cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Úsov
Úsovin suosituimpia nähtävyyksiä on 1300-luvulla rakennettu Goottilainen Úsovin linna Hrubý Jeseníkin vuoristossa. Myöhemmin linnaa muutettiin, ja nykyään sitä käytetään metsästysmuseona.
Eksploratiivinen tutkimus
Eksploratiivinen tutkimus on vähän tunnetulle tutkimusalueelle kohdistuvaa kartoittavaa tutkimusta. Se voi auttaa tutkimuksen suunnittelussa, kuten tiedonkeruumenetelmän ja kohdehenkilöiden valinnassa. Englanniksi eksploratiivisesta tutkimuksesta käytetään nimityksiä exploratory research, exploratory study, explorative research tai explorative study. Käsitteet esitutkimus ja pilottitutkimus ovat osittain päällekkäisiä eksploratiivisen tutkimuksen käsitteen kanssa.
Eksploratiivisesta tutkimuksesta johtopäätöksiä on tehtävä vain varovaisesti. Eksploratiivinen tutkimus voi päätyä myös sellaiseen tulokseen, ettei siinä tarkasteltua tutkimusongelmaa ole olemassa tai tutkimusta ei muutoin ole tarkoituksenmukaista suorittaa.
Eksploratiivinen tutkimus voi tapahtua kirjoituspöytätutkimuksena, kuten kirjallisuuskatsauksena tai aiemmin kerätyn datan tutkimisena. Siinä voidaan käyttää välineenä kohderyhmän jäsenten tai avainhenkilöiden kanssa käytyjä epämuodollisia keskusteluja sekä myös pureutuvampia menetelmiä kuten syvähaastattelua, tapaustutkimuksia tai pilottitutkimuksia.
Eksploratiivisessa tutkimuksessa käsitteitä ei välttämättä pystytä määrittelemään aikaisessa vaiheessa tutkimusta. Tutkimuksen kulkua voidaan hahmotella tiedon kertymistä kuvaavana spiraalina.
Eksploratiivinen tutkimus soveltuu tilanteisiin, joissa on tarkoitus tutustua ilmiöön tai saada siihen uusia näkökulmia tutkimustehtävän tai hypoteesien täsmällisempää muotoilemista varten. Eksploratiivinen tutkimus tuottaa tutkijalle kokemusta, joka auttaa varsinaisen tutkimuksen muotoilua.
Rihmalauha
Rihmalauha (Deschampsia setacea) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja lauhojen (Deschampsia) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on mätästävä ja melko matalakasvuinen heinälaji, joka muistuttaa jonkin verran metsälauhaa (Avenella flexuosa), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan muun muassa lehtien sekä kukkien ulkonäön perusteella.
Rihmalauhan varret ovat velttoja ja voivat kasvaa noin puoli metriä korkeiksi. Lehdet kasvavat tiiviinä mättäinä ja ovat harmaanvihreitä sekä neulamaisen ohuita ja kapeita. Lehtitupet ovat vaaleita. Varsilehdet ovat lyhyitä ja niissä on pitkä, teräväkärkinen kieleke. Rihmalauhan kukintona on röyhy, jonka haarat ovat pystyjä sekä karheita. Röyhyn tähkylät ovat melko suuria, 4–5 mm pitkiä ja kaksikukkaisia. Tähkylöiden kaleet ovat yleensä punertavia sekä keltareunaisia. Ulkohelpeissä on ulkonevat vihneet. Rihmalauha kukkii heinä–elokuussa.
Rihmalauha kasvaa kosteilla kasvupaikoilla, tavallisesti ajoittain tulvivilla turvemailla tai kosteilla nummilla. Rihmalauhaa kasvaa Euroopassa mantereen Atlantin puoleisilla alueilla, tavallisimmin Ranskan ja Saksan pohjoisosissa. Rihmalauhaa tavataan kuitenkin Espanjan pohjoisosista aina Tanskaan ja Etelä-Ruotsiin asti sekä Britteinsaarilla.
Warm Bodies
Warm Bodies on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Jonathan Levinen ohjaama ja käsikirjoittama zombielokuva, joka perustuu Isaac Marion samannimiseen romaaniin. Sen pääosissa ovat Nicholas Hoult, Teresa Palmer ja Analeigh Tipton.
Juoni
Maailma on luisunut sekasortoon ja osa sen ihmisistä on muuttunut ihmisten aivoja janoaviksi zombeiksi. Colonel Grigio on omistanut elämänsä zombien lahtaamiselle ja hänen jalanjäljissään kulkee miehen tytär Julie, joka isänsä tavoin yrittää päästää päiviltä niin monta epäkuollutta kuin mahdollista. Erään epäonnistuneen metsästysreissun seurauksena Julie joutuu zombien piirittämäksi ystäviensä kanssa. Paikalle saapuu myös nuori zombi nimeltään R, joka hyökkää Julien poikaystävän kimppuun ja syö tämän aivot. Sen seurauksena R saa pojan muistot ja ihastuu korviaan myöten Julieen. Hän johdattaa kauhusta kankean tytön kotiinsa, vanhaan lentokoneeseen ja sanoo suojelevansa tätä muilta zombeilta. Tahtomattaan Julie alkaa viihtyä zombipojan seurassa ja heistä tulee ystäviä. Julie päättää kuitenkin palata kotiin, mutta R seuraa häntä. Julie alkaa pian huomata, että poika alkaa muuttua inhimillisemmäksi ja yrittää vakuuttaa isänsäkin asiasta, huonoin tuloksin. Kun verta himoavat luurangot hyökkäävät, Julien ja R:n on yhdistettävä voimansa suojellakseen toisiaan ja orastavaa rakkautta. Julien isä kuitenkin päättää ampua pojan, jonka seurauksena tämä alkaa vuotaa verta. Kaikki huomaavat silloin, että R onkin muuttunut takaisin ihmiseksi. Zombit päätetään päästä ihmiskunnan sisälle, jotta he voisivat löytää uudelleen ihmisyytensä ja elää elämänsä onnellisena loppuun asti.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin Montréalissa, Québecissä. Syyskuussa 2011 elokuvaa kuvattiin Kanadassa, jossa elokuvan lentokenttä sijaitsee. Lentokenttä-kuvaukset kuvattiin paikassa Montreal-Mirabel International Airport.
Asikonmeri
Asikonmeri on Kanta-Hämeessä Janakkalassa  Leppäkosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Vanhoissa kartoissa joen ja lammen väliin oli kaivettu oja, jota ei nykykartoissa erotu. Oja erottuu sen sijaan ilmavalokuvissa.
