cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malesian politiikka
Ulkopolitiikka
thumb|right|[[Malesian pääministeri Mahathir Mohamad ja Yhdysvaltain ulkoministeri Mike Pompeo (3. elokuuta 2018) ]] Malesian ulkopolitiikkaa hallitsee kolme multilateralistista järjestöä. Maa kuuluu ASEAN:iin, islamilaiseen yhteistyöjärjestöön (OIC) ja Sitoutumattomien maiden liikkeeseen (NAM).
Malesia on yksi ASEAN:n perustajamaista, ja maan ulkopolitiikka rakentuu järjestön varaan. Malesiassa katsotaan että maa on pieni, taloudellisesti vahva ja vientiriippuvainen, jolloin maa hyötyy integraatiosta muiden ASEAN-maiden kanssa. Tulevaisuudensuunnitelmina Malesia on esittänyt ASEAN:ia laajemman Itä-Aasian yhteisön perustamista.
Islamilaisten maiden järjestössä Malesia kuuluu maltillisiin maihin, ja maalla on toimiva keskusteluyhteys erityisesti Iso-Britannian kanssa. OIC:ssä Malesia on käynnistellyt vähiten kehittyneiden islamilaisten maiden kehittämishankkeita. Vaurastunut Malesia on myös siirtymässä kehitysavun saajasta sen antajaksi. OIC:n jäsenyys aiheuttaa myös reunaehtoja Malesian ulkopolitiikalle, sillä islamilaisena maana maa tulkitsee Israelin ja Palestiinan konfliktin yksipuolisesti, eikä Malesia tunnusta Israelin valtiota. Islamilaisuus vaikuttaa myös maan ihmisoikeuspolitiikkaan.
Sitoutumattomien maiden liikkeessä Malesia korostaa valtioiden suvereniteetin periaatetta ja siihen pohjaavaa puuttumattomuutta muiden valtioiden sisäisiin asioihin. Malesialla on hyvät suhteet naapurimaihinsa ja kehittyvä ASEAN-yhteistyö lujittaa maiden välisiä suhteita.
Puolustuspolitiikka
Malesia on vuodesta 1971 muodostanut Singaporen, Iso-Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin kanssa FDPA (Five Power Defence Agreements) -neuvottelu- ja yhteistyömekanismin. FDPA on luotu Singaporen ja Malesian puolustamiseksi. Maiden puolustusministerit tapaavat joka kolmas vuosi. Myös ASEAN-maat pitävät säännöllisiä puolustusministerikokouksia ja ASEAN-maat ovat päättivät vuonna 2003 muodostaa ASEAN Security Community –yhteisön vuoteen 2020 mennessä.
Malakansalmen suojaamiseksi merirosvoudelta ja terrorismilta Malesia, Indonesia ja Singapore muodostavat MSP-yhteistyöjärjestön, (Malacca Strait Patrol initiative). Se jakautuu meri- ja ilmavalvontaan ja tiedusteluyhteistyöhön.
Malesiassa yleistä asevelvollisuutta ei ole ja asepalvelus on vapaaehtoinen. Malesian puolustusvoimat jakautuu armeijaan, ilmavoimiin ja merivoimiin.
A-ohjelmat
A-ohjelmat on Yleisradion ohjelmasarja, johon kuuluu useita ajankohtaisohjelmia. A-ohjelmat on lyhenne nimestä ajankohtaisohjelmat. A-ohjelmia tuottaa Ylen TV:n ajankohtaistoimitus, joka on osa Ylen uutis- ja ajankohtaistoimitusta. Samassa toimituksessa tuotetaan myös MOT, Perjantai sekä Sannikka & Ukkola.
Nykyisin A-ohjelmiin kuuluvia ohjelmia ovat maanantaisin, tiistaisin ja keskiviikkoisin nähtävä A-studio, torstaisin nähtävä A-studio: Talk ja A-teema-lähetykset.
Aiempia A-ohjelmia ovat olleet muun muassa Keskiviikko (1966–1967), Ajankuva (1967–1971), Me kysymme, Politiikan viikko, A-raportti, Iltalinja, A-mok (1993–1994), Ykkösjuttu, Atlas, A-bros. (1995–2000), A-zoom, A-plus ja A2-illat (nyk. A-teema ).
Ohjelmat
A-studio on Ylen ajankohtaisohjelma, jonka ensimmäinen lähetys nähtiin vuonna 1967. Tuolloin ohjelma käytti nimeä Ajankuva. Nykyisen nimensä ohjelma sai vuonna 1971. Nykyisin ohjelmaa esitetään Yle TV1:ssä maanantaisin ja tiistaisin kello 21.00 sekä keskiviikkoisin kello 21.05. Ohjelmaa juontavat Katri Makkonen, Heikki Ali-Hokka ja Annika Damström. Ohjelman kesto on 30–45 minuuttia.
A-studio: Talk -ohjelma on keskusteluohjelma, jossa studiovieraat keskustelevat ajankohtaisista aiheista. Ohjelmaa esitetään Yle TV1:ssä torstaisin klo 21.05 alkaen. Ohjelman juontaa Sakari Sirkkanen. Ohjelman kesto on 40 minuuttia.
A-teema on Suomen suurin keskusteluohjelma. Ohjelmaa on esitetty Yle TV1:ssä vuonna 2017 (viisi lähetystä) ja vuonna 2018 (kolme lähetystä). Ohjelma on ollut tauolla vuoden 2018 toukokuusta lähtien. Ohjelman juontajina ovat toimineet Markus Liimatainen ja Annika Damström.
Metal Health
Metal Health on kalifornialaisen heavy metal -yhtye Quiet Riotin studioalbumi, joka julkaistiin 11. maaliskuuta 1983.
Kankuri
Kankuri (Lamia textor) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen kankuri on kookas, pituudeltaan 23-27 mm, hyvin roteva ja väriltään tummanruskea. Lajin pohjaväri on kuitenkin musta, mutta ruumista peittää lyhyt ja nukkamainen ruskea karvoitus. Aikuisena lajin jaokkeiset tuntosarvet ja raajat ovat tukevat. Kankurin tuntosarvet ulottuvat suunnilleen peitinsiipien puoleenväliin saakka. Peitinsiivissä muuta karvoitusta tiiviimmät karvatupsut muodostavat niihin harvakseltaan oranssiruskeita täpliä. Isäntäpuunaan kankurin on havaittu esiintyvän pajuissa (Salix) kuten raita (Salix caprea), hanhenpaju (Salix repens) ja tuhkapaju (Salix cinerea) sekä joskus myös haavoissa (Populus tremula). Kankurit lisääntyvät elävien terveiden puiden juurissa yleensä hiekkamailla, mutta myös sorarantojen ja rämeiden reunojen pajukoissa. Toukkakäytävät sijaitsevat rungon tyvessä ja juurissa. Kankurin toukka elää aluksi kuoren alla nilaa syöden, mutta kaivautuu myöhemmin puun sisään ja ohuissa rungoissa jopa ydinkanavaan saakka.
The Skeleton Key
The Skeleton Key on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Iain Softleyn ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Ehren Kruger, joka on tunnettu myös Ring-elokuvan käsikirjoittajana.
