cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quebec Act
Vuoden 1774 laki pyrki kompromissiin ranskalaisajalta juontuvien perinteiden säilyttämisen ja brittiläistyylisen järjestelmän pystyttämisen väillä. Se asetti Quebecin provinssin johtoon brittiläisen kuvernöörin ja neuvoston, mutta kansalaisia edustavan edustajakokouksen koollekutsuminen todettiin laissa epäsopivaksi. Laki takasi ranskalaisen siviilioikeuskäytännön, maaomistukseen liittyneen seigneurial-järjestelmän sekä katolisen kirkon aseman säilymisen. Rikoslainsäädäntö sen sijaan tulisi olemaan brittiläinen. Laki kumosi Quebecin osalta Englannissa voimassa olleen Test Act -lain, joka kielsi katolisilta julkisissa viroissa toimimisen, ja määräsi sen sijaan katoliset vain vannomaan erillisen uskollisuudenvalan virkaanastuessaan.
Quebecin provinssin rajat oli määritelty aiemmin vuoden 1763 julistuksessa, mutta vuoden 1774 laki laajensi niitä liittämällä provinssiin koko Ohio- ja Mississippi-jokien välisen alueen. Pohjoisessa Quebec laajeni siten, että sen pohjoisraja kulki Suurten järvien ja Hudsoninlahden välillä.
Quebecin eteläpuolella sijainneissa kolmessatoista brittiläisessä siirtokunnassa Quebec Actiin suhtauduttiin huolestuneina monistakin syistä. Sen katsottiin luoneen ennakkotapauksen epädemokraattisen hallinnon asettamisesta, jota saatettaisiin soveltaa muihinkin siirtokuntiin. Ohiojoen länsipuolisten alueiden liittäminen Quebeciin esti siirtokuntien laajenemisen länteen ja mitätöi samalla niiden aiemmin esittämät vaatimukset näihin alueisiin. Lisäksi katolisen kirkon tunnustaminen huoletti protestanttisia amerikkalaisia. Provokaationa pidetty laki vaikutti näin osaltaan Amerikan vallankumouksen puhkeamiseen. Se vaikutti myös siihen, että siirtokuntien armeijat tunkeutuivat Quebecin alueelle jo vapaussodan ensimmäisenä talvena 1775–1776.
Quebec Act ei välittömästi lisännyt ranskankielisten kanadalaisten tukea brittihallinnolle ehkä papistoa ja suurmaanomistajia lukuun ottamatta. Ajan kuluessa sitä kuitenkin alettiin pitää kanadanranskalaisten uskonnollisten ja laillisten oikeuksien turvan perustana.
Kummeliturska
Kummeliturska (Merluccius merluccius) on Atlantin itäosissa elävä turskakala. Pyydystetyt kummeliturskat ovat tyypillisesti noin 45 sentin mittaisia, mutta kala voi kasvaa yli metrin pituiseksi ja painaa jopa 15 kiloa.
Kummeliturskaa tavataan Norjasta ja Islannista aina Mauritaniaan ja Kanariansaarille asti. Sitä on myös Välimeressä ja Mustanmeren etelärannikolla.
Yleisimmin kummeliturska liikkuu 70–370 metrin syvyydessä. Aikuiset kalat pysyttelevät päiväsaikaan pohjan tuntumassa mutta nousevat uimaan öisin. Ne syövät pienempiä kaloja, myös omaa lajiaan, sekä kalmareita. Nuoret yksilöt elävät lähinnä krilleillä ja katkoilla.
Macintosh II (tietokonemallisto)
Ensimmäinen sarjan tietokone, nimeltään Macintosh II, oli ensimmäinen Macintosh, jossa näyttö ja keskusyksikkö sijaitsivat erillään toisistaan. Ominaisuudesta tuli Macintosh II -sarjan tavaramerkki ja sitä hyödynnettiin myös myöhemmissä, vaativaan käyttöön tarkoitetuissa Macintosh-tietokoneiden mallistoissa. Macintosh II oli myös ensimmäinen Macintosh, jossa oli värinäyttö ja se oli helposti laajennettavissa avattavan kotelon ja runsaiden liitäntäpaikkojen takia.
Hääkuvaaja
Hääkuvaaja on Ulf Malmrosin ohjaama ruotsalainen yhteiskunnallisesti virittynyt romanttinen komedia. 2009 valmistunut elokuva kertoo värmlantilaisesta Robinista, joka jäätyään työttömäksi, joutuu etsimään onneaan Tukholmasta ja puikkelehtii niin yhteiskunnallisten kuin maakunnallistenkin erojen viidakossa.
Macintosh II (tietokonemallisto)
Macintosh IIx toi Macintosheihin uutta yhteensopivuutta esitellen levykeaseman, jolla saattoi lukea myös MS-DOS -levykkeitä. Samaan aikaan Macintoshit saivat ensimmäiset viruksensa.
Macintosh II -mallit käyttivät Motorola 68030 -suorittimia, 68020-suorittimista Macintosh II:ta lukuun ottamatta.
Pikkumuurahaiskarhu
Pikkumuurahaiskarhu (Cyclopes didactylus) on muurahaiskarhujen alalahkoon kuuluva, Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä nisäkäs, sukunsa ja heimonsa ainoa laji. pienoiskuva|vasen|Täytetty pikkumuurahaiskarhu
Ulkonäkö ja koko
Pikkumuurahaiskarhu on pienikokoinen: se kasvaa vain 35–45 cm pitkäksi ja painaa alle 400 grammaa. Sen turkki on silkinpehmeä, kullanruskea. Etujaloissa on huomattavan pitkät kynnet. Häntä on voimakas, ja antaa lisätukea eläinten kiipeillessä ja riippuessa oksista.
Ravinto
Muiden muurahaiskarhujen tapaan pikkumuurahaiskarhukin käyttää ravintonaan lähes yksinomaan muurahaisia ja termiittejä. Näitä se saalistaa työntämällä pitkän, tahmean kielensä muurahaispesään. Hyönteiset tarttuvat kieleen, ja muurahaiskarhu vetää ne suuhunsa. Se syö päivässä keskimäärin 100–8 000 hyönteistä.
Lisääntyminen
Pikkumuurahaiskarhunaaras saa yhden poikasen kerrallaan, mutta niitä voi syntyä kaksikin samana vuonna. Pikkumuurahaiskarhun tiineysaika on 120–150 vuorokautta. Poikanen asetetaan lehdillä vuorattuun pesään, usein onton puunrungon sisään. Molemmat vanhemmat hoitavat sitä ja ruokkivat pureskelluilla, puoliksi sulaneilla hyönteisillä.
Levinneisyys
Pikkumuurahaiskarhuja tavataan metsissä alueella, joka ulottuu Meksikon eteläosista Boliviaan ja Brasiliaan. Laji elää Ceiba-puissa, liikkuu öisin ja laskeutuu vain harvoin maanpinnalle.
Shaq Fu
Shaq Fu on Delphine Softwaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema taistelupeli, joka julkaistiin vuonna Amigalle, Sega Mega Drivelle, Sega Game Gearille, SNESille ja Game Boylle.
Pelin päähenkilö on ammattilaiskoripalloilija Shaquille O'Neal.
