cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viialan kansakoulu
Viialan kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Venantius Fortunatus
pienoiskuva|Fortunatus lukee runojaan kuningatar Ragundalle (Lawrence Alma-Tademan maalaus). pienoiskuva|Venantius Fortunatus Venantius Honorianus Clementianus Fortunatus (noin 540 Valdobbiadene, Treviso, Italia – noin 600 Poitiers, Ranska) oli Poitiersin piispa, latinankielinen runoilija ja hymnirunoilija.
Elämä
Venenatinus Fortunatus kasvoi Italiassa ja kääntyi kristityksi jo nuorena. Hän opiskeli Ravennassa logiikkaa, retoriikkaa ja lakitiedettä. Hän tutustui klassisiin roomalaisiin kirjailijoihin kuten Vergilius ja Ovidius, sekä kristilliseen kirjallisuutten. Hän oli kansliakirjuri ja runoilija frankkien kuninkaan hovissa. Vuonna 565 hän lähti pyhiinvaellusmatkalle Toursiin pyhän Martin haudalle, kiitollisena siitä, että hän oli parantunut silmäsairaudesta. Venantius jäi Ranskaan, missä kierreltyään hän asettui asumaan Potiers'n alueelle, lähelle Pyhän Ristin nunnaluostaria. Siellä hän otti vastaan pappisvihkimyksen, ryhtyi luostarin rippi-isäksi ja jäi asumaan luostarin lähistölle. Pappistehtävien lisäksi Venantius toimi luostarin taloudenhoitajana, neuvonantajana ja sihteerinä ja monin eri tavoin auttoi sitä myös hädän hetkellä hyvien suhteittensa kautta.
Hänen kuningatar Radegundaan välille syntyi lämmin ystävyys. Raegunda oli Thüringenin kuninkaan Berthariusin tytär ja frankkien kuninkaan Klotar I:n leski Radegunda, joka tuolloin asui Poitiersissa, oli perustanut sinne Pyhän Ristin luostarin. Lopulta Raegeundan kuoleman jälkeen vuonna 597, vihittiin Fortunatus Poitersin piispaksi vähän ennen kuolemaansa vuonna 609.
Dementjev
Dementjev tai Dementjeva on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Venantius Fortunatus
Fortunatuksen hymnit suomenkielisissä virsikirjoissa
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Cantemus
Henryk Gruth
Henryk Gruth (s. 2. syyskuuta 1957 Ruda Śląska, Puola) on yksi kaikkien aikojen maineikkaimmista puolalaisista jääkiekkoilijoista. Puolustajana pelannut Gruth edusti kotimaassaan GKS Katowicea ja GKS Tychya. Hän ehti pelata myös kauden Sveitsissä ZSC Lionsissa, jossa saavutti 7 maalia ja 19 syöttöä.
Maajoukkue
Puolan jääkiekkomaajoukkueessa Gruth pelasi vuosien 1980, 1984, 1988 ja 1992 talviolympialaisissa sekä 17 kertaa MM-kisoissa. Maataan hän edusti kaikkiaan 248 kertaa ja keräsi maaotteluissa 109 tehopistettä.
Kalliojärvi (Heinola, Pääsinniemi)
Kalliojärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Pääsinniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,1 metriä mpy.
Shenanigans
Shenanigans on punkrockyhtye Green Dayn kolmas kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin 2. heinäkuuta 2002 ja se koostuu B-puolista, lainakappaleista sekä ennenjulkaisemattomasta kappaleesta Ha Ha You're Dead, joka äänitettiin 90-luvun lopussa.
Compagnie Malienne de Navigation
thumb|Comanavin Tombouctou-alus Koulikoron satamassa. Compagnie Malienne de Navigation eli Comanav on Malin valtiollinen jokiliikenneyhtiö. Se harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä Nigerjoella korkean veden aikaan Koulikoron ja Gaon välisellä osuudella.
Comanavin edeltäjä oli Ranskan siirtomaa-aikana jokiliikennettä harjoittanut Messageries Africaines -yhtiö. Malin itsenäistyttyä vuonna 1960 sen tilalle perustettiin Compagnie Malienne de Navigation, joka vuonna 1965 yhdistettiin valtion metallirakenneyhtiö Emcomin kanssa Ateliers et Chantiers du Mali -nimiseksi yhtiöksi. Comanav erotettiin jälleen omaksi yhtiökseen vuonna 1968.
Yhtiö oli varsin kannattava 1970-luvulle saakka. Vuonna 1975 se kuljetti lähes 50 000 matkustajaa ja noin 65 000 tonnia rahtia. Sen jälkeen toimintaa ovat vaikeuttaneet Nigerin vesimäärän vähentyminen, jokiuoman liettyminen ja saksalaisen yhteistyökumppanin vetäytyminen vuonna 1990. Luonnonolosuhteiden takia liikennöintikausi on supistunut heinä-joulukuusta neljään tai jopa kolmeen kuukauteen ja pienet moottorialukset ovat yhä lisääntyvässä määrin korvanneet Comanavin isot laivat. Vuonna 2012 liikenne keskeytyi kokonaan maan pohjoisosan sotatilan vuoksi.
Vuonna 2016 Comanav kuljetti 12 884 matkustajaa ja 8 203 tonnia rahtia. Liikenteen volyymi on vähäinen, mutta sillä on suuri merkitys Nigerin sisämaasuiston asukkaille. Tärkeimmät satamat ovat Mopti, Timbuktun Kabara ja Diré. Yhtiöllä on kolme vuosien 1965 ja 1985 välillä hankittua 350–450-paikkaista matkustaja- ja rahtialusta: Général Soumaré, Kankou Moussa ja Tombouctou. Muu kalusto käsittää polttoainetankkerin, kaksi hinaajaa, työntöaluksen ja kolmisenkymmentä proomua. Vuonna 2015 yhtiö sai kaksi matalapohjaista 65-paikkaista alusta, jotka mahdollistavat liikennöintikauden pidentämisen kahdeksaan tai yhdeksään kuukauteen. Kehittämissuunnitelmiin kuuluu väylien ruoppaaminen, laitureiden rakentaminen, uudet kalustohankinnat sekä liikenteen palauttaminen Senegaljoelle Kayesista tai Ambidédista Senegalin Saint-Louisiin sekä Nigerjoelle Bamakosta Guinean Kankaniin.
Pulkkala
thumb|250px|[[Pulkovon observatorio Pulkkalanmäen huipulla.]] Pulkkala (myös Pulkova, ) on historiallinen kaupunginosa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa Pulkkalanmäen (ven. Пулковские высоты, Pulkovskije vysoty) ympäristössä.
Pulkkalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Myöhemmin se koostui kahdesta osasta: Ylä- eli Suuresta Pulkkalasta (ven. Большое Пулково, Bolšoje Pulkovo) ja Ala-Pulkkalasta (ven. Подгорное Пулково, Podgornoje Pulkovo). Venäläisten asuttamien kylien lähellä sijaitsivat Venjoen seurakuntaan kuuluneet inkerinsuomalaiset Pulkkalan kolkan kylät: Hietakylä eli Hiekkylä (ven. Пески, Peski), Hällölä (ven. Галлерово, Gallerovo), Kelola (ven. Кокколево, Kokkolevo), Kiiskilä (ven. Кискино, Kiskino), Penttilänmäki eli Korkeamaa (ven. Пенти, Penti), Pieni-Kattilaisi (ven. Малое Катлино, Maloje Katlino), Pulkkalan Kapasi (ven. Верхнее Койрово, Verhneje Koirovo), Rajakivi (ven. Камень, Kamen), Rusila eli Rusinautio (ven. Гонгози, Gongozi), Sintosi eli Kolmikanta (ven. Синда, Sinda) ja Uusikylä (ven. Нижнее Койрово, Nižneje Koirovo). Pienessä-Kattilaisissa, Rajakivellä ja Uudessakylässä asui myös ortodoksisia inkerikkoja. Kylät tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.
1700-luvulla alueen kautta rakennettiin Pietarin ja Tsarskoje Selon välinen maantie (nykyinen Pulkovskoje šosse), jonka ympärille istutettiin puistoja. Vuonna 1839 perustettiin Pulkovon tähtitieteellinen observatorio. Vuonna 1941 Pulkkalanmäen puolustuslinjalla pysäytettiin Leningradiin hyökänneet saksalaisjoukot. Alue liitettiin Leningradin kaupunkiin vuonna 1973.
Pulkkalasta ovat saaneet nimensä Pulkovon lentoasema ja suomalaisten 1980-luvun alussa rakentama Pulkovskaja-hotelli.
Berndt Andersson
Berndt Ingemar Andersson (s. 12. marraskuuta 1951 Södertälje) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1 000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Bo Berglund, 1 000 metrin kajakkiyksikössä Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja 1 000 metrin kajakkinelosessa Moskovan kesäolympialaisissa 1980.
Andersson on pituudeltaan 183-senttimetrinen ja painaa 79 kilogrammaa.
Bo Berglund (meloja)
Hans Bo Berglund (s. 26. maaliskuuta 1948 Tukholma) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1 000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Berndt Andersson.
Berglund on pituudeltaan 190-senttimetrinen ja painaa 77 kilogrammaa. Hänen isänsä Hans oli ratamelonnan olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Antiokheia
Antiokheia (usein vakiintuneesti Antiokia,, tai Antiochia) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin, hellenistisiin kaupunkeihin:
William B. Bridgeman
thumb|right|Douglas D-558-II Skyrocket, jolla W. B. Bridgeman lensi ennätyksensä.
William "Bill" Burton Bridgeman (25. kesäkuuta 1916 – 29. syyskuuta 1968) oli yhdysvaltalainen sotilaslentäjä ja koelentäjä. Hän palveli Douglas Aircraft -lentokonevalmistajan palveluksessa. W.B. Bridgeman lensi Douglas D-558 II -koekonetta, jolla saavutti lentoennätyksiä ilmailun alalla. Bridgeman menehtyi lentoturmassa 52-vuotiaana Yhdysvaltain länsirannikolla Los Angelesin ja Santa Catalina Islandin välillä, eikä hänen ruumistaan koskaan löydetty. Niihin aikoihin, tai tuota onnettomuutta edeltäen, hän palveli Grumman -yhtiön palveluksessa, sekä lensi vesilentokoneella mallia Grumman Goose.
Dominica kesäolympialaisissa 2016
Dominica osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kaksi urheilijaa, molemmat kolmiloikassa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi Yordanys Durañona.
William B. Bridgeman
William "Bill" Bridgeman lensi Douglas Skyrocket:lla eli Douglas D-558 II:lla yli 24 km:n korkeudessa, ensin nopeudella 1.72M eli yli 1 000 mph ja sittemmin nopeudella 1.88 Machia (1 992 km/h) vuonna 1951. Sittemmin Brigdeman lensi ainakin X-3 Stiletto- koesuihkukoneella, jota haukkui huonoimmaksi lentämäkseen konetyypiksi. Erityisesti suihkumoottorin tehottomuuden ohella, hyvin heikot hidaslento-ominaisuudet vaivasivat X-3 Stilettoa. Koekoneen ilmaannousunopeus oli uskomattomat 260 solmua eli 481,5 km/h. Se on erittäin paljon ja kertoo hyvin heikosta ominaisuudesta hitaan lennon kyvyistä, lähes tulkoon mille tahansa konetyypille.
Jordan Fish
Jordan Fish (s. 26. kesäkuuta 1986 Englanti) on Bring Me the Horizonin (BMTH) kosketinsoittaja ja taustalaulaja. Fish liittyi yhtyeeseen vuonna 2012.
Bring Me The Horizon
Ennen uraansa Bring Me The Horizonissa hän toimi Worship-yhtyeessä, josta hän liittyi Bring Me The Horizoniin Oliver Sykesin pyynnöstä vuonna 2012. Hänen jäsenyytensö julkistettiin virallisesti tammikuussa vuonna 2013.
Yhtyeen neljäs studioalbumi Sempiternal (2013) on ensimmäinen, jolla Fish on mukana. Fish ja laulaja Oliver Sykes tuottivat yhdessä yhtyeen viidennen studioalbumin That’s the Spirit. Kaikki BMTH:n albumit, joilla Fish on ollut mukana ovat myyneet kultaa Britanniassa.
Vuonna 2013 Fish valittiin Alternative Press -lehden lukijaäänestyksessä vuoden kosketinsoittajaksi.
Yksityiselämä
Fish on naimisissa vaimonsa Emma Fishin kanssa. Avioparin esikoinen Eliot George Fish syntyi vuonna 2016.
Yhdessä Bring Me The Horizonin vokalisti Oliver Sykesin kanssa Fish kiipesi Kilimanjaro-vuorelle kerätäkseen lahjoituksia Englannin Southamptonissa sijaitsevalle Pediatric Intensive Care Unit -lastensairaalalle. He päättivät kiivetä kerätäkseen kyseiselle sairaalalle rahaa, koska Jordan Fishin poika kärsi aivoverenvuodosta aikaisemmin samassa kuussa ja häntä hoidettiin kyseisessä sairaalassa.
Avioparin toinen lapsi Eden Aria Elizabeth Fish syntyi 31. tammikuuta 2019.
Sulkapallo kesäolympialaisissa 2008
thumb|Indonesian [[Maria Kristin Yulianti vastaan Kiinan Lu Lan.]] 2008 kesäolympialaisten sulkapalloturnaus käytiin 9.–17. elokuuta. Sulkapallossa järjestettiin viisi kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit sekä sekanelinpeli. Sulkapallo-ottelujen pelipaikkana toimi Pekingin teknillisen yliopiston liikuntasali.
