cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Graham
Ura valmentajana
Peliuransa jälkeen Graham toimi aluksi Crystal Palacen managerina ja myöhemmin Queens Park Rangersissa. 1983 hän siirtyi Millwallin peräsimeen ja vuonna 1986 pelaajavuosiensa huippuseuraan Arsenaliin, joka ei ollut saavuttanut suurvoittoja sitten vuoden 1979. Grahamin alaisuudessa joukkue lähti uuteen nousuun ja voitti kahdeksan vuoden aikana kaksi liigamestaruutta, kaksi Liigacupia, FA Cupin sekä Cup-voittajien Cupin. Graham toi Arsenaliin lukuisia huippupelaajia kuten David Seaman, Nigel Winterburn, Lee Dixon ja Ian Wright, mutta myös joitakin epäonnistuneita ratkaisuja kuten Eddie McGoldrick ja Glenn Helder.
Tk (käyttöliittymäkirjasto)
Tk on avoimen lähdekoodin laitteistoriippumaton, graafisen käyttöliittymän luontiin tarkoitettu laajennus TCL-kieleen. Tk:ssa on valmiina komponentteja ikkunoiden, painikkeiden, valintalistojen ja muiden liittymässä tarvittavien osien luontiin. Yksinkertaisuudestaan huolimatta soveltuu myös monimutkaisten ja näyttävien liittymien tekoon.
George Graham
Ura valmentajana
Hän joutui eroamaan tehtävästään vuonna 1995, kun paljastui että hän oli ottanut lahjuksia norjalaiselta agentilta Rune Haugelta palkattuaan seuraan kaksi norjalaispelaajaa, Pål Lydersenin ja John Jensenin. Graham jatkoi managerinuraansa vuonna 1996 Leedsissä ennen siirtymistään lokakuussa 1998 Tottenhamin peräsimeen ja vain viiden kuukauden kuluttua hän juhli joukkueen kanssa Liigacupin voittoa. Graham sai potkut Tottenhamin valmentajan paikalta vuonna 2001 Daniel Levyn tultua seuran uudeksi omistajaksi. Tämän jälkeen hän on keskittynyt työhönsä Sky Sports -televisiokanavan jalkapalloasiantuntijana.
Tk (käyttöliittymäkirjasto)
Tk on myös saatavilla Perliin (Tcl::Tk), Pythoniin (Tkinter) ja Rubyyn. Tkinter kuuluu Pythonin peruskirjastoon.
Esimerkkiohjelma
thumb|Esimerkkiohjelmasta pomppaava ikkuna. Seuraavassa esimerkissä luodaan ikkuna, jossa on otsikko, kolme syöttökenttää ja painike. Kun kahteen ensimmäiseen kenttään syötetään luku ja painetaan painiketta laskee ohjelma luvut yhteen ja sijoittaa tuloksen kolmanteen kenttään.
" # "-merkki rivin alussa on kommenttirivin merkki eli tulkki jättää kyseisen rivin huomioimatta.
Punainen tiili
Punainen tiili on itähelsinkiläisen hip hop -artisti Asan nimellä Avain julkaisema esikoisalbumi, jonka Warner Music Finland julkaisi vuonna 2001. Levyn teemoja ovat lähiöiden ongelmat, vasemmistolaisuus sekä nyky-yhteiskunnan luokkaerot.
Taustaa
Levyllä vierailee useita tunnettuja suomalaisia rap- ja rock-artisteja, kuten Iso H, Redrama ja Pelle Miljoona. Levy julkaistiin CD:n lisäksi myös vinyylinä. Vinyyliversiossa on mukana myös kappaleet "Ysist viiteen" ja "Kuka on Esko", joita ei ole cd:llä. "Ysist viiteen" on julkaistu myös singlellä "Yhdes iltaan".
Menestyskappaleet, kuten "Punainen tiili" ja "Roihuvuori" nostivat Avaimen yhdeksi tunnetuimmista suomalaisista hip hop -artisteista. Pian levyn julkaisemisen jälkeen Avain kuitenkin irtisanoi sopimuksensa ja vetäytyi julkisuudesta. Artisti on käyttänyt tämän jälkeen nimeä Asa.
Punainen tiili nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan viidenneksi ja se pysyi listalla yhteensä seitsemän viikkoa. Albumi on myynyt yli 14 000 kappaletta.
Pitkälammi
Pitkälammi on Suomessa yleinen paikannimi. OIVA-tietopalvelussa on Pitkälammi-nimisiä järviä 12 kpl.
Kemijärven massaliike
Kemijärven massaliike eli Kemijärven selluloosatehtaan lakkauttamista vastustava kansanliike muodostui 2007, kun oli tullut selväksi ettei Suomen hallitus Suomen valtiona eikä eduskunta Kansaneläkelaitoksena, jotka yhdessä käyttävät 35 %:n äänivaltaa Stora Ensossa aio vaikuttaa Stora Ensoon siten, että Kemijärven sellutehdas saisi jatkaa.
Liikkeen johtajana toimii Kemijärven kaupunginhallituksen puheenjohtaja Heikki Nivala. Myös Paperiliiton Kemijärven osasto n:o 84 r.y.:n tiedottaja Juha Pikkarainen on aktiivinen.
Stora Enson ilmoitus
Stora Enso ilmoitti 25. lokakuuta 2007 lopettavansa Kemijärven sellutehtaan toiminnan kesäkuun 2008 loppuun mennessä. 26. lokakuuta 2007 Paperiliiton Kemijärven osasto n:o 84 r.y. esitti julkilausumassaan paheksuntansa tehtaan sulkemispäätöksen johdosta, koska "tehdas sijaitsee keskellä voimakkaasti kasvavaa raaka-ainetta", "sellutehdas on hyvässä toimintakunnossa" ja koska sellutehdas on täyttänyt vuodesta 1999 alkaen Stora Enson vaatiman 13 % tuottotavoitteen.
Liikkeen perustaminen
Kemijärven massaliike perustettiin 31. lokakuuta 2007 Kemijärven kaupungin valtuustosalissa.
Perustamistilaisuuden yhteydessä järjestettiin tiedotustilaisuus, jossa esiintyi asiantuntijoita, muun muassa Metsäntutkimuslaitoksen Rovaniemen yksikön Martti Varmola, jonka mukaan puuta riittää myös Kemijärven tarpeisiin. Läsnä olivat myös Oulun ja Lapin läänien maaherrat Asko Oinas ja Hannele Pokka. Asko Oinas liittyi myös Kemijärven massaliikkeen toimikuntaan televisio-ohjaaja Kari Väänäsen tapaan. Myös Stora Enson toimitusjohtaja Jouko Karvinen tuli Kemijärvelle.
Tehtaan valtaus
Kemijärven massaliike valtasi 3. tammikuuta 2008 Kemijärven sellutehtaan vastustaakseen näyttävästi tehtaan lakkauttamista. 4. tammikuuta 2008 ilmoitti Stora Enson yhteiskuntasuhteiden johtaja Jorma Westerlund, että Stora Enso tekee tapahtuneesta rikosilmoituksen tehdasalueelle tunkeutumisesta.