Tarina
Shaquille joutuu toiseen ulottuvuuteen matkustaessaan Japaniin. Toisessa ulottuvuudessa hänen täytyy pelastaa Nezu-niminen poika pahan muumion Sett-Ran kynsistä.
Vastaanotto
Shaq Fu sijoittui neljänneksi huonoimmaksi videopeliksi GameTrailersin "Top 10 parasta ja huonointa videopeliä" -listalla vuonna 2006.
Jaavanvireo
Jaavanvireo (Pteruthius flaviscapis) eli aiemmalta nimeltään lepinkäistimali on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava vireoihin kuuluva varpuslintu.
Taksonomia
Jaavanvireon ja muiden asisanvireoiden suvun lajien on pitkään luokiteltu kuuluvaksi timalien heimoon. Molekyylifylogeneettisten tutkimuksien perusteella niiden arvellaan kuitenkin olevan läheisempää sukua Amerikan mantereilla tavattaville vireoille.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan Jaavanvireo on 16–18 cm. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukeva ja lyhytpyrstöinen. Koiras on selästään väriltään harmaa. Pää ja siivet ovat mustat ja siipisulkien kärjet ovat valkoiset. Siivissä on myös kastanjanruskea laikku. Silmäkulmajuovat ovat lajilla valkoiset. Naaras on selästään harmaa ja siivet ovat vihertävät. Naarasjaavanvireon vatsa on vaalean ruskehtava. Jaavanvireon nokka on lyhyt ja leveähkö.
Levinneisyys ja elinympäristö
Jaavanvireon levinneisyysalue ulottuu Pakistanista Intiaan ja Kaakkois-Aasian maihin sekä Kiinaan. Linnun elinympäristöä ovat vuortenrinteiden tammea ja alppiruusuja kasvavat metsät ja sekametsät. Erityisesti laji liikkuu puiden latvustoissa. Jaavanvireon elinympäristöt sijaitsevat yleensä 800–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat
Jaavanvireot liikkuvat pareittain. Laji käyttää ravintonaan hyönteisiä ja hämähäkkejä, joita se etsii korkealta puiden latvuksista. Jaavanvireot muodostavat usein sekaparvia drongojen kanssa. Myös linnun pesä on korkeassa puussa.
Britannian Grand Prix 1975
Britannian Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. heinäkuuta Silverstonessa. Kilpailun voitti brasilialainen Emerson Fittipaldi. Kilpailu muistetaan viimeisten kierrosten tapahtumistaan, minkä vuoksi kilpailu keskeytettiin, kun autot eivät pysyneet rankkasateessa radalla. Voittajan lisäksi vain neljä kuljettajaa jatkoi radalla, kun kilpailu keskeytettiin 56/67 kierroksella. .
Kool G Rap
Nathaniel Thomas Wilson (s. 20. heinäkuuta 1968), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Kool G Rap, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän aloitti uransa Kool G Rap & DJ Polo -duossa ja Juice Crew -kollektiivin jäsenenä. Wilsonia pidetään mafioso rap -alalajin pioneerina ja hän on saanut myös tunnustusta teknisistä riimittelytaidoistaan.
Wilson on kotoisin New Yorkin Queensin Coronasta.
Seppo Jääskeläinen
thumb|Seppo Jääskeläinen Lahden kirjamessuilla 2009. Seppo Ilmari Jääskeläinen (24. toukokuuta 1939 Helsinki – 6. toukokuuta 2014 Pärnu, Viro) oli suomalainen kirjailija. Hän opiskeli koneteknikoksi Helsingin teknillisestä oppilaitoksesta ja työskenteli 40 vuotta metalliteollisuuden palveluksessa, pääosin Lahdessa. Lisäksi hän opiskeli avoimessa korkeakoulussa muun muassa kasvatustiedettä, sosiologiaa ja kirjallisuutta. Hän toimi muun muassa kirjallisuuden opetustehtävissä ja konsulttina. Jääskeläinen alkoi kirjoittaa vakavissaan 1980-luvulla. Hänet tunnetaan myös näytelmäkirjailijana. Esikoisteos oli 1989 valmistunut näytelmä Valo on voittanut.
Jääskeläinen kuului Salpausselän kirjailijoihin vuodesta 1985 ja toimi puheenjohtajana vuosina 1988–1996. Kunniajäseneksi hänet valittiin 2004. Hän oli myös Suomen kirjailijayhdistysten neuvottelukunnan jäsen vuosina 1997–1999.
Romaanit
Pakinakokoelmat
Lyhytproosakokoelmat
Antero Karapalo
Antero Karapalo (11. kesäkuuta 1942 Riihimäki – 4. heinäkuuta 1999 Tampere) oli jääkiekkoon, jalkapalloon ja ratsastukseen erikoistunut urheilutoimittaja, joka teki pitkän työuran Yleisradion TV2:n palveluksessa. Vuonna 1978 hänet valittiin vuoden jääkiekkotoimittajaksi ja vuonna 1979 vuoden urheilutoimittajaksi. Suomen ratsastajainliitto (SRL) on myös palkinnut hänet mitalilla ja vuonna 1991 opetusministeriö on antanut hänelle Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomitalin kullatuin ristein.
Antero Karapalon ensimmäinen TV-ohjelma oli vuonna 1965 alkanut Välierä, aluksi viikoittain lähetetty, mutta myöhemmin satunnaisemmin aina vuoteen 1988 asti. Siinä käsiteltiin urheilua erilaisista lähtökohdista sekä saman otsikon alla oli myös lukemattomia henkilökuvia, esim. Antti Kalliomäestä tai Lasse Oksasesta. Vuonna 1968 Karapalo aloittama Kuntoruutu ja seuraavana syksynä sunnuntaiaamuisin Kuntokakkonen olivat uusia avauksia suomalaisilla televisiokanavilla. 90-luvulla valmistui 4-osainen ohjelmasarja Mustelmat. Siinä urheilulääketieteen dosentti ja ortopedian professori Markku Järvinen kävi läpi tyypillisiä urheiluvammoja.
Karapalo aloitti toimittajan uransa 1961 Hämeen Sanomien aluetoimittajana Riihimäellä ja siirtyi vuoden 1963 alussa Hämeenlinnaan Hämeen Sanomien toimitukseen lehden ensimmäiseksi urheilutoimittajaksi. Hän teki myös Yleisradiolle ajankohtaishaastatteluja paikallisista tapahtumista ja kirjoitti juttuja Aamulehdelle ja Helsingin Sanomille. Yleisradiossa hän aloitti vuonna 1965 ja raportoi Suomessa järjestetyistä jääkiekon MM-kilpailuista. Karapaloa kuultiin Ylen kanavilla kevääseen 1992 asti, jolloin hän jäi sairauseläkkeelle pahojen selkävaivojen vuoksi. Hänen viimeiseksi jääneet selostustehtävänsä olivat jääkiekon SM-liigan ratkaisevat finaaliottelut JyPHT-Jokerit 1992. Karapalo oli loukannut selkänsä kaatuessaan jäisellä hiihtoladulla ennen lähtöä Calgaryn olympialaisiin talvella 1988. Hän sai kuitenkin lääkäriltä luvan osallistua kisoihin, jonne saapui juuri ennen olympialaisten alkua. Karapalon tilalle Yleisradioon valittiin Antero Mertaranta. Selostajauransa päätyttyä Karapalo kirjoitti freelancerina urheilujuttuja Helsingin Sanomille ja Aamulehdelle. Ne olivat pääasiassa artikkeleita tai syntymäpäivähaastatteluja entisistä ja nykyisistä suomalaisista huippu-urheilijoista sekä urheiluvaikuttajista, kuten Eero Mäntyrannasta, Heikki Hasusta tai Rauno Aaltosesta.