Summer Nude
Summer Nude on televisioyhtiö Fuji Televisionin esittämä japanilainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Tomohisa Yamashita, Erika Toda ja Karina Nose.
Działdowon piirikunta
Działdowon piirikunta on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 65 139. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Działdowo. Viisi maalaiskuntaa ovat Działdowo, Iłowo-Osada, Lidzbark, Płośnica sekä Rybno ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Lidzbark.
Działdowon piirikunnalla on yhteistä rajaa Ostródan, Nidzican, Mławan, Żurominin, Brodnican, Nowe Miaston ja Iławan piirikuntien kanssa.
Działdowon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,6 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Działdowon piirikunnassa arvioitiin olevan 65 139 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 66 826 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 813 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,6 prosenttia ja eläkeikäisten 19,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 596 lasta.
Vitruvius
pienoiskuva|pysty=0.8|[[Leonardo da Vincin ihmisruumiin mittasuhteita käsittelevä Vitruviuksen mies noin vuodelta 1490.]] Marcus Vitruvius Pollio (n. 80/70 eaa. – jälkeen n. 15 eaa.) oli roomalainen arkkitehti, insinööri ja kirjailija.
Siltamäki
thumb|[[Keravanjoki erottaa Siltamäen Helsingin pitäjän kirkonkylästä pohjoisessa ja Tammistosta lännessä.]] thumb|[[Brobackan silta|Brobackan holvikaarisilta on ylityspaikka kevyelle liikenteelle Siltamäen ja Tammiston välillä.]] Siltamäki on Suutarilan peruspiirin osa-alue Koillis-Helsingissä, Keravanjoen rannalla, Vantaan rajalla. Asukkaita Siltamäessä on noin 8 200.
Vitruvius
Vitruviuksen arvellaan palvelleen Rooman valtakunnan armeijassa luultavasti tukijansa keisari Augustuksen alaisena. Vitruviuksen rakennustöitä ei ole säilynyt jälkipolville. Ainoa Vitruviuksen kirjoituksissa mainitsema rakennustyö johon hän osallistui, Fanum Fortunaen basilika nykyisessä Fanon kaupungissa, on hävinnyt jäljettömiin.
Siltamäki
Sen lähialueita ovat Helsingin puolella Töyrynummi ja Tapulikaupunki sekä Vantaan puolella Tammisto ja Helsingin pitäjän kirkonkylä.
Historia ja nähtävyydet
Siltamäen aluetta kutsutaan yleisesti myös Siltamäki-Suutarilan alueeksi. Alueen varhaisimmat muinaislöydöt kertovat asutuksesta myöhäisemmältä kampakeraamiselta kaudelta, vuosilta 2500–2000 eaa. Vastapäätä Helsingin pitäjän kirkonkylää Keravanjoen toisella puolella sijaitseva Siltamäki on ollut vanhaa maanviljelysaluetta.
Vitruvius
Teokset
Vitruvius kirjoitti kymmenosaisen arkkitehtuuria käsittelevän teoksen Arkkitehtuurista (De architectura libri decem, n. 25 eaa.). Häntä pidetäänkin usein ensimmäisenä roomalaisena arkkitehtina lähinnä jälkipolville säilyneiden kirjoitustensa takia. Arkkitehtuurista on ainoa antiikin ajalta kokonaisena säilynyt arkkitehtuurijulkaisu. Vitruviuksen määritelmän mukaan arkkitehtuurissa pitää pyrkiä kolmeen päämäärään: venustas, firmitas, utilitas (kauneus, kestävyys, käyttökelpoisuus). Hän kehotti kiinnittämään huomiota huoneiden mittasuhteisiin ja sijaintiin. Teoksella oli suuri merkitys renessanssin arkkitehtuuriteorian muodostumisessa. Hänen oppinsa määräsivät suunnan etenkin yläluokan asuntojen suunnittelulle.
Siltamäki
Historia ja nähtävyydet
Vuonna 1946 alue liitettiin Helsinkiin, ja Siltamäki vahvistettiin viralliseksi kaupunginosan nimeksi vuonna 1959. Nimitys on saanut alkunsa Malmilta alkavan Kirkonkyläntien päässä olevasta Keravanjoen ylittävästä Brobackan sillasta, joka nykyisin on vain kevyen liikenteen käytössä. Museoitu holvisilta on rakennettu vuonna 1896.
Vitruvius
Teokset
pienoiskuva|vasen|pysty=0.95|Vitruviuksen teoksen [[Arkkitehtuurista italiankielinen käännös, Cesare Cesariano, 1521.]] Teoksessaan Vitruvius esitti betonin valmistusohjeita. Rooman Pantheon on esimerkki ajan betonirakennustekniikasta, joka jäi unohduksiin sadoiksi vuosiksi. Vitruviuksen kirjoittamassa betonin reseptissä käytettiin tuliperäistä tuhkaa nykyisin käytetyn kalkkikiven sijaan.
Siltamäki
Historia ja nähtävyydet
Siltamäen kaakkoispuolella sijaitsee Lestimäki, joka on ollut 1700-luvulla mestauspaikka. Silloin alue on ollut metsää kaukana kaupungista. Mestattavat kerättiin Töyrynummentien ja Kytöpolun risteyksen tuntumaan odottamaan vuoroaan. Ruumiit haudattiin Ödetsängeniin, Siltamäen ala-astetta vastapäätä olleelle hiekkakuoppa- ja peltoalueelle.
Vitruvius
Teokset
Leonardo da Vincin kuuluisa ihmisruumiin mittasuhteita käsittelevä piirros Vitruviuksen mies perustuu Vitruviuksen teokseen Arkkitehtuurista, josta da Vinci on ottanut ihmisen ihannemittasuhteet kyseiseen piirrokseensa.
Siltamäki
Historia ja nähtävyydet
Peltokyläntie 4:ssä sijaitsee Siltamäen palvelutalo. Sen päärakennus on valmistunut vuonna 1888, ja pihapiiri muistuttaa 1800-luvun lopun maatilaa. Tila toimi pitkään köyhäinkotina. Rakennuksessa on toiminut myös kunnalliskoti, lastenkoti, työlaitos, asuntola hoitokoti ja vuoteen 1968 saakka mielisairasosasto. 2010-luvulla pihapiiriin nousi puuverhoiltu uudisrakennus, ja läheinen vanha kivirakennus Pallomäentien risteyksessä jäi tyhjilleen.