Historiaa
Asikonmeri on Puujoesta tai Välijoesta irti kuroutunut lampi. Ilmusjärvelle on käymässä samalla tavalla, koska järven ja joen uomat ovat jo eriytyneet toisistaan, vaikka vesiyhteys niiden välillä on edelleen olemassa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Asikonmeri näkyy nimettömänä Puujoen ulokkeena. Lammen länsipää on yhteydessä jokeen ja viereinen Ilmusjärvi on kokonaan läpivirtausjärvi, joka aivan avoin ilman saarta. Lammen ympäristö, joka on nykyään Asikonsuota, oli tuolloin niittyä. Niityn ja metsän laidalla sijaitsi kolme torpan rakennukset.
Vuoden 1962 peruskartassa Asikonmeren ja joen väliin oli kaivettu oja. Asikonmereen laski metsästyä oja, jonka suo-osuus oli suoraksi kaivettu. Lisäksi järven luoteispäässä sijaitsi suolla lato. Vuoden 1979 kartassa lampeen oli johdettu kymmenen suo- ja metsäojaa samalla kun lato oli kadonnut.
Middle Island
thumb|right|300px|Pelee Islandin ja Middle Islandin kartta.
Middle Island on pieni saari Kanadassa Eriejärven länsiosassa. Sen pinta-ala on 18,5 hehtaaria. Middle Island on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka. Saaren yleisin lintulaji on merimetso.
Maantiede
Middle Island on Kanadan eteläisin maa-alue: sen koordinaatit ovat 41°41'N, 82°41"W (41.685,-82.684). Middle Island sijaitsee aivan Pelee Islandin eteläpuolella ja on osa Point Peleen kansallispuistoa. Saari kuuluu Ontarion provinssiin. Saaren eteläisin piste sijaitsee noin 150 metriä Yhdysvaltain rajalta. Etäisyys Kanadan maa-alueen pohjoisimpaan pisteeseen (Cape Columbia, Ellesmere Island) on noin 4 640 kilometriä.
Middle Islandin eteläisimmän kohdan koordinaatit ovat 41°40'53". Siten esimerkiksi pohjoisin Kalifornia sijaitsee Middle Islandia pohjoisempana. Kaikkiaan kolmetoista Yhdysvaltain osavaltiota sijaitsee kokonaisuudessaan Middle Islandin pohjoispuolella: Alaska, Washington, Oregon, Idaho, Montana, Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota, Minnesota, Wisconsin, Michigan, Vermont, New Hampshire ja Maine. Euroopan suurkaupungeista esimerkiksi Rooma sijaitsee aavistuksen Middle Islandia pohjoisempana, Barcelona sitä vastoin hieman etelämpänä.
thumb|right|alt=oblique view of Middle Island, Ontario Canada|Middle Island
Historia
Vuonna 1982 tehdyt arkeologiset tutkimukset osoittivat, että Middle Island oli asutettu noin vuosina 1000–1500 jaa. Sittemmin saarella ei ole ollut vakituista asutusta, ja nykyisin se on luonnonsuojelualuetta.
Middle Islandilla oli majakka vuosina 1872–1918. Se tuhoutui tulipalossa, mutta sen perustus on yhä nähtävissä. Yhdysvaltain kieltolain aikana Middle Islandin kautta kuljetettiin alkoholia Kanadasta Yhdysvaltain puolelle. Valtiollinen Parks Canada on omistanut Middle Islandin 6. syyskuuta 2000 alkaen.
Ahilammi (Janakkala)
Ahilammi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Turengin taajaman lähellä sijaitseva Hiidenjoen laajentuma tai järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 44 hehtaari ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä. Itärannalla sijaitsee viisi vapaa-ajan asuntoa ja sen ohittaa siellä rautatie. Pohjoisrantaan Hiidenjoen itäpuolelle on rakennettu pienvenesatama laitureineen, yleinen uimaranta ja Turengin taajama ulottuu siellä lähes järven rantaan. Järven vedenpinnan korkeus on 79,4 metriä mpy, mikä on sama kuin yläjuoksulla Kernaalanjärvellä ja alajuoksulla olevalla Vanajavedellä. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 922 tuhatta kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,1 metriä ja suurin syvyys on 6,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee itärannan tuntumassa, missä kolkee joen eroosiossa syntynyt uoman kohta, joka on viitoin merkitty veneväyläksi. Toinen lähes nelimetrinen syvänne sijaitsee järven keskivaiheella.
Vesistösuhteet
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon se kuuluu. Järvi on itse asiassa Hiidenjoen läpivirtausjärvi. Siihen laskee suo- ja pelto-ojia itä- ja länsirannalta.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven länsipuolella sijaitsi Nuolialan kylä ja itäpuolella Kuumolan kartano. Joen ja järven rannat olivat olleet suota ja ne oli pääosin raivattu niityiksi. Niittyjen ulkoreunoilla kiersivät pellot.
Vuoden 1962 peruskartassa järvi oli täysin autio. Siihen laski Nuolialasta oja ja itäpuolen suo oli tiheään ojitettua. Vuoden 1979 kartassa itärannalla näkyy jo kolme mökkiä ja vuonna 1989 kartassa sinne on ilmaantunut neljäskin. Mökeille johti nyt tiet ja pohjoisrannassa oli nyt pienevesatama. Viimeisessä vuoden 1998 kartassa Turengin taajama on lähes järven rannassa.
Vaalea kuroksen pää
Vaalea kuroksen pää on nimitys, jota käytetään eräästä muutoin kadonneen antiikin kreikkalaisen kuros-veistoksen päästä, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 490–480 eaa. Nykyisin kyseinen veistoksen osa on sijoitettu Akropolis-museoon.
Kuros on esittänyt lajityypille ominaiseen tapaan nuorta, todennäköisesti alastonta miestä. Ulkonäkö ja ilme muistuttaa jonkin verran niin kutsuttua Kritioksen efebiä. Veistoksen pää on säilynyt kokonaisena ja muutenkin hyvin. Pää samoin kuin koko veistos on ollut maalattu. Maalauksesta on säilynyt joitakin jäänteitä. Nimensä pää on saanut siitä, että sen paksut hiukset on ollut maalattu vaalean keltaisiksi. Pään korkeus on noin 24,5 senttimetriä.
Antenorin kore
Antenorin kore (Akropolis Kore 681) on Antenorin veistämä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 525–500 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
thumb|left|140px|Antenorin kore sivulta. Antenorin kore on suurin Akropoliin kore-veistoksista, ja se on ollut kukkulan muiden kore-veistosten tavoin omistettu votiivilahjana Athene-jumalattarelle. Se esittää nuorta, lihaksikasta naista, jonka vasen jalka astuu hieman eteen. Neito on pukeutunut khitoniin sekä joonialaiseen himationiin. Kadonneessa oikeassa kädessä on todennäköisesti ollut jokin votiiviesine. Veistoksessa olevan piirtokirjoituksen mukaan sen omisti Athenelle Nearkhos; lisäksi piirtokirjoitus mainitsee kuvanveistäjäksi Antenorin Eumareen pojan. Veistoksen korkeus on noin kaksi metriä ja se on tehty paroslaisesta marmorista. Jalusta, jonka korkeus on noin 15 senttimetriä, on tehty Pentelikon-vuoren marmorista.
Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: alaosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja yläosa Erekhtheionin länsipuolelta vuonna 1886. Kore säilyi sen ansiosta, että se piilotettiin persialaisilta persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. maahan hautaamalla.
Euthydikoksen kore
Euthydikoksen kore (Akropolis Kore 686) on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 490–480 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
thumb|left|170px|Euthydikoksen kore vanhassa Akropolis-museossa. Veistos esittää nuorta neitoa, joka on pukeutunut khitoniin ja sen päällä olevaan himationiin. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Veistoksen jalustan mukaan sen omisti Athenelle Euthydikos Thaliarkhoksen poika. Monista muista kore-veistoksista poiketen Euthydikoksen koren kasvoilla ei ole hymyä, ja se edustaa tältä osin jo varhaisen klassisen kauden kuvanveiston niin kutsuttua ankaraa tyylikautta. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja sen jalusta Pentelikon-vuoren marmorista.
Kore löydettiin Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä kahdessa osassa: yläosa löydettiin Parthenonin itäpuolelta vuonna 1882 ja alaosa jalusta mukaan lukien Erekhtheionin läheltä vuonna 1886 tai 1887.
Veikko Salomaa
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oriveden yhteiskoulusta 1968. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1976, sisätautien erikoislääkäriksi 1984 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1988. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1988) oli otsikoitu Sydän- ja verisuonitautien ennaltaehkäisytoimen vaikutus vaaratekijäkehitykseen pitkän aikavälin seurannassa keski-ikäisillä miehillä : Long-term effect of primary prevention measures of coronary heart disease on the risk factor levels in middle-aged men. Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1994.
La Delicata -kore
La Delicata -kore (Akropolis Kore 674) on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 505–490 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon.
Kore löydettiin Parthenonin lounaispuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1888.
Mini All4 Racing
Ensirallit
Stéphane Peterhansel otti autolla ensi saavutuksen Abu Dhabi Desert Challenge erämaarallissa, jonka hän voitti huhtikuussa 2011. Peterhansel ajoi vielä toiseksi heinäkuussa samana vuonna Silk Way rallissa. Filipe Campos voitti lokakuussa Baja Portalegre 500 rallin.
2012
X-raid osallistui uudella autolla Dakar-ralliin 2012 viidellä kuljettajalla; Stéphane Peterhansel, Nani Roma, Leonid Novitskiy, Ricardo Leal dos Santos ja Krzysztof Holowczyc. Minillä otettiin kaksoisvoitto, kun Peterhansel oli rallin ensimmäinen ja Roma toinen. Myös loput kolme kuljettajaa ajoivat kymmenen joukkoon, kun Novitskiy oli neljäs, dos Santos seitsemäs ja Holowczyc yhdeksäs.
2013
Seuraavan vuoden Dakar-rallissa jatkoivat Peterhansel, Roma, Novitskiy ja Holowczyc. Uutena kuljettajina olivat Boris Garafulic ja Stephan Schott. Minillä otettiin toinen Dakar voitto peräkkäin, kun Peterhansel voitti rallin. Muut kuljettajat Novitskiy ajoi kolmanneksi, Roma neljänneksi, kun taas Boris Garafulic oli kahdestoista ja Stephan Schott sijalla 48. Sen sijaan Holowczyc keskeytti.
2014
X-raidilla jatkoivat edellisen Dakar-rallin tapaan Peterhansel, Roma ja Hołowczyc. Orlando Terranova ajoi tallissa edellisen rallin BMW X3 CC:llä ja Nasser Al-Attiyah ajoi Qatarin sponsoroimalla Minillä, kun X-raidin pääsponsori oli Monster Energy. Minillä otettiin kolmoisvoitto ja kolmas Dakar-rallin voitto peräkkäin, kun Roma ajoi uransa ensimmäiseen voittoon autoluokassa. Peterhansel ajoi toiseksi ja Al-Attiyah kolmanneksi. Terranova ajoi viidenneksi ja Hołowczyc kuudenneksi.
2015
Dakar-ralli 2015 X-raid koki pieniä kuljettaja muutoksia, kun Peterhansel siirtyi Peugeotille. Tallissa pysyivät Roma, Terranova ja Hołowczyc, sekä Al-Attiyah, joka jatkoi Qatarin sponsoroimana. Minillä otettiin neljännen peräkkäisen Dakar-rallin voiton, kun viime vuoden kolmanneksi ajanut Al-Attiyah otti uransa toisen Dakar-rallin voiton. Holowczyc ajoi kolmanneksi ja yksityistallien käyttämät Minit sijoittuivat parhaimmillaan Erik van Loonin ajamana neljänneksi, Vladimir Vasilyev viidenneksi ja Aidyn Rakhimbayev yhdeksänneksi.
2016
X-raid jatkoi vielä 2016 Dakar-rallissa pelkästään Mini All4 Racingillä, joista neljä ajoi kymmenen parhaan joukkoon. Al-Attiyah ajoi tällä kertaa rallin toiseksi, uutena kuljettajana Minillä ajanut Mikko Hirvonen oli neljäs voittaen samalla rallin tulokas palkinnon, yksityistallissa ajanut Harry Hunt ajoi viidenneksi ollen samalla nuorin Dakar-rallin maaliin ajanut brittikuljettaja ja Orlando Terranova jäi juuri kymmenen parhaan ulkopuolelle ollessaan kahdestoista.
2017
X-raid kehitti Mini All4 Racingille seuraajan Mini John Cooper Works Rally, joita käytettiin molempia 2017 Dakar-rallissa. All4 Racing mallia käyttivät yksityistallin kuljettajat Jakub Przygonski, Mohamed Abu-Issa, Stephan Schott ja Sylvio de Barros. Przygonski ajoi autolla parhaimman tuloksen ollen seitsemäs ja Mohamed Abu-Issa ajoi kymmenenneksi, kun taas Schott oli viidestoista ja de Barros kahdeksastoista.
2020
Seuraavan kerran autoa käytettiin 2020. Dakar-ralli ajettiin ensimmäistä kertaa Saudi-Arabiassa, jossa ainoastaan Alexander Dorosinskiy ajoi yksitystallina Mini All4 Racing mallilla. Hän sijoittui rallissa sijalle 14. Lokakuussa Cristina Gutiérrez ajoi Andalucian rallissa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi.
Siniselkätangara
Siniselkätangara (Pipraeidea melanonota) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö
Siniselkätangara voi kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Siniselkätangaran pää, selkä ja siivet ovat väriltään siniset. Silmiä ympäröi musta naamio. Lajin kurkku, rinta ja vatsa ovat kellertävät. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta ei ole väritykseltään yhtä kirkas ja on erityisesti selästään ruskehtavampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Siniselkätangaran levinneisyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan länsiosista Venezuelasta Argentiinaan ulottuvalta alueelta ja lisäksi Brasilian kaakkoisosasta, Uruguaysta ja Paraguaysta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja pensaikot sekä metsien reunamaat. Useimmiten siniselkätangara liikkuu yksin tai pareittain. Siniselkätangaran ravintoa ovat hyonteiset ja useat hedelmät. Pesänsä lintu rakentaa puihin päällyskasvien kätköihin.
