cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Per Adam Wallmark
Wallmark osallistui aikakauden kirjalliseen elämään. Hän sai kaksi kertaa, vuosina 1804 ja 1809, runoteoksistaan Ruotsin akatemian palkinnon, toisella kertaa runosta "Sång till finska arméns ära" Suuren palkinnon, ja julkaisi useita kirjallisia ja poliittisia lehtiä, esimerkiksi Allmänna Joumalen 1813–1835. Hän oli akateemisen suunnan esitaistelijana ja oli siksi sen vastustajien, fosforistien, hyökkäysten kohteena, esimerkiksi kirjallisessa satiirissa Markalls sömnlösa nätter (1820–1821), jonka päähenkilö hän on.
En unohda sinua koskaan
En unohda sinua koskaan on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut Charles Waltersin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalidraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford ja Michael Wilding. Sivuosissa ovat muun muassa Gig Young ja Marjorie Rambeau, joka sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. En unohda sinua koskaan kertoo temperamenttisesta Jenny Stewart -nimisestä Broadway-musikaalitähdestä, joka ei ota keneltäkään kritiikkiä vastaan. Mutta on eräs, Jennyn harjoituksissa soittava sokea pianisti, joka saattaa pystyä murtamaan hänen kovan ulkokuorensa.
En unohda sinua koskaan perustuu I. A. R. Wylien tarinaan Why Should I Cry?, jonka pohjalta John Michael Hayes ja Jan Lustig laativat käsikirjoituksen.
Tuotanto
En unohda sinua koskaan -elokuvan tuotanto alkoi 27. huhtikuuta 1953 ja loppui toukokuun lopussa. En unohda sinua koskaan kuvattiin värillisenä Technicolor-menetelmällä. Elokuvan työnimenä oli Why Should I Cry?. Joan Crawford sai palkaksi 125 000 dollaria elokuvan tekemisestä.
En unohda sinua koskaan on ensimmäinen Crawfordin elokuva MGM:lle kymmeneen vuoteen. Crawford oli ollut MGM:n sopimusnäyttelijä vuodet 1925–1943, mutta palasi MGM:lle tekemään En unohda sinua koskaan -elokuvan.
India Adams dubbasi Joan Crawfordin laulun musiikkinumeroissa. Kuitenkin Crawfordin alkuperäiset lauluäänitykset, joita ei käytetty elokuvassa, ovat säilytetty ja ne on julkaistu DVD-julkaisujen lisämateriaalissa.
Julkaisu ja vastaanotto
En unohda sinua koskaan sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 1. lokakuuta vuonna 1953 Ohion Columbuksessa, New Yorkin Syracusessa ja Virginian Richmondissa. New York Cityn ensi-ilta oli 12. lokakuuta ja maanlaajuinen 23. lokakuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 20. toukokuuta vuonna 1955. En unohda sinua koskaan ei ollut taloudellinen menestys; elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain 1,2 miljoonaa dollaria, joka on vuoden 2008 dollareissa 9 318 741 dollaria. En unohda sinua koskaan oli vuoden 1953 153. menestynein elokuva. New York Herald Tribunen Otis Guernsey, Jr. kehui Crawfordin roolisuoritusta.
Marjorie Rambeau sai roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta vuonna 1954. Samana vuonna Joan Crawford voitti roolisuorituksestaan Laurel-palkinnon parhaasta musikaaliroolisuorituksesta.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi En unohda sinua koskaan -elokuvan DVD:lle 12. helmikuuta vuonna 2008.
Oleksandr Jeremenko
Oleksandr Jevhenovytš Jeremenko (, ; s. 23. helmikuuta 1988 H’erson) on Venäjää edustava ukrainalainen karateka. Hän on seitsenkertainen Kyokushinin Euroopan-mestari, joista hän voitti kuusi peräkkäisinä vuosina. Jeremenko on saavuttanut myös MM-hopeaa superraskaassasarjassa ja hopeaa World Openissa. Jeremenko on voittanu myös Ukrainan mestaruuden seitsemän kertaa.
Euroopan mestarina (2011–2015)
2010-luvulla Jeremenko kilpaili myös kansainvälisellä tasolla. Hän saavutti pronssia 2010 EM-kilpailuissa Romaniassa, alle 90-kiloisten sarjassa. Seuraavana vuonna Jeremenko voitti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden Padovassa. Hän voitti loppuottelussa Daniel Bukowyn. Jeremenko oli myös marraskuussa ensimmäisen kerran World Openissa, jossa hän sijoittui seitsemänneksi. Jeremenko saavutti tämän jälkeen vielä neljä Euroopan mestaruutta. Toisen Euroopan raskaansarjan mestaruuden hän voitti 2012 Unkarissa voitettuaan loppuottelussa Ilja Karpenkon.
Iman Meskini
Iman Meskini on norjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt nuorisodraamasarjassa Skam, jossa hän näytteli sarjan neljännen tuotantokauden päähenkilöä Sana Bakkoushia. Hän opiskelee Oslon yliopistossa arabiaa ja Lähi-idän tutkimusta. Meskinin isä on kotoisin Tunisiasta ja äiti Norjasta.
Oleksandr Jeremenko
Euroopan mestarina (2011–2015)
2013 EM-kisat järjestettiin Jeremenkon kotimaassa Ukrainassa, jossa hän saavutti uransa kolmannen Euroopan raskaansarjan mestaruuden voitettuaan tällä kertaa toisen venäläisottelijan Andrei Tširkovin. Samalla hänestä tuli eniten Euroopan- raskaansarjan mestaruuksia voittanut ottelija. Kesäkuussa Jeremenko otti osaa ensimmäisen kerran Japanin mestaruuskisoihin, jossa hän saavutti superraskaansarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Kirill Kotšnevin. Myöhemmin samassa kuussa Jeremenko oli mukana ensimmäistä kertaa All American Openissa, jossa hän sijoittui seitsemänneksi.
2014 Jeremenko voitti aluksi keväällä Ukrainan raskaansarjan mestaruuden, joka oli hänen uransa seitsemäs. Toukokuussa hän eteni jälleen Bulgarian EM-kisojen loppuotteluun, jossa Jeremenko kohtasi neljännen kerran peräkkäin venäläisottelijan. Tällä kertaa hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden voittaneen Darmen Sadvokasovin. Kesäkuussa Jeremenko otti osaa All American Openiin, joka käytiin avoimessasarjassa. Hän kohtasi loppuottelussa turnauksen nelinkertaisen mestarin Zahari Damjanovin, jonka Jeremenko voitti tuomariäänin. Lokakuussa hän otteli Moldova Cupissa yksittäisen erikoisottelun kolminkertaista Euroopan mestaria Nicolae Stoiania vastaan. Jeremenko voitti kamppailun tuomariäänin.
2015 Jeremenko jatkoi menestystään Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän voitti toukokuussa Berliinin EM-kisoissa uransa viidennen raskaansarjan mestaruuden kohdattuaan voitokkaasti loppuottelussa Patryk Sypieńin. Seuraavaksi kesäkuussa Jeremenko uusi All American Openin mestaruuden voitettuaan aiemmin EM-kisojen loppuottelussa kohtaamansa Ilja Karpenkon. Marraskuussa Jeremenko otti vielä osaa Euroopan avoimensarjan kisoihin, jossa hän eteni loppuotteluun saakka. Jeremenko voitti mestaruuden maamiestään Eldar Ismailovin vastaan.