Mielenosoitus Helsingissä
Kemijärven massaliike järjesti 4. helmikuuta 2008 mielenosoitusmarssi Helsingissä Kolmen sepän patsaalta eduskuntatalolle. Pohjoisesta tuli 600 mielenosoittajaa ja hallitukselle jätettiin eduskunnan portailla 28 000 hengen allekirjoittama adressi. Luovuttaminen tapahtui eduskunnan portailla, missä oli myös kansanedustajia. SKP:n edustajien ei sallittu osallistua mielenosoitukseen puoluetunnuksin, koska järjestäjät eivät pitäneet sitä puoluepoliittisena.
Omistajapolitiikan puolesta
Kemijärven sellutehtaan lakkauttaminen johti laajaan keskusteluun hallituksen omistajaohjauksen periaatteista. Vaikka omistajaohjauksen periaatepäätös on Valtioneuvostossa hyväksytty jo edellisen hallituksen aikana vuonna 1999, sen tarkka sisältö näytti jääneen epäselväksi poliitikoillekin.
Vastauspuheenvuorossaan Hannes Manninen totesi, ettei Suomen valtion ja kansaneläkelaitoksen yhteensä 36%:n äänimäärä riitä Wallenbergien ja puolenkymmenen muun suurimman yksityisen tahon tahdon muuttamiseen. Mannisen mukaan Valtio ei ole Stora Ensossa suvereeni omistaja. Anni Sinnemäki ja Ulla-Maj Wideroos yhtyivät Hannes Manniseen eivätkä luvanneet valtion tukea lakkauttamispäätöksen perumiselle Stora Enson yhtiökokouksessa.
Kimmo Sasin mukaan ''eduskunta ei päätä Kemijärven sellutehtaasta. Stora Enson hallitus on siitä jo päätöksensä tehnyt. Vaikka valtio onkin Stora Enson suurin omistaja, sillä ei ole enemmistöä osakkeista eikä se siten voi määrätä yhtiössä. Sasin mukaan valtion tukipaketti Kemijärvelle ja Summaan luotaville uusille työpaikoille on noussut jo useisiin kymmeniin miljooniin euroihin. Sasin mukaan niin ikään hallitus tukee niin monen uuden työpaikan syntymistä kuin se vain on mahdollista''.
Kemijärven selluloosatehtaan ja Summan tehtaan puolesta
Jukka Gustafsson vaati ylimääräistä yhtiökokousta päättämään Kemijärven ja Summan tehtaiden toiminnan jatkamisesta. Esko-Juhani Tennilä kannusti kaikkia eduskuntaryhmiä allekirjoittamaan Annika Lapintien eduskunnassa liikkeelle paneman adressin. Tennilän mukaan eduskuntaryhmä, jossa hänkin on, jättää perjantaina välikysymyksen, ellei vetoomus saa vastakaikua suurimmassa osassa eduskuntaryhmiä. SDP:n eduskuntaryhmä on ilmoittanut yhtyvänsä välikysymykseen.
Bjarne Kallis kehotti mielenosoittajia ostamaan 10 kappaletta Stora Enson osakkeita ja tulemaan yhtiökokoukseen 26. maaliskuuta 2008.
Adressin luovutus
Mielenosoittajien lähetystö luovutti 28 000 allekirjoittajan adressin pääministeri Matti Vanhaselle, valtiovarainministeri Jyrki Kataiselle ja puolustusministeri Jyri Häkämiehelle, joka vastaa toisessa Matti Vanhasen hallituksessa valtionyhtiöiden omistajapolitiikasta.
Hiroki Sakai
Hiroki Sakai (s. 12. huhtikuuta 1990 Chiba, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Seuraura
Sakai siirtyi Eurooppaan kesällä 2012. Hän pelasi neljä kautta saksalaisseura Hannoverissa. Tuona aikana hän pelasi Bundesliigassa 92 ottelua ja teki kaksi maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi ranskalaisseura Marseilleen, jossa hän sai neljännen kautensa syksynä täyteen sata Ligue 1:n ottelua. Hän on tehnyt Ranskan liigassa yhden maalin.
Maajoukkueura
Sakai kuului Japanin olympiajoukkueeseen vuonna 2012. Hän on pelannut Japanin A-maajoukkueessa vuodesta 2012 alkaen. MM-kilpailuissa 2014 hän jäi vaihtopelaajaksi mutta MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täyden ajan Japanin kaikissa neljässä ottelussa.
Geađgejávri
Geađgejávri on järvi Norjan Koutokeinossa aivan Suomen rajan läheisyydessä. Järvi kuuluu Alattio-Koutokeinojoen vesistöön.
Leppävaaran seurakunta
Leppävaaran seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta ja yksi kuudesta Espoon seurakuntayhtymän seurakunnasta. Siihen kuuluu noin 25 000 jäsentä. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Kalervo Salo.
Leppävaaran seurakunta perustettiin vuonna 1964, kun Espoon suomalainen seurakunta jaettiin osiin. Seurakuntaan kuului alkuvaiheessa 8 400 jäsentä. Sen pääkirkkona toimi Perkkaan kappeli, kunnes Leppävaaran kirkko valmistui vuonna 1979.
Papisto
Leppävaaran seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2006
thumb| Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2006 järjestettiin 7. marraskuuta 2006. Ne olivat presidentti [[George W. Bushin toisen virkakauden puolivälin vaalit. Niissä valittiin edustajat Yhdysvaltain 110. kongressiin. Republikaaninen puolue menetti enemmistöasemansa, jonka se oli saanut vuoden 1994 vaaleissa.
Oppositiossa 12 vuotta ollut demokraattinen puolue sai 31 lisäpaikkaa. Vaalien jälkeen demokraateilla oli edustajainhuoneessa 233 edustajaa, kun republikaaneilla oli 202 edustajaa. Kahden valtapuolueen ulkopuolelta ei päässyt ehdokkaita edustajainhuoneeseen.
Ensimmäistä kertaa republikaanisen puolueen historiassa se ei pystynyt missään vaalipiirissä viemään demokraateilta paikkaa edustajainhuoneeseen. Nancy Pelosista tuli ensimmäinen naispuolinen puhemies. Edustajainhuoneeseen valittiin myös sen ensimmäinen muslimijäsen (Keith Ellison) ja ensimmäiset buddhalaisjäsenet (Mazie Hirono ja Hank Johnson).
Hirvilammi (Hämeenlinnan Longankulma)
Hirvilammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 14 hehtaaria ja sen pituus on 600 metriä ja leveys 450 metriä. Siihen laskee viisi suo-ojaa suon ojitetulta puoliskolta. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 1,2 kilometriä pitkä laskuoja Pitkäjärveen. Oja alittaa matkallaan valtatien 10.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaastoa, mutta järven eteläranta päättyy moreenipohjaiseen metsämaastoon. Rannoille on rakennettu loma-asunto, jolle johtaa tie valtatieltä 10. Noin 350 metrin päässä sijaitsee Pikku Hirvilammi.
Pavel Horváth
Pavel Horváth (s. 22. huhtikuuta 1975 Prague) on tšekkiläinen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Horváth debytoi Tšekin maajoukkueessa 1999. Hän on pelannut 19 maaottelua.
Risteilyalus
thumb|300px|Suomessa vuonna 2006 rakennettu loistoristeilijä [[M/S Freedom of the Seas|M/S Freedom of the Seas.]] Risteilyalus (puhekielessä myös risteilijä), on suuri matkustajalaiva, jota käytetään pääasiassa virkistysmatkailua varten. Toisin kuin linjalaivat joita käytetään matkustamiseen merten yli, risteilyalukset tyypillisesti tekevät meno-paluu matkan pysähtyen välillä satamissa, joissa matkustajat voivat käydä maissa retkillä tai opastetuilla kierroksilla. Vaihtoehtona on myös matkat ilman määränpäätä, jolloin laiva viettää muutaman päivän merellä käymättä satamissa.
