EU:n pohjoisin ammattikamariorkesteri.
Orkesteri toimii Rovaniemellä, mutta konsertoi säännöllisesti koko Lapin alueella. Orkesterin kotisalina Rovaniemellä on toukokuussa 2011 valmistunut Kulttuuritalo Korundi. 18-jäsenisen orkesterin kapellimestarina ja taiteellisena johtajana on syksystä 1996 toiminut John Storgårds.
TV1 on myöntänyt orkesterille Vuoden valopilkku 2003 -palkinnon Kalevi Ahon Luostosinfonian kantaesityksestä (esityksessä oli mukana myös Radion sinfoniaorkesteri). Orkesterin levytys tanskalaisen Vagn Holmboen kamarisinfonioista oli Gramophone Award 2013 ehdokkaana. Elokuussa 2014 Lapin kamariorkesteri vieraili Carinthischer Sommer -festivaalilla Itävallassa ja The BBC Proms-festivaalilla Lontoossa. Kalevi Ahon Theremin- ja käyrätorvikonsertto - levy sai 1900-2000 –lukujen musiikin konserttolevytysten sarjassa arvostetun saksalaisen ECHO Klassik –palkinnon v. 2015.
Triumph (automerkki)
thumb|280px|Triumph TR4 vuosimalli 1962, avo. Triumph Motor Company oli brittiläinen autovalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1921. Nykyisin merkillä ei valmisteta enää autoja, vaan sen oikeudet omistaa BMW.
Historia
Ensimmäisen autonsa, jonka nimi oli Triumph Light Car ja jossa oli 1,9 litrainen moottori, Triumph valmisti vuonna 1921. 1930-luvulla yhtiön nimi vaihtui Triumph Motor Companyksi. Pian markkinoille tuli malli nimeltä Dolomite. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiön omistus siirtyi Standard Motor Companylle joka puolestaan siirtyi vuonna 1960 Leylandille. 1960-1970 luvulla Triumph valmisti sekä urheilu- että perheautoja. Triumpheja myytiin Suomessakin runsaasti ja varsinkin Triumph Herald oli yleinen suomalaisessa katukuvassa koko 1960-luvun ajan. Herald esiteltiin vuonna 1959 ja se oli tuotannossa 1970-luvun alkuun saakka. Ensimmäinen etuvetoinen Triumph oli vuonna 1965 esitelty 1300-malli. Siinä oli 1,3 litran moottori, joka kehitti 68 hevosvoiman tehon, ja säädettävä ohjauspyörä. Vuonna 1981 alkoi viimeisen Triumph-mallin, Acclaimin valmistus - kyseessä oli tosin Honda Civic Triumph-merkillä. Merkkinä Triumph katosi vuonna 1984 ja Acclaim korvattiin Rover 200:lla.
Myynti Suomessa
Standard- ja Triumph-autot tulivat Suomessa tutuiksi 1950-luvun alusta lähtien, jolloin maahantuojana oli Korpivaara Oy. Standard Motor Companyn siirryttyä British Leylandin omistukseen merkin pääedustajaksi Suomessa vaihtui Sisu-kuorma- ja linja-autoja valmistanut Oy Suomen Autoteollisuus Ab. Varhaisin Triumphin henkilöautomalli Mayflower oli helppo tunnistaa sellaisen kerran nähtyään. Triumphin myynti lähti ripeään kasvuun Heraldin esittelyn myötä ja se nousi 20 eniten myydyn automerkin joukkoon vuonna 1964. Vuonna 1965 Triumph-henkilöautoja ensirekisteröitiin yhtä vaille 2 000 kappaletta. Triumphin tehdasjoukkueessa ajanut suomalainen Simo Lampinen sijoittui Triumph Spitfire -autolla vuoden 1965 Monte Carlo -rallissa kahdeksanneksi; muutoin Triumphin urheiluautot jäivät harvinaisuuksiksi niin kotimaan ralleissa kuin katukuvassa ylipäänsä. Vuoden 1969 lopussa rekisterissä oli hieman alle 8 000 Triumph-henkilöautoa, ja merkkikohtaisessa tilastossa Triumph oli 20. sijalla. 1970-luvulla Triumphin myynti Suomessa laski vuosi vuodelta tarmokkaasta mainonnasta huolimatta, ja merkin maahantuonti loppui vuonna 1976. Vuoden 1979 lopussa Triumpheja oli rekisterissä enää noin 2 600 autoa.
Verner Tallqvist
Josef Verner Tallqvist (29. kesäkuuta 1862 Kirkkonummi – 8. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kansantalous- ja tilastotieteilijä.
Tallqvistin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Stefan Tallqvist ja Johanna Sofia Rindell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884 sekä filosofian maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886. Tallqvist opiskeli myös Pariisissa 1884–1885 ja Berliinissä 1886–1887. Hänestä tuli riemumaisteri ja riemutohtori vuonna 1936.
Tallqvist oli Helsingin yliopiston dosenttina 1886–1922, sai professorin arvonimen 1919 ja oli kansantalouden vt. professorina 1918-1924 sekä kansantalouden ja tilastotieteen ylimääräisenä professorina 1922–1929. Hän oli Ekonomiska Samfundets Tidskriftin päätoimittaja 1920–1947.
Hänen veljensä oli itämaisten kielten professori Knut Tallqvist.
Eettinen egoismi
Eettinen egoismi (sanasta ego, minä) on näkökulma, jonka mukaan ihmisen tulisi toimia oman etunsa mukaisesti, vaikka se olisi (tai näyttäisi olevan) ristiriidassa muiden etujen kanssa. Egoismin vastakohtana on täten altruismi.
Moraaliteoria, jonka mukaan tulisi puhua totta ja kunnioittaa muita, koska se on oman edun mukaista, on egoistinen. Moraaliteoria, jonka mukaan moiset teot ovat yhteisen hyvän mukaisia, mutta toimijan etujen vastaisia, on pikemminkin altruistinen.
Esimerkiksi jotkut muinaisen Kreikan sofisteista todella halusivat hävittää koko tavanmukaisen moraalin.
On myös sanottu, että kanta, joka tahtoo tehdä itsekkyyden kaiken inhimillisen toiminnan pääperiaatteeksi, oikeastaan kumoaa kaiken moraalin. Voidaan todeta, että egoismi ja altruismi vain harvoin ovat esiintyneet täysin puhtaina. Käytännössä joudutaan normaalisti sovittamaan yhteen yksilön etua ja yhteisön etua.
Bernard de Mandeville
Uudella ajalla erityisesti teollisuuden ja kaupan etujen on nähty vaativan itsekkyysmoraalia. Vuonna 1723 hollantilaissyntyinen lääkäri ja ajattelija Bernard de Mandeville (1670—1733) julkaisi Lontoossa teoksen The Fable of the Bees: or Private Vices, Publick Benefits (Tarina mehiläisistä: eli yksityiset paheet, yhteiset edut). De Mandeville julisti: "Tukahduttakaa tai rajoittakaa egoismia, turhamaisuutta, kaikkia moraalia hävittäviä tunteita, niin samalla vahingoitatte teollisuutta ja kauppaa, joitten vaikuttimia ne ovat."