Juoni
Elokuva kertoo nuoresta Carolinesta, joka saa uuden työpaikan vanhasta kauniista talosta, työnantajana mukava vanha rouva Violet Devereaux. Carolinen työnkuvaan sisältyy Violetin aviomiehen Benin hoitaminen, joka halvaantui ullakolla hämärissä olosuhteissa. Caroline saa Violetilta yleisavaimen jolla saa auki kaikki talon ovet. Tutkiessaan vanhaa taloa, löytää Caroline talon ullakolta oven jota avain ei aluksi suostu avaamaan. Lukuisten yritysten jälkeen Caroline pääsee huoneeseen ja syöksyy suoraan hoodoon synkkään maailmaan josta ei ole paluuta.
Arvioita
Turun Sanomien Tapani Maskulan mielestä The Skeleton Key vaikuttaa pieneltä ja tunkkaiselta kauhufilmiltä, jossa kokeneet näyttelijät hukkaavat lahjojaan. Maskula suosittelisi elokuvaa vain noituutta, salatieteitä ja mustaa magiaa harrastaville.
Am Universum
Am Universum on Amorphiksen albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Siinä on vaikutteita jazzista, ja albumilla vierailevat saksofonisti Sakari Kukko ja sahansoittaja Antti Halonen. Japani-versiossa on bonusraita "Too Much to See".
Ignace Bessi Dogbo
Ignace Bessi Dogbo (s. 17. elokuuta 1961) on norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Yopougonin hiippakuntaan Laurent Akran Mandjo 2. elokuuta 1987, ja hänet nimitettiin Katiolan hiippakunnan piispaksi 19. maaliskuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mandjo, jota avustivat Jean-Marie Kélétigui ja Joseph Yapo Aké. Bessi Dogbo asetettiin virkaansa 10. heinäkuuta.
Mazda 787
Mazda 787 on Mazdaspeedin valmistama C-ryhmän kilpa-auto. Sen kehitysversio 787B on ainoa wankelmoottorilla varustettu automalli, jolla on voitettu Le Mansin 24 tunnin ajot. Autolla voitettiin ajot vuonna 1991, jolloin sillä ajoivat Volker Weidler, Johnny Herbert ja Bertrand Gachot. Auto on samalla ensimmäinen japanilaisvalmisteinen automalli, jolla kyseiset kisat on voitettu. Alkuperäinen 787 malli oli epäluotettava ja eivät päässeet maaliin Le Mansissa vuonna 1990.
787-mallia valmistettiin kaksi kappaletta ja 787B-mallia valmistettiin kolme kappaletta.
Auton runko on valmistettu hiilikuitukomposiitista ja kori on kevlaria ja hiilikuitua.
Moottori
Moottorina on neliroottorinen wankelmoottori.
Moottorissa on neljä roottoria, joissa on jokaisessa kolme sytytystulppaa. Muuttuva sisäänotto paransi vääntöä kierrosalueen keskivaiheilla, joka ei ollut wankelmoottorin vahvuuksia.
Keltainen perhonen
Keltainen perhonen (The Clouded Yellow) on Ralph Thomasin ohjaama mustavalkoinen brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1950. Sen ovat käsikirjoittaneet Eric Ambler ja Janet Green, ja pääosia näyttelevät Jean Simmons, Trevor Howard, Sonia Dresdel ja Maxwell Reed.
Juoni
Britannian tiedustelupalvelusta pois jättäytynyt David Somers (Howard) löytää työtä Hampshiressä sijaitsevan maalaiskartanon perhoskokoelman luetteloijana. Lapsuuden traumaa kantavaa ja ankaran tädin kasvattamaa perheen aikuistunutta tytärtä Sophieta (Simmons) syytetään riistanvartijan murhasta. Somers ja Sophie karkaavat yhdessä poliisin välttämiseksi ja asianajajan hankkimiseksi. Lontoon ja Newcastlen kautta he päätyvät Liverpooliin, jossa he yrittävät päästä laivaan ja pois maasta. Murhaajan todellinen henkilöllisyys paljastuu loppuhuipennuksessa varaston katolla.
Vastaanotto ja jälkimaine
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi sanoi ensi-iltakritiikissään Keltaisen perhosen olevan ”sekä lajissaan edustavinta thrillerityyliä että ylimalkaan edustavinta uutta englantilaista tuotantoa”. Hän arvostaa etenkin näyttelijäsuorituksia ja koko ajan tihentyvää ”täyteläistä atmosfääriä”.
Iván Parra
Iván Ramiro Parra Pinto (s. 14. lokakuuta 1975 Sogamoso) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, Italian ympäriajon kaksinkertainen etappivoittaja.
Parra tulee pyöräilijäsuvusta, sillä hänen isänsä Humberto menestyi aikoinaan Kolumbian ympäriajossa. Ivánin vanhempi veli Fabio puolestaan sijoittui kolmen parhaan joukkoon sekä Ranskan että Espanjan ympäriajossa. Myös toinen veli, Humberto ajoi ammattilaisena.
Parra aloitti pyöräilyuransa maastopyöräilijänä. Hän voitti lajin Kolumbian mestaruuden vuonna 1994 ja kuului Kolumbian maajoukkueeseenkin. Parra vaihtoi kuitenkin maantiepyöräilyyn ja sijoittui toiseksi vuoden 1998 Kolumbian ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän siirtyi kilpailemaan Eurooppaan.
Vuoden 2005 Italian ympäriajossa mäkimiehenä tunnettu Parra voitti kaksi peräkkäistä vuoristossa ajettua etappia.
Brian Scalabrine
Brian David Scalabrine (s. 18. maaliskuuta 1978 Long Beach) on yhdysvaltalainen ammattiuransa lopettanut koripalloilija. New Jersey Nets varasi hänet vuonna 2001 toisella kierroksella, varausnumerolla 34.
Lapsuus ja kouluajat
Scalabrine syntyi Long Beachissä, Kaliforniassa ja oli perheen neljäs lapsi. Hän valmistui Enumclawin lukiosta vuonna 1996. Scalabrine voitti osavaltion mestaruuden vuonna 1996 Thunderbirdsien kanssa 16,3 pisteen, 9,6 levypallon, 2,9 koriinjohtaneen syötön ja 1,2 riiston keskiarvoilla. Hänellä oli myös joukkueen paras vapaaheittoprosentti (75%).
Vuonna 1998 hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon. Ensimmäisenä vuonna hän oli ainoa pelaaja, joka aloitti kaikki joukkueen 28 ottelua. Hänen kautensa keskiarvot olivat 14,6 pistettä ja 6,4 levypalloa. Toisena vuotenaan yliopistossa hän teki 17,8 pistettä ottelua kohden
NBA
Scalabrine teki NBA debyttinsä vasta 31.1.2002 oikean jalan murtuman vuoksi. Ensimmäisenä vuotenaan Scalabrine teki 2,1 pistettä, 1,8 levypalloa ja 0.8 koriinjohtanutta syöttöä ottelua kohden. Hän pelasi kuusi pudotuspeliottelua debyyttikaudellaan ja teki näissä keskimäärin 0,3 pistettä ja 0,5 levyypalloa. Nets oli itäisen konferenssin mestari kaudella 2001–2002, mutta joukkue hävisi kauden NBA-finaalit Los Angeles Lakersille neljässä ottelussa.
2.8.2005 Scalabrine teki 15 miljoonan dollarin sopimuksen viideksi vuodeksi Boston Celticsin kanssa. Kaudella 2007–2008 Scalabrine oli aloitusviisikossa 48:stä ottelusta yhdeksässä ja pelasi 10,7 minuuttia ottelua kohden. Hän teki kauden aikana keskimäärin 1,8 pistettä ja antoi 1,6 levypalloa ottelua kohden. Kausi päättyi Bostonilta NBA-mestaruuteen, sillä se voitti loppuottelusarjassa Los Angeles Lakersin kuudessa pelissä.
