cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ESBL
ESBL (Extended-Spectrum Beta Lactamase) tarkoittaa bakteerin tuottamaa laajakirjoista beetalaktamaasientsyymiä. ESBL-entsyymit pystyvät hydrolysoimaan beetalaktaamiantibiootteja, erityisesti kolmannen ja neljännen polven kefalosporiineja (esimerkiksi kefotaksiimi) ja monobaktaameja (atstreonaami). Yleensä ne kykenevät hajottamaan myös penisilliinejä sekä ensimmäisen ja toisen polven kefalosporiineja. ESBL-entsyymiä tuottavat bakteerit ovat siten resistenttejä em. antibiooteille. Beetalaktaamiantibiootit ovat yleisimmin käytettyjä mikrobilääkkeitä.
Erilaisia beetalaktamaaseja tunnetaan tällä hetkellä jo yli 7000, ESBL-entsyymejäkin on satoja erilaisia. ESBL-entsyymit voidaan jakaa useaan geeniperheeseen, mm. TEM, SHV ja CTX-M, joista suurin osa on plasmidivälitteisiä. Monet ympäristöbakteerit ovat luontaisesti resistenttejä kefalosporiineille ja niillä resistenssigeenit ovat kromosomaalisia (esim. Klyuvera spp. bla-geenit). Nykyisten plasmidivälitteisten ESBL-geenien uskotaan alun perin kehittyneen kromosomaalisista geeneistä, jonka jälkeen plasmidit ovat levinneet ja muuntuneet edelleen. Kaikki ESBL-kannoiksi luokiteltavat bakteerit ovat gramnegatiivisia suolistobakteereita, näistä kliinisesti merkittävimpiä ovat Escherichia coli ja Klebsiella pneumoniae.
Ensimmäinen ESBL suolistobakteerikanta löydettiin 1983 Saksassa. 1980- ja 90-luvuilla ESBL-infektiot rajoittuivat pääosin sairaalaympäristöön ja ESBL-entsyymit olivat TEM- ja SHV-geeniperheiden tuottamia. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana CTX-M perheen ESBL-entsyymit yleistyivät ja ovat nykyään yleisimpiä. Samaan aikaan sekä ESBL-kantajuus että ESBL-infektiot myös sairaalaymäristön ulkopuolella yleistyivät. Sekä E. coli että K. pneumoniae kuuluvat ihmisen suoliston normaaliin bakteerikasvustoon ja ovat muun muassa tavallisimpia virtsatieinfektioiden aiheuttajia. ESBL-ominaisuus ei muuta näiden bakteerien taudinaiheuttamiskykyä, mutta infektioiden hoito on antibioottiresistenssin vuoksi vaikeampaa. Tästä syystä esimerkiksi tavallisten kirurgisten toimenpiteiden ja syöpähoitojen riskit kasvavat.
Suurin osa ESBL-kantajuudesta on peräisin ulkomailta, etenkin subtrooppisista ja trooppisista kohteista Aasiasta ja Afrikasta. Pääosa tartunnoista saadaan ruoan ja juoman välityksellä, mutta ESBL-kannat voivat levitä myös kosketustartuntana. ESBL-kantajuus voi kestää kuukausia, eikä välttämättä aiheuta oireita tartuntahetkellä. Turistiripulin hoito antibiooteilla lisää ESBL-kantajuuden riskiä huomattavasti.
Aiheesta muualla
Beta-lactamase
Anne Kjersti Kalvå
Anne Kjersti Kalvå (s. 5. kesäkuuta 1992) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Lundamo IL:ää.
Kalvå hiihti ensimmäisen kilpailunsa maailmancupissa 13. maaliskuuta 2013, kun hän oli 51:s Oslossa perinteisen hiihtotavan sprintissä. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 28:s Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Tour de Skihin kuuluneessa Oberstdorfin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2018. Hän on ollut seitsemäs Rukan 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa joulukuussa 2019 ja Tour de Skihin kuuluneessa Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2019. Ensimmäisen sijoituksensa kolmen parhaan joukkoon hän saavutti sijoittumalla toiseksi Beitostølenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa joulukuussa 2022. Tour de Skihin kuuluneessa Oberstdorfin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa hän sijoittui samalla kaudella kolmanneksi. Hän oli loppukaudella vielä kolmas Falunin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja voitti Lahden 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän sijoittui normaalimatkojen cupissa viidenneksi.
Kalvå oli juniorien MM-kilpailuissa Erzurumissa 2012 vapaan hiihtotavan sprintissä 34:s ja viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 52:s. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin hän osallistui Val di Fiemmessä 2014 ja Almatyssä 2015. Val di Fiemmessä Kalvå oli vapaan hiihtotavan sprintissä 32:s ja yhdistelmäkilpailussa 24:s. Almatyssä hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides ja yhdistelmäkilpailussa yhdeksäs. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kuudenneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti ankkuriosuuden Norjan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa ja saavutti hopeaa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sekä vaapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Tiril Udnes Wengin kanssa. 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli neljäs ja yhdistelmäkilpailussa kahdeksas.
Kalvå on hiihtäjä Marit Bjørgenin serkku. Hän seurustelee hiihtäjä Didrik Tønsethin kanssa.
Evolution (The Holliesin albumi)
Evolution on brittiläisen The Hollies -yhtyeen kuudes studioalbumi, joka ilmestyi 1967. Se edustaa The Holliesin kokeellisempaa suuntaa, johon erityisesti kitaristi Graham Nash halusi viedä yhtyettä psykedeelisen tyylin innoittamana ja koska LP:t nähtiin yhä enemmän yhtenäisinä taiteellisina kokonaisuuksina. Yhtye itse ei julkaissut albumilta singlejä.
The Searchers teki "Have You Ever Loved Somebody?" -kappaleesta cover-version.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Allan Clarke, Graham Nash ja Tony Hicks. Orkesterisoittimien johto Mike Vickers.
Unkarinsinililja
Unkarinsinililja eli dalmatiansinililja (Scilla litardierei) on parsakasvien heimoon kuuluvan sinililjojen suvun (Scilla) monivuotinen sipulikasvi.
Sipuli, varret ja lehdet
Unkarinsinililjan sipuli on halkaisijaltaan noin 6 senttimetriä. Sen korkeus on 10–25 senttimetriä. Lehdet ovat tasaleveät ja melko pystyssä.
Kukinnot
Unkarinsinililjan kukinto on terttu. Sen kukat siirottavat tertusta joka on kartion muotoinen. Kukkien väri on violetinsininen. Sen kukintojen vuoksi sitä kasvatetaan koristekasvina.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Unkarinsinililja ei ole kovinkaan vaativa maaperän happamuuden suhteen mutta vaatii vettä läpäisevän kasvualustan. Kesällä se vaatii kuivan kauden. Kerran istutettuna se lisääntyy itsestään tekemällä joka vuosi uusia sivusipuleita ja kasvaa suuriksi ryhmiksi.
Unkarinsinililja on nimestään huolimatta kotoisin Kroatiasta jossa se on kotoperäinen laji. Luonnollisilla kasvupaikoillaan se on luokiteltu silmälläpidettäviin lajeihin. Kroatiassa se kasvaa Dinaaristen alppien alueella olevilla karstikentillä.
Ardfertin tuomiokirkko
Ardfertin tuomiokirkko on Pyhä Brendanin 500-luvulla perustaman luostarin paikalle rakennettu katedraali Ardfertin kylässä Kerryn kreivikunnassa Irlannissa. Kirkko on nykyisin raunioina.