Vitruvius
Teokset
Samaan teokseen perustuu myös monen muun renessanssitaiteilijan ja arkkitehdin esitys aiheesta, tunnetuimpina mainittakoon muun muassa Francesco di Giorgio Martini (1439–1501), Fra Giocondo (1445–1525), Giovanantonio Rusconi (n. 1520–1587) ja Vincenzo Scamozzi (1552–1616). Adolf Zeisingin (1810–1876) kultaisen leikkauksen mukainen mies, Le Corbusier’n (1887–1965) Modulor, Ernst Neufertin (1900–1986) Oktametrijärjestelmä ja Aulis Blomstedtin (1906–1979) Harmonikaalinen tutkielma ovat myös Vitruviuksen miehen perillisiä.
Ammoniumnitriitti
Ammoniumnitriitti (NH4NO2) on ammonium- ja nitriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden nitriittien valmistamiseen, typpikaasun valmistamiseen laboratoriossa ja kumituotteiden valmistukseen.
Siltamäki
Historia ja nähtävyydet
Jalopeurantien ja Kaksostenpolun risteyksessä on Arvo Siikamäen vuonna 1973 valmistunut alumiinipatsas Lepotauko 2.
Ammoniumnitriitti
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa ammoniumnitriitti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta ja stabiilia ainoastaan kuivana ja puhtaana. Kuumennettaessa 60–70 °C:n lämpötilaan yhdiste hajoaa räjähtäen ja muodostaa muun muassa typen oksideja. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, mutta kuumennettaessa vesiliuosta ammoniumnitriitti hajoaa typeksi ja vedeksi. Vesiliuos on stabiilimpi emäksisissä olosuhteissa kuin happamissa liuoksissa.
Siltamäki
Asutus ja ympäristö
Siltamäen hieman yli 8 000 asukkaasta yli 65-vuotiaita on lähes 1 500 eli noin 20 prosenttia. Nuorempaa väestöä on tuonut alueelle muun muassa Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiön asunnot, joita alueella on paljon.
Ammoniumnitriitti
Valmistus ja käyttö
Ammoniumnitriitti voidaan käyttää laboratoriomittakaavassa puhtaan typen valmistamiseen. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat muiden nitriittien valmistus ammoniumnitriitin ja metallien hydroksidien välisellä reaktiolla, kuumavesikattiloiden veden ja höyryn passivointi sekä käyttö onttojen puhaltamalla valmistettujen kumiesineiden valmistuksessa.
Siltamäki
Asutus ja ympäristö
Siltamäen maasto on tasaista, lukuun ottamatta lähiön ja Keravanjoen välissä olevaa kumpuilevaa rantapuistoa ja lounaassa sijaitsevaa Kauriinpuistoa. Kummut ovat lähiön rakentamisen aikana tehtyjä jätemäkiä. Vanhojen viljelysmaiden ja Helsingin pitäjän kirkonkylän historiallisine nähtävyyksineen on sanottu tekevän ympäröivästä alueesta hieman maaseutumaisen.
Liikennemelu
Siltamäki on Itä-Pakilan ja Veronmiehenkylän jälkeen pääkaupunkiseudun kolmanneksi meluisin postinumeroalue. Alueesta 86 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Melu aiheutuu tieliikenteestä. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi tärkein ympäristön riski ihmisten terveydelle.
Palvelut
Siltamäessä on oma ostoskeskus, jossa on kaksi päivittäistavaraliikettä. Näiden lisäksi palvelevat muun muassa Siltamäen uimahalli, apteekki, parturi-kampaamo, ravintoloita sekä kioski, jossa on asiamiesposti. Päiväkoti Siltamäki toimi pitkään ostoskeskuksella, mutta sittemmin se on siirtynyt väistötiloihin Siltakylän peruskoululle. 1.–6. luokkien peruskoulu on Siltakyläntien varrella, ja sen yhteydessä on myös päiväkoti. Leikkipuisto Jalopeura on Jalopeurantien päässä, ja puistoon kuuluu kahluuallas ja kiipeilytelineitä. thumb|Suutarilan palvelukeskuksessa on esimerkiksi [[Suutarilan kirjasto.]] Läheisessä Suutarilan palvelukeskuksessa on Suutarilan kirjasto, joka on asukasmäärään verrattuna Helsingin pienin. Samassa keskuksessa sijaitsevat myös Suutarilan ala-asteen koulu, nuorisotalo, hammashoitola ja päiväkoti. Samassa yhteydessä toimii Suutarilan terveysasema, jonka kuormitus on pysynyt varsin maltillisena. Lähistöllä Vantaan puolella Tammiston ja Pakkalan kaupunginosien alueella Kehä III:n varrella on paljon kaupallisia palveluita, ja muutaman kilometrin päässä on myös kauppakeskus Jumbo.
Siltamäessä toimii Siltamäen nuorisoseura ry, jonka tarkoitus on edistää paikallista yhteisöllisyyttä erityisten nuorten osalta. Siltamäen ostoskeskuksen vieressä on seurakuntakoti. Siltamäen liikuntapuistosta löytyy muun muassa jalkapallo- ja tenniskentät, frisbeegolf-alue sekä kävely- ja pyöräilyreittejä.
Siltamäki populaarikulttuurissa
Vuosina 1969–1976 Mainostelevisiolla esitettiin suosittua televisiosarjaa Naapurilähiö, joka sijoittui kuvitteelliseen Katajamäen kaupunginosaan. Sarjaa kuvattiin muun muassa Siltamäen tuolloin uudessa lähiössä. Edvin Laineen vuonna 1954 kuvatun Opri-elokuvan tapahtumapaikkana toimii Siltamäen kunnalliskoti.
Malaryta
Malaryta eli Malorita  on pieni kaupunki Brestin alueen ja koko Valko-Venäjän lounaisosissa Ukrainan rajalla ja lähellä myös Puolan rajaa. Kaupungin länsi- ja luoteispuolella sijaitsee maakunnan pääkaupunki Brest. Malaryta viittaa myös kaupunkitaajamaa ympäröivään hallintopiiriin. Kaupungin asukasluku oli 11 751 lokakuun 2009 väestönlaskennassa. Koko hallinnollisessa piirissä asui 25 780 ihmistä.
Liikenne
Malaryta on merkittävä liikenteen kauttakulkureitti. Brestistä kaakkoon Ukrainaan vievä rautatie kulkee kaupungin kautta. Rautatie- ja linja-autoasemat sijaitsevat vierekkäin kaupungin keskustassa. Maanteistä merkittävimpiä ovat Kobrynista M1-valtatieltä saapuva Valko-Venäjän M12-valtatie eli  sekä Brestistä kaupunkiin saapuva ja kaupunkitaajaman länsipuolelta kiertävä P17-kantatie. Rautatien ohella näillä maanteillä on Malarytassa kansainväliset rajanylityspaikat Ukrainaan.