Marraskuussa 2010 Scalabrine hyväksyi "määrittelemättömän" sopimuksen Chicago Bullsin kanssa. Hän pelasi kaudella 2010–2011 18 peliä Bullsissa ja teki 1,1 pistettä sekä otti 0,4 ottelua kohden.
Vuoden 2011 työsulun aikana Scalabrine pelasi italialaisessa Benetton Trevisossa.
Astiankuivauskaappi
Yhdysvalloissa Louise R. Krause sai vuonna 1932 patentin (US 1860617) keksimälleen pesualtaan yläpuolelle sijoitetulle ovilla varustetulle astiankuivauskaapille (dish drying cabinet), jossa puinen tukirakennelma piti astiat pystyasennossa niin, että vesi valui altaaseen ja ilma pääsi kiertäessään kuivaamaan astiat. Yhdysvaltalainen Angiolina Scheuermann sai patentin (US 1733907) vastaavanlaiselle, hieman pienemmälle kaapille (Drainer and Depository for Dishes) jo edellisen vuosikymmenen lopulla lokakuussa 1929. Scheuermannin kaapissa lautaset oli tuettu rautalangasta taivutetulla pidikkeillä, hyvin paljon suomalaisen astiakaapin tapaan. Saksassa Margarete Schütte-Lihotzkyn vuonna 1926 suunnittelemaan Frankfurtin keittiöön kuului astiankuivausteline pesualtaan yläpuolella.
Heitä aiemmin skotlantilainen Robina Wood oli saanut patentin aterinkorilla ja vettä keräävällä rännillä varustetulle, pöydälle asetettavalle astiankuivaustelineelle (dish drainer) Yhdysvalloissa vuonna 1895 (US 542912) ja Isossa-Britanniassa vuonna 1894 (GB189410066 Improvements in and relating to the Drying of Dishes and the Like).
Suomessa
Suomalaisen astiankuivauskaapin lähin esikuva oli ruotsalainen astiankuivausteline, jota pidettiin pöydällä. Gebhard huomasi, että monissa kodeissa telinettä ei käytetty, vaan astiat kuivattiin käsin ja siirrettiin välittömästi kaappiin. Gebhardin oivallus oli sijoittaa kuivaustelineet kaappiin tiskipöydän yläpuolelle, missä astiat saivat rauhassa valua kuiviksi, aivan kuten amerikkalaisessa mallissa. Näin voitiin välttää yksi kodinhoidon työvaihe. Gebhardin laskelmien mukaan ennen pesukoneiden käyttöönottoa perheenemäntä käytti tiskaamiseen ja astioiden kuivaamiseen lähes 30 000 tuntia elämästään.
Enso-Gutzeit aloitti astiankuivauskaapin valmistamisen 1948. Vuonna 1954 telineitä alettiin valmistaa muovipäällystetystä teräslangasta puhtaanapidon helpottamiseksi. Telineiden ja kaappien mitat standardoitiin vuonna 1982.
Karvalampi (Ähtäri)
Karvalampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Tempakan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 32 hehtaaria, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 5,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Ähtärinjärven alueeseen (35.433) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 158,1 metriä mpy.
Maura Healey
Maura Healy (s. 8. helmikuuta 1971 ) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on vuodesta 2023 lähtien toiminut Massachusettsin kuvernöörinä. hän edustaa demokraattista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä
Healy syntyi Marylandissa vuonna 1971. Perhe muutti kuitenkin Hampton Fallsin kaupunkiin, New Hampshiren osavaltioon. Perheeseen kuului Mauran lisäksi neljä nuorempaa sisarusta. Äiti oli aluksi yksinhuoltaja ja työskenteli sairaanhoitajana. Sittemmin perheeseen tuli isäpuoli, joka toimi opettajana ja paikallisen ammattiliiton puheenjohtajana.
Healy on parisuhteessa Joanna Lydgaten kanssa.
Poliittinen ura
Healy valittiin Massachusettsin oikeusministeriksi vuonna 2014. Hänen vastaehdokkaansa oli republikaanien John Miller, jonka Healy voitti saatuaan 61,7 % annetuista äänistä. Tätä ennen Healy oli työskennellyt edeltäjänsä, Martha Coakleyn, alaisuudessa vuodesta 2007 lähtien.
Kuvernöörinä
Healy ilmoitti lähtevänsä ehdolle osavaltionsa kuvernöörinvaaleihin tammikuussa 2022. Republikaanit asettivat omaksi ehdokkaakseen Geoff Diehlin, jonka Healy voitti saatuaan 63,5 % annetuista äänistä.
Tullessaan valituksi Healysta tuli Oregonin Tina Kotekin kanssa Yhdysvaltain ensimmäiset avoimesti homoseksuaalit kuvernöörit.
Healy vannoi virkavalansa 5. tammikuuta 2023.
Irja Rannikko
Irja Mirjam Rannikko (16. elokuuta 1912 Pori – 14. huhtikuuta 1986 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä. Hänen roolejaan ovat Emma elokuvassa Kersantilleko Emma nauroi?, Dagny Kehvelinin osa elokuvassa Hei, rillumarei! sekä merkittävimpänä Paula Sanelma Puupposen rooli elokuvassa Laivaston monnit maissa. Hän esiintyi myös Pekka Puupää -elokuvissa.
SD Compostela
Sociedad Deportiva Compostela on jalkapalloseura, joka tulee Santiago de Compostelan kaupungista Espanjasta. Seura on perustettu vuonna 1962, ja sen miesten joukkue pelaa kaudella 2020–2021 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Se pelaa kotiottelunsa 16 666 -paikkaisella San Lázarolla.
Irja Rannikko
Rannikko kuului näyttelijöihin, jotka olivat merkittäviä teattereissa mutta eivät saaneet suosiota osakseen elokuvauralla. Peter von Bagh paheksuu voimakkaaseen tyyliinsä Rannikon valintaa Laivaston monnit maissa -elokuvan romanttiseen pääosaan. Rannikko esiintyi kaikkiaan 78 elokuvassa, mutta mikään niistä ei noussut kovinkaan merkittäväksi. Hän toimi näyttelijänä Porissa ja muun muassa Helsingin Työväen Teatterissa ja Helsingin Ympäristöteatterissa. Myöhemmin hän toimi pukijana ja kuiskaajana Suomen Kansallisteatterissa.
Rannikko sai Jussi-kunniamaininnan 1946 naissivuosasta elokuvassa Houkutuslintu.
Tommy Björkskog
Tommy Björkskog (s. 1973) on kristillisdemokraattinen poliitikko ja Suomen kristillisdemokraattisen puolueen 1. varapuheenjohtaja. Hän on toiminut Naantalin kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2013 lähtien.
Uudenseelanninsieppo
Uudenseelanninsieppo (Petroica australis) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Hägersten (kaupunginosa-alue)
thumb|250px|Hägerstenin sijainti Tukholmassa.
Hägersten on Tukholman kunnan entinen kaupunginosa-alue. Se sijaitsi kunnan eteläosassa (söderort). Se lakkasi olemasta 1. tammikuuta vuonna 2007, kun se ja Liljeholmenin kaupunginosa-alue yhdistettiin uudeksi Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeksi.
