cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teuvo Kohonen
Teuvo Kalevi Kohonen (11. heinäkuuta 1934 Lauritsala – 13. joulukuuta 2021 Espoo) oli suomalainen akateemikko, tutkija ja Suomen Akatemian professori. Kohonen oli maailman tunnetuimpia neuroverkkojen tutkijoita, ja hänet tunnettiin laajalti myös hahmontunnistusta sekä koneoppimista koskevista julkaisuistaan. Hänen kehittelemiään itseorganisoituvia karttoja kutsutaan myös usein Kohosen kartoiksi.
Ura
Kohonen johti 1960-luvulla Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan osastolla ensimmäisen Suomessa suunnitellun tietokoneen, Reflacin (Reflex Aritmetics Computer) rakentamista. Kone oli osa laajempaa tutkimusohjelmaa, jossa selvitettiin teollisuusprosessin suoran tietokonesäädön ongelmia. Reflacissa oli kaikkiaan noin 1 200 transistoria. Sen ohjelmointiin käytettiin dipl.ins. Egon Cronhjortin kehittämää kieltä. Reflac sijaitsee nykyään Tekniikan museon tietokonetekniikan osastolla.
Kohonen valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1957, tekniikan lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1962. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun fysiikan vanhempana assistenttina 1957–1959, apulaisprofessorina 1963–1965 ja teknisen fysiikan professorina 1965–1993. Suomen Akatemian tutkijaprofessorina/akatemiaprofessorina hän toimi 1975–1978 ja 1980–1999. Akateemikoksi hänet nimettiin vuonna 2000.
Benjamin Guggenheim
right|150px|Benjamin Guggenheim Benjamin Guggenheim (26. lokakuuta 1865 – 15. huhtikuuta 1912) oli yhdysvaltalainen kaivosmagnaatti, ja hän oli yksi aikansa rikkaimpia ihmisiä. Loppuelämänsä aikana hän asui vakituisesti Pariisiissa Ranskassa. Guggenheim matkusti rakastajattarensa Madame Leontine Pauline Aubertin kanssa Titanicin ensimmäisessä luokassa ja menehtyi laivan haaksirikossa.
Elämäkerta
Kun Meyer Guggenheim kuoli vuonna 1905, sai Benjamin perintönä suuren rahasumman. Muutamien huonojen sijoitusten jälkeen hänen omaisuutensa väheni, ja hän etääntyi vaimostaan joutuessaan liiketoimien vuoksi viettämään runsaasti aikaa poissa pariskunnan New Yorkissa sijaitsevasta kodista. Hänellä oli asunto Pariisissa Ranskassa, josta hän oli palaamassa Yhdysvaltoihin RMS Titanicilla yhdessä rakastajattarensa, ranskalaisen laulajan Madame Léontine Pauline Aubertin (1887–1964), kanssa. Guggenheimin hytti oli B82.
Kun loistoristeilijä törmäsi jäävuoreen ja alkoi upota, Guggenheimin korviin kantautui uutinen, että pelastusveneissä oli paikkoja vain puolelle laivallaolijoista. Hyttipalvelija Henry Samuel Etches onnistui pukemaan pelastusliivin herra Guggenheimin ylle välittämättä tämän protestoinnista, sovitti pelastusliivin päälle vielä paksun villapaidan ja lähetti sitten Guggenheimin ylös venekannelle.
Guggenheim tiesi kuolevansa, sillä veneisiin päästettiin vain naiset ja lapset. Varmistettuaan, että Madame Aubert ja tämän palvelijatar neiti Emma Sägesser olivat turvassa pelastusveneessä, Guggenheim ja hänen miespalvelijansa Victor Giglio palauttivat pelastusliivit stuertille, palasivat hyttiinsä ja vaihtoivat ylleen parhaat vaatteensa.
Parhaimpiinsa pukeutuneena, noin kello kaksi aamuyöllä 15. huhtikuuta 1912, Guggenheim ja hänen palvelijansa nähtiin istumassa kansituoleilla nautiskellen brandyä ja poltellen sikareja Titanicin upotessa yhä kiihtyvällä vauhdilla. Benjamin Guggenheim oli yksi Titanicin haaksirikon yli 1 500 kuolonuhrista. Hänen ruumistaan ei ole löydetty.
Silmäskinkki
Silmäskinkki (Chalcides ocellatus) on 25–30 senttimetrin mittainen skinkkien heimoon kuuluva liskolaji, jota esiintyy Kreikassa, Italian eteläosissa, Maltalla, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Sitä on vaikeaa erottaa muista Chalcides-suvun lajeista. Sen ruumis on pitkä ja lieriömäinen, mikä helpottaa hiekkaan kaivautumista. Lyhyissä jaloissa on viisi varvasta. Ruskeaa keskivartaloa peittävät pehmeät ja kiiltävät suomut. Silmäskinkki ui hiekassa liikkumalla aaltomaisesti. Muut samalla metodilla etenevät lajit ovat käärmemäisempiä ja omaavat vain kolmivarpaiset jalat tai ovat kokonaan raajattomia. Silmäskinkillä on silmäluomet, mikä on kaivautujaliskolle epätyypillistä. Laji synnyttää 3–10 poikasta.
Perlman
Perlman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
RoboCop (hahmo)
RoboCop on kuvitteellinen kyborgipoliisi, jonka loi alun perin Edward Neumeier ja myöhemmin kehitti hahmoa yhdessä Michael Minerin kanssa. Ensimmäistä elokuvaa varten RoboCopin loi ja suunnitteli yhdysvaltalainen maskeeraaja ja erikoistehosteiden taiteilija Rob Bottin. RoboCop esiintyi RoboCop -elokuvissa ja myöhemmin myös televisiosarjoissa, sarjakuvissa ja videopeleissä. Hahmo oli alun perin ihmispoliisi nimeltä Alex Murphy, jonka rikollisryhmä murhaa erään tehtävän aikana. Tapauksen jälkeen Omni Consumer Products (OCP) muutti Murphyn kyborgipoliisiksi.
RoboCopin synty
Poliisi Alex J. Murphy toimi vanhan Detroitin poliisivoimissa, jonka rahoituksen ja hallituksen otti haltuunsa yksityinen yhtiö Omni Consumer Products (OCP). Murphy oli harras irlantilaiskatolilainen rakastettu perheellinen isä, joka asui yhdessä vaimonsa Ellenin ja Jimmyn kanssa. Hän halusi olla hyvä roolimalli pojalleen ja harjoitteli usein aseensa pyörittämistä sormella, kuten poikansa Jimmyn suosikki televisiosankari T. J. Lazerilla oli tapana tehdä. Murphy oli poliisiakatemiassa luokkansa parhaimpia oppilaita ja oli luonteeltaan erittäin omistautunut velvollisuuksilleen sekä lojaali ystävilleen.