Karapalo tunnettiin Tampereella innokkaana Ilveksen kannattajana ja hän osallistui myös juniorijääkiekon tukemiseen. Suomen Jääkiekkomuseon hallituksen jäsenenä Karapalo toimi 15 vuotta 1981–1996. Suomen jääkiekkomuseo aateloikin hänet Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 119 huhtikuussa 1999.
Filipstadin kunta
thumb|262px|Filipstadin kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Filipstadin kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin ja Taalainmaahan. Kunnan keskustaajama on Filipstad.
Vuonna 2007 kunnassa oli 11,74 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 0,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Rämmenin maalaiskunnassa oli vuosina 1946–1954 Lesjöforsin taajaväkinen yhdyskunta. Vuonna 1950 osa Kroppan maalaiskunnasta erotettiin Storforsin kauppalaksi, joka kuuluu nykyään Storforsin kuntaan. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Värmlandsbergin "suurkunta" yhdistämällä Brattforsin, Gåsbornin, Färnebon ja Nordmarkin maalaiskunnat. Filipstadin kaupunki sekä Kroppan ja Rämmenin maalaiskunnat jäivät ennalleen.
Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Filipstadin kunta yhdistämällä Filipstadin kaupunki sekä Kroppan, Rämmenin ja Värmlandsbergin maalaiskunnat.
Vaakuna
Nykyinen kuntavaakuna kuului aiemmin Filipstadin kaupungille. Entisen Färnebon maalaiskunnan vaakuna otettiin Värmlandsbergin maalaiskunnan vaakunaksi. Myös Kroppan maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 254 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 6,0 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 369 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 161 798 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 49 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 5 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 80,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 094 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Filipstadin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Filipstadin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Aiheesta muualla
ᕕᓕᑉᔅᑕᑦ
Mick Ronson
thumb|Mick Ronson Michael ”Mick” Ronson (26. toukokuuta 1946 – 29. huhtikuuta 1993) oli englantilainen kitaristi, lauluntekijä, multi-instrumentalisti, sovittaja ja tuottaja. Hän teki 1970-luvun alussa yhteistyötä David Bowien kanssa ja julkaisi myös sooloalbumeita.
Varhainen ura
Ronson syntyi Hullissa, Yorkshiressä ja suunnitteli lapsena sellistin uraa, mutta siirtyi kitaraan. Ronsonin ensimmäinen yhtye oli The Mariners, johon hän liittyi marraskuussa 1963. Hän toimi myös kokoonpanossa The Crestas ennen lähtemistään Lontooseen 1965. Lontoossa Ronson jatkoi uraansa mekaanikkona ja muusikkona. Ronson palasi myöhemmin Hulliin ja toimi muun muassa yhtyeessä The Rats.
Bowie
Ronson suostui liittymään David Bowien taustayhtyeeseen vuonna 1970. Hän esiintyi saman vuoden 5. helmikuuta David Bowien kanssa John Peelin Sunday Show’ssa.
Myöhemmät vaiheet
Ronson julkaisi Bowien taustayhtyeestä lähdettyään kolme sooloalbumia: Slaughter On 10th Avenue (1974), Play Don't Worry (1975) ja Heaven and Hull (postuumisti 1994).
Ronsonia kuultiin edellisvuonna AIDSiin menehtyneen Freddie Mercuryn muistokonsertissa huhtikuussa 1992. Ronson esiintyi vuonna 1993 vierailevana artistina The Wildheartsin levyllä. Hän soitti kitarasoolon kappaleessa ”My Baby Is A Headfuck”. Vuonna 1990 hän esiintyi Ian Hunterin sooloalbumilla ja oli aikaisemmin tehnyt tämän kanssa yhteistyötä muun muassa Ellen Foleyn ja Iron City Houserockersin levytyksillä. Vuonna 1993 Ronson työskenteli jälleen Bowien kanssa.
Tuomas Nurmela
thumb|250px|Tuomas Nurmela tammikuussa [[2012]]
Daimler-Benz
Vuonna 1998 Daimler-Benz yhdistyi yhdysvaltalaisen Chrysler Corporationin kanssa DaimlerChrysler AG:ksi. Fuusio kuitenkin purettiin Chryslerin myynnillä vuonna 2007, ja yhtiön nimi muutettiin Daimler AG:ksi. thumb|Daimlerin tehtaat vuonna 1911.
Tuomas Nurmela
Tuomas Nurmela (s. 21. huhtikuuta 1981, Oulu) on tuotantotalouden diplomi-insinööri, joka toimii vanhempana konsulttina Rud Pedersen Public Affairs Company Oy:ssä. Aiemmin Nurmela on toiminut mm. Lääketeollisuus ry:n viestinnästä ja yhteiskuntasuhteista vastaavana johtajana sekä toiminnanjohtajana Terveydenhuollon palveluntuottajat ry:ssä. Nurmela toimii myös Helsingin kaupungin luottamustehtävissä ja Nuorisoasuntoliiton puheenjohtajana.
Cyprien Richard
Cyprien Richard (s. 27. tammikuuta 1979 Thonon-les-Bains) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Tuomas Nurmela
Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajana ja Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 2004 vuoden 2007 loppuun.
Aavekala
Aavekala (Eigenmannia virescens) on eräs lasiveitsikaloihin kuuluva eläinlaji. Aavekalat pystyvät suunnistamaan luomansa sähkökentän avulla.
Cyprien Richard
Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa suurpujottelussa.
Butša
Butša on Ukrainan Kiovan alueella sijaitseva kaupunki. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Kiovan luoteispuolella, pienten Dneprin vesistön Irpin-sivujoen Butša- ja Rokatš-haarajokien välissä. Butša on heinäkuusta 2020 lähtien ollut Kiovan alueen Butšan piirin hallintokeskus.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 36 971 vuoden 2021 alussa. Väkiluku oli voimakkaassa kasvussa. Lokakuussa 2021 väkiluvuksi kirjattiin 41 909 ja vuoden 2022 alussa jo 53 190. Venäjän hyökkäyssodan seurauksena tuhansia rakennuksia vaurioitui helmi-huhtikuussa 2022, tuhansia asukkaita siirtyi evakkoon ja monia myös surmattiin. Heinäkuun 2022 alussa väkiluvuksi arvioitiin enää 23 233 ihmistä. Vuonna 2001 asukasluvuksi oli kirjattu 28 533.
Butšassa on Kiovasta länteen johtavan rautatien asema. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin lukeutuu Kiovasta Butšan kautta länsiluoteeseen kulkeva eurooppatie (M07), joka Kovelin lähistöllä yhtyy Kiovasta samoin kohti Puolan rajaa johtavaan eurooppatie :een. Eteläisempi maantieyhteys Kiovaan on kulkenut Irpinin läpi kantatietä R-30 (P30) pitkin.