Nykypäivän risteilyalukset ovat kömpelömpiä ja hitaampia kuin entisajan linjalaivat. Risteilyalusten rungot eivät ole yhtä jäykkiä, eivätkä ne kestä yhtä hyvin kovaa merenkäyntiä kuin merten ylitykseen suunnitellut linjalaivat. Lisätyt mukavuudet tekevät risteilyaluksista käytännössä kelluvia hotelleja, jotka ovat suunnattu merimatkailusta kiinnostuinelle turisteille.
Vuoteen 2021 mennessä maailmanlaajuisesti käytössä on 324 risteilyalusta, joihin mahtuu yhteensä 581 200 matkustajaa. Risteilymatkailusta on vuosien saatossa muodostunut suuri turismikohde. Alan arvioitu arvo on noin 23,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja matkustajia on noin 13,9 miljoonaa vuonna 2021
Vuoteen 2023 asti maailman suurin risteilyalus on Royal Caribbean -varustamon M/S Wonder of the Seas, kunnes M/S Icon of the Seas ohittaa sen.
Syntyperä
thumb|upright|[[RMS Strathaird, P&O:n risteilyalus 1900-luvun alussa. Yhtiö aloitti luksusristeilyjen tarjoamisen vuonna 1844.]] Italiassa, perinteisessä Grand Tourin kohdemaassa, tarjottiin ensimmäinen risteilykokemus Francesco I laivan kyydissä, joka seilasi Molempain Sisiliain kuningaskunnan lipun alla. Laiva valmistui vuonna 1831, ja teki ensimmäisen matkansa Napolista vuonna 1833 suuren mainoskampanijan jälkeen. Laivalla oli kyydissä ylintä luokkaa kaikkialta Euroopasta kun laiva vietti merellä hieman yli kolme kuukautta käyden Taorminassa, Cataniassa, Syrakusassa, Maltalla, Korfussa, Patrassa, Delfoissa, Zákynthosissa, Ateenassa, Smyrnassa ja Konstantinopolissa, viihdyttäen matkustajia tarjoamalla mm. satamissa retkiä ja ohjattuja kierroksia, tanssia, korttipelejä ulkokansilla sekä juhlia. Laiva oli kuitenkin vain Euroopan aristokratian käytössä eikä sitä käytetty kaupallisesti.
thumb|upright|left|[[Prinzessin Victoria Luise, oli ensimmäinen tarkoitukseen rakennettu risteilyalus.]] Prinzessin Victoria Luise oli ensimmäinen yksinomaan risteilytarkoitukseen rakennettu laiva. Laivan suunnitteli Albet Ballin, joka oli Hampurin-Amerikan linjan pääjohtaja. Laiva valmistui vuonna 1900.
Luksusristeilyjen harjoittaminen tunkeutui vähitellen mukaan jo vakiintuneeseen Atlantin ylittävään linjaliikenteeseen. Eri yhtiöiden kilpaillessa matkustajista, myös linjalaivoihin, tunnetuimpana RMS Titanic, ruvettiin lisäämään ylellisyyksiä, kuten fine dining ravintoloita, ylellisiä palveluita ja korkean luokan hyttejä. 1800-luvun lopussa Albert Ballin, Hampuri-Amerikka linjan johtaja, oli ensimmäinen, joka siirsi linjalaivansa risteilemään etelän lämpöön pahimpien Atlantin talvien ajaksi. Muut yhtiöt olivat nopeita seuraamaan perässä. Jotkin yhtiöt jopa rakensivat laivoja, jotka oli suunniteltu helposti siirrettäväksi kesän linjaliikenteestä talven risteilytoimintaan. Vuonna 1897 kolme laivaa operoi matkoja Euroopan ja Pohjois Amerikan välillä. Vuoteen 1906 mennessä laivojen määrä oli kasvanut jo seitsemään.
Ylellisistä linjalaivoista "megalaivoihin"
Matkustajille tarkoitettu linjalaivaliikenne lakkasi vuonna 1986, lukuun ottamatta Brittiläisen varustamon Cunard Linen operoimaa Atlantin ylitystä, joka oli suunnattu pienelle kohderyhmälle, jossa arvostetaan muutaman päivän avomerimatkaa. Yrityksessään siirtää markkinoiden painopistettä matkustajaliikenteestä risteilyyn, jossa on viihdearvoa, Cunard Line oli edelläkävijänä luksusristeilyssä Atlantin yli Queen Elizabeth 2 aluksellaan. Maailmankuuluja julkisuuden henkilöitä palkattiin matkoille tekemään kabaree esityksiä ja ylitystä markkinoitiin lomana itsessään.
Queen Elizabeth 2 oli myös ensimmäinen matkustajalaiva, jossa otettiin käyttöön "yhden luokan risteily", eli kaikki matkustajat saivat tasavertaista palvelua. Tämä elvytti markkinoita kun kiinnostus ylellisiä risteilyitä kohtaan oli kasvanut Atlantin molemmilla puolilla. 1970-luvun televisiosarja Love Boat auttoi popularisoimaan konseptia pariskunnille eräänlaisena romanttisena kokemuksena. Toinen laiva, joka teki saman muutoksen oli SS Norway, alun perin SS France, muunnettiin risteilykäyttöön Karibialle. pienoiskuva|upright|[[Sovereign of the Seas oli ensimmäinen nykyaikainen loistoristeilijä.]]
1980 loppupuolella rakennetut nykyaikaiset risteilyalukset, esimerkiksi Sovereign-luokan alukset, jotka rikkoivat SS Norwayn vuosikymmeniä pitämän kokoennätyksen, näyttivät perinteisesti aikoinaan linjalaivoille tyypillisiä ominaisuuksia alusten koossa ja vahvuudessa. Jotkin alukset ovat tehneet säännöllisiä aikataulutettuja matkoja Atlantin yli. Sovereign luokan alukset olivat ensimmäisiä "megalaivoja", jotka rakennettiin massamarkkinoille ja ne olivat myös ensimmäiset alukset joissa oli monikerroksinen atrium lasihisseillä. Näillä aluksilla oli myös ensimmäisenä kokonainen kansi varattu hyteille, joissa oli oma yksityinen parveke. Muutkin laivayhtiöt rakennuttivat pian samankaltaisia laivoja kuten esimerkiksi Carnival Cruise Linesin Fantasy-luokka, joka johti Panamax -tyyppiseen Vista-luokkaan, joka on suunniteltu siten, että kahdella-kolmasosalla ykkösluokan merinäköalahyteistä on oma veranta. Koska oma veranta, ominaisuus joka puuttui vanhoista linjalaivoista, oli erityisen tuottoisa laivayhtiöille, on nykyaikaiset risteilyalukset suunniteltu maksimoimaan tällaiset mukavuudet.
pienoiskuva|upright|[[M/S Oasis of the Seas]]
Vuoteen 1975–1980 saakka risteilyt tarjosivat shuffelboardia, kansituoleja ja "juomia aurinkovarjoilla, ja vähän muuta muutamalle sadalle matkustajalle". 1980-luvun jälkeen laivat tarjosivat hieman enemmän mukavuuksia. Tultaessa 2010-luvulle suuret laivat tarjoavat mukavuuksia tuhansille matkustajille.