Saatuaan siirron Detroitin Metro West -piiriin Murphy sai uudeksi parikseen kokeneen poliisin Anne Lewisin, jonka kanssa Murphy lähti saman tien partioon. Pian he saavat kahvitauolla ollessaan kutsun takaa-ajoon, kun rikollispomo Clarence Boddicker joukkoineen on tehnyt ryöstön ja pakenee pakettiautolla. Takaa-ajon yhteydessä käydään pienimuotoinen tulitaistelu rikollisjoukkion ja poliisien välillä, jossa yksi rikollisista menettää henkensä. Takaa-ajon päätyttyä ja rikollisten hetkeksi kannoiltaan karistamat poliisit kuitenkin löytävät syrjäisen terästehtaan, joka toimii rikollisten piilopaikkana. Poliisit hajaantuvat ja Murphy löytää kaksi rikosjengiläistä katsomasta televisiota. Murphy joutuu ampumaan itsepuolustukseksi toisen rikollisen ja yrittäessään pidättää toista joutuu muun jengin saartamaksi. Clarence Boddicker tekee selväksi, että "hänellä on ongelma; poliisit eivät pidä hänestä, joten hänkään ei pidä poliiseista" ja ampuu haulikolla Murphyltä oikean käden poikki, jonka jälkeen muu ryhmä ampuu Murphyä useita kertoja irroittaen myös hänen oikean käsivartensa olkapäästä, kunnes ammukset loppuvat. Boddicker ampuu viimeisen laukauksen pistoolilla Murphyn päähän todeten: "Ok, huvit on ohi" ja rikollisjengi poistuu paikalta. Lewis näkee tapahtumat, muttei kykene tekemään asialle mitään ja Murphy siirretään lääkintähelikopterilla sairaalaan, jossa hän elvytysyrityksistä huolimatta menehtyy vammoihinsa. OCP:n häikäilemätön Robert Mortonin johtama työryhmä päättää kuitenkin käyttää Murphyn ruumiinosia mm. aivoja ja kasvoja rakentaessaan RoboCop-projektin prototyyppiä.
RoboCop-ohjelma
Rikollisuuden kasvaessa liian suureksi ja haastavaksi Detroitin poliisivoimille, OCP päättää täydentää kaupungin poliisivoimia ja alkaa kehittää Bob Mortonin esittämää projektia: RoboCop-ohjelmaa. Morton ja hänen ryhmänsä ovat saneeranneet poliisivoimia ja ovat asettaneet pääehdokkaiksi sellaisia poliiseja, joilla on paljon kokemusta ja velvollisuudentuntoa - erityisesti ne, joiden luonne todennäköisesti koituisi kohtaloksi. Kuoleman tapahtuessa he käyttävät kyseisen kuolleen poliisin ruumiinosia kyborgin rakentamiseen. Kyborgi saisi myös nopeammat refleksit, tietokonemuistin, johon on myös ohjelmoitu suuri määrä poliisien kokemusta erityisesti kadulla tapahtuneista rikoksista. Aikanaan RoboCop alkaa muistaa olleensa Alex J. Murphy.
Ensisijaiset toimintaohjeet
right|thumb|300px|Ensisijaiset toimintaohjeet. RoboCop on ohjelmoitu noudattamaan neljää ensisijaista toimintaohjetta.
Neljäs toimintaohje oli ohjelmoitu salaiseksi, kunnes se tulisi ajankohtaiseksi. Se hahmonsi hänet fyysisesti kyvyttömäksi pidättää virka-asemaltaan korkeampaa OCP:n työntekijää. Ensimmäisessä elokuvassa neljäs toimintaohje oli OCP:n apulaisjohtaja Dick Jonesin oma lisäys RoboCopin ohjelmointiin. Kolmannessa elokuvassa neljäs toimintaohje oli merkitty seuraavasti: "Älä koskaan vastusta OCP:n virkailijaa". Pari kertaa RoboCopin toimintaohjeet on pyyhitty kokonaan pois.
Aseet
RoboCop on käyttänyt elokuvien ja televisiosarjojen aikana hetkellisesti muutamia aseita, mutta hahmon päävarustukseen kuuluu käsiase nimeltä Auto-9. Aseessa käytettiin 9 mm:n ammusta ja yhteen lippaaseen mahtui 50 patruunaa. Sillä kykeni myös ampumaan 60 laukausta minuutissa ja yhden liipaisimen vedon aikana se ampui kolme laukausta kerralla.
Olennaisesti Auto-9 oli muokattu Beretta m93R käsiaseesta. Erityisesti se oli muokattu tyhjiä kohtia varten, sekä piippua oli pidennetty lisäosalla. Myös kahvaa oli suurennettu, jotta se sopisi paremmin RoboCopin käteen.
Muuta
RoboCop esiintyi livenä WCW:n Capital Combat -nimisessä showpainitapahtumassa 19. toukokuuta 1990, osana RoboCop 2 -elokuvan promootiota. Hän marssi pelastamaan Stingin, jonka Four Horsemen -ryhmä oli teljennyt häkkiin.
Helge Rontu
Helge Alf Valter Rontu (8. huhtikuuta 1924 Ruokolahti – 28. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen juristi ja oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos. Hän oli myös Yleisradion radio-ohjelma Viisasten kerhon jäsen numero yksi vuosina 1968–1975.
Rontu kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta vuonna 1942, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1951 ja sai varatuomarin arvon 1956. Hän oli sodan jälkeen tutkijana asekätkentää tutkineessa sisäministeriön tutkintaelimessä ja toimi 1946–1948 valtiollisen poliisin tutkimustoimiston päällikkönä. Valmistuttuaan hän työskenteli 1954 Pielaveden tuomiokunnan notaarina ja 1955–1956 Kiuruveden osuuskassan lakimiehenä. Hänet nimitettiin 1957 Helsingin hovioikeuden viskaaliksi, mutta joutui pian eroamaan poliittisen taustansa vuoksi ja siirtyi samana vuonna Helsingin raastuvanoikeuteen, jossa hän toimi rikosnotaarina ja myöhemmin oikeusneuvosmiehenä. Rontu oli ensimmäinen tuomarina toiminut SKDL:ään kuulunut juristi. Suomen Kommunistisen Puolueen jaossa Rontu edusti oppositiota. Oikeusministerinä 1970–1971 toiminut Erkki Tuominen nimitti hänet lainsäädäntöneuvokseksi oikeusministeriön lainvalmistelukuntaan. Rontu toimi tässä virassa vuoteen 1975 ja sen jälkeen vielä lyhyesti Pielaveden kihlakunnantuomarina.
Rontu oli 1970- ja 1980-luvuilla yksi Suomen Demokraattiset Lakimiehet ry:n (Demla) tärkeimmistä aktiiveista ja taustavaikuttajista. Hän oli järjestön puheenjohtajana vuoden 1974 ajan, mutta hoiti sen raha-asioita vielä pitkään sen jälkeenkin. Demlan puheenjohtajana 1980-luvun alussa toimineen Hannu Takalan mukaan Rontu rahoitti järjestöä ilmeisesti joko omista varoistaan tai mahdollisesti Neuvostoliitosta saamallaan rahalla. Rontu oli 1970-luvulla Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton (IADL) asettaman kansainvälisen Indokiinan sotarikoskomission jäsenenä.
Rontua kiinnosti virkakielen selkeys, josta hän kirjoitti useita kirjoja.
Lähi-idän epipaleoliittinen kausi
Lähi-idän epipaleoliittinen kausi oli noin 21500–9500 kalenterivuotta eaa. Tällöin villiviljan keräily ja pienen riistan, muun muassa lampaiden ja gasellin metsästys tulivat yhä merkittävämmäksi Lähi-idän Levantin alueella. Kauden lopussa saatettiin viljellä maata. Kausi alkoi Kebaran kulttuurilla, ja päättyi maanviljelyn synnyttäneeseen tai sitä välittömästi edeltäneeseen Natufin kulttuuriin.
Nike-Hercules
thumb|Kuvassa USA:n armeijan Nike-Hercules-ilmatorjuntaohjuksia. Nike-Hercules (MIM-14) oli Yhdysvaltain käyttämä ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sen edeltäjä oli maailman ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjus Nike-Ajax. Nike-Hercules-ohjusjärjestelmä asetettiin palveluskäyttöön eli operatiiviseen valmiuteen kesäkuussa 1958.