Historiaa
Butša on saanut nimensä läheisen joen mukaan. Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1630 Jablunkan kylään liittyvänä asutuksena. Vuoden 1898 seutuvilla asutus kasvoi nopeasti Kiovan ja Kovelin välisen rautatielinjan rakentamisen johdosta; kylään rakennettiin radan sivuasema (1900), joka sai nimen Butša. Toisen maailmansodan aikana paikkakunnalla sijaitsi Kiovan vapautustaistelujen aikana joulukuussa 1943 kenraali Nikolai Vatutinin johtama 1. Ukrainan rintaman komentopaikka.
Kaupungin aseman paikkakunta sai vuonna 2006. Tätä ennen se oli eteläisen naapurikaupunkinsa Irpinin alainen kaupunkityyppinen taajama.
Vuoden 2022 sota
Venäjä aloitti laajamittaisen hyökkäyssodan Ukrainaa kohtaan 24. helmikuuta 2022. Yksi päähyökkäyssuunnista kohdistui sodan alkuvaiheessa kohti Kiovaa, jota hyökkääjä pyrki piirittämään. Butšan pohjoispuolella sijaitseva Hostomel rahtilentokenttineen oli hyökkääjälle keskeisiä tukikohta-alueita. Kiovan luoteislaidalla sijaitsevasta Butšasta käytiin ajoittain kiivaitakin taisteluja helmikuun 27. ja maaliskuun 31. päivän 2022 välillä. Ukrainan tykistö pysäytti venäläisen panssaroidun kolonnan kaupungissa 27. helmikuuta; myös kaupungin pormestari Anatoli Fedoruk viestitti tästä videopätkän avulla. Kuvat tuhotuista panssariajoneuvoista ovat sittemmin levinneet laajalti. Kaupunkiin kohdistetuista iskuista ja toisaalta hyökkääjän panssariajoneuvojen tuhoamisesta kaupungin kaduille uutisoitiin suomalaisviestimissä esimerkiksi 7. maaliskuuta.
24. maaliskuuta 2022 Ukrainan presidentti myönsi kaupungille Ukrainan sankarikaupungin arvonimen. Venäjän hyökkäyssodan (2022) aikana tämä arvonimi oli myönnetty tällöin yhteensä kymmenelle venäläishyökkääjää vastaan taistelleelle paikkakunnalle.
Sulka (yritys)
Sulka Oy oli Saimaalla laivaliikennettä harjoittanut yritys, jolla oli myös oma telakka ja konepaja Savonlinnan Pääskyniemessä.
Butša
Paikkakunnan tunnettuja henkilöitä
Tunnettuihin paikkakunnalla asuneisiin henkilöihin lukeutuu muun muassa lääkäri-kirjailija Mihail Bulgakov.
Pierre-Esprit Radisson
thumb|Pierre-Esprit Radisson Pierre-Esprit Radisson (1636 – 1710) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja turkiskauppias. Hänen matkaraporttinsa johtivat päätökseen Hudson's Bay Companyn perustamisesta.
Sulka (yritys)
Yhtiö perustettiin 1916 nimellä Savonlinnan Puutavara Oy ja sen perustajina olivat liikemies Nestori Kojonen ja laivuri Juho Heltimoinen. Vuonna 1917 rakennettiin Savonlinnan Pääskyniemeen telakka ja konepaja yhtiön höyrylotjien telakointia ja korjausta varten. Pääskyniemen telakalla rakennettiin myös pari uutta höyrylotjaa: Pääskyniemi vuonna 1918 ja Uolevi 1924. Jälkimmäinen tuli myöhemmin tunnetuksi Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta -elokuvan (1950) Prinsessa Armada -höyrylotjana.
Yhtiö nimeksi muuttui 1923 Kojonen & K:ni Oy ja tässä yhteydessä yhtiön pääkonttori siirtyi Savonlinnasta Viipuriin. Vuonna 1936 yhtiön nimeksi vaihtui Sulka Oy. Sulka fuusioitiin Nestori Kojosen hallitsemaan Repola-Viipuri-yhtiöön 1941 ja tämän mukana siitä tuli osa Rauma-Repola-konsernia vuonna 1952. Pääskyniemen telakan toiminta päättyi lopullisesti 1985, kun sen alue myytiin asuntoalueeksi rakennusyhtiö Ra-Holle.
Pierre-Esprit Radisson
Radisson muutti Uuden Ranskan Pohjois-Amerikkaan teini-ikäisenä. Irokeesit sieppasivat hänet, ja hän eli jonkun aikaa irokeesien kanssa ja tutustui heidän kulttuuriinsa. Hän karkasi, palasi Uuteen Ranskaan ja lähti löytö- ja metsästyretkille lankonsa Médard des Groseilliersin kanssa. Nuorukaiset löysivät uusia metsästysmaita ja reitin Hudsoninlahdelle, mutta joutuivat hankaluuksiin salametsästyksestä ja luvattomasta turkiskaupasta syytettyinä. He kohtasivat enemmän ymmärrystä englantilaisten siirtokunnista, ja Radisson teki seuraavan retkensä englantilaisten tilauksesta. .Myöhemmin hän työskenteli uudelleen Ranskan hyväksi, siirtyi sitten Hudson Bay Companyn palvelukseen ja jäi sieltä eläkkeelle.
Joensuun kaupunginvaltuusto
Joensuun kaupunginvaltuusto on Joensuun ylin päättävä elin. Valtuusto kokoontuu Tiedepuistolla sijaitsevassa Louhela-salissa.
Norsunluurannikon piirikunnat
pienoiskuva Norsunluurannikon piirikunnat ovat Norsunluurannikon ensimmäisiä osa-alueita. Piirit perustettiin vuonna 2011, tarkoituksena hajauttaa hallintoa.
Norsunluurannikon piirikuntia on 14, joista kaksi on autonomista aluetta: Yamoussoukro ja Abidjan. Loput 12 piirikuntaa jaotellaan edelleenkin 31 alueeseen.
Joensuun kaupunginvaltuusto
Kaudella 2021–2025 suurin puolue on SDP, joka sai vuoden 2021 kuntavaaleissa 14 paikkaa. Keskusta sai 13 paikkaa, kokoomus 9 paikkaa, perussuomalaiset 8 paikkaa, vihreät 7 paikkaa, vasemmistoliitto 5 paikkaa, kristillisdemokraatit 2 paikkaa ja Liike Nyt yhden paikan. Äänestysprosentti oli 47,6 %.
Hans Albers
thumb|Hans Albers (oik.) Berliinin Hebbeltheaterin näytelmässä [[Liliom (näytelmä)|Liliom vuonna 1946.]] Hans Philipp August Albers (22. syyskuuta 1891 Hampuri – 24. heinäkuuta 1960 Kempfenhause, Berg, Ylä-Baijeri) oli saksalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä sekä laulaja, lempinimeltään ”Der blonde Hans” (”vaalea Hans”). Hänen tyypillinen roolihahmonsa oli vanhahko mies sadetakissa ja merimieslakissa soittamassa haitaria ja laulamassa. Hänen tunnetuin laulunsa on ”Auf der Reeperbahn nachts um halb eins” (”Reeperbahnilla puoli yksi yöllä”), josta tuli St. Paulin kaupunginosan epävirallinen tunnussävelmä.
