cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Winnipeg
Lentoliikenne
Winnipeg James Armstrong Richardsonin kansainvälinen lentoasema on ainoa suurille rahtilentokoneille soveltuva kansainvälinen lentoasema Toronton ja Calgaryn välisellä alueella. Vuosina 1937–1949 kentällä sijaitsi Air Canadan kansallinen huoltopiste. Lentoasema on avoinna ympäri vuorokauden, ja sen kautta kulkee noin kolme miljoonaa matkustajaa vuosittain. Lentokenttä oli Kanadan ensimmäinen kansainvälinen lentokenttä vuonna 1928. Lentoasemalla on meneillään suuri perusparannus: uusi terminaalirakennus, toinen hotelli ja toimistorakennus on määrä valmistua ja ottaa käyttöön vuoden 2010 aikana. Suurin osa pien- ja yksityislentokoneista käyttää läheistä St. Andrewsin lentokenttää.
Neues Schloss (Meersburg)
Stauffenberg ei kuitenkaan saattanut linnan suunnitelmia loppuun asti hänen kiinnostuksensa lopahdettua. Stauffenbergin seuraaja, Damian Hugo von Schönborn, rakennutti linnaan suuren portaikon sekä kappelin ja myöhemmin ruhtinaspiispa Franz Conrad von Rodtin kaudella valmistuivat linnan sisätilat.
Winnipeg
Joukkoliikenne
Kaukoliikenteen linja-autoasema sijaitsi aikaisemmin kaupungin keskustassa, mutta lentoaseman perusparannuksen yhteydessä linja-autoliikenne keskitettiin uusiin tiloihin lentoasemalla. Lentoasemalta on kuitenkin yhteys kaupungin keskustaan. Winnipegiä palvelee kansainväliset linja-autoyhtiöt Greyhound Canada, Jefferson Lines, Grey Goose Bus Lines, Beaver Bus Lines ja Brandon Air Shuttle.
Neues Schloss (Meersburg)
Ruhtinaspiispain vallan loputtua varhaisella 1800-luvulla linnan kalusteet ja koriste-esineet huutokaupattiin pois. Linna ehti sen jälkeen toimia niin vankilana, mielisairaalana, kouluna kuin Ranskan miehitysjoukkojen istuimenakin. Vuodesta 1955 lähtien barokkilinna on kuulunut Baden-Württembergin osavaltiolle. Linnassa toimii ruhtinaspiispain museo, taidegalleria ja Dornier-museo.
Winnipeg
Joukkoliikenne
Kaupungin sisäinen joukkoliikenne aloitettiin 1882 hevosvetoisilla vaunuilla. Vuonna 1891 hevos-vetoiset vaunut korvattiin sähkökäyttöisillä raitiovaunuilla jotka toimivat vuoteen 1955 saakka. Ensimmäiset polttomoottorikäyttöiset bussit otettiin käyttöön 1918. Johdinautoja käytettiin vuosien 1938–1970 välillä.
Kaupunki on usean vuoden ajan suunnitellut nopeata bussilinjaa (Rapid Transit) kaupungin keskustan ja Manitoban yliopiston välille. 8. syyskuuta 2008 kaupunginhallitus teki periaatepäätöksen ensimmäisen vaiheen rakentamisesta ja 22. lokakuuta 2008 myönsi rahoituksen Rapid Transit käytävän ensimmäisen vaiheen rakentamisesta keskustasta Jubilee Aveuelle. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2009 ja on määrä saada päätökseen 2011. Toisen vaiheen rakentamisesta Manitoban yliopistolle saakka ei ole tehty päätöstä (huhtikuu 2010).
Väestö
thumb|300px|Winnipeg. Winnipegin asukasluku oli vuonna 2001 619 544 asukasta, joka oli noin 55 prosenttia koko provinssin väestöstä. Vuosina 1996–2001 kaupungin väkiluku kasvoi vain 1 067 asukkaalla eli vain 0,5 prosenttia vuodesta 1971. Kaupunkiin muuttaneiden enemmistö on aasialais- ja afrikkalaisperäisiä maahanmuuttajia sekä muuttoliikettä maaseudulta ja alkuperäiskansojen reservaateista kaupunkiin. Sen sijaan Albertan provinssin Edmontonin ja Calgaryn kaupunkien asukasluvut ovat kasvaneet 3,0 prosenttia ja 4,5 prosenttia vuodessa, ja molempien väkiluku on yli miljoona.
Vuoteen 1930 saakka Winnipeg oli väkiluvultaan Kanadan kolmanneksi suurin kaupunki. Nykyisin se on kahdeksanneksi suurin.
Asukkaista noin 19 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja yli 65-vuotiaita on 13,7 prosenttia.
Edward Albee
thumb|upright|Edward Albee 1997. Edward Franklin Albee (12. maaliskuuta 1928 Virginia – 16. syyskuuta 2016 Montauk, New York) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija.
Albee adoptoitiin teatteriperheeseen. Hänen opiskelunsa jäi kesken. Beckett-vaikutteinen yksinäytöksinen Eläintarhatarina (The Zoo Story, 1959) oli off-Broadway-näytelmä, samoin seuraavat Bessie Smithin kuolema (1960) ja Hiekkalaatikko (1960). Hän kohdistaa niissä ja Amerikkalaisessa unelmassa (1961) satiirin keskiluokan arvomaailmaan.
Albee jatkoi uraansa liki viisikymmentä vuotta. Hänen teoksensa Vuohi, eli kuka on Sylvia sai Tony-palkinnon vuonna 2000. Me Myself and I avasi vuonna 2010 New Yorkin Playwrights Horizon -tapahtuman.
Näytelmän Kuka pelkää Virginia Woolfia pohjalta on Mike Nichols ohjannut elokuvaversion, jonka pääosissa näyttelevät Richard Burton ja Elizabeth Taylor.
Kaupunkiraideliikenne
thumb|[[Luas on pikaraitiotiejärjestelmä Dublinissa, Irlannissa.]] thumb|[[Stadler Flirt- eli Sm5-yksikkö koeajolla Riihimäellä.]]
Kaupunkiraideliikenteen perusmuodot
Kaupunkiraideliikenteen perusmuodot ovat:
Nykyisin uudet kaupunkiraideliikennejärjestelmät yhdistävät usein näiden järjestelmien piirteitä kuhunkin kaupunkiin ja liikennöintialueeseen parhaiten soveltuvalla tavalla.
Helsingin seudulla nämä liikennemuodot ovat historiallisista syistä kokonaan erillään. Helsingin metro, Helsingin raitioliikenne ja pääkaupunkiseudun lähiliikenne ovat yhteensopimattomia, ja niiden linjoja ei voi nykyisellään erilaisen raideleveyden ja kuormaulottuman takia yhdistää. Metroradalla ja rautateillä on kyllä sama raideleveys (1 524 mm), mutta virroitustapa on erilainen: lähijunissa on ilmajohtovirroitus ja metrossa sivukiskovirroitus.