Toyota Mark X
Toyota Mark X on Toyota Motor Corporationin valmistama sedan-korimallinen automalli. Sitä myydään pääosin Japanissa.
Peploforos
Peploforos tai Peplos-kore (, ”Peploksenkantaja”) (Akropolis Kore 679) on peplokseen pukeutunutta neitoa esittävä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon. Samaa nimitystä voidaan käyttää myös yleisemmin samantyyppisistä teoksista.
thumb|left|200px|Kaksi vaihtoehtoista ennallistusta Peploforoksesta. Peploforos esittää kore-veistoksille tyypillistä nuorta naista, jonka khitonin päälle on puettu peplos. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Akropoliin Peploforoksen asu on vanhakantaisempi kuin monilla muilla saman ajan kore-veistoksilla. On mahdollista, että kyseessä on tavallisen neidon sijasta Artemis-jumalatar, jolla on ollut käsissään jousi. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja valmistettu Attikassa. Se on alun perin ollut maalattu. Väreistä on tehty useita vaihtoehtoisia ennallistuksia. Veistoksen korkeus on noin 1,18 metriä ja se on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena, sillä ainoastaan aivan sen alaosa puuttuu.
Kore löydettiin Erekhtheionin länsipuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1886.
Klaus Suonsaari
Klaus Suonsaari (s. 7. marraskuuta 1959 Iitti) on suomalainen jazzrumpali, -säveltäjä ja -opettaja, joka on asunut ja työskennellyt New Yorkissa 1980-luvun puolestavälistä alkaen. Hän on esiintynyt ja levyttänyt Suomen jazzhuippujen ohella muun muassa Bob Bergin, Horace Parlanin, Joe Lovanon, Slide Hamptonin, Jerry Bergonzin, Niels-Henning Ørsted Pedersenin, Junior Cookin, Tom Harrellin, Ray Drummondin ja Muhal Richard Abramsin kanssa.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen Suonsaaren kokoonpanoja ovat kolmea muusikkosukupolvea edustava Nordic Trinity -trio (Mikko Iivanainen, kitara, ja Juhani Aaltonen, puhaltimet) sekä Contrasts (Wade Mikkola, basso; Manuel Dunkel ja Mikko Innanen, puhaltimet).
Vuonna 1992 Suonsaari palkittiin Pori Jazz -festivaaleilla Vuoden taiteilijana. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.
Panagiótis Poulítsas
Panagiótis Poulítsas (, 9. syyskuuta 1881 Gerónthres, Lakonia – 16. tammikuuta 1968 Ateena) oli Kreikan korkeimman oikeuden puheenjohtaja, valtioneuvoston eli korkeinta hallinto-oikeutta vastaavan elimen presidentti, Ateenan akatemian jäsen ja Kreikan väliaikainen pääministeri ennen sodanjälkeisen ensimmäisen parlamentin valintaa maalis-huhtikuussa 1946.
Elämä
Poulítsas opiskeli lakia Ateenan yliopistossa ja sen jälkeen vuodesta 1907 alkaen toimi lakimiehenä viisi vuotta. Hänet valittiin tuomariksi vuonna 1907. Myöhemmin hän opiskeli lakia Berliinin yliopistossa ja toimi sen jälkeen Thessalonikissa ja Ioánninassa. Hänestä tuli korkeinta hallinto-oikeutta vastaavan elimen jäsen vuonna 1932 ja sen presidentiksi vuonna 1943, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1951.
Toisen maailmansodan jälkeiset ensimmäiset parlamenttivaalit järjestettiin Kreikassa maaliskuun lopussa 1946. Poulítsas toimi uuden parlamentin kokoontumiseen asti kaksiviikkoisen väliaikaishallituksen pääministerinä. Hallituksessa olivat edustettuna Kansanpuolueen johtaja Konstantínos Tsaldáris varapääministerinä ja ulkoministerinä sekä salkuttomina ministereinä muiden puolueiden puoluejohtajat Geórgios Papandréou, Sofoklís Venizélos, Panagiótis Kanellópoulos sekä kansanpuolueen Stéfanos Stefanópoulos. Viisi vuotta myöhemmin virkauransa jälkeen vuoden 1951 vaaleissa Poulítsas valittiin kansanedustajaksi marsalkka Papágosin perustaman Kreikkalainen kansankokous (Ellinikós Synergasmós) -puolueen listalta.
Vuonna 1947 Poulítsasista tuli Ateenan akatemian jäsen ja sen presidentti vuonna 1957. Kreikan valtio kunnioitti hänen uraansa myöntämällä hänelle Feeniksin ritarikunnan suurristin.
Hänen tyttärenpoikansa on pitkäaikainen kansanedustaja ja Pasok-ministeri Dimítris Réppas. Hänen toisen tyttärensä poika taas on julkisuuden henkilönä tunnettu Tákis Theodorakópoulos. Poulítsas kuoli 16. tammikuuta 1968 Ateenassa.
Isovaleriaanahappo
Esiintyminen ja ominaisuudet
Isovaleriaanahappoa esiintyy luonnossa esimerkiksi virmajuurikasveihin kuuluvissa kasveissa. Lisäksi ihmisen elimistössä sitä muodostuu aminohappojen kuten leusiinin aineenvaihdunnan tuloksena. Isovaleriaanahappo on yksi hien hajun aiheuttavista yhdisteistä. Molekyyli liukenee vain jonkin verran veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Valmistus ja käyttö
Isovaleriaanahappoa voidaan valmistaa hapettamalla katalyytin läsnä ollessa 3-metyyli-1-butanolia ilman avulla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on isobutyylisyanidin hydrolyysi.
Rahitunlammi
Maantietoa
Lampi sijaitsee harjujaksoon kuuluvan Rahitunmäen pohjoisreunalla. Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammen tilavuus on 110 000 kuutiometriä. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja rannoilla kasvaa kangasmetsää. Etenkin lammen lounaisranta kohoaa jyrkkänä mäelle. Mäen huippu sijaitsee 35 metriä ylempänä kuin lammen vedenpinta, joka on 80,2 metriä mpy. Lampi on autio, mutta sen itärannalla sijaitsee yleinen uimaranta. Lammen luoteispuolella on vedenottamo, jonka vesi on todennäköisesti peräisin Limmamäen paksusta sorakerrostumasta.
Vesistösuhteet
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Sillä oli laskuoja, joka on ilmeisesti tukittu. Se saa vetensä lähinnä harjun pohjavedestä ja on siten umpijärvi. Veden teoreettinen viipymä järvessä on 849 vuorokautta eli 2,3 vuotta.