Vuodesta 2001 lähtien on risteilyalusten määrä kasvanut noin yhdeksällä vuosittain, kaikki vetoisuudeltaan yli 100 000 bruttotonnia. Ainoa linjalaivaan verrattava laiva, joka on rakennettu viimevuosina on Cunard Linen Queen Mary 2, vuonna 2004. Queen Elizabeth 2:n käytöstä poiston jälkeen vuonna 2008, Queen Mary 2 on ainoa Atlantin ylitystä operoiva linjalaiva, vaikkakin laiva näkee myös paljon käyttöä risteilylaivana.
Queen Mary 2 oli aikanaan maailman suurin matkustajalaiva, kunnes Royal Caribbeanin Freedom-luokan alukset ohittivat sen vuonna 2006. Vuosina 2009 ja 2010 käyttöön otetut Royal Caribbeanin omat Oasis-luokan alukset ohittivat Freedom-luokan. Oasis-luokan erottuva ominaisuus on erityisen leveän rungon mahdollistama "avoin atrium" rakenne, jossa on kuuden kannen korkuinen "keskuspuisto" ja "Broadwalk" jonka kulkee aluksen keskellä ja verannat kaikilla kansilla.
Vain kahdessa vuosikymmenessä (1988–2009) on matkusta-alusten koko kasvanut kolmanneksen pituutta (268m → 360m), lähes kaksinkertaistunut leveydessä (32,2m → 60,5m), tuplaantunut matkustajamäärissä (2 744 → 5 400) ja triplaantunut vetoisuudessa (73 000GT → 225 000GT).
Laivayhtiöt
thumb|upright|left|[[Celebrity Solstice Melbournessa, Australiassa.]]
Matkustaja-aluksen omistaa ja sitä operoi yleensä laivayhtiö, joka myy risteilymatkoja kuluttajille. Laivayhtiöt toimivat kahdella alalla; ne ovat liikenneyhtiöitä ja viihdeyhtiöitä samanaikaisesti, mikä näkyy laivalla miehistönä, jota johtaa kapteeni sekä vieraanvaraisuushenkilökuntana, jota johtaa "hotellinjohtajaan" verrattava henkilö. Jotkin laivayhtiöt ovat suoria linjalaivayhtiöiden jälkeläisiä kuten esimerkiksi Cunard Line, mutta monet yhtiöt ovat perustettu 1960-luvulla puhtaasti risteilytoimintaa varten.
Joint Test Action Group
JTAG-porttia käytetään yleisesti mikropiirien testaus- ja kehitysapuvälineenä. Lähes kaikki modernit mikroprosessorit ja -kontrollerit tukevat JTAGia. Porttia voidaan käyttää esimerkiksi ohjelman ajoon askel kerrallaan tai pysäytyspisteiden asetukseen. Monet nykyaikaiset laitteet, kuten matkapuhelimet, eivät sisällä mitään muuta testaus- ja debuggausliittymää.
Sokkotanssi
Juoni
Eletään 60-luvun alkua pienessä merenrantakaupungissa. Elokuvan päähenkilön Jontin (Walter Gröhn) pää on täynnä kysymyksiä. Jontti elää uteliaana kysymysten virrassa. Kaikki muuttuu, kun Jontti saa selville, että hänen isällään (Martti Suosalo) on toinen nainen. Kaupunki on pieni, kaikki tuntevat toisensa ja isän uuden rakkauden. Se nöyryyttää Jonttia joka haluaisi isänsä uuden rakkauden kuolevan. Taistellessaan näkymättömiä voimia vastaan Jontti kohtaa itsekin ensimmäisen hennon rakkauden. Jontin paras ystävä Länki (Mikko Vanhala) yrittää myös toteuttaa omaa unelmaansa. Viattomat kepposet muuttuvat veriseksi todellisuudeksi, kun Länki menettää toisen jalkansa yrittäessään kostaa opettajalleen (Sulevi Peltola). Mutta sekään ei lannista Länkiä, joka haluaa merille, lähemmäksi kadotettua isäänsä. Elokuvassa esiintyvät myös muiden muassa Pirkka-Pekka Petelius parturina ja Vesa-Matti Loiri juoppona renttuna.
Risteilyalus
Laivayhtiöt
Risteilyalustoiminta on historiallisesti ollut epävaakaata. Laivat ovat kalliita sijotuksia, joissa on korkeat ylläpitokulut, jonka seurauksena varausten määrän lasku voi asettaa laivaytiön nopeasti taloudelliseen ahdinkoon. Laivayhtiöt ovat myyneet, remontoineet ja uudelleennimenneet laivoja pysyäkseen jatkuvasti muuttuvien matkailutrendien perässä. Laivat ovat ympärivuorokautisessa käytössä, joten yllättävästä huoltotoimenpiteestä saattaa seurata tuhanisa pettyneitä asiakkaita.
Epäonnistumisien ja yhdistymisien aalto 1990-luvulla johti siihen, että suuret holdingyhtiöt ostivat monia pienempiä laivayhtiöitä, jotka nykyään toimivat tytäryhtiöinä ja brändeinä suurille yhtiöille. Vanhoja brändejä pidetään yllä osittain brändiuskollisuuden vuoksi, mutta näin myös pystytään tarjoamaan eri tasoisia risteilyjä eri brändien alla. Esimerkiksi Carnival Corporation & plc omistaa molemmat Carnival Cruise Linen, joka nähdään enemmän nuoremmille suunnattuina bilelaivoina, sekä Holland America Linen, jonka laivat viljelevät enemmän klassista eleganssia. Vuonna 2004 Carnival yhdisti Cunard Linen pääkonttorin Princess Linen pääkonttoriin Santa Claritaan Californiaan, jotta yhtiöiden hallinto-, rahoitus- ja teknologiapalvelut voitaisiin yhdistää, päättäen Cunardin historian omana (tytär)yhtiönään emoyhtiöstä riippumatta. Cunard kuitenkin sai hieman itsenäisyyttä takaisin vuonna 2009, kun yhtiön pääkonttori siirrettiin Carnival Houseen Southamptoniin. Yleinen käytäntö risteilyalalla luetteloida siirtojen, kauppojen ja uusien tilausten toteuttajaksi pienempi tytäryhtiö eikä suurta holdingyhtiötä. Eli toisin sanoen esimerkiksi Carnival Cruises ja Holland America Line nähdään laivayhtiöinä, kun taas esimerkiksi Carnival Corporation & plc, joka omistaa edellä mainitut, nähdään vain laivayhtiöt omistavana holdingyhtiönä. Joitkin laivayhtiöt ovat erikoistuneet vain tietynlaisiin risteilyihin, esimerkiksi Saga Cruisesin risteilyille pääseen vain yli 50 vuotta täyttäneet. Useat yhtiöt tarjoavat "tutkimusmatkoja" esimerkiksi Antarktikselle tai Galápagossaarille. Tällä hetkellä kolme suurinta laivaholdingyhtiötä ovat Carnival Corporation & plc, Royal Caribbean Cruises Ltd. ja Norwegian Cruise Line Holdings.
Kaikkien maailman risteilyalusten hyttien määrä on alle 2 % maailman hotellihuoneista.