Max Stirner
Stirnerin mukaan yksilöllä on niin paljon oikeutta kuin hänellä on valtaa ja hän hankkikoon itselleen kaikki, mitä hän kykenee, huolimatta siitä, ovatko hänen keinonsa moraalisia vai eivät. Moraali on harhakuva samoin kuin oikeus ja kaikki muut korkeat aatteet. Se, joka toiminnoissaan antaa sellaisten aatteiden johtaa itseään, on ennakkoluulojen ja taikauskon uhri yhtä paljon kuin se, jota toiminnoissaan ohjaa vanha usko jumaluuteen.
Friedrich Nietzsche
Samoihin ajatuksiin kuin Stirnerillä perustui myös Friedrich Nietzschen tekemä ero herramoraalin ja orjamoraalin välillä. Herramoraali oli Nietzschen mielestä ainoa oikeutettu. Se ei ollut ainoastaan alkuperäinen, vaan se perustui voimakkaisiin elämälle myönteisiin vaistoihin kun taas orjamoraali lähti elämän kieltämisestä ja vaistomaisesta vihasta voimakkaita ja hallitsevia kohtaan. Herramoraali on "yli-ihmisen" moraalia, se hylkää vallitsevan moraalin säälinormin ja päinvastoin käskee ihmistä tulemaan kovaksi. Yli-ihmisen moraaliin nähden on olemassa se ohje, ettei mikään ole siltä kiellettyä, kaikki on sallittua. Nietzsche kyllä asettaa itselleen velvollisuuksia, mutta ainoastaan kaltaisiaan kohtaan, orjia ja vieraita kohtaan häntä eivät sido mitkään siveelliset lait, hänen moraalinsa on "hyvän ja pahan tuolla puolen".
Tarjoustalo
Tarjoustalo oli suomalainen halpakauppaketju, joka on nykyisin osa Tokmannia. Sen perustivat Arja Hautanen ja Kari Hautanen vuonna 1980. Ketjun mottona oli ”laatutavaraa halvemmalla”, ja edullisista hinnoista huolimatta asiakkaille pyrittiin tarjoamaan mahdollisimman suuri valikoima hyvän hinta-laatusuhteen tuotteita selkeissä ja siisteissä myymälöissä.
Vuonna 2005 Tarjoustalo sulautettiin osaksi Tokmannia. Vuoteen 2015 mennessä kaikki Tarjoustalot olivat muuttuneet Tokmanneiksi.
Eettinen egoismi
Friedrich Nietzsche
Stirnerin ja Nietzschen ajatukset eivät olleet oman aikakautensa muista ajatussuunnista irrallisia. Esimerkiksi evoluutioteoria oletti, että olemassaolon taistelussa voimakkaimmat pääsevät voitolle ja häikäilemättömästi polkevat heikompia jalkojensa alle. Politiikan alalla esiintyi yksilön vapauden voimakasta korostamista ja sankareiden palvontaa.
Auguste Comte ja altruismi
Sanan altruismi keksi puolestaan vanhemman positivismin perustajana tunnettu Auguste Comte (1798-1857). Comte tarkoitti altruismilla egoismin vastakohtaa. Täydellinen altruismi merkitsee oman minän syrjäyttämistä ja antautumista toisten ihmisten hyvää tarkoittavaan toimintaan. Vastakohtana yksilön korostamiselle altruismi korostaa yhteisvastuullisuutta. Comten mukaan altruismi olisi kuitenkin haaveilevaa ja hedelmätöntä ihmisrakkautta ellei se tunnustaisi sitä pyrkimystä henkilökohtaiseen tyydytykseen, joka kuuluu jokaisen ihmisen luontoon. Mutta itsekäs pyrkimys on mukautettava näkökohtiin, jotka tarkoittavat koko yhteisön menestystä, ja tämä tapahtuu älyn ja sympatian asteittaisen kehityksen kautta.
Tarjoustalo
Historia
Tokmanni osti Tarjousmaxin vuosien 2005 ja 2006 vaihteessa. Tokmanniin sulautui tällöin myös monia muita halpakauppoja, jotka olivat tehneet jo aiemmin tiivistä yhteistyötä Pick-Import Oy Ltd:n kautta. Kaikki nykyisen Tokmanni-konsernin halpakaupat siirtyvät Tokmanni-nimen alle vuoden 2015 loppuun mennessä. Tarjoustalon nimi poistui, vaikka vielä vuonna 2013 Tarjoustalo oli Markkinointi & Mainonta -lehden Taloustutkimuksella teettämän mielipidetutkimuksen mukaan Suomen arvostetuin halpakauppabrändi. Pääomasijoitusyhtiö Nordic Capital omistaa yli 95 % Tokmannin osakkeista.
Myymälät
Tarjoustalolla oli 20 myymälää pääosin Uudellamaalla (lisäksi kaksi Kanta-Hämeessä). Ne sijaitsivat Espoossa (Espoontori, Mankkaa, Kauppakeskus Liila), Helsingissä (Arabia, Itäkeskus, Kaisaniemi, Malmi), Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kaarinassa,  Karjaalla, Keravalla, Klaukkalassa, Maskussa, Riihimäellä, Tuusulassa ja Vantaalla (Hakunila, Isomyyri, Petikko, Porttipuisto, Tammisto, Tikkurila).
Theodor Tallqvist (insinööri)
Henrik Theodor Tallqvist (21. toukokuuta 1839 Eura – 16. toukokuuta 1912 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen insinööri, rautateiden rakentaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Tallqvist toimi yli-insinöörinä rautateillä vuosina 1881–1888 ja tie- ja vesirakennushallituksessa 1888–1893. Hän loi perustan Suomen rataverkon kehittymiselle ja suunnitteli ja rakennutti Pohjanmaan, Savon, Karjalan ja Porin radat. Lisäksi hän teki 1859 Inkeriin runonkeräysmatkan, josta hän julkaisi matkakertomuksen (Suomi, 1860). Helsingissä hän osallistui useisiin suurhankkeisiin, kuten Sörnäisten satamaradan ja Hietalahden telakan toteuttamiseen sekä Katajanokan kaavoittamiseen suursatamaksi. 1870-luvulla Tallqvist tutki rautatietekniikkaa useissa Euroopan maissa. Hän oli aikanaan poikkeuksellisen kokenut satama- ja rautatie-insinööri.
Tallqvistin vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Tallqvist ja Antoinette Lovisa Gustafva Stjernvall ja puoliso vuodesta 1869 Emilia Charlotta Palander (k. 1922). Tallqvist tuli ylioppilaaksi 1858 ja valmistui insinööriksi 1862. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Tallqvist oli kahteen otteeseen. Hänet aateloitiin 1892, mutta ei introdusoitu.