Nike-Hercules oli suhteellisen ulottuva, joten sitä voi kutsua alueilmatorjuntaohjusjärjestelmäksi. Sen kehitystyö alkoi joulukuussa 1952, ja töitä johti Bell Labs. Alustavat suunnitelmat, lähinnä ydinlatauksen käytön suhteen, esitettiin jo maaliskuussa samana vuonna. Nike-Herculesta käytettiin hyvin pitkälle niin kutsuttua kylmää sotaa. Asetyyppiä käytettiin ainakin Neuvostoliiton hajoamiseen asti Yhdysvaltain kotirintaman ilmapuolustuksessa. Ohjustyypin torjuntavoima laskettiin olevan jopa kuusinkertainen edeltäjäänsä nähden.
Alun perin torjuntajärjestelmän alkutavoite oli saada it-ohjustorjunnan piiriin: enintään 1 600 km/h lentävä, 19 200 m:n korkeudessa ja etäisyyden rajalta 45 km lentävä lentokone. Nämä tavoitteet kyettiin saavuttamaan jo varhaisessa kehitysvaiheessa. Uusia yhteistyökumppaneita tuli mukaan, kuten Thiokol Teksasista. Vuonna 1960 Nike-Herculeksella onnistuttiin torjumaan lentävä Corporal-ohjus (maasta-maahan -tyyppinen).
Nike-Herculeksella on joitain itäisiä verrokeita, lähinnä samana ajankohtana kehitelty ja käyttöönotettu neuvostoliittolais-valmisteinen S-75/SA-75. Siinä ei ollut taistelulatauksessa ydinräjähdettä.
Ohjusjärjestelmään taistelulataukseksi kehiteltiin ydinkärkiä, niin ilmatorjunnan ohjusaseistus kuin kyseessä olikin. Ase olikin lajissaan ensimmäisin. Tuo ydinlataus oli tyypiltään W-31. Sitä edelsi W-7. Ydinräjäytyksen teho oli vaihdettavissa optionaalisesti portaittain. Maksimi räjähdysvoima (engl. yield) oli 40 kT, ja minimi 2 kT.
Kanukkakasvit
Kanukkakasvit (Cornaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on kaksi sukua ja 85 lajia.
Evoluutio ja luokittelu
pienoiskuva|oikea|250px|[[Alangium platanifolium]] Kanukkakasvit kuuluvat Cornales-lahkossa samaan kladiin yhdessä sälepensaskasvien Grubbiaceae heimon ja keihäspuukasvien (Curtisiaceae) kanssa. Niillä on siiviläputkien plastideissa myös monikulmaisia proteiinikiteitä, vastakkainen lehtiasento, lehtiparia yhdistävä varren poikki kulkeva juova ja pienet kukat.
Kanukkakasvien heimon evoluutiopuun haarautuminen lienee alkanut noin 67 miljoonaa vuotta sitten eli heti liitukauden päättymisen ja suuren sukupuuttoajan jälkeen. Kanukoiden (Cornus) hedelmäfossiileja tunnetaan Pohjois-Amerikasta Pohjois-Dakotan paleoseenisista kallioista, joiden iäksi on arvioitu 58 miljoonaa vuotta.
Kanukkakasvien kaksi sukua ovat kanukat (Cornus) ja kanukkeet (Alangium). Kanukoita on 65 lajia ja kanukkeita 20 lajia.
Jari Pasanen
Jari Pasanen (s. 19. elokuuta 1964 Imatra) on suomalais-saksalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Ura
Pasanen pelasi Suomessa I- ja II-divisioonaa Imatran Ketterän joukkueessa vuosina 1984–1993 jonka jälkeen lähti pelaamaan ulkomaille. Ensin yhdeksi kaudeksi Yhdysvaltojen alasarjoihin ja sieltä Saksaan. Saksassa pelipaikka oli ensin Wedermarkissa, jossa hän pelasi ensin kaksi kautta 2. korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa. Kaudeksi 1996–1997 Wedermark Scorpions nousi pääsarjatasolle. Yhden DEL-kauden jälkeen Pasanen siirtyi joukkueesta takaisin 2. sarjatasolle EC Wilhelmshavenin joukkueeseen. Joukkue tippui kaudeksi 1998–1999 3. sarjatasolle ja Pasanen jatkoi joukkueessa vielä yhden kauden. Kaudelle 1999-2000 Pasanen siirtyi niinikään 3. sarjatason Erfurtiin yhdeksi kaudeksi. Uransa kaksi viimeistä kautta Pasanen pelasi 4. sarjatason ERV Schweinfurtin joukkueessa.
Pelaajauransa jälkeen Pasanen aloitti heti 3. sarjatasolle nousseen Mighty Dogs Schweinfurtin valmentajana valmentaen joukkuetta kahden kauden ajan. Kaudella 2004–2005 Pasanen toimi DEL-joukkue Hannover Scorpionsin apuvalmentajana. Tämän jälkeen Pasanen jatkoi 2. sarjatasolla Moskitos Essenin päävalmentajana kolme seuraavaa kautta. Kauden 2008–2009 Pasanen valmensi SERC Wild Wingsin joukkuetta niinikään 2. sarjatasolla. Kauden 2009–2010 Pasanen piti sapattivapaata ja palasi vuoden jälkeen 3. sarjaportaalle tippuneen Essenin valmentajaksi.
Kaudelle 2012–2013 Pasanen pääsi DEL-joukkue Iserlohn Roostersin apuvalmentajaksi. Kesken seuraavan kauden Pasanen ylennettiin kanadalaisen Doug Masonin tilalle joukkueen päävalmentajaksi. Tässä tehtävässä Pasanen jatkoi aina syksyyn 2017 asti. Lokakuussa 2017 oli Pasasen vuoro saada potkut ja hänet korvasi Iserlohnin päävalmentajana Rob Daum.
Kaudella 2018–2019 Pasanen valmentaa Tanskan pääsarjassa Frederikshavn White Hawksin joukkuetta.
Muuta
Pasanen on viihtynyt Saksassa vuodesta 1994 lähtien ja hänellä on myös Saksan kansalaisuus. Pasasen poika Tommy pelaa kaudella 2018–2019 Yhdysvaltain juniorisarja USHL:ssa ja on pelannut Saksan alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa.
Ulla Puolanne
Ulla Kaija Puolanne (o.s. Raivo, 28. kesäkuuta 1931 Lahti – 26. syyskuuta 2015 Lahti) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja ekonomi.
Puolanne oli II valtiovarainministeri Harri Holkerin hallituksessa 1987–1991. Ministerinä hänen alaansa kuuluivat muun muassa veroasiat. Tässä tehtävässä Puolanne esitteli niin sanotun vuosisadan verouudistuksen. Hän oli kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1991. Presidentin valitsijamiehenä Puolanne oli vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa.
Lahden kaupunginhallitus myönsi Puolanteelle 1. marraskuuta 1995 Lahti-mitalin numero 32.
Running Blind
Running Blind on Ken Hensleyn levy vuodelta 2002. Sen jälkeen Ken Hensley & Free Spirit lähti kiertueelle ja kävi Suomessa maaliskuussa. Lämmittely-yhtyeenä toimi Five Fifteen.
Paula Lehtomäki
Paula Ilona Lehtomäki (s. 29. marraskuuta 1972 Kuhmo) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Lehtomäki toimii nykyään Pohjoismaiden ministerineuvoston pääsihteerinä. Hänet valittiin Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtajaksi syyskuussa 2022.
Lehtomäki oli kansanedustaja 1999–2015. Hän toimi ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä Anneli Jäättenmäen ja Matti Vanhasen hallituksissa sekä ympäristöministerinä Vanhasen ja Mari Kiviniemen hallituksissa. Lehtomäki oli keskustan varapuheenjohtaja 2002–2010. Lehtomäki toimi pääministeri Juha Sipilän valtiosihteerinä 2015–2019. Hän on koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti Turun yliopistosta ja kauppatieteiden maisteri Turun kauppakorkeakoulusta.