Ruokailu
Lähes kaikilla risteilyillä ruokailu on sisällytetty matkan hintaan. Perinteisesti laivan ravintolat järjestävät kaksi illallistarjoilua päivittäin; aikainen illallinen ja myöhäisillallinen, ja matkustajille on ennaltavaratut ruokailuajat koko matkan ajaksi. Viimeaikaisena trendinä matkustajien on annettu ruokailla vapaasti tahtomaansa aikaan. Järjestämällä kaksi erillistä tarjoilua, luodaan enemmän aikaa valmistaa ruokia ja kyetään takaamaan kaikille vieraille istumapaikka ravintoloissa. Cunard Line ylläpitää perinteistä linjalaivojen luokkajakotapaa järjestämällä omat ruokailutilat eri hyttiluokissa matkustaville matkustajille, kun taas Celebrity Cruisesin ja Princess Cruisesin laivoilla on kaikille yhteinen ruokailutila, mutta mahdollisuus päivittää parempaan erikoisravintolaan ennakkovaraamalla ja maksamalla lisämaksun.
Perinteisen illallisravintolan lisäksi nykypäivän risteilyaluksissa on usein ainakin yksi tai useampi kasuaalimpi buffet ravintola, jotka saattavat olla auki ympärivuorokautisesti ja tarjoavat vaihtelevia ruokia riippuen vuorokaudenajasta tarjotakseen esimerkiksi aamulla aamupalaa tai myöhään illalla pientä purtavaa. Viimevuosina myös erilaisten etnisten ravintoloiden määrä laivoilla on lisääntynyt. Valtaosalla laivoista on myös lukuisi baareja ja yökerhoja matkustajien viihdyttämiseksi, mutta valtaosalla laivayhtiöistä alkoholi ei sisälly lipun hintaan. Laivalla verottomasti ostettu alkoholi sinetöidään ja palautetaan matkustajille kun he poistuvat laivalla matkan päätteeksi.
Laivoilla on yleensä yksi keskuskeittiö, josta palvellaan kaikkia laivan isoja ravintoloita, vaikkakin joillakin erityisravintoloilla on omat keittiöt.
Kuten millä tahansa suurella laivalla, riittävä varustelu on ensisijaisen tärkeää, etenkin risteilyaluksella, joka tarjoilee tuhansia aterioita päivittäin. Esimerkiksi Royal Princess laivan noin 3 500 matkustajan ja noin kahdeksan tonnin ruokalasti pitää purkaa ja lastata jokaisen matkan päätteeksi lyhyessä ajassa.
Muut tilat aluksella
Nykypäivän risteilyaluksilla on jokin tai kaikki seuraavista tiloista ja mukavuuksista:
Miehistö
Miehistö on yleensä palkattu kolmesta yhteentoista kuukautta kestävillä sopimuksilla, joita voidaan osapuolten sopiessa jatkaa pidemmälle riippen työntekijän työsuorituksesta ja yhtiön tarpeista. Valtaosa työntekijöistä tekee 77 tuntista työviikkoa yhtäjaksoisesti 10 kuukautta, minkä jälkeen on kahden kuukauden loma.
Palveluhenkilöstöllä ei ole palkallista lomaa, eikä työ kerrytä eläkettä, tehtävän tasosta ja sopimuksen tyypistä riippuen. Muuta kuin palvelustyötä tekevät sekä johtohenkilöstö saavat palkallista lomaa, sairaanhoitovaihtoehtoja, eläkevaihtoehtoja ja voivat osallistua yrityksen tarjoamaan ryhmävakuutukseen.
Työstä maksettu palkka on pientä verrattuna tyypilliseen länsieurooppalaiseen tai pohjoisamerikkalaiseen tasoon, vaikkakin ravintolahenkilöstö voi tienata huomattavasti enemmän asiakkailta saatujen tippien avulla. Miehistön jäsenillä ei ole omia kuluja laivalla käytännössä lainkaan, sillä lähes kaikkien työntekijöiden sopimukseen sisältyy majoitus, ruokailu, terveydenhoito ja kuljetukset. Miehistönpalkkaustoimistot monesti käyttävät hyväkseen potentiaalisten työntekijöiden epätoivoa.
Asumisjäjestelyt vaihtelevat yhtiöiden välillä, mutta enemmänkin aluksen sijainnin mukaan. Yleisesti ottaen kaksi työntekijää jakavat yhden hytin suihkulla, lioastolla, tasolla, jossa on TV, kun taas ylemmät upseerit saavat omat yksityiset hytit. Miehistölle on omat tilat erillään matkustajien tiloista, ja nämä tilat pitävät sisällään yleensä; sosiaalitilat ja baarit, virkistyshuoneet, rukoushuoneet, kuntosali ja joissain isoimmissa laivoissa jopa omat uima-altaat sekä poreammeet.
Monet suurimmat laivayhtiöt palkkaavat palveluhenkilökunnan kehittyvistä maista Aasiasta, Itä-Euroopasta, Karibialta ja Väli-Amerikasta. Vaikka monien laivayhtiöiden pääkonttorit ovat Yhdysvalloissa, kuten monilla kansainvälisillä laivayhtiöillä, on niiden laivat useimmiten rekisteröity mm. Alankomaihin, Britanniaan, Bahamalle ja Panamaan.
Bisnesmalli
Vuodesta 2000 lähtien monet laivayhtiöt ovat hinnoitelleet matkansa siten, että lipun hinta on vain pieni osa tuloista, ja suurempi osa tuloksesta tienataan matkustajan ostoksista laivalla. Matkustajan lipun hintaan sisältyy hyttimajoitus, huonepalvelu, rajoittamattomat annokset pääravintolassa, pääsy esityksiin ja oikeus kuntosaliin sekä uima-altaisiin. Lisämaksusta on saatavilla virvoitusjuomia, alkoholia, risteilyvalokuvia, internetyhteys ja erikoisravintoloita. Yhtiöt tienaavat myös huomattavia summia satamissa järjestetyillä maksullisilla retkillä ja opastetuilla kierroksilla, jotka ovat järjestetty yhteistyössä paikallisen alihankkijoiden kanssa. Monet yhtiöt myös tienaavat huomattavia provisioita (jopa 40% tuotoista) matkustajien maissa käyttämistä myymälöistä, joita laivoilla mainostetaan suositeltuina kauppoina. Tätä käytäntöä helpottavat nykyaikaiset risteilyterminaalit, joissa on verovapaita kauppoja, jotka ovat vain matkustajien käytössä, eikä niihin ole paikallisilla pääsyä.
Yleensä vastuu matkustamisesta asuinpaikalta risteilyn lähtöpaikkaan on matkustajalla itsellään, mutta jotkin risteily-yhtiöt tarjoavat mahdollisuuden varata kyydin lentokentältä satamaan, jolloin voi olla varma, ettei laiva lähde ennen kuin matkustaja on kyydissä. Samoin jos matkustaja varaa yhtiön kautta ohjatun retken kohdesatamassa, on laivalla velvollisuus odottaa matkustajan palaamista retkeltä.
Laivojen nimeäminen
Vanhemmat laivat ovat usein vaihtaneet omistajaa useamman kerran. Yleensä omistajanvaihdoksen yhteydessä laiva remontoidaan ja se saa uuden nimen.