Järjestelmiä, joissa yhdistetään raitiotien, metron ja paikallisjunan ominaisuuksia, kutsutaan yleensä pikaraitioteiksi, jos käytettävä kalusto soveltuu liikenteeseen myös katuympäristössä. Rautatien ja raitiotien piirteitä yhdistävää liikennettä kutsutaan duoraitiotieksi, jos siitä merkittävä osa kulkee yleisen liikenteen rautatiellä.
Paikallisjunan ja metron yhdistäminen on myös yleistä. Esimerkiksi Tokion ja Lontoon metroissa on yhdistetty metro- ja paikallisjunia samaan kiskoliikennejärjestelmään.
Raitioliikenteen ja rautatieliikenteen erot
Raitio- ja rautatieliikenteen keskeinen ero ei liity raideleveyteen. Raitioliikenteen perustavanlaatuinen ero junaan (paikallisjuna ja metro) verrattuna on se, että raitiovaunua ajetaan kokonaan kuljettajan varassa kuten tieliikenneajoneuvoa, kun taas junaa ajetaan liikenteenohjauksen antamien määräysten eli opasteiden mukaan kullekin junalle erikseen turvatulla kulkutieosuudella. Käytännössä siis raitioliikenteessä kuljettaja kääntää itse vaihteet ja huolehtii vaunujen pitämisestä turvallisen etäisyyden päässä toisistaan, kun junassa puolestaan tämä tehtävä kuuluu liikenteenohjaajalle kuljettajan vain ajaessa junaa liikenteenohjaajan antamien opasteiden mukaan. Tämä tekee raitiovaunulla tapahtuvan liikennöinnin raskasta raideliikennettä huomattavasti joustavammaksi ja vähemmän alttiiksi liikennehäiriöille. Toisaalta raskaan raideliikenteen etuna on suurempi linjanopeus ja suurempi kuljetuskapasiteetti.
Kaupunkiraideliikenteen ominaisuuksia
Kaupunkiraideliikenne on sekä energiankulutukseltaan että liikennöintikustannuksiltaan edullisin tapa kuljettaa suuria määriä ihmisiä kaupungeissa. Useimmat maailman suurkaupungit käyttävät tämän vuoksi kaupunkiraideliikennettä peruskulkumuotonaan.
Kaupunkiraideliikenteen linjaaminen on kaupunkisuunnittelun keskeinen kysymys. Suosituimmat kaupunkiraideliikennejärjestelmät on tarkoin sovitettu kaupunkirakenteeseen, ja usein kaupunkirakenne ja kaupunkiraideliikenne on suunniteltu samaan aikaan, kuten Tukholman tunnelbanan, Martinlaakson rata ja Vantaan Kehärata.
Pienen energiankulutuksen takia kaupunkiraideliikenne on hyvin ympäristöystävällistä, erityisesti jos raideliikenne on sähkökäyttöistä. Sähkökäyttöinen raideliikenne on paikallisesti saasteetonta, joten se vähentää ilmanlaatua heikentäviä typenoksidi-, häkä-, hiilivety-, hiukkas- ja otsonipäästöjä liikenneympäristössä sen korvaamaan yksityisauto- ja bussiliikenteen päästöjen verran. Sähkökäyttöisen vaunun energiankulutus kuljetettua matkustajaa kohden on noin puolet bussien energiankulutuksesta, joten jos sähkö tuotetaan fossiilisilla polttoaineilla, maailmanlaajuisesti vaikuttavien hiilidioksidi- ja typenoksidipäästöjen määrä vähenee vähintään puoleen junaliikenteen korvaaman auto- ja bussiliikenteen nykyisistä päästöistä. Energian tuotantotavaksi voidaan valita parhaaksi katsottu tuotantotapa, ja esimerkiksi tuulivoimalla siitä saadaan lähes päästötön.
Kaupunkiraideliikenteen arvostelu keskittyy yleensä hankkeiden suuriin kustannuksiin, ja usein esitetään, että bussiliikenteen kehittäminen tulisi edullisemmaksi. Kannattajat puolestaan esittävät, että busseilla ei voida kuljettaa yhtä suuria matkustajamääriä kuin kaupunkiraideliikenteellä. Bussien houkuttelevuus matkustajien kannalta on myös usein raideliikennettä huonompi ja niiden käyttökustannukset ovat raideliikennettä korkeammat, vaikkakin aloittamiskustannukset ovat alhaiset.
Kaupunkiraideliikennettä muistuttavia järjestelmiä
Kaupunkiraideliikenteen kanssa samanlaisiin käyttötarkoituksiin on toteutettu monorail- ja bussimetrojärjestelmiä. Näillä järjestelmillä on samoja piirteitä raideliikenteen kanssa kuten omat väylät ja erilliset asemat. Johdinautojärjestelmillä on sähkökäyttöisen raideliikenteen kanssa samankaltainen virransyöttö. Lisäksi kaupunkiraideliikenteen vaihtoehdoksi on esitetty raidetaksijärjestelmiä ja maglev-junia, joita ei ole kuitenkaan toteutettu. Lisäksi on esitetty vetykäyttöisten bussien korvaavan sähköisen raideliikenteen tarpeen.
Kaupunkiraideliikenne Suomessa
Suomessa lähijunaliikennettä on Helsingin, Tampereen ja Lahden seuduilla. Raitiovaunuliikennettä on Helsingissä (1891–) ja Tampereella (2021–). Raitiovaunuliikenne toimi ennen myös Turussa (hevosilla 1890–1892, sähköllä 1908–1972) ja Viipurissa (1912–1944). Suomen ainoa metro on Helsingin metro ja ainoa kaupunkiliikennefunikulaari Kakolan funikulaari Turussa.
Lovelace-mitali
Lovelace-mitali on British Computer Societyn vuonna 1998 perustama palkinto, jota jaetaan tietojenkäsittelytieteen parissa tekemistä saavutuksista. Palkinto on nimetty englantilaisen matemaatikon Ada Lovelacen mukaan, ja sitä pidetään alan merkittävimpänä brittiläisenä palkintona.
HarmonyOS
HarmonyOS (työnimeltään Ark OS tai Hongmeng) on 9. elokuuta 2019 julkaistu Android-yhteensopiva mobiilikäyttöjärjestelmä, jota kehittää kiinalainen teknologiajätti Huawei. Käyttöjärjestelmän kehittäminen liittyy Androidin lisenssin menettämiseen osana Yhdysvaltojen ja Kiinan välistä kauppasotaa. Ensimmäiset HarmonyOS-laitteet ovat HONOR ja Huawei Vision -älynäytöt.
Lovelace-mitali
Lovelace-mitalin saajan saavutukset tietojenkäsittelytieteen parissa tulkitaan melko laajasti, sillä palkintoehdokas voi olla ollut mukana kehittämässä tietojenkäsittelytiedettä, tietokonetekniikkaa tai informaatiotutkimusta joko akateemisesti, teollisuuden kannalta tai opetukselliseksi. Pääsääntöisesti vuosittain mitali annetaan yhdelle henkilölle, mutta säännöt eivät estä useampaakaan palkittua. Suurin rajoite mitalin saajalle on se, että henkilöllä tulee olla jonkinlainen suora yhteys Britanniaan.
HarmonyOS
HarmonyOS sisältää ohjelmointikielen kääntäjän nimeltä Ark Compiler. Ark Compiler on esitelty osana EMUI 9.1 -käyttöliittymäympäristöä.