Venäjän edustajana (2016–)
thumb|left|200px|Jeremenko Tokion painoluokallisissa MM-kisoissa 2017. Jeremenko siirtyi edustamaan Venäjää, kun joulukuussa 2016 Sergei Vsevolodovin johtama Ukrainan maajoukkueen jaosto siirtyi WKB-liittoon. Jeremenkon siirtyminen aiheutti Ukrainan mediassa paheksuntaa, kun taas hänen valmentajansa Vsevolodov kertoi siirtymisen Venäjälle olleen taloudellisesti ja uran kannalta parempi vaihtoehto. Jeremenko otteli ensi kerran Venäjän mestaruuskisoissa Moskovassa. Hän saavutti mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Antonom Guljajevymin tyrmäyksellä. Jeremenko edusti uutta maata kansainvälisesti ensimmäistä kertaa huhtikuussa 2017 MM-kilpailuissa. Hän saavutti turnauksessa MM-hopeaa hävittyään superraskaansarjan loppuottelussa Shohei Kamadalle.
Jeremenko uusi Venäjän superraskaansarjan mestaruutensa 2017 voitettuaan tällä kertaa loppuottelussa Igor Zagainovin. Kesäkuussa hän eteni urallaan toistamiseen Japanin mestaruuskisoissa loppuotteluun. Tällä kertaa hän hävisi superraskaansarjan mestaruuden Goderzi Kapanadzelle.
Joulukuussa 2018 Jeremenko saavutti Open Baltic Cupin mestaruuden, joka käytiin avoimessasarjassa. Hän voitti loppuottelussa hallitsevan Euroopan mestarin Andrei Luzinin.
Jeremenko saavutti ensimmäisen kerran Venäjän Cupin mestaruuden 2019, kun hän voitti loppuottelussa Konstantin Kovalenkon. Toukokuussa Jeremenko voitti uransa kuudennen Euroopan-mestaruuden tällä kertaa superraskaassasarjassa. Voiton myötä hän nousi Lucian Gogonelin kanssa tasoihin eniten painoluokallisia Euroopan-mestaruuksia voittaneena ottelijana. Marraskuussa Jeremenko oli mukana Kyokushinin suurimmassa MM-turnauksessa, joka käytiin Tokiossa. Jeremenko eteni kolmipäiväisessä turnauksessa aina loppuotteluun asti. Hän voitti viimeisenä päivänä Shin Takagin, neljännesvälierissä Antonio Tusseaun, puolivälierissä Igor Zagainovin ja välierissä Yuta Takahashin. Loppuottelussa Jeremenko hävisi maailmanmestaruuden Mikio Uedalle. Ottelu kesti jatkoaikoineen yhteensä seitsemän minuuttia, kunnes ratkaisua haettiin tameshawarista. Jeremenko hävisi kyseisen murskauskilpailun 17–23.
Jeremenko saavutti kolmannen Venäjän mestaruutensa maaliskuussa 2021 voitettuaan superraskaansarjan loppuottelussa Igor Zagainovin. Joulukuussa hänen oli määrä osallistua Baltic Cupiin, mutta ilmoitti jättävänsä turnauksen väliin käsivamman vuoksi.
Maaliskuussa 2023 Jeremenko saavutti Venäjän cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Andrei Luzinin.
Muuta
Jeremenkolla on myös ruskea vyö judossa.
Puuvillatehtaankatu
pienoiskuva|Vanha puutalo Puuvillatehtaankatu 4:ssä. Puuvillatehtaankatu on Tampereen keskustassa kulkeva itä-länsisuuntainen katu, jonka pituus on nykyään noin 400 metriä. Sen itäpää sijaitsee Finlaysonin kirkon edustalla Kuninkaankadun risteyksessä. Lännessä katu ulottuu Amurin kaupunginosaan, Mustanlahdenkadulle asti. Muita Puuvillatehtaankadun poikkikatuja ovat Näsilinnankatu ja Hämeenpuisto.
Kadun nykyinen nimi Puuvillatehtaankatu on ollut kaupungin asemakaavassa vuodesta 1897 lähtien. Aikaisemmin siitä on käytetty nimiä Pohjoinen poikkikatu, Polttimonkatu, Manufaktuurinkatu ja Pumpulitehtaankatu. Puuvillatehtaankatu oli aikoinaan työntekijöiden käyttämä pääreitti Finlaysonin tehdasalueelle.
Väinö Linnan entinen kotikatu
Kirjailija Väinö Linna on asunut Puuvillatehtaankadulla kolmessa eri osoitteessa. Muutettuaan Tampereelle Urjalasta vuonna 1938 Linna majoittui aluksi tätinsä luokse, Puuvillatehtaankatu 25:een. Myöhemmin hän muutti vaimonsa Kertun kanssa tiilitaloon, joka sijaitsi Hämeenpuiston kulmatontilla Puuvillatehtaankatu 11:ssä. Kumpikin näistä rakennuksista on purettu.
Vuosina 1953–1956 Linna asui perheineen Finlaysonin tarjoamassa työsuhdeasunnossa, osoitteessa Puuvillatehtaankatu 15 B. Siellä hän kirjoitti menestysteoksen Tuntematon sotilas. Talo on edelleen olemassa, ja sen ulkoseinään on kiinnitetty kuvanveistäjä Mauno Kiviojan suunnittelema pronssinen Väinö Linna -reliefi (2004).
Rakennuksia
Puuvillatehtaankadulla sijaitsee useita merkittäviä, tunnettujen suunnittelijoiden piirtämiä rakennuksia.
Huone kaupungissa
Huone kaupungissa (Une Chambre en ville) on ranskalainen musikaalielokuva vuodelta 1982. Se on ohjannut ja käsikirjoittanut Jacques Demy. Se on musikaali, jonka jokainen vuorosana lauletaan samaan tyyliin kuin Demyn 1960-luvun elokuvissa Cherbourgin sateenvarjot ja Rochefortin tytöt. Elokuva voitti Prix Mélièsin ja se nimettiin ehdolle yhdeksään César-palkintoon. Musiikin sävelsi Michel Colombier.
Juoni
Elokuva tapahtuu Nantesin satamakaupungissa vuonna 1955, suuren lakon aikana. Nuori satamatyöläinen, lakkolainen François Guilbaud vuokraa huoneen leskeksi jääneeltä, yläluokkaan kuuluvalta rouva Langloisilta. Françoisin tyttöystävä Violette Pelletier asuu äitinsä kanssa ja haluaa mennä naimisiin. François ei ole tästä innostunut, osittain siksi että hänellä ei ole rahaa eikä asuinpaikkaa.
François tapaa kadulla kauniin, pelkkään turkikseen pukeutuneen naisen. Nainen on Édith Leroyer, joka elää onnettomassa avioliitossa televisioliikkeen omistajan kanssa ja työskentelee sivutoimisesti prostituoituna. Heidän välilleen syntyy suhde. Tapahtumat saavat pian traagisia ja melodramaattisia käänteitä.