Toiminta-alueet
Valtaosa risteilyaluksista seilaa Karibialla tai Välimerellä. Monet yhtiöt toimivat myös muualla muun muassa Alaskassa, Eteläisellä Tyynellämerellä, Itämerellä ja Australiassa. Risteilyalus, joka siirtyy alueelta toiselle, pitää yleensä aina samalla niin kutsutun siirtymisristeilyn. Tutkimusristeilyt, joita yleensä operoidaan pienemmillä laivoilla, erikoistuvat poikkeuksellisiin kohteisiin, kuten esimerkiksi Antarktikselle, Arktikselle tai Galápagossaarille.
Telakat
Risteilyalusten rakennusmarkkinoita hallitsee kolme Eurooppalaista yhtiötä ja yksi Aasialainen yhtiö:
Myös monet muut telakat ovat rakentaneet paljon risteilyaluksia, yksikään muu telakka ei yllä samoihin lukemiin yhdenkään edellä mainitun kanssa.
Merirosvous
Koska suurin osa risteilymatkustajista on varakkaita ja heillä on huomattava lunnaspotentiaali, puhumattakaan heidän mukanaan kantamasta käteis- ja korumäärästä, on risteilyaluksiin kohdistettu useita merirosvohyökkäyksiä, kuten esimerkiksi Seabourn Spirit ja MSC Melody
Siksi monilla laivoilla on varauduttu merirosvoihin erilaisin keinoin. Vaikka useimmat kauppamerenkulkuyritykset ovat yleensä välttäneet miehistön tai vartijoiden aseistamista turvallisuussyistä, vastuusta ja niiden maiden lakien noudattamisesta, joissa risteilyalukset ovat, on risteilyaluksissa pienaseita (yleensä puoliautomaattisia pistooleita), joita säilytetään turvallisessa kassakaapissa johon on pääsy vain kapteenilla, joka jakaa ne valtuutetulle henkilöstölle, kuten turvahenkilöstölle tai aseiden päällikölle. Laivojen omat korkeapaine paloletkut ovat myös käyttökelpoinen väline merirosvojen etäällä pitämiseen, itse laiva voidaan myös ohjata törmäämään yleensä melko pieneen merirosvoveneeseen. Käytössä on myös LRAD, akustinen tykki, jota käytettiin onnistuneesti Seabourn Spiritin puolustamiseen.
Rikollisuus laivalla
Ennen matkan alkua matkustajat seulotaan metallinpaljastimella. Matkustajien matkalaukut läpivalaistaan matkatavaroita saatetaan tutkia laitteella, joka havaitsee jäänteitä räjähdeaineista. Turvatoimilla pyritään estämään huumeiden, aseiden sekä muun kielletyn tavaran pääsyä mukaan risteilylle. Turvatoimet kiristyivät huomattavasti Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen, ja ovat nykyään lähes samanlaiset kuin lentokentällä.
Turvatarkastusten lisäksi matkustajille usein annetaan laivakohtainen henkilökortti, joka tulee näyttää laivasta poistuessa ja laivaan tultaessa. Tällä vältetään ei toivottujen henkilöiden pääseminen laivaan, ja myös laivan miehistö pysyy perillä keitä laivalla on. Laivakohtainen henkilökortti toimii myös matkustajan avaimena hyttiin. Laivoilla on myös kattava valvontakamerapeittävyys.
Yli laidan hukkumiset
Matkustajia ja miehistöä joskus hukkuu pudotessaan yli laidan. Sitten vuoden 2000 yli 300 ihmistä eli keskimäärin 1,5 ihmistä kuukaudessa on vuoteen 2018 mennessä pudonnut risteilyaluksen tai suuren matkustajalautan kyydistä. Näistä noin 17–25 prosenttia onnistuttiin pelastamaan. Kriitikot syyttävät alaa alkoholin mainostamisesta laivoilla, ja seurauksena on monesti matkustajan kuolema ja työntekijöiden huonoja työoloja ja miehistön itsemurhia.
Vakaus
Nykyaikaiset risteilyalukset ovat korkeita, mutta pysyvät silti vakaina suhteellisen matalan painopisteen vuoksi. Tämä on saavutettu laivojen avoimella rakenteella, kevyen alumiinin käytöllä, erikoislujan teräksen sekä muiden kevyiden rakennusmateriaalien avulla laivojen ylärakenteissa. Myös se fakta, että laivan painavimmat osat; moottorit, voimansiirto, propulsio, polttoainetanki yms. sijaitsee aluksen alaosassa, siirtävät painopistettä alemmas. Vaikka alukset näyttävät korkeilta, oikeanlainen painon jakautuminen ja riittävän alhainen painopiste pitää ne vakaina.
Vaikka valtaosa laivoista on varustettu evävakaimilla, joilla vähennetään laivan keikkumista kovassa merenkäynnissä, on nämä vakaimet vain matkustajien sekä miehistön mukavuutta varten. Laivan tulee pysyä kovassakin merenkäynnissä pystyssä myös ilman evävakaimia.
Ympäristövaikutukset
thumb|upright|[[MSC Splendida Norjassa]] thumb|upright|Valtamerilaivojen aiheuttama melu vaikeuttaa valaiden kommunikointia.
Suurilta osin sääntelemätön risteilyala on merkittävä uhka merielämälle, ilmastolle sekä ihmisten terveydelle.
Laivojen aiheuttamat suuret pakokaasupäästöt ovat merkittävä terveysuhka satamakaupungeissa asuville ihmisille. Pakokaasupäästöjen lisäksi monet laivat ovat jääneet kiinni mm. jätteiden, polttoaineen sekä viemäriveden laskemisesta suoraan mereen. Ranskassa Marseillen kaupungin ilmansaasteista noin kymmenen prosenttia on suoraan peräisin merenkulusta. Kaupungin asukkaat ovat valittaneet huonontuneesta ilman laadusta ja lisääntyneistä terveysongelmista, kun kaupungin satamissa käy yhä enemmän ylellisiä risteilyaluksia. Yli 50 000 eurooppalaisen arvioidaan kuolevan ennenaikaisesti laivojen aiheuttamien päästöjen vuoksi.
Keskikokoinen risteilyalus polttaa vuorokaudessa noin 150 tonnia raskasta polttoöljyä, joka on "likainen" polttoaine, minkä polttamisesta vapautuu suuri määrä hiilidioksidia sekä myös suuri määrä myrkyllistä rikkidioksidia, pienhiukkasia sekä raskasmetalleja. Suuren risteilyaluksen hiilidioksidipäästöt vastaavat noin 83 700 henkilöauton päästöjä, pienhiukkaspäästöt 1,05 miljoonan henkilöauton päästöjä ja rikkidioksidipäästöt 376 miljoonan henkilöauton pästöjä.
Risteilyaluksista lähtee huomattava määrä melusaastetta. Normaalin moottori- ja potkurimelun lisäksi huomattava määrä meteliä lähtee myös laivan viihdetoiminnasta. Laivan äänet välittyvät tehokkaasti laivan runkoa pitkin mereen, jossa se häiritsee merieläimiä kulkiessaan pitkiä matkoja. Erityisesti valaat ja delfiinit ovat herkkiä tälle metelille, koska näiden kommunikointi perustuu äänen kulkemiseen vedessä, minkä laivojen meteli usein peittää alleen, hankaloittaen eläimien kommunikointia, lisääntymistä sekä vaurioittaa niiden kuuloa.