Historiaa
Rahitunmäki on viimeisen jääkauden jälkeisen sulamisvaiheen jäätikköjoen uomaan muodostunut harju, jota kutsutaan Rahitunmäen selänteeksi. Mannerjään reuna sijaitsi Rahitunmäen kohdalla, kun jäätikköjoen vedet purkautuivat mereen ja levittivät joen mukanaan tuoman hiekan ja soran purkautumisaukon eteen muodostaen ensin Kirkonmäen deltan ja sitten myöhemmin Linnamäen deltan. Hiekan joukkoon hautautui runsaasti suuria jäälohkareita, joiden jättämiä suppakuoppia näkee maastossa edelleen. Rahitunlammi on suppia, jonka pohja on suhteellisen matalalla ja siksi siihen on kertynyt pysyvästi vettä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampi on merkitty nimettömänä ja pienellä Puujoen mutkaan laskevalla ojalla varutettuna. Lampi oli tuolloin autio.
Vuoden 1962 peruskartassa lammen pohjoisrannassa sijaitsi talo ja lammen länsipäästä lähti Puujokeen suoraksi kaivettu oja. Lammelle ja talolle johti vain polkuja tai yksityistie. Vuoden 1979 kartassa pelto oli ostettu kunnalle ja maille oli rakennettu vedenottamo, jolle johti tie. Vuoden 1989 kartassa laskuojan suuhun suolle oli kaivettu vesiallas, jota ei nykykartoissa enää näy.
Luontoarvoja
Lammesta on saatu pyydystettyä harvinainen piikkimonni vuonna 2007, jonka paino oli yli puoli kilogrammaa.
Roope Hormi
Hormin vanhemmat olivat tullipäällysmies Antti Malin ja Maria Paganus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Sortavalan reaalilyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1908. Hormi teki tieteellsitä tutkimusta kemian alalla 1908–1909 ja hän toimi professori Gustaf Kompan assistenttina. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin ja Venäjälle vuosina 1912–1930.
Hormi oli Ab Simpeleen tehtaiden käyttöinsinöörinä 1909–1912, Kajaanin Puutavaraliike Oy:n teknillisenä johtajana ja yli-insinöörinä 1912–1921 ja Jämsänkosken teollisuuslaitosten isännöitsijänä 1921–1924. Hän oli Suomalainen Puuliike Oy:n toimitusjohtajana 1924–1930, Soanlahden kaoliiniesiintymää hyödyntäneen Suomen Kaoliini Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1933 ja Valtion Ruutitehtaan (Vihtavuoren ruutitehdas) toimitusjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Hän oli muun muassa Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n johtokunnan varapuheenjohtajana, Outokummun kaivoksen johtokunnan puheenjohtajana 1926–1929 ja toimi vuodesta 1933 alkaen taloudellisen puolustusneuvoston teollisuusjaoston sihteerinä.
Hormi oli Kajaanin rahatoimikamarin jäsenenä 1919–1921 ja Kajaanin suojeluskunnan ja -piiriesikunnan jäsenenä 1918–1921. Hän viljeli myös omistamiaan maatiloja ja viimeksi hän omisti vuodesta 1931 alkaen Toppjoen kartanon Angelniemellä.
Roope Hormi oli naimisissa vuodesta 1909 Hellin Saima Niemisen kanssa.
Koosa paisjärv
Koosa paisjärv on Virossa Tartumaalla Peipsiäären kunnan Koosan kylässä sijaitseva patolampi.
Maantietoa
Patolampi on 320 metriä pitkä, 50 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee keskellä Koosan kylää ja se on ilmeisesti rakennettu Koosa ojaan kaivamalla sen uomaan reunoja leveämmiksi ja nostamalla kaivantoon vesi patoamalla se maapadolla. Kylätie ylittää Koosa ojan patoa pitkin. Patolammen voi ylittää myös sen keskellä sijaitsevaa kävelysiltaa pitkin. Myös yläpuolisessa ojassa on lyhyt silta. Padon itäpuolella sijaitsee vesimylly tai voimala.
Vesistösuhteita
Koosa paisjärv kuuluu Koosa jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Koosa oja on Kargaja jõen sivuhaara. Kargaja jõgi yhtyy Emajõe-Suursoolla Koosa jõgeen. Lampeen ei tule ympäristöstä muita ojia, joten lammen valuma-alueen pinta-ala 12 neliökilometriä muodostuu yksinomaan Koosa ojan latva-alueista. Koosa jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Ilmusjärvi
Ilmusjärvi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa  Leppäkosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja lammen rannat muodostuvat etelässä Röyhynsuosta ja pohjoisessa Asikonsuosta. Järven vedenpinnan korkeus on 79,4 metriä mpy, mikä on sama kuin Kernaalanjärvessä ja Vanajavedessä. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 164 tuhatta kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,2 metriä ja suurin syvyys on 3,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee keskellä lampea.
Vesistösuhteet
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon järvi kuuluu. Lampi on aina ollut läpivirtausjärvi, mutta vasta vedenpinnan pienoinen lasku eriytti Puujoen kulkemaan pohjoista reittiä ohitse. Suolta tulevien ojien nykymerkitys lammen vesitaloudelle on merkityksetön, sillä yhteydet turvetuotantoalueelle ovat poikki.
Historiaa
Asikonmeri on Puujoesta tai Välijoesta irti kuroutunut lampi ja Ilmusjärvelle on käymässä samalla tavalla, koska järven ja joen uomat ovat jo eriytyneet toisistaan, vaikka vesiyhteys niiden välillä on edelleen olemassa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Ilmusjärvi on kuin leveän joen laajentuma. Kartta on piirretty ennen kuin Pyhäjärven ja Vanajaveden vedennan alenemiset oli toteutettu. Järvenlaskussa lammen pohjasta on alkanut pilkistämään pohja näkyviin ja joki on ottanut uomakseen vedestä nousseen saaren pohjoissivun.
Ilmusjärvi oli vielä 1962 peruskartassa yhtenäinen lampi, jonka keskellä sijaitsi matala ruohikkoalue. Kun seuraavassa kartassa vedenpinta oli laentunut, nousi ruohikkoalueen pohja vedenpintaan ja se tulkittiin kartassa suosaareksi. Lampi pieneni näin kovasti ja joen uoma alkoi kiertää saaren pohjoispäässä. Röyhynsuo, jossa lampi sijaitsi, oli 1962 ojittamatonta kosteikkoa. Seuraavassa kartassa se oli ojitettu valtaojilla ja kaakkoispäästään kuivatusojilla tiheästi. Nykyään sama ojitettu alue on turvetuotantoaluetta.
Navarin (1891)
Navarin oli 1896 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva, joka upposi 28. toukokuuta 1905 Tsushiman meritaistelussa.
Valmistus
Alus tilattiin Kaleeritelakalta Pietarista, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1890. Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1891 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1896.