Norsunluurannikon piirikunnat
Hallinto
Jokaista piirikuntaa johtaa kuvernööri, jonka nimittää hallitus.
Vuoden 2011 hallinnollisen jaottelun muutokset
pienoiskuva|Norsunluurannikon alueet ennen vuotta 2011. Ennen syyskuuta 2011 Norsunluurannikon piirikunnat jaotettiin vain 19 Norsunluurannikon alueeseen.
Queensbridge
pienoiskuva|Queensbridgen kerrostaloja. Queensbridge on vuonna 1939 avattu asuntoalue New Yorkin Queensin Long Island Cityssä. Alueen vuokratalot on suunnattu vähävaraisille, ja talot omistaa New York City Housing Authority. Queensbridgen 96 taloa jaetaan kahteen eri kompleksiin, ja asukkaita on koko alueella yhteensä vajaa 7 000.
Queensbridge on kärsinyt huonosta maineesta, ja alueella on ilmennyt paljon rikollisuutta 1960-luvulta lähtien, mikä lisääntyi vielä 1980-luvun crack-epidemian myötä. 2010-luvulla rikollisuus on kuitenkin vähentynyt merkittävästi.
Queensbridge sai huomiota kun alueelta kotoisin oleva rap-artisti Nas julkaisi vuonna 1994 Illmatic -esikoisalbuminsa, jonka sanoituksissa hän käsitteli Queensbridgessä varttumista.
Valentina Jegorova
Valentina Mihailovna Jegorova (, s. 16. helmikuuta 1964 Morgaušin piirin Izderkinon kylä, Tšuvassia) on venäläinen kestävyysjuoksija.
Jegorova saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa sijoittumalla hopealle yleisurheilun EM-kilpailujen 1990 maratonjuoksussa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti olympiakultaa ennen Yuko Arimoria ja Lorraine Molleria. Vuonna 1995 hän voitti puolimaratonin maailmanmestaruuden. Atlantan kesäolympialaisissa 1996 hän joutui antautumaan maratonilla Fatuma Roballe, mutta saavutti olympiahopeaa.
Don Cherry (jääkiekkovalmentaja)
thumb|upright|Cherry vuonna 2010 Donald Stewart "Don" Cherry (s. 5. helmikuuta 1934) on kanadalainen entinen jääkiekkovalmentaja ja tv-kommentaattori. Hän aloitti pelaajana, mutta ura NHL:ssä jäi yhteen Boston Bruinsin otteluun vuonna 1955.
Cherry toimi Boston Bruinsin (1974–1979) sekä Colorado Rockiesin (1979–1980) päävalmentajana ja sai vuoden 1976 Jack Adams Awardin. Hänen kansallisen ikonin asema maassa on niin vakiintunut, että vuonna 2004 hän ylsi The Greatest Canadian -äänestyksessä seitsemännelle sijalle.
Valmentajana Don Cherry tunnettiin räväkkänä ja sanavalmiina johtajana, joka arvosti fyysistä pelaamista. Hän oli omalta osaltaan luomassa myyttiä Isosta, Pahasta Bruinsista, jota Cherry valmensi viisi kautta valmentajaurallaan. Kovuudestaan tunnetuimpia pelaajia Cherryn alaisuudessa olivat muun muassa Terry O'Reilly, Stan Jonathan ja John Wensink. Don Cherry valmensi myös kahden kauden ajan legendaarista puolustajaa Bobby Orria, jolle Cherry oli omien sanojensa mukaan lähinnä avaamassa vaihtopenkin luukkua.
HMCS Giffard (K402)
HMCS Giffard (viirinumero K402) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston parannellun Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 26. helmikuuta 1942 nimellä HMS Buddleia Aberdeenista Alexander Hall and Companylta, missä köli laskettiin 30. marraskuuta 1942 telakkanumerolla 688. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1943 ja otettiin Kanadan laivaston palvelukseen 10. marraskuuta Aberdeenissa.
Don Cherry (jääkiekkovalmentaja)
Valmennusuransa jälkeen Don Cherry on herättänyt ihastusta ja vihastusta lukuisilla värikkäillä kommenteillaan, mutta on saanut kuitenkin kiitosta lajituntemuksestaan ja työstään lajin parissa. Aikaisempina vuosina Cherry tunnettiin eurooppalaisten NHL-pelaajien vihaajana, mutta nyttemmin hän on alkanut arvostaa useitakin eurooppalaistaustaisia pelaajia. Don Cherry on muun muassa puolustanut Anaheim Ducksin hyökkääjää Saku Koivua ja arvostanut Calgary Flamesin suomalaismaalivahdin Miikka Kiprusoffin NHL:n parhaimmaksi maalivahdiksi.
HMCS Giffard (K402)
Palvelus
Maaliskuussa 1945 huollon valmistuttua alus oli koulutettavana Bermudalla, josta se saapui St. John'siin 15. huhtikuuta aloittaen saattuepalveluksen. Alus lähti 13. toukokuuta saattueen HX355 mukana Britteinsaarille. Alus lähti Greenockista kesäkuun alussa viimeiselle länteen suuntautuneelle matkalleen. Alus poistettiin palveluksesta 5. heinäkuuta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sorelissa odottaen romuttamista. Alus romutettiin 1952 Hamiltonissa.
Venla Hovi
Venla Hovi (o.s. Heikkilä, s. 28. lokakuuta 1987 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän laukoo vasemmalta.
HMCS Giffard (K402)
Päälliköt
Aluksenpäällikköinä olivat :
Venla Hovi
Hovi edusti naisten SM-sarjassa Ylöjärven Ilvestä kauden 2002–2003. Hän pelasi samassa sarjassa Tampereen Ilveksessä kaudet 2003–2004 ja 2005–2010 lukuun ottamatta kautta 2007–2008, jonka hän pelasi Niagaran yliopiston joukkueessa. Hän edusti Hämeenlinnan Pallokerhoa kaudet 2010–2012 ja Kalevan Palloa 2012–2014. Kaudella 2014–2015 hän keskittyi viestinnän opintoihin Vaasan yliopistossa, mutta pelasi kuitenkin Euroopan cupin otteluita itävaltalaisessa EHV Sabres Wien -joukkueessa. Kausilla 2015–2018 hän pelasi kanadalaisen Manitoban yliopiston Bisons-joukkueessa samalla kun opiskeli kyseisessä yliopistossa kielitieteen maisteriksi. . Kaudella 2018−2019 hän edusti Canadian Women's Hockey Leaguessa pelannutta Calgary Infernoa.
Hovi ratkaisi kauden 2005–2006 Suomen-mestaruuden tehtyään viimeisessä loppuottelussa Ilveksen voittomaalin jatkoajalla. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksessä myös kaudella 2009–2010 ja HPK:ssa kaudella 2010–2011. Hän voitti Manitobassa yliopistomestaruuden 2018 ja Calgaryssa CWHL:n mestaruuden 2019.