Risteilyaluksilla on usein tapana laskea valtavia määriä viemärivettä, ruokajätettä ja öljyistä pilssivettä suoraan mereen. Tutkimukset ovat osoittaneet, että meressä hajoava jäte luo happoa meriveteen ja laskee meren paikallista happipitoisuutta, jonka seurauksena haitalliset levät ovat päässeet lisääntymään liiaksi, joka on merkittävä uhka mm. koralliriutoille.
Aiheesta muualla
Crociera 遊船
Ernest Ansermet
thumb thumb|Ernest Ansermet Ernest Alexandre Ansermet (11. marraskuuta 1883 Vevey – 20. helmikuuta 1969 Geneve) oli sveitsiläinen kapellimestari. Hän oli alun perin matematiikan opettaja, joka jatkoi Sveitsissä aloittamiaan opintoja Sorbonnessa ja opiskeli samalla myös Pariisin konservatoriossa.
Ansermet oli ensimmäisiä klassisen musiikin kapellimestareita joka suhtautui myös jazziin vakavasti. Hän piti Sidney Bechetiä nerona.
Toisen maailmansodan jälkeen hän kohosi kansainväliseen kuuluisuuteen levyttämällä laajasti Decca-levymerkille.
Chiemgau Arena
Chiemgau Arena on ampumahiihto-, maastohiihto- ja mäkihyppystadion Ruhpoldingissa Saksassa. Stadionin nimi oli vuoteen 2005 asti Stadion am Zirmberg.
Mäkihyppy
Ensimmäiset hyppyrimäet Ruhpoldingiin rakennettiin 1920-luvun alussa. Joulukuussa 1961 alettiin rakentaa uutta K90-hyppyrimäkeä, ja Große Zirmbergschanzen avajaisia vietettiin helmikuussa 1962. Saksan mestaruuskilpailut järjestettiin Große Zirmbergschanzessa vuonna 1963. Chiemgaun mestaruuskilpailuissa 20.–21. tammikuuta 1968 avattiin uusi K70 Toni Plenk-Schanze.
Vuonna 1980 Große Zirmbergschanzen ja Toni Plenk-Schanzen profiilia muutettiin ja vuotta myöhemmin avattiin uudet K65- ja K40-mäet. Vuonna 1982 rakennettiin tuomaritorni ja vuonna 1986 rakennettiin K20-mäki. Viimeinen isompi remontointi tapahtui vuonna 1999, jolloin Große Zirmbergschanze suurennettiin K115 HS128 -kokoiseksi ja Toni Plenk-Schanze suurennettiin K90 HS100 -kokoiseksi. Vuonna 2004 rakennettiin hiihtohissi.
Ampumahiihto
Ampuma- ja maastohiihtostadion avattiin vuonna 1964 hyppyrimäen yhteyteen. Stadion on sittemmin kasvanut useiden laajennus- ja muutostöiden yhteydessä yhdeksi Euroopan merkittävimmistä ampumahiihtokeskuksista. Suuri osa Saksan ampumahiihtomaajoukkueesta asuu ja harjoittelee nykyäänkin Ruhpoldingissa. Stadion on isännöinyt ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuja vuosina 1979, 1985, 1996 ja 2012. Lisäksi stadionilla järjestetään ampumahiihdon maailmancupin osakilpailut vuosittain tammikuussa. Kilpailut ovat yleisömäärällisesti yhdet suurimmista, vaikkakin katsomoalueiden järjestämisen vuoksi latujen vaikeusasteesta on jouduttu tinkimään. Latuverkoston suurin kaltevuuskulma on 20 %. Suuri osa stadionin latuverkostosta on myös asfaltoitu rullahiihtoa varten. Latuverkoston pisin hiihtolatu on 7,5 km.
Große Zirmbergschanze
Große Zirmbergschanzen rakennustyöt aloitettiin joulukuussa 1961 ja avajaisia vietettiin helmikuussa 1962, silloin mäen K-piste sijaitsi 90 metrissä. Saksan mestaruuskilpailut järjestettiin mäessä vuonna 1963. Vuoden 1999 remontissa mäen K-pistettä siirrettiin 90 metristä 115 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 128 metriä.
Mäessä on järjestetty yksi mäkihypyn maailmancupin osakilpailu 13. joulukuuta 1992, kilpailun voitti sveitsiläinen Stephan Zünd. Yhdistetyn maailmancupin osakilpailuja järjestettiin vuodesta 2005 vuoteen 2007.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 133,0 metriä on hypännyt Ronny Ackermann.
Toni Plenk-Schanze
Toni Plenk-Schanze avattiin Chiemgaun mestaruuskilpailuiden yhteydessä 20.–21. tammikuuta 1968, silloin K-piste sijaitsi 70 metrissä. Vuoden 1999 remontissa mäen K-pistettä siirrettiin 70 metristä 90 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 100 metriä.
Zirmbergschanze
Zirmbergschanze avattiin vuonna 1981, jolloin K-piste sijaitsi 65 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 74,5 metriä on hypännyt Fabian Mohrweiser.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 45,5 metriä ovat hypänneet Janis Morweiser ja Sebastian Schwarz.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 42,0 metriä on hypännyt Trine Göpfert.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 46,0 metriä on hypännyt Lukas Heumann.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 44,5 metriä on hypännyt Tia Kodrnja.
Zirmbergschanze K20
Zirmbergschanze K20 avattiin vuonna 1986, jolloin K-piste sijaitsi 20 metrissä. Hyppyrimäen alastulorinteessä on muovitus.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 21,5 metriä on hypännyt Lorenz Wegscheider.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 21,5 metriä on hypännyt Simon Steinbeißer.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 19,0 metriä on hypännyt Christina Feicht.
Värttinä
upright|pienoiskuva|Värttinä. upright|pienoiskuva|Nainen kehräämässä värttinällä.
Värttinä on kehräämisessä käytettävä työkalu. Se koostuu noin 30 senttimetriä pitkästä puupuikosta eli varresta, jonka toisessa päässä on paino eli kehrä. Varren yläpäässä on toisinaan koukku helpottamassa kehräämistä. Värttinän pyörivän liikkeen avulla kasvikuiduista tai karstatusta villasta saadaan yksinkertaista lankaa.
Värttinäkehruu on ikivanha tapa. Arkeologiset löydöt viittaavat sen olleen käytössä jo 3000 ennen ajanlaskun alkua.
Värttinällä kehrätessä kuontalosta tai lepeestä eli kuiturullasta venytetään pieni alku kiertämällä kuituja vähän yhteen suuntaan ja liitetään tämä kiinni värttinässä olevaan lankaan. Tämän jälkeen värttinä pyöräytetään samaan suuntaan kuin alussa kierretyt kuidut ja värttinä pudotetaan kädestä. Syntyy kiertoliike, joka pyörittää kuidut yhteen suuntaan kierteelle. Värttinällä kehrätessä on varottava, ettei syntynyt langankierre pääse kuontaloon. Tätä kontrolloidaan sormenpäillä. Kuiturullasta päästetään kierrettäväksi sopiva määrä kuituja, joita venytetään samalla. Venytys ja kierteen määrä sekä pyörimisnopeus muodostavat yksinkertaista lankaa. Tämä esilanka kierretään sormien ympärille, mistä lanka pyöritetään värttinän varteen. Jotkin värttinätyypit kieputtavat langan suoraan tainaksi värttinän varteen, useimmat kuitenkin vaativat erillistä varteen pyöritystä. Pyörittämällä värttinää myötäpäivään saadaan Z-kierre. Jos värttinää pyöritetään vastapäivään, saadaan S-kierrettä. Useisiin tarkoituksiin lanka täyty vielä kerrata. Kierteisyys tulee muistaa kerratessa lankaa.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1964–1965
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1964–1965 oli 25. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Helsingin Kisa-Toverit voitti Suomen mestaruuden.