Historia
Paikalla on kolmen keskiaikaisen kirkon rauniot, joista varhaisin on 1100-luvulta. Katto tuhoutui Irlannin kapinassa vuonna 1641, mutta se korjattiin myöhemmin.
Luostarinmäellä on myös kaksi kiveä, joissa on Ogam-kirjoitusta, sekä useita varhaiskristillisiä ja keskiaikaisia hautakiviä.
Paksunokkaprioni
Paksunokkaprioni (Pachyptila crassirostris) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva ulappalintu. Sen elinympäristö käsittää Uudelle-Seelannille kuuluvat Snaressaaret, Chathamsaaret, Aucklandsaaret ja Bountysaaret, sekä Australialle kuuluvat Heard ja McDonaldinsaaret. Sen populaation koko on 150 000–300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Gregory Mathews kuvaili lajin holotyypin Bountysaarilta 1912.
Valtionpuisto
Valtionpuisto eli kruununpuisto oli alkuaan nimitys, joka tarkoitti sellaista valtionmaasta pelkästään valtion metsätalouden käyttöön erotettua aluetta, jolle ei saanut perustaa uudistiloja. Alkuperäisestä käyttötarkoituksesta luovuttiin melko pian, sillä vuoden 1886 metsälain muutoksen mukaan valtionpuistojakin voitiin luovuttaa asutukselle, mikäli asutus ei haitannut valtion metsätaloutta. Niihin voitiin perustaa kruununmetsätorppia ja vuokrapalstoja, jos niissä oli asutukseen ja maanviljelyyn sopivia alueita. Kruununpuisto on valtionpuistoa varhaisempi nimitys, jota käytti esimerkiksi 1800-luvun lainsäädäntö. Se kuuluu aikaan, jolloin valtionmetsiäkin kutsuttiin kruununmetsiksi.
Valtionpuistojen pinta-ala oli suurimmillaan 1916–1926, jolloin niitä oli noin 20 prosenttia valtionmetsien alasta. Valtionpuistoja ei perustettu enää vuoden 1921 jälkeen, jolloin ilmeni, että niitä oli käytettävä asutustoimintaan samoin kuin muutakin valtion maata. Ne eivät enää 1960-luvulla eronneet hallinnollisesti tai käytöltään mitenkään muista valtionmetsistä.
Friends (Dionne Warwickin albumi)
Friends on yhdysvaltalaisen laulaja Dionne Warwickin studioalbumi vuodelta 1985. Sen on kustantanut Arista Records.
Säveltäjänimenä tälläkin albumilla on Dionne Warwickin monivuotinen yhteistyökumppani Burt Bacharach.
Chet Miller
Chet Miller (19. heinäkuuta 1902 Detroit, Michigan – 15. toukokuuta 1953 Indianapolis, Indiana ) oli yhdysvaltalainen autourheilija. Hänellä oli takanaan pitkä Indy-ura, jonka aikana hän sai lempinimen "Dean of the Speedway".
Urallaan Miller osallistui kuuteentoista Indianapolis 500 -kilpailuun, joissa molemmissa keskeytti. Hän saavutti kaksi ennätystä: yli 5000 mailia ajamista Indy 500 -kisassa johtamatta kertaakaan, ja saavutti nopeimman kierrosajan kaukaisimmasta lähtöruudusta (9. ruutu). Millerin seitsemästoista osallistuminen Indy 500 -kilpailuun jäi sikseen, sillä hän menehtyi 1953 kisaa edeltäneissä harjoituksissa sattuneessa onnettomuudessa.
Miller on listattu Formula 1 -kuljettajaksi, koska Indianapolis 500 oli osa F1-sarjaa 1950–1960, ja tuona aikana hän osallistui kilpailuun kahdesti.
Filippos II
thumb|300px|right|Kreikkalainen maailma 350-luvulla eaa. Filippos II (, 382–336 eaa. ) oli Makedonian kuningas vuosina 359–336 eaa. Filippos yhdisti hajanaisen Makedonian voimakkaaksi kuningaskunnaksi ja uudisti sen armeijan. Hän sai valtansa alle ympäröivät alueet, kuten Traakian, Thessalian ja myös Kreikan kaupunkivaltiot. Ennen kuolemaansa hän oli suunnitellut hyökkäystä Persian valtakuntaa vastaan. Hänen poikansa Aleksanteri Suuri toteutti isänsä suunnitelman ja valtasi koko Persian valtakunnan ja enemmänkin.
Filippos nousi valtaan 359 eaa. kaapattuaan vallan veljensä Perdikkaan alaikäiseltä pojalta Amyntaalta, jonka sijaishallitsijana Filippos oli hetken toiminut. Hän nousi sotaretkiensä ansiosta Thessalian arkontiksi ja vuonna 338 eaa. Khaironeian taistelun jälkeen Kreikan kaupunkivaltioiden Korintin liiton johtoon. Filippos salamurhattiin 336 eaa. Murhan taustalla epäillään olleen laaja salaliitto.
Nuoruus
Filippos oli vuonna 383 eaa. syntynyt kuningas Amyntas III:n ja Eurydiken poika. Eurydike kuului todennäköisesti Makedonian alaisen Lynkestisin maakunnan entiseen kuningassukuun. Isän kuoltua Filippoksen vanhimmasta veljestä Aleksanteri II:sta tuli kuningas. Koska Makedonian tilanne oli erittäin tukala, Aleksanteri II:n oli lähetettävä Filippos panttivangiksi ensin Illyriaan ja myöhemmin Thebaan, joka oli Kreikan mahtavimpia kaupunkeja.
Panttivankina Filippos asui sotapäällikkö Epameinondaan ystävän, thebalaisen poliitikon Pammeneen luona. Nuori prinssi sai varmasti paljon vaikutteita ollessaan thebalaisten vieraana. Luultavasti Filippos sai siellä oppia kreikkalaisesta sodankäynnistä ja kreikkalaisten kaupunkivaltioiden poliittisesta elämästä. Näistä hänellä oli myöhemmin paljon hyötyä. Aleksanteri II salamurhattiin vuonna 368 eaa., ja Filippoksen toinen veli Perdikkas III nostettiin valtaistuimelle. Koska Perdikkas oli vielä alaikäinen, hänen holhoojakseen valittiin Aloroksen Ptolemaios, jonka käsissä todellinen valta tuli olemaan. Tultuaan täysi-ikäiseksi Perdikkas surmasi Ptolemaioksen ja otti vallan omiin käsiinsä. Hän sai Filippoksen palautetuksi pian takaisin Makedoniaan.