Hovi pelasi ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa Kanadassa 2007, jossa Suomi sijoittui neljänneksi. Harbinin kisoissa 2008 ja Hämeenlinnassa 2009 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen, kuten myös Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Hän kuului neljänneksi sijoittuneisiin Suomen MM-joukkueisiin 2012 ja 2013 sekä viidenneksi sijoittuneeseen olympiajoukkueeseen Sotšissa 2014. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016 ja MM-pronssijoukkueeseen Yhdysvalloissa 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa. Hän on pelannut 6.4.2019 mennessä kaikkiaan 199 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 28 maalia ja antanut 47 maalisyöttöä.
Hovi lopetti uransa jääkiekkoilijana keväällä 2019 Suomessa järjestetyn jääkiekon MM-kilpailuiden hopeaan päättyneeseen finaaliin.
Hovi avioitui kesällä 2009. Hän opiskeli aiemmin Pirkanmaan ammattikorkeakoulussa.
S/S Janne
S/S Janne on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1907 Savonlinnassa. Laiva rakennettiin alun perin matkustaja-alukseksi liikennöimään Puruvedelle. Matkustusliikenteen jälkeen laiva siirtyi Enso-Gutzeitin omistukseen Saimaalle ja alus muutettiin hinaajaksi. Vuonna 1945 S/S Janne pakko-otettiin merelle miinanraivaustyöhön. Miinanraivauksen päätyttyä S/S Janne palasi takaisin Saimaalle ja toimi ammattiliikenteessä vuoteen 1966 asti. Nykyisin S/S Janne on yksityisomistuksessa.
Tekniset tiedot
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Lou Bega
David Lubega (paremmin tunnetaan nimellä Lou Bega, s. 13. huhtikuuta 1975 München) on saksalainen latinopop-laulaja.
Bega sai monikulttuurisen kasvatuksen, sillä hänen äitinsä on kotoisin Sisiliasta ja isänsä Ugandasta. Hän vietti teini-ikänsä Miamissa.
Hänet tunnetaan erityisesti vuoden 1999 hitistään "Mambo No. 5", joka pohjautuu Perez Pradon sävellykseen vuodelta 1949. "Mambo No. 5" saavutti maailmanlaajuisen menestyksen; ympäri Eurooppaan se sijoittui listakärkeen ja Yhdysvalloissa sitä soitettiin stadioneilla urheilutapahtumien yhteydessä. Elokuussa 1999 Bega saapui keikalle myös Suomeen, jossa hän esiintyi Puhdas Elämä Lapselle –konsertissa.
Malcesine
Malcesine on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on vajaat 4 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla. Malcesine elää suurelta osin matkailusta.
Nähtävyyksiä
Scaligeron linna (Castello Scaligero) hallitsee kaupunkinäkymää. Goethe vieraili Malcesinessa vuonna 1786 ja ihastui linnaan alkaen luonnostella sitä lehtiöönsä. Venetsialaiset pidättivät hänet tästä syystä itävaltalaisena vakoojana kuulusteluita varten. Linnassa on nykyään pieni Goethe-näyttely.
AGM-158 JASSM
AGM-158 JASSM on yhdysvaltalainen vaikeasti havaittava  pitkän kantaman ilmasta maahan -risteilyohjus. Järjestelmä on käytössä Australian ja Yhdysvaltain, Puolan ja Suomen ilmavoimissa. Järjestelmää kerrotaan käytetyn ensimmäisen kerran taistelussa 13. huhtikuuta 2018 Syyriassa. Osana iskuja B-1-pommittaja laukaisi 19 JASSM-ohjusta.
Kehitys
JASSM-hanke aloitettiin 1995, kun AGM-137 TSSAM -ohjuksen kehittäminen lakkautettiin korkeiksi kohonneiden kustannusten vuoksi. Koska tämäntyyppiselle ohjukselle oli edelleen tarvetta, asevoimat ilmoitti aloittavansa uuden kehitysohjelman samoilla päämäärillä. JASSM-suunnittelu annettiin 1996 kahden yrityksen, McDonnell Douglasin ja Lockheed Martinin tehtäväksi. Yritysten prototyypeille annettiin tyyppimerkinnät AGM-158A ja AGM-159A, joista Lockheed Martinin AGM-158A valittiin voittajaksi ja se sai sopimuksen jatkokehityksestä 1998.
Ohjuksen testilennot aloitettiin 1999 ja tuotanto 2001, mutta ongelmien vuoksi kehitys saatiin valmiiksi vasta 2003. Yhdysvaltain liittovaltion talouden tarkastusvirasto (GAO) kritisoi ohjelmaa myöhästymisestä ja budjetin ylityksestä. Senkin jälkeen 2/11 testilaukaisusta epäonnistui. Myös useita muita ongelmia ilmeni, etenkin vuonna 2004. Ne saivat kongressin ja senaatin leikkaamaan tuotantobudjetteja. Heinäkuussa 2007 Pentagon hyväksyi 68 miljoonan dollarin ohjelman, tarkoituksena parantaa järjestelmän luotettavuutta ja uudelleensertifioida se. Päätös JASSM-hankkeen jatkosta lykättiin keväälle 2008. Lockheed ryhtyi läpikäymään valmistusprosessejaan. Vuonna 2009 suoritetut uudet testit olivat menestys kun 15/16 laukaisusta onnistui. Tavoitteena oli 12. JASSM sai luvan siirtyä operatiiviseen käyttöön.
Yhdysvaltain ilmavoimat aikoo hankkia ohjuksia kaikkiaan 4 900 kappaletta. Laivastolla oli suunnitelma 453 ohjuksen hankinnasta, mutta se vetäytyi 2005 ja päätti valita vanhan SLAM-ER:n. Laivaston kerrotaan harkinneen samanlaista siirtoa jo 1997. Kuitenkin vielä 2003 se teki 50 miljoonan sopimuksen järjestelmän integroinnista F/A-18F Super Hornetiin. Tuoreimmissa JASSM-tilauksissa pidemmän kantaman ER-versio on korostunut, minkä on arveltu johtuvan politiikan painopisteen siirtymisestä Lähi-idästä Tyynellemerelle. Järjestelmän kehityssyklin aikana myös erottelu ilmasta maahan- ja meritorjuntaohjusten välillä on yleisesti ottaen hämärtynyt.
Ohjusta käyttävät koneet
JASSM-ohjusta on mahdollista käyttää B-1 Lancer, B-2 Spirit ja B-52H Stratofortress -pommittajissa, sekä F-15E Strike Eagle, F-16 Falcon (MLU standard ja Block 52), Australian F/A-18 AM/BM Hornet ja Suomen F/A-18C/D Hornet -hävittäjissä.
Ohjusta on harkittu sovitettavaksi myös laivaston F/A-18E/F Super Hornetiin ja vanhempiin F-16 Block 40 -koneisiin, sekä F-35:een, jossa sitä on kannettava muiden hävittäjien tavoin ulkoisesti, koska se on liian suuri koneen aseruumaan. Lopullista sopimusta ei ole toistaiseksi tehty.
Pidemmän kantomatkan AGM-158B JASSM-ER:n sovittaminen F-16C/D:hen ja B-52H:hen on työn alla. Nykyisin vain B-1-pommittaja ja F-15E hävittäjä pystyvät ohjuksen laukaisuun. B-1:n ruumaan mahtuu 24 ohjusta. B-52:n kyky on puolet tästä.