Runkosarja
HKT:n joukkue: Pertti Laanti, Pertti Risku, Martti Liimo, Kari Liimo, Raimo Vartia, Viktor Kaltala, Teijo Finneman, Kari Nyqvist, Jaakko Manssila, Pekka Sorsa, Pertti Hurme.
Seismometri
Seismometri eli maanjäristysanturi on maanliikkeen mittaukseen käytettävä laite, jota käytetään erityisesti maanjäristysten ja ydinkokeiden havainnointiin.
Nimitykset
Seismometri tulee kreikan sanoista σεισμός, seismós (tärinä) ja μέτρον, métron (mitata), ja sanan loi David Milne-Home vuonna 1841 kuvaamaan skotlantilaisen fyysikon James David Forbesin keksimää mittalaitetta.
Seismografi tulee kreikan sanoista seismós ja γράφω, gráphō (piirtää). Sitä käytetään usein seismometrin synonyyminä, mutta nimitys soveltuu paremmin vanhoille laitteille, jotka piirtävät maanliikkeen graafiseen muotoon mittauksen yhteydessä.
Seismometria on seismometrien suunnitteluun liittyvä seismologia n osa-alue.
Seismisen ilmiön rekisteröintiä kutsutaan seismogrammiksi.
Seismometrin toiminta
Seismometrit ovat nopeus mittareita tai kiihtyvyys mittareita. Niiden sisällä on yleensä jouseen kiinnitetty heiluva paino, jonka liikettä mitataan sähköisesti.
Nykyaikainen digitaalinen seismometri koostuu anturista, vahvistimesta ja digitoijasta. Seismisen aineiston ajoitus on tarkkaa, ja seismometrin aikatieto saadaan yleensä GPS-järjestelmältä.
Maanjäristyksen yhteydessä tapahtuva maanliike voi tapahtua kolmiulotteisesti, joten kaikkia kolmea heilumissuuntaa eli järistysvektorin kolmen koordinaattiakselin suuntaista osatekijää pyritään mittaamaan yhtäaikaisesti. Laitteen tulee kyetä mittaamaan maanliikkeitä nanometriluokasta mikrometriluokkaan ja tarvittaessa vieläkin pienempiä ja suurempia heilahduksia, joten sen tulee olla erittäin herkkä.
Nykyaikaiset seismometrit ovat laajakaistaisia, eli ne kykenevät mittaamaan useita taajuusalueita kerralla. Varhaisissa seismografijärjestelmissä käytettiin eri taajuusalueille eri instrumentteja.
Matkapuhelimet seismometreinä
Nykyaikaiset matkapuhelimet sisältävät kiihtyvyysanturin, jota voi käyttää maanjäristysten mittaamisessa. Puhelinten kiihtyvyysanturit eivät ole kovin herkkiä, ja ne toimivat tällä hetkellä käytännöllisesti vain yli magnitudin 5 maanjäristyksissä.
Kalifornian yliopisto on kehittänyt Android-puhelimille ohjelman nimeltä MyShake, jolla pyritään laajentamaan maailman seismografiverkkoa. Järjestelmän avulla tavallinen kansalainenkin voi kerätä puhelimellaan maanjäristyshavaintoja ja saada reaaliaikaisia varoituksia lähialueilla tapahtuneista järistyksistä.
Mission 400 Plus
Mission 400 Plus on Porsche 997 -malliin perustuva superauto. Auto on rakennettu kolmen saksalaisen virityspajan (H&R, RS Tuning ja Jürgen Alzen Motorsport ) yhteistyössä. Nimi tulee sen tavoitteesta saavuttaa maailmanennätys nopeimpana katulaillisena autona, käytännössä yli 400 km/h.
Moottorina autossa on Porschen 3,6-litrainen, jonka sylinteritilavuutta on kasvatettu 3,8 litraan. Tehoa siitä on saatu yli tuhat hevosvoimaa. Paremman aerodynamiikan saavuttamiseksi auton kattoa on jouduttu madaltamaan (75mm). Vanteina ovat BBS:n 18-tuumaiset erikoisvanteet.
Nopeusennätystä oli tarkoitus tavoitella ensimmäisellä vuosipuoliskolla 2007 Narnon radalla Italiassa, minkä se onnistui tekemään. Auto oli myynnissä vuonna 2012 puolella miljoonalla eurolla.
Kosti Kustaa Kartiokari
Kosti Kustaa Kartiokari (alkujaan Kakola, myöhemmin Lakus; 16. heinäkuuta 1923 Kärkölä — 19. heinäkuuta 1981 Helsinki ) oli suomalainen huumekaupan organisoija ja liikemies. Lehdistö on nimittänyt häntä mm. Pohjolan huumekuninkaaksi. Kartiokari salakuljetti ja salakuljetutti kuriireilla amfetamiinia ja Preludinia (fenmetratsiini, amfetamiiniryhmään kuuluva aine ) suurina erinä erityisesti Saksasta sekä Suomeen että muihin Pohjoismaihin. Hänen on arvioitu tuoneen ja tuottaneen 200 kg amfetamiinia Suomeen ja Ruotsiin.
Elämä
Lisänimillä "Tuplakoo" ja "Kolme Koota" tunnettua miestä on luonnehdittu hienosti pukeutuvaksi herrasmieheksi, mutta toisaalta suorastaan saidaksi. Hänellä oli peltisiä teollisuushalleja rakentanut yritys. Myöhemmin hän perusti maalausalan yrityksen voidakseen hankkia sen nimissä amfetamiinin valmistuksessa tarvittavia kemikaaleja. Kartiokari esiintyi mahtipontisesti myös julkisuudessa. Hän lähetti sanomalehti Uuteen Suomeen kirjeitä, joissa uhosi voivansa säädellä amfetamiinin markkinoita olipa vapaalla tai vankilassa. "Pystyn myöskin yhdellä ainoalla puhelinsoitolla tyrehdyttämään lopullisesti käytännöllisesti katsoen koko Euroopan amfetamiinisulfaatin ulostulon", Kartiokari kerskui 14. toukokuuta 1969 lähettämässään kirjeessä.
Poliisi tutki vuonna 1968 amfetamiinipillerien kauppaa, jossa Kartiokarin epäiltiin olevan taustalla. Tämä joutui poliisin kuultavaksi Helsingissä suuri selittämätön rahamäärä hallussaan, mutta laskettiin vapaaksi todisteiden puuttuessa. Tämän jälkeen hän siirtyi pysyvästi Ruotsiin. Kartiokarista annettiin etsintäkuulutus kaikkiin Pohjoismaihin ja hän jäi kiinni Tanskan Kalundborgissa marraskuussa 1969 salanimellä Anton Lagerlöf. Hänet tuomittiin ensin Ruotsissa kuuden ja sitten Suomessa viiden vuoden ja seitsemän kuukauden pituiseen vankeusrangaistukseen, kun hänen menetelmiinsä tyytymätön apulainen todisti häntä vastaan. Rangaistus oli pisin Suomessa siihen mennessä huumerikoksista annettu. Vankilassa hän otti uudeksi sukunimekseen Lakus.