Palvelus
Valmistuttuaan alus liitettiin Itämeren laivastoon ja se aloitti elokuussa 1896 Välimeren purjehduksen, jonka aikana se vieraili muun muassa Kreikassa Pireuksen satamassa 1. lokakuuta.
Remoulade
thumb|Remouladea.
Remoulade on muun muassa yrteillä maustettu kylmä majoneesikastike. Sen ainesosiin kuuluvat ruokaöljy, etikka tai sitruunamehu, munankeltuainen ja sinappi. Yleisimmin käytetyt yrtit ja makua tuovat ainesosat ovat persilja, kirveli, rakuuna, kapris sekä maustekurkku. Remoulade on lähtöisin Ranskasta. Lisäksi se on yleinen tanskalaisessa, saksalaisessa, ruotsalaisessa, norjalaisessa ja puolalaisessa keittiössä.
Florence Arthaud
pienoiskuva|Florence Arthaud vuonna 2009. Florence Arthaud (28. lokakuuta 1957 Boulogne-Billancourt, Ranska – 9. maaliskuuta 2015 Villa Castelli, La Riojan maakunta, Argentiina) oli ranskalainen kilpapurjehtija. Arthaud sai surmansa Villa Castellin helikopterionnettomuudessa maaliskuussa 2015. Samassa onnettomuudessa kuolivat myös ranskalainen nyrkkeilijä Alexis Vastine ja uinnin olympiavoittaja Camille Muffat.
Henrik Alfred Wahlforss
Henrik Alfred "Fisken" Wahlforss (8. huhtikuuta 1839 Kristiinankaupunki – 28. maaliskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja professori.
Wahlforss oli Helsingin yliopistossa kemian dosenttina 1868–1891. Hän oli vuorihallituksen vuori-insinöörinä 1872–1874 ja Polyteknillisen koulun ja opiston kemian opettajana vuodesta 1874 alkaen. Wahlforss sai professorin arvon 1889. Hän pani alulle vuonna 1899 valmistuneen Polyteknillisen opiston kemian laboratorion rakennushankkeen. Hän invalidisoitui 1896 liikenneonnettomuuden seurauksena ja kuoli vuonna 1899. Wahlforssin oppilaita olivat muun muassa Antti Antero ja Aleksander Lampén.
Wahlforss oli naimisissa Emilia Elisabet Långhjelmin kanssa. Heidän poikansa oli vuorineuvos Wilhelm Wahlforss.
Koiranvuolle
Maantietoa
Järvi on Puujoen uoman pieni laajentuma eli sitä voi pitää läpivirtausjärvenä. Sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannoille on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoa tai taloa. Järven vedenpinnan korkeus on 80,2 metriä mpy, joka on sama kuin yläjuoksulla olevalla joen nimettömällä laajentumalla. Järveen ei laske muita ojia. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 128 tuhatta kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 9,4 metriä. Järvi on selvästi jokiuomaa syvempi joka suhteessa.
Vesistösuhteet
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Varunteen alueeseen, johon järvi kuuluu. Puujoki yhtyy Kernaalanjärven Vesijakoon, mistä Hiidenjoki alkaa ja joka laskee Vanajaveteen. Puujoki saa alkunsa Ansionjärvestä, josta Puujoki virtaa ensin etelään Oittiin ja kääntyy siellä Salpausselän takia luoteeseen Koiranvuolteelle.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Puujokea kutsuttiin nimellä ”Vittamonjoki”. Puujaan kylä sijaitsi pohjoisempana ja Koiranvuolteen seutu oli autiota niittyä. Varunteenkoskessa oli merkitty kolme vesimyllyä (nimi kartasta ”Waranta”). Joki oli vuolteen kohdalla jo silloin leveää.
Vuoden 1964 peruskartassa pellot ulottuivat luoteispuolella rantaan asti. Silloin oli rannoilla kolme asuntoa. Vuoden 1964 kartassa oli länsirannat metsitetty ja rannoilla sijaitse kuusi taloutta ja vuoden 1988 siellä oli kahdeksan taloutta. Yhdystie 13826 eli Puujaantie ohittaa järven sen eteläpuolelta.
Tivolit
Tivolit on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Behmin kappale, joka julkaistiin singlenä Warner Music Finlandin kautta 13. maaliskuuta 2020. Se nousi korkeimmillaan Suomen virallisen singlelistan sijalle kaksi.
”Tivolit” kertoo risteyskohdasta suhteessa, jolla ei ole tulevaisuutta, vaikka laulun kertoja tahtoo itselleen uskotella että sellainen olisi.
Frida (kappale)
Frida on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Behmin kappale, joka julkaistiin singlenä Warner Music Finlandin kautta 10. heinäkuuta 2020. Se nousi Suomen virallisen singlelistan ykköseksi.
Kappale kertoo eron käsittelemisestä parisuhteen päätyttyä. ”Frida” on laulu luopumisesta ja sen hyväksymisestä. Laulun nimi on viittaus meksikolaiseen taidemaalari Frida Kahloon.
Lieslammi (Hausjärvi)
Lieslammi on Kanta-Hämeessä Hausjärvellä  Umpistenmaan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lampi sijaitsee Salpausselkällä Umpisten ja Halkomäen kylien väkissä aivan rautatien varressa. Sen pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja rannat ovat Salpausselän hiekkaa ja soraa. Lammessa on yksi saari, joka sijaitsee lammen luonaispäässä. Sen koillispäähän päättyy peltoaukea, johon liittyy asutusta lammen pohjoispuolella. Koillisrannassa sijaitsee kaksi vapaa-ajan asuntoa. Lammen vedenpinnan korkeus on 93,9 metriä mpy.
Vesistösuhteet
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Varunteen alueeseen, johon lampi kuuluu. Puujoki yhtyy Kernaalanjärven Vesijakoon, mistä Hiidenjoki alkaa ja joka laskee Vanajaveteen. Puujoki saa alkunsa Ansionjärvestä, josta Puujoki virtaa ensin etelään Oittiin ja kääntyy siellä Salpausselän takia luoteeseen Koiranvuolteelle. Lieslammin laskuoja alkaa pelto-ojana, joka virtaa Huvilammiin Oitin taajamaan ja josta oja jatkaa Nahkurinojana Puujokeen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa ei ollut piirretty Lieslammia näkyviin.
Vuonna 1964 julkaistussa peruskartassa Lieslammi näyttää olevan suolammi, jonka äärelle on raivattu peltoa. Junarata ohitti lammen sen rantaa hipoen. Koillispuolen peltotilkku oli metsitetty vuoden 1979 kartassa ja sen pohjoisrantaan oli vuoden 1988 kartassa ilmaantunut rakennus.
Suulajärven lentokenttä
Suulajärven lentokenttä oli jatkosodan aikainen sotilaslentokenttä Karjalankannaksella Suulajärven luoteispuolella, joka kuului Lentorykmentti 3:n vastuualueeseen. Hiekkapohjainen kenttä oli Asemasodan aikana Lentolaivue 24:n tukikohta. Ilmavoimien organisaatio muutoksien yhteydessä vuosina 1942-1943 Suulajärven merkitys alkoi sotilaskenttänä kasvaa.