Filippos kaappaa vallan
Valtaistuinta havitteli myös eräs Pausanias, jota traakialalaiset tukivat. Filippoksen onnistui kuitenkin lahjoa traakialaiset. Myös Makedonian pohjoispuolella olevan Paionian heimot olivat hyökkäysaikeissa, mutta heidätkin Filippos lahjoi saadakseen vapaat kädet Argaiosta vastaan. Vuonna 358 eaa. Filippos sai kuulla, että paionialaisten kuningas Agis oli kuollut. Nyt Filippos hyökkäsi vuorostaan Paioniaan ja kukisti paionialaiset niin perusteellisesti, ettei heistä enää koskaan ollut vaaraa Makedonialle. Jäljellä oli enää Illyrian kuningas Bardylis, jonka joukot olivat voittaneet ja tappaneet Filippoksen veljen Perdikkaan pari vuotta aikaisemmin. Filippos kokosi Bardylistä vastaan 10 000 jalkamiestä ja 600 ratsumiestä käsittäneen armeijan. Tämä yritti neuvotella Filippoksen kanssa,joka ei ollut halukas rauhanneuvotteluihin, elleivät illyrialaiset luovuttaisi takaisin aikaisemmin valtaamiaan kaupunkeja. Kesällä 358 eaa. Filippoksen joukot kukistivat illyrialaiset Herakleia Lynkestiksen taistelussa. Taistelussa kuoli yli 7 000 illyrialaista. Taistelun jälkeen illyrialaiset suostuivat Filippoksen rauhanehtoihin, joiden mukaan he luovuttaisivat hallussaan olevat Länsi-Makedonian kaupungit.
Kukistettuaan kaikki vihollisensa Filippos sai helposti pidetyksi vallassaan koko Makedonian. Perinteisesti kuningas hallitsi varsinaista Makedoniaa Pellan kaupungista. Illyrian rajalla lännessä olevat pienemmät makedonialaiset maakunnat (Lynkestis, Orestis, Elimiotis ja Tymfaia) olivat tähän asti olleet enemmän tai vähemmän itsenäisiä. Maakuntien aatelisetvietiin Pellaan kuninkaan hoviin, ja tärkeiden aatelisten lapset kasvatettiin kuninkaan lasten kanssa (osittain panttivankeina). Filippos sai myös maakunnat tiukemmin valtansa alle solmimalla tärkeitä avioliittoja. Filippos solmi vuonna 357 eaa. avioliiton Epeiroksen kuninkaan tyttären Olympiaan kanssa. Filippos oli saanut valtaansa myös Illyrian rajalla ja Traakiassa sijaitsevia tärkeitä kaivoksia, joiden tuottamilla arvometalleilla hänestä tuli yksi koko kreikkalaisen maailman varakkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista hallitsijoista.
Sota Thessaliassa
Ferain tyranni Iason oli 370-luvulla eaa. yrittänyt saada Makedonian eteläpuolella olevan Thessalian valtaansa, mutta ei ollut onnistunut. Iasonin seuraajat olivat jatkaneet yrityksiä alistaa koko Thessalia. Aluksi Theba Kreikan silloisena suurvaltana oli estänyt heitä, mutta 350-luvulla Theban kukistuttua Ferai oli alkanut taas laajentua. Thessalialaiset olivat liittoutuneet poliittisesti liittoon, jonka johtajaksi valittiin arkontti. Filippos teki ensimmäiset sotaretkensä Thessaliaan vuonna 358 ja valtasi tuolloin luultavasti Perrhaebian maakunnan, joka sijaitsi Makedonian ja Thessalian raja-alueella. Samoihin aikoihin Filippos meni naimisiin erään thessalialaisen Larissan kaupungista kotoisin olevan Filinnan kanssa. Larissalaiset vastustivat Ferain laajentumisyrityksiä ja näkivät varmasti Filippoksen mahdollisena liittolaisena.
Vuonna 353 eaa. Filippos sai kutsun tulla avustamaan thessalialaisia sodassa Feraita vastaan. Ferai oli saanut liittolaisekseen Fokiin. Filippos kukistikin helposti fokislaisten 7 000 sotilasta käsittäneen armeijan. Pian fokislainen Onomarkhos saapui Thessaliaan suuren armeijan kanssa ja kukisti Filippoksen taistelussa kahdesti. Filippoksen oli pakko palata Makedoniaan, mutta hänen kerrotaan sanoneen, ettei hän lähtenyt pakoon, vaan perääntyi lyödäkseen takaisin suuremmalla voimalla. Vuonna 352 eaa. hän palasikin ja valtasi piirityksen jälkeen Ferain satamakaupungin Pagasain. Hädissään ferailaiset kutsuivat taas Onomarkhoksen apuun. Fokislaiset saapuivat 20 000 jalkaväensotilaan ja 500 ratsumiehen voimin. Ferailaisilla itsellään joukkoja oli ehkä noin 2 000. Filippos kutsui thessalialaiset koolle ja vaati heitä liittoutumaan kanssaan. Thessalialaiset valitsivatkin Filippoksen arkontikseen. Virka oli elinikäinen, mutta todellisuudessa Thessaliasta tuli tämän jälkeen osa Makedoniaa seuraavaksi 150 vuodeksi. Filippoksen johtamat makedonialaiset ja thessalialaiset kohtasivat Ferain ja Fokiksen joukot niin sanotussa Krookuskentän taistelussa. Filippoksella oli saman verran jalkaväkeä kuin hänen vastustajillaan, mutta hänellä oli ylivoima ratsuväessä. Armeijaan kuului ehkä noin 3 000 ratsuväen sotilasta. Filippoksen ratsuväki osoittautuikin ylivoimaiseksi taistelussa, jossa 6 000 fokislaista menetti henkensä. Onomarkohos kaatui taistelussa, ja yli 3 000 fokislaista otettiin vangiksi. Filippoksen käskystä fokislaiset sotavangit teloitettiin hukuttamalla. Ferai antautui taistelun jälkeen Filippokselle. Ferain johtajat saivat poistua kaupungista 2 000 palkkasotilaansa kanssa.
Kolmas pyhä sota
right|thumb|300px|[[Delfoin Apollonin temppelin raunioita. Delfoissa sijaitsi yksi antiikin ajan tärkeimmistä ja vaikutusvaltaisimmista oraakkeleista, Delfoin oraakkeli. Niin sanottu kolmas pyhä sota käytiin etupäässä Fokiin ja Theban välillä temppelin hallinnasta.]] Niin sanottu kolmas pyhä sota oli alkanut vuonna 356 eaa., kun fokislaiset olivat ottaneet Delfoin temppelien varoja puolustautuakseen Theban aggressioita vastaan. Ateena ja Sparta olivat asettuneet fokislaisten puolelle Thebaa vastaan. Myös thessalialaiset sotivat Theban puolella, ja Filippoksen oli Thessalian arkonttina vaikea olla sekaantumatta sotaan. Filippos painotti sotilailleen sodan uskonnollista luonnetta ja määräsi heidät laittamaan päähänsä laakeriseppeleet.
Krookuskentän taistelun jälkeen 352 eaa. Filippos marssi etelään, mutta fokislaiset ja aferailaiset palkkasotilaat puolustivat Thermopylain solaa, jonka läpi Filippoksen olisi hyökättävä. Myös fokislaisten liittolaiset Ateena ja Sparta lähettivät apujoukkoja, joista pääsi ennen Filipposta meriteitse perille ateenalaisten 5 000 sotilasta. Nähdessään vastassa olevat joukot Filippos päätti olla hyökkäämättä ja palasi Makedoniaan.