Kuninkaallinen kirjasto
Kuninkaallinen kirjasto on useissa maissa kansalliskirjaston nimi:
Erik Adlerz
Erik William Adlerz (23. heinäkuuta 1892 Tukholma – 8. syyskuuta 1975 Göteborg) oli ruotsalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja.
Adlerzin kaksi kultamitalia katosivat mystisesti Tukholman kesäolympialaisten 1912 mitalinjakotilaisuudessa. Hän sai uudet kultamitalit 75-vuotispäivänään vuonna 1967. Adlerzin sisar Märta oli myös olympiatason uimahyppääjä.
Ukuru-luokka
Ukuru-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston 29 saattajan muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Intiansarvinokka
Intiansarvinokka (Anthracoceros albirostris) on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Aasian pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Indonesiassa seuraavissa maissa: Bangladesh, Bhutan, Brunei, Kambodža, Kiina, Intia, Indonesia, Laos, Malesia, Myanmar, Nepal, Singapore, Thaimaa ja Vietnam.
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta kannan on ilmoitettu olevan suurin sarvinokista. Kanta on vakaa, koska se ei ole pienenemässä eikä sillä ei tiedetä olevan mitään merkittäviä uhkia.
Viime aikoina on kuitenkin myös havaittu, että se olisi hävinnyt Etelä-Kiinasta. Malakan niemimaalla se saattaa olla uhattuna poikaskaupan ja metsänhakkuiden vuoksi. Lajia pidetään kuitenkin sarvinokista sopeutuvimpana elinympäristönsä suhteen, sillä se on levinnyt hyvin laajalle, on pienikokoinen ja elää monenlaisissa ympäristöissä.
Sen elinpiiriä ovat kuivat ja kosteat metsät, savannit ja viljellyt maat.
William Pope Duval
William Pope Duval (4. syyskuuta 1784 Richmond, Virginia, Yhdysvallat – 19. maaliskuuta 1854 Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Floridan territorion kolmas kuvernööri. Hän oli Floridan territorion kuvernöörinä vuosina 1822–1834. Kaksitoista vuotta kestäneessä kuvernöörin virassaan hän ehti jakaa Floridan neljään alueeseen ja teki Tallahasseesta Floridan pääkaupungin.
Presidentti James Monroe nimitti Duvalin Floridan territorion kuvernööriksi 17. huhtikuuta 1822, mutta virkaan hän astui vasta muutama kuukausi nimityksen jälkeen, 20. kesäkuuta 1822.
John F. Kennedy Juniorin lento-onnettomuus
John F. Kennedy Jr:n lento-onnettomuus tapahtui 16. heinäkuuta 1999 kello 21.41. John F. Kennedy Jr:n ollessa matkalla viikonlopuksi Martha’s Vineyardiin vaimonsa Carolynin sekä Carolynin sisaren Laurenin kanssa. Kone katosi tutkasta kello 21.40. Kone putosi Atlantin valtamereen, ja kaikki kolme koneessa ollutta kuolivat.
Lento
Lento lähti noin kaksi tuntia myöhässä Kennedyn odottaessa vaimoaan kaupungin ruuhkasta. Kone nousi ilmaan kello 20.38, noin 24 minuuttia auringonlaskun jälkeen, ja koneen oli tarkoitus laskeutua kymmenen aikoihin Martha's Vineyardin lentokentälle.
Viimeiset tutkahavainnot
Martha's Vineyardin lentoasema ei ole kuullut mitään Kennedyn koneesta, mutta koneen oli nähty lentävän omituista lentoreittiä. Kello 21.38 Kennedyn kone oli noin 630 metrin korkeudessa. Kello 21.39 sen nähtiin nousevan noin 660 metriin. Kello 21.40.40 sen nähtiin lentävän vain 330 metrissä 25,7 kilometrin päässä lentokentältä. Kone lensi tuolloin poispäin Martha's Vineyardista, ja se oli viimeinen tutkahavainto, joka koneesta saatiin.
Onnettomuuden syyt
Kennedy ei ollut käynyt mittarilentokurssiaan loppuun. Ulkona oli pilvistä, ja Kennedy lensi visuaalisesti. Hän ei katsonut ulos virittäessään radiota. Samaan aikaan kone kallistui. Kennedy viritti radion taajuudelle 127,25, mutta ilmeni, että taajuudella ei kerrottu Martha's Vineyardin säätietoja, ja oikea taajuus olisi ollut 126,25.
Onnettomuuden syyksi julistettiin hallinnan menetys tilantajun menetyksen johdosta.
Piotrkówin piirikunta
Piotrkówin piirikunta on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 91 353. Piirikunta on jaettu 11 maalaiskuntaan, jotka ovat Aleksandrów, Czarnocin, Gorzkowice, Grabica, Łęki Szlacheckie, Moszczenica, Ręczno, Rozprza, Sulejów, Wola Krzysztoporska sekä Wolbórz ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Sulejów ja Wolbórz. Hallintokeskus Piotrków Trybunalski muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Piotrkówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,8 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Piotrkówin piirikunnassa oli 91 353 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 91 417 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 89 564 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 19,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60 prosenttia ja eläkeikäiset 20,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 907 lasta.
Eurypygimorphae
Eurypgimorphae on kladiin Ardeae kuuluva lintujen ryhmä. Eurypgimorphae sisältää lahkot Eurypygiformes (kagut ja aurinkokurjet) sekä Phaethontiformes (tropiikkilinnut) jotka vaikuttavat olevan toistensa sisarryhmät. Eurypgimorphaen puolestaan uskotaan olevan Aequornithesin sisarryhmä.
Aurinkokurkilinnut
Aurinkokurkilinnut (Eurypgiformes) on lintujen lahko kladissa Eurypygimorphae. Eurypygiformes sisältää kaksi heimoa; Rhynochetidae (kagut) ja Eurypygidae (aurinkokurjet). Molemmat heimot koostuvat yhdestä suvusta ja lajista: suku Rhynochetos lajista kagu (Rhynochetos jubatus) ja suku Eurypyga lajista aurinkokurki (Eurypyga helias).
Unryū-luokka
Unryū-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kuudentoista aluksen muodostama lentotukialusluokka toisessa maailmansodassa. Lopulta aluksista valmistui ainoastaan kolme ennen sotatoimien päättymistä.
Alukset
Lisäksi yhdentoista aluksen töitä ei edes aloitettu.
Ardeae
Ardeae on äskettäin kuvattu kiistanalainen lintujen kladi. Ardeae sisältää ryhmät Eurypygimorphae (joka puolestaan sisältää lahkot Eurypygiformes ja Phaethontiformes) sekä Aequornithes (sisältää lahkot Gaviiformes, Sphenisciformes, Procellariiformes, Ciconiiformes, Suliformes ja Pelecaniformes). Kladi vaikuttaisi olevan Telluravesin, erään toisen äskettäin kuvatun kladin, sisarryhmä.
Paul Smart
Paul Smart (23. huhtikuuta 1943 Eynsford, Kent – 27. lokakuuta 2021 ) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilijä. Hänen suurin saavutuksensa oli Imola 200 voitto vuonna 1972 Ducatilla. Smart oli parhaimmillaan viides 350-kuutioisten sarjassa kaudella 1971.