Muut kehitysprojektit
JASSM-ER risteilyohjus on valittu kehityksessä olevien CHAMP- ja LRASM/OASuW-  -projektien alustaksi. Ensin mainittu on elektronisen sodankäynnin energia-asejärjestelmä, joka perustuu korkean energian mikroaaltoihin. Jälkimmäinen on DARPA:n ja Yhdysvaltain laivaston tutkimuskeskuksen ONR:n jatkokehitysprojektina alkanut moderni meritorjuntaohjus. Perus-JASSM:sta (ei -ER ) poiketen sillä kerrotaan olevan kyky vastaanottaa uudet maalikoordinaatit kesken lennon. Australia oli jo vuonna 2007, ennen LRASM-ohjelman aloittamista, kiinnostunut JASSMin mahdollisista meritorjuntaominaisuuksista. Yhdysvaltain ilmavoimat ja laivasto ovat jälleen mukana. Tällä kertaa ohjelma aloitettiin Pentagonin taholta kiirehdittynä, tarkoituksena kehittää vaihtoehto ikääntyville Harpoon-meritorjuntaohjuksille.
Suomessa
Suomen puolustusvoimat oli pitkään havitellut JASSM-ohjusta F/A-18 Hornet -koneidensa modernisoinnin yhteydessä, mutta Yhdysvallat kieltäytyi myymästä. JSOW-aseistuksen hankinta eteni ongelmitta. Vuoden 2011 marraskuussa Yhdysvaltain puolustusministeriö antoi luvan myydä Suomelle enintään 70 kappaletta JASSM-ohjuksia. Hankinnan kokonaishinnaksi osineen ja koulutuksineen ilmoitettiin noin 185 miljoonaa euroa. Poliittinen päätös hankinnasta tehtiin 1. maaliskuuta 2012. Vuosina 2012–2014 tehtiin kolme hankintasopimusta, jotka johtavat Suomen Hornetien JASSM-integrointiin. Viimeinen erä, sisältäen myös hankittavat ohjukset, tilattiin yhdessä Puolan ja Yhdysvaltain ilmavoimien kanssa joulukuussa 2015. Ilmavoimat suoritti kaksi Jassm-koelaukaisua Yhdysvalloissa 5. ja 9. maaliskuuta 2018. Onnistuneet laukaisut mahdollistavat ilmavoimien mukaan aseen operatiivisen käyttöönoton.
Suomen ja Yhdysvaltojen ohella asejärjestelmä otetaan käyttöön Australian Horneteissa ja Puolan F-16:issa. Australiassa oli alkujaan tarkoitus käyttää F-111C:ta laukaisualustana. Niiden poistamisen myötä harkittiin AP-3C Orionia ja F/A-18A/B:tä. Lopulta kustannussyistä päädyttiin vain jälkimmäiseen, mahdollisesti myös koska Suomi (tuoreemmat F/A-18C/D-mallit) oli tarjolla jakamaan joitakin kehityskuluja.
Vaikutukset
Sekä Australian, Puolan että Suomen suorittamien hankintojen yhteydessä on virinnyt keskustelu uuden suorituskyvyn sotilaallisista ja poliittisista vaikutuksista. Esimerkiksi Suomessa se on nähty niin sanottuna kynnysasejärjestelmänä, jolla on teknisen ulottuvuuden lisäksi myös ennalta ehkäisevä pelotevaikutus. Puolan hankinnan on spekuloitu vaikuttaneen Venäjän aikomukseen sijoittaa toimintaa Baranavitšyn lentotukikohtaan Valko-Venäjälle. Kiinnostuksen kerrotaan siirtyneen 250 kilometriä idemmäksi Babruiskiin, järjestelmän saavuttamattomiin. Myös Yhdysvaltain halukkuudesta myydä järjestelmä on esitetty tulkintoja. Esimerkiksi kieltäytyminen Suomen ensimmäisestä pyynnöstä kirvoitti tulkintoja maiden kahdenvälisten suhteiden mahdollisesta heikosta tilasta. Australian tapauksessa on arveltu Kiinan kasvavien kykyjen ja geopoliittisen tilanteen edistäneen yhteisymmärrystä. Toisaalta Yhdysvallat on kieltäytynyt myymästä JASSM-järjestelmää Etelä-Korealle. Puolan ja Suomen kohdalla mahdollisia vaikuttajia ovat Ukrainan kriisi ja yleinen eurooppalainen turvallisuustilanne. Puolan kerrotaan aikaistaneen omaa hankintaansa kriisin myötä.
Kilpailevia järjestelmiä on markkinoilla useita. Esimerkiksi Yhdistyneet arabiemiirikunnat päätyi 90-luvun lopulla modernisoimaan Mirage-hävittäjänsä ja hankkimaan ranskalaiseen SCALP EG:hen pohjautuvia Black Shaheen -risteilyohjuksia. Britit puolestaan myivät omaan Storm Shadow -versioonsa pohjautuvan ratkaisun Saudi-Arabialle. Tällöin Yhdysvallat vetosi kansainväliseen ohjustekniikan siirtymistä rajoittavaan MTCR-sopimukseen, jota Britannia ja Ranska tulkitsivat löyhemmin. Syynä Yhdysvaltojen nuivaan suhtautumiseen on arveltu olleen halu olla horjuttamatta alueen voimatasapainoa, ja sen mukana Israelia, integroimalla uusia asejärjestelmiä arabiemiirikuntien F-16:iin. Toisaalta Lähi-idän maiden on katsottu perinteisesti hajauttaneen hankintojaan välttääkseen riippuvuutta yhdestä toimittajasta. 2010-luvulle tultua Yhdysvaltojen suhtautumisen kaukovaikutteisten aseiden myyntiin katsotaan väljentyneen. Venäläisiä risteilyohjuksia ei pidetä suoranaisina kilpailijoina. Ne luottavat nopeuteen häiveominaisuuksien sijasta eivätkä ole yleisesti ottaen yhteensopivia samojen hävittäjien kanssa.
Puolassa ihmeteltiin Suomelle tarjottua kauppahintaa korkeampaa pyyntiä. Suomi ajoitti oman hankintansa F-18:n elinkaaripäivityksen yhteyteen. Puolan piti päivittää erikseen F-16:t asejärjestelmän käyttämistä varten. Puolalaiset hankkivat ohjuksia ensi alkuun 40 kpl ja ovat aikeissa ostaa lisää mahdollisimman pian, mieluiten ER-mallia. Varapuolustusministeri Czesław Mroczekin mukaan näin tehtiin aikataulusyistä ja uusi hakemus on jo jätetty. Hänen mukaansa myynnille ei pitäisi olla sopimusteknistä estettä.
Tekniset tiedot
thumb|250px|JASSM:n testilaukaisu.
Kilpailijat
Suomen katsotaan tehneen valinnan JASSM, JSOW ja KEPD 350 välillä. AGM-154C JSOW -liitopommia tilattiin rajoitettu määrä testikäyttöä varten. Australia kilpailutti JASSM, SLAM-ER ja KEPD 350 välillä.
Carl Lauritzen
Carl Hjalmar Lauritzen (4. huhtikuuta 1879 Kööpenhamina – 18. huhtikuuta 1940) oli tanskalainen näyttelijä.
