cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikotiinireseptorit
Agonistin sitoutuminen ja alayksiköiden järjestäytyminen
Jo yhden agonistin sitoutuminen voi aktivoida homo- tai heteromeerisen nikotiinireseptorin vaikka niissä on vastaavasti 2–3 ja 5 sitoutumiskohtaa agonisteille. Yhden agonistin aiheuttama reseptoriaktivaatio on usein heikkoa ja ionivirtaus reseptorin läpi on sitä suurempaa, mitä useampaan kohtaan on kiinnittynyt agonisti. Kuitenkin agonistien sitoutuminen liian moneen kohtaan samanaikaisesti voi joissakin reseptoreissa alentaa niiden kykyä reagoida agonisteihin. Esimerkiksi homomeeristen α7-nikotiinireseptorien vaste agonisteille heikkenee, mikäli nämä reseptorit altistuvat liian suurille agonistipitoisuuksille.
FS Champlain (L9030)
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1973. Se laskettiin vesille saman vuoden lopulla 17. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 5. lokakuuta 1974.
Nikotiinireseptorit
Alayksikkötyypit
Ihmisistä on tunnistettu 16 nikotiinireseptorien alayksikköä, jotka ovat oheisessa taulukossa. Muissa nisäkkäissä on samat alayksiköt kuin ihmisissä. Geenin kahdentuminen evoluution aikana on aiheuttanut sen, että monien yksiköiden geenit ilmenevät lähekkäin eliöiden kromosomeissa. Ihmisillä esimerkiksi α3-, α5- ja β4-yksiköiden geenit ovat samalla alueella.
FS Champlain (L9030)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta elokuussa 2004.
Nikotiinireseptorit
Alayksikkötyypit
Taulukon yksiköiden lisäksi joissain selkärankaisista on α8-alayksikkö, jonka geeni on CHRNA8. Sitä ei ole ihmisillä, mutta se löytyy muun muassa kanoilta, tietyiltä liskoilta, sammakoilta, rustokaloilta ja viuhkaeväisiltä. α11-yksikkö (geeni: CHRNA11) löytyy tietyistä varsieväkaloista, liskoista ja viuhkaeväisistä. β1.2-yksikkö (CHRNB1.2) on löydetty joistain viuhkaeväisistä. β5-yksikkö (CHRNB5) on löydetty Lepisosteus oculatus -kalasta, aavekärsäkuninkaasta ja joistain varsinaisista luukaloista.
Selkärangattomista eliöistä on tunnistettu satoja eri nikotiinireseptorialayksikköjen geenejä.
Lihasten reseptorit
Asetyylikoliini aktivoi ihmisten hermo-lihasliitosten nikotiinireseptorit aiheuttaen lihassupistuksen. Liitosten reseptorit koostuvat kahdesta α1-, yhdestä β1- ja yhdestä δ-yksiköstä. Ihmisten sikiöillä viides yksikkö on ε, eli yhdistelmä on (α1)2β1δε. Tällaiset reseptorit ohjaavat sikiöiden hermo-lihasliitosten kehitystä. ε-yksikkö korvautuu kokonaan γ-yksiköllä ennen syntymää. Lapsilla ja aikuisilla ihmisillä lihasten nikotiinireseptorit ovat siksi tyyppiä (α1)2β1δγ. Ihmisten synnynnäiset lihasheikkousoireyhtymät eli kongenitaaliset myasteniasyndroomat aiheutuvat usein hermo-lihasliitosten nikotiinireseptorien alayksiköiden geenipuutoksista. Rotilla ja useilla muilla nisäkkäillä lihasten nikotiinireseptorien yksiköt ovat järjestäytyneet yksilön kehitysvaiheen mukaan samoin kuin ihmisillä.
Hermoston reseptorit
Ihmisten hermosolujen nikotiinireseptorit koostuvat tyypin α2–7, α9, α10 ja β2–4 yksiköistä. Vain α7- ja α9-yksiköt tuottavat homomeerisiä reseptoreita ja heteromeeriset reseptorit taas koostuvat α2–6- ja β2–4-yksiköistä. Nikotiinireseptoreita on hermosolujen lisäksi myös gliasoluissa ja mikroverenkierron endoteelisoluissa.
Ihmisaivojen yleisimmät nikotiinireseptorit ovat tyyppiä α4β2, α3β4 ja α7. α4β2-reseptoreita on näistä aivoissa eniten ja ne ilmenevät ihmisillä ainakin (α4β2)2β2- ja (α4β2)2α4-reseptoreina. Jälkimmäinen läpäisee paremmin kalsiumioneita ja sen reaktioherkkyys agonisteihin alenee nopeammin. (α4β2)2β2-reseptorissa sitoutumispaikkoja agonisteille on 2. (α4β2)2α4-reseptorissa niitä taas on 3, mutta sen α4-yksiköiden välisen paikan affiniteetti asetyylikoliinille on alempi kuin α4- ja β2-yksiköiden välisten paikkojen. Ihmisten hermoston α3β4-reseptorien järjestäytyminen viidennen alayksikön osalta tunnettiin huonosti ainakin vuoteen 2020 mennessä.
Hermoston nikotiinireseptorit säätävät välittäjäaineiden – kuten glutamaatin, GABA:n, norepinefriinin ja dopamiinin – vapautumista, kalvojännitettä ja hermoimpulssien eteenpäin välittymistä vaikuttaen siten eritoten ahdistukseen, uneen, ruokahaluun, väsymykseen, kipuaistiin, immuunivasteeseen, stressireaktioihin ja muistiin. Hermoston nikotiinireseptorien toimintähäiriöt puolestaan liittyvät eri sairauksiin. Esimerkiksi Alzheimerin taudissa ilmenee nikotiinireseptorien merkittävää vähentymistä aivoissa. Tätä tautia pyritään siksi hoitamaan aivojen asetyylikoliinipitoisuuksia lisäävillä koliiniesteraasien estäjillä, joita ovat muun muassa donepetsiili, rivastigmiini ja galantamiini. Muita nikotiinireseptoreihin osittain liittyviä sairauksia ovat ainakin Parkinsonin tauti ja skitsofrenia.
Ligandit
Eliöiden nikotiinireseptorien sisäsyntyinen ortosteerinen agonisti on asetyylikoliini. Joidenkin nikotiinireseptorien luontaisiin agonisteihin lukeutuu myös koliini. Ulkosyntyisiä agonisteja on monia, joista eräs tunnetuimpia on nikotiinin (S)-stereoisomeeri. Se on ihmisten α4β2- ja α7-nikotiinireseptorien agonisti. Sitä käytetään päihteenä, sillä se vapauttaa nikotiinireseptorivälitteisesti mielihyvää aiheuttavaa dopamiinia. Kumpikin agonismi on tärkeää nikotiiniriippuvuutta aiheuttavien vaikutusten kannalta, mutta nikotiinin α4β2-reseptoriagonismi on riippuvuuden synnyssä keskeisempää. Joitain agonisteja, kuten varenikliiniä ja sytisiiniä, taas käytetään nikotiiniriippuvuuden hoitoon. Varenikliini on ihmisten α7- ja α4β4-reseptorien täysagonisti. Se on myös 4β2- ja α3β4-reseptorien osittaisagonisti. (–)-Sytisiini on α7-reseptorien täysagonisti ja 4β2-reseptorien osittaisagonisti. Ihmisten α7-reseptorien agonisteista monet vaikuttavat usein myös eri 5-HT3-serotoniinireseptoreihin reseptorirakenteiden samankaltaisuuden takia. Esimerkiksi varenikliini on lisäksi 5-HT3-reseptoriagonisti. Tropisetroni taas on paitsi α7-reseptoriagonisti, mutta myös 5-HT3-reseptorien antagonisti. Muita esimerkkejä eri nikotiinireseptorien agonisteista ovat muun muassa dimetyylifenyylipiperatsiini (DMPP), anatoksiini-a, epibatidiini ja lobeliini. Myös positiivisia allosteerisia säätelijöitä (PAM) tunnetaan. Esimerkiksi PNU-120,596 on α7-reseptorien PAM. Nikotiinireseptorien antagonisteja ovat muun muassa bupropioni, alfabungarotoksiini, α-konotoksiinit ja metyylilykakonitiini (MLA).