Hägerstenin pinta-ala oli 6,25 km². Vuonna 2004 siellä oli 29 847 asukasta. Etelässä Hägersten rajoittui Skärholmenin ja Älvsjön kaupunginosa-alueisiin sekä Huddingen kuntaan. Hägerstenin itäpuolella oli Liljeholmenin kaupunginosa-alue ja pohjoisessa Mälaren. Hägersteniin kuuluivat seuraavat kaupunginosat: Fruängen, Hägersten, Hägerstensåsen, Mälarhöjden ja Västertorp.
Ivanna Klympuš-Tsyntsadze
Ivanna Orestivna Klympuš-Tsyntsadze (, s. 5. heinäkuuta 1972 Kiova ) on ukrainalainen poliitikko ja journalisti. Hän toimi Ukrainan eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministerinä huhtikuusta 2016 elokuuhun 2019.
Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Klympuš-Tsyntsadze valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Petro Porošenkon blokin listan 61. ehdokkaana. Parlamentissa hän toimi ulkoasiainvaliokunnan 1. varapuheenjohtajana ja Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Ukrainan pysyvän valtuuskunnan puheenjohtajana. Huhtikuussa 2016 hänet nimitettiin eurooppalaisen ja euroatlanttisen integraation varapääministeriksi, minkä myötä hän erosi parlamentista. Hän toimi virassa vuoden 2019 parlamenttivaaleihin asti, joissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Euroopan solidaarisuus -puolueen listan 10. ehdokkaana. Hän on parlamentin EU-integraatiovaliokunnan puheenjohtaja. Vuoden 2020 paikallisvaaleissa hänet valittiin Taka-Karpatian aluevaltuustoon Euroopan solidaarisuus -puolueen listan kärkiehdokkaana, mutta hän ei ottanut paikkaa vastaan.
Klympuš-Tsyntsadze on naimisissa georgialaisen diplomaatin Artšil Tsintsadzen kanssa.
Signe Klinting
Signe Klinting (s. 17. huhtikuuta 1990 Hillerød, Tanska) on tanskalainen suunnistaja. MM-kilpailuista Klintingin paras saavutus on viestin MM-hopea Strömstadin MM-kilpailuista 2016. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on sprintin 12:s sija Lausannen MM-kilpailuista 2012. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailusta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras sijoituksensa on 41:s sija. EM-kilpailuista hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 40:s sija Falunin EM-kilpailusta 2012. Juniorien MM-kilpailuista hän saavutti yhden MM-kullan viestistä vuonna 2010, yhden MM-hopean viestistä vuonna 2008 ja kaksi MM-pronssia keskimatkalta vuonna 2006 ja viestistä vuonna 2009.
Laurent Akran Mandjo
Laurent Akran Mandjo (5. marraskuuta 1940 – 25. elokuuta 2020) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 11. heinäkuuta 1971 ja nimitettiin Yopougonin hiippakunnan piispaksi 8. kesäkuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Yago, jota avustivat Justo Mullor García ja Bernard Agré.
Arsenalin metroasema
Arsenalin metroasema on Lontoon metron Piccadilly linen asema Islingtonin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee Highburyn kaupunginosassa Oyster-matkakortin maksualueella 2.
Asema on avattu 15. joulukuuta 1906 nimellä Gillespie Road, mutta nimetty sittemmin jalkapalloseura Arsenalin mukaan. Arsenalin nykyinen kotistadion Emirates Stadium ja aiempi pelipaikka Arsenal Stadium sijaitsevat kumpikin aseman lähistöllä. Aseman nimi muuttui ensin 31. lokakuuta 1932 muotoon Arsenal (Highbury Hill), ja tarkenteesta Highbury Hill luovuttiin 1960-luvun alkupuolella.
Hellevi Salminen
Hellevi Salminen (oik. Hellevi Marja-Liisa Matihalti, o.s. Salminen; 19. helmikuuta 1941 Lapua – 31. maaliskuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen nuorten- ja lastenkirjailija. Hänen kirjansa kuvaavat nuorten elämää realistisesti näiden omista lähtökohdista.
Elämä ja ura
Salminen kävi koulunsa Kauhavalla ja valmistui ylioppilaaksi Kauhavan lukiosta vuonna 1959. Hän opiskeli Vaasan kauppaopistossa ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi vuonna 1960, minkä jälkeen hän työskenteli erilaisissa toimistotehtävissä. Salmisen esikoisteos Baby ilmestyi vuonna 1962. Samana vuonna hän oli yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä.
Salminen asui Kauhavalla lapsuudestaan vuoteen 1999, jolloin muutti Helsinkiin. Salminen toimi vapaana kirjailijana vuosina 1980–1999 ja vuodesta 2008 lähtien, Ortodoksiviestin toimittajana vuosina 1999–2006 sekä Aamun Koitto -lehden vs. päätoimittajana 1992–1993 ja 2007–2008. Vuosina 1974–1979 hän oli Vaasan läänin kirjallisuuden läänintaiteilija ja vuosina 1980–1982 Vaasan läänin taidetoimikunnan jäsen. Vuosina 1983–1985 ja 1989–1991 hän oli taidetoimikunnan puheenjohtaja. Salminen oli leski, ja hänellä oli poika ja tytär.
Tuotannon pääpiirteitä
Salmisen nuortenkirjat kuvaavat aidosti ja rehellisesti, nuorten omasta näkökulmasta, nuoria ja heidän ongelmiaan. Useimmissa romaaneissa tarina kerrotaan minämuodossa. Salminen ottaa kantaa nuorten puolesta, nuorten ehdoilla. Hänen henkilögalleriaansa kuuluu sekä tyttöjä että poikia, futiksen pelaajia, rokkibändissä soittajia, teatterikärpäsen puremia ja uskonnollisten ja moraalisten kysymysten kanssa kamppailevia teini-ikäisiä. Salminen kuvaa heidän unelmiaan, pettymyksiään ja yksinäisyyttään, olematta koskaan tuomitseva tai liian opettavainen.
Romaani Kymmenen pistettä neitsyydestä (1987) kertoo päähenkilö Katariinan viimeisestä kouluvuodesta ja ensimmäisestä suuresta rakkaudesta, joka tuottaa karvaan pettymyksen osoittautuessaan homoseksuaaliksi. Salminen kirjoittaa mutkikkaasta tilanteesta rohkeasti ja ennakkoluulottomasti.
Romaani Jerry (1988) on kirja jalkapallon maailmasta. Sen 16-vuotias päähenkilö Juhani eli Jerry on yksinhuoltajaäidin poika, joka kärsii äidin holtittomien elämäntapojen ympäristössä herättämästä pahennuksesta. Salminen kuvaa Jerryn kautta murrosikäisen nuoren ulkoista rajuutta ja sisäistä herkkyyttä. Jerry sijoittaa kaiken energiansa futisharjoituksiin ja laiminlyö koulutyön, koska jalkapallo tuntuu olevan ainoa keino ulos hänen kammoamastaan ankeasta elämästä. Tässä tilanteessa kuvaan tulee kaunis Lotta, johon Jerry rakastuu, mutta romaanin loppu ei ole kuitenkaan onnellinen. Salminen ei aliarvioi nuoria lukijoitaan keksimällä kirjoihinsa romanttisia patenttiratkaisuja vaan kirjoittaa nuorille rehellisesti ja realistisesti.