Amfipolis
Amfipoliin kaupunki sijaitsi Traakiassa Strymonjoen varrella. Ateenalaiset olivat aikoinaan perustaneet kaupungin, mutta olivat menettäneet sen Ateenan imperiumin luhistuttua peloponnesolaissodan aikana. Amfipolis sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla, koska sen alueella oli ainut paikka, josta saattoi helposti ylittää Strymonin sen alajuoksulla. Alueella sijaitsi myös tärkeitä kaivoksia, joita Filippos himoitsi. Filippoksen noustessa Makedonian valtaistuimelle vuonna 359 eaa. Amfipoliissa oli Perdikkaan lähettämä varuskunta, joka puolusti kaupunkia ateenalaisia vastaan. Filippoksen oli kuitenkin luovuttava kaupungista Makedonian toivottoman tilanteen takia. Vuonna 357 eaa. Filippos oli jo saanut Makedonian tukevasti valtaansa. Hän yritti saada Amfipoliin asukkaita liittoutumaan kanssaan, mutta mielipiteet olivat muuttuneet ja kaupungista oli tullut demokratia. Osa kaupungin asukkaista oli kuitenkin valmiita tukemaan Filipposta, mutta he olivat pettyneitä, kun hän oli vetänyt pois makedonialaisen varuskunnan. Filippos aloitti kaupungin piirittämisen. Monen vuoden vihanpidon jälkeen amfipolislaisten oli pakko lähettää avunpyyntö Ateenaan.
Ateenalaiset eivät kuitenkaan auttaneet Amfipolista. Filippos lähetti ateenalaisille kirjeen, jossa hän lupasi luovuttaa kaupungin Ateenalle vallattuaan sen. Theopompoksen historiassa on myös säilynyt katkelma, jonka mukaan ateenalaiset yrittivät taivutella Filipposta luovuttamaan heille Amfipoliin sitä vastaan, että Filippos saisi Pydnan kaupungin. Lopulta ateenalaiset kuitenkin ymmärsivät, ettei Filippoksella ollut aikomustakaan luovuttaa Amfipolista heille. Ateena ja Makedonia ajautuivat näin keskenään sotaan.
Sodan alkuvaiheessa ateenalaiset käyttivät Thásoksen saarta tukikohtanaan ja yrittivät häiritä Filippoksen toimia. Ateenalaisten yritykset olivat kuitenkin vähäisiä eivätkä aiheuttaneet Filippokselle tappioita. Ateenalaisten komentaja Khares toimi 20 laivan kanssa Amfipoliin lähistöllä ja löi taistelussa pienen joukon Makedonian alaisia palkkasotilaita. Lisäksi Ateenan laivasto yritti asettaa Makedonian kauppasaartoon. Makedonialle tärkeitä vientituotteita olivat puu ja piki. Yhteensä tullimaksuista kertyi kuninkaalle 40 talenttia vuodessa. Makedonialla itsellään ei ollut laivastoa, mutta makedonialaiset merirosvot toimivat aina Euboialla asti. Luultavasti Ateenan laivasto oli liian pieni saadakseen mitään aikaiseksi.
Uusi vaihe sodassa Filippoksen ja Ateenan välillä alkoi, kun Khares valtasi Sestoksen kaupungin Khersonesoksella vuonna 352 eaa. Myös itäisen Traakian kuningas Kersobleptes solmi rauhan ateenalaisten kanssa. Ateena sai näin vapaat kädet Filipposta vastaan. Luultavasti Kersobleptes oli huomannut Filippoksen kasvavan vallan ja päättänyt liittoutua Ateenan kanssa Filipposta vastaan. Filippos toimi kuitenkin nopeasti, ja jo saman vuoden marraskuussa hän oli piirittämässä Perinthoksen lähettyvillä olevaa linnoitusta. Ateenalaiset pelkäsivät, että Filippos saisi koko Hellespontoksen valtaansa ja pystyisi estämään Ateenalle elintärkeät viljakuljetukset Mustaltamereltä. Ateenalaiset päättivät lähettää 40 laivaa ja kansalaisista koostuvan armeijan Filipposta vastaan, mutta pian saatiin tieto, että Filippos oli sairastunut, eikä laivastoa lähetetty.
Lopulta vuoden 351 eaa. syyskuussa ateenalaiset lähettivät Khersonesokselle palkkasotilaista koostuneen pienen laivaston. Samaan ajankohtaan ajoittuu Demostheneen ensimmäinen filippolainen puhe”. Demosthenes oli tuolloin vain 35-vuotias, mutta jo tunnettu puheiden kirjoittajana. Hänellä ei kuitenkaan koskaan ollut suurta vaikutusvaltaa Ateenassa. Demosthenes olisi halunnut lähettää kansalaisista koostuvan armeijan ja laivaston. Todellisuudessa Ateenalla ei ollut sellaisia voimavaroja, joita se olisi tarvinnut Filippoksen pysäyttämiseksi.
Khalkidiken valtaus
Filippos aloitti sotatoimet uudelleen vuonna 349 eaa. hyökkäämällä Khalkidiken niemimaan kaupunkeja vastaan. Khalkidiken kaupungit olivat liittoutuneet keskenään, ja niistä tärkein oli Olynthos. Yhteensä kaupunkeja oli 32, muun muassa Anthemos, Poteidaia ja Stageira. Khalkidikeläiset lähettivät avunpyynnön Ateenaan heinäkuussa 349 eaa. Seuraavan vuoden syyskuuhun mennessä Filippos oli kuitenkin vallannut kaikki Khalkidiken kaupungit. Olynthoksen valtaus jätettiin viimeiseksi. Pienimmät kaupungit antautuivat Filippokselle sen jälkeen, kun suuremmat kaupungit oli vallattu piirityksen jälkeen. Olynthos vallattiin parin kuukauden piirityksen jälkeen. Demostheneeltä on säilynyt kolme niin sanottua olynthoslaista puhetta, joissa hän yritti saada ateenalaisia lähettämään apua olynthoslaisille. Näin ei kuitenkaan käynyt. Olynthoslaisten kohtalo oli julma: kaupungin väestö vietiin orjiksi Makedoniaan ja itse kaupunki tuhottiin. Myös muut kaupungit, jotka eivät olleet antautuneet Filippokselle, tuhottiin. Filippos asutti Khalkidiken alueelle makedonialaisia.
Rauha Ateenan kanssa ja Pyhän sodan loppu
Vuonna 347 eaa. ateenalaiset ja Filippos olivat jo valmiita rauhaan. Niin sanottu Filokrateen rauha solmittiin vuonna 346 eaa. Filippoksen vaatimuksesta rauhansopimus sisälsi myös liiton Ateenan ja Makedonian välillä. Osapuolet saivat myös pitää alueet, joita ne hallitsivat rauhansopimuksen kirjoitushetkellä. Vain Fokista ja Halosta kohtaan Filippos vaati saada toimia parhaaksi näkemällään tavalla. Ateenalaiset luopuivat vaatimuksistaan myös Amfipolista kohtaan. Filippos marssikin vuonna 346 eaa. Thermopylain läpi Fokikseen. Sotaväsymystä potevat fokislaiset antautuivat Filippokselle, joka sai näin kunnian päättää jo kymmenen vuotta jatkuneen pyhän sodan. Heti alkuun Filippos luovutti boiotialaisille fokislaisten valtaamat kaupungit. Filippos päätti myös, että Delfoin pyhäkköä suojeleva amfiktyoniliitto sai päättää fokislaisten kohtalosta. Yleensä temppelien ryöstöstä oli tuomittu kuolemanrangaistuksia, eivätkä fokislaiset voineet odottaa liitolta kovin hellää kohtelua. Myös ateenalaiset ja spartalaiset olivat fokislaisten liittolaisina vaarassa joutua liiton julistaman pyhän sodan kohteeksi. Amfiktyoniliitto päätti, että Filippos saisi Fokikselle aikaisemmin kuuluneet kaksi ääntä liiton kokouksissa. Filippos pystyi Thessalian arkonttina vaikuttamaan myös thessalialaisten ääniin. Liitto päätti lopulta, että Fokiksen kaupungit hajotettaisiin ja asukkaat asutettaisiin pieniin kyliin. Fokislaisten piti myös maksaa takaisin varastamansa aarteet.