Poliittinen ura
Lehtomäki valittiin Kuhmon kaupunginvaltuustoon vuoden 1996 kunnallisvaaleissa. Hänen isänsä Pekka Lehtomäki oli pitkäaikainen valtuuston puheenjohtaja. Eduskuntaan Lehtomäki valittiin vuoden 1999 vaaleissa Oulun vaalipiiristä. Kesällä 2002 hänet valittiin keskustan varapuheenjohtajaksi Hämeenlinnan puoluekokouksessa. Hän uusi varapuheenjohtajuuden Tampereella 2004, Oulussa 2006 sekä Joensuussa 2008, kunnes luopui tehtävästä vuonna 2010.
Lehtomäki nousi huhtikuussa 2003 Anneli Jäätteenmäen hallituksen ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi. Hän jatkoi samassa tehtävässä kesäkuussa 2003 nimitetyssä Matti Vanhasen I hallituksessa. Syyskuusta 2005 maaliskuuhun 2006 Lehtomäki oli äitiyslomalla saatuaan esikoispoikansa. Äitiysloman ajaksi ministeriksi nimitettiin Mari Kiviniemi. Vanhasen II hallituksessa (2007–2010) ja Kiviniemen hallituksessa (2010–2011) Lehtomäki toimi ympäristöministerinä. Vuonna 2007 Lehtomäki jäi äitiyslomalle toisen lapsensa synnyttyä, ja häntä sijaisti Kimmo Tiilikainen.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Lehtomäki valittiin ensimmäistä kertaa kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli suuren valiokunnan sekä sen työjaoston varapuheenjohtaja. Lehtomäki oli Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtaja vuosina 2014–2015. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Lehtomäki oli ehdolla kotikuntansa Helsingin vaalipiirissä, mutta jäi 4 531 äänellä varasijalle. Hänet nimitettiin kesäkuussa 2015 pääministeri Juha Sipilän valtiosihteeriksi valtioneuvoston kansliaan. 1. helmikuuta 2017, Lehtomäki nousi eduskuntaan Olli Rehnin tilalle, mutta jätti samana päivänä eroanomuksen pysyäkseen valtiosihteerin tehtävässä. Eroanomuksen hyväksymisen myötä Lehtomäen kansanedustajan tehtävät siirtyivät seuraavalle varakansanedustajalle Pekka Puskalle. Hänen tehtävänsä valtiosihteerinä päättyi maaliskuussa 2019, jolloin hän siirtyi Pohjoismaiden ministerineuvoston pääsihteeriksi.
Jätevesiasetus
Lehtomäen ympäristöministerikaudella keskustelua ja kritiikkiä herätti asetus jätevesien käsittelystä haja-asutusalueilla (Hajajätevesiasetus).
Asetus oli valmisteltu Lipposen II:n hallituksen kaudella, ja sen antoi Vanhasen I:n hallituksen tuore ympäristöministeri Jan-Erik Enestam (rkp). Enestam on kertonut julkisuudessa luottaneensa edeltäjiensä Satu Hassin (vihr.) ja Jouni Backmanin (sdp) tekemään työhön, mutta todenneensa melko pian asetuksen allekirjoittamisen 11.6.2003 jälkeen sen olevan sisällöltään ”susi”. Asetus astui voimaan 1.1.2004.
Eduskunnassa asia eteni ympäristö- ja perustuslakivaliokunnissa. Jälkimmäinen hyväksyi ikäperusteen asetuksesta vapautumisen pohjaksi ja vaati toteutusratkaisuilta kohtuullisia kustannuksia. Valiokunta moitti sitä, että vaatimukset oli esitetty asetuksessa eikä lain tasolla. Tämä korjattiin. Säädökset muutettiin ympäristöministeriön ja eduskunnan ympäristövaliokunnan yhteistyönä.
Bratislava
thumb|280px|Bratislava sijaitsee [[Tonavan varrella.]] Bratislava (ent. Prešporok,, ) on Slovakian pääkaupunki. Bratislavassa oli vuoden 2021 alussa 475 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan maan suurin kaupunki. Bratislava sijaitsee Slovakian lounaisosassa Tonavan varrella. Sillä on yhteinen raja kahden naapurivaltion, Itävallan ja Unkarin, kanssa.
Paula Lehtomäki
Kohu Talvivaaran osakkeista
Syksyllä 2010 Lehtomäki ilmoitti lähipiirinsä omistavan merkittävän määrän Talvivaaran Kaivososakeyhtiön osakkeita. Selvisi, että Lehtomäen puolisolla Jyri Sahlstenilla oli osakkeita 270 970 euron arvosta. Myös pariskunnan kaksi alaikäistä lasta omistivat Talvivaaran osakkeita. Osakkeiden hankinta herätti epäilyt mahdollisesta sisäpiiritiedon käytöstä ja Finanssivalvonta päätti tutkia Lehtomäen perheen osakekaupat. Lehtomäki kiisti epäilyt jyrkästi.
Bratislava
Bratislava on Slovakian poliittinen, kulttuurinen ja taloudellinen keskus. Siellä on Slovakian presidentin, parlamentin ja hallituksen toimitilat ja useita yliopistoja, teattereita, museoita ja muita merkittäviä kulttuuri-, talous- ja oppilaitoksia. Myös monien suurten yritysten pääkonttoreita on Bratislavassa.
Paula Lehtomäki
Kohu Talvivaaran osakkeista
Lehtomäen mies oli hankkinut osakkeita 15. ja 21. tammikuuta sekä 11. ja 16. helmikuuta 2010. Tammikuussa osakkeita ostettiin noin 200 000 eurolla ja helmikuussa 100 000 eurolla. Talvivaara tiedotti 9. helmikuuta 2010 aikeistaan aloittaa uraanin talteenotto Sotkamon nikkelikaivoksella. Marraskuussa 2010 valmistuneen Finanssivalvonnan selvityksen mukaan ilmi ei ollut tullut mitään, mikä viittaisi Lehtomäellä tai hänen puolisollaan olleen sisäpiiritietoa Talvivaarasta.
Venäjä-suhde
Lehtomäki valittiin kesäkuussa 2014 Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajaksi. Suomen PEN -sananvapausjärjestön ex-puheenjohtaja Jukka Mallinen väittää Lehtomäen ja Heikki Talvitien palauttaneen SV-seuran Kremlin tukijaksi. Omissa kirjoituksissaan ja ulostuloissaan Lehtomäki on tuominnut Venäjän valtion toimet Ukrainassa, mutta korostanut pyrkimystä naapuruussuhteiden rakentamiseen ja ylläpitoon myös vaikeina aikoina.
Maaliskuussa 2015 Lehtomäki, Paavo Väyrynen ja Sirkka-Liisa Anttila arvostelivat median Venäjä-uutisointia. Ministeri Lenita Toivakka piti media-arvostelua kohtuuttomana ja korosti, ettei Suomen pitäisi lähteä mukaan Venäjän informaatiosotaan. Lopulta keskustan puheenjohtaja Juha Sipilä irtisanoutui kolmikon puheista ja sanoi, ettei se ole puolueen linja. Hänestä media on tasapuolinen.
Bratislava
Bratislava on ollut Turun ystävyyskaupunki vuodesta 1976.
Paula Lehtomäki
Muita päätöksiä
Ympäristöministerinä Lehtomäki oli keväällä 2008 hyväksymässä Pallas-hotellin laajennuksen Pallas-Ounastunturin kansallispuistossa, mikä edellytti lakimuutosta. Muiden muassa Suomen luonnonsuojeluliitto ja vihreät arvostelivat hanketta, jota vastaan syntyi Pelasta Pallas -liike. Ympäristöministerinä ollessaan Lehtomäki ilmaisi tukensa myös Kollajan altaan rakentamiselle. Vuotoksen tekojärven rakentamista hän ei pitänyt mahdollisena.