Ghorwane
Ghorwane on mosambikilainen marrabentaa soittava yhtye. Ghorwane perustettiin vuonna 1983. Se sai nimensä Gazan maakunnassa sijaitsevasta Ghorwane-nimisestä pienestä järvestä. Ghorwanen musiikki on laulettu paikallisilla kielillä, kuten shangaaniksi. Vuonna 1993 yhtyeen säveltäjä ja saksofonisti Jose "Zeca" Alage murhattiin. Ghorwane on siitä huolimatta yhä koossa.
GNOME Files
GNOME Files (myös nimellä Nautilus ) on GNOME-ympäristön virallinen tiedostonhallintaohjelma, joka on ollut GNOME:ssa versiosta 2.0. Ohjelma on julkaistu LGPL-lisenssillä.
Historia
Nautilus on julkaistu ensimmäisen kerran vuonna 2001 ja sen kehitys on jatkunut siitä lähtien.
Toimintamallin muutokset
Ohjelma on vaihtanut toimintamallia oliometaforaan, jota muun muassa Computerworldin Nicholas Petreley kritisoi. Väitteiden mukaan avaruudellinen (oliometafora) on uusille käyttäjille helpompi ymmärtää johtuen suorasta esitys- ja käsittelytavasta, joka tekee hakemistojen käsitteen helpommin ymmärrettäväksi. Toimintamalli muuttui navigaatiomalliin ja lisäsi jaetut näkymät GNOME:n versiossa 2.30.
Juan Pablo Ángel
Ángel aloitti uransa kotikaupungissaan Medellinissä Atlético Nacionalin joukkueessa vuonna 1993. Neljän Nacional-kauden jälkeen argentiinalainen River Plate hankki hyökkääjän itselleen. River Platessa yksi parhaimpia pelaajia ollut Ángel myytiin englantilaiseen Aston Villaan 9,5 miljoonalla punnalla 13. tammikuuta 2001. Aston Villassa hän oli joukkueen paras maalintekijä kaudella 2003–2004.
17. huhtikuuta 2007 Ángel siirtyi yhdysvaltalaiseen New York Red Bullsiin. Hän oli joukkueen paras maalintekijä neljän kauden ajan kunnes siirtyi Los Angeles Galaxyyn kaudeksi 2011.
Sohrab Bakhtiarizadeh
pienoiskuva|Sohrab Bakhtiarizadeh vuonna 2018. Sohrab Bakhtiarizadeh (s. 11. syyskuuta 1972 Noor Abad, Iran) on iranilainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Juan Pablo Ángel
Kolumbian maajoukkueessa Ángel pelasi 33 ottelua ja teki 9 maalia vuosina 1996–2005.
Sohrab Bakhtiarizadeh
Bakhtiarizadeh edusti seuraurallaan muun muassa kotimaansa pääsarjassa pelannutta Saba Batterya. Hänet valittiin Iranin maajoukkueeseen vuoden 2006 Saksan MM-kisoihin, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle Iranin toisen alkulohko-ottelun lopulla ja pelasi kokonaan kolmannen ottelun Angolaa vastaan ja teki Iranin tasoitusmaalin.
Konstantin Päts
Konstantin Päts (23. helmikuuta 1874 Tahkuranna, Pärnun maakunta, Venäjän keisarikunta – 18. tammikuuta 1956 Buraševo, Tverin alue, Neuvostoliitto) oli virolainen valtiomies ja Viron ensimmäinen presidentti. Päts oli vuonna 1917 Viron kuvernementin hallituksen johtajana, kuului Viron itsenäiseksi julistaneeseen pelastuskomiteaan ja toimi Viron väliaikaisen hallituksen johtajana vuosina 1918–1919 sekä riigivanemina eli pääministerinä ja valtionpäämiehenä viidesti vuosien 1921 ja 1934 välisenä aikana. Kaapattuaan vallan hän hallitsi vuosina 1934–1940 itsevaltaisesti, ensin virkaatekevänä riigivanemina, 1937–1938 valtionhoitajana ja vuodesta 1938 presidenttinä säädettyään uuden perustuslain. Pätsin valta päättyi vuoden 1940 Viron neuvostomiehitykseen. Hän vietti loppuikänsä vankeudessa ja karkotuksessa Neuvostoliitossa.
Lapsuus ja koulutus
Konstantin Pätsin isä oli rakennusmestari Jakob ”Jaagup” Päts (1842–1909) ja äiti vironvenäläinen Olga Tumanova (1847–1914). Konstantin oli avioparin toinen poika. Vanhemmat olivat ortodokseja. Konstantin Päts kävi ensimmäisen kouluvuotensa Tahkurannassa, mutta tämän jälkeen perhe muutti Pärnuun. Kansakoulun jälkeen Päts lähetettiin Riikaan, venäjänkieliseen, ortodoksiseen hengelliseen seminaariin. Hän opiskeli seminaarissa neljä vuotta. Yleissivistävien opintojen jälkeen Päts erosi seminaarista vuonna 1892, koska hengellinen ura ei houkutellut häntä. Samana vuonna hän aloitti opinnot Tarton yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Päts valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1898. Valmistumisensa jälkeen Päts ilmoittautui vapaaehtoisena Venäjän keisarilliseen armeijaan. Palveluspaikka oli Pihkova. Päts pääsi asepalveluksesta siviiliin reservin vänrikkinä 1899. Päts palveli myöhemmin Venäjän armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa. Hänelle oli hyötyä sotilaskoulutuksesta Viron vapaussodan aikana, ja myöhemmin kun hän toimi maan puolustusministerinä.
Ura ennen Viron itsenäistymistä
Yliopistosta valmistumisen jälkeen Päts muutti Tallinnaan. Siellä hän toimi asianajajana Jaan Poskan asianajotoimistossa vuosina 1900–1901. Asianajajan ura ei kuitenkaan kiinnostanut Pätsiä ja hän perusti 1901 yhdessä muiden nuorien radikaalien kanssa Teataja-sanomalehden, jonka toimittajaksi ja julkaisijaksi Päts tuli. Lehti levitti maltillista sosialismia ja se sai kohtuullisen laajan levikin. Vilho Niitemaan mukaan Teataja vaikutti huomattavasti siihen, että Tallinna nousi kilpailemaan Tarton rinnalle virolaisuuden keskukseksi.
thumb|Pätsin muistolaatta Vantaan Hämeenkylässä. Virallisesti puolueet oli kielletty Virossa, mutta poliittisia ”puolueita” syntyi silti. Tallinnassa Teatajan ympärille järjestyivät sosialistit. Teatajan vuosinaan Pätsin katsotaan olleen maltillinen radikaali. Vuonna 1904 Päts valittiin Tallinnan apulaiskaupunginjohtajaksi. Tämä oli Teatajan ympärille ryhmittyneiden suurin poliittinen saavutus. Tallinnan venäläis-virolainen liitto mursi saksalaisten vallan ensimmäisenä Viron tärkeimpien kaupunkien hallituksissa. Kaupunginjohtajaksi valittiin venäläinen E. Hiatsintovil. Päts hoiti kaupunginjohtajan tehtäviä kuukausien ajan, kunnes Hiatsintovil saapui Pietarista Tallinnaan.