Kreikan kaupunkivaltiot lyödään
Vuonna 337 eaa. Filippos esitti Persiaa vastaan sotaretkeä, jonka yhtenä tavoitteena oli vapauttaa kreikkalaiset kaupungit Vähän-Aasian rannikolla. Hän lähetti joukkoja Vähään-Aasiaan Parmenionin ja Attaloksen johdolla keväällä 336 eaa.
Filippoksen kuolema
Vuonna 337 eaa. Filippos löysi itselleen uuden vaimon, makedonialaisen Kleopatran, joka oli makedonialaisen Attaloksen veljentytär. Erään tulkinnan mukaan Filippos meni naimisiin Kleopatran kanssa, koska vaikutusvaltaiset makedonialaiset, kuten Attalos ja hänen appensa Parmenion, vaativat sitä. Toisaalta Attaloksesta ei tiedetä mitään ennen vuotta 337 eaa., ja ilmeisesti hänen arvovaltansa kasvoi vasta sen jälkeen, kun Filippos meni naimisiin Kleopatran kanssa.
Kleopatra syrjäytti Olympiaan Filippoksen suosikkivaimona. Kleopatran ja Filippoksen häiden yhteydessä Attalos sanoi toivovansa Filippokselle vihdoinkin laillista perillistä. Tämä oli tietysti loukkaus Filippoksen perillistä Aleksanteria (myöhemmin Aleksanteri Suuri eli Aleksanteri III) ja Olympiasta kohtaan. Häät muuttuivat tappeluksi, ja lopulta Filippos uhkasi tappaa Aleksanterin. Olympias pakeni Molossiaan ja Aleksanteri lähti jonnekin Illyriaan. Vaarana oli, että Aleksanteri julistautuisi kilpailevaksi kuninkaaksi. Lopulta kiista ratkesi ja Aleksanteri palasi Pellaan. Filippos sai solmituksi avioliiton Molossian Aleksanterin ja oman tyttärensä Kleopatran (joka oli Molossian Aleksanterin sisarentytär) välille.
Filippoksen murhan tausta on monimutkainen. Kerrotaan, että Attalos oli erään nuoren Pausaniaan ystävä. Tämä Pausanias oli kertonut Attalokselle erään Pausanias Orestislaisen pilkanneen häntä. Attaloksen ystävä suunnitteli kuolevansa urhoollisesti tämän takia. Näin kävikin vuonna 336 eaa. Illyriassa käydyssä taistelussa. Attalos kosti ystävänsä kuoleman juottamalla toisen Pausaniaan humalaan ja antamalla palvelijoidensa raiskata hänet. Justinuksen mukaan Attalos olisi itse raiskannut Pausaniaan. Vuoden 336 eaa. keväällä Attalos nimitettiinkin johtamaan Parmenionin kanssa Vähään-Aasiaan lähetettävää armeijaa. Filippos oli haluton tuomitsemaan Attalosta, ja siksi Pausanias suuntasi kostonsa kuningasta kohti.
Filippoksen armeija
thumb|right|300px|Makedonialainen falangi. Ennen Filipposta Makedonian armeija oli huonosti aseistettu ja heikkolaatuinen. Perdikkaan kärsimän tappion jälkeen se oli myös määrällisesti pieni. Toisin kuin kaupunkivaltioilla, Makedonian jalkaväellä ei ollut sotilaallista perinnettä, vaan se koostui lähinnä peltotyökaluilla aseistetuista talonpojista. Filippos uudisti hallituskautensa aikana armeijaa niin, että siitä tuli koko kreikkalaisen maailman paras.
Makedonian armeijan ylpeys oli sen raskas ratsuväki, joka koostui Makedonian maanomistajista. Heitä pidettiin kuninkaan tovereina (hetairoi). Ratsuväki oli järjestetty eskadrooniin (ilai). Filippoksen uran alussa ratsuväen vahvuus oli noin 600, mahdollisesti vain 200. Hänen kuollessaan heitä oli jo yli 3 000. Ratsuväki taisteli kiilamuodostelmassa.
Jalkaväkisotilaita kutsuttiin nimellä pezhetairoi. Sotilaat pantiin harjoittelemaan myös rauhan aikana. Jalkaväkisotilaat muodostivat falangin, ja heidän aseinaan olivat kuusimetriset sarisa-keihäät. Sarisaa on joskus väitetty Filippoksen keksinnöksi. Filippoksen tarkoitus oli saada aikaan sotajoukko, joka pysyisi lyömään Theban kuuluisan falangin. Edestäpäin falangi oli miltei voittamaton. Filippoksen kuollessa armeijassa oli noin 37 000 jalkaväkisotilasta.
Armeijaan kuului muitakin yksikköjä, etupäässä Makedonian hallitsemilta alueilta. Käytettiin esimerkiksi thessalialaista ratsuväkeä. Thessalia oli kuuluisa hevosistaan. Armeijaan kuului myös palkkasotilaita kreikkalaisista kaupunkivaltioista.
Kolmannen pyhän sodan aikana Filippos koki suurimman tappionsa, kun hän kohtasi vihollisen, jolla oli katapultteja. Tämän jälkeen Makedonian armeija varustettiin aikansa parhailla piirityskoneilla. Filippoksen pääinsinööri Polyeidos Thessalialainen kehitti uuden katapulttityypin (katapeitai Makedonikoi), jolla pystyttiin ampumaan kiviä ja raskaita nuolia aiempaa pitemmälle.
Filippoksen perhe
Filippoksella oli suuri määrä vaimoja, eikä kaikkien henkilöllisyydestä ole edes varmuutta. Tärkein vaimo oli kuitenkin Olympias, jonka kanssa Filippos sai yhden pojan, Aleksanteri Suuren. Olympias ei ollut makedonialainen vaan Epeiroksen kuninkaan Aleksanterin sisar. Filippos ja Olympias menivät naimisiin ainakin ennen vuotta 357 eaa. He saivat myös tyttären Kleopatran.
Olympiaan lisäksi Filippoksen vaimoja olivat:
Filippos henkilönä
thumb|250px|Filippoksen kultainen hauta-arkku ja kruunu [[Verginan museossa. ]] Ihmisenä Filipposta luonnehditaan hyvin kovaotteiseksi ja tavoiltaan karkeaksi, mutta samanaikaisesti hyvin älykkääksi, voimakasluonteiseksi ja kyvykkääksi hallitsijaksi. Hän oli hyvin rohkea, taisteli aina eturivissä joukkojensa mukana ja johti joukkojaan edestä. Hän osasi myös käsitellä ihmisiä ja toimia tarvittaessa diplomaattisesti. Hän oli taitava organisoija ja osasi soveltaa sotatekniikan ja taktiikan uutuuksia omaan armeijaansa ja luoda siitä aikansa mahtitekijän. Juuri hänen ansiotaan oli, että Makedonia nousi puolibarbaarisesta, takapajuisesta kuningaskunnasta aikansa paikalliseksi suurvallaksi.