Käyttöjärjestelmän on sanottu tulevan saataville vuonna 2020 ensimmäisellä kvartaalilla. Oletussovelluskauppana HarmonyOS:ssa on Huawein kehittämä AppGallery.
HarmonyOS:stä on kaksi versiota, joista ensimmäinen ("OpenHarmony") käyttää yhtiön LiteOS-ydintä ja on suunnattu älykelloihin ja esineiden internet -laitteisiin, ja toinen on Linux-ydintä käyttävä Android-klooni. Ars Technican tutkimuksen mukaan HarmonyOS on Android 10 ilman havaittavia eroja (Android 10 with no discernible changes). Huawein oman ilmoituksen mukaan enemmän muistia sisältävät laitteet voivat sisältää Linux-ytimen. Huawein saksalaiselle Computerbase-sivustolle antamien tietojen mukaan HarmonyOS käyttää Android Open Source Projectin (AOSP) lähdekoodia lisenssiehtojen mukaan, vaikka yhtiön edustajat ovat samalla kiistäneet sen perustuvan Androidiin, joka pätee vain OpenHarmony-versioon. Puhelimiin suunnattu Android-versio pystyy suorittamaan Android-sovelluksia ja käyttää Huawein EMUI-käyttöliittymän ulkoasua.
Ilmari Pakarinen
Veikko Ilmari Pakarinen (12. syyskuuta 1910 Viipuri – 6. joulukuuta 1987 Gold Coast, Australia) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Pakarinen kehitti rekillä uuden liikkeen, ns. selinpuolijättiläisen, joka tunnettiin nimellä "Pakarinenswäng".
Viipurissa ennen sotia Pakarinen työskenteli vaatekauppiaana yhdessä nyrkkeilijä Valle Reskon kanssa (Herrain vaatehtimo Resko & Pakarinen). Sotien jälkeen Pakarisella oli oma vaatekauppa Jyväskylässä. Hän muutti perheineen 1959 Australiaan ja työskenteli siellä muurausurakoitsijana.
Ilmari Pakarisen poika John (Juha) Pakarinen (s. 23.7.1942 Jyväskylä) oli Australian maajoukkueessa uimahyppääjänä. Kansainyhteisön kisoissa Perthissä 1962 hän oli ponnahduslaudalla kuudes.
Nina Gavriljuk
Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää.
Ura
Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä.
1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa-ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa-ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän.
Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa.
Tor Røste Fossen
Tor Røste Fossen (19. kesäkuuta 1940 – 7. elokuuta 2017 ) oli norjalainen jalkapallovalmentaja ja maalivahti. Hän teki pitkän uran norjalaisen jalkapallon parissa, ja hänet muistetaan erityisesti Rosenborgin ja Norjan maajoukkueen valmentajana.
Ura pelaajana
Fossen pelasi koko uransa Rosenborgin joukkueessa. Hän aloitti joukkueessa 1961 ja kuului 1960-luvun vakiomiehistöön voittaen seurassa kaksi Norjan mestaruutta. 1970 uusi RBK-veskari Geir Karlsen syrjäytti Fossenin, joka lopetti pelaamisen kauden 1971 jälkeen.
Ura valmentajana
Fossen siirtyi 1975 IK Startin päävalmentajaksi, muttei onnistunut johdattamaan seuraa mestariksi. Hän nousi Nils Arne Eggenin seuraajaksi Norjan maajoukkuevalmentajaksi 1978. Fossen hoiti tehtävää yhdeksän vuoden ajan onnistumatta kuitenkaan luotsaamaan Norjaa MM- tai EM-kilpailuihin. Pientä lohtua toi paikka Los Angelesin olympialaisissa 1984.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Fossen siirtyi Frigg Oslon päävalmentajaksi ja jatkoi sittemmin FF Lillehammerin ja Strømsgodsetin päävalmentajana voittaen 1991 Norjan cupin mestaruuden. 1992 hän palasi Frigg Osloon, jota luotsasi uransa loppuun, vuoteen 2001 saakka.
Suistokrokotiili
Suistokrokotiili (Crocodylus porosus) on Kaakkois-Aasiassa ja Australian pohjoisosissa elävä suurikokoinen matelija. Se on massansa perusteella kaikista nykyään elävistä matelijoista suurin. Sitä pidetään yhtenä vaarallisimmista eläimistä, ja sen tiedetään hyökänneen ihmisten kimppuun.
Tuntomerkit ja ruumiinrakenne
Nuori suistokrokotiili on väriltään haaleankeltainen. Sillä on ruumiissa ja hännässä mustia raitoja ja täpliä. Väritys säilyy tällaisena, kunnes krokotiili kasvaa aikuiseksi. Aikuisena suistokrokotiilin ruumiin väri on paljon tummempi, ja siellä täällä voi olla vaaleanruskeita tai harmaita alueita. Vatsa on väriltään valkoinen tai keltainen. Ruumiin alaosassa on raitoja, mutta ne eivät ulotu vatsaan asti. Häntä on harmaa, ja siinä on tummia läiskiä.
Terve suistokrokotiiliuros saavuttaa tyypillisesti 4,8–5 metrin pituuden, mutta voi kasvaa 6–7-metriseksikin. Suurinta varmistettua kokoennätystä pitää hallussaan ”Lolongiksi” nimetty eläin, jolla oli pituutta 6,17 metriä ja painoa 1 075 kiloa. Myös suurempia pituuksia on ilmoitettu, mutta niiden uskotaan olevan liioiteltuja, sillä yli viisimetriset suistokrokotiilit ovat harvinaisia. Naaraspuoliset suistokrokotiilit eivät kasva yhtä suuriksi kuin urokset. Jo 2,5 metriä pitkää yksilöä voi pitää suurena, eivätkä naaraat tavallisesti kasva kolmea metriä pidemmiksi. Viisi metriä pitkä aikuinen suistokrokotiili painaa yleensä 400–500 kiloa, mutta uros voi painaa 770 kiloa.
Suistokrokotiililla on suurikokoinen pää. Leuat ovat järeät, ja hampaita on 64–68 kappaletta. Suistokrokotiileilla on erittäin vahvat leuat ja niiden purentavoimaksi on mitattu jopa 1,1 tonnia.
Levinneisyys ja elinalueet
Suistokrokotiileja esiintyy runsaimmin pohjoisessa Australiassa sekä Uuden-Guinean ja Indonesian saarilla, mutta populaatioita on lisäksi muun muassa Kiinassa, Intiassa, Vietnamissa, Thaimaassa sekä Sri Lankalla. Joillakin mainituista alueista krokotiilit ovat erittäin harvassa tai saattavat olla kuolleet sukupuuttoon. Yleisesti ottaen suistokrokotiililla ei kuitenkaan ole sukupuuttoon kuolemisen vaaraa, sillä se on levittäytynyt laajalle. Lisäksi pohjoisessa Australiassa ja Uudessa-Guineassa populaatiot ovat vahvat. Suistokrokotiili onkin Maailman luonnonsuojeluliiton IUCN-luokituksen mukaan elinvoimainen.