Venäjän vuoden 1905 vallankumous muuttui Virossa ja Liivinmaalla väkivaltaisiksi levottomuuksiksi, jotka Venäjän hallitus kukisti verisesti. Päts toimi Teatajan päätoimittajana 12. lokakuuta 1905 asti, jolloin lehti lakkautettiin. Samana syksynä kaupunginhallitus hajotettiin ja korvattiin uudella saksalaisista koostuvalla. Tallinnassa kenraalikuvernöörin valtuuksia käyttänyt kenraaliluutnantti Pavel Voronov määräsi Pätsin vangittavaksi ja kenttäoikeus langetti hänelle poissaolevana kuolemantuomion. Päts onnistui pakenemaan Saksan kautta Sveitsiin, jossa hän asettui Bernin lähellä olleeseen Weissenstein-Gutin kartanoon. Syksyllä 1906 hän siirtyi Suomeen ja asettui Vihtori Alavan omistamalle Mäkelän tilalle Helsingin maalaiskunnan (nyk. Vantaa) Hämeenkylään, missä hän vietti kaksi vuotta. Aikansa kuluksi Päts kirjoitti. Myös kuolemantuomion saanut Jaan Teemant asui Pätsin kanssa sekä Weissenstein-Gutissa että Mäkelän tilalla. Mäkelässä asui heidän kanssaan lisäksi kolmas virolainen pakolainen, toimittaja Jaan Sitska. Pätsillä oli väärennetty passi, jonka mukaan hänen nimensä oli Mikkor. Mäkelän tilan paikalla on nykyään 23. helmikuuta 1998 paljastettu Pätsin muistolaatta.
Itsenäistyminen ja vapaussota
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Venäjän väliaikainen hallitus myönsi Viron kuvernementille paikallisen itsehallinnon. Keväällä 1917 järjestettiin vaalit, joissa valittiin Viron maapäivät. Päts edusti porvarillista kansallismielistä puolta Viron sotilaiden kongressissa, ja hänet valittiin sotilaiden ylimmän komitean esimieheksi. Maapäivät asettivat keskikesällä maahallituksen, ja sen johtoon nimitettiin lokakuussa Päts. Hän sai syksyllä myös Viron kansallisjoukkojen (rahvusvägi) ylipäällikkyyden. Lokakuun vallankumouksessa valtaan nousivat Venäjällä bolševikit. Vähän myöhemmin Viroonkin perustettiin virolaisen bolševikin Viktor Kingisseppin johdolla vallankumouskomitea, joka kaappasi vallan itselleen. Bolševikit veivät Pätsin kolmesti tuomioistuimeen loppuvuonna 1917, ja kolmannella kerralla hänet tuomittiin kuukaudeksi vankeuteen.
Päts muodosti uuden väliaikaisen hallituksen 27. marraskuuta 1918 ja hänestä tuli sen pää- ja puolustusministeri. Samaan aikaan venäläiset ryhtyivät hyökkäykseen Viroa vastaan ja Viron vapaussota alkoi. Virolaiset torjuivat Neuvosto-Venäjän hyökkäyksen keväällä 1919 ja rauhanneuvottelut käynnistyivät loppuvuodesta 1919. Maat solmivat Virolle edullisen Tarton rauhansopimuksen 2. helmikuuta 1920. Vuonna 1919 tapahtui hallituksenvaihdos ja Pätsin edustama Maaliit-puolue joutui pois hallituksesta. Reformihengessä Viron itsenäisyyden alkuvuosien politiikka oli vasemmistohenkistä, mikä päättyi 1. joulukuuta 1924 kommunistien epäonnistuneeseen vallankaappausyritykseen, jota Neuvostoliitto tuki. Kaappauksen jälkeen kaappaajia rankaistiin ankarasti ja kommunistinen puolue kiellettiin ja äärivasemmisto poistettiin parlamentaarisen päätöksenteon piiristä. Päts toimi Viron valtionpäämiehenä, riigivanemana, viisi kertaa vuosina 1920–1934.
Ura liikemiehenä
Päts toimi Viron itsenäistymisen jälkeen liike-elämässä. Hän oli vuonna 1919 mukana perustamassa Harju Pankia, ja hän oli vuosina 1919–1933 Eesti Lloydin esimies. Vuosina 1920–1921 ja vuodesta 1924 eteenpäin hän oli Tallinnan pörssikomitean esimies. Päts oli mukana perustamassa virolais-neuvostoliittolaista kauppakamaria 1924 ja toimi sen esimiehenä vuoteen 1931 asti. Hän oli kauppa- ja teollisuuskamarin esimies vuosina 1925–1929.
Yhteistyö Neuvostoliiton kanssa
Päts pyrki edistämään Viron ja Neuvosto-Venäjän välistä kauppaa. Neuvostoliiton tuella perustettiin neuvostoliittolais-virolainen kauppakamari 1924, johon Päts osallistui. Magnus Ilmjärvin löytämien lähteiden perusteella Pätsille maksettiin – ainakin aluksi salaisesti – neuvostohallitukselta neuvostoliittolais-virolaisen naftan maahantuontiyrityksen kautta 4 000 Yhdysvaltain dollaria vuosittain 1924–1934. Summa oli huomattava ja vastasi Viron Berliinin lähettilään vuosipalkkaa. Päts raportoi Neuvostoliiton suurlähetystöön Viron poliittisesta tilanteesta. Pätsin yhteistyön julkistaminen käynnisti Virossa keskustelun Pätsin roolista Viron itsenäisyyden hankkimisen lisäksi myös sen menettämisessä.
Pätsin yhteistyön Neuvostoliiton kanssa on arveltu vaikuttaneen Pätsin ja Johan Laidonerin Neuvostoliitto-politiikkaan 1939–1940.
Vallankaappaus ja ura yksinvaltiaana
thumb|Suomen presidentti [[P. E. Svinhufvud (vas.) ja Päts Narvassa 1936. Tärkeimpänä puheenaiheena oli merisotilaallisen yhteistyön vahvistaminen.]] Suomen ja Viron ulkopoliittisesta eroavaisuudesta huolimatta maat pyrkivät 1930-luvulla yhteistyöhön Suomenlahden sulkemiseksi tarvittaessa rannikkotykistön koordinoidulla tulituella. Ulkopoliittisesti Viro ylläpiti Liettuan, Latvian, Suomen ja Puolan kanssa reunavaltiopolitiikkaa, mistä Suomi luopui hyvin nopeasti ulkoasiainministeri Rudolf Holstin jälkeen liittyen pohjoismaiseen suuntaukseen.
Viron perustuslakia säätävän kokouksen 16. kesäkuuta hyväksymä ja 2. heinäkuuta 1920 voimaanastunut perustuslaki oli vahvasti parlamentaarinen. Riigivanemalta puuttui presidentin toimeenpanovalta ja asema oli lähinnä eduskunnan palvelija. Virossa pidettiin elokuun 1932 ja lokakuun 1933 välisenä aikana kolme kansanäänestystä. Kaikki ehdotukset ajoivat vahvaa toimeenpanovaltaa, ja ne erosivat toisistaan vain hieman. Kahta ensimmäistä ehdotti eduskunta ja kolmatta äärioikeistolaiset vapsit. Vapsien ehdotus sai lähes 73 % kannatuksen. Hyväksytyssä ehdotuksessa oli uudella valtionpäämiehellä oikeus antaa itsenäisesti lakeja asetuksia ”valtion pakottavissa hätätilanteissa”. Käytännössä valtionpäämies siis saattoi hallita maata myös ilman eduskuntaa.