Filippoksen nimiin on laitettu joitakin lentäviä lauseita:
Toinen hyvin kuuluisa sanonta, jota on pantu Filippoksen suuhun:
Antiikin lähteet
Antiikin historioitsijoista Theopompos Khioslainen kirjoitti 58 kirjaa käsittäneen Filippikan, joka käsitteli pääasiassa Filippoksen hallituskautta. Teos valmistui vuonna 324 eaa. Teos käsitteli myös paljon muita ajan tapahtumia, maantiedettä, kulttuuria ja uskontoa. Marcus Junianus Justinuksen yhteenveto Filippikasta, Historiarum Philippicarum libri XLIV on säilynyt nykypäivään. Filippikasta on säilynyt myös useita katkelmia. Toinen tärkeä lähde, joka kattaa Filippoksen hallituskauden, on Diodoros Sisilialaisen maailmanhistoria.
Filippoksen aikana vaikuttaneiden ateenalaisten reetoreiden Demostheneen ja hänen poliittisen vastustajansa Aiskhineen puheita on säilynyt nykypäivään, ja ne antavat joissakin tapauksissa lisätietoja tapahtumista, joita Justinus ja Diodoros eivät mainitse. Muita lähteitä ovat muun muassa Filokhoroksen Atthis, Polyainoksen Strategemata, Pausaniaan matkakuvaukset ja Plutarkhoksen elämäkerrat.
Codex Mendoza
Codex Mendoza on kolmiosainen asteekkien koodeksi, joka tehtiin 1540-luvun alkupuolella eli noin 20 vuotta Meksikon espanjalaisvalloituksen jälkeen. Koodeksi sisältää asteekkien historiaa, päivittäistä elämää ja maakuntien maksamien pakkoverojen luetteloita. Nimensä se on saanut Antonio de Mendozalta, joka oli koodeksin valmistumisaikaan Uuden-Espanjan varakuningas. Alkuperäisteosta säilytetään Oxfordin yliopiston Bodleian Libraryssa.
Historia
Codex Mendoza tehtiin espanjalaisvalloituksen jälkeen 1540-luvun alussa Espanjan kuningas Kaarle V:n käskystä. Koodeksi jouduttiin valmistamaan nopeasti, jotta se olisi ehtinyt laivoihin, jotka veivät aarteita Meksikosta Espanjaan. Matkalla Espanjaan ranskalaiset merirosvot hyökkäsivät koodeksia kuljettaneen espanjalaisaluksen kimppuun ja ryöstivät sen. Koodeksi säilyi kuitenkin vahingoittumattomana ja kulkeutui Ranskan hoviin. Se vaihtoi vielä tämän jälkeen omistajaa muutaman kerran, mutta päätyi sitten Bodleian Libraryyn.
Koodeksin osat
Ensimmäinen kappale alkaa vuodesta 1325, jolloin asteekit löysivät Tenochtitlánin kaupunkisaaren. Muut sivut kertovat yhdeksän eri asteekihallitsijan tekemistä valloituksista. Jokaisen hallitsijan valloituksista kertovassa luettelossa on kyseistä hallitsijaa esittävä piirros, hallitsijan nimi hieroglyfimerkeillä ja valloitettujen kaupunkien nimiä kuvaavia hieroglyfimerkkejä. Jokaisen valloitetun kaupungin hieroglyfimerkissä on kuvattu luhistuva temppeli, joka symboloi kaupungin kukistumista. Toinen osa kuvaa valloitettujen alueiden maksamia veroja, joita maksettiin esimerkiksi maissilla, pavuilla, höyhenkoristeisilla asuilla ja jadesta tehdyillä koruilla. Viimeinen osa kuvailee asteekkimiesten ja -naisten elämää. Kuvailtuna on esimerkiksi lapsuus, koulu, naimisiin meno ja papiksi vihkimiset. Kuvia on myös erilaisista ammateista kuten höyhenkoristelusta ja paheista kuten juoruilu ja varastaminen.
All the Stars
All the Stars on yhdysvaltalaisräppäri Kendrick Lamarin ja yhdysvaltalaislaulaja SZAn musiikkikappale. Se julkaistiin elokuvan Black Panther soundtrack-albumin johdantosinglenä 4. tammikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Lamar, SZA, Sounwave ja Al Shux, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen.
"All the Stars" voitti lukuisia palkintoja sekä sai lukuisia ehdokkuuksia. Näihin lukeutuvat muun muassa ehdokkuudet vuoden 2019 Golden Globe Awardsissa sekä vuoden 2019 Oscar-gaalassa kategoriassa "Paras alkuperäinen kappale". Kappaleen voittoihin lukeutuvat esimerkiksi voitto vuoden 2018 MTV Video Music Awardsissa kategoriassa "Parhaat visuaaliset efektit". "All the Stars" oli kaupallisesti kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Australiassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Malesiassa, Portugalissa, Singaporessa ja Uudessa-Seelannissa sekä kymmenen parhaan joukkoon Kanadassa, Norjassa, Ruotsissa, Slovakiassa, Tšekissä ja Yhdysvalloissa.
Oikosulkukoe
Laskuja
W on kuparin tehohäviö täydellä kuormalla.
V_1 on lähdejännite.
I_1 on nimellisvirta.
{Z_{01}} on ensiökäämin kokonaisimpedanssi.
{X_{01}} on ensiökäämin reaktanssi.
Viansieto
Muuntajan impedanssin ja häviöiden määrittämiseksi suoritettavassa oikosulkukokeessa käytetään suhteellisen pientä syöttötehoa, jolloin kelojen virrat ovat samansuuruiset kuin tavallisessa käytössä. Toisenlaisessa oikosulkukokeessa koetetaan muuntajan kelojen mekaanista kestävyyttä ja suurten energioiden sietoa tilanteessa, jossa muuntaja menee vian vuoksi oikosulkuun. Tällöin virrat voivat olla useita kertoja tavallista suurempia, ja niistä aiheutuvat voimat voivat tuhota keloja tai rikkoa sisäisiä kytkentöjä. Sähköverkon suuria muuntajia valmistavilla yrityksillä on suurtehoisia koelaboratorioita, mm. Powertech Labs Vancouverin lähellä Kanadassa, KEMA Arnhemissa, Alankomaissa ja CESI Italiassa. Niillä on laitteistot hyvin suurten tehojen käyttöön, mikä vastaa oikosulkuvikaa valtakunnallisessa sähköverkossa.
Annaberg-Buchholz
pienoiskuva|250px|Annaberg-Buchholzin sijainti Erzgebirgin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Saksin osavaltiossa.
Annaberg-Buchholz on kaupunki Erzgebirgin piirikunnassa Saksin osavaltiossa itäisessä Saksassa. Se on piirikuntansa hallintokeskus, historiallinen kaivoskaupunki ja nykyään teollisuuskaupunki. 1500-luvun alussa Annaberg oli 8 000 asukkaallaan yksi Saksan suurimpia kaupunkeja. Jako kahteen osaan on leimannut Annaberg-Buchholzin historiaa, ja näkyy edelleen kaupungin vaakunassa.
Maantiede
Annaberg-Buchholz sijaitsee Saksin lounaisosassa. Linnuntie-etäisyys Chemnitzistä on noin 30 kilometriä etelään, Leipzigista noin 95 kilometriä kaakkoon ja Dresdenistä noin 75 kilometriä lounaaseen. Annaberg-Buchholz on osa Saksan ja Tšekin rajaseudun Erzgebirge-vuoristoa. Kantakaupunki Annaberg sijaitsee 831 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoavan Pöhlbergin juurella.