Ura
Smart aloitti kilpa-ajamisen 1965 Britanniassa eri lyhytkilpailuissa. Seuraavana vuonna hän kilpaili 125-kuutioisissa John Buttonin kanssa samalla pyörällä säästäen samalla rahaa ostaakseen 250-kuutioisen Cottonin. Hän saavutti Cottonilla 250-kuutioisten mestaruuden klubi tasolla. Smart voitti myös Mallory Parkissa Stars of Tomorrow tapahtumassa 250-kuutioisten kilpailun heinäkuussa 1966 Greeves pyörällä.
Kaudella 1968 Smart pääsi kilpailemaan Yamahalla 250-kuutioisten sarjassa yhden kilpailun Mansaaren kilpailussa, jossa hän joutui keskeyttämään.
Kaudeksi 1969 Smart siirtyi 500-kuutioisten sarjaan Seeley pyörällä. Hän ajoi kolme kilpailua kauden aikana, mutta joutui keskeyttämään jokaisessa.
Mnwas Awari
Mnwas Awari (s. 11. tammikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Awari edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PK-35 Vantaata.
Nissan Pulsar
Nissan Pulsar (alun perin Datsun Pulsar) on Nissanin vuosina 1978–2005 valmistama alemman keskiluokan henkilöautomalli, jota myytiin Japanin ja Aasian markkinoilla. Sitä myytiin Euroopassa nimillä Cherry (1978–1986), Sunny (1986–1995) ja Almera (1995–2006). Vaikka Euroopassa mallinimet ovatkin vaihtuneet eri sukupolvien välillä, ovat kaikki autot kuitenkin todellisuudessa samaa Pulsar-mallisarjaa.
Datsun Pulsar N10 (1978–1982)
Ensimmäisen sukupolven Pulsar esiteltiin vuonna 1978 korvaamaan Cherry F10. Malli saapui Eurooppaan Cherry-nimisenä seuraavana vuonna. Muotoilu oli edeltäjää linjakkaampaa, ja kokonaan uusi korimalli oli viisiovinen farmari. Sisätilat olivat kuitenkin ulkomittoihin nähden pienet ja melutaso korkea. Yhdysvalloissa mallin nimi oli Datsun 310. vasen|pienoiskuva|Datsun 310
Mnwas Awari
Awari pelasi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa 2. elokuuta 2016, kun hänen edustamansa PK-35 Vantaa pelasi kotonaan 1–1-tasapelin Ilvestä vastaan.
Nissan Pulsar
Nissan Pulsar N12 (1982–1986)
Toisen sukupolven Pulsar tuli markkinoille vuonna 1982, ja Euroopassa sitä myytiin Cherry-nimisenä. N12-mallin neliovista sedania ei kuitenkaan viety lainkaan Eurooppaan. Japanissa hatchback-mallia myytiin myös Nissan Langley -nimisenä, ja sedania Nissan Liberta Villana. vasen|pienoiskuva|Sedan-korinen Nissan Pulsar N12. vasen|pienoiskuva|Nissan Liberta Villa
Nissan Pulsar N13 (1986–1990)
Kolmannen sukupolven Pulsar tuli markkinoille vuonna 1986. Euroopassa sitä myytiin Sunny-nimisenä, pois lukien Kreikka, jossa se tunnettiin Cherrynä. Japanissa osa malleista myytiin edelleen Langley- ja Liberta Villa -nimillä. vasen|pienoiskuva|Hatchback-korinen Nissan Langley.
Ducati: 90th Anniversary
Ducati on spin-off Milestonen Ride moottoripyöräpelistä. Se keskittyy täysin Ducatin moottoripyörä historiaan. Yhtiö perustettiin 1926 ja sen ensimmäiset kilpapyörät nousivat menestykseen 1950-luvulla. Peli sisältää 39 moottoripyörää Ducatin historiasta aina 1950-luvulta 2010-luvulle saakka. Ratoja on viisi erilaista maantiekilpailua ja kahdeksan ratakilpailua, kuten Imola, Potrero de Los Funes, Alméria, Road America, Magny-Cours, Donington Park ja Sugo.
Nissan Pulsar
Nissan Pulsar N14 (1990–1995)
Neljännen sukupolven Pulsar esiteltiin vuonna 1990, ja sitä myytiin Euroopassa Nissan Sunnyna. Kolmiovisen hatchbackin perä oli hyvin pysty, kun taas viisiovisessa perä oli paljon viistompi. Euroopassa mallistoon kuului myös viisiovinen farmari, joka ei kuitenkaan todellisuudessa ollut N14-Sunny, vaan uudelleennimetty Nissan AD. vasen|pienoiskuva|Sedan-korinen Nissan Pulsar N14. vasen|pienoiskuva|Kolmiovinen Nissan Pulsar GTI-R.
Ducati: 90th Anniversary
Pelaaminen
Pelissä on kolme erilaista pelitilaa, Historic Tour, Quick Mode ja Online. Historic Tourissa keskitytään eri vuosikymmenten moottoripyöriin ja ne ovat jaettu seitsemään eri luokkaan 1950-, 1970-, 1980-, 1990-, 2000-vuosikymmeneen ja 2010-lukuun, sekä The Final Victories. Viimeinen luokka keskittyy pelkästään Superbike ja MotoGP pyörillä ajettaviin tehtäviin. Jokaisella vuosikymmenellä on erilaisia tehtäviä, jotka vaihtelevat vuosikymmenestä riippuen. Tehtäviin kuuluu yksittäiskilpailuja, kolmesta kilpailusta koostuva mestaruukilpailut, aikaraja tehtäviä ja tietyn määrän ohituksia suoritettavia kilpailuja.
Nissan Pulsar
Nissan Pulsar N15 (1995–2000)
Viidennen sukupolven Pulsar esiteltiin vuonna 1995, ja Euroopassa sitä myytiin nimellä Almera.
Ducati: 90th Anniversary
Pelaaminen
Quick Mode sisältää yksittäisen kilpailun ja aika vastaan ajettavan tilan, jossa voi kilpailla muita pelaajia vastaan aikaparemmuudesta.
Nissan Pulsar
Nissan Pulsar N16 (2000–2005)
Kuudes ja viimeinen Pulsar-sukupolvi tuli markkinoilla vuonna 2000, ja se tunnettiin Euroopassa Almerana. Japanin kotimarkkinoilla mallinimi ei enää ollutkaan Pulsar, vaan Bluebird Sylphy.
Ducati: 90th Anniversary
Pelaaminen
Onlinessa on mahdollista kilpailla muita pelaajia vastaan ja luoda oma pelitila, johon voi määrittää muun muassa minkä luokan moottoripyörillä ajetaan kilpaa.
Menestyneet kilpapyörät
Pelissä on muutamia moottoripyöriä Ducatin menestyneitten kilpa-ajajien vuosilta.
Paul Smart
Ura
Kaudella 1970 Smart saavutti parempaa menestystä. Hän palasi takaisin Yamahalle, jolla Smart ajoi 250- ja 350-kuutioisissa. Hän saavutti 250-kuutioisissa kolmannen sijan Suomen ja Ulsterin kilpailuissa. Loppupisteissä Smart sijoittui kolmanneksitoista. 350-kuutioisissa hän kilpaili Maansaaren kilpailussa, jossa ajoi kolmanneksi ja oli kauden loppupisteissä seitsemästoista. Smart kilpaili myös 500-kuutioisissa Seeley pyörällä, mutta heikommalla menestyksellä. Hän ajoi neljä kilpailua, joista keskeytti kolmesti. Maaliin hän ajoi Hollannissa, jossa Smart sijoittui viidenneksi.