Toisenlaisesta nuoren ihmisen kriisistä kärsii Sara, Käppyrä-romaanin (1991) päähenkilö. Saran vanhemmat ovat uskonnollisia, äiti ortodoksi ja isä luterilainen, ja Saran on rippikoulukesänään päätettävä, kumman vanhemman uskonnon hän valitsee. Nuoren tytön kipeästä henkisestä itsenäistymisestä kertovassa kirjassaan Salminen kuvaa myös ortodoksien perinteitä.
Vaikka useimmat Salmisen kirjat on tarkoitettu teini-ikäisille tai nuorille aikuisille, hän kirjoitti myös lastenkirjoja, kuten teoksen Pikku sammakkoprinssi (1996), josta Salminen sai Topelius-palkinnon. Kirjassa pieni vammainen Kaaro kokee seikkailuja mielikuvituslemmikkinsä Milkakuun kanssa, ja tällöin hänen puheensa ei takeltele ja jalat liikkuvat kuten terveellä. Milkakuun avulla Kaaro oppii myös lukemaan ja kirjoittamaan, vaikka sitä ei kukaan olisi uskonut. Teos on viisas, lämmin ja hellä lastenromaani siitä, kuinka itseensä uskomalla pääse vaikka läpi harmaan kiven.
Halikon sairaalan hautausmaa
thumb|Punaisten muistomerkki Halikon sairaalan hautausmaalla. Halikon sairaalan hautausmaa on hautausmaa Halikon Märynummella Salossa entisen Halikon sairaalan yhteydessä.
Hautausmaa sijaitsee sairaalan läheisyydessä Vaskiontien (seututie 224) varressa. Sinne on haudattu sekä sairaalan potilaita että henkilökuntaa.
Halikon sairaala sai omistukseensa vuoden 1918 punavankien teloituspaikan sairaalan läheisyydessä. Hautausmaan perustamisesta silloista Halikon piirimielisairaalaa varten tehtiin anomus vuonna 1931, ja hautausmaa vihittiin käyttöön 19. kesäkuuta 1932. Perustamispäätöksen yhteydessä annettiin lupa säilyttää vuoden 1918 haudat paikoillaan ja pystyttää niille sairaalan johtokunnan hyväksymä muistokivi.
Hautausmaan suunnitteluun osallistui sairaalan päärakennuksen suunnitellut arkkitehti Axel Mörne. Hautausmaata ympäröi valkoinen lauta-aita ja sen edustalla aidan ulkopuolella seisoo noin kuuden metrin korkuinen metallinen risti. Aiemmin sen ja hautausmaan välissä oli kappelirakennus vuodelta 1962. Se purettiin vesivahingon takia vuonna 1992. Hautausmaan hautakivistä pääosa on yhteishautakiviä. Yksittäisiä hautakiviä on muutama, ilmeisesti sairaalan työntekijöille. Kivien perusteella ensimmäinen vainaja on haudattu hautausmaalle vuonna 1933, viimeinen vuonna 1967.
Hautausmaan perällä on vuonna 1918 paikalla teloitettujen punaisten haudalle vuonna 1941 pystytetty Punaisten muistomerkki. Muistomerkki on hiukan muuta hautausmaata korkeammalla reunakivien rajaamana, ja sen ympärille on istutettu punaisia kukkia. Punaisten muistomerkki hautausmaalle paljastettiin 3. marraskuuta 1940. Sen pystyttäjiksi mainitaan kiven vasemmalla sivulla "Salon ja ympäristön työväenjärjestöt".
Miguel Ángel López
Miguel Ángel López Nicolás (s. 3. heinäkuuta 1988 Murcia) on espanjalainen kilpakävelijä ja maailmanmestari.
López voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä 2009 ajalla 1.22.23. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.19.49. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui samalla matkalla alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin Aleksandr Ivanovin dopinghylkäyksen jälkeen hopeamitalistiksi. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän voitti kultaa ajalla 1.19.44. Pekingin MM-kisoissa 2015 Lopéz voitti kultaa uudella ennätysajallaan 1.19.14. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä yhdestoista Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, kymmenes Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja kuudes Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Hän oli 35 kilometrin kävelyssä kymmenes Eugenen MM-kilpailuissa 2022, Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän voitti 35 kilometrin kultaa ajalla 2.26.49.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF
Rasti
Etenkin suunnistus perustuu rastien löytämiseen ja niiden kautta kulkemiseen. Suunnistuksessa rastit on merkitty karttaan yleensä viininpunaisilla ympyröillä, jotka ovat yhdistetty toisiinsa samanvärisin viivoin. Rastit on tyypillisesti myös numeroitu ja kierrettävä numerojärjestyksessä. Suunnistuskilpailuissa voi tavallisten rastien lisäksi olla niin sanottuja hajontarasteja, joiden seurauksena kaikki kilpailijat eivät käy aivan samoilla rastipisteillä. Hajontarasteilla maastossa on melko lähellä toisiaan muutama erillinen rastipiste, joista suunnistaja käy vain yhdellä, hänen karttaansa merkityllä rastilla. Hajontarastit pyritään sijoittelemaan tyypillisesti niin, että kaikkien kilpailijoiden suunnistettavan matkan kokonaispituus olisi suurin piirtein yhtä suuri.
Maastossa rasteilla on yleensä oranssi–valkoinen rastilippu, joka on tavallisesti kankainen ja kolmisivuisen prisman mallinen. Rastilipun yhden sivun koko on 30 cm × 30 cm. Rastilla on usein suunnistustapahtumasta riippuen myös jonkinlainen leimauslaite, kerättävä koodi tai jokin muu asia, jonka perusteella rastilla käynti voidaan jälkikäteen varmistaa.
Julia Ann
Julia Ann (Tavella) (s. 8. lokakuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Ann on entinen Penthouse Pet sekä nykyinen AVN Hall of Famen jäsen. Hän teki ensiesiintymisensä pornoelokuvien alalla vuonna 1993. Hän on PETA:n pitkäaikainen jäsen.
Julia Ann meni 21. kesäkuuta 2003 naimisiin elokuvaohjaaja Michael Ravenin kanssa. Annille on myönnetty vuonna 2000 AVN-palkinto.
Encontro das Águas
Encontro das Águas (brasilianportugalia, suom. ”Vesien Tapaaminen”) on Rio Negro- ja Amazon-jokien yhteenvirtaus Brasiliassa. Jokien yhtymäkohta sijaitsee Manausin kaupungin itäpuolella Brasilian Amazonasin osavaltiossa. Yhteenvirtaus on yksi Manausin tärkeimmistä nähtävyyksistä jokien vesien huomattavan värieron vuoksi. Rio Negron osin suoalueilta tuleva vesi on hyvin tummaa, koska se sisältää runsaasti happoja ja hyvin vähän kiintoainesta eli sedimenttiä. Yhteenvirtauksesta yläjuoksun suuntaan myös nimellä Rio Solimões tunnetun Amazonin vesi puolestaan on sameaa ja vaalean ruskeaa, koska se sisältää runsaasti hiesua ja savea. Rio Negron tumma vesi on myös lämpimämpää ja virtaa hitaammin kuin Amazonin samea vesi. Vesimassat eivät eroistaan johtuen sekoitu heti kohdatessaan, vaan virtaavat samassa uomassa rinnakkain usean kilometrin matkan, kunnes virtausnopeuksien eron aiheuttamat pyörteet saavat ne lopulta sekoittumaan. Jokien pinnankorkeus vaihtelee kausittain ja niiden yhtymäkohdan ympäristön luonnonkasvillisuus on Amazonin alueen Várzea-tulvametsää.