Historia
Malaryta kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1795 kaupunki liitettiin Puolan kolmannen jaon seurauksena Venäjän keisarikuntaan, jonka puitteissa se kuului ensin Liettuan, vuodesta 1801 Grodnon kuvernementtiin. Vuosien 1921 ja 1939 välillä Malaryta kuului Puolaan. Vuonna 1939 kaupunki liitettiin Neuvostoliittoon Valko-Venäjän SNT:n osana. Toisen maailmansodan aikana Malaryta oli Saksan miehittämänä 22. kesäkuuta 1941 ja 20. heinäkuuta 1944 välisenä aikana.
Suuri Olympiateos
Suuri Olympiateos on olympiaurheilua käsittelevä 13-osainen luku-, haku- ja tietoteos. Siinä on yli 5 500 sivua, joiden aineisto on kerätty vuosikymmenien aikana. Sarjan päätoimittaja oli Markku Siukonen. Ensimmäisissä osissa toisena toimittajana oli vuonna 1992 kuollut Helge Nygrén.
Suuri Olympiateos -sarjassa on saatesanat neljältä Tasavallan presidentiltä. Se on valittu Vuoden urheilukirjaksi 1988 ja vuosikymmenen urheilukirjasarjaksi (Suomen Urheilumuseosäätiön kirjastotoimikunta).
Carmo de Souza
Carmo ”Rosa Branca” de Souza (16. heinäkuuta 1940 Araraquara – 22. joulukuuta 2008 São Paulo) oli brasilialainen koripalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
De Souza osallistui Brasilian miesten maajoukkueessa kolmiin kesäolympialaisiin: Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 Brasilia voitti pronssia, ja Méxicossa 1968 maa oli neljäs. De Souza voitti Brasilian maajoukkuepelaajana myös maailmanmestaruuden Chilessä 1959 ja Brasilian kotikisoissa 1963, MM-hopean ja kaksi mitalia Pan-Amerikan kisoista. Hän voitti mitaleita myös Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuista.
De Souza kuoli 68-vuotiaana 22. joulukuuta 2008.
Musta Vehkajärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,8 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,6 metriä mpy.
Ville Mauranen
Vilhelm (Ville) Mauranen oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän osallistui vielä vanhoilla päivillään talvisotaan joukkueenjohtajana rintamajoukoissa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Mauranen työskenteli konttoristina Nurmeksessa, Kuopiossa ja Mikkelissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika
Mauranen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 28. heinäkuuta 1918 ja astui sen jälkeen armeijan palvelukseen 18. syyskuuta 1918. Hänet sijoitettiin armeijaan joukkueenjohtajaksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 3. pataljoonaan. Armeijasta Mauranen erosi 12. helmikuuta 1919 ja ryhtyi sen jälkeen järjestämään Repolan suojeluskuntaa. Mauranen toimi 7. toukokuuta 1919 - 19. lokakuuta 1920 välisen ajan W. Karjalan toimituskunnan määräyksestä Repolan-Porajärven ja lintujärven suojeluskuntain piiripäällikkönä. Hän osallistui myös Porajärven ja Lintujärven valtauksiin, missä hän haavoittui elokuussa vuonna 1919. Myöhemmin hän työskenteli Oy Agroksen koneosaston johtajana vuosina 1920 – 1923 ja Alfa-Laval oy:n piiritarkastajana vuosina 1925 – 1937 sekä oli Valtion patruunatehtaan palveluksessa vuosina 1931 - 1932 ja Helsingin sotilaspiirin ylimääräisenä kanslistina vuosina 1932 – 1935, jonka jälkeen hän työskenteli vuosina 1936 – 1937 Jaakkiman varuskuntapesulan johtajana. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa.
Talvi- ja jatkosota
Mauranen osallistui talvisotaan joukkueenjohtaja Jalkaväkirykmentti 67:n II pataljoonan 5. komppaniassa ja osallistui taisteluihin Tammisuolla ja Kärstilässä. Välirauhan aikana hän toimi Jalkaväkirykmentti 67:n Kevyen Kolonnan johtajana. Jatkosotaan Mauranen ei osallistunut vaan hän siirtyi Iisalmen maalaiskuntaan jatkamaan maanviljelystä. Hänet haudattiin Iisalmen maalaiskuntaan.
Koiralampi (Heinola, Vahteristo)
Koiralampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Pääsinniemen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,1 metriä mpy.
Palladiolainen arkkitehtuuri
pienoiskuva|Andrea Palladion suunnittelema [[Villa Badoer]] pienoiskuva|Palladion luonnos [[Villa Godista, piirustus kirjasta Quattro Libri dell'Architettura.]]
Palladiolainen arkkitehtuuri, myös palladionismi tai palladiolaisuus, on klassistinen arkkitehtuurin suuntaus, joka perustui lähinnä 1500-luvulla eläneen italialaisen arkkitehti Andrea Palladion oppeihin. Palladionismi ilmenee etenkin julkisivujen pylväs- ja päätykolmioaiheissa, ja sen merkitys oli huomattava 1600–1700-luvuilla.
Palladio jäljitteli töissään antiikin Rooman rakennustyyliä, josta hän sai tietoa lukemalla roomalaisen arkkitehti Vitruviuksen kirjoituksia ja tutkimalla antiikin ajoilta säilyneitä rakennuksia. 1600-luvulla hänen töidensä pohjalta muodostui palladiolainen tyyli, joka levisi ympäri Eurooppaa. Suurimman suosion se saavutti 1700-luvun Britanniassa, mistä se levisi 1800-luvun alussa Pohjois-Amerikkaan. Pohjois-Amerikan kuuluisin palladiolaisesta arkkitehtuurista vaikutteita saanut rakennus on Valkoinen talo. Eri variaationeen palladionismi hallitsi eurooppalaista arkkitehtuuria 1800-luvulle asti.
Palladiolainen arkkitehtuuri Euroopassa
Arkkitehti Inigo Jones toi palladionismin Britanniaan palattuaan matkaltaan Italiaan 1614. Jonesin palladiolainen arkkitehtuuri perustui sekä Palladion kirjoituksiin että Jonesin omiin antiikin ja renessanssin arkkitehtuuria koskeviin havaintoihin, joita hän oli tehnyt matkallaan. Säilyneitä esimerkkejä Jonesin palladiolaisesta arkkitehtuurista ovat Greenwichin Queen’s House (1635), Whitehallin Banqueting House (1619–1622) sekä St Jamesin palatsin Queen’s Chapel (1623).
Palladionismi nousi uuteen suosioon Britanniassa Yrjöjen aikakauden arkkitehtuurissa vuosina 1714–1830, kun vaikutusvaltaiset whigit halusivat palata arkkitehtuurissa rationaalisempaan ja ykienkertaisempaan tyyliin. Palladion kirjoitukset oli juuri sopivasti käännetty englanniksi, ja lisäksi vuonna 1715 julkaistiin Colen Campbellin Vitruvius Britannicus, kokoelma kaiverruksia, jotka esittivät klassismia edustavia rakennuksia Britanniassa. Campbell rakensi myös Houghton Hallin ja Mereworth Castlen. Muita merkittäviä palladiolaisuutta edustavia arkktehteja Britanniassa olivat William Kent ja John Wood vanhempi.