Kaudella 1971 Smart kilpaili Yamahalla 250- ja 350-kuutioisissa. 250-kuutioisissa hän ajoi kaksi kilpailua. Belgiassa Smart ajoi viidenneksi ja Ruotsissa hän ajoi toiseksi jääden noin 33 sekuntia kilpailun voittaneesta Rodney Gould'sta. Smart oli loppupisteissä yhdestoista. 350-kuutioisissa hän saavutti uransa parhaimman kauden. Smart ajoi kolme kilpailua, joista Saksassa hän ajoi kolmanneksi. Itä-Saksassa ja Ruotsissa Smart ajoi toiseksi jääden molemmilla kerroilla kilpailun voittaneen Giacomo Agostinin taakse. Loppupisteissä Smart oli viides.
Smart ajoi vielä kaudella 1974 500-kuutioisissa Suzukilla, mutta ilman menestystä. Kuudesta ajamistaan kilpailuista hän keskeytti kaikki.
Smart päätti kilpauransa vuonna 1978.
Rummukainen
Rummukainen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Steatocranus
Steatocranus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, joita tavataan Afrikasta:
No More Room in Hell
No More Room in Hell on Matt "Max" Kazanin vuonna 2011 luoma ensimmäisen persoonan selviytymiskauhupelimodifikaatio Valve Corporationin Sourcelle. Pelissä enintään kahdeksan hengen tiimi yrittää selviytyä zombiapokalypsin keskellä joko suorittaen tehtäviä tai taistellen kuolemaan saakka.
Pelin nimi on lainattu Ken Foreen esittämän hahmon Peterin repliikistä elokuvasta Dawn of the Dead.
Pelaaminen
Peli sijoittuu zombiapokalypsin keskelle, jossa maksimissaan kahdeksan ihmistä yrittää selvitä koettelmuksesta elossa yhteistyön voimin. Siinä on objektimoodi (jossa pelaajat yrittävät hälyttää pelastusta eri esteiden sävyttämänä) sekä selviytymismoodi (jossa pelaajat rakentavat barrikaadeja alati kasvaville zombilaumoille).
Pelissä on käytettävissä useita eri ampuma - ja lyömäaseita sekä räjähteitä. Pelaajan tulee aika ajoin hyödyntää myös muita työkaluja ja tavaroita eri tarkoituksiin, kuten laudanpätkiä ja vasaroita teljetäkseen ovia ja ikkunoita kiinni. Pelaaja voi löytää myös ensiaputarvikkeita.
Pelaaja ei suoraan näe HUDista ammusten määrää, kantamuksiaan tai terveyspisteidensä tilaa vaan joutuu ne erikseen tarkistamaan. Tämän vahingoittuessa vakavasti ruutu tosin muuttuu mustavalkoiseksi tai siinä välkkyy veritahroja, ja hoitaessaan itseään pelaaja joutuu käyttämään tietyn ajan itsensä parantamiseen siteillä tai ensiapupakkauksella eikä voi esimerkiksi samalla puolustaa itseään. Pelaajan kantamusten kapasiteetti on rajattu. Pelaajan tulee myös tarkkailla hengästymistään, joka viivästyttää lyömäaseiden ja juoksemisen kulutusta.
Pelaajan on mahdollista muuttua zombiksi tullessaan purruksi. Tämän ruudussa näkyy pureman jälkeen verisuonia, ja lopulta näkyvyys sumenee ja pelaaja kuolee sekä muuttuu nopeaksi zombiksi. Zombiksi muuttumista voi pitkittää muutamiksi minuuteiksi Phalanx-pillereillä.
Helsingin seutu
Helsingin seutu on Suomessa sijaitseva 1 597 042 (2022) asukkaan kasvukeskus ja metropolialue. Viranomaiskielen Helsingin seutu koostuu 14 kunnasta: pääkaupunkiseudun kunnat Helsinki, Espoo, Vantaa ja Kauniainen, sekä kehyskunnat Hyvinkää, Järvenpää, Kerava, Kirkkonummi, Nurmijärvi, Sipoo, Tuusula, Vihti, Mäntsälä ja Pornainen. Helsingin seutu sijaitsee Suomen eteläosassa Suomenlahden rannalla.
Helsingin seutu on Suomen suurin kaupungistunut alue ja se on talouden, kulttuurin, tieteen, ja politiikan osalta maan tärkein keskus. Viisi Suomen viidestätoista yliopistosta ja useimmat suuryritysten pääkonttorit sijaitsevat seudulla, kuten myös Suomen päälentoasema Helsinki-Vantaa.
Alueella toimivia yhteistyöelimiä ovat muun muassa joukkoliikennettä hoitava Helsingin seudun liikenne (HSL) sekä muun muassa jätehuoltoa ja vesihuoltoa hoitava Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY). On arvioitu että Helsingin seudulla asuisi vuoden 2030 paikkeilla noin 1,6 miljoonaa asukasta.
Seudulla on tiiviistä maankäytöstä huolimatta myös laajoja virkistys- ja luonnonalueita. Asutus on kuitenkin keskimäärin väljää – jopa Pohjoismaiden mittakaavassa - mutta tiivistä Suomen oloissa. Toisaalta Pohjoismaiseen taajamamääritelmään perustuvan Helsingin keskustaajaman väkiluku vuoden 2019 lopussa oli 1 305 893 asukasta ja pinta-ala 631,11 km². Tämä tarkoittaa yhtenäistä kaupunkimaisesti asutettua aluetta jossa rakennusten väli ei ylitä 200 metriä. Taajama ulottuu yhtenäisenä 12 kunnan alueelle (kahdeksan kuntakeskusta sijaitsee taajaman alueella) ja sen väestötiheys on 1 836,8 asukasta neliökilometriä kohden.
Yleiskielisellä ilmaisulla Helsingin seutu ei ole tarkkaa merkitystä, vaan se tarkoittaa karkeasti Helsinkiä ja sen lähiseutuja.
Talous
Helsingin seutu on ylivoimaisesti Suomen vaurainta aluetta. Se tuottaa koko maan bruttokansantuotteesta yli kolmanneksen. Asukasta kohti BKT on 54 444 € kun se koko maassa on 40 999 € ja Euroopan unionissa keskimäärin 28 280 €. Myös työllisyysaste on parempi ja työttömyys alhaisempi kuin maassa keskimäärin. Alueella sijaitsee noin 812 300 työpaikkaa.
Helsingin seutu on Suomen suurin yritystoiminnan keskus ja sillä on merkittävä rooli koko maan kansantaloudessa ja työllisyydessä. Seudulla asuu lähes kolmannes maan väestöstä, syntyy lähes 44 prosenttia koko maan yritysten liikevaihdosta ja työskentelee 33 prosenttia henkilöstöstä. Yritykset tarjoavat kolme seudun neljästä työpaikasta.
Liikenne
250px|thumb|left|Lähijunat palvelevat laajaa aluetta Helsingin seudulla.