Carl Lauritzen opiskeli näyttelemistä Valdemar Coldingin johdolla ja aloitti uransa Kalundborgin teatterissa vuonna 1899. Vuosina 1899–1902 hän työskenteli Carl Henriksenin teatteriseurueessa, vuosina 1903–1905 Kööpenhaminan Casinossa sekä myöhemmin muun muassa Odensen ja Aarhusin teattereissa. Vuosina 1911–1920 Lauritzen esiintyi noin 90:ssä Nordisk Filmin elokuvassa. Hän oli naimisissa näyttelijä Henny Lauritzenin kanssa ja näyttelijä Torkil Lauritzenin isä.
Cissy Houston (albumi)
Cissy Houston on yhdysvaltalaisen laulajan Cissy Houstonin studioalbumi vuodelta 1977. Levy-yhtiö on Private Stock Records.
Houston on aloittanut uransa laulamalla gospelia ja hän on vaikuttanut 1960-luvulla Sweet Inspirations -yhtyeessä. Vuonna 2012 kuollut Whitney Houston oli hänen tyttärensä. Cissy Houston on ollut mukana tyttärensä albumeilla Whitney (1987) ja The Preacher's Wife (1996).
Tämän albumin tuottaja, sovittaja ja orkesterin johtaja on Michael Zager. Hän tuli tunnetuksi diskomusiikin yhteydestä. Tämä balladivoittoinen albumi on kuitenkin erään arvion mukaan aito, persoonallinen ja nautittavaa kuultavaa.
Houstonin seuraava Private Stock -albumi Think It Over on arvioitu Blues Newsin numerossa 2/1979 (s. 32) ja albumi Step Aside for a Lady numerossa 3/1980 (s. 39). Tuolloin levy-yhtiöksi oli vaihtunut EMI, mutta yhteistyö Michael Zagerin kanssa on vielä jatkunut.
Kappaleet
1. Tomorrow – 3:33 2. Morning Much Better – 4:06 3. Your Song – 5:43 4. Love Is Holding on – 3:28
1. He Ain't Heavy, He's My Brother – 4:21 2. It Never Really Ended – 2:55 3. Make It Easy on Yourself – 5:14 4. Things to Do – 3:20 5. Love Is Something That Leads You – 2:59
Kokoonpano
Soolot:
Taustalaulajat: Alvin Fields, Arnold McCuller, Yolanda McCullough, David Lasley (RCA Records), Maeretha Stewart, Ken Williams, Cissy Houston sekä "The Voices of Hope" kappaleella "Your Song".
Tuotantotiedot
Kiitoksissa on mainittu myös Susan McCusker, Diane Brooks ja Marilyn Mozian. Cissy Houston kiittää aviomiestään John Houstonia sekä Larry Uttalia ja Chip Ortonia.
Äestäjä
Äestäjä on Porissa Cygnaeuksenpuistossa sijaitseva kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin veistos, joka paljastettiin vuonna 1920. Se on hänen ensimmäinen julkinen veistoksensa sekä myös Porin ensimmäinen julkinen patsas. Äestäjää pidetään Cedercreutzin merkittävimpänä veistoksena yhdessä Helsingin Varsapuistikossa sijaitsevan Äidinrakkauden (1928) sekä Maarianhaminan Ruorimiehen (1933) kanssa.
Myös Cedercreutz piti patsasta suuressa arvossa juuri sen sijaintipaikan vuoksi. Hänen mukaansa puistoon pystytetty patsas tulee kaikkien omaisuudeksi, toisin kuin hänen aikaisemmin museoihin sijoitetut työnsä, jotka tavoittavat vain valikoidun yleisön. Äestäjän pystyttämisajankohtana julkiset veistokset olivat Suomen kaupungeissa vielä harvinaisia. Nykyään patsaan hevosen suitset ja aisat ovat hieman vaurioituneet siihen kohdistuneen ilkivallan johdosta.
Taustaa
Äestäjä-patsas pystytettiin Helsingin yliopiston Satakuntalaisen Osakunnan naisopiskelijoiden aloitteesta. Hankkeen varsinaisena puuhanaisena toimi kirjailija Maila Talvio, joka oli osakunnan inspehtorin J. J. Mikkolan puoliso. Tarkoituksena oli lisäksi pystyttää muun muassa Lallia esittävä veistos Köyliöön, Pyhän Henrikin rintakuva Kokemäelle sekä Hj. Nortamon merimieshahmo Tasala Vilkk Raumalle, mutta veistoksista toteutui Cedercreutzin elinaikana ainoastaan Äestäjä.
Cedercreutz työsti teostaan Köyliössä sijaitsevassa ateljeessaan Ilmilinnassa sekä Helsingin työhuoneessaan. Ensimmäinen kipsinen malli oli valmiina vuonna 1912. Patsaan sijoituspaikaksi suunniteltiin aluksi Raatihuoneenpuistoa, jossa syyskuussa 1913 oli lyhyen aikaa esillä Cedercreutzin tekemä luonnollista kokoa olevaa kamelia esittävä kipsiveistos. Sen avulla taiteilija arvioi tulevan Äestäjä-patsaan oikeaa kokoa ympäristöönsä verrattuna. Varojen puute sekä ensimmäisen maailmansodan ja myöhemmin Suomen sisällissodan syttyminen viivästyttivät kuitenkin hanketta niin, että pronssiin patsas valettiin vasta 1920. Myös sen sijoituspaikka vaihtui Raatihuoneenpuistosta Porin puistoakselin toisessa päässä sijaitsevaan puistoon Cygnaeuksen koulun edustalle. Varsinaisen pronssipatsaan kustannuksiin osallistuivat satakuntalaiset taiteen ystävät, mutta Cedercreutz maksoi itse veistoksen kivijalustan sekä muun muassa kipsisen mallin valamisen. Helsinkiläisen G. W. Sohlberg Oy:n valama teos oli suurin Suomessa siihen asti tehty taidevalutyö.
Äestäjässä esiintyvän viljelijän mallina toimi Cedrcreutzin palvelijana ja talonmiehenä työskennellyt Vihtori Sikstus Wind (s. 1886). Aiheen taustalla oli Cedercreutzin ajatus siitä, kuinka Porin kaupunki elää sitä ympäröivästä varakkaasta maakunnasta, mutta omasta puolestaan toimittaa äestäjälle erilaisia hyödykkeitä, kuten tupakan, kahvin ja sanomalehdet. Veistos kuvaa viimeistä ennen kylvöä tehtävää äestystä. Hevosen perässään vetämä äes on satakuntalainen päälläseisottava malli, jollaista ei Cedercreutzin mukaan löydy muualta Suomesta. Veistoksessa ilmenee myös Cedercreutzin tolstoilainen ajatusmaailma; hevosia on vain yksi, koska kyseessä on vaatimaton torppari ja hänen ainoa juhtansa, suuremmissa maataloissa äkeen edessä oli kaksi hevosta.
Cedercreutz teki Äestäjän vastapariksi veistoksen Kyntäjä, joka tunnetaan myös nimellä Maamiehen kunnia. Äestäjän paljastusjuhlallisuuksien aikana sen kipsinen malli oli esillä Raatihuoneenpuistossa, mutta pronssiin Kyntäjä valettiin vasta 1969 ja sijoitettiin Harjavallan kauppalantalon edustalle.