Theodor Tallqvistin poikia olivat matemaatikko ja fyysikko Hjalmar Tallqvist ja lääkäri Theodor Tallqvist.
All Around the World Productions
All Around the World Productions (tunnetaan myös nimellä AATW) on brittiläinen housemusiikkiin erikoistunut levy-yhtiö. Yhtiön perustivat Matt Cadman ja Cris Nutall vuonna 1991. Heillä on suuri lista artisteja, kuten Dannii Minogue, Cascada, Ultrabeat, Darren Styles, Scooter, N-Trance, Flip&Fill ja N-Dubz sekä myöhemmin mukaan tulleet artistit Skyla ja Skepta.
23. tammikuuta 2008 AATW käynnisti Clubland TV -televisiokanavan, joka on omistettu tanssimusiikille ja tanssivideoille.
23. kesäkuuta 2008 AATW osti Bonkers-hardcore-kokoelmasarjan oikeudet.
Puutosti
thumb|right|180px|Kunnan sijainti Hatsinan piirin kartalla. thumb|right|250px|Puutosti lähikylineen vuoden 1885 kartalla. Puutosti on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkereenjoen varrella kymmenen kilometriä Hatsinasta luoteeseen. Taajamassa on 2 600 ja kunnassa 9 100 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus
Kunta sijaitsee Inkerin ylängöllä. Sen maisemaa leimaavat kumpuileva tasanko sekä pohjoisessa loivat harjut ja mäet. Seudulla on paljon karsti-ilmiöitä. Tärkeimmät joet ovat Inkereenjoki, sen sivujoki Paaritsa (ven. Paritsa) sekä Nuolijoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, dolomiitti, fosforiitti ja turve. Ympäristön kokonaistila on tyydyttävä, mutta pintavedet ovat saastuneita ja juomaveden laatu on heikko.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Myza-Ivanovkan ja Tervolan (ven. Tervolovo) taajamat sekä 25 kylää: Ahmosi (Ahmuzi), Ala-Purskova (Alapurskaja), Hintikkala (Hindikalovo), Huittula eli Pieni-Orava (Malaja Orovka), Hyttilä (Hjuttelevo), Kemppilä (Kempelevo), Kesälä (Kezelevo), Koljonkylä eli Pieni-Reisinä (Maloje Reizino), Korpikylä (Korpikovo), Kuitusi (Kuiduzi), Kämärä (Kjamjarja), Laitisi (Laiduzi), Mutakylä (Muta-Kjulja), Petrova (Petrovo), Peusala tai Peussala (Peušalovo), Pienhovi tai Pieni-Hovi (Penkovo), Pietilä (Pedlino), Pokkisen-Purskova (Pokizen-Purskaja), Reisinä eli Suuri-Reisinä (Bolšoje Reizino), Saalisi (Kotelnikovo), Skuoritsa, Sokkala (Sokkolovo), Sornova tai Sornuva tai Sornua (Tšornovo), Uurtaja eli Ivanovka ja Ylä-Purskova (Julja-Purskaja). Suurimmat asutuskeskukset ovat Puutostin ohella 2 000 asukkaan Tervola sekä yli tuhannen asukkaan Suuri-Reisinä, Ivanovka ja Myza-Ivanovka. Kunnan alueella on useita puutarhapalsta- ja huvila-alueita.
Historia
Inkereenjoen varrelta on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Seudun kanta-asukkaat olivat karjalaisten sukuisia inkeroisia. Ruotsalaisten ja novgorodilaisten välillä käytiin vuonna 1348 jälkimmäisten voittoon päättynyt taistelu, jonka paikaksi on arveltu Tervolan lähellä sijainnutta Pellilää. Novgorodin Vatjan viidenneksen Tääkelin pogostaan kuulunut Puutostin kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1499/1500 verokirjassa. Sen nimi juontuu itämerensuomalaisesta sanasta pudas (”takaisin pääjokeen yhtyvä joen haara”).
1600-luvulla alueelle muutti inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Skuoritsan, Spankkovan ja Hietamäen luterilaisiin seurakuntiin. 1700–1800-luvulla Puutostista louhittiin kalkkikiveä, jota käytettiin Pietarin, Hatsinan, Pauluskoin ja Saaren rakentamiseen. 1800-luvulla kylän lähellä sijaitsi Ivanovkan kartano, jossa on syntynyt arkkitehti Andrei Stackenschneider. Saman vuosisadan lopulla seudusta tuli suosittu kesänviettopaikka.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Strelnan, Kuippinan ja Hatsinan välinen maantie. Pohjoispuolelta sen ohittaa Pietarin ja Tallinnan välinen valtatie ja itäpuolelta Kraasselan, Hatsinan ja Pauluskoin välinen maantie. Myza-Ivanovkan taajamassa Pietarin ja Hatsinan välisellä rautatiellä on Puutostin asema. Linja-autoliikenne suuntautuu Hatsinaan, Taaitsaan ja Kraasselaan.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät maatalousyritykset ovat maitoa ja lihaa tuottavat Krasnogvardeiski ja Tšernovo sekä Lenoblptitsepromin suurkanala. Elintarviketeollisuutta edustavat kalanjalostamo ja meijeri. 39 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella (vuonna 2011), lähinnä Hatsinassa ja Pietarissa.
Kunnassa toimii neljä lastentarhaa, Puutostin keskikoulu, Tervolan peruskoulu ja piirin lasten harrastuskeskuksen haaraosasto. Kulttuurilaitoksia ovat Puutostin kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, Tervolan kulttuuritalo, Koljonkylän kerhotalo sekä Puutostin, Ivanovkan ja Tervolan kirjastot. Terveyspalveluihin kuuluvat Puutostin ja Tervolan poliklinikat, lääkärin vastaanotto ja kolme lääkintäsemaa. Tervolassa toimii Skuoritsan seurakunnan palvelukeskus.
Mike Condon
Mike Condon (s. 27. huhtikuuta 1990 Holliston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue Tampa Bay Lightningin organisaatiossa.
Pelaajaura
Condon allekirjoitti sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa huhtikuussa 2013 vapaana pelaajana, eikä hänellä ole NHL-varausta. Condon pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 11. lokakuuta 2015. Ottawa Senatorsia vastaan. Kauden alussa Senators asetti Condonin vapaiden pelaajien listalle, josta Pittsburg Penguins poimi hänet. Condon ehti edustaa Penguinsia vain yhdessä ottelussa ennen kuin hänet kaupattiin Ottawa Senatorsiin.
Condon edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa 2016.
João de Magalhães e Avelar
João de Magalhães e Avelar (22. joulukuuta 1754 – 16. toukokuuta 1833) oli portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. joulukuuta 1777 ja valittiin Porton hiippakunnan johtoon 13. lokakuuta 1815. Valinta vahvistettiin 29. huhtikuuta 1816, ja piispaksi konsekrointi suoritettiin 29. kesäkuuta.