Suistokrokotiileja esiintyi ennen niinkin kaukana kuin Afrikan idänpuoleisella rannikolla Seychellien saaristossa, mutta eurooppalaisten tulo lopetti krokotiilien leviämisen siellä. Rannikolla eläneitä krokotiileja oli luultu niilinkrokotiileiksi, mutta myöhemmin niiden osoitettiin olleen suistokrokotiileja.
Suistokrokotiili elää lähinnä joissa ja rannikkoalueilla, mutta se viihtyy myös soilla. Nimensä mukaisesti matelija kestää hyvin suolapitoisuuksia. Se voisi kuitenkin elää myös makeassa vedessä. Suistokrokotiililla ei ole varsinaisesti muita uhkia kuin ihminen. Joskus tiikereiden on nähty saalistavan suistokrokotiileja niiden hyökätessä.
Ravinto
pienoiskuva|Suistokrokotiili Suistokrokotiilin ravintoon kuuluu laaja valikoima muita eläimiä. Se syö muun muassa rapuja, kilpikonnia, käärmeitä, lintuja, puhveleita, apinoita ja nautakarjaa. Nuoret krokotiilit joutuvat tyytymään pieniin kaloihin ja matelijoihin, hyönteisiin sekä sammakkoeläimiin.
Saalistaessaan suistokrokotiili vaanii vedessä niin, että ainoastaan sen sieraimet ja silmät ovat pinnan yläpuolella. Kun saalis tulee riittävän lähelle, krokotiili syöksyy vedestä kohti sitä ja yleensä tappaa sen yksittäisellä leukojen loksautuksella. Sitten krokotiili vetää saaliin mukanaan pinnan alle ja syö sen.
Suistokrokotiili kykenee käyttämään häntäänsä saaliseläimensä jalkojen luiden murtamiseen. Ne saalistavat yleensä öisin, mutta joskus myös päivällä.
Karri Hietamäki
Karri Hietamäki (s. 20. syyskuuta 1969 Isokyrö) on suomalainen maastohiihtäjä.
Hietamäki saavutti hopeaa 4 × 10 km viestissä vuoden 1995 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Thunder Bayssä. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui 14:nneksi perinteisen tyylin 30 km kilpailussa, joka on hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa arvokilpailuissa. Hietamäen paras henkilökohtainen sijoitus olympialaisissa on Salt Lake Citystä vuodelta 2002. Tuolloin hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 50 km kilpailussa sijalle 31.
Maailmancupissa Hietamäki kilpaili 67 kertaa ja hänen parhaat sijoituksensa ovat kymmenes sija Ramsaussa 1992 ja Nove Mestossa 1999. SM-kisoista Hietamäellä on yksi henkilökohtainen kulta, 30 kilometrin perinteisen kilpailusta vuodelta 2003.
Hietamäen puoliso on naisten hiihtomaajoukkueessa esiintynyt Elina Hietamäki. Heillä on viisi lasta.
Bard Jousimies
Bard (tunnetaan myös nimillä Jousimies Bard, Bard Jousimies ja Kuningas Bard) on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin Keski-Maassa. Bard syntyi, kasvoi ja eli järvikaupunki Esgarothissa. Hän oli Girionin, Laakson kaupungin viimeisen kuninkaan jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Girion kuoli Smaugin hyökättyä Laakson kaupunkiin sekä kääpiöiden Ereboriin. Bard oli yksi kaikkein taitavimmista ihmisten jousimiehistä ja tuli kuuluisaksi surmattuaan lohikäärme Smaug Kultaisen.
Mika Widgrén
Mika Widgrén (1. syyskuuta 1964 Lahti – 16. elokuuta 2009 Kapkaupunki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän työskenteli Turun kauppakorkeakoulun kansainvälisen talouden professorina. Ennen professuuria Widgrén työskenteli tutkijana Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa, Yrjö Jahnssonin säätiön tutkimusjohtajana sekä professorina Tampereen yliopistossa. Widgrén oli myös Helsingin yliopiston dosentti. Widgrénin päätutkimuskohteena olivat Euroopan unionin päätöksentekomekanismit ja hän oli EU:n päätöksentekorakenteiden huippuasiantuntija.
Bard Jousimies
Smaugin hyökättyä Esgarothiin Bardin onnistui tappaa Smaug mustalla nuolella. Osaltaan tähän vaikutti hänen Vanhalta Rastaalta saamansa vihje, jonka mukaan Smaugilla oli suojaamaton kohta kehossaan.
Bard sai yhden neljästoistaosan lohikäärmeen aartesta, jonka hän aikoi käyttää Laakson kaupungin jälleenrakentamiseen, mutta nämä rahat varastettiin Bardilta. Kaupungin jälleenrakentamisen jälkeen Bardista tuli Laakson kaupungin ensimmäinen kuningas. Häntä seurasivat tässä tehtävässä poikansa Bain, pojanpoikansa Brand ja pojanpojanpoikansa Bard II. Bardia kutsuttiin nimillä Bard Jousimies ja Bard Lohikäärmeenampuja.
Bard elokuvissa
Bardia näyttelee elokuvissa walesilainen Luke Evans. Bardilla on Bainin lisäksi kaksi muutakin lasta, tyttäret Sigrid ja Tilda. Bard kuvaillaan kirjaversionsa tavoin synkistelijäksi, mutta hänen lapsensa (varsinkin Bain) ihailevat häntä suuresti.
Elokuvassa Hobitti – Smaugin autioittama maa Bard oli kirjasta poiketen ammatiltaan lautturi ja ensimmäinen Esgarothin asukas, joka otti Thorinin vastaan, vaikka joutuikin auttamaan nämä kaupunkiin salaa. Kun Thorin paljasti itsensä Thrórin pojanpojaksi, ihmiset Bardia lukuun ottamatta riemuitsivat Thorinin retkikunnan saapumisesta. Bard piti Thorinia yhtä ahneena kuin tämän isoisää syyttäen Thrória myös siitä, kun Smaug tuhosi Laakson kaupungin. Esgarothin Isäntä kuitenkin vieritti syyn Bardin esi-isän, Girionin, niskoille, koska tämä epäonnistui aikoinaan lohikäärmeen surmaamisessa. Isäntä alkoi myös pelätä Bardin suunnittelevan kapinaa häntä vastaan, joten hän määräsi Bardin pidätettäväksi.
Lijst van koningen van Dal
Bob Rosburg
thumb|right|250px|Rosburg vuonna 1956 Robert Reginald ”Bob” Rosburg (21. lokakuuta 1926 – 14. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän valmistui Stanfordin yliopistosta, jossa hän pelasi menestyksellä baseballia.
Rosburgin merkittävin golfsaavutus oli PGA Championshipin voitto vuonna 1959. Myöhemmällä urallaan hän tuli tunnetuksi television urheiluselostajana.
Rosburg syntyi Kalifornian osavaltiossa. Hänellä on vaimonsa Eleanorin kanssa lapset Robert Jr., Bruce ja Deborah.
Riika
Riian historiallinen keskusta on sisällytetty Unescon Maailmanperintöluetteloon ja se on huomattava jugendtyylisestä arkkitehtuuristaan, jollaista ei Unescon näkemyksen mukaan ole maailmassa toista. Riika oli yksi Euroopan kulttuuripääkaupungeista vuonna 2014.