Myös radiotiedustelua kehitettiin samanaikaisesti ilmavoimien organisaatiomuutoksien yhteydessä. Lokakuussa 1942 perustettiin Radiopataljoonan yhteyteen Radiokomppania, jonka kolmesta joukkueesta yksi sijoitettiin Suulajärven Kettulaan.
Lentorykmentti 3:n Lentolaivue 24:n silloinen komentaja everstiluutnantti Gustaf Erik Magnusson ryhtyi osittain oma-aloitteisesti alaistensa ja muiden puolustushaarojen kanssa kehittämään keskitettyä johtojärjestelmää, ilmavalvontaa ja yhteistyötä Kannaksen maavoimien kanssa.
Uudistuksen yhteydessä Lentorykmentti 3:n esikunta siirrettiin lähemmäksi maavoimien joukkojen etulinjaa Suulajärvelle. Rykmentille rakennettiin komentopaikka "Kippari", joka varustettiin kaikkien rykmenttien alueella olevilla lentoyksiköiden radioverkkojen kuuntelupisteillä. Näin Suulajärveltä voitiin johtaa laivueiden torjuntalentoja. Komentopaikasta oli myös suora puhelinyhteys jokaisen rykmentin lentoyksikköön ja tärkeimpiin ilmavalvontakeskuksiin. Radiokomppania puolestaan toimitti tietoja Kipparille.
Marsalkka Mannerheim vieraili kentällä 27. toukokuuta 1943 onnittelemassa Lentolaivue 24:n henkilökuntaa sen saavutettua 500 ilmavoittoa 9. toukokuuta mennessä. Kuuluisa suomalainen hävittäjä-ässä Ilmari Juutilainen teki jatkosodassa pakkolaskun kyseiselle kentälle, koska hänen koneeseensa osui kranaatinsirpale.
Teemu Salminen (jääkiekkoerotuomari)
Teemu Salminen (s. 19. heinäkuuta 1976 Hämeenlinna) on jääkiekon SM-liigassa tuomitseva erotuomari. Hän aloitti tuomarina kaudella 2001-2002.
Ennen tuomariuraansa Salminen pelasi jääkiekkoa A-junioritasolle asti.
Unescon maailmanperintökohteet Slovakiassa
Unesco on nimennyt Slovakiastä kuusi kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä luonnon- tai kulttuuriperintönsä ansiosta.
Otto Nordenskjöld
Otto Nordenskjöldin eno oli tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld, jolle hän oli etäistä sukua myös isänsä puolelta.
thumb|250px|right|[[Lago Nordenskjöld Etelä-Chilessä.]]
Jälkimaine
Nordenskjöldin mukaan on nimetty muun muassa seuraavat paikat:
Jussi Leppänen
Jussi Leppänen (s. 19. joulukuuta 1980 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän aloitti SM-liigan päätuomarina kaudella 2007-2008 ja tuomitsi Liigassa yhteensä 11. kautta ja 462 ottelua lopettaen tuomariuransa kevääseen 2018.
Leppänen palkittiin Mestiksen parhaana tuomarina vuonna 2006 ja hän toimi kevään 2007 ammattituomarina Japanissa. Tämän lisäksi kansainvälistä kokemusta kertyi CHL-otteluista kausilta 2014–2017 ja IIHF:n erotuomarivaihdosta 2014-15 sekä yksittäisistä juniorimaaotteluista. Leppänen ja hänen päätuomariparinsa Tero Toivola tuomitsivat Pelicans-HIFK-ottelussa 26.11.2011, jolloin tehtiin SM-liigan yhden ottelun jäähyennätys, 465 minuuttia.
Ennen tuomariuraansa Leppänen pelasi jääkiekkoa B-junioritasolle asti Salossa.
Raili Raitala
Raili Raitala (o.s. Ruutu, s. 1978 ) on suomalainen näyttelijä. Hän työskentelee Helsingin kaupunginteatterissa ja on tehnyt myös ääninäyttelijän töitä.
Joutsenlammi (Hausjärvi)
Joutsenlammi on Kanta-Hämeessä Hausjärvellä Puujaan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen luoteispuolella 50 ympäristöään korkeammalle kohoava Piippukallio on siellä huippua 25 metriä matalammalla olevan lammen suojana länsituulilta. Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja rannat ovat avosuota ja ympäristö suota. Rannan tuntumaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tie Puujaan kylältä.
Historiaa
Vuoden 1964 peruskartassa lampi oli autio, mutta siitä lähti luontaiselta vaikuttava suo-oja alempana sijaitsevalle Laakeasuolle. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa oli lammelle ilmaantunut kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtava tie kiersi suon itälaitaa ja patosi lammen laskuojaa niin, että lampi tulvi lähes kaksinkertaiseksi. Seuraavassa vuoden 1988 kartassa lampi oli taas kutistunut entiselleen.
Sampalampi
Sampalampi tai myös Sampsalammi on Kanta-Hämeessä Hausjärvellä Varunteen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 350 metriä ja sen rannat ovat suora. Lampi sijaitsee heti Valkjärven maatilan takana.
Vesistösuhteet
Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Ansionjärven alueeseen, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,4 metriä mpy ja siihen laskee Syymälammen oja ja laskuoja laskee etelään Valkjärveen. Valkjärven laskureitti käy Ansionjärven laskujoen Puujoen ja Hiidenjoen kautta Vanajaveteen.
Fornebun lentoasema
pienoiskuva|Kolme [[Scandinavian Airlines|SAS:n konetta Fornebun lentoasemalla vuonna 1972: kaksi Douglas DC-9-konetta ja Caravelle.]] pienoiskuva|Fornebun lentoaseman sulkemisen jälkeen sen aluetta on muutettu muuhun käyttöön, mutta monia lentoaseman aikaisia rakennuksia on yhä olemassa. Kuva on vuodelta 2007. Fornebun lentoasema (IATA: FBU, ICAO: ENFB) oli Oslon ja Norjan tärkein kansainvälinen lentoasema vuodesta 1939 vuoteen 1998. Gardermoenin lentoasema korvasi Fornebun aseman, joka suljettiin ja jonka aluetta on sittemmin muutettu muuhun käyttöön.