Bratislava
Nimi
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Brezalauspurc Salzburgin vuosikirjoissa, joissa kerrotaan baijerilaisten ja unkarilaisten taisteluista Bratislavan linnan luona vuonna 907. Linna oli nimetty todennäköisesti joko kuningas Svätopluk I:n kolmannen pojan Predslavin tai paikallisen Braslav-nimisen aatelisen mukaan. Nimi esiintyy myös muodoissa Braslava tai Preslava Unkarin kuningas Tapani I:n lyömissä rahoissa vuoden 1000 tienoilla. Myöhemmin keskiajalla kaupungin nimeksi vakiintui saksaksi Pressburg. Vaikka se oli virallinen nimi vuoteen 1919 asti, slovakit kutsuivat kaupunkia nimellä Prešporok ja unkarilaiset Pozsony (ennen 1800-lukua Posony). Yhä käytössä oleva unkarilainen nimi saattaa olla peräisin 1000-luvulta Bratislavan linnan Božaň-nimiseltä hallitsijalta. Lisäksi renessanssiajalla kaupunkia kutsuttiin asiakirjoissa nimellä Istropolis, "Tonavan kaupunki" muinaiskreikaksi.
William von Wirén
William von Wirén (11. syyskuuta 1894 Suuresadama – 23. marraskuuta 1956 Tukholma) on virolainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Wirén saavutti pronssia Amsterdamin olympialaisissa 1928 6 mR-luokassa. Wirén voitti myös EM-kultaa vuosina 1933 ja 1934 sekä pronssia 1936.
Bratislava
Nimi
Kaupungin nykyinen nimi Bratislava on peräisin vuodelta 1837, jolloin slavistiikan tutkija Pavel Jozef Šafárik rekonstruoi vanhojen nimien perusteella muodon Břetislaw. Hän uskoi sen juontuvan Böömin hallitsijasta Břetislav I:stä. Nimeä käyttivät ensimmäisen kerran slovakkien kansallisliikkeen jäsenet vuonna 1844 muodossa Bratislav. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen ei-slovakit yrittivät nimetä kaupungin "Wilson Cityksi" Yhdysvaltojen presidentin Woodrow Wilsonin mukaan, koska he halusivat estää kaupungin liittämisen Tšekkoslovakiaan. Ehdotus hylättiin, ja kaupungin virallinen nimi muutettiin muotoon Bratislava maaliskuussa 1919, jolloin kaupunki oli liitetty Tšekkoslovakiaan.
Paula Lehtomäki
Muita päätöksiä
Elokuussa 2009 Lehtomäki ilmoitti kannattavansa norjalaisen kaivosyhtiön Yaran suunnitteleman Soklin kaivosradan rakentamista Natura-alueen läpi, jollei luontoa suotta tärvellä ja poroelinkeinon mahdollisuudet turvataan. Lehtomäki kannatti myös Sallatunturin matkailualueen laskettelurinteiden laajentamista vanhojen metsien suojelualueelle, jos huomioidaan metsien suojeluun liittyvät arvot. Näkemykset herättivät kritiikkiä erityisesti Luonnonsuojeluliitossa, joka ilmaisi olevansa valmis puolustamaan luonnonsuojelualueita tarvittaessa oikeustoimin.
Bratislava
Maantiede
Bratislava sijaitsee Slovakian lounaisosassa, ja sillä on yhteinen raja sekä Itävallan että Unkarin kanssa. Matkaa Tšekin rajalle on 62 km ja Wieniin 60 km. Kaupungin pinta-ala on 367,58 km², ja se on pinta-alaltaan Slovakian toiseksi suurin kaupunki Vysoké Tatryn jälkeen. Tonava kulkee Bratislavan halki lännestä kaakkoon, ja Keski-Tonava alkaa Devínin portilta Bratislavan länsiosasta. Muita jokia ovat Morava, joka muodostaa kaupungin luoteisrajan ja laskee Tonavaan Devínissä, Pieni Tonava ja Vydrica, joka laskee Tonavaan Karlova Vesin osa-alueella.
Bratislavasta alkavat Pienet Karpaatit, jotka kuuluvat Karpaattien vuorijonoon, mutta myös Záhorien ja Tonavan alangot ulottuvat Bratislavaan asti. Kaupungin keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 140 metriä. Alavin kohta on Tonavan pinta, joka on keskimäärin 126 metrin korkeudella, ja korkein kohta Devínska Kobyla on 514 metrin korkeudella.
Paula Lehtomäki
Huomionosoitukset
Lehtomäelle on myönnetty Venäjän federaation Ystävyyden kunniamerkki vuonna 2017.
Bratislava
Ilmasto
Bratislava sijaitsee pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä, ja siellä vallitsee mannerilmasto ja neljä selvästi erottuvaa vuodenaikaa. Kaupunki on usein tuulinen, ja kuumien kesien sekä kylmien ja kosteiden talvien välinen ero on suuri. Bratislava on yksi Slovakian lämpimimmistä ja kuivimmista paikoista. Jotkin Bratislavan osat, erityisesti Devín ja Devínska Nová Ves, ovat alttiita Tonavan ja Moravan tulville. Uusia tulvaesteitä rakennetaan molemmille rannoille.
Historia
Nykyisten slovakkien slaavilaiset esi-isät saapuivat seudulle kansainvaellusaikana 400- ja 500-lukujen välillä. Slaavilaiset kapinoivat avaarien hyökkäyksiä vastaan ja perustivat Samon valtakunnan (623–658), joka on varhaisin tunnettu slaavien poliittinen yksikkö. 800-luvulla Bratislavan ja Devínin linnat olivat slaavilaisten Nitran ruhtinaskunnan ja Suur-Määrin valtion tärkeitä keskuksia. Ensimmäinen tunnettu maininta kaupungista on vuodelta 907, jolloin Suur-Määri kukistui unkarilaisten hyökkäysten vuoksi.
thumb|Bratislava (Pressburg) 1600-luvulla. 900-luvulla Bratislavan alue, josta myöhemmin tuli Pozsonyn maakunta, liitettiin Unkarin kuningaskuntaan. Se nousi keskeiseksi taloudelliseksi ja hallinnolliseksi keskukseksi valtakunnan rajalla. Strategisen sijaintinsa vuoksi kaupunki joutui usein hyökkäysten ja taisteluiden kohteeksi, mutta sijainti merkitsi myös taloudellista kehitystä ja merkittävää poliittista asemaa. Unkarin kuningas Endre III antoi Bratislavalle sen ensimmäiset tunnetut kaupunginoikeudet vuonna 1291, ja vuonna 1405 kuningas Sigismund Luxemburgilainen julisti sen valtakunnankaupungiksi. Hän antoi vuonna 1436 kaupungille oikeuden käyttää omaa vaakunaa. Vuonna 1465 Matias Corvinus perusti kaupunkiin silloisen Unkarin kuningaskunnan ainoan yliopiston nimeltä Universitas Istropolitana. Yliopiston toiminta lakkasi kuitenkin jo 1490-luvulla kuninkaan kuoleman jälkeen.