Esi- ja varhaishistoria
Arkeologisten todisteiden perustella Riiassa oli kauppakeskus jo 100-luvulla eaa. Kauppakeskus sijaitsi liiviläisten muinaisella asuma-alueella ja viikinkien Väinäjoen kautta kulkevan idäntien suulla.
1200–1500-luku
pienoiskuva|vasen|Piispa Albert von Buxhövdeniä pidetään Riian perustajana. Vuonna 1200 Liivinmaan uusi piispa Albert von Buxhövden saapui Riikaan mukanaan 23 laivaa ja 500 aseistettua ristiretkeläistä. Seuraavana vuonna 1201 von Buxhövden perusti Väinäjoen ja sen vähäisen Rige-sivuhaaran väliselle liiviläisalueelle Riian kaupungin hallinnolliseksi, kirkolliseksi ja kaupalliseksi keskukseksi. Kaupunki oli ensimmäinen koko Liivinmaalla. Liivinmaan piispanistuin siirrettiin Ykskylästä Riikaan, jonne ryhdyttiin rakentamaan Neitsyt Marialle omistettua tuomiokirkkoa (peruskivi vuonna 1211). Vuonna 1202 Buxhövden perusti Riiassa kalparitariston ritarikunnan, jonka tavoitteena oli turvata tilapäisiä ristiretkeläisiä vakaampi ritarijoukko balttien käännytystyön turvaksi. Hän myös salli hopearahan lyömisen kaupankäynnin edistämiseksi.
Kalparitaristo kärsi tappion semgalleille Saulen taistelussa vuonna 1236. Tämän jälkeen ritaristo liitettiin Saksalaiseen ritarikuntaan, joka vakiinnutti saksalaisten valtakauden Vanhan-Liivinmaan alueella. Preussin ja Liivinmaan tavoin Riika tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan suojelukseen, vaikka sitä ei liitetty keisarikunnan alueisiin.
Riika kärsi 1200-luvuilla peräti viidestä tulipalosta, minkä seurauksena kaupungissa kiellettiin puurakennusten rakentaminen kaupunginmuurien sisäpuolelle. Kaupunki kehittyi silti kauppakeskukseksi, ja se liittyi Hansaliittoon vuonna 1282.
Kun Hansaliiton merkitys väheni, edelleen kasvanut Riika joutui yhä enemmän ulkomaiden poliittisen ja sotilaallisen mielenkiinnon kohteeksi. Uskonpuhdistuksessa maat, mukaan lukien Riika, siirtyivät protestanttisuuteen. Vuonna 1561 Riika sai 20 vuodeksi vapaakaupungin aseman.
Puola-Liettuan, Ruotsin ja Venäjän valtakuntaa
pienoiskuva|180px|left|Riika. Cosmographia Universalis -kirjan kuvitusta vuodelta 1575.
Vuonna 1581 Riika joutui Puolan alaisuuteen, kunnes Ruotsin Kustaa II Aadolf valloitti kaupungin ja sen läheisyydessä sijainneen Daugavgrīvan linnoituksen kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1621.
Vuosien 1656–1658 Pohjan sodassa Riika joutui Venäjän miehittämäksi, mutta se palautui sodan jälkeen Ruotsille. Riika oli Ruotsin valtakunnan suurin kaupunki, jolla oli laajat itsehallinto-oikeudet. Vuonna 1683 ilmestyi ensimmäinen latviankielinen aapinen, ja vuonna 1698 Raamattu julkaistiin latviaksi.
Valtiollisista muutoksista huolimatta baltiansaksalaiset pysyivät vuosisatojen ajan Riian suurimpana väestöryhmänä. Vuonna 1867 heitä oli 42,9 prosenttia kaupungin väestöstä. Kaupungin hallintokielenäkin oli saksa vuoteen 1891 saakka, jolloin sen syrjäytti tästä asemasta venäjä. Samoihin aikoihin kuitenkin latvialaiset nousivat kaupungin suurimmaksi väestöryhmäksi ja Riiasta kehittyi Latvian kansallisen heräämisen tärkein keskus.
Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä Riiasta oli kehittynyt puolen miljoonan asukkaan monikulttuurinen metropoli ja Börsenbankin ja Kommerzbankin kaltaisten modernien pankkien myötä merkittävä eurooppalainen finanssikeskus.
Itsenäisyysjulistus ja pääkaupunki
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 Saksa miehitti Riian. Seuraavan vuoden maaliskuussa Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaan Riika olisi joutunut Saksalle, mutta kun Saksa 11. marraskuuta 1918 joutui antautumaan länsiliittoutuneille, se ei voinut pitää aluetta hallinnassaan. Sen sijaan Latvia julistautui itsenäiseksi 18. marraskuuta, ja Riika tuli sen pääkaupungiksi. Latvian itsenäistyttyä Riika menetti asemansa Venäjän kaupan keskuksena ja Britannia ja Saksa tulivat Latvian tärkeimmiksi kauppakumppaneiksi.
Maailmansota oli romahduttanut kaupungin talouden ja väestömäärän. Sotavuosien aikana Riika oli kokenut seitsemän eri vallanpitäjää ja vallanvaihdokset olivat asukkaille merkinneet ryöstelyä, terroria ja kuolonuhreja.
pienoiskuva|180px|left|Latvialaista [[Waffen-SS-legioonaa Latvian itsenäisyyspäivänä vuonna 1943.]]
Toinen maailmansota ja Neuvostoliiton aika
Toisen maailmansodan aikana Latvian ja sen mukana Riian miehitti ensin Neuvostoliitto kesällä 1940 ja seuraavana vuonna Operaatio Barbarossan jälkeen Saksa. Baltiansaksalaiset pitivät Saksaa vapauttajana, mutta Riian juutalaisväestö joutui suuresti kärsimään. Suuri osa Riian juutalaisista joutui kaupungin läheisyyteen perustetulle Kaiserwaldin keskitysleirille. Sodan aikana Latvia menetti melkein kolmasosan väestöstään. pienoiskuva|200px|Riian kaupunki Neuvosto-Latvian aikaan vuonna 1967 julkaistussa postimerkissä. Vuonna 1945 Riika joutui jälleen Neuvostoliiton miehittämäksi. Siitä tuli Latvian sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki. Teollistumisen (erityisesti VEF-elektroniikkatehtaan laajentamisen ) ja Neuvostoliiton asutuspolitiikan tuloksena kaupunkiin muutti suuri määrä venäläisiä, mikä muutti kaupungin väestörakenteen.
Nopean väestönkasvun vuoksi Riikaan alettiin suunnitella 1970-luvulla metroverkkoa, mikä kuitenkin jäi ympäristönsuojelijoiden ja voimistuvan itsenäisyysliikkeen vuoksi rakentamatta. 1980-luvulla Väinäjoen yli rakennettiin kolme uutta siltaa. Kaupungin väkiluku saavutti 900 000 asukkaan rajan vuonna 1989, minkä jälkeen se kääntyi laskuun.