Seudun autoilijoita palvelevat kuusi suurta säteittäistä tieliikenneväylää, Kantatie 51, Valtatie 1 (Turunväylä), Valtatie 3, Tuusulanväylänä tunnettu Kantatie 45, Lahdenväylänä tunnettu Valtatie 4 ja Valtatie 7, sekä kolme kehätietä Kehä I, Kehä II ja Kehä III, joista Kehä II on nykyisellään vain poikittaistie. Näiden suurten liikenneväylien liikennemäärät ovat usein noin 50 000–100 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Vilkkain tie on Kehä I Länsi-Pakilassa, 113 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Helsinkiläisiä palvelee myös laaja raideliikenneverkosto. Säteittäisiä junaratoja menee Karjaalle, Vantaankoskelle, Riihimäelle sekä Lahteen. Vantaan ja Helsingin yhdistävät Kehärata. Helsingissä ja Espoossa joukkoliikenteen matkustajia palvelee 30 aseman metroverkko, jota saatetaan tulevaisuudessa laajentaa itään (Itämetro). Helsingissä on myös raitiotieverkko ja kattava linja-autoliikenteen verkosto.
Seudun asukkaiden liikenteen suunnittelusta vastaa Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymä. HSL hankkii linja-auto-, raitiovaunu-, metro-, lautta- ja lähijunaliikennepalvelut ja vastaa Helsingin seudun liikennejärjestelmän suunnitelman laatimisesta. HSL huolehtii myös joukkoliikenteen markkinoinnista ja matkustajainformaatiosta, hyväksyy taksa- ja lippujärjestelmän ja lippujen hinnat sekä vastaa matkalippujen tarkastuksesta.
Alueen lentoliikennettä hoitaa Finavian ylläpitämä Helsinki-Vantaan lentoasema. Se on koko Suomen suurin lentoasema sekä Pohjois-Euroopan johtava kaukoliikenneasema Euroopan ja Aasian välisessä liikenteessä.
Väestö
thumb|350px|[[Helsingin keskusta, seudun tihein alue, kuvattuna ilmasta.]]
Tulevaisuus
Tulevaisuudessa Helsingin seutua on tarkoitus laajentaa rautatieväylien avulla. Tällä halutaan vähentää tieliikenteen ympäristöhaittoja, lievittää ruuhkia ja estää kaupunkirakenteen hajoaminen. Olemassa olevia väyliä ovat lähiliikenneradat Riihimäelle ja Karjaalle sekä Lahden oikorata.
Tämän lisäksi Helsinki suunnittelee metron jatkamista Sipooseen.
Pidemmän tähtäimen suunnitelmia ovat Elsa-rata Nummelaan ja Lohjalle, Klaukkalan rata Nurmijärven Klaukkalaan ja Suomirata Helsingistä Tampereelle Helsinki-Vantaan ali.  Pitkällä aikavälillä tutkitaan itäradan rakentamista Keravalta Porvoon suuntaan.
Työssäkäyntialue
Työssäkäynti pääkaupunkiseudulla on mittavaa pääradan varren kunnista (Kerava, Järvenpää, Hyvinkää, Riihimäki) pääkaupunkiseudun lähiliikenteen junien nopeuden ja tiheän tarjonnan ansiosta.
Kunnat, joiden työvoimasta 10–35 prosenttia käy töissä pääkaupunkiseudulla, ovat Askola, Hausjärvi, Hyvinkää, Inkoo, Karjaa, Karkkila, Lohja, Loppi, Porvoo, Pukkila ja Riihimäki.
The Shape of Water
The Shape of Water on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasiadraamaelokuva, jonka on ohjannut Guillermo del Toro. Elokuvan pääosissa ovat Sally Hawkins, Michael Shannon, Richard Jenkins, Doug Jones, Michael Stuhlbarg ja Octavia Spencer. Sen ovat käsikirjoittaneet del Toro ja Vanessa Taylor.
The Shape of Water sai ensi-iltansa 31. elokuuta 2017 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se palkittiin Kultaisella leijonalla festivaalin parhaana elokuvana. Elokuva näytettiin myös Toronton elokuvajuhlilla. Teatteriensi-iltansa se sai Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2017. Elokuva sai eniten Golden Globe -ehdokkuuksia seitsemällä ehdokkuudella, joista se voitti parhaasta ohjauksesta ja musiikista. Elokuva voitti vuoden 2018 Oscar-gaalassa parhaan elokuvan, musiikin ja lavastuksen Oscarit ja Guillermo del Toro palkittiin parhaasta ohjauksesta.
Tapio Nevalainen
Tapio Nevalainen (s. 1946) on suomalainen Kajaanissa asuva elokuvateatterin omistaja ja yksi Kajaanin elokuvakerhotoiminnan pioneereista. Hänen omistamansa Kino Sisu oli pitkään ainoa Kajaanissa toiminut elokuvateatteri ja teatterissa panostettiin laadukkaiden elokuvien esittämiseen. Kino Sisu lopetti toimintansa kesällä 2003 sen jälkeen kun Nevalainen oli hävinnyt joulukuussa 2001 tarjouskilpailun Kajaanin uuden elokuvakeskuksen elokuvateatterin pitämisestä helsinkiläiselle Marko Röhrin ja Ilkka Y. L. Matilan yritykselle.
Nevalainen aloitti elokuva-alalla jo 1961 elokuvateatterin juoksupoikana kun Kajaanissa vielä toimi useita elokuvateattereita. Nevalainen on toiminut myös vuonna 1972 perustetun Kajaanin elokuvakerhon sihteerinä ja kuului kerhon perustajiin. Hän oli jo syksyllä 1960 mukana perustamassa Kajaanin Teinien Elokuvakerho KaTe-Kinoa, tähän kerhoon kuuluivat muun muassa elokuvakriitikko Mikael Fränti, Suomen Elokuva-arkiston tutkija Sakari Toiviainen, elokuvaohjaaja Tapio Suominen ja dokumenttielokuvia ohjannut Marjatta Koivulehto. Nevalainen kirjoitti artikkeleita myös 1969–1970 Kajaanissa ilmestyneeseen Hihapuukko-underground-lehteen.
Nevalaiselle myönnettiin Sodankylä-palkinto vuonna 2001, perusteluissa mainittiin että hän oli tuonut idealismin tavanomaiseen elokuvatoimintaan. Marraskuussa 2003 hän sai Saarijärven elokuvaviikon Matti Pellonpää -palkinnon ansiokkaasta toiminnastaan elokuvaharrastuksen kehittäjänä. Hän on saanut myös Kajaanin kaupungin kulttuuripalkinnon vuonna 1993.
Kimmo Salminen
Kimmo Salminen (s. 4. marraskuuta 1973 Mikkeli) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Salminen pelasi ammattilaisurallaan SM-liigaa JyP HT:ssä, Porin Ässissä, Kalevan Pallossa, Oulun Kärpissä ja Helsingin IFK:ssa yhteensä 378 runkosarjaottelua tehopistein 91+45=136 ja keräten 165 jäähyminuuttia sekä 26 playoff-ottelua tehopistein 4+3=7 ja keräten 31 jäähyminuuttia. Hän oli nostamassa Kärppiä I-divisioonasta SM-liigaan keväällä 2000. Salminen pelasi urallaan myös Ruotsissa, Ranskassa ja Tanskassa. Hän voitti Rouen Hockey Élite 76:ssa Ranskan-mestaruuden vuonna 2006. Varsin pienikokoinen Salminen tunnettiin SM-liigassa mm. lähtönopeudestaan ja luistelustaan.