Paskolampi (Ähtäri, Tempakka)
Paskolampi, tai myös Puskalampi , on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Tempakan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Ähtärinjärven alueeseen (35.433) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170 metriä mpy.
Carlo Cavazzi
Carlo Cavazzi Space on italialainen avaruustekniikkayhtiö. Saksalainen OHB osti sen heinäkuussa 2007.
Yhtiö syntyi vuonna 1981 Milanoon rakentamaan mikrosatelliitteja, mm. MIOSAT on vuonna 2007 tekeillä ASIn tilauksena. Yhtiö kehittyi nk. keskikokoiseksi satelliittivalmistajaksi, siinä työskentelee 180 ihmistä. Yhtiö valmistaa myös avaruusalusten tieteellisiä laitteita ja tekee kaukokartoitusdatan käsittelyä. Sen liikevaihto oli 36 miljoonaa euroa vuonna 2005–2006.
Pitkä vaihto
Elokuvan oli alun perin tarkoitus olla 40–50 minuutin pituinen lyhytdokumentti, mutta lopullisen version kestoksi muodostui 73 minuuttia. Dokumentin ensi-ilta oli 5. joulukuuta 2014 Bio-Salossa, ja se oli 10. joulukuuta avatun paimiolaisen elokuvateatterin Bio Staran avajaiselokuva.
Vastaanotto
Salon Seudun Sanomien kriitikko Tommi Aitio toteaa, että Pitkä vaihto "suhtautuu ihmisiinsä suurella lämmöllä ja vastarakkauden osoituksena elokuvantekijöille annetaan alkuvoimainen ja vilpitön todiste pelaamisen ilosta ja tuskasta." Aitio myös huomauttaa, että "mentaalinen ero esimerkiksi Selänne-dokumentin (2013) sileäksi puunattuun pintaan on suuri ja pelkästään Pitkän vaihdon eduksi."
Jatkoajan toimittaja Juha Oinosen mielestä dokumentin koskettavinta sisältöä ovat pelaajien tarinat: "Ajoittain sekä haastateltava että katsoja liikuttuu, kun puheenaihe kääntyy unelmiin ja siihen, mitä urallaan olisi halunnut ja suotuisammissa olosuhteissa kenties voinut saavuttaa."
Jääkiekkoselostaja Markku Silvennoinen toteaa Pitkän vaihdon olevan paitsi "erittäin onnistunut jääkiekkoaiheinen elokuva" myös kulttuuriteko. Silvennoisen mukaan elokuva tarjoaa katsojalle luonnollisen ja Suomessa ennennäkemättömän ”kärpäsenä katossa” -hetken, koska se päästää katsojan jääkiekkojoukkueen pyhiin paikkoihin, kuten pukukoppiin ja bussiin. Silvennoisen mielestä elokuvan ansioita on myös se, etteivät sen tarinat toteutumattomista unelmista ole katkeria. Silvennoinen kuitenkin pohtii, epäonnistuuko dokumentti luomaan tarpeeksi syvää suhdetta katsojan ja päähenkilöiden välille, koska päähenkilöitä on niin monta.
Kunnallislehden Perttu Hemmingin mukaan Pitkän vaihdon kerronta on aitoa ja rehellistä, ja elokuva koskettaa ja naurattaa "usein jopa saman minuutin sisällä".
Alfa Romeo Giulia TZ
Alfa Romeo Giulia TZ:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1959 ja ensimmäinen koriprototyyppi toimitettiin vuonna 1961 Zagatolle. Auto esiteltiin yleisölle vuonna 1962 Torinon autonäyttelyssä. TZ-kirjaimet tulivat Tubolare Zagatosta. Auto oli tarkoitettu kilpakäyttöön, katukäyttöön tehdyissä moottorin teho oli pudotettu 112 hevosvoimaan.
Autossa on irrotettava kovakatto, takalasi on kiinteä. Auto muistutti keulasta Giulia SZ -mallia. TZ:n mekaniikka on peräisin Giuliasta, tosin suuresti muutettuna. Takana on erillisjousitus ja kaikissa pyörissä levyjarrut. Automallin tuotanto alkoi vuonna 1963, rungon teki Ambrosini, mekaniikan Alfa Romeon kilpa-autoista vastannut Autodelta ja korin Zagato. Vuodesta 1963 vuoteen 1965 TZ-mallia rakennettiin yhteensä 112 kappaletta, 100 oli GT-luokituksen vaatima määrä. Mallilla otettiin monta luokkavoittoa muun muassa Sebringin 12 tunnin kisassa, Le Mansissa, Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailussa ja Targa Floriossa.
TZ2
pienoiskuva|left|Alfa Romeo Giulia TZ2 Vuonna 1964 esiteltiin edelleen kehitetty versio TZ2. Moottorina oli nyt 2 tulppaa/sylinteri sisältävä kuivasumppuvoitelulla varustettu nelisylinterinen rivimoottori, joka tuotti 170 hevosvoimaa. Kori oli edelleen Zagaton tekemä. Koripaneelit oli nyt tehty lasikuidusta ja koko auto oli aikaisempaa matalampi ja kevyempi. TZ2:sta valmistettiin vain kilpaversiona ja valmistusmääräksi jäi näin vain 12 kpl. Tuotanto loppui vuoden 1965 lopussa ja tilalle tuli GTA.
Stabiae
thumb|250px|Vesuviuksen purkauksen alle jääneet alueet. Stabiae oli Rooman valtakunnan kaupunki Campaniassa. Se sijaitsi noin 15 km Herculaneumista kaakkoon Napolinlahden rannalla. Kaupunki tuhoutui Pompejin ja Herculaneumin ohella Vesuviuksen purkauksessa 79.
Ennen roomalaisia ja heidän huviloitaan aluetta asuttivat oskin kieltä puhuneet samnilaiset. Alueelta on tehty hautalöytöjä ajalta 700 eaa. – 300 eaa.
40.7°N, 14.48333°W
Rocamadour (juusto)
thumb|Rocamadour-juustoa. thumb|Sama juusto toisesta kuvakulmasta. Rocamadour [ʁɔkamaduʁ] on ranskalainen vuohenmaitojuusto. Se on nimetty juuston tuotantokeskuksen, Lotin departementissa sijaitsevan Rocamadourin kunnan mukaan. Alueella on valmistettu pienikokoisia vuohenmaitojuustoja jo vuosisatojen ajan. Vuokraviljelijöiden mainitaan voineen maksaa veronsa juustolla. Vuodelta 1451 on säilynyt sopimus, jolla Évreux’n piispa ja hänen vasallinsa solmivat kirkollisveron määrän juustoissa. Rocamadour on ollut vuodesta 1996 suojattu alkuperänimitys. Vuonna 2014 juustoa tuotettiin 34:llä maatilalla ja kolmessa yrityksessä yhteensä 1 023 tonnia.