Jälleen itsenäisen Latvian pääkaupunkina
Neuvostoliiton hajottua Riiasta tuli 17. syyskuuta 1991 jälleen itsenäisen Latvian pääkaupunki. Vuonna 2004 Latvia liittyi Natoon ja Euroopan unioniin. Vuonna 2004 halpalentoyhtiöiden tulo johti matkailijoiden määrän kasvuun.
Maantiede ja ilmasto
pienoiskuva|vasen|180px|Talvinen Riika. Riika sijaitsee Itämereen kuuluvan Riianlahden etelärannikolla Rigavan rannikkotasangolla. Kaupungin historiallinen keskusta kohoaa Väinäjoen rannalla noin kymmenen kilometrin päässä merestä. Maasto on alavaa ja hiekkapitoista tasankoa, jonka korkeus on 1–10 metriä merenpinnasta. Osa kaupungin alavimmasta alueesta on tulvaherkkää.
Riian ilmasto on kohtalaisen lämmin ja kostea, koska kaupunki sijaitsee lähellä merta. Kesät ovat viileät ja pilviset, ja heinäkuun korkeimpien vuorokausilämpötilojen keskiarvo on 21,7 °C. Talvet ovat melko lämpimät, ja suojasäitä on usein. Tammikuun keskimääräinen lämpötila on −5 °C. Maa peittyy lumeen tavallisesti joulukuun puolessavälissä, ja lumi sulaa maaliskuun puoleenväliin mennessä. Vuoden kaikista päivistä 40 prosenttia on pilvisiä.
Riika satelliittikuvassa.|pienoiskuva|250px
Talous
Lähes kaikki tärkeät Latvian rahoituslaitokset sijaitsevat Riiassa, mukaan lukien Latvian keskuspankki. Ulkomainen kauppa Riian kautta on ollut kasvussa viime vuosina, ja kauppa on saanut uutta pontta 1. toukokuuta 2004 lähtien, jolloin Latvia liittyi Euroopan unioniin. Yli 50 prosenttia Latvian yhtiöistä on rekisteröity Riian alueella. Tämä näkyy myös Latvian kansantaloudessa. Maan bruttokansantuotteesta Riika toi vuonna 2009 kaikkiaan 55 prosenttia.
Liikevaihdoltaan Riian kymmenen suurinta yritystä olivat joulukuussa 2009 (liikevaihto milj. LVL) :
Riiassa valmistetaan noin puolet koko Latvian teollisuustuotannosta, keskittyen rahoitusalan yleishyödyllisiin palveluihin, ruokiin ja juomiin, lääkkeisiin, puunjalostus-, tulostus- ja julkaisutoimintaan, tekstiileihin ja huonekaluihin sekä tietoliikennelaitteiden valmistukseen.
Liikenne
[[Johdinauto Riiassa.|pienoiskuva]] [[Riian kansainvälinen lentoasema on airBalticin kotikenttä ja Baltian maiden suurin lentoasema.|pienoiskuva]] Useimmat Latvian kansallisista valtateistä alkavat Riiasta. Kansainvälisistä maantiereiteistä merkittävimpiä ovat eurooppatiet E22 (eli valtatie A6 ja A10), E67 (Via Baltica, valtatie A1 ja A7) ja E77 (A2 ja A8), jotka kulkevat myös Riian kautta tai ohi. Muita merkittäviä valtateitä ovat A3 ja A9.
Riian kansainvälinen linja-autoasema on merkittävä kaukoliikenteen keskus, jolla liikennöi runsas 30 linja-autoliikenteen yritystä. Vuonna 2009 linja-autoasemalta lähti päivittäin keskimäärin 458 vuoroa, joista 50 oli kansainvälisiä kaukoliikenteen reittejä. Vuositasolla linja-autoaseman kautta kulki 2,281 miljoonaa matkustajaa.
Riian satama on tärkeä meriliikenteen keskus niin rahti- kuin matkustajalaivoille. Riiassa käy vuosittain noin 60 000 laivamatkustajaa, eniten Ruotsista ja Saksasta. Latvian lipun alla purjehtivat Tallinkin matkustaja-autolautat M/S Isabelle ja M/S Romantika liikennöivät väliä Tukholma–Riika. Sataman rahtiliikenteen odotetaan kasvavan, koska kauppa on vilkastunut Latvian ja muiden entisen Neuvostoliiton valtioiden sekä Kiinan kansantasavallan välillä.
Kaupungin sisästä liikennettä palvelee kattava linja-auto-, johdinauto-, raitiovaunu- ja reittitaksiverkosto, jota ylläpitää Rīgas satiksme, Lähijunia kulkee Jūrmalaan, Saulkrastiin, Aizkraukleen, Salaspilsiin, Tukumsiin ja Jelgavaan. Riikaan on pitkään suunniteltu metroa, mutta sitä ei ole koskaan rakennettu.
Nähtävyydet ja rakennukset
pienoiskuva|[[Pyhän_Pietarin_kirkko_(Riika)|Pyhän Pietarin kirkko ja Mustapäiden talo.]] pienoiskuva|pysty|[[Vapauden muistomerkki]]
Riian tärkeimpiä nähtävyyksiä on historialliseen keskustaan kuuluva Riian vanhakaupunki eli Vecrīga, jossa on paljon historiallisia kortteleita ja jonne on vuosisatojen kuluessa noussut useita korkeita kirkkoja. Riian tuomiokirkko, jonka arkkitehtuuri yhdistelee muun muassa varhaisgotiikkaa ja barokkia, rakennettiin vuoden 1211 (peruskivi) jälkeisen vuosikymmenen aikana. Se on Baltian maiden suurin kirkko. Pyhän Pietarin kirkko on 123-metrinen rakennus, jonka ylätasanteelle voi nousta hissillä. Pyhän Jaakobin katedraali edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan varhaisgotiikkaa. Esplanāden puistossa sijaitseva ortodoksinen Kristuksen syntymän katedraali on yksi Baltian maiden suurimmista ortodoksisista kirkoista.
Vanhankaupungin läheisyydessä sijaitsee lukuisia jugendtyylisiä rakennuksia. Riiassa on monia tunnettuja aukioita, joista Rats Laukumsilla sijaitsee Riian nähtävyyksiin kuuluva Mustapäiden talo. Riian keskustassa sijaitseva viiden hehtaarin laajuinen Vērmanes-puutarha on Riian vanhin julkinen puisto.
Vanhassakaupungissa sijaitsee myös 42 metriä korkea, vuonna 1935 pystytetty Vapauden muistomerkki, joka kunnioittaa Latvian vapaussodan (1918–1920) aikana kaatuneita. Riian linnassa toimii Latvian historian museo ja presidentin kanslia. pienoiskuva|Väinäjoen yli johtava rautatiesilta ([[Latvian kieli|latv. Dzelzceļa tilts). Taustalla 368,5 metriä korkea Riian radio- ja televisiotorni. ]]
Vuonna 1930 valmistuneella Riian keskustorilla käy joka päivä kymmeniä tuhansia asiakkaita. 368,5 metriä korkea Riian radio- ja televisiotorni on Euroopan kolmanneksi korkein rakennus.