Osmanit voittivat Unkarin Mohácsin taistelussa vuonna 1526, ja sen jälkeen turkkilaiset piirittivät ja vaurioittivat Bratislavaa mutta eivät onnistuneet valloittamaan sitä. Koska osmanit etenivät Unkarin alueelle, Bratislavasta tehtiin muun Unkarin uusi pääkaupunki 1536. Aluetta hallitsivat siitä eteenpäin Habsburgit, ja sen historiassa alkoi uusi aikakausi. Alue käsitti suunnilleen nykyisen Slovakian, Burgenlandin ja Länsi-Kroatian. Bratislavasta tuli kruunajaiskaupunki, siellä asuivat kuninkaat, arkkipiispat ja aateliset, ja sinne sijoitettiin kaikki tärkeät virastot. Pyhän Martinuksen katedraalissa kruunattiin vuosina 1536–1830 yksitoista kuningasta ja kuningatarta. Siitä huolimatta 1600-lukua leimasivat Habsburgien vastaiset kansannousut, taistelut turkkilaisten kanssa, tulvat, kulkutaudit ja muut katastrofit. Uskonpuhdistus alkoi 1500-luvun toisella puoliskolla ja sai kannattajia lähinnä kaupunkilaisten keskuudessa. Katolisia Habsburgeja vastaan puhkesi kapinoita, ja kaupungin asuinalueita tuhottiin. Kapinalliset valloittivat useita kertoja kaupungin ja linnan, jotka joutuivat aina uudestaan keisarillisten joukkojen haltuun. Kansannousujen kausi päättyi vuonna 1711 Szatmárin rauhan allekirjoittamiseen.
left|thumb|Bratislava (Pressburg) piirroksessa vuodelta 1787. Bratislava kukoisti 1700-luvulla Maria Teresian valtakaudella, jolloin siitä tuli nykyisen Slovakian ja Unkarin alueen suurin ja merkittävin kaupunki. Väkiluku kolminkertaistui, ja kaupunkiin rakennettiin uusia palatseja, luostareita, asuintaloja ja katuja, sillä se oli alueen sosiaalisen elämän ja kulttuurin keskus. Bratislavan merkitys alkoi kuitenkin hiipua Joosef II:n aikana, varsinkin kun Unkarin kruunu siirrettiin kaupungista Wieniin vuonna 1783, millä pyrittiin vahvistamaan Itävallan ja Unkarin välistä liittoa. Monet virastot muuttivat sen jälkeen Budaan, ja niitä seurasi suuri osa aatelistosta. Bratislavasta tuli slovakkien nationalismin keskus: vuonna 1783 julkaistiin ensimmäinen slovakinkielinen sanomalehti, Presspurske Nowiny (Pressburgin uutiset), ja ensimmäinen slovakinkielinen romaani.
Bratislavan historia liittyi 1800-luvulla kiinteästi Euroopan merkittäviin tapahtumiin. Itävallan ja Ranskan välillä somittu Pressburgin rauha allekirjoitettiin Bratislavassa 1805. Napoleon I:n joukot tuhosivat Devínin linnan 1809, ja Bratislavan linna tuhoutui tulipalossa 1811. Vuoden 1848 vallankumoukset saivat Ferdinand V allekirjoittamaan Priimaksen palatsissa niin sanotut maaliskuun lait, joihin kuului maaorjuuden lakkauttaminen. Teollisuus kehittyi nopeasti 1800-luvulla, ja ensimmäinen hevosvetoinen rautatie nykyisen Slovakian ja Unkarin alueella rakennettiin Bratislavasta Svätý Juriin vuonna 1840, ja höyryvetureita käyttävä linja avattiin Wieniin 1848. Kaupunkiin perustettiin uusia teollisuuslaitoksia, liikeyrityksiä ja muita laitoksia, esimerkiksi Slovakian ensimmäinen pankki vuonna 1842. Bratislavan ensimmäinen pysyvä Tonavan ylittävä silta Starý most rakennettiin vuonna 1891.
Vuonna 1938 Natsi-Saksa valtasi naapurimaan Itävallan Anschlussissa, ja myöhemmin samana vuonna saksalaiset miehittivät edelleen itsenäiset Petržalkan ja Devínin kauppalat etnisin perustein. Bratislava julistettiin ensimmäisen itsenäisen Slovakian tasavallan pääkaupungiksi 14. maaliskuuta 1939, mutta uusi valtio joutui nopeasti natsien vaikutusvallan alle. Vuosina 1941–1942 ja 1944–1945 uusi Slovakian hallitus karkotti suurimman osan kaupungin noin 15 000 juutalaisesta, joista suurin osa lähetettiin keskitysleireille. Liittoutuneet pommittivat Bratislavaa, saksalaiset joukot miehittivät sen vuonna 1944 ja lopulta puna-armeija otti sen haltuunsa 4. huhtikuuta 1945. Toisen maailmansodan lopussa Saksan viranomaiset olivat evakuoineet suurimman osan Bratislavan saksalaisista, joista muutama palasi kaupunkiin sodan jälkeen joutuakseen uudelleen karkotetuiksi Benešin asetusten nojalla. thumbnail|[[Nový most|Nový Mostin silta ja Petržalka Bratislavan linnasta.]]
Kun Prahan kevään yritys liberalisoida kommunistihallintoa epäonnistui, Varsovan liiton joukot miehittivät Bratislavan. Pian sen jälkeen kaupungista tuli liittovaltioksi muutetun Tšekkoslovakian toisen osavaltion Slovakian sosialistisen tasavallan pääkaupunki. Bratislavan toisinajattelijat osallistuivat kommunismin kaatamiseen Bratislavan kynttilämielenosoituksessa vuonna 1988, ja kaupungista tuli kommunismin vastaisen samettivallankumouksen merkittävimpiä keskuksia.
Samettieron jälkeen Bratislavasta tuli vuonna 1993 uuden Slovakian tasavallan pääkaupunki. 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa kaupungin talous on kukoistanut ulkomaisten investointien ansiosta. Bratislavassa on järjestetty myös useita tärkeitä kulttuurisia ja poliittisia tapahtumia, kuten George W. Bushin ja Vladimir Putinin huippukokous 2005.
Kaupunkikuva ja arkkitehtuuri
Bratislavan kaupunkikuvaa hallitsevat keskiaikaiset tornit ja loistokkaat 1900-luvun rakennukset, mutta kaupunki on kokenut suuria muutoksia 2000-luvun alun rakennusbuumin myötä.
Kaupunki
thumb|250px|[[Bratislavan vanha kaupungintalo nähtynä keskusaukiolta.]] thumb|250px|left|Bratislava Suurin osa Bratislavan historiallisista rakennuksista keskittyy vanhaankaupunkiin. Bratislavan vanha kaupungintalo on 1300–1400-lukujen rakennuskokonaisuus, jossa toimii nykyään Bratislavan kaupunginmuseo. Mikaelin portti on ainoa kaupungin keskiaikaisista linnoituksista jäljellä oleva kaupunginportti, ja se kuuluu kaupungin vanhimpiin rakennuksiin. Lähistöllä on talo, jota on pidetty Euroopan kapeimpana. Unkarin valtiopäivät kokoontuivat vuosina 1802–1848 vuonna 1756 valmistuneessa yliopiston kirjastossa. Siellä tehtiin suuri osa Unkarin uudistuskauden merkittävimmistä lakiesityksistä, kuten maaorjuuden lakkauttaminen ja Unkarin tiedeakatemian perustaminen.
Bratislavan historiallisen keskustalle leimallisia ovat barokkipalatsit. Grassalkovichin palatsi noin vuodelta 1760 on nykyään Slovakian presidentin asuntona, ja Slovakian hallituksella on toimitilansa entisessä Arkkipiispan kesäpalatsissa. Vuonna 1805 Napoleon I ja Frans II allekirjoittivat neljännen Pressburgin rauhan Priimaksen palatsissa. Myös jotkin pienemmät rakennukset, kuten säveltäjä Johann Nepomuk Hummelin syntymäkoti, ovat historiallisesti merkittäviä. thumb|250px|left|Bratislavan vanhakaupunki Kaupungin huomattavimpia kirkkoja on goottilainen Pyhän Martinuksen katedraali, joka on rakennettu 1200–1500-luvuilla ja jossa Unkarin kuninkaat kruunattiin vuosina 1563–1830. 1200-luvun fransiskaanikirkossa on pidetty ritariksi lyömistilaisuuksia. Sinisenä kirkkona tunnettu Pyhän Elisabetin kirkko on rakennettu jugendtyyliin.