Palladiolainen arkkitehtuuri levisi Englannista Italiaan, sitten muualle Eurooppaan ja Amerikan siirtokuntiin. Huomattavia palladiolaisia arkkitehteja olivat Italiassa Francesco Maria Preti, Yhdysvalloissa Thomas Jefferson ja Saksassa Georg Knobelsdorff. Palladiolaisuus levisi myös Venäjälle, Puolaan ja Ruotsiin. 1800-luvulle tultaessa palladiolaisuus alkoi väistyä nousevan uusklassismin tieltä. Uusklassinen arkkitehtuuri haki esikuvat suoraan antiikista, eikä enää tulkinnut antiikkia Palladion renessanssin ajan silmin.
Palladiolainen arkkitehtuuri Suomessa
Puhtaimmillaan Suomessa palladiolaista arkkitehtuuria edustivat erityisesti Viipurin maalaiskunnan ja muut Vanhan Suomen kartanot. Näistä jäljellä on enää Monrepos ja Kiiskilän hovi. Carl Ludvig Engelin tyyli on pietarilaista empireä, jota voidaan pitää palladianismin variaationa. Merkittävimpiä tämän tyylin rakennuksia ovat Helsingin Senaatintorin rakennukset, erityisesti Valtioneuvoston linna ja Helsingin tuomiokirkko. Suomen renessanssi- ja barokkiajan rakennuksissa vain harvoissa on tunnistettu palladiolaisia vaikutuksia. Yksi näistä on Louhisaaren kartano Askaisissa.
Power Rangers Operation Overdrive
Toisin kuin aiemmissa Power Rangers -sarjoissa, Operation Overdrivessa rangerit tutkivat, toimivat ja taistelivat vihollisiaan vastaan useissa eri maissa ympäri maailmaa eivätkä pelkästään keskittyneet omaan kotikaupunkiinsa San Angelesiin. Matkoillaan rangerit kävivät Atlantiksella, Atlantin ja Tyynenmeren saarilla, Saint Lucialla , Istanbulissa , Lontoossa , Portugalissa , Indonesiassa , Norjassa , Meksikossa , Egyptissä , Floridassa , Kreikassa ja Japanissa. He kävivät taistelemassa vihollisiaan vastaan myös Rotumalla, Australiassa , Brasiliassa ja Stonehengellä.
Juoni
Viisi rohkeaa, seikkailuhenkistä ja kamppailulajeja taitavaa nuorta aikuista valitaan etsimään viittä myyttisestä Corona Aurora -kruunusta vietyä jalokiveä ennen niiden päätymistä pahojen veljesten Moltorin ja Fluriousin käsiin, jotka Corona Auroran vartija oli onnistunut kauan sitten karkottamaan. Miljardööri ja seikkailija Andrew Hartfordin löydettyä kruunun veljekset pääsivät jälleen vapaaksi ja lähtivät uudestaan jahtaamaan kruunua ja sen jalokiviä. Sen seurauksena Andrew Hartford valitsi joukon lahjakkaita nuoria Power Rangereiksi ja muunsi heidän DNA:taan tehden heistä fyysisesti vahvempia. Moltorin ja Fluriousin oli tarkoitus ensin työskennellä yhdessä, mutta pian heistä kuitenkin tuli kilpailijoita keskenään. Moltor onnistui saamaan Corona Auroran itselleen, mutta ilman sen jalokiviä kruunu ei pystynyt antamaan hänelle voimia. Myöhemmin pahat ninjasoturit Kamdor ja Miratrix liittyivät etsimään jalokiviä kuten myös kissamaiset 'Fearcatit'. Vähän sen jälkeen rangereiden ryhmään liittyi kuudes jäsen Tyzonn, joka oli kotoisin toisesta aurinkokunnasta Mercuria-planeetalta.
Tehtävien suorittamista helpottamaan rangerit saivat käyttöönsä futuristisia laitteita ja teknologiaa. Power Rangerit saivat sarjan edetessä käyttöönsä monimutkaisempia laitteita ja voimia samalla kun viholliset tulivat pahemmiksi. Rangerit käyttivät geenimuuntelulla saamiaan yli-inhimillisiä kykyjä vain harvoin. Sarjan juoneen yhdistettiin myös muinaisia legendoja kuten Thorin vasara, Atlantis ja Poseidon, joka mainittiin sen roomalaisella nimellä Neptunus.
Liittolaiset
Aiempien kausien Power Rangerit: Kun Thrax voitti Overdrive Rangerit ja heidän yhteytensä morphiointihilaan katkesi jäivät jalokivet ilman suojelua. Sen seurauksena Sentinel Knight kokosi viisi aiemmilta tuotantokausilta tuttua Power Rangeria yhteen suojelemaan jalokiviä ja pysäyttämään Thraxin ja hänen kokoamansa pahan liittouman. Rangerit olivat:
Viholliset
Power Rangers Operation Overdrivessa rangereiden on taisteltava neljää kilpailevaa vihollisryhmittymää vastaan ja estettävä heitä saamasta Corona Auroran jalokiviä itselleen.
Artefaktit
Rangerit ja heidän vihollisensa matkustivat eri puolilla maailmaa etsimässä Corona Auroran jalokiviä. Tutkimusmatkoillaan he törmäsivät muinaisesineisiin, jotka toimivat johtolankoina kadonneiden jalokivien löytämisessä.
Corona Auroran jalokivet
Kruunun viisi jalokiveä oli piilotettu ympäri maailmaa eri muodoissa. Corona Auroran lähellä ne muuttuivat alkuperäisiin timantteja muistuttaviin olomuotoihinsa.
Zordit
Kuten kaikissa aiemmissakin Power Rangers -sarjoissa, myös Operation Overdrivessa jokainen ranger sai kauden alussa oman henkilökohtaisen zordinsa, joka toimi myös isomman Megazordin osana. Power Rangers Operation Overdrivessa zordeja kutsuttiin DriveMax zordeiksi ja ne koostuivat tutkimus-, rakennus-, purkamis- ja hälytysajoneuvoista. Monet sarjan kuluessa tulleet zordit muistuttivat periaatteeltaan Power Rangers Dino Thunderin ja Power Rangers Wild Forcen apuzordeja, koska ne korvasivat Megazordissa vain käden. Sonic Streaker oli kuitenkin poikkeus.
Sultan Kudarat
thumb|200px|Sultan Kudaratin sijainti Sultan Kudarat on Filippiinien SOCCSKSARGENin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Isulan. Sen naapureita ovat pohjoisessa Maguindanao ja Cotabato, idässä Davao del Sur ja etelässä South Cotabato ja Sarangani. Lännessä se rajoittuu Celebesinmereen. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 747 087.