Seuraura
Salminen on Mikkelin Jukureiden kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin JyP HT:hen, jossa hän voitti A-nuorten SM-pronssia vuosina 1991 ja 1994. Hän oli kaudella 1992–1993 seuran A-nuorten paras maalintekijä 23 osumallaan, joilla Salminen jakoi A-nuorten SM-liigan maalipörssin seitsemännen sijan Lukon Pasi Saarelan kanssa. Kaudella 1993–1994 hän debytoi JyP HT:n SM-liigajoukkueessa, jossa Salmisen tulokaskausi toi 46 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 17+8=25. Hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Risto Kurkisen jälkeen ja Salminen jakoi koko SM-liigan tulokkaiden maalipörssin voiton Jokereiden Juha Lindin kanssa.
Salminen siirtyi kaudeksi 1999–2000 I-divisioonajoukkue Oulun Kärppiin, joiden sisäisen maalipörssin toisen sijan hän jakoi Juha Joenväärän kanssa 26 osumallaan edellään Martin Bergeron. He jakoivat koko sarjan maalipörssin kolmannen sijan FPS:n Tomi Suoniemen kanssa. Kärppien kausi päättyi sarjanousuun SM-liigaan, jossa Salminen jatkoi joukkueessa kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Helsingin IFK:hon. Kaudella 2002–2003 Salminen pelasi loukkaantumisten vuoksi runkosarjassa vain 23 ottelua.
Vuodet 2003–2007 Salminen vietti Ranskan Ligue Magnusin Rouen Hockey Élite 76:n joukkueessa. Hän oli kaudella 2003–2004 15 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Arnaud Briandin kanssa. Salminen voitti kauden aikana Ranskan liigacupin. Kaudella 2004–2005 Salminen sijoittui tehoilla 29+11=40 koko Ligue Magnusin maalipörssissä toiseksi edellään vain HC Briançonin Julien Desrosiers sekä jakoi pistepörssin seitsemännen sijan HC Moulhousen Greg Dayn kanssa. Hän jakoi pudotuspeleissä Rouenin sisäisen piste- ja maalipörssin voiton Pierre-Édouard Bellemaren kanssa tehoilla 7+5=12. Salminen pelasi kauden aikana Ligue Magnusin tähdistöottelussa. Hän voitti myös Ranskan liigacupin. Kaudella 2005–2006 Salminen oli tehoilla 20+18=38 Rouenin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hän sijoittui Ligue Magnusin maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä kuudenneksi. Salminen sijoittui tehoilla 6+9=15 pudotuspelien pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Julien Desrosiers. Hän voitti kauden päätteeksi Ranskan-mestaruuden. Salminen pelasi kauden aikana myös Ligue Magnusin tähdistöottelussa.
Pelaajauransa viimeisen kauden 2007–2008 Salminen vietti Tanskan AL-Bank Ligaenin EfB Ishockeyssa. Hän oli tehoilla 18+19=37 joukkueen paras maalintekijä Steve Rymshan kanssa ja toiseksi paras pistemies Oliver Coqueux'n jälkeen.
Maajoukkueura
Salminen on pelannut kaksi A-maaottelua.
Muuta
Salminen on toiminut uransa jälkeen henkilöstöratkaisuja tarjoavan Go On Yhtiöiden osaomistajana. Hän toimii Go Onin Jyväskylän yksikön toimitusjohtajana.
Karl Sigurd Shultz
Karl Sigurd Schultz (15. joulukuuta 1889 Alavus – 15. maaliskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupungin ensimmäisenä rakennustarkastajana.
Shultzin vanhemmat olivat ratainsinööri Karl Axel Schultz ja Emerentia Johanna Virzenius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1920 oli Elisabeth Martinson ja toinen vuodesta 1932 Mary Viola Relander (myöh. Frigre). Schultz tuli ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1908 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1915. Valmistuttuaan hän toimi Rautatiehallituksen arkkitehtina, muun muassa Hiitolan-Raasulin rautatietyömaalla. Schultz työskenteli yksityisten arkkitehtitoimistojen palveluksessa vuodesta 1919 vuoteen 1925, jolloin hän perusti toimiston arkkitehti Carl Olof Cronstedtin ja sisustusarkkitehti Harry Röneholmin kanssa. Toimisto teki muun muassa monumentaalisen ehdotuksen Helsingin Stadionia varten vuonna 1926.
Vuonna 1929 Schultz siirtyi Viipurin kaupunginarkkitehdin apulaiseksi ja vuonna 1931 hänestä tuli kaupungin ensimmäinen rakennustarkastaja, joka hoiti virkaa ensin ylimääräisenä ja vuodesta 1939 vakinaisena. Hän oli myös kaupungin julkisivulautakunnan sihteeri. Rakennustarkastajana Schultz ei suunnitellut Viipuriin juuri rakennuksia, poikkeuksena kuitenkin Revonhännän alueelle 1929 kivestä rakennettu bensiiniasema. Talvisota keskeytti Schultzin työt Viipurissa ja hän palasi Helsinkiin, osallistuen myös muun muassa sotavahinkojen arviointiin Hangossa.
Someilmiö
Someilmiö on sosiaalisessa mediassa paljon innostusta herättävä ilmiö, esimerkiksi ajankohtainen tapahtuma, asia tai Youtube-esiintyjä. Someilmiö-sana poimittiin Kotimaisten kielten keskuksen sanatietokantaan vuonna 2015.
Suomalaisia someilmiötä
Vuonna 2015 poliisi osallistui sosiaalisessa mediassa harmaan talouden kampanjaan, josta syntyi kriittinen vastakampanja #pizzagate.
Vuonna 2016 julkaistu Raivokas Risujemmaaja -video risumiehestä nousi someilmiöksi, mutta herätti myös keskustelua yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä. Videon kuvaaja tuomittiin tapauksesta sakkoihin.
Azerbaidžanin Grand Prix
Azerbaidžanin Grand Prix on Azerbaidžanissa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Azerbaidžanin Grand Prix järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017. Kilpailu ajetaan kuusi kilometriä pitkällä Bakun katuradalla. Bakun katuradalla ajettiin jo kaudella 2016, mutta tuolloin kilpailu ajettiin nimellä Euroopan Grand Prix.
Suomalaiskuljettajista kilpailun on voittanut Valtteri Bottas vuonna 2019. Bottaksen lisäksi suomalaiskuljettajista palkintokorokkeelle on ajanut Kimi Räikkönen vuoden 2018 osakilpailussa.
Marjatta Koivulehto
Marjatta Koivulehto (ent. Niiranen, s. 1948) on suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja ohjaaja.
Kainuusta kotoisin oleva Koivulehto valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta ja toimi sitten 1970-luvun lopulta lähtien leikkaajana ja äänittäjänä useissa eri elokuvissa (Iso Vaalee, Jon, Mona ja palavan rakkauden aika, No Comments, Sukupolvien muisti -sarja, Unto M.) Koivulehto on käsikirjoittanut, ohjannut, tuottanut ja leikannut vuonna 1988 valmistuneen pitkän dokumenttielokuvan Latvoilta jokisuulle, joka kertoo puun matkasta ja irtouitosta Kemijoen vesistössä Kitisen ja Ounasjoen varrella Pohjois-Suomessa. Elokuvan pohjana oli Koivulehdon keväällä 1983 tekemä haastattelu- ja valokuvausmatka.