Bratislavan erikoisuus on maanalainen (aiemmin tosin maan päällä sijainnut) juutalaisen hautausmaan entistetty osa, jonne on haudattu muun muassa1800-luvulla elänyt rabbi Moses Sofer. Hautausmaa on linnavuoren juurella lähellä raitiovaunutunnelin sisäänkäyntiä. Bratislavan ainoa sotilashautausmaa on Slavín, joka avattiin vuonna 1960 Bratislavan vapautuksessa kaatuneiden puna-armeijan sotilaiden kunniaksi. Hautausmaalta avautuu hieno näköala kaupunkiin ja Pienille Karpaateille.
Muita merkittäviä 1900-luvun rakennelmia ovat Tonavan ylittävä Nový most, jonka pylonissa on ufon muotoinen torniravintola, Slovakian radion kärjellään seisovan pyramidin muotoinen pääkonttori ja Kamzíkin televisiotorni. 2000-luvun alussa uudet rakennukset ovat muuttaneet Bratislavan kaupunkikuvaa. Rakennusbuumi on synnyttänyt kaupunkiin uusia julkisia rakennuksia ja rakennelmia, kuten Most Apollo -sillan ja Slovakian kansallisteatterin rakennuksen, sekä useita yksityisiä kiinteistöjä.
Bratislavan linna
thumb|[[Bratislavan linna]] Yksi kaupungin huomattavimmista rakennuksista on Bratislavan linna, joka on kukkulalla 85 metriä Tonavan yläpuolella. Kukkula on ollut asuttuna kivi- ja pronssikausien vaihteesta saakka. Paikalla on ollut kelttiläisten oppidum, Rooman Limesin linnoitus, slaavien linnoitus ja Suur-Määrin poliittinen, sotilaallinen ja taloudellinen keskus. Kivinen linna rakennettiin vasta 900-luvulla, jolloin alue kuului Unkarin kuningaskuntaan. Siitä tuli goottilainen linnoitus Sigismund Luxemburgilaisen aikaan 1430, renessanssilinna vuonna 1562, ja 1649 se kunnostettiin barokkityyliin. Kuningatar Maria Teresian aikana linna oli loistokas, mutta se tuhoutui vuonna 1811 ja oli raunioina 1950-luvulle saakka, jolloin se entistettiin pääasiassa Maria Teresian ajan tyyliin.
Devínin linna
thumb|[[Devínin linna]] Raunioitunut Devínin linna sijaitsee Devínissä kalliolla, jonka luona Itävallan ja Slovakian rajan muodostava Morava laskee Tonavaan. Se on yksi Slovakian tärkeimmistä arkeologisista kohteista. Paikalla on linnan historiaa esittelevä museo. Devínin linna oli Suur-Määrin ja varhaisen Unkarin tärkeä rajalinnoitus, ja se on slovakkien ja slaavien historian merkittävä symboli. Napoleonin joukot tuhosivat sen vuonna 1809.
Rusovce
Rusovcen kartano englantilaisine puistoineen sijaitsee Rusovcen osa-alueella. Se rakennettiin 1600-luvulla ja muutettiin englantilaistyyppiseksi uusgoottilaiseksi kartanoksi vuosina 1841–1844. Rusovcessa on myös roomalaisen sotilasleirin Gerulatan rauniot. Leiri oli osa Rooman valtakunnan Limes-järjestelmää, ja se oli käytössä 1.– 3. vuosisadalla.
Puistot ja järvet
thumb|Janka Kráľin puisto [[Petržalkassa, Euroopan vanhin julkinen puisto.]] Koska Bratislava sijaitsee Pienten Karpaattien juurella ja Tonavan tulvatasangon joenvarsilehtojen alueella, kaupungissa on metsiä keskustankin lähistöllä. Bratislavan julkisten viheralueiden kokonaispinta-ala on 46,8 km² eli 110 m² asukasta kohden. Kaupungin suurin puisto on Horskýn puisto vanhassakaupungissa. Lesnýn puisto sijaitsee Pienillä Karpaateilla. Sen pinta-ala on 27,3 km², ja 96 prosenttia sen alueesta on metsää. Puistossa on alkuperäisiä kasveja ja eläimistöä, kuten mäyriä, kettuja ja mufloneita. Tonavan oikealla rannalla Petržalkassa on Janko Kráľin puisto, joka on perustettu 1774–1776 ja on Euroopan ensimmäinen julkinen puisto. Uutta kaupunkipuistoa suunnitellaan Petržalkaan Malý Draždiakin ja Veľký Draždiakin järvien väliin.
Bratislavan eläintarha sijaitsee Mlynská dolinassa Slovakian television pääkonttorin lähellä. Vuonna 1960 perustetussa eläintarhassa on 152 eläinlajia, joihin kuuluu harvinainen valkoinen leijona. Tonavan rannalla on Comenius-yliopistoon kuuluvat kaupungin kasvitieteelliset puutarhat. Niissä on näytteillä yli 120 kotimaista, ulkomaista ja eksoottista kasvilajia.
Bratislavassa on myös useita luontaisia ja keinotekoisia järviä, joista suurin osa on virkistyskäytössä. Esimerkkejä ovat Štrkovecin järvi Ružinovissa, Kuchajda Nové Mestossa, Zlaté Pieskyn ja Vajnoryn järvet koillisessa sekä nudistien suosima Rusovcen järvi etelässä.
Väestö
Saksalaiset olivat Bratislavan merkittävin kansanryhmä 1800-luvulle saakka. Vuoden 1867 Itävalta-Unkarin kompromissin jälkeen kaupunki kuitenkin unkarilaistui voimakkaasti, ja ensimmäisen maailmansodan loppuun mennessä Bratislava oli saksalais-unkarilainen kaupunki, jonka suurimman vähemmistön muodostivat slovakit. Tšekkoslovakian muodostamisen jälkeen vuonna 1918 Bratislava säilyi monikansallisena kaupunkina, mutta kansallisuuksien suhteet muuttuivat. Tšekkien ja slovakkien lukumäärä kasvoi, kun taas saksalaisten ja unkarilaisten pieneni. Vuonna 1939 yhteensä 59 prosenttia asukkaista oli slovakkeja tai tšekkejä, saksalaisia oli 22 prosenttia ja unkarilaisia 13 prosenttia.
Kun ensimmäinen Slovakian tasavalta syntyi vuonna 1939, Bratislava kohtasi monia muutoksia, joista merkittävimpiä oli tšekkien ja juutalaisten karkottaminen. Vuonna 1945 suurin osa kaupungin saksalaisista evakuoitiin, ja jäljelle jääneet saksalaiset ja unkarilaiset karkotettiin Tšekkoslovakian palauttamisen jälkeen, koska heitä syytettiin yhteistyöstä natsien kanssa. Lisäksi satoja kansalaisia karkotettiin 1950-luvun kommunistisen sorron aikana, kun tavoitteena oli korvata "taantumukselliset" proletaariluokalla. Näin kaupunki menetti monikansallisen luonteensa. 1950-luvulta saakka slovakit ovat olleet kaupungin suurin kansanryhmä, noin 90 prosenttia väkiluvusta.