Aiheesta muualla
6.55°N, 124.28333°W
Dijana Ravnikar
Dijana Ravnikar (omaa sukuaan Grudiček; 4. kesäkuuta 1978 Rijeka, Kroatian ST, Jugoslavia), on slovenialainen, uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Ravnikar kilpaili urallaan olympialaisissa kolmesti, MM-kisoissa kahdeksan kertaa ja kiersi maailmancupia 12:n kauden ajan.
Ravnikar oli osa Slovenian olympiajoukkuetta kolmissa olympialaisissa: 2002 Salt Like Cityssä, 2006 Torinossa ja 2010 Vancouverissa. Paras henkilökohtaisen kilpailun sijoitus oli 30. sija vuoden 2002 15 kilometrin kilpailussa.
MM-kisoissa Ravnikar kilpaili vuosina 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2013. Paras sijoitus oli vuonna 2008 tullut sprintin kahdeksas sija.
Maailmancupissa Ravnikar kiersi kaudesta 2000–2001 alkaen aina kauteen 2009–2010 ja vielä yhden kilpailun kaudella 2012–2013. Hänen paras kautensa oli 2007–2008, jolloin hän oli maailmancupin lopputuloksissa sijalla 24. Tuolta kaudelta on myös kaikki hänen kymmenen parhaan joukkoon hiihdetyt kilpailut: sprintin seitsemäs Etelä-Korean Pyeongchangissa, takaa-ajon kahdeksas Saksan Ruhpoldingissa ja sprintin kymmenes Ruotsin Östersundissa.
Valokuvavedos
Valokuvavedos valmistetaan joko valottamalla valokuva suoraan vedostusmateriaalille tai vedostamalla kuva negatiivista tai positiivista. Vedostusmateriaali on usein paperipohjaista, mutta se voi olla muovia tai "immateriaalinen" digitaalinen tiedosto. Digitaalisesta tiedostosta voidaan tehdä myös digitaalinen printti esimerkiksi portable document format (PDF) -muotoon. Digitaalisia vedostusta kutsutaan yleisesti tulostamiseksi. Valokuvavedos voidaan tehdä myös painomenetelmällä.
Ensimmäisen säilyneen valokuvan vedosti Joseph Nicéphore Niépce suoraan asfaltille. Tämän kuvan valottaminen kesti kahdeksan tuntia, minkä vuoksi kuvaan eksyi outoja valoja ja varjoja. Useimmat vedostusmenetelmät ovat epäsuoria. Aiemmin käytettiin välivaiheena negatiivia. Vuoden 2000 jälkeen välivaiheena on yleistynyt digitaalinen tiedosto.Median uudistuessa valokuvauksen käytänteet ovat moninaistuneet. Valokuvavedos voi olla paitsi valoherkälle materiaalille vedostettu, myös esimerkiksi painomusteella eri materiaaleille siirretty painokuva, digitaalinen tuloste tai valokopio. Digitaalinen valokuva voidaan tuottaa myös "aineettomana" "immateriaalisena" vedoksena valkokankaalle tai näyttöpäätteelle.
Kemiallisia vedostusmenetelmiä
Valkuaisella, tavallisimmin munanvalkuaisella päällystetty ja hopeasuoloilla herkistetty valokuva. Pohjustettiin miltei aina pahville. Tavallinen 1800-luvun lopun kuvissa. Mustalle taustalle asetettu alivalottunut lasinen märkälevynegatiivi. Maitomainen emulsio näyttäytyy positiivisena sitä katsottaessa. Kolmiulotteinen vaikutelma helpottaa tunnistusta. Käytössä 1850-luvulta 1860-luvulle. Additiiviseen värisekoitukseen perustuva ensimmäinen käytännöllinen, mutta lopputulokseltaan erittäin hienostunut värikuvausmenetelmä 1900-luvun alusta. Lasinen diapositiivi, jossa on kolme tärkkelykseen sekoitettua väriainesta. Ensimmäinen yleisesti levinnyt, uniikkeja kuvia tuottava valokuvausmenetelmä. Jodihöyryssä herkistettyyn hopeoituun kuparilevyyn syntyi valoherkkä hopeajodikalvo, jonka voi tunnistaa peilimäisestä pinnasta. Käytössä Suomessa 1860-luvulle asti. Ambrotyypin tapaan toimiva, etenkin torikuvaajien aina 1920-luvulle asti muotokuvaukseen käyttämä valokuvamenetelmä. Tunnistusta helpottaa kuvan pohja, joka on rautapeltiä. Myös fotogravyyri, rotogravyyri tai kaiverrus. Syväpainomenetelmiä, missä painolaatan syvennyksiin siirretty väri paperille painettuna muodostaa sävyntoistoltaan hienostuneen ja piirroltaan tarkan täyssävykuvan. Tavallinen mustavalkovalokuva. Gelatiinilla päällystetty ja hopeasuoloilla herkistetty valokuvapaperi. Myös talbotyyppi keksijänsä Talbotin mukaan. Paperinegatiivista suolapaperille vedostettu paperipositiivi. Nykyään käytetään myös hopeagelatiinipapereita tarkoitukseen. Vedos, jonka valoherkän emulsion sidosaineena käytettiin nitroselluloosan alkoholi-eetteriseosta. "Tavallinen värivalokuva". Värinegatiivista väripositiiveja tehtäessä käytetty paperi, jossa on kolme eri väritekijää sisältävä hopeaherkistys. Valmiiksi emulsioon sijoitetut väritekijät saadaan esille kehitysprosessissa. Myös mustesuihkutuloste. Mustesuihkutulostimella digitaalisesta tiedostosta tehty tuloste. Joskus käytetään myös termiä pigmenttivedos. Nahalle tai vahapaperille vedostettu valokuva. Vain vähän pannotyyppejä on säilynyt. Myös palladiumvedos. Rautasuoloilla herkistetty ja platinasuoloilla herkistetty paperille vedostettu valokuva. Sinikopionti. Sinisävyisillä rautasuoloilla paperille vedostettu valokuva. Laakapainovedos, joka on aikaansaatu lasilevyllä olevan bikromaatilla herkistetyn retikuloituneen gelatiinin avulla. Luonnolliset värit toistava kääntöfilmi, joka perustuu kromogeeniseen väriprosessiin ja hopean valkaisuun. Värinegatiivifilmin valotuksen jälkeen kehitetään negatiiviset 'värikuvat'. Vedostetaan positiivikuva esimerkiksi väripaperille, jolloin värit toistuvat oikein.
Painovedosmenetelmiä
Perustuu laakapainomenetelmään. Perustuu syväpainomenetelmään. Perustuu värikalvomenetelmään.