James Jones (täsmennyssivu)
James Jones -nimisiä henkilöitä ovat:
Rush (Frida Amundsenin kappale)
"Rush" on menestynyt varsinkin Pohjoismaissa. Norjassa se on sijoittunut Daworks.com-sivuston mukaan Top 10 -listalle Suomessa Radio Novalla se on sijoittunut Suomen suosituimipien kappaleiden listalla sijalle 11. Radio Aallon soittolistalla kappaleen korkein sijoitus on ollut 29. elokuuta saavutettu sija kaksi.
Rancho Texicano: The Very Best of ZZ Top
Rancho Texicano: The Very Best of ZZ Top on yhdysvaltalaisen bluesrockyhtye ZZ Topin vuonna 2004 ilmestynyt kokoelma-albumi. Se sisältää materiaalia yhtyeen ensimmäisestä albumista ”Viva Las Vegas”- singleen.
Linda Wallander
Linda Wallander on Henning Mankellin rikosromaaneissa ja niihin perustuvissa elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen ruotsalainen poliisi, komisario Kurt Wallanderin tytär. Linda Wallander esiintyy sivuhahmona useissa Kurt Wallander -kirjoissa ja on pääosassa vuonna 2002 ilmestyneessä kirjassa Ennen routaa. Hän on tässä kirjassa juuri valmistunut poliisiksi. Linda on myös yksi päähenkilöistä kirjojen juonta jatkavan Wallander-elokuvasarjan ensimmäisellä ja kolmannella tuotantokaudella.
Naasia
Naasia on kaupunkimainen taajama ja kunta Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Olhavan välisen rautatien varrella Lava- ja Kaarajokien rannoilla. Asukkaita taajamassa on 5 000 henkeä (vuonna 2008).
Linda Wallander
Mankell oli suunnitellut tekevänsä kolmiosaisen kirjasarjan, jossa Linda olisi ollut pääosassa, mutta luopui suunnitelmasta hahmoa näytelleen Johanna Sällströmin tehtyä itsemurhan vuonna 2007. Sällström esitti Lindaa Wallander-elokuvasarjassa vuosina 2005–2006.
Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat
thumb|Brittiläisiä merimiehiä suojavarusteissa Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat listaa Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sotaan osallistuneet sotalaivat sekä muut alueelle lähetetyt alukset. Luettelossa on myös mainittu alusten sotatoimissa kärsimät tappiot.
Linda Wallander
Vuonna 2012 filmatuissa uusissa ruotsalaisissa Wallander-filmeissä Lindaa näyttelee Charlotta Jonsson. Lindaa ovat esittäneet myös Cecilia Zwick Nash ja Jenny Rudell ruotsalaisissa elokuvissa, joissa Kurtia näyttelee Rolf Lassgård, sekä Jeanny Spark brittiläisessä televisiosarjassa Wallander. Brittiversioissa Linda ei kuitenkaan ole poliisi.
Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat
Britannian kuninkaallinen laivasto
Northwoodissa, Lontoossa: Etelä-Atlantilla:
Naasia
Taajama syntyi vuonna 1933 turvetuotannon keskukseksi Siiherin rautatieaseman yhteyteen. Radan eteläpuolelle rakennettiin kahdeksan väliaikaista työläisasutusta, joita yhdisti kapearaiteinen rautatie. Turvetuotannosta luovuttiin 1900-luvun lopussa. Nykyään Naasiassa on rakennustarviketehdas ja polttoaineteollisuutta. Paikallinen nähtävyys ovat vuosina 1784–86 rakennetun Tihvinän Jumalanäidin ikonin kirkon rauniot.
Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat
Britannian kuninkaallinen laivasto
pienoiskuva|HMS Invincible 1982 Etelä-Atlantilla.
Naasia
Naasian kuntaan kuuluvat taajaman lisäksi seuraavat kylät:
Linda Wallander
Hieman ennen kuolemaansa Mankell oli myös suunnitellut, että hän kirjoittaisi Linda Wallander -sarjan kaksi viimeistä romaania vuonna 2016, jolloin ensimmäisen Wallander-kirjan Kasvoton kuolema ilmestymisestä olisi tullut kuluneeksi 25 vuotta.
Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat
Britannian kuninkaallinen laivasto
thumb|right|Bristol-ryhmä
Naasia
Naasianjoki, josta taajama on saanut nimensä, sijaitsee siitä noin 15 kilometriä länteen. Taajamaa ei tule sekoittaa samannimiseen asemaan entisen Markkovan kylän tienoilla tai Priladožskin (Ylä-Naasia) lähellä sijaitsevaan samannimiseen kylään.
Yhdistyneen kuningaskunnan Falklandin sodan sotalaivat
Britannian kuninkaallinen laivasto
Yhteysaluksina kuljettaen postia taisteluosaston ja Ascensionin välillä.
Alukset palvelivat sairaankuljetusaluksina (ambulanssi)
Royal Fleet Auxiliary
Tankkerit
Maihinnousualus (huolto) (
Tukilaivat
Helikopteritukialus
Palvelukseen kutsutut kauppalaivat ()
thumb|Atlantic Conveyor
Paavo Kairinen
Koulutus ja sotavuodet
Talvisodassa Kairinen toimi kranaatinheitinkomppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 15:ssä ja jatkosodan alussa samassa tehtävässä Jalkaväkirykmentti 35:ssä. Hänet ylennettiin kapteeniksi elokuussa 1941 ja nimitettiin rykmentin ensimmäisen pataljoonan komentajaksi vuonna 1942.
Asekätkentä
Jatkosodan loputtua majuri Paavo A. Kairinen sai komennuksen päämajaan. Siellä everstiluutnantti Usko Sakari Haahti kysyi hänen halukkuuttaan osallistua aseiden hajavarastoinnin järjestämiseen. Hajavarastointi, joka tultiin myöhemmin tuntemaan asekätkentänä, oli tarkoitettu sissisodankäyntiä varten, mikäli Suomi joutuisi Neuvostoliiton miehittämäksi. Kairinen suostui hänelle kaavailtuun tehtävään aseiden ja ampumatarvikkeiden hankinnassa.
Ollessaan kranaatinheitinkoulutuksen suunnittelijana puolustusvoimien pääesikunnassa Kairinen sai upseeritoveriltaan varoituksen suunnitteilla olevasta pidätyksestä. Hän erosi Suomen puolustusvoimien palveluksesta ja siirtyi Ruotsiin 14. syyskuuta 1945.
Marttisen ryhmän jälkijoukossa Yhdysvaltoihin
Kairinen saapui perheineen New Yorkiin 14. tammikuuta 1947 muiden Marttisen miesten jälkeen. Vastaanotosta huolehti Suomalaiset Aseveljet Amerikassa -yhdistys. Yhdysvalloissa ryhmän jäsenet olivat aluksi pakolaisen asemassa. Sen jälkeen he työskentelivät sekalaisissa töissä sillä välin kun heidän asiaansa käsiteltiin Yhdysvaltain puolustushallinnossa. Kairinen työskenteli muun muassa toisen asekätkijän, Erkki Lahdenperän, kanssa kodinhoitotehtävissä.