Väinäjoen yli johtaa useita siltoja. Vanhin näistä on keskustan rautatiesilta. Kivisilta yhdistää Riian vanhankaupungin ja Pārdaugavan lähiön. Saarisilta yhdistää Maskavas Forštaten ja Zaķusalan. Kaapelisilta yhdistää vanhankaupungin Ķīpsalaan. Vuonna 2008 valmistui ensimmäinen osa uudesta Eteläsillasta.
Latvian tasavallan presidentin kanslia toimii Riian linnassa, Kaapelisillan kupeessa osoitteessa Pils laukums 3. Kesäkuussa 2013 presidentinlinnassa suoritettiin remonttia. Sen aikana 20. kesäkuuta 2013 syttyi tulipalo, joka tuhosi historiallista irtaimistoa sekä katto- ja lattiarakenteita.
Riian julkisivu kehittyy kaupungin uudistuessa. Latvian kansalliskirjaston rakentaminen alkoi syksyllä 2007 Väinäjoen rannalle. Valon linnaksi nimetty kansalliskirjaston uudisrakennus otettiin käyttöön vuonna 2014. Ķīpsalaan rakennetaan kolmea muuta korkeaa rakennusta – 25-kerroksista Da Vinci -kompleksia ja kahta 30-kerroksista Z-Towers-tornitaloa.
Riian Antonijas-katu on Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022 nimetty kaupunginvaltuuston päätöksellä Ukrainan itsenäisyyden kaduksi (Ukrainas neatkaribas iela). Kadulla sijaitsee lähetystörakennuksia, muun muassa Venäjän ja Ukrainan lähetystöt. Myös Suomen suurlähetystön rakennus sijaitsee siellä.
pienoiskuva|Riian kaupungintalo.
Hallinto
Riian korkein päättävä elin on kaupunginvaltuusto (Rīgas dome). Siihen kuuluu 60 valtuutettua, jotka valitaan neljän vuoden välein järjestettävissä kunnallisvaaleissa. Valtuutetut valitsevat keskuudestaan valtuuston puheenjohtajan, joka on samalla Riian kaupunginjohtaja, sekä kolme varakaupunginjohtajaa. Nykyinen kaupunginjohtaja (vuodesta 2020) on Mārtiņš Staķis. Kaupunginhallitukseen (Rīgas domes prezidijs) kuuluu kaupunginjohtaja sekä edustajia valtuuston poliittisista ryhmittymistä näiden valtuustopaikkamäärän mukaan.
pienoiskuva|300px|Riian aluejako.
Väestö
Maaliskuun 2011 väestönlaskennan mukaan Riiassa oli 658 640 asukasta. Kaupungissa asuu siis noin kolmannes koko Latvian väestöstä. Riian väestöstä latvialaisia on 42,33 prosenttia, venäläisiä 41,03 prosenttia, valkovenäläisiä 4,19 prosenttia, ukrainalaisia 3,86 prosenttia, puolalaisia 1,99 prosenttia, juutalaisia 1,07 prosenttia ja loput 5,53 prosenttia muita kansallisuuksia.
Riian ja samalla koko Latvian väkiluku on ollut laskusuunnassa siitä lähtien, kun maa vuonna 1991 itsenäistyi Neuvostoliitosta.
Väkiluvun kehitys
Riian väkiluku oli suurimmillaan yli 900 000 vuosina 1989–1990, vähän ennen Latvian itsenäistymistä.
Flying Padre
Flying Padre (1951) on Stanley Kubrickin toinen ohjaustyö. Se on 8-minuuttinen dokumentti katolisesta papista. Papilla on oma pienkone, jolla hän pystyy lentämään seurakuntansa alueella.
Riika
Koulutus ja kulttuuri
pienoiskuva| 1919 perustetun [[Latvian yliopiston päärakennus.]] Koko Latvian koulujärjestelmä sai alkunsa vuonna 1211 perustetusta Riian tuomiokirkon koulusta. 1200–1500-luvuilla opetusta annettiin lähinnä saksan kielellä. 1500-luvun puolenvälin jälkeen myös latviankielistä opetusta kehitettiin. Itsenäistymisen jälkeen, vuoden 1919 lopulla, 8–14-vuotiaille lapsille tuli oppivelvollisuus. Samana vuonna Riikaan perustettiin Latvian yliopisto, maan ensimmäinen yliopisto.
Nykyäänkin Riika on Latvian sivistyksen keskus. Vuoden 2008 alussa 79 prosenttia koko Latvian korkeamman asteen opiskelijoista opiskeli Riian oppilaitoksissa. Vuonna 2010 kaupungissa oli 13 valtion ja 14 yksityistä korkeakoulua (mukaan luettuna kaksi ulkomaisen korkeakoulun sivupistettä); koko Latviassa oli tuolloin 34 korkeakoulua. Lisäksi kaupungissa toimi 10 valtiollista ja 14 yksityistä ammattikorkeakoulua. Riian korkeakouluista tunnetuimpia ovat:
Vuonna 2014 Riika toimi Euroopan kulttuuripääkaupunkina.
Urheilu
Riian suosituimmat urheilulajit ovat jääkiekko ja koripallo. Jääkiekossa kaupunkia edustaa KHL:ssä pelaava Dinamo Riika. Dynamon kotihallina toimii vuonna 2006 avattu Riika-areena, joka toimi yhtenä vuoden 2006 jääkiekon MM-kilpailuiden pelipaikoista. Koripallossa pääsarjatasolla kaupunkia edustaa Barons LMT. Kaupungissa toiminut ASK Rīga voitti kolme Euroliigan mestaruutta, mutta seura lopetti toimintansa vuonna 2009. Riika-areena toimii Baronsien kotiareenana. Naisten koripallossa TTT Riga on voittanut 18 Euroliiga-mestaruutta.
Skonto FC on kaupungin menestynein jalkapallojoukkue, ja se pelaa Latvian pääsarjassa. Muita jalkapallojoukkueita ovat RFS/Olimps, FK Daugava Rīga ja FK Jaunība Rīga.
Riiassa järjestetään vuosittain Riian maraton, johon osallistui vuonna 2012 yli 18 000 juoksijaa 59 eri maasta. Vuonna 2018 osallistujia oli lähes 26 000, ja he edustivat  69 maata.
Telapaine
Telapaine on panssarivaunun painon ja telapinta-alan suhdetta kuvaava termi. Yksinkertaistetusti se on panssarivaunun aiheuttama paine maan pintaan neliömetriä kohti.
Telapaine on yksi vaunun liikkuvuutta kuvaavista termeistä. Muita ovat pituus, maavara, esteen ylityskyky ja sivukallistus. Mitä pienempi telapaine on sitä pehmeämmässä maastossa panssarivaunu voi edetä uppoamatta ja kiinnijäämättä. Kevyissä kuljetus- ja rynnäkkövaunuissa telapaine pyritään saamaan mahdollisimman lähelle ihmisen maan pintaan aiheuttamaa painetta. Tällöin vaunu voi telapaineen puolesta liikkua siellä, missä sen miehistökin. Kuitenkin jo vaunun kääntäminen esimerkiksi suolla saattaa aiheuttaa telapaineen nousun jossakin telan osassa ja vaunun uppoamisen pehmeään suoperään. Nyrkkisääntönä onkin, että jos suolla kasvaa puita, siellä voi vaunukin liikkua.
Telapaineella on merkitystä myös esimerkiksi telamiinaan ajettaessa. Tavallisin sytytin miinoissa on painosytytin, johon pitää kohdistua tietty paine ennen kuin sytytin toimii. Jos vaunun pintapaine on tarpeeksi pieni sytytin ei toimi ja vaunu ei tuhoudu miinoitteeseen ajaessaan.
Järvenpään rautatieasema
Järvenpään rautatieasema sijaitsee Helsingin ja Riihimäen välisen radan varrella 37 kilometriä Helsingistä pohjoiseen Järvenpään kaupungin keskustassa. Se on yksi vuonna 1862 valmistuneen Helsinki–Hämeenlinna-radan alkuperäisistä asemista. Asemarakennus valmistui jo vuonna 1858 yhtenä ensimmäisistä Helsinki–Hämeenlinna-radan asemarakennuksista. Rakennuksen suunnittelijana pidetään lääninarkkitehti Carl Albert Edelfeltiä. Aseman eteläpuolella on Ainolan ja pohjoispuolella Saunakallion asema, molemmat myös Järvenpäässä.
IFK Uleåborg
Idrottsföreningen kamraterna Uleåborg eli IFK Uleåborg (UIFK) on oululainen urheiluseura.
Seura perustettiin alun perin 15. syyskuuta 1897, ja sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Henry Holm. Sittemmin toiminta hiipui vuosikymmeniksi kunnes syksyllä 2003 seura herätettiin uudelleen henkiin. Viralliseksi yhdistykseksi seura rekisteröityi syyskuussa 2004.
Järvenpään rautatieasema
Liikenne
Järvenpään rautatieasemalla on kolme laituria, joista 3 ja 4 sijaitsevat keskikorokkeella. Laitureille pääsee etelästä ja pohjoisesta portaita pitkin sekä keskeltä kulkevan jalankulkutunnelin kautta portaita tai hissillä.
IFK Uleåborg
IFK Uleåborg osallistuu valtakunnalliseen jääpallon Suomi-sarjaan ja on Suomen Jääpalloliiton jäsen. Salibandyssä seura pelaa kaudella 2010–2011 II divisioonaa. Seura osallistuu myös eri lajien puulaaki- ja harrastesarjoihin Oulussa.
Järvenpään rautatieasema
Liikenne
Asemalla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen R-, D- ja T-junat. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäelle raiteelta 4. Aseman ohittavat kaukojunat käyttävät raiteita 2 ja 3.
IFK Uleåborg
Seuran Futsalin edustusjoukkue nousi ensimmäisellä kaudellaan 2008–09 viitos-divisioonasta neloseen ja seuraavalla kaudella kolmoseen.
Järvenpään rautatieasema
Liikenne
Rautatieaseman vieressä sijaitsi vuoteen 2018 asti taksiasema, joka purettiin asemanmäen muutostöiden yhteydessä. Uusi taksiasema tulee sijoittumaan aseman ja Scandic-hotellin väliselle paikoitusalueelle asemanmäen jäädessä yksinomaan linja-autoliikenteelle. Järvenpään nykyinen linja-autoasema sijaitsee välittömästi rautatieaseman pohjoispuolella Postikadun toisella puolella.
Palvelut
Asemarakennus toimii odotustilana. Lippumyymälä ja kahvila suljettiin vuonna 2022. Radanpuoleisella seinustalla on VR:n lippuautomaatti. Vuoden 2011 lippu-uudistuksen yhteydessä myös asematunneliin asennettiin lippuautomaatti.
IFK Uleåborg
Seuran viralliset kielet ovat suomi ja ruotsi.
The Seafarers
The Seafarers (1953) on Stanley Kubrickin kolmas ohjaustyö. Se on 30-minuuttinen dokumentti Seafarers International Union of North Americalle, yhdysvaltalaiselle ammattiyhdistykselle.
Veemax
pienoiskuva|oikea|Keke Rosbergin entinen Veemax Mk IVB vm. 1970. Veemax oli suomalainen kilpa-auto, joita valmistettiin 1960-luvulta vuoteen 1978. Entinen kilpa-autoilija Max Johanson suunnitteli ja rakensi useita nimeään kantavia Veemax-malleja Formula Vee ja Super Vee -luokkiin. Autoilla voitettiin mm. Super Vee -luokan Euroopan-mestaruus vuonna 1976 (Mika Arpiainen). Veemax-autoja ajoivat mm. Keijo Rosberg, Juha Varjosaari, Henri Toivonen, Mikko Kozarowitzky, Jorma Airaksinen, Leo Kinnunen, Tibor Meray ja Lasse Sirviö. Autoja valmistettiin yhteensä noin 100 kappaletta. Veemax-autoilla kilpaillaan edelleen menestyksekkäästi Historic-sarjoissa ympäri eurooppaa.
Ji So-yun
pienoiskuva|Ji So-yun Ji So-yun (s. 21. helmikuuta 1991) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 ja teki turnauksessa kaksi maalia. Hän saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 ja teki turnauksessa kahdeksan maalia. Hän pelasi Etelä-Korean naisten maajoukkueessa vuoden 2015 MM-kilpailuissa kolme alkulohko-ottelua ja teki maalin rangaistuspotkusta ottelussa Costa Ricaa vastaan. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kaikki Etelä-Korean kolme ottelua alusta loppuun. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut yhteensä 119 maaottelua ja tehnyt niissä 54 maalia.
Moision koulu (Turku)
Moision koulu (nykyään Yli-Maarian koulu Moision yksikkö) on Turun Moision kaupunginosassa toimiva alakoulu. Koulussa oli lukuvuonna 2015–2016 oppilaita 357.
Ji So-yun
Ji on vuodesta 2014 edustanut englantilaisseura Chelseaa. Kaudella 2014–2015 Englannin pelaajayhdistys PFA valitsi hänet kauden parhaaksi naispelaajaksi.
Moision koulu (Turku)
Moision koulu yhdistyi Yli-Maarian kouluun (lyhenne, YMA) vuonna 2018, kun Yli-Maarian koulun rakennus Ypsilon valmistui.
Lukuvuonna 2022-2023 luokkia on 1C, 2C 3C ,4C ja yhdysluokka 5-6C
Ranskan alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Ranskan alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue edustaa Ranskaa alle 17-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Joukkue on voittanut alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2001 ja alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2004.
Moision koulu (Turku)
Lukuvuonna 2023-2024 luokkia on 1C, 2C , 3C ,4C sekä 5C
Historia
Koulu perustettiin vuonna 1954, jolloin koulussa oli vain yksi luokka.
Vuonna 1955 rakennettiin Moision koululle yhä käytössä oleva kivirakennus. Sen on suunnitellut Poku Salo Maaseudun rakennustoimisto Oy:ssä. Sittemmin koulu on saanut lisäsiiven 1961, puisen lisärakennuksen opetuskäyttöön 1997, sen laajennuksen 2005 ja vuonna 2003 liikuntasalin, joka toimii myös juhlasalina. Vanhin koulurakennus peruskorjattiin vuonna 2007. Nykyään vanhin koulurakennus toimii päivähoitolana.
Lähteet
https://blog.edu.turku.fi/ylimaaria/