Uusi perustuslaki tuli voimaan 24. tammikuuta 1934. Samaan aikaan Päts toimi riigivanemana. Seuraavaksi oli edessä presidentin- ja eduskuntavaalit. Vapsit saavuttivat vaalivoiton kunnallisvaaleissa. Osassa suurista kaupungeista he saivat yli puolet annetuista äänistä. Presidenttiehdokkaiden asettamisen yhteydessä vapsien ehdokas Andres Larka otti pitkän etumatkan muihin ehdokkaisiin, Johan Laidoneriin, Pätsiin ja August Reihin.
Päts teki vallankaappauksen yhdessä kenraali Laidonerin kanssa 12. maaliskuuta 1934. Perusteluna Päts käytti uhkaavaa vapsien valtaannousua. Omien sanojensa mukaan hän pelasti Viron fasismilta. Päts hallitsi Viroa autoritäärisesti ja julisti maahan poikkeustilan, joka jatkui vuoteen 1938 asti, jolloin maalle saatiin uusi perustuslaki. Pätsin valtakaudesta vuosina 1934–1940 käytetään nimitystä vaikeneva aika. Puolueet kiellettiin ja poliitikkoja vangittiin.
Päts tunnettiin Suomen presidentin P. E. Svinhufvudin läheisenä ystävänä, mikä näkyi vastavuoroisilla vierailuilla sekä reaktiossa heti vallankaappauksen jälkeen. Kun IKL:n Ajan Suunnan päätoimittaja Arne Somersalo tuomitsi lehdessään Pätsin toimet jyrkästi ja käytti hänestä "loukkaavia lausumia", presidentti määräsi valtioneuvoston istunnossa nostettavaksi rikossyytteen. Somersalon sovitettavaksi jäi korkeimmassa oikeudessa 4 kuukautta vankeutta.
Niin kutsutun Pätsin perustuslain tultua voimaan Konstantin Pätsistä tuli Viron presidentti 24. huhtikuuta 1938. Muut puolueet eivät saaneet osallistua vaaleihin. Päts oli virassa 23. heinäkuuta 1940 saakka, jolloin tehtävä jäi pääministeri Johannes Vareksen hoidettavaksi.
Myöntyväisyyspoliitikko
Vuonna 1939 Viro suostui ottamaan alueelleen 25 000 neuvostoliittolaista sotilasta tukikohtiinsa. Saksa puolestaan kutsui Saksaan vironsaksalaisia, joita sinne lähti 12 660.
Viron hallitus taipui uhkavaatimukseen muutamassa tunnissa. Myös Latvialle ja Liettualle oli vastaanvanlainen uhkavaatimus esitetty jo aiemmin. Leningradin sotilaspiirin päällikkö armeijakenraali Kirill Meretskov ilmoitti Narvaan 17. kesäkuuta kutsutulle Viron puolustusvoimien ylipäällikkö Johan Laidonerille, että tämän on allekirjoitettava määräys, joka sallii viiden neuvostoliittolaisen divisioonan tulon Viron alueelle. Laidoner allekirjoitti määräyksen ja kahdessa päivässä Viroon saapui noin 90 000 neuvostoliittolaista sotilasta.
Jüri Uluotsin hallitus jätti eroanomuksensa 16. kesäkuuta. Hallitus jatkoi Pätsin pyynnöstä toimitusministeristönä, kunnes uusi hallitus olisi muodostettu. Leningradin puoluejohtaja Andrei Ždanov tuli 19. kesäkuuta Tallinnaan ja ryhtyi kokoamaan Neuvostoliiton Tallinnan suurlähetystössä virolaisten vasemmistososialistien kanssa uuden hallituksen ministerilistaa. Pääministeriksi Ždanov halusi hermolääkäri Johannes Vareksen. Päts nimitti 21. kesäkuuta uuden hallituksen, jonka pääministerinä oli Vares, varapääministerinä Tarton yliopiston historian professori Hans Kruus, ulkoasiainministerinä opettaja ja kirjailija Nigol Andresen sekä opetusministerinä kansallisesti kuuluisa kirjailija Johannes Semper. Yksikään Vareksen hallituksen jäsenistä ei ollut kommunisti ja osalle hallituksen jäsenistä nimitys ministeriksi tuli yllätyksenä.
Vares ilmoitti hallituksen järjestävän uudet vaalit edustuksellisuuden palauttamiseksi, kieltävänsä kansalle vihamieliset järjestöt sekä puhdistavansa valtiokoneiston rikollisista. Muutoin hallitus esiintyi sovinnollisesti korostaen yhteiskuntarauhaa ja sitä, ettei hallitus perusta neuvostovaltaa, vaikka toimeenpanee uudistuksia.
Kesä-heinäkuun vaihteessa Vareksen hallitus kielsi Isamaaliitin ja Kaitseliitin, erotti ylipäällikkö Johan Laidonerin tehtävästään sekä salli upseerien pidätyksiä. Laidoner itse tuli pidätetyksi vasta 19. heinäkuuta ja joutui viettämään loppuikänsä vankiloissa Neuvostoliitossa kuolemaansa 1953 saakka. Viron kielletty kommunistinen puolue aloitti jälleen julkisen toimintansa Karl Säreen ja Johannes Lauristinin johdolla.
Ždanov vaati 4. heinäkuuta parlamenttivaaleja järjestettäviksi 14.–15. heinäkuuta. Päts totteli ja ilmoitti päivää myöhemmin vaalien järjestämisestä todeten samalla, ettei poikkeuksellisena aikana voida noudattaa vaalilain säännöksiä, joiden mukaan vaalit saa järjestää aikaisintaan 35 päivän kuluttua niiden määräämisestä. Viron perustuslain mukaan parlamentti oli kaksikamarinen. Vareksen hallitus päätti, ettei tulevissa vaaleissa ylähuonetta, riigikogua valita lainkaan, mikä oli silloisen perustuslain vastaista.
Keskusvaalilautakunta muodostettiin Eesti Töötava Rahva Liitin (Viron työkansan liitto) kannattajista, jotka estivät vastaehdokkaiden rekisteröitymisen vaaleihin näiden vaaliohjelmissa väitettyjen virheellisyyksien vuoksi. Parlamenttivaaleissa äänesti 591 030 äänestäjää 709 059:stä. Äänistä hyväksyttiin 548 631, mistä Eestin työkansan liitolle meni 92,8 prosenttia.
Ždanov määräsi 16. heinäkuuta pääministeri Vareksen yllätykseksi Viron liitettäväksi nopeasti Neuvostoliittoon. Viron parlamentin vasta valittu alahuone, riigivolikogu, kokoontui ensimmäistä kertaa 21. heinäkuuta ja julisti Viron neuvostotasavallaksi, mistä ei ollut vaaliohjelmassa mainintaa. Toisena kokouspäivänä riigivolikogu anoi Viron edellisenä päivänä julistetulle neuvostotasavallalle jäsenyyttä Neuvostoliiton korkeimmalta neuvostolta. Samalla Vareksen hallitus kehotti Konstantin Pätsiä eroamaan presidentin virasta. Pääministeri Vares otti tämän jälkeen hoitaakseen presidentin tehtävät pääministerin tehtäviensä lisäksi. Neuvostoliiton korkein neuvosto hyväksyi Viron neuvostotasavallan jäsenyyden Neuvostoliitossa Liettuan ja Latvian jälkeen 6. elokuuta 1940.
Päts toimitti 1940 presidentti Risto Rytille muistion Viron ja Suomen tasavaltojen perustamisesta. Muistiossa esitettiin Viron ja Suomen tasavaltojen unionin perustamista. Ajatus tuli kuitenkin talvisodan jälkeisessä Suomessa torjutuksi.
Neuvostoliiton vakiinnuttaessa valtaansa noin 10 000 virolaista vangittiin ja kuljetettiin Siperiaan tai muualle Neuvostoliittoon. Kahdeksan Viron entistä valtionpäämiestä ja 38 entistä ministeriä siirrettiin pois Virosta. thumb|Pätsin [[NKVD:n pidätyskuva vuodelta 1941. ]] Erottuaan presidentin virasta Päts siirtyi asumaan omistamalleen Kosen tilalle, joka sijaitsi Tallinnan lähellä. Hän kieltäytyi ensin pakenemasta ulkomaille, mutta muutti sitten mieltään ja kääntyi Yhdysvaltain Tallinnan lähetystön puoleen tiedustellen, voisiko Yhdysvaltain presidentti auttaa häntä ja hänen lähimpiä omaisiaan siirtymään Yhdysvaltoihin. Washingtonista saatiin heti myönteinen vastaus, mutta Päts oli myöhässä. Sisäministeri Unts saapui neljän miehen kanssa illalla 30.7.1940 hakemaan Pätsiä omaisineen Neuvostoliittoon vietäväksi. Konstantin Päts, hänen poikansa Viktor Päts, miniä Helgi Päts sekä lapsenlapset, seitsenvuotias Matti ja nelivuotias Henn kuljetettiin Viron presidentin salonkivaunussa Leningradiin, mistä perhe siirrettiin myöhemmin Ufaan Uralille. Ufassa Helgi Päts erotettiin Konstantin Pätsistä ja puolisostaan Viktor Pätsistä. Matti ja Henn Päts vietiin lastenkotiin eroon äidistään. Henn Päts kuoli seitsemänvuotiaana Ufassa. Siperiaan Turinskin leirille kuljetettu Helgi Päts vangittiin vapauttamisensa jälkeen uudelleen maaliskuussa 1950 ja lähetettiin Kazakstaniin vankileirille, kun hän oli kieltäytynyt yhteistyöstä Neuvostoliiton valtiollisen poliisin kanssa. Viroon Helgi Päts pääsi palaamaan 1955.
Ura
Väliaikaisen ministerineuvoston puheenjohtaja (pääministeri)
Valtionvanhin (riigivanem)
Virkaa tekevä pääministeri valtionvanhimpana
Valtionhoitaja
Presidentti
Huilu
thumb|350px|Nykyaikainen [[poikkihuilu. Ääniaukko vasemmassa päässä]] Huilu on puupuhaltimiin kuuluva soitin, jossa ääni syntyy soittajan puhaltaman ilmavirran osuessa terävään reunaan, jolloin putkessa oleva ilmapatsas alkaa värähdellä. Äänen korkeus määräytyy värähtelevän ilmapatsaan pituuden ja soittajan käyttämän puhallustekniikan mukaan. Ilmapatsaan pituutta voidaan yleensä säädellä sormireikien tai männän avulla. Huilunsoittoon erikoistunutta puupuhaltajaa kutsutaan huilistiksi.
Huilut luokitellaan rakenteensa ja soittotapansa vuoksi puupuhaltimiin, mutta 1800-luvulta lähtien poikkihuilut on yleensä valmistettu metallista ja nokkahuilut tehdään nykyään usein muovista. Metallisissa ja muovisissa huiluissa on selvästi erilainen ääni kuin puisissa. Huilu on siis puupuhallin vaikka se nykyään valmistetaankin messingistä/ kullan ja metallin seoksesta. Puhallustavan perusteella huilut voidaan jakaa kahteen ryhmään:
Historia
Huilut ovat vanhimpia ihmisen tekemiä soittimia. Vanhin varmasti huiluksi tunnistettu esine on Saksan Hohle Felsin luolasta lähellä Ulmia vuonna 2008 tehty löytö, joka on ajoitettu 35 000 vuoden ikäiseksi. Mahdollsesti tätä vanhempi huilu (Divje Baben huilu) on löydetty Sloveniasta Divje Baben karstiluolasta. Luolakarhun reisiluusta tehdyssä esineestä on säilynyt vain osa, jossa on kaksi reikää, joten sitä ei ole voinut vahvistaa soittimeksi. Vanhoja ovat myös Schwabenin Juran Geißenklösterlesta tehdyt löydöt.
Suomessa huilu tuli käyttöön pronssikaudella. Varhaisissa huiluissa ei ilmeisesti ollut sormiaukkoja, joten niillä ei soitettu melodioita. Rautakaudella käyttöön Suomessa tuli pajun kuoresta tehty pitkä, sivusta puhallettava huilu, jolla saatettiin soittaa myös melodioita. Viikinkiajalla noin vuosina 800–1050 Länsi-Suomessa omaksuttiin länsieurooppalainen huilu, jossa tulppana oli soittajan oma kieli ja putki tehtiin mm. männynvesasta, jonka sydänpuu kierrettiin ulos. Huilussa oli tuolloin jo mahdollisesti sormiaukkoja.
Poikkihuilu
Poikkihuiluja on erikokoisia, mutta yleisin on huilu, jonka ääniala on c1- c4. Piccolohuilu on poikkihuilu, mutta normaalia puolet lyhyempi eli oktaavia korkeaäänisempi. Poikkihuilussa puhalletaan soittimen päässä olevan ääniaukon yli (poikki) siten, että ilmavirta osuu aukon vastakkaisella puolella terävään reunaan. Tämä puhallustapa on huomattavasti vaikeampi kuin nokkahuiluissa, mutta mahdollistaa erittäin monipuoliset ilmaisumahdollisuudet, sillä soittajan on mahdollista hallita ilmavirran määrää, painetta, nopeutta sekä suuntaa ja muotoa. Tämäntyyppisiä huiluja ovat muun muassa varsinainen poikkihuilu, puuhuilu, japanilainen shakuhachi ja panhuilu.
Poikkihuilut ovat useimmiten hopean värisiä, mutta kultaisetkaan eivät ole harvinaisuus. Oppilassoittimet ovat yleensä hopeoitua messinkiä tai uushopeaa. Ammattikäyttöön tarkoitetut metallihuilut valmistetaan kuitenkin jalometalleista kuten hopeasta, kullasta tai platinasta. Oppilassoittimet maksavat usein noin 600:sta eurosta ylöspäin. Ammattihuilut voivat maksaa jopa useita kymmeniä tuhansia euroja, tai jopa miljoonia.
Nokkahuilu
thumb|200px|Erilaisia nokkahuiluja Nokkahuilussa puhalletaan erityiseen suukappaleeseen (nokkaan), joka ohjaa ilmavirran ääniaukossa olevaan terävään kulmaan. Peruslaatuinen puhallustapa on helppo, mutta ilmaisumahdollisuuksia on silti lukuisia. Soittimen materiaalina käytetään puuta, jonka laatu luonnollisesti määrää soinnin lisäksi myös hinnan. Hintaluokka puiselle nokkahuilulle on noin 200-2000 euroa. Nokkahuiluja valmistetaan nykyään myös muovista, ja monet soittajat ovat sitä mieltä, että parhaat muoviset voittavat laadussaan halvimmat puuinstrumentit.
Kouluissa harjoitellaan usein nokkahuilun soiton alkeita. Joissakin kouluissa edetään koko nokkahuiluperhe aina sopraanosta bassoon. Suomen kouluissa yleisemmän saksalaisotteisen ns. "koulunokkahuilun" tyyppisiä huiluja ovat muun muassa varsinaiset nokkahuilut, okariina ja irlantilainen tinapilli. Myös musiikissa joskus käytettävät pillit kuuluvat enimmäkseen tähän ryhmään, esimerkiksi pajupilli. Nokkahuilu oli tärkeä soitin taidemusiikissa vielä 1700-luvulla. Esimerkiksi monet Bachin sävellykset, joita soitetaan nykyään usein poikkihuilulla, oli alun perin sävelletty nokkahuilulle. 1800-luvun alkaessa nokkahuilu oli enää lähinnä harrastelijoiden soitin, eikä sitä ollut mukana missään orkestereissa.
Nokkahuiluja on eri kokoisia, ja niiden ääniala vaihtelee koon mukaisesti. Korkeaäänisimmästä matalimpaan lueteltuna ne ovat: sopranino-, sopraano-, altto-, tenori- ja bassonokkahuilu.
Nokkahuilut otettiin uudelleen käyttöön 1900-luvulla. Yhtenä tavoitteena oli vanhan musiikin esittäminen alkuperäisillä soittimillaan, mutta lisäksi havaittiin nokkahuilun soveltuvan hyvin musiikin opettamiseen. Nykypäivänä nokkahuilua pidetään usein lapsen soittimena, mutta maailmalla on useita ammattilaismuusikoita, jotka hyödyntävät soitinta sen koko skaalalla. Nokkahuilun ääni on huomattavan kirkas ja pehmeä, joka johtuu osaksi yläsävelsarjojen puutteesta.
Huilu eri musiikintyyleissä
Huilu on tärkeässä asemassa klassisessa musiikissa, ja sitä käytetään runsaasti myös kansanmusiikissa. Jazz-musiikissa huilu on myös paljon käytetty soitin, joskin saksofoni on jazzissa huilua huomattavasti yleisempi puhallin.
Lonely Day (EP)
Lonely Day on System of a Downin kolmas EP. Se julkaistiin 17. huhtikuuta 2006. Se sisältää kappaleen "Lonely Day" yhtyeen tuoreimmalta albumilta Hypnotize, sekä lisäksi edellisten julkaisujen b-puolia. Kappaleen "Lonely Day" musiikkivideo sisältyy myös CD:lle.
Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 16.
Tammisaaren rautatieasema
Tammisaaren rautatieasema (,, ratakm 174+056) on rautatieliikennepaikka Tammisaaressa Raaseporin kaupungissa. Asema avattiin 8. lokakuuta 1873, samaan aikaan Hangon ja Hyvinkään välisen rautatien kanssa. Asemalla pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset taajamajunat.
Talvisodan jälkeen junat olivat liikennöineet Hangon vuokra-alueen rajan tuntumaan Skogbyn asemalle Tammisaaresta kymmenen kilometriä Hangon suuntaan. Jatkosodan sytyttyä ja Hankoniemen jouduttua sotatoimialueeksi Tammisaari jäi turvallisuussyistä ilman junayhteyttä. Elokuusta 1941 lähtien junat liikennöivät vain Dragsvikin asemalle saakka, jolloin kaupunkiin matkustavat joutuivat kävelemään perille lupatarkastuksen jälkeen. Tämä poikkeusjärjestely kesti vuoden 1942 alkuun, jolloin junat liikennöivät jälleen Hankoon.
Tammisaaressa on ollut ratapiha, mutta se purettiin vuonna 1999; satamarata oli purettu kolme vuotta aiemmin. Vuonna 1998 junakohtauspaikka siirrettiin Dragsvikiin. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin vuonna 2007. Aseman lipunmyynti lopetettiin syyskuussa 2008, mutta myöhemmin asemalle on tullut lippuautomaatti.
Vuodesta 2012 lähtien entisessä rautatieaseman rakennuksessa toimii Matkahuollon toimipiste sekä ravintola. Bussilaiturit sijaitsevat aseman toisella puolella.
Ossi Väänänen
Ossi Reijo Juhani Väänänen (s. 18. elokuuta 1980 Vantaa) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan Suomessa vain Helsingin Jokereita, jonka paidassa hän pelasi 389 ottelua. Väänänen pelasi myös seitsemän kautta NHL:ssä. Väänänen saavutti urallaan muun muassa maailmanmestaruuden, maailmancupin hopeaa ja olympiapronssia.
Nuoruus
Ossi Väänänen syntyi Helsingin Kätilöopistolla, ja hänen viralliseksi syntymäpaikakseen on merkitty hänen vanhempiensa silloisen asuinpaikan mukaisesti Vantaa.
Neljävuotiaana Väänänen meni kolme vuotta vanhemman Jarkko-veljensä perässä Helsingin Kojoottien harjoituksiin. Ossia kiinnostivat kuitenkin enemmän muut asiat, joten hän lopetti pelaamisen. Ennen koulun alkua hän halusi aloittaa harrastuksen uudelleen. Hänen isänsä huomasi Myllypuron jäähallin ilmoitustaululta, että Jokerit etsi vuonna 1980 syntyneitä pelaajia. Väänäset asuivat Itä-Helsingissä, joten Jokerit oli luonnollinen valinta.
Väänänen aloitti hyökkääjänä, mutta törmättyään ulkojääpelissä vastustajaan valmentaja siirsi hänet puolustajaksi. Kun vanhemmissa ikäluokissa taklauspelistä tuli sallittua, Väänäsen valmentaja teki jokaisen hyvän taklauksen jälkeen loven tämän mailaan.
Seurajoukkueissa
Ammattilaisuransa Väänänen aloitti Jokereissa vuonna 1998. Seuraavalla kaudella hänestä tuli ison roolin liigapelaaja. Väänänen teki myös uransa avausmaalin Esa Tikkasen syötöstä kotiottelussa Porin Ässiä vastaan.
Jokereista Väänänen siirtyi hopeaan päättyneen kauden jälkeen NHL:ään kaudeksi 2000–2001. Ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan Väänänen keräsi 81 ottelussa tehot 4+12. Hän oli 190 taklauksellaan tulokkaiden ykkönen. Kaudella 2002–2003 Väänänen valittiin NHL:n tähdistöottelun yhteydessä pelattuun YoungStars-otteluun, joka on tarkoitettu nuorille lupaaville pelaajille. Ottelun jälkeen hän joutui auto-onnettomuuteen, jossa 90-vuotias kuljettaja törmäsi Väänäseen, Veikkaaja-lehden toimittaja Vesa Rantaseen ja Canal+-kanavan Kimmo Romanoffiin, kun he olivat nousseet taksista. Väänänen sai nilkkavamman ja joutui olemaan poissa peleistä noin kuukauden.
Väänänen pelasi neljän kauden aikana Phoenixissa 291 runkosarjaottelua. Hänet kaupattiin Colorado Avalancheen kesken kauden 2003–2004 yhdessä Chris Grattonin kanssa vaihdossa Derek Morrisiin ja Keith Ballardiin. Coloradossa Väänänen ehti pelata 12 runkosarjaottelua ennen kauden 2004–2005 työsulkua. Työsulun ajaksi Väänänen palasi Jokereihin, jossa hän voitti toisen SM-hopeansa.
Kaudeksi 2005–2006 Väänänen palasi Coloradoon, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Helmikuussa 2006 Väänänen loukkasi nilkkansa pahasti Darcy Hordichukin taklauksesta ja joutui loppukaudeksi sivuun. Vasta kaudella 2006–2007 Väänänen teki ensimmäisen maalinsa Coloradon paidassa, kun hän iski osuman Columbus Blue Jacketsia vastaan 18. marraskuuta 2006. Väänäsen edellinen NHL-maali oli syntynyt 9. tammikuuta 2004, kun hän edusti vielä Phoenixia.
Kesällä 2007 Väänänen jäi ilman NHL-sopimusta ja hän palasi Eurooppaan. Väänänen teki syyskuun lopulla sopimuksen Ruotsin Elitserienissä pelanneen Djurgårdens IF:n kanssa. Sopimus astui voimaan kuitenkin vasta lokakuussa, sillä näin se mahdollisti pienemmän artistiverotuksen. Väänänen pelasi Ruotsissa lopulta vain yhden kauden, jonka aikana hänet valittiin All Stars -kentälliseen. Kesällä 2008 hän teki vapaana agenttina NHL-sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Helmikuussa 2009 Philadelphia laittoi Väänäsen Waivers-listalle, josta Vancouver Canucks poimi hänet.
Kauden 2009–2010 Väänänen pelasi KHL-liigan valkovenäläisjoukkue Dinamo Minskissä. Kausi oli kuitenkin vaikea ja Väänänen kärsi myös kulttuurišokista. Kaudelle 2010–2011 hän palasi SM-liigaan ja kasvattajaseuraansa Jokereihin, jossa hänet valittiin joukkueen kapteeniksi. Hän toimi Jokerien kapteenina kaikkiaan neljällä kaudella. Väänänen jatkoi Jokereissa myös seuran siirryttyä KHL:ään. Kaudella 2015–2016 Väänänen ehti pelata vain kuusi ottelua, sillä kausi päättyi syksyllä leikkaushoitoa vaatineeseen loukkaantumiseen.
Heinäkuussa 2016 Väänänen ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa. Väänänen kertoi, ettei terveys enää kestänyt huippukiekkoa sekä tasoa, jota hän itseltään vaati.
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria
thumb|BBVA:n toimisto [[Bilbaossa.]] Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA) on espanjalainen yli 40 maassa toimiva pankki. Pankin tärkeimpiä markkinoita ovat Espanja, Latinalainen Amerikka, Italia sekä Portugali. Pankilla on noin 91 000 työntekijää. Pankki syntyi vuonna 1999 Banco Bilbao Vizcaya- ja Argentaria-pankkien yhdistyessä. thumb|left|[[Torre del Banco de Bilbao, BBVA:n toimipiste Madridissa.]]
Ossi Väänänen
Muuta
thumb|right|Väänänen Kopparberg Street Hockey -tapahtumassa Helsingissä vuonna 2009.
Väänänen seurusteli mallina työskennelleen Mirella Koulliaksen kanssa kuusi vuotta, ja he olivat naimisissa alle vuoden ennen kuin hakivat avioeroa vuonna 2012. Väänänen seurustelee valokuvamalli Jenni Dahlmanin kanssa. Maaliskuussa 2017 he saivat pojan ja elokuussa 2018 toisen pojan.
Väänänen tuomittiin lokakuussa 2016 Helsingin hovioikeudessa 7 päivää -lehden valokuvaajan pahoinpitelystä 2 340 euron sakkoihin.
Robert Anton Wilson
thumb|Robert Anton Wilson vuonna 1991. Robert Anton Wilson tai RAW (18. tammikuuta 1932 – 11. tammikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi, psykologi, futurologi, anarkisti ja erinäisten salaliittoteorioiden ja todellisten salaliittojen tutkija.
Ossi Väänänen
Muuta
Ossi Väänäsen veli Jarkko on entinen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan muun muassa Jokereissa, Ässissä, HIFK:ssa ja Pelicansissa.
Robert Anton Wilson
Elämä
Robert Anton Wilson syntyi metodistisairaalassa, Brooklynissa, New Yorkissa ja vietti ensivuotensa Brooklynin Flatbushissa, mistä hän noin neljän tai viiden vuoden ikäisenä muutti perheensä kanssa Brooklynin Gerritsen Beachiin, missä hän eli kunnes täytti 13.
Wilson kärsi poliosta nuorena, minkä seurauksena hänelle kehittyi postpoliosyndrooma, joka oli vuosikymmeniä heikkolaatuinen, tai olematon. Vanhemmaksi tullessaan Wilsonin oireet pahenivat, ja hänen jalkansa — ja muu ruumiinsa — heikkenivät pahasti. Wilsonin kaaduttua kesäkuussa 2006 postpoliosyndrooma muuttui niin pahaksi, että hän joutui sairaalaan.
Poliittiseen The Huffington Post -blogiin kirjoittava Paul Krassner raportoi 22. kesäkuuta 2006 Robert A. Wilsonin olevan kuolinvuoteellaan läheistensä ja hoitajien ympäröimänä. Wilson jäi henkiin, mutta oli vuoteenomana siitä lähtien.
Kirjailija Douglas Rushkoff ilmoitti 2. lokakuuta 2006 Wilsonilla olevan suuria taloudellisia ongelmia.
Rawilson.comin etusivu sisälti 3. lokakuuta lähtien pyynnön lahjoituksista RAW:n sairaalakuluihin. Slashdot, Boing Boing ja Church of the SubGenius osallistuivat kampanjaan linkittämällä Rushkoffin pyyntöön.
10. lokakuuta hänen kotisivuillaan kerrottiin lahjoituksia tulleen yli odotusten, ja että ne riittäisivät ainakin puoleksi vuodeksi.
Kirjoitukset
Wilsonin tunnetuin teos Illuminatus!-trilogia (1975) (julkaistu Suomessakin Liken kustantamana), jonka hän kirjoitti yhdessä Robert Shean kanssa, tutki humoristisesti yhdysvaltalaisten salaliittoja koskevaa vainoharhaisuutta. Suuren osan kirjojen oudoimmasta materiaalista on peräisin kirjeistä, joita lähetettiin Playboy-lehden "Playboy Forumiin", jonka toimittajina Wilson ja Shea työskentelivät. Kirjat sekoittavat todellisuutta mielikuvituksen kanssa saadakseen lukijansa tilaan, jota Wilson nimittää "Operation Mindfuckiksi". Trilogia, kuten monet muut Wilsonin kirjoituksista, sisältää Celinen lakeina tunnetuiksi tulleet anarkistiset aksioomat. Wilson laajensi useita Illuminatus!-kirjojen teemoista myöhemmissä kirjoituksissaan.
Trilogia voitti libertaristisen Prometheus-lehden Prometheus Hall of Fame -kunniapalkinnon 1986, ja se sovellettiin 10 tuntia kestäväksi rock-oopperaksi joka esitettiin Ison Britannian Kansallisteatterissa RAW:n itse tehden siinä myös kameoroolin.
Cosmic Trigger I: Final Secret of the Illuminatissa (1997) ja muissa teoksissaan hän tutkii diskordianismia, sufismia, futurologiaa, zen buddhismia, Dennis ja Terence McKennaa, Aleister Crowleyn ja G. I. Gurdjieffin okkultisia rituaaleja, illuminatia, vapaamuurareita, joogaa ja muita esoteerisia ja vastakulttuurin filosofioita.
Prometheus Rising (1983, 1997) ja Quantum Psychology (1990) -kirjoissaan hän hyödyntää muassa Timothy Learyn kahdeksan piirin mallia ihmisen tietoisuudesta, ja tarjoaa tapoja tulla tietoiseksi käytettyjen uskomusjärjestelmien, "todellisuustunnelien" rajoituksista. Learyn tavoin hän tuki ihmisten avaruuden kansoittamista, älyn kasvattamista ja elämänpidentämistä: esi-transhumanistista aatetta, jota Leary kutsui SMI2LE:ksi (SM=Space Migration, I2=Intelligence Increase, LE=Life Extension).
Wilson lainaa teorioita monilta ajattelijoilta, esimerkiksi Buckminster Fullerin utopistisia teorioita, Marshall McLuhanin mediateorioita sekä Richard Bandlerin neurolingvististä ohjelmointia.
Ironisesti — ottaen huomioon kuinka hän on pitkään pilkannut new age -uskomuksia — Wilsonin kirjoja löytyy usein kirjakaupoista, jotka ovat erikoistuneet new ageen.
Wilsonilla oli pitkä, vuonna 1982 alkanut suhde Association for Consciousness Explorationiin (ACE). Hän puhui useissa yhdistyksen kokouksissa vuonna 1984, ja vieraili monilla Starwood Festivaaleilla. Illuminatus!-kirjasarjan toinen kirjoittaja Robert Shea ja Wilsonin vaimo Arlen Riley Wilson vierailivat hänen kanssaan ACE:n WinterSun Symposiumissa. He toimivat hänen Amerikan luentoagentteina hänen asuessaan Irlannissa, ja isännöivät hänen The Inner Frontier -lavaesiintymisen, jonka hän piti elinikäisen ystävänsä Timothy Learyn kanssa Clevelandissa Ohiossa vuonna 1989.
Vuoden 2003 High Times -lehden haastattelussa RAW kuvasi itseään "malliagnostikoksi" sanoen, ettei kiellä tai hyväksy mitään "maailmankaikkeuden karttaa tai mallia" sataprosenttisesti. "Korzybskia seuraten ajattelen asioita todennäköisyyksinä, en kiistattomina tosiasioina... omaperäistä asenteessani on ainoastaan se, miten sovellan sitä kovista kovimpien tieteiden ja fysiikan ulkopuolelle pehmeämpiin tieteisiin, aina ei-tieteisiin, kuten politiikkaan, ideologiaan, valamiehistöjen lukemiin tuomioihin ja — tietenkin — salaliittoteorioihin." Yksinkertaisemmin sanottuna, hän "ei usko mitään", sillä "usko on ajattelun kuolema". RAW on nimennyt filosofiansa "maybe logiciksi" ("ehkälogiikka"), joka on myös hänestä vuonna 2006 tehdyn dokumentin nimi. Dokumentti sisältää kuvamateriaalia Wilsonista yli 25 vuoden ajalta.
Vaikkakin hän on pääasiassa julkaissut materiaalia omalla nimellään, Wilson on myös käyttänyt Baijerin Illuminatiin liittyviä pseudonyymejä, kuten Mordecai Malignatus ja Mordecai the Foul.
Wilson johti Committee for Surrealist Investigation of Claims of the Normal:ia eli CSICON:ia, joka on CSICOP:ia pilkkaava parodiajärjestö. Wilson vieraili useissa Disinformationin tapahtumissa.
Robert Anton Wilson summasi elämänasenteensa optimistisuudeksi, hyväntuulisuudeksi, rakkaudeksi ja hyväksi huumoriksi.
Lotte Tarkka
Tarkka valmistui filosofian kandidaatiksi 1989 ja lisensiaatiksi 1995. Hän väitteli tohtoriksi folkloristiikasta Helsingin yliopistossa vuonna 2005.
Tarkka on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran valtuuskunnan puheenjohtaja. Vuonna 2023 hänet valittiin Kalevalaseuran puheenjohtajaksi.
Lotte Tarkan vanhemmat ovat Auli Viikari ja Pekka Tarkka.
Victoria Holt
Victoria Holt, oik. Eleanor Alice Burford Hibbert (1. syyskuuta 1906, Lontoo – 18. tammikuuta 1993 merellä Kreikan ja Port Saidin (Egypti) välillä) oli brittiläinen kirjailija. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1941 ja ehti julkaista eri kirjailijanimillä yli kaksisataa teosta. Kirjoja on myyty yhteensä yli sata miljoonaa kappaletta.
87 Sylvia
87 Sylvia on Marsin ja Jupiterin välisen asteroidivyöhykkeen yksi suurimmista asteroideista, läpimitaltaan 280 ja pituudeltaan 380 kilometriä. Se kuuluu Cybele-ryhmään. Sylvia kiertää itsensä ympäri 5 tunnissa ja 11 minuutissa. Sylvialta on löydetty kaksi kuuta, Romulus ja Remus.
Sylvian kuut
Sylvian Romulus on läpimitaltaan 18 kilometriä ja kiertää Sylviaa 3,6496±0,0007 päivän eli 87,6 tunnin kiertoajalla. Remuksen läpimitta on noin 7 km ja yksi kierros vie 1,3788±0,0007 päivää eli 33 tuntia.
Aiheesta muualla
223px|pienoiskuva|vasen|Taiteilijan näkemys Sylviasta ja sen kuista Romuluksesta ja Remuksesta. 221px|pienoiskuva|keskitetty|Sylvian kuiden radat ja suurennos Sylviasta
Marrabenta
Marrabenta on Maputossa, Mosambikin pääkaupungissa kehittynyttä urbaania tanssimusiikkia. Siinä on vaikutteita mosambiklaisesta kansanmusiikista, portugalilaisesta kansanmusiikista ja länsimaisesta populaarimusiikista. Ensimmäisinä marrabenta-artisteina voidaan pitää muun muassa Fany Pfumoa ja vuonna 1939 uransa aloittanutta Dilon Djindjiä. Marrabenta tuli ulkomailla tunnetuksi 1980-luvulla muun muassa sellaisten yhtyeiden kuin Eyuphuron ja Orchestra Marrabenta Star de Moçambiquen ansiosta. Mabulu-yhtye on kehittänyt tyylilajin, jossa yhdistellään rap-musiikkia ja marrabentaa.
Cygnaeus
Cygnaeus oli suomalainen pappissuku, jonka muutamilla jäsenillä oli huomattava vaikutus Suomen sivistyksessä 1800-luvulla. Suvun kantaisä oli vuonna 1721 kuollut Joutsenon kappalaisena toiminut Johannes Martinpoika, jonka puoliso Birgitta Svahn (Svanaeus) oli Joutsenon kirkkoherra Georgius Jouseniuksen tytär. Heidän poikansa ottivat äidin joutsenta tarkoittavasta sukunimestä itselleen nimen Cygnaeus (lat. cygnus = joutsen).
Suomen Puunhoidon Yhdistys
Suomen Puunhoidon Yhdistys SPY r.y. on vuonna 1996 perustettu aatteellinen yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää rakennetun ympäristön puiden hoitoa. Yhdistyksen päätehtävänä on oikeista työmenetelmistä ja -tavoista tiedottaminen ja puunhoitoalan tunnetuksi tekeminen.
Jäsenistö
Jäsenistö koostuu arboristeista ja puunhoidosta kiinnostuneista viheralan ammattilaisista. Vuoden 2017 alussa jäseniä oli 267 ja yritysjäseniä 24 ja määrä on tasaisessa kasvussa. Joukossa on sekä henkilö-, yritys-, opiskelija-, että kannattajajäseniä.
Kilpailutoiminta
Puukiipeilyn SM-kisat järjestetty vuodesta 2010 alkaen. Ensimmäiset SM-kilpailut pidettiin 22.5.2010 Brödtorpin tilalla Raaseporissa. Kisoissa kilpaillaan seuraavissa lajeissa:
Mitra (täsmennyssivu)
Mitra voi tarkoittaa seuraavia asioita tai henkilöitä:
Adsukipapu
Adsukipapu (Vigna angularis) on yksivuotinen köynnöskasvi, jota kasvatetaan laajalti Itä-Aasiassa ja Himalajan vuoristossa siitä saatavan pienikokoisen (halkaisijaltaan noin 5 millimetrin suuruisen) pavun takia. Aiemmin kasvin nimenä käytettiin yleisesti sen japaninkielisen nimen アズキ azuki virheellisiä latinisaatioita adzuki ja aduki.