Suojatun alkuperäisnimityksen ehtona on tiettyjen valmistustapojen noudattaminen. Juustoon käytettävä maito tulee tuottaa alpine- ja saanen-rotuisista vuohista, ja 80 prosenttia vuohien käyttämästä ravinnosta tulee olla peräisin suojatun alkuperäisnimityksen määrittelemältä alueelta. Rocamadour-juuston määritelty alue käsittää Causses du Quercyn alueen kunnat. Vuohet tuottavat imetyskaudella 2–3 litraa maitoa päivässä, ja ne lypsetään kahdesti päivässä. Juusto valmistetaan raakamaidosta, johon lisätään sen saostamiseksi juoksutetta ja heraa. Maito jätetään aloilleen vuorokaudeksi, minkä jälkeen syntynyt juustomassa kerätään säkkeihin ja sitä kuivatetaan vielä toinen vuorokausi. Kuivattu juustomassa suolataan ja asetetaan pieniin muotteihin. Muotittamisen jälkeen juustot viedään kypsytysuuniin ja vielä tämän jälkeen kypsytyshuoneeseen vähintään kuudeksi vuorokaudeksi. Kypsytyksen aikana juustoja käännellään päivittäin.
Rocamadour on rakenteeltaan pehmeä ja kermainen. Sen kuori on valkoinen ja pehmeä. Pitempään kypsyneestä juustosta tulee kuivempaa ja sen mausta vahvempaa.
Hässelby-Vällingby
Hässelby-Vällingby on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan länsiosassa (västerort). Hässelby-Vällingbyssä on lähes 62 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 19,60 neliökilometriä. Etelässä ja idässä Hässelby-Vällingbyn rajanaapureita ovat Bromman ja Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueet, lännessä taas Järfällan kunta. Hässelby-Vällingbyhyn kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Hässelby Gård, Hässelby Strand, Hässelby Villastad, Grimsta, Kälvesta, Nälsta, Råcksta, Vinsta ja Vällingby.
Kim Won-jun
Kim Won-jun voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Hessen
Hessen on osavaltio keskisessä Saksassa. Osavaltion pääkaupunki on Wiesbaden ja suurin kaupunki Frankfurt. Se rajoittuu pohjoisessa Ala-Saksiin, idässä Thüringeniin, kaakossa Baijeriin, etelässä Baden-Württembergiin, lännessä Rheinland-Pfalziin ja luoteessa Nordrhein-Westfaleniin.
Hessenin vaiheet ja nimi
Nimeä Hessen on käytetty jo roomalaisaikana. 700-luvulta alkaen merovingiaikana ja karolingiaikana Hessen kuului frankkikuninkaiden alaisuuteen. Kaarle Suuri käytti Hessegau-nimistä aluetta tukikohtanaan sodassa sakseja vastaan. Vuoden 843 Verdunin rauhassa alue siirtyi kuningas Ludvig Saksalaisen omistukseen, mutta myöhemmin se siirtyi vielä joksikin aikaa frankkikuninkaille. Kristinusko levisi alueelle benediktiiniläisen järjestön kautta, kun se perusti luostarit Fuldaan ja Hersfeldiin. Valtiollisesti Saksa oli kuitenkin hajanainen, eivätkä sen pikkuvaltiot olleet pitkäikäisiä. Thüringenin maakreivin saatua alueen haltuunsa 1100-luvulla Hessenistä tuli osa Thüringenin maakreivikuntaa, kunnes se Thüringenin perimyssodan päätteeksi vuonna 1264 erotettiin Hessenin maakreivikunnaksi, jota hallitsi tästä alkaen Hessenin suku. Ylä-Hesseniä hallittiin Marburgista ja Ala-Hesseniä Kasselista. 1400-luvulla herttuakunta yhdisti itseensä muun muassa Giessenin ja osia Schmalkaldenista. Maakreivi Filip Jalomielisen kuoltua vuonna 1567 Hessen jaettiin neljään osaan hänen neljälle pojalleen, jolloin syntyivät Hessen-Kasselin, Hessen-Darmstadtin, Hessen-Rheinfelsin ja Hessen-Marburgin maakreivikunnat. Näistä Rheinfels ja Marburg jaettiin kahden muun kesken niitä hallinneiden sukuhaarojen sammuttua vuosina 1583 ja 1604. Lisäksi Hessen-Darmstadtista erotettiin vuonna 1622 Hessen-Homburgin maakreivikunta.
Hessen-Kasselin maakreivikunta oli vuosina 1730–1751 personaaliunionissa Ruotsin kanssa, kun maakreivi Fredrik I oli samanaikaisesti Ruotsin kuninkaana. Hessen-Kasselista tuli vuonna 1803 Hessenin vaaliruhtinaskunta, joka ainoana vaaliruhtinaskuntana säilytti tämän nimen myös vuonna 1806 tapahtuneen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lakkauttamisen jälkeen. Preussi valloitti sen vuoden 1866 sodassa ja se liitettiin Preussiin Hessen-Nassaun provinssina. Myös Hessen-Homburg liitettiin samana vuonna Preussiin sen hallitsijasuvun sammuttua. Hessen-Darmstadtista taas tuli vuonna 1806 Hessenin suurherttuakunta (Großherzogtum Hessen), minkä nimisenä se säilyi myös osana Saksan keisarikuntaa vuoden 1871 jälkeen. Hessenin suku syrjäytettiin lopulta valtaistuimelta Saksan marraskuun 1918 vallankumouksen yhteydessä, jolloin perustettiin Weimarin tasavallan osavaltiona toiminut Hessenin kansanvaltio (Volksstaat Hessen).
Hessenin maakreivejä eri aikoina
thumb|265px|[[Hessenin suurherttuakunta Saksan keisarikunnan aikana.]] Tunnetuimpia Hessenin maakreivejä ovat olleet Ludvig I (k. 1458), joka oli ehdokkaana Saksan keisariksi 1440, ja Vilhelm II (k. 1509), keisari Maksimilian I:n läheinen tukimies. Vilhelmin poika Filip Jalomielinen toteutti Hessenissä uskonpuhdistuksen ja perusti vuonna 1527 Marburgin yliopiston (Philipps-Universität Marburg).
Hessen-Kasselin sukuhaaraan kuulunut Hessenin prinssi ja jalkaväenkenraali Friedrich Karl valittiin Suomen kuninkaaksi 9. lokakuuta 1918, mutta hän kieltäytyi tehtävästä 20. joulukuuta 1918 Saksan kärsittyä tappion maailmansodassa.
Hessenin osavaltio
Osavaltion perustivat miehitysviranomaiset Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeelle toisen maailmansodan jälkeen 11. syyskuuta 1945 nimellä Suur-Hessen. Siihen kuuluivat entinen Hessenin kansanvaltion alue (Hessen-Darmstadt) sekä siihenastinen Preussin provinssi Hessen-Nassau. Seuraavana vuonna etuliite Suur- pudotettiin nimestä osavaltion saadessa siviilihallinnon ja sen myötä perustuslain ensimmäisenä osavaltiona sodanjälkeisessä Saksassa. Koska perustuslaki pohjautuu pitkälti sotaa edeltäneeseen lainsäädäntöön, sallii se muun muassa kuolemantuomion, joskin vuonna 1949 säädetty korkeammassa asemassa oleva Saksan liittotasavallan perustuslaki Grundgesetz tekee tuomitsemisen käytännössä mahdottomaksi. Kuolemantuomion poistaminen Hessenin perustuslaista vaatisi kansanäänestyksen. Sitä ei ole katsottu tarpeelliseksi, koska kuolemantuomiota on mahdotonta toteuttaa. Osavaltion osittain miehitysvyöhykkeiden sanelemien rajojen muuttamisesta paremmin alueen historiallisia vastaaviksi on miehityksen päätyttyä keskusteltu satunnaisesti.