Lentoasema sijaitsi Fornebussa Bærumissa, kahdeksan kilometriä lounaaseen Oslon keskustasta. Sen rakentaminen aloitettiin 1938 ja asema valmistui kesäkuussa 1939. Asemalla oli kaksi kiitotietä, 2 370 metrin pituinen 06/24 ja 1 800 metrin pituinen 01/19. Molemmat kiitotiet olivat asfaltoituja. Aseman kapasiteetti oli 20 lentokonetta. Vuonna 1996 asemaa käytti yhteensä lähes 171 000 lentoa ja lähes 10,1 miljoonaa matkustajaa. Asema toimi solmukohtana (hub) lentoyhtiöille SAS, Braathens SAFE ja Widerøe. Vuonna 1996 ne ja 21 muuta lentoyhtiötä lensivät yhteensä 28:aan ulkomaiseen kohteeseen. Terminaalien ja kiitoteiden rajallisen kapasiteetin vuoksi mannertenväliset ja tilauslennot käyttivät Gardermoenin lentoasemaa.
Hinterrhein
Sijainti
Hinterrhein saa alkunsa Adulan Alpeilta Rheinwaldhornin itäpuolelta noin 2 900 metrin korkeudessa. Joen merkittävimmät sivujoet ovat Albula ja Averser Rhein.
Joki virtaa Graubündenin kantonin alueella. Valuma-alue kattaa myös pienen alueen Italiaa. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Thusis ja Cazis.
Virtaama
Hinterrheinin virtaama vaihtelee vuosien 1974–2010 tietojen perusteella vuosittain melkoisesti: joen vuotuinen keskivirtaama alajuoksulla Fürstenaussa on ollut 39 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1975 (61 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 2006 (23 m³/s).
Joen luonnollinen virtaama sen laskiessa Reiniin on noin 60 m³/s. Mitattu ja luonnollinen virtaama poikkeavat toisistaan, sillä osa Vorderrheinin sivujokien vesistä siirretään tunneleissa Hinterrheinin vesistöön sähköntuotannon tarpeisiin.
Vesivoima
Hinterrheinin pääuomassa on kahdeksan vesivoimalaa. Lisäksi sivujoissa on yhteensä 12 voimalaitosta. Suurin osa Hinterrheinin vesivoiman tuotannosta tapahtuu Kraftwerke Hinterrhein -yhtiön kolmen vesivoimalaitoksen (Ferrera 180 MW, Bärenburg 220 MW, Sils 247 MW) ja kahden tekojärven (Lago di Lei, Sufnersee) muodostamassa järjestelmässä.
Alpine Formula 1 -sarjassa
BWT Alpine F1 Team on Groupe Renault’n Formula 1 -talli.
Nimenvaihdoksen lisäksi tallin organisaatio uudistui kaudelle, kun Renault’n pitkäaikainen tallipäällikkö Cyril Abiteboul erosi tehtävästään tammikuussa 2021 ja hänen tilalleen valittiin MotoGP-luokassa Yamahalla ja Suzukilla vaikuttanut tallipäällikkö Davide Brivio ja uudeksi toimitusjohtajaksi Laurent Rossi. Tallin ensimmäinen kilpailu Bahrainissa päättyi Fernando Alonson keskeyttäessä jarruvikaan ja Esteban Ocon jäi ilman pisteitä kolaroituaan Sebastian Vettelin kanssa. Emilia-Romagnan osakilpailussa molemmat kuljettajat ajoivat pisteille, kun Alfa Romeo Racingin Kimi Räikkönen sai aikarangaistuksen. Myös Portugalin osakilpailussa molemmat kuljettajat ajoivat pisteille. Unkarin GP:ssä talli saavutti ensimmäisen palkintosijansa, kun Esteban Ocon ajoi kilpailun voittoon. Qatarin GP:ssä Alonso ajoi tallin toisen palkintosijan. Talli saavutti yhteensä 155 pistettä sijoittuen valmistajien sarjan viidenneksi.
Saavutukset
{| Voitot Paalupaikat Nopeimmat kierrokset
Palkintokorokesijat
Juutalaisarabia
pienoiskuva|Ote [[Maimonides|Maimonideen juutalaisarabiaksi kirjoitetusta Mišna-kommentaarista.]] Juutalaisarabia on arabimaailmassa asuneiden juutalaisten käyttämää arabian kielen muotoa. Siinä on muiden juutalaiskielten tavoin sanastoa ja kielioppia myös hepreasta ja arameasta, ja sitä kirjoitetaan heprealaisella kirjaimistolla, johon on kuitenkin lisätty diakriittisia merkkejä arabialaisesta kirjaimistosta.
Lähi-idän juutalaiset puhuivat arameaa 900-luvun alun tuntumaan asti, jolloin arabia syrjäytti sen. Varhaisimmat tunnetut heprealaisella kirjaimistolla kirjoitetut juutalaisarabiankieliset tekstit ovat 800-luvulta. Nykyisin arabimaailmassa elävien juutalaisten määrä on hyvin vähäinen ja juutalaisarabia on kuoleva kieli.
Navy Sailing
Navy Sailing on Merivoimien kilpapurjehdusjoukkue Melges 24 -veneluokassa. Joukkueessa on neljä purjehtijaa: Aleksi Lehtonen, Thomas Hacklin Mika Malm ja Kim Westman.
thumb|50px|Navy Sailing logo
Lehtonen ja Malm sijoittuivat Kansanveneen Suomen mestaruuskilpailuissa hopealle vuonna 2012
Westman kuului venekuntaan, joka voitti toistaiseksi ainoan sotilaspurjehduksen suomalaiskultamitalin vuonna 2001 Victoriassa Kanadassa ja hopeaa vastaavissa kilpailuissa vuonna 2008 Lehtonen, Malm ja Westman sijoittuivat Sotilaiden maailmankisoissa Rio de Janeirossa 2011 viidennelle sijalle.
Hacklin, Finnjollien Suomen mestari 2012 voitti Lehtosen kanssa Mestareiden mestari -kilpailun vuonna 2012.
Kilpaveneluokka
Melges 24 on teknisesti vaativa ja kansainvälisesti korkeatasoinen kilpavene. Sen Euroopan ja maailmanmestaruuskilpailuihin osallistuu yli sata venekuntaa. Kymmenesosa kilpailijoista on ammattilaisia.
Musta Veljeskunta
Musta Veljeskunta (tunnettu myös nimellä Cull Obsidian) on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen superroistoryhmä, joka on perinteisesti palvellut Thanosta. Ryhmän jäsenet tekivät alun perin cameoesiintymiset New Avengers -lehden kolmannen sarjan numeron 8 viimeisillä sivuilla vuonna 2013. Hahmot esiintyivät ensi kerran nimeltään samana vuonna ilmestyneen sarjakuvatarinan Infinity ensimmäisessä osassa. Ryhmän loivat sarjakuviin Jonathan Hickman, Jerome Opeña ja Jim Cheung.
Thanoksen ensimmäinen versio
Musta Veljeskunta saapui Maahan etsimään Ikuisuuskiviä, jotka olivat tällä hetkellä Illuminatin hallinnassa. Jokainen Veljeskunnan jäsen hyökkäsi kykyjensä perusteella yhden Illuminatin jäsenen kimppuun. Etsiessään jalokiviä, Ebony Maw löytää Thanoksen pojan, Thanen, jonka Thanos halusi tappaa.