Digitaalisia tulostusmenetelmiä
Perustuu värinegatiiviprosessiin. Perustuu värikalvotekniikkaan. Perustuu Xeroxin kopiomenetelmään. Perustuu Canonin mustepisaratekniikkaan. Perustuu PDF-menetelmään.
Tatlı İntikam
Tatlı İntikam on televisioyhtiö Kanal D:n esittämä turkkilainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Leyla Lydia Tuğutlu ja Furkan Andıç.
Von Troilin senaatti
Von Troilin senaatti oli Suomen senaatti vuosina 1885–1891. Liberaaleja lähellä ollut Samuel Werner von Troil nimitettiin Senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi Edvard Gustaf af Forsellesin siirryttyä Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäälliköksi. Liberaalinen puolue oli vielä tuolloin kannatukseltaan suurin valtiopäivillä, joten senaatin nimityksessä on voitu nähdä jonkinlaista "parlamentarismia". Vuoden 1890 postimanifestista ja uuden rikoslain hyväksymisestä syntynyt laillisuuskiista johtivat liberaalien senaattori Leo Mechelinin, oikeusosaston senaattori Robert Montgomeryn ja prokuraattori Alexander von Weissenbergin eroihin. Asemansa hankalaksi kokenut von Troil erosi itse syksyllä 1891.
1.10.1888 perustettiin kansliatoimituskunta sekä kauppa- ja teollisuustoimituskunta, joka korvasi aiemman valtiovaraintoimituskunnan apulaispäällikön tehtävät.
Samfundet Folkgemenskap
Samfundet Folkgemenskap oli vuosina 1940–1944 Suomessa toiminut ruotsinkielinen kansallissosialistinen järjestö. Sen tavoitteena oli levittää kansallissosialistista ideologiaa ja luoda Suomeen vahva natsipuolue. Ruotsalaisuusliikkeen valtavirrasta poiketen järjestö oli valmis supistamaan ruotsin kielen paikalliseksi kieleksi, ja tekemään suomesta maan ainoan virallisen kielen. Ajatuksen taustalla oli kansallissosialistisesta ideologiasta nouseva ”kansankokonaisuuden” korostaminen, jonka mukaan kielikysymyksen kaltaiset erimielisyydet eivät saaneet jakaa kansakuntaa. Järjestön kielipoliittiset näkemykset tuomittiin laajasti muualla suomenruotsalaisissa piireissä.
Historia
Samfundet Folkgemenskap perustettiin Sipoossa sijaitsevassa Söderkullan kartanossa syksyllä 1940. Puheenjohtajaksi valittiin amiraali Hjalmar von Bonsdorff ja sihteeriksi luutnantti Gunnar Lindqvist. Sipoo oli 1930–1940-luvuilla suomenruotsalaisen kansallissosialismin keskus, sillä Bonsdorffin ohella paikkakunnalla asui aikakauden keskeisimpiin suomalaisiin natsivaikuttajiin lukeutunut Thorvald Oljemark. Bonsdorffin sijaan SF:n varsinainen johtohahmo oli Lindqvist, joka työskenteli myös järjestön julkaiseman För Frihet och Rätt -lehden päätoimittajana. Keväällä 1942 SF:n uudeksi puheenjohtajaksi valittiin luutnantti Karl A. Jansson.
Järjestön muihin aktiiveihin lukeutuivat muun muassa teollisuus- ja pankkimies Pehr Norrmén sekä vapaaherrat Bertil von Alfthan ja Torsten G. Aminoff. Perustavassa kokouksessa oli paikalla myös Unto Boman, joka jatkosodan aikana toimi suomalaisen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonan yhdysmiehenä Berliinissä. Hänen mukaansa ajatus pataljoonan muodostamisesta esitettiin ensimmäistä kertaa SF:n johtokunnan kokouksessa. Muista suomalaisista natsijärjestöistä SF:lla oli läheiset suhteet erityisesti Arvi Kalstan johtamaan Kansallissosialistiseen Järjestöön. SF:n toimintaa tukivat taloudellisesti vuorineuvos Petter Forsström ja laivanvarustaja Ragnar Nordström. Samfundet Folkgemenskap lakkautettiin syksyllä 1944 välirauhansopimuksen nojalla.
Lyon-luokka
Lyon-luokka oli Ranskan laivaston ensimmäisen maailmansodan alussa suunniteltu taistelulaivaluokka, johon piti kuulua neljä alusta.
Alukset
Alusten piti olla suurennettuja Normandie-luokan aluksia, joiden aseistusta olisi lisätty yhdellä neliputkisella 340 millimetrin tykkitornilla. Ranskan amiraliteetti vaati kuitenkin 380 millimetrin pääaseistusta, joka olisi vastannut kilpailevien maiden alusten aseistusta. Uusien tykkitornien valmistus ei kuitenkaan ollut suunnitellulla aikataululla mahdollista. Alusten voimanlähteeksi oli suunniteltu vastaava turbiinimoottori kuin Normandie-luokalla, mutta sen lisäksi taloudellisemmat VTE-moottorit risteilymoottoreiksi.
Alusten tilaus vahvistettiin osana vuoden 1912 laivastosuunnitelmaa ja M. Doyere aloitti suunnittelun vuonna 1914, mutta sodan puhkeaminen keskeytti työn. Aluksista Lille ja Lyon tilattiin 1. tammikuuta 1915 La Seynestä FC de la Méditerranéelta ja St. Nazairesta AC de la Loire et Penhoëtilta. Toiset kaksi Duquesne ja Tourville tilattiin 1. huhtikuuta Arsenal de Brestiltä ja Arsenal de Lorientilta.
Valkea Vehkajärvi
Valkea Vehkajärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Pääsinniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,6 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,7 metriä mpy.
Tommi Maunula
Tuomas (Tommi) Edvard Maunula oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan kiväärijohtajana. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Suomen puolustusvoimain Ilmavoimissa ja ilmapuolustuksen parissa.
Perhe ja koulutus
Maunulan vanhemmat olivat ratavartija Matti Maunula ja Helena Krunkkala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Martha Emilia Strautinin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Seinäjoen yhteiskoulussa vuonna 1921 ja osan seitsemännen luokan oppimäärästä Terijoen yhteiskoulussa vuonna 1926. Hän suoritti ohjaajatutkinnon vuonna 1923 ja Ilmavoimien laivuepäällikkökurssin vuonna 1923 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Ilmavoimien ampuma- ja pommituskurssin hän suoritti vuonna 1928 ja tähystäjätutkinnon vuonna 1930 sekä ohjaajaopettajatutkinnon vuonna 1932. Toisen luokan sotilasradiosähköttäjätutkinnon hän suoritti vuonna 1934 ja Ilmavoimien kapteenikurssin vuonna 1936.
Suomen sisällissota
Maunula astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, missä hän haavoittui lievästi 4. huhtikuuta 1918.