Annaberg ja Buchholz liitettiin toisiinsa 1949. Kleinrückerswalde kaupungin eteläosassa oli liitetty Annabergiin jo 1912. Cunersdorf, Frohnau ja Geyersdorf liitettiin Annaberg-Buchholziin 1990-luvulla.
Myös nikkelikukkana tunnettu kivennäinen annabergiitti sai nimensä Annabergin mukaan.
Historia
pienoiskuva|200px|vasen|St. Annenkirche Erzgebirgen metsiin asettui 1100- ja 1200-luvuilla frankkilaisia talonpoikia. Nykyisistä osa-alueista Frohnau, Geyersdorf ja Kleinrückerswalde on ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1397. Pienimuotoista kaivostoimintaa alettiin harjoittaa 1470-luvulla ja 1491 löydetty rikas hopeamalmiesiintymä veti runsaasti väkeä puoleensa. Ilmiötä kutsutaan termillä Berggeschrey, joka vastaa suunnilleen kultaryntäystä. Kaupunki perustettiin Yrjö Parrakkaan käskystä 21. syyskuuta 1496. Viralliset kaupunkioikeudet "Newe Stat am Schrekenbergk" sai 28. lokakuuta 1497. Paikkakunta kasvoi 1500-luvun alkupuoliskolla Saksin suurimmaksi kaupungiksi Freibergin jälkeen.
Buchholzissa suoritettiin uskonpuhdistus jo varhain, mutta Annaberg pysyi katolisena Yrjö Parrakkaan kuolemaan saakka. 1600-luvulla kaivostoiminta hiipui ja kaupunki kärsi myös kolmikymmenvuotisesta sodasta. 1700-luvulla Annaberg ja Buchholz olivat pieniä käsityöläiskaupunkeja. 1800-luvulla ne kokivat teollisen vallankumouksen, ja erityisen tärkeäksi nousi tekstiiliteollisuus. Kaupungit tulivat tunnetuiksi posamenteistaan myös ulkomailla: aikakauden tekstiilimuoti suosi Annabergin ja Buchholzin koristeellisia tuotteita. Rautatieverkkoon kaupungit liitettiin 1866.
Toisen maailmansodan aikana Annaberg säästyi pommituksilta, mutta Buchholz koki massiivisen ilmaiskun helmikuussa 1945. Pommit tuhosivat muun muassa Katariinankirkon. Sijainti Pöhlbergin kupeessa kenties suojasi Annabergiä. Sodan jälkeen Annaberg ja Buchholz jäivät Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Kaupunkien yhdistämisestä käyntiin kovaa vääntöä ennen kuin se toteutui 1949.
Nykyisen Annaberg-Buchholzin alueella asui vuonna 1939 noin 33 000 ihmistä. Uraanilöydöt vauhdittivat kaupungin kasvua vielä 1950-luvulla, jolloin väkiluku oli enimmillään 40 000.
Talous ja liikenne
Annaberg-Buchholzin suuria työnantajia ovat muun muassa sairaala Erzgebirgsklinikum Annaberg ja pankki Erzgebirgssparkasse. Kaupungissa on paperiteollisuutta, elintarviketeollisuutta ja autoteollisuuden alihankkijoita. Posamenttien tuotantoa jatkaa Ruther & Einenkel.
Annaberg-Buchholzin päärautatieasema on Annaberg-Buchholz unt Bf. Kaupungissa on myös rautatieasema Annaberg-Buchholz Süd ja liikennepaikka Annaberg-Buchholz Mitte. Asemilla pysähtyvät paikallisjunat. Läntistä Saksia halkova Bundesstraße 95 ja Berliinistä Aueen vievä Bundesstraße 101 risteävät Annaberg-Buchholzissa.
Artur Lõoke ja Herman Treial
Artur Lõoke ja kapteeni Herman Konstantininpoika Treial  olivat kaksi neuvostovirolaista loikkaria jotka ylittivät Suomen ja Neuvostoliiton rajan Ilomantsissa 28. heinäkuuta 1949 ja pyysivät Suomesta poliittista turvapaikkaa. Lõoke palautettiin Neuvostoliittoon ja tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Treial kuoli Helsingissä lääninvankilan vankisairaalassa rajalla sattuneen ammuskelun seurauksena saamiinsa vammoihin, keuhkokuumeeseen ("molemminpuolinen keuhkopussin tulehdus, johon liittyi tuberkuloottisia oireita") ja suolistosairauteen. Tapaus sai maailmanlaajuista huomiota ja aiheutti vaikeuksia Suomen hallitukselle.
Herman Konstantininpoika Treial
Treial oli toiminut ennen kadettikouluun menoaan kansakoulunopettajana.
Treial on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle kortteliin 26. Siunaus pidettiin Hietaniemen hautausmaan krematorion kappelissa.
Treialin vapauttamisyritys
Sirppa-Leena Eloranta sai vapauttamisyrityksestä - tuomionsa lisäksi - vuosikymmeniä myöhemmin kunniamerkin kiitokseksi Viron kansalta. Kunniamerkin luovutti hänelle Viron silloinen Presidentti Lennart Meri Viron itsenäisyyspäivän vastaanotollaan. Myös toinen vapauttamisyritykseen osallistunut hoitaja sai samalla kertaa kunniamerkin.
Veikko Itkonen ohjasi Treialin pakoyrityksestä Tuuli Reijosen tapahtumista kirjoittaman romaanin Kenen on syy? pohjalta vuonna 1962 dramatisoidun elokuvan Vaarallista vapautta.
Sininokkaprioni
pienoiskuva|Pachyptila salvini Sininokkaprioni (Pachyptila salvini) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva ulappalintu. Sen elinympäristö käsittää eteläisellä Intian valtamerellä sijaitsevat Amsterdamsaaren ja Île Saint-Paulin, joilla pesii alalaji macgillivray, sekä Prinssi Edwardin saaret ja Crozetsaaret, joilla nimialalaji salvini pesii. Sen populaation koko on noin 12 miljoonaa yksilöä. Gregory Mathews kuvaili lajin holotyypin Marionsaarelta 1912.
Jim Hines
James Ray ”Jim” Hines (10. syyskuuta 1946 Dumas, Arkansas – 3. kesäkuuta 2023 ) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja. Hines oli ensimmäisenä 10 sekunnin alittaja 100 metrin juoksussa. Hän piti 15 vuotta hallussaan 100 metrin juoksun maailmanennätystä rikottuaan Armin Haryn ennätyksen.
Ura
Hines syntyi Arkansasin Dumasissa, mutta varttui Kalifornian Oaklandissa, jossa hän valmistui McClymonds High Schoolista vuonna 1964. Nuorempana hän pelasi baseballia kunnes hänen juoksijan lahjat huomattiin, ja hänestä tuli pikajuoksija. Vuonna 1968 Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa Sacramentossa Hinesistä tuli ensimmäinen mies, joka virallisesti rikkoi 10 sekunnin rajan 100 metrin juoksussa. Hän juoksi kilpailun välierässä käsiajanotolla ajan 9,9, vaikka epävirallisella sähköisellä ajanotolla ajaksi saatiinkin 10,03. Samassa juoksussa Hinesin perässä tulleelle Ronnie Ray Smithille (sähköaika 10,13) ja myöhemmässä välierässä juosseelle Charles Greenelle (sähköaika 10,09) mitattiin käsiajanotolla myös aika 9,9. Finaalin voitti Greene, Hinesin jäädessä toiseksi. Edellisenä vuonna miesten järjestys oli ollut toisin päin 100 jaardin kisassa.