Sotamiehestä everstiksi Yhdysvaltain armeijassa
Marttisen miehet saattoivat värväytyä sotamiehinä Yhdysvaltain armeijaan 3. tammikuuta 1948. Typistetyn alokasvaiheen ja kielenopiskelun jälkeen joukosta tuli ensin talvisodankäynnin kouluttajia ja sitten aliupseereita. Koulutusvastuut laajenivat ja monipuolistuivat vähitellen ja ryhmä hajaantui eri yksiköihin. Suomalaisista tuli reservin upseereita 16. maaliskuuta 1950.
Korean sodan vuoksi suomalaisupseerit kutsuttiin takaisin Yhdysvaltain armeijan palvelukseen toukokuussa 1951. Kairinen aloitti laskuvarjojääkärien kouluttajana Pohjois-Carolinassa. Syksyllä 1953 hänet komennettiin Saksaan erikoissodankäyntiryhmän kouluttajaksi. Hän organisoi vapaaehtoisesti Unkarin kansannousun pakolaisten avustustoiminnan ja tämän johdosta hänet kutsuttiin vuonna 1992 Vitez-ritarikunnan jäseneksi. Vuodesta 1959 Kairinen työskenteli Okinawalla, Etelä-Koreassa ja Taiwanissa. Vuonna 1963 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja komennettiin Saksan Bad Tölziin, jossa hän suunnitteli ja johti Nato-maiden kanssa pidettyjä harjoituksia.
Kairinen suoritti Fort Leavenworthissa sotakorkeakoulun ja ylennettiin vuonna 1968 everstiksi. Hän sai muun muassa The Legion of Merit -kunniamerkin. Kesäkuun alussa 1972 hän siirtyi eläkkeelle.
Paluu Suomeen
Paavo A. Kairinen muutti takaisin Suomeen vuonna 1982 ja asettui Turkuun. Hän kuoli 88-vuotiaana elokuussa 2000.
Purple Rain
Purple Rain on Princen albumi vuodelta 1984. Se on Princen uran kaupallisesti menestynein albumi yli 20 miljoonan kappaleen myynnillään. Levy vietti 24 yhtäjaksoista viikkoa Yhdysvaltain listaykkösenä. Albumi on samalla soundtrack Purple Rain -elokuvaan, jossa Prince esittää pääosaa. Yhdysvaltalainen Rolling Stone -lehti valitsi Purple Rainin 1980-luvun toiseksi parhaaksi rocklevyksi The Clashin London Callingin jälkeen.
Purple Rain oli Princen ensimmäinen yhteistyö The Revolution -yhtyeen kanssa. Sillä on kuultavissa paljon uusia musiikillisia vaikutteita jazz-harmonioista psykedeelisiin sävyihin. Tyylilajillisesti Purple Rain on Princen rock- ja pop-vetoisin kokonaisuus. Perinteistä pop-ilmaisua levyllä edustaa muun muassa kappale ”Take Me with U”. Albumilla on vahvasti läsnä myös edellisten levyjen funk ja rhythm and blues, etenkin kappaleissa ”Computer Blue” ja ”Baby I’m A Star”.
Levyn ensimmäinen single ”When Doves Cry” nousi listoille ympäri maailman ja oli vuoden 1984 myydyin single. Se valittiin The Village Voicen koostamassa Pazz & Jop -kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaaksi singleksi. Purple Rainin muita hittejä olivat nimikappale, ”Let’s Go Crazy” ja ”I Would Die 4 U”. Albumi voitti Princelle vuoden 1984 gaaloissa kolme Grammya sekä Oscarin sarjassa paras elokuvan tunnuskappale.
Vanity Fair -lehti valitsi Purple Rainin vuonna 2007 kaikkien aikojen parhaaksi soundtrackiksi. Vuonna 2011 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Musiikki
Levyn kappale ”Darling Nikki” antoi alkusysäyksen levyihin usein laitettaville Parental Advisory -tarroille, jotka varoittavat vanhempia kyseenalaisista sanoituksista. Poliitikko Tipper Gore oli kuullut nuoren tyttärensä kuuntelevan kappaletta, jossa lauletaan seksihullusta naisesta nimeltä Nikki. Gore perusti kohta tämän jälkeen muiden poliitikoiden kanssa yhdistyksen nimeltä Parents Music Resource Center.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Prince, ellei toisin mainita.
I Call Your Name (The Beatlesin kappale)
I Call Your Name on John Lennonin ja Paul McCartneyn kirjoittama kappale, jonka levytti ensimmäisenä Billy J. Kramer with the Dakotas -yhtye vuonna 1963. The Beatlesin versio oli mukana The Beatles -yhtyeen Yhdysvalloissa vuonna 1964 julkaistulla albumilla The Beatles' Second Album.
Kappale on mukana Beatlesin kokoelma-albumeilla Rock 'n' Roll Music (1976), Rarities (1978), Past Masters, Volume One (1988) ja The Capitol Albums, Volume 1 (2004).
Vuonna 1967 kappaleen on levyttänyt The Mamas & the Papas. Tämä esitys on mukana kokoelma-albumilla Lennon & McCartney Songbook vuodelta 1990.
Vuonna 1977 kappaleen on levyttänyt brittiläinen punkyhtye The Boys esikoisalbumilleen.
Syklododekanoni
Syklododekanoni (C12H22O) on syklisiin eli rengasrakenteisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa polymeerien ja hajusteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa syklododekanoni on valkoista vahamaista kiinteää ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin. Syklododekanonin reaktiot ovat ketoneille tyypillisiä. Se muun muassa reagoi vetysyanidin kanssa muodostaen syanohydriinin, aldolikondensaatiolla, Wittig-reaktiolla ja hydroksyyliamiinin kanssa muodostaen syklododekanonioksiimin. Väkevän typpihapon avulla syklododekanoni voidaan hapettaa dodekaanidihapoksi.
Valmistus ja käyttö
Syklododekanonin valmistuksen lähtöaine on syklododekaani. Syklododekaani hapetetaan ilman hapen avulla boorihapon toimiessa katalyyttinä syklododekanolin ja syklododekanonin seokseksi. Tämän seoksen sisältämä syklododekanoli hapetetaan syklododekanoniksi kuparin ja kromin seoksen toimiessa katalyyttinä.
Syklododekanonia käytetään polymeeriteollisuuden raaka-aineiden kuten dodekaanidihapon ja laurolaktaamin valmistamiseen. Hydroksyyliamiini reagoi syklododekanonin kanssa muodostaen oksiimin, joka reagoi Beckmann-toisiintumisella laurolaktaamiksi. Yhdisteestä valmistetaan myös hajusteita kuten muskonia, syklopentadekanonia, pentadekanolidia ja hajusteiden synteesiin tarvittavia 2-bromisyklododekanonia ja 2,12-dibromisyklododekanonia.
Glasgow School of Art
pienoiskuva|Glasgow School of Art vuonna 2002. pienoiskuva|Mackintoshin suunnitteleman Glasgow School of Artin rakennuksen julkisivu vuoden 2014 tulipalon jälkeen.
Glasgow School of Art on riippumaton taidekoulu Skotlannissa. Se sijaitsee Garnethillin alueella Glasgow'ssa.
Glasgow School of Art perustettiin vuonna 1845 nimellä Glasgow Government School of Design, nimi vaihtui nykyiseksi vuonna 1853. Koululle valmistui 1899 Charles Rennie Mackintoshin suunnittelema rakennus. Koulussa on valokuvauksen, maalauksen, taidegrafiikan, kuvanveiston ja ympäristötaiteen, tuotesuunnittelun, tekstiilitaiteen, sisustussuunnittelun, arkkitehtuurin, visuaalisen viestinnän sekä hopeasepän linjat.
Glasgow School of Artissa on 1900 opiskelijaa, joista 20 prosenttia on ulkomailta. Useimmat Skotlannin johtavat nykytaiteilijat ovat valmistuneet Glasgow School of Artista, kuten monet Turner Prize -ehdokkaat ja voittajat. Tunnettuja alumneja ovat muun muassa Charles Rennie Mackintosh, kirjailija Alasdair Gray, Hannah Frank, animaattori Norman McLaren, näyttelijä Robbie Coltrane ja sarjakuvapiirtäjä John Byrne. Myös Suomessa vaikuttava Charles Sandison on opiskellut koulussa.
Koulussa syttyi 16. kesäkuuta 2018 kello 23.30 tulipalo jo toisen kerran. Edellinen tulipalo oli vuonna 2014.
Priladožski
Priladožski on kaupunkimainen taajama ja kunta Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietari–Murmansk-maantien vieressä Naasianjoen rannalla lähellä Laatokkaa (tästä sen nimi). Asukkaita on (2006) 5 200 henkeä.
Taajama on syntynyt vuonna 1978 Euroopan suurimman kanalan rakentamisen yhteydessä. Työläisasutuksen statuksen se sai vuonna 1982. Rakennukset ovat lähinnä 1970–1980-luvuilla pystytettyjä korkeita elementtitaloja. Tärkein työnantaja on suurkanala Sinjavinskaja ptitsefabrika, joka nimestään huolimatta sijaitsee täällä eikä viereisessä Vahriselässä eli Sinjavinossa. Kuntaan kuuluu myös lähellä sijaitseva Naasian kylä, jota ei tule sekoittaa samannimiseen taajamaan.
Lehtoinkylä
Lehtoinkylä on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Lieskulan kunnassa. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa seitsemän kilometriä Lieskulasta koilliseen. Kylän kautta kulkee Toksovasta Matoksiin johtava tie. Virallisesti siellä on vain seitsemän asukasta (vuonna 2007).
Kylä mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat äyrämöisperäisiä inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Vuoleen luterilaiseen seurakuntaan. Vuoteen 1861 saakka Lehtoinkylän talonpojat olivat kartanonherrojen maaorjia. Sen osia olivat Saksanmäki ja Virkinmäki.
Korvenjärvi
Korvenjärvi eli Niinijärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan 	Korvessa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistöön.
Lehtoinkylä
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan kylässä oli 457 asukasta, joista inkeriläisiä oli 440, venäläisiä 13 ja suomensuomalaisia neljä. Kuivaisin piiriin kuuluneen Lehtoinkylän suomalaisen kansallisen kyläneuvoston alueella asui 1323 suomalaista, 407 venäläistä ja 28 muiden kansallisuuksien edustajaa. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon viimeistään Leningradin piirityksen aikana.
Nykyään Lehtoinkylässä sijaitsee Možaiskille nimetyn avaruuspuolustuksen sotilasakatemian koulutuskeskus asuinalueineen. Pitkäjärven (ven. Pitkejarvi) länsipuolelle on sijoitettu Voronež-tyyppinen tutka-asema. Seudulle rakennetaan omakotitaloalueita.
Lähteet
60.28556°N, 30.56111°W
Korvenjärvi
Maantiede
Järvellä on 2,3 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin avosuota tai moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu muutama asunto, joille johtaa tiet Kalannista.
35 Leukothea
35 Leukothea (symboli: 20px) on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi R. Luther vuonna 1855. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Leukothea-jumalattaren mukaan. Leukothea on kooltaan melko suuri, sillä sen läpimitta on noin 103 kilometriä. Pikkuplaneetta pyörähtää akselinsa ympäri noin 31,89 tunnissa.
Asteroideja oli aluksi pidetty planeettoina, mutta kun yhä uusia rupesi löytymään nopeasti lisää vuodesta 1845 (Astraea löydettiin kyseisenä vuonna) lähtien, niin ne menettivät asemansa 1850–1860-luvulla. Vuonna 1851 J. F. Encke oli keksinyt ruveta merkitsemään asteroideja niiden vanhojen syblolien sijasta ympyröidyillä numeroilla, mutta siitäkin huolimatta Leukothealle ja muutamille muille vuoden 1851 jälkeen löydetyille asteroideille (esim. Bellona) luotiin omat symbolit. Leukothean symboli esittää entisaikaista majakkaa.
Sign o’ the Times
Sign o' the Times on Princen tuplalevy vuodelta 1987. Sitä on monesti pidetty Princen parhaana albumina ja toisena päätyönä, Purple Rainin ohella. Vuonna 1989 Time Out Magazine valitsi Sign o' the Timesin maailman kaikkien aikojen parhaaksi musiikkialbumiksi. Se sijoittui kolmanneksi Hot Pressin kriitikoiden äänestyksessä.
Syntyhistoria
Vuonna 1986 ilmestyneen Parade-albumin jälkeen Prince ryhtyi saman tien työstämään uutta materiaalia The Revolution -yhtyeensä kanssa. Uusien kappaleiden oli tarkoitus päätyä Dream Factory -nimiselle studiolevylle, mutta kun The Revolution pian hajosi erimielisyyksiin, projekti hyllytettiin. Prince oli samoihin aikoihin äänittänyt uutta soololevyä Camille-pseudonyymillään ja tekeillä oli myös livelevy Revolutionin kanssa. Nämäkin projektit lyötiin lopulta jäihin, sillä levy-yhtiö Warner ei suostunut julkaisemaan kolmea Prince-levyä yhden vuoden aikana. Lopullinen ratkaisu oli koota kaikilta näiltä levyiltä parhaat palat yhdelle tuplalevylle. Levyn nimeksi tuli Sign o’ the Times.
Singlet
Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin nimikappale Sign o' the Times, joka valittiin vuoden singleksi Pazz & Jopin vuosilistauksessa (vuoden albumi oli Sign o’ the Times.) Kappale ottaa kantaa moniin yhteiskunnallisiin ongelmiin, kuten AIDSiin, väkivaltaan ja huumeisiin. Single nousi kolmanneksi Yhdysvaltain listalla. Levyn suurin hitti oli Sheena Eastonin kanssa duetoitu U Got the Look, joka nousi listakakkoseksi ja pysyi Top-10:ssa kuusi viikkoa. Myös I Could Never Take the Place of Your Man pääsi kymmenen myydyimmän singlen joukkoon Amerikassa.
Kappalelista
Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita
FNFL Tunisien
FNFL Tunisien (runkonumero DE-108, T-23 ja F706) oli Vapaan Ranskan laivaston Algérien-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta nimellä USS Crosley ja runkonumerolla DE-108. Köli laskettiin 23. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta ja luovutettiin 2. tammikuuta 1944 lend lease -sopimuksen nojalla Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä Tunisien. Alus otettiin palvelukseen 11. helmikuuta 1944.
Palvelus
Alus palautettiin sodan jälkeen Yhdysvaltain laivastolle, joka siirsi sen pysyvästi Ranskalle MDAP-ohjelmassa 21. huhtikuuta 1952.
Alus luokiteltiin 1952 fregatiksi, jolloin se sai Naton mukaisen runkonumeron F706. Alus palautettiin toukokuussa 1964 Yhdysvaltain laivastolle.
Jeremy Dehner
Jeremy Robert Dehner (s. 25. huhtikuuta 1987 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi viimeksi ECHL-joukkue Florida Everbladesin riveissä.
Seuraura
Dehner kävi high schoolin Culver Military Academyssa. Hän pelasi vuodet 2004–2006 USHL-joukkue Green Bay Gamblersissa. Dehner oli siellä toisella kaudellaan 2005–2006 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+31=39, joilla hän sijoittui koko liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Dehner valittiin kauden päätteeksi Gamblersin parhaaksi pelaajaksi.
Vuodet 2006–2010 Dehner pelasi Massachusettsin yliopiston Lowellin yksikön joukkueessa. Freshman -vuotenaan 2006–2007 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 3+13=16. Sophomore -vuotenaan 2007–2008 Dehner toimi Lowellin kapteenina. Junior -vuotenaan 2008–2009 hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 3+23=26 Lowellin paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies. Senior-vuotenaan 2009–2010 Dehner jatkoi varakapteenina. Hän oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja kuudella osumallaan. Dehner voitti myös Lowellin sisäisen tehotilaston lukemalla +15. Hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin toiseen tähdistökentälliseen ja akateemiseen tähdistökentälliseen. Yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2010 Dehner siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Norfolk Admiralsiin. Hän pelasi siellä kahdeksan ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Heinäkuussa 2010 Dehner siirtyi try-outille SM-liigajoukkue Jokereihin noin kolmeksi viikoksi. Hän lunasti itselleen pelipaikan joukkueesta ja teki Jokereiden kanssa kauden 2010–2011 kattavan sopimuksen elokuussa. Dehnerin ensimmäinen kausi ammattilaisena toi 60 runkosarjaottelussa tehot 4+21=25 ja seitsemässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän oli runkosarjassa Jokereiden tehokkain puolustaja. Tammikuussa 2011 Dehner teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2011–2012 hän voitti Jokereiden sisäisen tehotilaston lukemalla +15. Dehner voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän pelasi Jokereissa kauden 2010–2011 ensimmäisestä runkosarjaottelusta lähtien kaikkiaan 171 runkosarjaottelua putkeen. Dehneriltä jäi välistä vain kevään 2012 pronssiottelu. 13. helmikuuta 2013 hän joutui lopulta hetkeksi sivuun käsivamman takia. Joulukuussa 2012 Dehnerin sopimusta jatkettiin taas kahdella vuodella kevääseen 2015 saakka.
Dehner ei pelannut KHL:ään siirtyneissä Jokereissa enää viimeistä sopimuskauttaan, vaan hän teki huhtikuussa 2014 vuoden mittaisen sopimuksen Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan EC Salzburgin kanssa. Kesäkuussa hänen kerrottiin siirtyvän kuitenkin toiseen Red Bullin nimikkoseuraan, Saksan DEL-liigan EHC Müncheniin. Dehner pelasi kaudella 2014–2015 runkosarjassa vain 16 ottelua syyskuun lopulla tulleen reisivamman vuoksi. Maaliskuussa 2015 Dehner teki Münchenin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2015–2016 hän voitti DEL:n pudotuspelien puolustajien piste- ja maalipörssin tehoilla 5+6=11. Finaalisarjassa Grizzlys Wolfsburgia vastaan Dehner teki kaksi voittomaalia; ensimmäisessä finaaliottelussa 15. huhtikuuta 2016 hän teki Münchenin 2–1-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ylivoimalla ajassa 71.40. Kolmannessa finaaliottelussa 19. huhtikuuta 2016 Dehnerin osuma jäi Münchenin 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Joukkue eteni lopulta Saksan-mestaruuteen suoraan otteluvoitoin 4–0.
Charmed Life
Charmed Life on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1990 levymerkillä Chrysalis Records. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan ykkössijalle pian julkaisemisen jälkeen ja piti paikkansa noin 2 viikon ajan.
Jeremy Dehner
Seuraura
Kaudeksi 2016–2017 Dehner siirtyi jatkamaan DEL-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Grizzlys Wolfsburgin riveihin. Hän oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja kuudella osumallaan Robbie Binan kanssa. Dehner jakoi seitsemällä syöttöpisteellään DEL:n pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin voiton EHC Münchenin Yannic Seidenbergin kanssa. Hän eteni Grizzlysin kanssa aina liigan finaaleihin saakka, mutta Saksan-mestaruuden vei kuitenkin EHC München otteluvoitoin 4–1. Joulukuussa 2016 Dehner teki Grizzlysin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2020 saakka. Kaudella 2017–2018 hän voitti pelipaikastaan huolimatta joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+27=34, joilla Dehner jakoi koko DEL:n puolustajien pistepörssin voiton EHC Münchenin Yannic Seidenbergin kanssa ja puolustajien syöttöpörssin voiton Augsburger Pantherin Brady Lambin kanssa. Pistepörssin varsinaisen kärkisijan vei kuitenkin suuremman maalimääränsä turvin Seidenberg. Kaudella 2018–2019 hän oli Grizzlysin toiseksi paras syöttäjä, kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 4+23=27. Kauden jälkeen, maaliskuussa 2019 seura vahvisti purkaneensa Dehnerin sopimuksen viimeisen kauden osalta.
Charmed Life
Albumilta julkaistiin singlet "Cradle of Love", "L.A. Woman" ja "Prodigal Blues".
Jeremy Dehner
Seuraura
Lokakuussa 2019 Dehner siirtyi ammattilaistry-out -sopimuksella ECHL-joukkue Florida Everbladesiin, jossa hän pelasi kymmenen ottelua. Helmikuussa 2020 Dehner palasi SM-liigaan ja siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Helsingin IFK:hon. Hän ehti pelata debyyttiotteluaan vain 6.32 minuuttia, kunnes loukkaantuminen päätti Dehnerin ottelun ja koko loppukauden. Kauden 2020–2021 Dehner oli pelaamatta ja hän yritti comebackia seuraavalla kaudella Florida Everbladesin paidassa. Kausi kuitenkin jäi vain neljän ottelun mittaiseksi.
Muuta
Dehnerin eno Gary Suter pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yli 1200 NHL-ottelua. Hän on voittanut sekä Stanley Cupin (Calgary Flames 1989), maailmancupin (1996) että olympiahopeaa (Salt Lake City 2002) sekä NHL:n vuoden tulokkaalle myönnettävän Calder Memorial Trophyn vuonna 1986). Dehnerin toinen eno, jo edesmennyt puolustaja Robert "Bob" Suter oli voittamassa olympiakultaa Lake Placidissa 1980. Hänet varattiin Los Angeles Kingsiin vuonna 1977, mutta Bob ei kuitenkaan koskaan pelannut NHL:ssä. Dehnerin serkku ja Bob Suterin poika Ryan Suter pelaa puolustajana NHL-joukkue Minnesota Wildissa ja hän oli voittamassa olympiahopeaa Vancouverissa 2010.
Jack Shea
John Amos ”Jack” Shea (7. syyskuuta 1910 Lake Placid, New York, Yhdysvallat – 22. tammikuuta 2002 Sarnac Lake, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Ignacio Camacho
Ignacio ”Nacho” Camacho Barnola (s. 4. toukokuuta 1990 Zaragoza, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfL Wolfsburgia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Jack Shea
Shea voitti kaksi kultamitalia (500 ja 1 500 m) kotikaupungissaan Lake Placidissa pidetyissä vuoden 1932 talviolympialaisissa, joissa kilpailut käytiin eurooppalaisesta tavasta poiketen yhteislähtöinä. Samaisissa kisoissa hän lausui avajaisseremoniassa urheilijoiden valan. Vuonna 1929 Shea voitti Yhdysvaltain ja 1930 Pohjois-Amerikan mestaruuden.
Ignacio Camacho
Ura
Camacho aloitti uransa Real Zaragozan juniorijoukkueesta ja siirtyi sieltä Atlético Madridin juniorijoukkueeseen. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 1. maaliskuuta 2008 Barcelonaa vastaan. 3. toukokuuta 2008 Camacho teki ensimmäiset kaksi pääsarjamaaliaan ottelussa Recreativo de Huelvaa vastaan.
Jack Shea
Shea oli eräs suurimmista ennakkosuosikeista myös vuoden 1936 talviolympialaisiin, jotka pidettiin Saksassa Garmisch-Partenkirchenissä. Lake Placidin, jossa oli laaja juutalaisväestö, rabbi kuitenkin kehotti, ettei Shea lähtisi natsi-Saksaan kilpailemaan ja Shea noudatti rabbin toivetta.
Sittemmin aktiiviuransa lopetettuaan Shea pysytteli urheilun ja erityisesti olympialiikkeen parissa. Hän oli muun muassa ratkaisevasti kampanjoimassa sen puolesta, että talviolympialaiset 1980 järjestettäisiin Lake Placidissa. Vuonna 2001 hän osallistui soihtuviestiin kuljettamalla sitä Lake Placidin olympialaisten pikaluisteluradalla, jossa itsekin oli voittanut kultamitalinsa.
Shean poika Jim Shea kilpaili maastohiihdossa Innsbruckin olympialaisissa 1964. 70 vuotta Jack Shean kultamitalijuhlien jälkeen hänen pojanpoikansa, skeleton-kelkkailija Jim Shea Jr., lausui olympiavalan 2002 Salt Lake Cityn olympialaisten avajaisissa ja voitti kultaa lajissaan.
Shea eli 91-vuotiaaksi. Hän kuoli 22. tammikuuta 2002 auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vain muutamaa viikkoa ennen Salt Lake Cityn olympialaisia. Vuonna 2000 Yhdysvaltain pikaluisteluliitto julkisti Jack Shea -palkinnon.
Ignacio Camacho
Ura
Joulukuun 2010 lopussa hän teki sopimuksen Málagan kanssa. Samalla andalusialaisseuraan matkasi myös lainasopimuksella maalivahti Sergio Asenjo.
Maajoukkue
Camacho toimi kapteenina Espanjan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuoden 2007 EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti kultaa, ja saman vuoden MM-kilpailuissa, joissa Espanja saavutti hopeaa. Hän pelasi Espanjan A-maajoukkueessa ystävyysottelussa Saksaa vastaan marraskuussa 2014.
Yksityiselämä
Camacho tulee varsinaisesta jalkapalloperheestä, sillä hänen isänsä Juan José ja Ignacion vanhempi veli ovat myös pelanneet jalkapalloa ammatikseen.
Sörbyn piiri
Sörbyn piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Vuoristoarmeijakunta Norja
Vuoristoarmeijakunta Norja oli Saksan maavoimien vuoristojoukkojen yhtymä toisessa maailmansodassa. Se osallistui sotatoimiin Norjassa ja Suomessa.
Perustaminen
Armeijakunta perustettiin 1. heinäkuuta 1940 Norjassa. Siihen kuuluivat 5. huhtikuuta 1941 Saksan 2. ja 3. vuoristodivisioona sekä armeijakuntajoukkoja.
Osallistuminen sotatoimiin
Yhtymän ensimmäinen sotatoimi oli operaatio Renntier, jonka tarkoituksena oli miehittää Petsamo. Kesäkuussa 1941 armeijakunta aloitti hyökkäyksen Petsamosta Murmanskiin operaatio Platinaketussa. Hyökkäys epäonnistui ja armeijakunta ei saavuttanut tavoitteitaan. Elokuussa 1941 divisioonaan kuului kahden mainitun divisioonan lisäksi Saksan 6. vuoristodivisioona, SS-jalkaväkirykmentti 9, jalkaväkirykmentti 388 sekä Suomen jalkaväkirykmentti 14 ja osasto Petsamo. Marraskuussa 3. vuoristodivisioona siirrettiin pois armeijakunnasta ja tammikuussa 1942 se menetti suomalaiset vahvistuksensa.
Huhti-toukokuussa 1942 armeijakunta torjui kolmen viikon taisteluissa Neuvostoliiton 14. armeijan hyökkäyksen, mutta 4. toukokuuta talvimyrsky surmasi ja palellutti runsaasti sotilaita. 10. marraskuuta 1942 armeijakunta sai uuden nimen XIX vuoristoarmeijakunta. Armeijakuntaan liitettiin heinäkuussa 1943 Saksan 210. jalkaväkidivisioona.
Armeijakunta vetäytyi 1944 Norjaan Suomen irrottauduttua sodasta ja tehtyä aselevon Neuvostoliiton kanssa. Armeijakunta nimettiin 25. marraskuuta 1944 armeijaosasto Narvikiksi Se antautui toukokuussa 1945.
Komentajat
Armeijakunnankomentajina olivat :