Hallinto
Bratislavassa sijaitsevat kaikki Slovakian tärkeimmät toimielimet, kuten parlamentti, presidentin kanslia, ministeriöt, korkein oikeus (Najvyšší súd) ja kansallispankki. Kaupunki on Bratislavan alueen ja vuodesta 2002 myös Bratislavan itsehallintoalueen keskus. Kaupungissa on lisäksi useita ulkomaiden lähetystöjä ja konsulaatteja. thumb|200px|[[Priimaksen palatsi, kaupungin hallinnon rakennus.]]
Bratislavan nykyisen kaupunginhallinnon (Mestská samospráva) järjestelmä on ollut käytössä vuodesta 1990 lähtien. Se koostuu pormestarista (primátor), kaupunginhallituksesta (Mestská rada), kaupunginvaltuustosta (Mestské zastupiteľstvo), kaupunginkomissiosta (Komisie mestského zastupiteľstva) ja maistraatista (Magistrát).
Pormestarilla, joka työskentelee Priimaksen palatsissa, on kaupungissa johtava toimeenpanovalta, ja hänet valitaan virkaansa neljäksi vuodeksi kerrallaan. Bratislavan nykyinen pormestari on Andrej Ďurkovský, joka voitti vuoden 2006 vaalin KDH:n–SDKÚ:n koalition edustajana. Hän on toisella nelivuotiskaudellaan. Päättävä elin on kaupunginvaltuusto, joka on vastuussa muun muassa budjetista, paikallisista asetuksista, kaupunkisuunnittelusta, teiden ylläpidosta, koulutuksesta ja kulttuurista. Valtuusto kokoontuu yleensä kerran kuukaudessa. Valtuutettuja on 80, ja heidät valitaan nelivuotiskausittain samanaikaisesti pormestarinvaalin kanssa. Valtuuston ohjauksessa toimii kaupunginkomissio, joka huolehtii monista valtuuston toimeenpanotehtävistä. Kaupunginhallituksessa on 28 jäsentä, ja se koostuu pormestarista ja hänen alaisistaan, osa-alueiden pormestareista ja korkeintaan kymmenestä kaupunginvaltuuston jäsenestä. Hallitus on valtuuston toimeenpaneva ja valvova elin, ja se toimii myös pormestarin apuna.
Hallinnollisesti Bratislava jakautuu viiteen piiriin: Bratislava I (kaupungin keskusta), Bratislava II (itäosa), Bratislava III (koillisosa), Bratislava IV (länsi- ja pohjoisosat) ja Bratislava V (eteläosa Tonavan oikealla rannalla, mukaan lukien Petržalka, joka on Keski-Euroopan tiheimmin asuttu asuinalue).
Kaupunki jakautuu lisäksi 17 itsehallinnolliseen osa-alueeseen, joilla jokaisella on oma pormestari (starosta) ja valtuusto. Valtuutettujen määrä riippuu osa-alueen koosta ja väkiluvusta. Osa-alueet vastaavat kaupungin kiinteistörekisterialueita kahta poikkeusta lukuun ottamatta: Nové Mesto jakautuu edelleen Nové Meston ja Vinohradyn kiinteistörekisterialueisiin, ja Ružinov jakautuu Ružinovin, Nivyn ja Trnávkan alueisiin. Epävirallisesti kaupunki jakautuu myös pienempiin alueisiin ja kortteleihin.
Talous
thumb|Korkeita rakennuksia Nivyssä, joka on yksi Bratislavan toimistoalueista. Bratislavan alue on Slovakian vaurain ja taloudellisesti menestynein alue, vaikka se on pinta-alaltaan Slovakian pienin ja asukasluvultaan toiseksi pienin alue. Se muodostaa noin 26 prosenttia Slovakian bruttokansantuotteesta. Ostovoimakorjattu bruttokansantuote henkeä kohden on Bratislavassa 27 802 euroa (vuonna 2004), mikä on noin 130 prosenttia Euroopan unionin keskiarvosta. Se on Prahan jälkeen toiseksi korkein kaikista EU:n uusien jäsenmaiden alueista.
Autonvalmistaja Volkswagen rakensi vuonna 1991 Bratislavaan tehtaan ja on sittemmin laajentanut toimintojaan. Se on keskittynyt valmistamaan kaupunkimaastureita, joiden osuus koko tuotannosta on 68 prosenttia. Myös Volkswagen Touaregia valmistetaan Bratislavassa, ja Porsche Cayennet sekä Audi Q7:t rakennetaan siellä osittain.
Viime vuosina palveluun ja huipputeknologiaan keskittyneet yritykset ovat menestyneet Bratislavassa, ja monet maailmanlaajuiset yhtiöt, kuten IBM, Dell, Lenovo, AT&T, SAP ja Accenture, ovat rakentaneet tai aikovat rakentaa kaupunkiin ulkoistamis- ja palvelukeskuksia. Monikansallisten yritysten asettuminen Bratislavaan johtuu Länsi-Euroopan läheisyydestä, koulutetusta työvoimasta ja yliopistojen sekä tutkimuslaitosten tiheydestä. Muita suuria yrityksiä tai työnantajia, joilla on pääkonttori Bratislavassa, ovat Slovak Telekom, Orange Slovensko, Slovenská sporiteľňa, Tatra banka, Doprastav, Hewlett-Packard Slovakia, Slovnaft, Henkel Slovensko, Slovenský plynárenský priemysel, Kraft Foods Slovakia, Whirlpool Slovakia, Železnice Slovenskej republiky ja Tesco Stores Slovak Republic.
Slovakian talouden vahva kasvu 2000-luvulla on johtanut rakennusteollisuuden nousuun, ja Bratislavaan on sekä suunnitteilla että jo valmistunut useita suuria rakennushankkeita. Tonavan rannassa käynnissä on kaksi suurta projektia, River Park vanhassakaupungissa ja Eurovea lähellä Apollon siltaa. Muita rakentamiskohteita ovat päärautatie- ja linja-autoasemien ympäristöt sekä entiset teollisuusalueet vanhankaupungin lähellä, Petržalkassa, Nové Mestossa ja Ružinovissa. Sijoittajien odotetaan käyttävän 1,2 miljardia euroa uusiin hankkeisiin vuoteen 2010 mennessä.
Kaupungilla on lähes kuuden miljardin Slovakian korunan (182 miljoonan euron, vuonna 2007) suuruinen tasapainoinen budjetti, josta yksi viidesosa käytetään investointeihin. Bratislavalla on omistuksessaan 17 yrityksen osakkeita, esimerkiksi kaupungin julkista liikennettä hoitavan yhtiön (Dopravný podnik Bratislava), jäteyhtiön ja vesilaitoksen osakkeita. Kaupunki hallinnoi myös kunnallisia organisaatioita, kuten poliisilaitosta (Mestská polícia), kaupunginmuseota ja eläintarhaa.
Esittävät taiteet
Slovakian kansallisteatteri toimii kahdessa rakennuksessa, joista vanhempi on uusrenessanssirakennus vanhassakaupungissa Hviezdoslavin aukiolla. Uudempi, vuonna 2007 yleisölle avattu rakennus sijaitsee joen rannalla. Teatterissa on ooppera-, baletti- ja draamaryhmät. Kaupungin pienempiä teattereita ovat Bratislavan nukketeatteri, Astorka Korzo '90 -teatteri, Arena-teatteri, L+S Studio ja Radošinan naiivi teatteri.
Musiikki kukoisti Bratislavassa 1700-luvulla ja liittyi läheisesti Wienin musiikkielämään. Mozart vieraili kaupungissa kuusivuotiaana, ja siellä ovat käyneet myös Haydn, Liszt, Bartók ja Beethoven, joka soitti teoksensa Missa solemnis ensimmäistä kertaa Bratislavassa. Kaupunki on myös säveltäjä Johann Nepomuk Hummelin syntymäpaikka. Bratislavassa toimii Slovakian filharmoninen orkesteri.