Hessenin maapäivävaalit pidettiin lokakuussa 2018. Puolueista CDU sai äänistä 27,0 % (2013-vaaleissa 38,3 %), SPD 19,8 % (2013-vaaleissa 30,7 %), vihreät myös 19,8 % (2013-vaaleissa 11,1 %), Vaihtoehto Saksalle -puolue 13,1 % (2013-vaaleissa 4,0 %), FDP 7,5 % (2013-vaaleissa 5,0 %), ja vasemmisto 1,1 % (2013-vaaleissa 5,2 %).
Talous
Pääosin Hessenissa sijaitseva Reinin-Mainin metropolialue on Saksan toiseksi suurin teollisuuskeskittymä Ruhrin alueen jälkeen. Raskasta teollisuutta, jonka suurin työnantaja on autonvalmistaja Opel tehtaillaan ja päämajallaan Rüsselsheimissa, hallitsee koneenrakentaminen ja kemianteollisuus. Teollisuuden lisäksi osavaltion taloudelle erityisen merkityksellinen on Frankfurtin finanssikeskus, jossa sijaitsevat paitsi EKP:n ja Saksan keskuspankin, myös useimpien merkittävien saksalaispankkien pääkonttorit ja maan pörssi. Suurelta osin vilkkaan pankkitoiminnan ruokkimana lukeutuu myös Frankfurt am Mainin lentoasema maailman suurimpiin, ja on siten myös osavaltion merkittävimpiä työllistäjiä.
Aluejako
Hessenin osavaltio on jaettu kolmeen hallintopiiriin, 21:een piirikuntaan , joihin kuuluu yhteensä 426 kaupunkia ja kuntaa, sekä viiteen piirivapaaseen kaupunkiin , eli piirikuntaan kuulumattomaan kaupunkiin.
Hallintopiirit: Darmstadt, Gießen, Kassel
Jaakko Mäki
Jaakko Mäki (synt. Kaunismäki, 2. tammikuuta 1878 Ilmajoki – 14. tammikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1917. Sisällissodan aikana hän työskenteli kansanvaltuuskunnan hallinnossa ja jäi sodan jälkeen Neuvostoliittoon. Mäki teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä.
Lapsuus ja nuoruus
Ilmajoen Kokkolankylässä syntyneen Jaakko Mäen vanhemmat olivat torppari Tuomas Kaunismäki ja Maria Liisa Kaunismäki. Hän kävi kaksi vuotta kansakoulua ja suoritti vuonna 1900 kuparisepän kisällitutkinnon M. F. Hätisen liikkeessä Helsingissä. Keväällä 1902 Mäki osallistui Senaatintorin kutsuntamellakoihin ja heitti kivellä ylikonstaapelia, joka vietiin tajuttomana sairaalaan. Mäkeä ei saatu oikeuden eteen, vaan hän pakeni uhkaavaa Siperian karkotusta Yhdysvaltoihin. Palattuaan kotimaahan vuonna 1905 Mäki hankki palstatilan Ilmajoen Huissinkylästä, jossa hän piti myös vaski- ja peltisepänverstasta.
Kansanedustajaksi
Mäen sanotaan tutustuneen sosialismiin Pohjois-Amerikassa, mutta toisten lähteiden mukaan hän olisi liittynyt Suomen Työväenpuolueeseen jo 1899. Mäki oli Huissinkylän työväenyhdistyksen perustajajäsen ja hän toimi puolueen kiertävänä puhujana Etelä-Pohjanmaalla. Vuonna 1908 Mäki valittiin kansanedustajaksi. Eduskunnassa hän keskittyi maaseudun vähävaraisten etujen ajamiseen ja erityisesti torpparikysymykseen. Mäki tunnettiin kiivaana puhujana, joka arvosteli kärkkäästi porvareita, mutta toisaalta valiokuntatyöskentelyssä hän oli usein valmis kompromisseihin. Vuosina 1917-1918 Mäki toimi SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana.
Yleislakko ja sisällissota
Kesän 1917 maatalouslakkojen yhteydessä Mäki arvosteli porvarien organisoimia suojeluskuntia ja kehotti työväkeä perustamaan omia kaartejaan. Ennen marraskuun yleislakkoa Mäki ja Aleksanteri Vasten matkustivat Pietariin hankkimaan aseita työväen järjestyskaarteille, mutta joutuivat palaamaan tyhjin käsin. Lakon aikana Mäki kannatti vallankumousta, mutta käänsi takkinsa sen päätyttyä, koska ei pitänyt ajankohtaa enää sopivana. Tammikuussa 1918 Mäki puhui Ilmajoen työväentalolla tuomiten kaikenlaisen väkivallan käytön. Kirjailija Waldemar Rantojan mukaan suojeluskuntalaiset yrittivät pidättää Mäen, joka kuitenkin Jurvassa piileskeltyään onnistui palaamaan Helsinkiin eduskunnan kokoontuessa joululoman jälkeen. Vielä pari viikkoa ennen sisällissodan käynnistymistä Mäki teki maatalousvaliokunnassa kompromissiesityksen torpparilakiin sisältyvistä maanlunastushinnoista, joka mahdollisti sen hyväksymisen.
Vaikka Mäki vastusti aseellista vallankumousta päätti hän ilmeisesti solidaarisuudesta osallistua punaisten siviilihallintoon. Mäki toimi kansanvaltuuskunnan maatalousasiain osaston virkailijana muun muassa asutushallituksen valvojana. Maaliskuun alussa Mäki ja Feliks Kellosalmi ehdottivat Maalaisliiton kansanedustajan Eetu Takkulan välityksellä rauhanneuvottelujen aloittamista kansanvaltuuskunnan suunnitelmien vastaisesti. Maaliskuun jälkipuoliskolla Mäki nimitettiin maatalousasiain valtuutetuksi, kun tehtävää hoitanut Evert Eloranta valittiin punakaartin ylipäälliköksi. Kansanvaltuuskunnan siirryttyä huhtikuun alussa Viipuriin Mäki määrättiin huolto-osaston takavarikointipäälliköksi sekä evakuointiosaston apulaispäälliköksi.
Neuvostoliitossa
Huhtikuun lopussa Mäki komennettiin huolto-osaston tehtäviin Neuvosto-Venäjälle, josta hän ei enää palannut Suomeen. Vuonna 1920 hänet nimitettiin Karjalan työkansan kommuunin maatalousasiainosaston johtajaksi Petroskoihin. Mäki muodosti kommuunin vallankumouskomitean yhdessä Edvard Gyllingin ja Vasili Kudžijevin kanssa, jonka ohella hän oli SKP:n väliaikaisen keskuskomitean jäsen. Myöhemmin 1920-1930-luvuilla Mäki toimi Neuvosto-Karjalassa eri puoluetehtävissä muun muassa Petroskoin agitaatiokoulun johtajana, NKP:n aluekomitean suomenkielisen osaston johtajana, Uhtuan puoluekomitean sihteerinä ja puheenjohtajana sekä Kommunisti- ja Vapaus-lehtien toimittajana. Vuodesta 1925 lähtien Mäki oli Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean jäsen ja 1930–1934 NKP:n Petroskoin kaupunkikomitean jäsen.
Perhe
Mäken ensimmäinen puoliso oli Susanna Palomäki, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1902. Pariskunnalla oli neljä lasta. Neuvostoliitossa Mäki meni uudelleen naimisiin.