Nils Bolander
pienoiskuva|Nils Bolander 1933 Nils Fredrik Bolander (18. heinäkuuta 1902 Västerås, Ruotsi – 7. joulukuuta 1959 Lund) oli ruotsalainen luterilainen pappi, Lundin hiippakunnan piispa sekä runoilija ja kirjailija.
Nils Bolander oli kotoisin Västeråsista, jossa hänen isänsä oli tuomiokirkkourkuri. Isä kuoli kuitenkin kun Nils oli vain yhden vuoden ikäinen, mutta omien sanojensa mukaan hän peri "rytmien lahjan ja voimakkaasti virtaavan pelimannin veren”.
Bolander opiskeli teologiaa Uppsalan yliopistossa ja opiskeluaikanaan hän sai vaikutteita arkkipiispa Nathan Söderblomilta ja norjalaiselta teologian professorilta Ole Hallesbyltä. Hänet vihittiin papiksi Västeråsin hiippakunnassa. Hän jatkoi opiskelua ja valmistui teologian lisensiaatiksi 1929. Nils Bolander oli myös virsitutkija, hymnologi. Teoksessaan Samfund och sångbok (Yhteisö ja laulukirja) hän tarkastelee Ruotsissa esiintyneitä hengellisiä liikkeitä ja yhteisöjä sekä niiden laulukirjoja.
Hän toimi pappina lähinnä Taalainmaalla kunnes hänet valittiin Tukholman Engelbrektin seurakunnan komministeriksi 1940 ja kirkkoherraksi 1947. Seurakuntatyönsä ohella hän julkaisi useita runo- ja saarnakokoelmia ja esiintyi usein radioapuhujana. Hän oli myös pidetty saarnaajana. Hänet valittiin 1950 Lundin tuomiorovastiksi, vaikka hän ei ollut koskaan käynyt Lundissa. Valintaan vaikutti hänen radio-ohjelmansa joita voitiin kuunnella koko maassa. 1958 hänet valittiin Lundin hiippakunnan piispaksi. Tätä virkaa hän ehti hoitaa vain lyhyen aikaa, hän kuoli joulukuussa 1959.
Bolanderin paimenkirjeen (Herdabrev till Lunds stift) aiheena oli pappina oleminen (Att få vara präst), ja oman leimansa sille antoivat lukuisat runot. Kirjasta otettiin neljä painosta ja se on ilmestynyt myös tanskaksi.
Bolander on kirjoittanut runojen ohella myös virsiä. Yksi Bolanderin virsi on vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 562 "Herra antoi, ottikin" (Herren gav, och Herren tog) vuodelta 1933. Sen on suomentanut Per Boreman 1946 ja Pekka Kivekäs uudelleen 1998. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on myös yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 519 "On työni, Herra, lahjaasi".
Suliformes
Suliformes on uusi lintujen lahko, joka sisältää taksonomisesti kiisteltyyn pelikaanilintuihin (Pelecaniformes) aiemmin luettuja heimoja.
Luokittelu
Perinteisesti pelikaanilintuihin luettiin pelikaanit (Pelecanidae), käärmekaulat (Anhingidae), fregattilinnut (Fregatidae), tropiikkilinnut (Phaethontidae), suulat (Sulidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae). Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet että monet ryhmän piirteet, joita perinteisesti käytetään lahkon määrittelemiseen, ovat konvergentin evoluution tulosta, ja että ryhmä on parafyleettinen. . Kuvatakseen paremmin näiden lintujen sukulaissuhteita, Clements et al. siirsivät vuoden 2010 uudistetussa maailman lintujen taksonomisessa listassa heimot fregattilinnut (Fregatidae), suulat (Sulidae), käärmekaulat (Anhingidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae) pelikaanilinnuista uuteen lahkoon Suliformes.
Fylogenia
Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Sony Xperia XZ
Sony Xperia XZ on Sonyn valmistama älypuhelin. Se esiteltiin 1. syyskuuta 2016 IFA-messuilla.
Ominaisuudet
Sony Xperia XZ on muotoilultaan Xperia Z -mallistoa terävämpi. Xperia XZ:ssä on 5,2 tuuman IPS LCD -näyttö, jonka tarkkuus on 1 920×1 080 pikseliä. Xperia XZ:n järjestelmäpiiri on Qualcomm Snapdragon 820, joka oli yleinen vuoden 2016 lippulaivamalleissa. Puhelimessa on kolme gigatavua keskusmuistia ja 32 gigatavua massamuistia. Xperia XZ:n takakameran resoluutio on 23 megapikseliä ja etukameran 13 megapikseliä. Puhelin on IP68-luokituksen mukaisesti vesi- ja pölytiivis. Siinä on USB Type-C -liitäntä ja sormenjälkitunnistin.
Vastaanotto
Sony Xperia XZ sai hyvän vastaanoton. Mobiili.fin arvostelija Janne Laakso kuvaili Xperia XZ:aa materiaalin ja rakenteen takia ”todelliseksi huippumalliksi”. Digitodayn arvostelija Perttu Pitkänen piti Xperia XZ:aa kelpo puhelimena, mutta pettyi puhelimessa Sonyn paljon mainostamaan kameraan. Taskumuron arvostelija Pekko Lainiala kehui muun muassa Xperia XZ:n ulkonäköä, tukevaa rakennetta ja nopeaa sormenjälkitunnistinta. Hän piti Xperia XZ:n akkukestoa kilpailijoita heikompana.
Rasimus
Rasimus voi tarkoittaa:
Elis Furuhjelm
Elis Furuhjelm (5. toukokuuta 1850 Helsinki – 16. heinäkuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen senaatin protokollasihteeri ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Furuhjelmin vanhemmat olivat senaattori, Viipurin hovioikeuden presidentti Harald Viktor Wilhelm Furuhjelm ja Eva Matilda Aglaê von Kothen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1866 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1871, filosofian maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1877. Furuhjelm sai varatuomarin arvon 1883.
Furuhjelm oli vt. varalääninkamreerina Oulussa 1879–1885 ja sihteerinä teollisuushallituksessa 1885–1890. Sen jälkeen hän oli senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan protokollasihteerinä 1890–1906 ja hän oli poliittisista syistä virasta erotettuna 1903–1905 osallistuttuaan sortovuosien passiiviseen vastarintaan. Furuhjelm oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Furuhjelm oli naimisissa vuodesta 1877 Selma Gabriela Antellin kanssa. Heidän poikiaan olivat tähtitieteilijä, professori, kansanedustaja ja ministeri Ragnar Furuhjelm sekä säveltäjä, musiikkikirjailija Erik Furuhjelm. Taidemaalari Dagmar Furuhjelm ja oikeusneuvos, valtiopäivämies Knut Gustaf Victor Furuhjelm olivat Elis Furuhjelmin sisaruksia.
Walrus-luokka
Walrus-luokka on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama sukellusveneluokka.