Joitain kuukausia myöhemmin Méxicon olympialaisissa Hines voitti 100 metrin olympiakultaa. Viralliseksi ajaksi sähköisellä ajanotolla saatiin 9,95. Se oli uusi maailmanennätys ja ensimmäinen 10 sekunnin alitus sähköisellä ajanotolla. Hines oli mukana myös toisessa maailmanennätyksessä, kun Yhdysvaltojen 4 x 100 metrin joukkue voitti olympiakultaa ennätysajalla.
Olympialaisten jälkeen Hines tavoitteli uraa amerikkalaisen jalkapallon pelaajana Miami Dolphins -joukkueessa, mutta ei menestynyt siinä.
Hinesin 100 metrin maailmanennätys säilyi poikkeuksellisen pitkään. Vasta vuonna 1983 Calvin Smith rikkoi sen ajalla 9,93.
Kiehkurakielo
Kiehkurakielo (Polygonatum verticillatum) on parsakasvien (aiemmin ruskuskasvien) heimoon ja torvikielojen sukuun kuuluva kasvilaji. Kiehkurakielo on kooltaan suurehko ja se kasvaa lehdoissa. Lehdet ovat kapeita, suippoja, silposuonisia ja ne ovat asettuneet säteittäisesti. Kukat ovat vihertävänvalkoisia ja ne ovat kiinni lehtihangoissa yleensä pareittain. Kiehkurakielon hedelmä on punainen, myrkyllinen marja. Suomessa kiehkurakieloa kasvaa vain koristekasvina.
Jennifer Fowler
Jennifer Fowler (s. 1939 Bunbury, Länsi-Australia) on australialaissyntyinen, vuodesta 1969 Lontoossa asunut säveltäjä. Hän voitti useita sävellyspalkintoja jo opiskeluvuosinaan Länsi-Australian yliopistossa. Vuonna 1968 hän pääsi Utrechtin yliopiston elektronisen musiikin studiolle Alankomaiden hallituksen stipendillä.
Fowlerin tuotantoon kuuluu orkesteri-, kamari- ja vokaalimusiikkia sekä teoksia soolosoittimille. Hän on säveltänyt paitsi ammattilaisille, myös amatööreille ja lapsille. Hänellä ovat olleet erityisinä kiinnostuksinaan musiikin säveltäminen tiettyjä esittäjiä varten, epätavalliset soittimet ja vanhojen soitinten käyttö uusin tavoin. Hänen tuotantoaan on esitetty muun muassa ISCM:n World Music Days -tapahtumassa ja Alankomaiden Gaudeamus-musiikkiviikolla. Hänelle ovat esittäneet tilauksia henkilöt, yhtyeet sekä monet organisaatiot, kuten BBC, Perthin festivaali ja Länsi-Australian yliopisto.
Fowler sai vuonna 1970 Berliinin taideakatemian palkinnon, jakoi Radcliffe-palkinnon Isossa-Britanniassa ja oli ensipalkinnon voittaja GEDOK:n kansainvälisessä naissäveltäjien kilpailussa (1975). Hän on saanut useita palkintoja vielä 2000-luvulla; näitä ovat olleet Miriam Gideon -palkinto (2003), Christopher Bodman -muistokilpailun palkinto (2006), kansainvälinen Sylvia Glickman -muistopalkinto (2009) ja kansainvälisen Marin Goleminov -sävellyskilpailun voitto Bulgariassa (2009).
Kemian työsuojeluneuvottelukunta
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU) toimii sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä. KETSU on ministeriön apuna kemialliseen ja biologiseen työsuojeluun liittyvissä asioissa. Neuvottelukunnan tehtävistä on tarkemmin säädetty valtioneuvoston päätöksessä kemian työsuojeluneuvottelukunnasta (273/ 1997). Valtioneuvoston päätöksen mukaan neuvottelukunnan tehtävänä on:
KETSU jakautuu viiteen jaostoon: työjaosto, asbestijaosto, HTP-jaosto, ATEX-jaosto sekä riskijaosto.
Luettelo Suomen liputuspäivistä
pienoiskuva|Suomen lippu
Tämä on luettelo Suomen liputuspäivistä. Suomessa liputuspäivät jaetaan virallisiin ja vakiintuneisiin päiviin. Suomen lipulla, Ahvenanmaan lipulla ja Saamen lipulla on omat viralliset liputuspäivänsä.
Viralliset liputuspäivät
Viralliset liputuspäivät luetellaan liputuksesta annetussa asetuksessa. Näinä päivinä valtion virastot ja laitokset on lailla velvoitettu liputtamaan. Virallisia liputuspäiviä ovat seitsemän kalenterijuhlapäivää sekä vaalipäivä ja tasavallan presidentin toimeenastumispäivä.
Viralliset liputuspäivät ovat:
Vakiintuneet liputuspäivät
Vakiintuneet liputuspäivät ovat päiviä, joista ei säädetä laissa tai asetuksessa, mutta joina liputtamista suositellaan. Helsingin yliopisto ylläpitää listaa vakiintuneista liputuspäivistä ja julkaisee sen vuosittain Valtiokalenterissa. Sisäasiainministeriön ohjeistuksessa "hyvään liputuskulttuuriin kuuluu liputtaa vakiintuneina liputuspäivinä Suomen lipulla samaan tapaan kuin virallisinakin liputuspäivinä". Vakiintuneita liputuspäiviä on 13 ja ne ovat kaikki kalenterijuhlapäiviä. Sekä viralliset että vakiintuneet liputuspäivät merkitään yleensä almanakkoihin pienellä Suomen lipun kuvalla.
Vakiintuneita liputuspäiviä ovat:
Lisäksi vuodesta 2023 alkaen:
Muut liputuspäivät
Jokaisella on oikeus liputtaa Suomen lipulla silloin, kun katsoo sen aiheelliseksi.
Virallisten valtiovierailujen vuoksi voidaan suosittaa vierailupaikkakunnalla yleistä liputusta. Myös muiden merkittävien tapahtumien vuoksi voidaan suosittaa yleistä liputusta; esimerkiksi 13. maaliskuuta 2010 liputettiin yleisesti talvisodan päättymisen 70-vuotismuistopäivän vuoksi ja 1. lokakuuta 2016 ensimmäisen naisministerin Miina Sillanpään kunniaksi.
Vuodesta 1998 sisäministeriö on suosittanut yleistä liputusta 9. toukokuuta Eurooppa-päivän kunniaksi.
Uudenvuodenpäivänä liputettiin ensi kertaa vuonna 2000 Suomalaisuuden liiton ja Helsingin yliopiston aloitteesta. Ruotsissa ja Virossa uudenvuodenpäivä on liputuspäivä.
Liputuspäivät Ahvenanmaan lipulla
thumb|150px|Ahvenanmaan lippu
Ahvenanmaalla on kolme virallista liputuspäivää, jotka määrätään Ahvenanmaan lipusta annetussa maakuntalaissa:
Liputuspäivät Saamen lipulla
thumb|150px|Saamen lippu
Saamelaisilla on yksitoista omaa virallista liputuspäivää Suomessa, jolloin liputetaan Saamen lipulla: