cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suur-Zimbabwe
Uhat
Myös ihmiset ja eläimet vaikuttavat Suur-Zimbabween. Turistit kuluttavat tiettyjä paljon käytettyä polkuja ja saattavat kävellä arkeologisten löydösten päällä tai kiipeillä muureilla. Myös paviaanit ja muut apinat voivat käyttäytyä samoin. Turistien vaikutus raunioihin on kasvamassa, joten aluetta pitäisi kohdella sekä merkittävänä turistikohteena että poikkeuksellisena muinaismuistona, jolla on selvä tieteellinen arvo.
Suojeluhistoria
Suur-Zimbabwe on ollut suojeltu vuodesta 1892, ja nykyään sen suojelusta vastaa sisäasiainministeriön alaisuudessa toimiva National Museums and Monuments of Zimbabwe (NMMZ). Oikeudellisen suojan antaa vuoden 1976 kansallinen museo- ja muistomerkkilaki.
Unesco ja Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma ovat vaikuttaneet Suur-Zimbabwen suojelussa vuodesta 1981. Unesco lähetti 1980-luvulla kaksi tutkimusryhmää, jotka esittivät raporteissaan huolensa raunioiden kunnosta. Raporttien suositusten pohjalta laadittiin Suur-Zimbabwen suojeluohjelma. Ohjelma laajennettiin käsittämään kaikki NMMZ:n hallinoimat arkeologiset kohteet, ja se oli Zimbabwen ensimmäinen kattava kulttuuriperinnön suojeluun laadittu dokumentti.
Atomikello
pienoiskuva|200px|Atomikello. Atomikello on kello, joka käyttää atomien resonanssitaajuuksia ajan mittaamiseen. Ne ovat kaikkein tarkimpia kelloja. Maailman tarkin atomikello edistää tai jätättää sekunnin vain kerran 300 miljoonassa vuodessa. Ensimmäiset atomikellot olivat masereihin kytkettyjä laitteita. Nykyiset atomikellot perustuvat modernimpaan fysiikkaan kuten kylmiin atomeihin ja atomiryppäisiin. Atomikellojen aikavirhe on noin sekunnin miljardisosa vuorokaudessa. Atomikellot eivät ole radioaktiivisia.
Cesiumatomikello altistaa cesiumatomit mikroaalloille, kunnes ne resonoivat resonanssitaajuudellaan, ja sitten se laskee vastaavat värähtelyt kellojaksoina.
Atomikelloihin voivat vaikuttaa ympäristötekijät, ja yksinkertaisimpien kellojen käyttämät menetelmät ovat hyvin riippuvaisia ympäristöstä. Parhaat kellot ovat metrologisia primäärinormaaleja, joita on kaikkiaan alle kaksikymmentä koko maailmassa ja joihin vaikuttavat ainoastaan lämpösäteily ja magneettikentät. Suhteellinen epävarmuus on pienin eli sekunti sadassa miljoonassa vuodessa radiotaajuuksisissa cesiumkelloissa.
.aw
right|Setarin logo. .aw on Aruban Internet-maatunnus, jota ylläpitää SETAR. Tunnus rekisteröidään yleensä suoraan toiselle asteelle, mutta myös .com.aw-pääte on saatavilla. Tunnus otettiin käyttöön 1996. Se on rekisteröitävissä ainoastaan Arubassa rekisteröidyille yrityksille yms. yhteisöille.
SETAR veloittaa .aw-maatunnuksen käytöstä 59 floriinia vuodessa.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Purokit
Purokit (Boykinia) on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon kuuluva ruohovartisten kasvien suku, joka on saanut tieteellisen nimensä 1786–1848 eläneen yhdysvaltalaisen lääkärin ja luonnontutkijan, Samuel Boykinin mukaan.
Sergio Ciani
Sergio Ciani (7. syyskuuta 1935 Rooma – 5. syyskuuta 2015 Ostia, Rooma ) oli italialainen näyttelijä. Hänet tunnettiin myös taiteilijanimellä Alan Steel.
Purokit
Tuntomerkit
Purokit ovat juurakollisia ruohoja. Kukkivat varret ovat pystykasvuisia, lehdellisiä, 10–130 cm korkeita ja tiheän karvoituksen peittämiä. Korvakkeelliset lehdet sijaitsevat tyviruusukkeena ja varressa. Ne ovat toistensa kaltaisia. Varsilehdet surkastuvat vähitellen varren kärkeä kohti ja muuntuvat ruodittomiksi kukinnon suojuksiksi. Lehtiruoti on tiheästi rauhaskarvojen peittämä. Tyvilehtien lavat ovat munuaismaisia, pyöreähköjä tai herttamaisia, matalaliuskaisia tai syväjakoisia, tyveltään herttamaisia, nyhä- tai sahalaitaisia, terävä- tai pyöreäkärkisiä, sulkasuonisia ja varrellisten rauhasten peittämiä.
Sergio Ciani
Ciani aloitti elokuvauransa sijaisnäyttelijänä ja esitti sivurooleja peplumelokuvissa Herkules ja Lyydian kuningatar (1959) sekä Marathonin sankari (La battaglia di Maratona, 1959). 1960-luvulla hän näytteli pääosia monissa mytologisaiheisissa voimamieselokuvissa. Niistä tunnetuimpia on tieteisfiktion aineksia sisältävä Maciste e la regina di Samar (1964).
Purokit
Tuntomerkit
Purokkien kukat sijaitsevat kertokukinnoissa, jotka koostuvat kaksihaaraisista viuhkoista eli dikaasioista. Kussakin haarassa on tavallisesti 5–20, joskus kolme tai neljä tai jopa 30, kukkaa. Ne ovat enemmän tai vähemmän säteittäisiä, ja tavallisesti vihreä, toisinaan purppurainen hypantio (maljamainen pohjus) kiinnittyy sikiäimeen. Viisi verholehteä on vihreitä tai purppuranpunaisia. Terälehtiä on viisi, ja ne ovat valkoisia. Mesiäissolukko ympäröi vartaloiden tyveä sikiäimen ja hypantion yhtymäkohdassa. Heteitä on viisi, ja niiden palhot ovat nauhamaisia tai naskalimaisia. Sikiäin on osaksi tai kokonaan kehänalainen ja kaksilokeroinen. Siemenaiheet kiinnittyvät aksiletyyppiseen istukkaan. Vartaloita on kaksi, samoin luotteja. Kota on kaksinokkainen, ja sen sisältämät lukuiset siemenet tavallisesti mustia, soikeahkoja ja nystypintaisia.
Sergio Ciani
Seuraavan vuosikymmenen aikana Ciani teki muutamia b-filmirooleja ja näytteli vuodesta 1974 lähtien teatterissa. Myöhemmin hän opetti puhetekniikkaa Roomassa.
Purokit
Levinneisyys
Purokit ovat kotoisin Pohjois-Amerikasta, Luoteis-Meksikosta ja Itä-Aasiasta.
Luokittelu
Purokkien sukuun kuuluu seitsemän lajia. Suomessa tunnetuimmat niistä ovat liuskapurokki (Boykinia aconitifolia), purppurakalliokki (B. jamesii) ja pyöröpurokki (B. rotundifolia).
Retrofleksi
Retrofleksi on konsonantti, jota äännettäessä kielen kärki on kääntynyt taaksepäin kohti kovaa kitalakea. Suomen kielessä ei ole retrofleksejä, mutta sen sijaan esimerkiksi ruotsissa on: sanassa barn ([bɑːɳ], lapsi) on retrofleksinen nasaali ja sanassa nord ([nuːɖ], pohjoinen) soinnillinen retrofleksinen klusiili. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa retrofleksejä merkitään samoilla merkeillä kuin vastaavia alveolaareja, mutta niihin on lisätty oikealle osoittava koukku.
Retrofleksit ovat yleisiä Intian kielissä. Retrofleksin lähikäsite on kakuminaali, jota äännettäessä kielen kärki koskettaa alveolaari- ja palataalialueiden väliin jäävää ns. kitakupua.
Tiibetinsusi
Tiibetinsusi (Canis lupus chanco) on suden alalaji, jota tavataan osissa Afganistania, Kiinaa, Intiaa, Kazakstania, Kirgisiaa, Mongoliaa, Nepalia, Pakistania, Turkmenistania ja Uzbekistania.
Taksonomia
thumb|vasen|Tiibetinsusi [[Zürichin eläintarhassa.]] Tiibetinsusi on suden (Canis lupus) alalaji. Sen taksonomaista ei ole kuitenkaan täyttä yhteisymmärrystä. Tiibetinsutta on pidetty joissain yhteyksissä myös laajemmin Euraasiassa tavattavan C. l. lupus-alalajin synonyyminä. Toisaalta jotkin tutkijat ovat dna-tutkimusten jälkeen lohkoneet siitä toisen alalajin C. l. laniger tai jopa kokonaan oman lajinsa C. himalayensis. Joitakin joskus omina alalajeinaan pidettyjä, mutta tiibetinsuteen yleensä sisällytettyjä alalajeja ovat C. l. argunensis, C. l. coreanus, C. l. dorogostaiskii, C. l. niger, C. l. filchneri, C. l. karanorensis, C. l. laniger ja C. l. tschilensis.
Koko ja ulkonäkö
Tiibetinsusi on kooltaan hieman Euraasiassa tavattavaa sutta (Canis lupus lupus) pienempi. Painoa sillä on 22–45 kg, sen ruumiin pituus on 100–125 cm ja korkeus 58–85 cm. Sen turkki on pitkä ja villainen. Sen väritys vaihtelee ruskeasta harmaaseen harmahtavan ruskeaan. Kaula, rinta, vatsa ja jalkojen sisäpuoli on valkoinen tai kellertävä. Hartioilla on musta ja valkoinen satulakuvio. Pää on leveä ja tuuhean hännän pää on musta. Intiansuteen verrattuna tiibetinsuden jalat ovat lyhyemmät, mutta kuono pidempi ja kapeampi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Tiibetinsuden levinneisyysalue käsittää osia Afganistanista, Kiinasta, Intiasta, Kazakstanista, Kirgisiasta, Mongoliasta, Nepalista, Pakistanista, Turkmenistanista ja Uzbekistanista. Levinneisyysalueen raja muiden suden alalajien kanssa etenkin etelässä verrattuna intiansuteen, sekä alalajien kanssa lännessä ja pohjoisessa ei ole kovin selvä.
Tiibetinsuden elinympäristö käsittää hyvin erilaisia ympäristöjä tundralta, metsiin, tasankoihin ja aavikoihin, sekä vuorilta maaseudulle. Se ilmeisesti suosii avoimia ympäristöjä ja usein niitä tavataan kylien lähistöllä.
Elintavat
Tiibetinsusi liikkuu yleensä pienissä 2–3 yksilöä käsittävissä laumoissa. Ne ovat aktiivisia pääosin päivisin. Keskipäivän kuumuuden ne viettävät yleensä lepäillen. Sudet käyttävät piilopaikkoinaan pesäkolojaan ja luolia. Tiibetinsudet pärjäävät hyvin kylmissä olosuhteissa. Talvisin ne muuttavat alas laaksoihin ja kesäisin ylös vuorenrinteitä saaliseläintensä perässä. Ne liikkuvat hyvin suurilla alueilla, jotka ne merkitsevät virtsaamalla tai ulostamalla.
Tiibetinsusien saaliseläimiin lukeutuvat hirvieläimet, puolilampaat, saigat, sekä suurempien saaliseläinten puutteessa pienemmät nisäkkäät, kuten murmelit, jänikset, maaoravat, pikat ja hiiret. Suurien saaliseläinten käytyä harvinaiseksi niiden esiintymisalueella sudet ovat käyneet myös kotieläinten, kuten jakkien, hevosten, vuohien ja lampaiden kimppuun.
Tiibetinsudet lisääntyvät joulukuun ja huhtikuun välillä. Korkeammilla seuduilla lisääntyminen ajoittuu myöhemmäksi vuotta. Laumassa lisääntyy ainostaan hallitseva pari. Tiineys kestää 63 päivää ja pentuja syntyy kerrallaan 4–6. Pennut pysyttelevät pesässään 3–4 viikkoa ja pesät sijaitsevat yleensä kaukana ihmisistä. Emo imettää pentujaan 35–45 päivää ja huolehtii niistä 2–3 kuukautta. Pennut alkavat tämän jälkeen osallistua saalistamiseen. Sukukypsiä niistä tulee 2–3 vuoden ikäisinä. Ne voivat elää luonnossa 6–10-vuotiaiksi tai vankeudessa 20-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu
Tiibetinsusi kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Mongoliassa susia on arviolta yli 10 000. Kiinassa noin 6 000, Intiassa 350 ja Pakistanissa 300–500. Susia tapetaan esimerkiksi uhkana kotieläimille, sekä niiden turkisten, hampaiden ja luiden takia. Tiibetinsusia uhkaa myös elinympäristön häviäminen.
Lordin sarjakuvat
Lordin sarjakuvat ovat Lordi-aiheisia sarjakuvia. Sarjakuvat käsittelevät Lordin jäseniä heidän hahmojensa fiktiivisestä näkökulmasta. Sarjakuvista vastaa suurimmaksi osaksi Mr. Lordi.
Yksittäiset sarjakuvat
Virallisia Lordi-sarjakuvia, joita ei ole julkaistu omana lehtenään vaan liitteinä esim. aikakauslehdissä.
The Uninvited Guests
Suosikki-lehden numerossa 3/2003 julkaistu, yhden sivun mittainen Mr. Lordin itsensä piirtämä tarina.
Keräilijä
Jysäys-lehden numerosta 2/2006 löytyy Mr. Lordin haastattelu sekä hänen piirtämä 5-sivuinen "Keräilijä" niminen Lordi-sarjakuva. Mr. Lordi piirsi myös erillisen kuvan Lordi-yhtyeestä, jota käytettiin numeron kansikuvana sekä keskiaukeaman julisteena.
Graphic Novels
Lordin vuoden 2013 kiertuekirjassa on sarjakuvaosio Graphic Novels, joka sisältää Hellan, Manan ja Otuksen fiktiiviset syntytarinat sarjakuvamuodossa.
Sarjakuva-albumit
200px|right|thumb|Monster Magazinen kansikuva. Mr. Lordin itsensä lisäksi sarjakuva-albumeita ovat olleet mukana piirtämässä Petri Hiltunen, Mattipekka Ratia, Sami Kivelä ja Jouko Nuora. Arktisen Banaanin kustantamien sarjakuvien teksteistä vastaa Mika Lindberg.
Monster Magazine
Monster Magazine on vuonna 2002 julkaistu Lordi-aiheinen sarjakuva-albumi. Sarjakuvan on piirtänyt Mr. Lordi. Albumi sisältää Lordi-sarjakuvan, jossa esiintyvät kaikki yhtyeen silloiset jäsenet sekä mainoksia kuvitteellisista Lordi-tuotteista, kuten Lordi-lautapelistä. Sarjakuvaa painettiin vain pieni määrä, ja sen sai kaupan päälle ostaessa Would You Love a Monsterman? -singlen. Monster Magazinea ei ole myyty erikseen.
Triviaa:
Lordi 1: Alkuperä
190px|right|thumb|Alkuperän kansikuva. Alkuperä on järjestyksessään ensimmäinen Arktisen Banaanin julkaisema Lordin sarjakuva-albumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2006. Sarjakuva-albumi kertoo muun muassa Mr. Lordin, Kitan, Awan, Oxin ja Amenin fiktiiviset syntytarinat. Sarjakuvat perustuvat Mr. Lordin kirjoittamiin tarinoihin hirviöiden synnystä, jotka on luettavissa muun muassa Mie oon Lordi -kirjassa.
Triviaa:
Lordi 2: Verenjano
Verenjano on 21. huhtikuuta 2007 julkaistu Lordi-aiheinen sarjakuva-albumi. Sarjakuvan tekoon ovat osallistuneet Mr. Lordi, Petri Hiltunen ja Sami Kivelä ja sen kustansi Arktinen Banaani. Verenjano on jatkoa lokakuussa 2006 julkaistulle Alkuperä-sarjakuva-albumille. Verenjano on järjestyksessään toinen "virallinen" Lordin sarjakuva-albumi. Verenjano kertoo kuinka Awa, Amen, Ox ja Kita kohtasivat ensimmäistä kertaa Mr. Lordin. Sarjakuvan nopeimmat ostajat saivat kaupan päälle Verenjano-tarran.
Triviaa:
Lordi 3: Verensininen
190px|right|thumb|"Verensininen"-sarjakuva-albumin kansikuva. Verensininen on 29. lokakuuta 2008 julkaistu Lordi-aiheinen sarjakuva-albumi. Järjestyksessään se on kolmas Arktisen Banaanin kustantama Lordi-sarjakuva.
Sarjakuvia albumiin ovat tehneet Petri Hiltunen, Mattipekka Ratia, Sami Kivelä ja Jouko Nuora. Itse Mr. Lordi ei Lordi-yhtyeen kiireiden vuoksi ehtinyt tekemään muuta kuin piirtämään albumin kansikuvan.
Sarjakuvassa esiintyy Lordin nykyisten jäsenten lisäksi myös Lordin entiset jäsenet Magnum, Enary ja Kalma.
Illustrated Lyrics
Vuonna 2014 julkaistiin Illustrtaed Lyrics -sarjakuva-albumi, joka sisältää Lordin Scare Force One -albumin sanoitukset sarjakuvatarinoiden muodossa.
.be
.be on Belgian Internet-maatunnus, jota ylläpitää DNS Belgium. Tunnus otettiin käyttöön 1988. Vuonna 2005 tunnuksia oli rekisteröity yli 470,000 kappaletta. Tunnuksella ei ole rekisteröintirajoituksia. Tunnukset rekisteröidään yleensä suoraan toiselle tasolle lukuun ottamatta esimerkiksi eräitä .ac.be-tunnuksia käyttäviä yliopistoja.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Fläkt Woods
alt=Fläkt Woodsin logo|thumb|Fläkt Woodsin logo Fläkt Woods Oy on suomalainen ilmastointilaitteita valmistava yritys. Yhtiön palveluksessa on noin 350 henkilöä ja sen liikevaihto on yli 100 milj. euroa. Fläkt Woods valmistaa ilmastointipuhaltimia Turussa, ilmastointikanavia ja kanavaosia Turussa sekä ilmastoinnin päätelaitteita Toijalassa.
Fläkt Woods Oy kuuluu kansainväliseen FläktGroupiin, joka toimii 65 maassa ja työllistää 3600 ihmistä. FläktGroup syntyi vuonna 2016 kun Fläkt Woods ja DencoHappel yhdistyivät.
Taustaa
Suomessa Fläkt Woodsin juuret johtavat vuonna 1931 perustettuun Suomen Puhallintehtaaseen, joka osti Nokialta vuonna 1986 Ilmateollisuus Oy:n. Vuonna 1988 Suomen Puhallintehtaasta ja ruotsalaisesta AB Fläktistä tuli osa ABB:tä. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Suomen Puhallintehdas -yhtymään kuului emoyhtiön lisäksi kaksitoista tytäryritystä: Ilmateollisuus Oy, Stratos Ilmastointi Oy, Fläkt Service Oy sekä paikallista urakointiliiketoimintaa harjoittavat itsenäiset yrittäjäyhtiöt Pohjois-Ilmastointi Oy, Lounais-Ilmastointi Oy, IlmaRex Oy, Ilma-Veikot Oy, Ilmantekijät Oy, Ilmapörssi Oy, Ilma-Rauta Oy, Fläkt Kylmä Oy ja Sata-Ilmastointi Oy. Vuonna 1990 ilmanvaihdon päätelaitteita valmistava Lapinleimu Oy siirtyi Suomen Puhallintehtaan omistukseen. Vuodenvaihteessa 1991 - 1992 Suomen Puhallintehdas siirtyi ABB Strömberg -konserniin ja yhtiön nimi muuttui ABB Fläkt Oy:ksi. Tytäryhtiönä toiminut Lapinleimu Oy fuusioitiin vuonna 1997 ABB Fläkt Oy:hyn. Joulukuussa 2001 ABB myi ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminnan Global Air Movementille, ja helmikuussa 2002 syntyi uusi yhtiö, Fläkt Woods Group, kun ABB:n ilmankäsittelytuotteiden liiketoiminta ja englantilainen puhallinvalmistaja Woods Air Movement Ltd. yhdistyivät uudeksi Fläkt Woods Group -yhtiöksi. Vuonna 2007 Fläkt Woods Group siirtyi Equistonen ja Sagardin omistukseen. Vuonna 2016 Equistone ja Sagard myivät Fläkt Woods Groupin pääomasijoitusyhtiö Tritonille. Tässä yhteydessä Fläkt Woods ja Tritonin vuonna 2014 hankkima ilmankäsittely- ja ilmastointilaitteita sekä suodattimia valmistava DencoHappel yhdistyivät muodostaen FläktGroupin.
Leopoldo Torre Nilsson
Leopoldo Torre Nilsson (1924–1978) oli argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hän sai vaikutteita italialaisesta neorealismista ja tutki elokuvillaan yläluokan rappiota. Hänen varhaistuotantoonsa kuuluva Enkelin talo (La casa del ángel, 1957) menestyi maailmanlaajuisesti. Vuonna 1973 Nilssonin elokuva Los siete locos sai hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Leopoldo Torre Nilssonin isä oli elokuvaohjaaja, ja Nilsson aloitti isänsä assistenttina viisitoistavuotiaana. Hänen maineensa perustuu alkuvuosien elokuviin, mutta hän jatkoi työskentelyä 1970-luvulle asti kiristyvästä sensuurista huolimatta. Vain hänen viimeinen elokuvansa Piedra libre (1976) kiellettiin.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1961
Vuoden 1961 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Tukholmassa Tukholman olympiastadionilla 9. ja 10. syyskuuta.
Robert Heger
thumb|right|Robert Heger
Robert Heger (19. elokuuta 1886 Strasbourg – 14. tammikuuta 1978 München) oli saksalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Hegerin isä oli orkesterimuusikko Strasbourgissa. Poika opiskeli vuosina 1900–1902 Strasbourgin konservatoriossa Franz Stockhausenin johdolla ja jatkoi opintojaan Lothar Kempterin johdolla Zürichissä vuoteen 1905, sitten Max von Schillingsin johdolla Münchenissä vuoteen 1908. Hegerin teoksiin opiskeluajoilta kuuluu pianotrio (op. 14), jota olivat jo edeltäneet useat kuoroteokset.
Heger aloitti uransa kapellimestarina Strasbourgissa vuonna 1907 ja otti sitten vastaan kapellimestarinpaikat Ulmista (1908) sekä Barmenista (1909). Wienin Volksoperissa hän työskenteli vuodesta 1911. Kaksi vuotta myöhemmin hän jatkoi oopperan johtamista Nürnbergissä. Nürnbergin-ajoilta on peräisin Hegerin ensimmäinen ooppera, Ein Fest auf Haderslev (1919, uusi versio 1943). Teos ei ollut menestys, mutta vuonna 1920 Heger sai uuden paikan Bruno Walterin avustavana kapellimestarina Münchenin oopperasta, jossa työskenteli vuoteen 1925. Münchenin-vuosilta on hänen vokaali- ja orkesteriteoksensa Ein Friedenslied (1924).
Vuosina 1925–1935 Heger vieraili usein Covent Gardenissa, jossa johti vuonna 1928 Wagnerin Nibelungin sormuksen ja Parsifalin sekä 1930-luvun alussa laajempaa ohjelmistoa. Viimeisen esiintymisensä Covent Gardenissa hän teki vuonna 1953, jossa johti Richard Straussin viimeisen oopperan Capriccio. Säveltäjänä Hegerin tyyli oli kytköksissä Max Regerin, Hans Pfitznerin ja Richard Straussin myöhäisromanttisuuteen. Nykyään Heger muistetaan paremmin kapellimestarina kuin säveltäjänä. Hän teki useita tunnettuja oopperalevytyksiä.
Merhonour
Merhonour oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1590 vesillelaskettu 39-tykkinen kaljuuna. Se oli ainoa näin nimetty alus.
Valmistus
Alus valmistettiin Woolwichin telakalla, jossa rakennustöistä vastasi Matthew Baker. Se laskettiin vesille 1590. Aluksen aseistuksena oli neljä puolikanuunaa, viisitoista kulveriinia, kuusitoista puolikulveriinia ja neljä putkea.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 1596 päällikkönään lordi Thomas Howard, jonka alaisuudessa se osallistui Cadiziin tehtyyn hyökkäykseen. Vuonna 1597 päällikkönään Sir Robert Mansell alus oli Essexin jaarlin amiraali Robert Devereux'n lippulaivana Azoreille tehdyssä hyökkäyksessä. Aluksen päällikkönä oli 1599 Sir Henry Palmer. Sir William Monson oli aluksen päällikkönä 1603 Kanaalissa. Alus siirrettiin 10. tammikuuta 1612 Woolwichin telakalle uudelleen rakennettavaksi joulukuussa 1611 annetun määräyksen mukaisesti.
Alus telakoitiin 10. tammikuuta 1612 Woolwichissa, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett ja laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1615. Aluksen uppouma kasvoi 709–946 tonniin ja kölin pituus :etriin, leveys :etriin ja syväys :etriin. Miehistötarve pysyi samana, mutta aseistus vahveni 40 tykkiin. Alemmalla tykkikannella oli kaksi kanuunaa, kuusi puolikanuunaa ja kaksitoista kulveriinia. Keskikannella oli kaksitoista kulveriinia ja yläkannella kahdeksan putkea ja neljä pienempää ampuma-asetta.
Huhtikuussa 1615 alus lähti Chathamiin, missä se oli ankkurissa vuoteen 1634. Se otettiin palvelukseen 1635 Lindseyn jaarlin Robert Bertien lippulaivana päällikkönään William Rainsborow. Myöhemmin aluksen päällikkönä oli Thomas Kettleby. Alus makasi ankkurissa vuodesta 1636. Alus kirjattiin vanhentuneeksi 9. marraskuuta 1637, minkä seurauksena annettiin 30. tammikuuta 1638 määräys aluksen siirtämisestä Chathamin telakalle tarkemmin tutkittavaksi mahdollista uudelleen rakentamista varten. Alus kuitenkin makasi ankkurissa Chathamissa, kunnes annettiin määräys myynnistä 1. kesäkuuta 1649. Alus myytiin 1650.
Neiti Nimismies
Neiti Nimismies on vuonna 1929 valmistunut suomalainen mykkäelokuva joka esitettiin ensimmäisen kerran julkisesti vasta Tampereen elokuvajuhlilla vuonna 2008. Elokuva kuvattiin maaliskuussa 1929 Tampereen Pyynikillä sekä Pyhäjärven ja Näsijärven jäällä. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi tunnettu tamperelainen teatterimies Eino Salmelainen. Elokuva on säilynyt kokonaisuudessaan ja se on esitetty viimeksi keväällä 2015 Suomalaisen elokuvan festivaaleilla Turussa.
Elokuvan juoni
Iäkkään nimismiehen tarmokas tytär Liisa lähtee ajamaan takaa karkumatkalle lähtenyttä rikollista Liukas-Jussia. Takaa-ajoon liittyy mukaan myös kotiseudulleen palannut Lauri Raitio.
Edon Maxhuni
Edon Maxhuni (s. 21. maaliskuuta 1998) on suomalainen koripalloilija, joka on kaudesta 2017–2018 pelannut Yhdysvalloissa NCAA:ssa Long Beach State 49ersin joukkueessa. Suomessa hän pelasi I-divisioonassa pelaavassa Mäkelänrinteen lukion erikoisjoukkueessa HBA-Märskyssä. Pelipaikaltaan 186 senttimetriä pitkä ja 73 kilogrammaa painava Maxhuni on pelintekijä.
Maxhunin kasvattajaseura on Hyvinkään Ponteva. Hän debytoi HBA-Märskyn paidassa I-divisioonassa kaudella 2014–2015. Maxhuni on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden koripallomaajoukkueessa. Helmikuussa 2016 hänet kutsuttiin Yhdysvaltoihin 39 muun koripallolupauksen kanssa Basketball Without Borders -leirille.
Maxhunin Kosovosta Suomeen muuttanut Besim-isä toimii Järvenpään Raidersien miesten joukkueen valmentajana.
Paras miespääosa draamasarjassa (Primetime Emmy)
Paras miespääosa draamasarjassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista, joita on jaettu vuodesta 1954.
Voittajat ja ehdokkaat
Alla listattuna vuosittaiset voittajat ja muut ehdokkaat. thumb|140px|Komedianäyttelijä [[Carroll O’Connor voitti vuonna 1989 dramaattisesta roolistaan sarjassa Yön kuumuudessa.]] thumb|140px|[[James Earl Jones voitti vuonna 1991 roolistaan Gabriel Birdinä sarjassa Gabriel’s Fire.]] thumb|140px|[[Christopher Lloyd voitti miespääosan palkinnon, vaikka oli vierailija sarjassa Tie Avonleaan.]] thumb|140px|[[Tom Skerritt voitti vuonna 1993 ja oli ehdokas seuraavana vuonna sarjasta Rooman sheriffi.]] thumb|140px|[[Andre Braugher voitti vuonna 1998 ja oli ehdokkaana vuosina 1995 ja 2001.]] thumb|140px|[[James Gandolfini voitti kolme ja oli ehdokkaana kuusi kertaa roolistaan Tony Sopranona sarjassa Sopranos.]] thumb|140px|[[Michael Chiklis voitti vuonna 2002 ja oli ehdokkaana vuonna 2003 roolistaan Vic Mackeyna sarjassa Shield – lain varjolla.]] thumb|140px|[[James Spader voitti kolme kertaa ja oli ehdokkaana neljästi roolistaan Alan Shorena sarjassa Oikeus ja kohtuus ja sen spin-off-sarjassa Boston Legal.]] thumb|140px|[[Kiefer Sutherland voitti vuonna 2006 ja oli ehdokkaana kuudesti roolistaan Jack Bauerina sarjassa 24.]] thumb|140px|[[Bryan Cranstonilla on kaikkein eniten (4) voittoja, joista kolme peräkkäin roolistaan Walter Whitena sarjassa Breaking Bad.]] thumb|140px|[[Damian Lewis voitti vuonna 2012 ja oli seuraavana vuonna uudestaan ehdokkaana roolistaan Nicholas Brodyna sarjassa Isänmaan puolesta.]] thumb|140px|[[Jeff Daniels voitti vuonna 2013 ja oli ehdokkaana vuosina 2014 ja 2015 roolistaan Will McAvoyna sarjassa Newsroom.]] thumb|140px|[[Jon Hamm oli ehdokkaana kahdeksan kertaa ja voitti vuonna 2015 roolistaan Don Draperina sarjassa Mad Men.]]
Useita voittoja/ehdokkuuksia
thumb|140px|[[Dennis Franz pitää hallussaan sekä voittojen (4) että ehdokkuuksien (8) ennätystä.]]
Luettelo lyhenteistä
Tämä on luettelo yleisistä lyhenteistä.
Tämä luettelo ei sisällä:
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
E
Edd.pin
Keltarintahuitti
Keltarintahuitti (Hapalocrex flaviventer) on amerikkalainen rantakana. Lajista tunnetaan viisi alalajia, jotka elävät Keski-Amerikassa, Länsi-Intian saaristossa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja itäosissa, etelässä Paraguayhin ja Pohjois-Argentiinaan saakka. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1783.
Safo
Safo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 14 700 ja kylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Safon kunnan pinta-ala on 306,94 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Yélékébougoun, lännessä Kambilan, etelässä Dialakorodjin, Sangarébougoun ja Moribabougoun sekä idässä Koulikoron piirin Tienfalan kuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisesta etelään ulottuva tasanko sekä idän, etelän ja lännen kukkulat, jotka muodostavat Mandinguevuorten jatkeen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 650–750 millimetriä. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 14 kylää. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Pääelinkeino on maanviljely. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Pampahuitti
Pampahuitti (Porzana spiloptera) on eteläamerikkalainen rantakana. Se elää pienehköllä alueella Etelä-Uruguayssa ja Pohjois-Argentiinassa. Populaation koko on alle 10 000 yksilöä. Henry Durnford kuvaili lajin holotyypin Belgranosta, Buenos Airesista Argentiinasta vuonna 1877.
Jamaikanamatsoni
Jamaikanamatsoni (Amazona collaria) on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.
Dmitri Šostakovitšin muistelmat
Dmitri Šostakovitšin muistelmat on muistelmateos, jonka amerikanvenäläinen musiikkitieteilijä Solomon Volkov julkaisi Yhdysvalloissa lokakuussa 1979. Hän oli koonnut ja toimittanut teoksen, ja hänen mukaansa teos sisältää ainoastaan säveltäjä Dmitri Šostakovitšin puhetta, jonka hän kirjoitti puhtaaksi ja järjesti kokonaisuudeksi.
Tausta
Volkov kertoi, että hän tapasi Šostakovitšia tämä aloitteesta useita kertoja Neuvostoliitossa vuosina 1971–1974. Šostakovitš luki puhtaaksikirjoitetun tekstin ja kirjoitti jokaisen luvun alkuun: ”Lukenut. D. Šostakovitš.” Käsikirjoitus salakuljetettiin Yhdysvaltoihin ja säveltäjän toivomuksen mukaisesti teos julkaistiin lännessä vasta hänen kuoltuaan.
Dmitri Šostakovitšin muistelmat on ilmestymisestään lähtien ollut kiistanalainen teos, koska se esittää säveltäjästä toisenlaisen kuvan kuin oli osattu odottaa: Šostakovitš arvostelee Neuvostoliittoa ja erityisesti Josif Stalinin hallintoa, jonka aikana hän joutui vaikeuksiin ja hänen ystäviään surmattiin. Elinaikanaan Šostakovitšia pidettiin kommunistisen järjestelmän kannattajana, mutta muistelmateoksen mukaan hänen musiikkinsa sisältää verhottua neuvostojärjestelmän arvostelua.
Keskustelu aitoudesta
Teoksen aitoudesta on kiistelty. Volkov kertoo myyneensä alkuperäisen käsikirjoituksen keräilijälle, joka haluaa pysyä tuntemattomana. Laurel Fayn mukaan jokaisen luvun alussa on noin sivun verran aineistoa, joka on ”kierrätetty” Šostakovitšin aikaisemmista kirjoituksista, ja hänen mukaansa tämä osoittaa koko teoksen väärennökseksi – näin siksi, että Šostakovitšin nimikirjoitus löytyy vain noilta aiemmin julkaistua materiaalia sisältäviltä sivuilta. Musiikkitieteilijä Genrih (Henry) Orlov kuitenkin mainitsee, että säveltäjän nimikirjoitus löytyy myös käsikirjoituksen ensimmäisen luvun alusta, joka sisältää aikaisemmin julkaisematonta ja jyrkkäsävyistä puhetta:
"Nämä eivät ole muistelmat itsestäni, vaan muista ihmisistä. Muut tulevat kirjoittamaan meistä. Ja heiltä tulee tietenkin valheita kuin saavista kaataen. Mutta se on heidän asiansa."
Säveltäjän leski Irina Šostakovitš tuomitsee Volkovin teoksen nykyisin väärennökseksi, ja lukujen alussa olevat allekirjoitukset on kerätty hänen mukaansa ”milloin mistäkin”. Volkov olisi tavannut hänen mukaansa Šostakovitšin ennen tämän kuolemaa kolme kertaa enintään parin tunnin ajan kerrallaan. Samoin kirjan tuomitsee Šostakovitšin kanssa yhteistyötä tehnyt sopraano Galina Višnevskaja, joka sanoo Volkovin keränneen huhuja. Višnevskaja oli aikaisemmin pitänyt muistelmia aitona. Teoksen minä-muoto ei hänen mukaansa voi olla mahdollinen, koska niin laajaa minä-muotoista kerrontaa Volkovilla ei voinut olla.
Sitä vastoin säveltäjän lapset Maksim ja Galina Šostakovitš pitävät teosta aitona, samoin useat Šostakovitšin ystävät (muun muassa Vladimir Ashkenazy, Rudolf Baršai, Kirill Kondrašin, Juri Ljubimov). Mstislav Rostropovitš piti teosta aitona vuonna 1979, mutta myöhemmin hän muutti kantaansa, mahdollisesti siksi että Volkov ei suostunut hänen puolisonsa Galina Višnevskajan muistelmien haamukirjoittajaksi. Maksim Šostakovitš puolestaan väitti teosta väärennökseksi ennen muuttamistaan pois Neuvostoliitosta. Vuonna 1988 hän kuitenkin totesi kirjasta: ”Se on totta. Se on tarkka. Se on korrekti.”
Musiikkitieteilijä Ian MacDonaldin vuonna 1990 ilmestyneessä teoksessa The New Shostakovich käsitellään muistelmien aitoutta ristiriitaisten todistusaineistojen valossa. Vaikka Volkov ei ole esittänyt teoksen alkuperäistä venäjänkielistä käsikirjoitusta ja teoksessa on materiaalia säveltäjän aikaisemmista julkaistuista haastatteluista, MacDonald päätyy pitämään muistelmia pääosin tosina.
Teoksen alkuperäinen käsikirjoitus ei ole tutkijoiden käytössä, vaan Volkov sanoo myyneensä sen ”keräilijälle”. Heikinheimon käyttämä venäjänkielinen käsikirjoitusversio sen sijaan on levinnyt useille venäläisille musiikkialan vaikuttajille, joilta Heikinheimo kyseli mielipidettä aitoudesta; se ei ole alkuperäinen versio vaan oletettavasti yhdysvaltalaisen kustantamon tai Heikinheimon editoima. Volkov kiistää sen alkuperäisyyden. Teoksen asiasisällön paikkansapitävyyttä ei enää juuri moitita, vaan kiistanalaisia ovat Volkovin työmenetelmät, käsikirjoituksen auktorointi ja teoksen antama kuva Šostakovitšin mielipiteistä ja persoonallisuudesta.
Volkovin kantaa puolustavat musiikkitieteilijä Allan B. Ho ja juristi Dmitri Feofanov teoksissaan Shostakovich Reconsidered (1998) ja The Shostakovich Wars (2011).
Fokker Eindecker
pienoiskuva|Fokker E.III Fokker Eindecker oli sarja Saksan ensimmäisessä maailmansodassa käyttämiä yksipaikkaisia yksitasoisia hävittäjälentokoneita, jotka kehitti hollantilainen insinööri Anthony Fokker. Huhtikuussa 1915 kehitetty ensimmäinen Eindecker oli ensimmäinen tarkoitukseen rakennettu saksalainen hävittäjälentokone ja ensimmäinen ilma-alus, joka oli varustettu synkronointilaitteella, joka antoi ohjaajalle mahdollisuuden laukaista konekivääri potkurin kaaren läpi iskemättä lapoihin.
Pasi Rasimus
Pasi Rasimus (s. 6. maaliskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Seuratasolla hän valmensi viimeksi Käpylän Palloa kaudella 2011.
Keskikentällä pelannut Rasimus edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia, Turun Palloseuraa, Finnairin Palloilijoita ja norjalaista Lillestrømiä. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1981, 1987 ja 1988 sekä Suomen Cupin 1981. Kaikkiaan Rasimus pelasi 14 kauden aikana 281 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 40 maalia. Suomen maajoukkueessa Rasimus pelasi vuosina 1983–1986 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Rasimus aloitti Finnairin Palloilijoiden kakkosvalmentajana 1995 ja nousi seuran päävalmentajaksi kesällä 1996, kun Keijo Voutilainen sai potkut. Hän valmensi seuraa elokuuhun 1997 asti. FinnPan jälkeen Rasimus on toiminut Malmin Palloseuran ja Klubi 04:n päävalmentajana sekä nuorisomaajoukkueiden valmennusryhmissä.
Henry Durnford
Henry Durnford oli englantilainen lintutieteilijä, joka keräsi lintuja Etelä-Amerikassa 1870-luvulla. Hän tutki Pohjois-Argentiinaa, pääasiassa Tucumánin seutua, mutta myös läheisiä Paraguayn ja Bolivian rajaseutuja. Hän kuoli 11. tai 13. heinäkuuta 1878 Campo Santossa lähellä Saltan kaupunkia Pohjois-Argentiinassa.
Durnford kuvaili tieteelle uuden rantakanan, pampahuitin (Porzana spiloptera) vuonna 1877.
Peruutuksia
Sisältö
Augustinus kirjoitti teoksen noin vuosien 427–429 välisenä aikana. Ajatuksen teoksen kirjoittamisesta hän oli saanut jo vuonna 412. Hänen tavoitteenaan oli käydä läpi kaikki kirjoittamansa kirjat, saarnat ja kirjeet. Ajanpuutteen vuoksi hän päätyi kuitenkin käsittelemään vain 93 laajempaa tutkielmaansa, kun taas kirjeet ja saarnat jäivät teoksen ulkopuolelle. Augustinus pyrki teoksessaan korjaamaan teoksissaan olevat vakavammat virheet.
Teos koostuu esipuheesta ja kaksiosaisesta teosten läpikäynnistä. Ensimmäinen osa käsittelee 26 teosta, jotka hän kirjoitti ennen vihkimistään piispaksi. Toinen osa käsittelee 67 teosta, jotka hän kirjoitti vihkimyksen jälkeen. Korjausten lisäksi Augustinus antaa tietoja muun muassa teosten nimien valitsemisesta sekä kirjojen vastaanottajista tai niistä henkilöistä joille kirjat oli omistettu. Hän vaikuttaa käsittelevän teoksiaan aikajärjestyksessä, mikä on auttanut hänen teostensa ajoittamisessa.
Osa Augustinuksen tekemistä korjauksista on hyvin pieniä, kuten yhden sanan lisäämisiä lauseeseen. Tunnetuimpia teoksiaan Jumalan valtio ja Tunnustukset Augustinus käsittelee vain lyhyesti. Korjaamisen lisäksi Augustinuksen tavoitteena vaikuttaa olleen myös teostensa puolustaminen. Puolustamista kaipasivat erityisesti hänen varhaisemmat teoksensa, koska pelagiolaiset olivat pyrkineet väittämään Augustinuksen olleen näissä teoksissa samaa mieltä heidän kanssaan muun muassa vapaata tahtoa koskien.
Uskonto Euroopassa
thumb|250px|Jumalaan uskovien osuus väestöstä Euroopassa (Eurobarometri 2005).
Historia
Euroopan vanhat uskonnot olivat yleisesti monijumalisia, kuten antiikin Kreikan uskonto, antiikin Rooman uskonto, germaaninen muinaisusko ja kelttiläinen muinaisusko. Rooman valtakunnan tuhoutumisen jälkeen kristinusko levisi keskiajalla vähitellen eri puolille Eurooppaa. Kristillisyys kehittyi eri suuntaan kreikankielisessä Itä-Roomassa eli Bysantissa kuin lännessä, jossa Rooman piispan eli paavin valta kasvoi. Idän ja lännen kirkot erosivat toisistaan vuonna 1054 niin sanotussa suuressa skismassa. Eurooppaan muodostui selkeä kulttuurinen raja idän ja lännen välillä.
Noin tuhannen vuoden ajan katolinen kirkko käytti merkittävää valtaa länsi-Euroopassa ja piti yllä kulttuurin yhtenäisyyttä. Antiikin kirjoituksia kopioitiin kirkon luostareissa teologiaa varten. Keskiajan arkkitehtuurin merkittävimpiä hankkeita olivat kirkot. Islam levisi muun muassa Espanjaan valloitusten myötä. Arabialainen kulttuuri välitti Eurooppaan antiikin kulttuuriperintöä, joka oli sieltä osin kadonnut. Ristiretket aiheuttivat pitkäaikaisen välirikon eurooppalaisen ja arabialaisen kulttuuripiirin välille.
Antiikin humanismi nousi renessanssin myötä. Reformaatio hajotti läntisen kirkon yhtenäisyyden. Britannia, Hollanti ja Sveitsi erosivat anglikaaniseksi ja kalvinistisiksi alueiksi, pohjoinen Saksa ja Pohjoismaat luterilaisen protestanttisuuden hallitsemiksi alueiksi. 1700-luvun valistus ja Ranskan suuri vallankumous vaikuttivat kirkon ja valtion eroon. Muun muassa Pohjoismaissa yhteiskunnan sekularisaatio on edennyt varsin pitkälle.
Uskonnollisuus
Vuonna 2010 tehdyn Eurobarometri-tutkimuksen mukaan Euroopan unionin asukkaista 51 prosenttia sanoi uskovansa jumalan olemassaoloon, 26 % jonkinlaiseen henkeen tai voimaan ja 20% ei uskonut jumalaan tai henkiin.
Fibox
Fibox on suomalainen perheyritysryhmä, joka valmistaa sähkölaitteiden koteloita ja tarkkuuspuristettuja muoviosia. Vuonna 1991 perustettu yritys pohjautuu Fiskars-yhtiön 1960-luvun alussa aloittamaan muovikoteloiden valmistukseen, jonka Fiskars myi toimivalle johdolle 1990-luvun alussa. Fibox-konsernin vuosiliikevaihto oli 2010-luvun puolenvälin paikkeilla noin 95 miljoonaa euroa, ja konserni työllisti noin 600 henkilöä. Tehtaita on Suomessa, Puolassa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa. .
Historiaa
Monialayritys Fiskars aloitti sähkökeskuksissa tarvittavien muovikoteloiden tuotannon 1960-luvun alussa. Iskunkestävästä polykarbonaatista valmistetut kytkinkotelot muodostuivat menestystuotteiksi. 1980-luvulla valikoimaan lisättiin teollisuusautomaatioon sopivia pikkukoteloita. 1990-luvulla Fiskarsin myymästä liiketoiminnasta syntynyt Fibox alkoi kansainvälistyä perustamalla myyntikonttoreita tärkeimmille markkinoille. Tuolloiset tehtaat sijaitsivat Kirkkonummen Jorvaksessa ja Etelä-Korean Incheonissa.
2000-luvun alussa Fibox osti Suomesta Tamplast Oy:n ja Haloset Oy:n. Vuonna 2003 liiketoiminnot jaettiin kahtia, muoveja ja alumiinia materiaaleinaan käyttävään kotelobisnekseen (Fibox Enclosures) ja muovisten tarkkuusosien valmistukseen monille eri toimialoille (Fibox Plastic Mechanics). Vuonna 2005 perustettiin tehdas Kiinan Kantoniin. Kirkkonummen tehdas lakkautettiin 2008, kun taas Lempäälässä ja Kiuruvedellä sijaitsevia tehtaita kehitettiin edelleen. . Fibox-konserniin kuuluu myös Uudessakaupungissa toimiva Comol Oy.
Balthus
thumb|Balthus (1996). Balthus eli Balthasar Klossowski de Rola (1908–2001) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen tyylinsä muistutti Italian renessanssiaikaa ja itämaista taidetta. Hänen työnsä ovat moralistisia ja syvämerkityksisiä. Vuonna 1991 Balthus sai japanilaisen Praemium Imperiale -palkinnon. Balthusin molemmat vanhemmat olivat taiteilijoita. Vahvimmat vaikutteensa hän kuitenkin sai perheystävältään runoilija Rainer Maria Rilkeltä. Balthus muutti Pariisiin vuonna 1924, opiskeli maalausta omin päin, kuvasi töissään lapsia ja mukaili impressionisteja. Myöhemminkin, kypsällä kaudellaan hän kuvasi usein nuoria tyttöjä ja heidän herkkää eroottisuuttaan. Hän maalasi myös maisemia ja muotokuvia, esimerkiksi André Derainista ja Joan Mirósta.
Juri Kalitvintsev
Juri Kalitvintsev (,, s. 5. toukokuuta 1968) on venäläissyntyinen ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Kalitvintsev aloitti uransa SK Rototr Volgogradissa 1985 ja pelasi uransa alkuvuosina myös FK SKA Rostov-na-Donussa. Kalitvintsev voitti Rotorin kanssa viimeiseksi jääneen Neuvostoliiton ykkösdivisioonan kaudella 1991. Neuvostoliiton romahdettua Kalitvintsev jatkoi uraansa FK Dynamo Moskovassa ja FK Lokomotiv Nižni Novgorodissa, kunnes siirtyi 1994 pelaamaan Ukrainaan FK Dynamo Kiovaan. Kalitvintsev muodosti 1990-luvun lopulla Dynamon keskikentän rungon yhdessä Serhi Rebrovin ja Andri Ševtšenkon kanssa. Vuonna 1995 Kalitvintsev valittiin Ukrainan vuoden jalkapalloilijaksi. Dynamossa hän juhli Ukrainan-mestaruutta neljästi, kunnes siirtyi 1998 turkkilaiseen Trabzonsporiin. Kalintvintsev viihtyi Turkissa vain yhden kauden ja palasi takaisin Ukrainaan. Hän lopetti uransa TsSKA Kiovassa vuonna 2000.
Maajoukkuetasolla Kalintvintsev edusti Ukrainaa 22 maaottelussa 1995–1999. Hän toimi myös maajoukkueen kapteenina.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Kalintvintsev siirtyi valmentamaan FK Zakarpattia Užhorodia, mutta pesti oli vähemmän menestyksekäs, sillä seura putosi Ukrainan liigasta kaudella 2001–2002. Kauden jälkeen hän siirtyi Ukrainan jalkapalloliiton palvelukseen ja toimi maan alle 19- ja 17-vuotiaiden maajoukkueiden päävalmentajana. Hänen johdollaan Ukraina voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2009.
Vuonna 2006 Kalintvintsev siirtyi FK Dynamo-2 Kiovan valmentajaksi. Hänen johdollaan FK Dynamo Kiovan kakkosjoukkue sijoittui Ukrainan kakkosdivisioonassa parhaimmillaan viidenneksi kaudella 2007–2008. Helmikuussa 2010 Kalintvintsevistä tuli Ukrainan maajoukkueen apulaisvalmentaja. Päävalmentaja Myron Markevytšin erottua elokuussa 2010, nousi Kalintvintsev väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Kalitvintsevin alaisuudessa Ukrainan esitykset eivät olleet mairittelevia ja lopulta liitto korvasi hänet huhtikuussa 2011 Oleh Bloh’inilla.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1961
Vuoden 1961 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin  Kouvolassa 3. syyskuuta.
Mariano Andújar
Mariano Gonzalo Andújar (s. 30. heinäkuuta 1983 Buenos Aires, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa kotimaassaan Estudiantesia. Hän on pelannut myös Italiassa.
Seurajoukkue
Andújar aloitti uransa Huracánista vuonna 2001. Kahden pelaamansa kauden jälkeen joukkue putosi maan pääsarjasta, mutta hän päätti kuitenkin jäädä seuraan.
Vuonna 2005 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella italialaisseura Palermoon. Hänelle kaavailtiin joukkueessa lähinnä kolmosmaalivahdin roolia, Matteo Guardalbenin ja Nicola Santonin toimiessa ykkös-ja kakkosvahteina. Kaksikko kuitenkin myytiin tammikuun siirtoikkunan aikana ja tilalle tulivat Federico Agliardi ja Cristiano Lupatelli. Andújar pelasi lopulta kauden aikana 11 liigaottelua, seitsemän UEFA Cupin ottelua ja kolme Italian cupin ottelua.
Lainan jälkeen hän palasi takaisin kotimaahansa ja siirtyi Estudiantesiin. Syyskauden (Apertura) aikana hän pelasi 16 ottelua, joissa hän päästi taakseen ainoastaan yhdeksän osumaa. Joukkue sijoittui syyskauden sarjassa ensimmäiseksi tasapisteillä yhdessä Boca Juniorsin kanssa, josta seurasi uusintaottelu, jonka lopulta Estudiantes voitti numeroin 2–1 ja vei tittelin ensimmäisen kerran 23 vuoteen. Joukkue päästi 20 pelaamassaan ottelussaan vähiten maaleja (13).
Vuonna 2009 Andújar toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina, kun se voitti Copa Libertadoresin. Hän ei päästänyt yhtään maalia taakseen, missään kahdeksassa kotiottelussa, jotka joukkue pelasi turnauksen aikana. Hän piti myös maalinsa puhtaana ennätysmäärä ajan 800 minuuttia ja ohitti näin Hugo Gattin vanhan ennätyksen, joka oli 767 minuuttia. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi finaalin toinen osaottelu brasilialaista Cruzeiroa vastaan.
24. kesäkuuta 2009 Andújar teki nelivuotisen sopimuksen italialaisseura Catanian kanssa. Hän nousi heti tulonsa myötä joukkueen ykkösvahdiksi.
Maajoukkue
Kesäkuussa 2009 Andújar sai ensimmäisen kutsunsa Argentiinan maajoukkueeseen. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 6. kesäkuuta 2009 pelatussa vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan.
Hänet valittiin Argentiinan joukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Acroporidae
Acroporidae on kivikorallien heimo, johon kuuluu ainakin neljä sukua. Se on koralliriuttoja rakentavista heimoista yleisin. Heimon lajeja tavataan indopasifisella merialueella. Heimon koralleja, varsinkin sukujen Acropora ja Montipora koralleja pidetään usein meriakvaarioissa. Ne luokitellaan lyhytpolyyppisiin eli SPS-koralleihin.
Diana Lewis
Diana "Mousie" Lewis (18. syyskuuta 1919 Asbury Park, New Jersey – 18. tammikuuta 1997 Rancho Mirage, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Lewis syntyi Asbury Parkissa, New Jerseyssä 18. syyskuuta 1919. Hänen sisarensa Maxine Lewis oli myös näyttelijä ja veljensä säveltäjä J. C. Lewis. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana vuonna 1934 Paramount Picturesin elokuvissa ja hänen elokuvadebyyttinsä oli Herttakuningas, jossa hänellä oli pieni sivurooli. Seuraavina vuosina hän näytteli tasaisesti elokuvissa usein sivurooleissa. Hän teki Buster Keatonin kanssa kaksi lyhytelokuvaa Grand Slam Opera vuonna 1936 ja Love Nest on Wheels vuonna 1937, joissa hänellä oli naispääosa.
Jotkut hänen vähäisistä elokuvistaan menestyi hyvin ja Lewis sai suosiota. Lewisin viimeiseksi elokuvaksi jäi Cry ‘Havoc’ vuodelta 1943, jossa hän näytteli yhdessä Joan Blondellin, Ann Sothernin ja Ella Rainesin kanssa. Cry ‘Havoc’ -elokuvan jälkeen 24-vuotias Lewis päätti yhdeksän vuotta kestäneen uransa ja jäi eläkkeelle näyttelemisestä. Hän teki uransa aikana yhteensä 19 elokuvaa, joista kolme oli lyhytelokuvia.
Lewis sai 14. helmikuuta vuonna 2000 tähden Palm Springs Walk of Starsille, Palm Springsiin osoitteeseen 134 South Palm Canyon Drive.
Yksityiselämä ja kuolema
21-vuotias Lewis tapasi 48-vuotiaan William Powellin joulukuussa 1939 ja meni tämän kanssa naimisiin 6. tammikuuta vuonna 1940. Tämä liitto oli Powellille kolmas. Lewis ja Powell olivat tapailleet toisiaan vasta kolme viikkoa. Lewisillä on poikapuoli William David Powellin ensimmäisestä avioliitosta. He olivat naimisissa 44 vuotta aina Powellin kuolemaan maaliskuuhun 1984 asti. Diana ei mennyt enää naimisiin Williamin kuoleman jälkeen. Williamin poika teki itsemurhan vuonna 1968.
Diana Lewis kuoli 77-vuotiaana haimasyöpään 18. tammikuuta vuonna 1997 Rancho Miragessa, Kaliforniassa. Lewis haudattiin Powellin ja poikapuolensa William Davidin viereen Desert Memorial Parkin hautausmaalle Cathedral Cityyn, Kaliforniaan.
Lewis oli golf-järjestö LPGA:n pitkäaikainen tukija ja kunniajäsen. Hänen ja Williamin mukaan nimettiin golf-palkinto William and Mousie Powell Award, jota alettiin jakamaan vuodesta 1986 lähtien.
Timo Nurmos
pienoiskuva|Timo Nurmos Timo Nurmos (s. 1. elokuuta 1959 Kemi ) on suomalainen ravivalmentaja. Hän on vaikuttanut Ruotsissa vuodesta 2002 lähtien.
Nurmos on onnistunut Ruotsin vuosinaan nousemaan maan menestyneimpien ja arvostetuimpien valmentajien joukkoon. Hänen valmentamansa hevoset ovat voittaneet useita suurkilpailuja Ruotsissa, Suomessa ja Keski-Euroopassa. Viime vuosina Nurmoksen tallin hevoset ovat palkintorahoina ansainneet vuosittain keskimäärin noin 22 miljoonaa kruunua. Huippuvuosi oli 2009, jolloin ne voittivat 181 kertaa ja ansaitsivat yli 25 miljoonaa kruunua.
Timo Nurmos aloitti hevosten valmentamisen jo 15-vuotiaana kotitilallaan Kemissä. Ennen Niinisalon Eläinlääkintäkoulussa suorittamaansa varusmiespalvelusta hän työskenteli vuoden legendaarisen Tuomo Mäkelän talleilla Kiikassa.
Uransa alkuaikoina Nurmos toimi myös ohjastajana. Hän voitti muun muassa kotiratansa Tornion Laivakankaan ajajaliigan heti ensimmäisenä kilpailukautenaan vuonna 1977 ollessaan vasta 16-vuotias. 1980-luvulla Nurmos aloitti ammattimaisen valmennustoiminnan Torniossa ja lopetti samalla ohjastamisen. 2000-luvun alussa hän muutti perheineen Ruotsiin.
Nykyään Timo Nurmoksella on 180 hevosen valmennustalli Fitunan kartanossa, joka sijaitsee Nynäshamnin kunnassa noin 30 kilometriä Tukholman keskustan eteläpuolella.
Jonathan Carroll
Jonathan Samuel Carroll (s. 26. tammikuuta 1949) on amerikkalainen fantasiakirjailija. Carrollia on luonnehdittu tyyliltään myös maagiseksi realistiksi. 1980-luvun alusta alkaen Carroll on asunut Wienissä, jonne hän muutti opettamaan englantia. Carrollin teosten tavaramerkki on niissä esiintyvä koira, yleensä bullterrieri.
Carrollin mukaan hänen romaaninsa ovat itsenäisiä teoksia, jotka voi lukea missä järjestyksessä tahansa. Sanojensa mukaan hän toivoo olevansa niin hyvä kirjailija, että hänen tuotantoonsa tutustumisen voi aloittaa mistä kirjasta tahansa.
Volkswagen Polo III
Volkswagen Polo III (Typ 6N) on Volkswagenin Polo-mallin kolmas sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1994–2001. Kolmas sukupolvi oli ensimmäinen Polo, jonka sai kolmiovisen ohella myös viisiovisena korimallina.