cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hayes Pondin kahakka
Tapahtumat
Myöhemmät raportit mielenosoitusyönä kokoontuneiden ihmisten lukumäärästä vaihtelevat, mutta todennäköisesti paikalle saapui korkeintaan 100 klaanin jäsentä. Klaanilaiset toivat paikalle kolmella suurella K-kirjaimella koristellun julisteen, kannettavan generaattorin ja hehkulampun. Kokouksen alkaessa heikkotehoinen valokaari ei ulottunut riittävän etäälle, ja klaanilaisilta jäi näkemättä paljonko lumbeita oli saapunut tilaisuuteen. Kun Cole kehotti miehiään lähtemään, he käsittivät joutuneensa 500 - 1000 lumbeen piirittämiksi. Nämä olivat aseistautuneet kiväärein, haulikoin, kirvein ja kuokin. Lumbeet avasivat tulen ja neljä klaanilaista haavoittui lievästi haulikon ammuksista. Muut klaanilaiset joutuivat paniikkiin ja turvautuivat joko poliisin suojeluun tai pakenivat metsään. James Cole pakeni läheiselle suolle, ja hänen vaimonsa ajoi lumbeita paetessaan ojaan, josta intiaanit työnsivät hänet takaisin tielle. Klaani jätti jälkeensä paljon seremoniallista rekvisiittaa, ja lumbeet sieppasivat heidän KKK-lippunsa.
Seuraukset
Taistelun jälkeen lumbeet pitivät voitonjuhlan, jossa he polttivat klaanin taaksensa jättämän rekvisiitan. Lumbeet juhlivat tätä voittoa suurimpana taistelusaavutuksenaan, ja taistelupäivä on lumbeiden virallinen vapaapäivä. Lehdet kiittelivät lumbeita ja pilkkasivat Ku Klux Klaania. James Cole sai mellakan järjestelyistä kahden vuoden vankeustuomion.
Vaikka Ku Klux Klanin toiminta aktivoutui uudelleen 1960-luvulla Pohjois-Carolinassa, he eivät enää koskaan pitäneet kokousta Robesonin piirikunnassa.
Turkin jalkapallomaajoukkue
Turkin jalkapallomaajoukkue edustaa Turkin tasavaltaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Joukkueen paras saavutus on pronssimitali vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuista.
Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuiden karsinnoissa Turkki hävisi MM-kisapaikan Sveitsille ja fanit mellakoivat ja pelaajat olivat mukana. Kansainvälinen jalkapalloliitto määräsi Turkin pelaamaan kolme seuraavaa kotiottelua vieraalla maaperällä.
Turkin päävalmentajana toiminut Abdullah Avci sai potkut syksyllä 2013 huonojen tulosten seurauksena, minkä jälkeen hänen tilalleen palkattiin Fatih Terim. Vuosina 2017–2019 päävalmentajana oli romanialainen Mircea Lucescu, ja vuonna 2019 valmentajaksi palasi joukkueen vuoden 2002 MM-pronssiin luotsannut Şenol Güneş.
Bertil Nordahl
Karl Bertil Emanuel Nordahl (26. heinäkuuta 1917 – 1. joulukuuta 1998) oli ruotsalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Nordahl pelasi kotimaansa lisäksi ammattilaisena Italiassa Atalanta Bergamossa. Hän pelasi myös Ruotsin maajoukkueessa 15 ottelua.
Nordahlin veljet Knut ja Gunnar olivat myös jalkapalloilijoita.
George Meany
William George Meany (16. lokakuuta 1894 – 10. tammikuuta 1980) oli yhdysvaltalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka vaikutti merkittävästi amerikkalaisen ammattijärjestö AFL-CIO:n muodostumiseen ja toimi sen puheenjohtajana 85-vuotiaaksi asti.
Objektivismi (Rand)
Objektivismi on amerikanvenäläisen Ayn Randin (1905–1982) kehittämä filosofia, jonka mukaan kaiken perustana tulee olla järki. Objektivismin mukaan suurin arvo on elämä itse, rationaalisuus korkein hyve ja ihmisen oma onnellisuus on hänen elämänsä moraalinen tavoite. Ihmisen ei tule elää toisten ihmisten vuoksi eikä myöskään pakottaa muita uhrautumaan itsensä vuoksi. Itsekkyys on moraalisesti oikein, koska objektivismin mukaan itsekkyys on välttämätön edellytys elämälle. Itsekkyys ei oikeuta rajoittamaan muiden ihmisten yhtäsuuria vapauksia. Objektivismissa ei siis ole kyse hedonismista. Yhteiskunnallisella tasolla objektivismi kannattaa yksilönvapauksia ja laissez-faire-kapitalismia. Yövartijavaltio on välttämätön, jotta ihmiset saavat oikeuksilleen suojaa. Objektivismi vastustaa muun muassa mystiikkaa, uskontoja, arvorelativismia, altruismia ja sosialismia.
George Meany
Meany työskenteli nuoruudessaan putkiasentajana synnyinkaupungissaan New Yorkissa. Hän sai pian luottamustehtäviä omassa ammattiosastossaan niin, että jätti putkityöt 1922 ja omistautui täysin työntekijöiden oikeuksien ajamiseen. Yhdysvaltojen kahdesta ammattiliitosta hän valitsi vähemmän vasemmistolaisen AFL:n (American Federation of Labor) ja kohosi sen puheenjohtajaksi 1952. Ammattiliittojen yhdistyessä 1955 AFL-CIO:ksi Meany valittiin uuden suurliiton puheenjohtajaksi.
Objektivismi (Rand)
Objektivismia kuvaa kompromissien vastaisuus: moraalista tai totuudesta ei voi tehdä kompromisseja, koska ne ovat tosiasioita, ja siksi puolustamisen arvoisia.
George Meany
Meany taisteli amerikkalaiseen ammattijärjestötoimintaan pesiytynyttä gangsterismia vastaan ja halusi pitää ay-liikkeen erossa puoluepolitiikasta.
Objektivismi (Rand)
Ayn Randin työn jatkajana on toiminut muun muassa filosofi Leonard Peikoff. Objektivismia edistävät muun muassa yhdysvaltalainen Ayn Rand Institute sekä aikakauslehti The Objective Standard.
George Meany
Meany pysyi järjestönsä puheenjohtajana vuoteen 1979, jolloin hän päätti 57-vuotisen ammattiyhdistysuransa 85 vuoden iässä. Hän kuoli seuraavan vuoden alussa.
Objektivismi (Rand)
Historia
pienoiskuva|Objektivismin kehittäjä Ayn Rand vuonna 1943. Ayn Rand esitteli filosofiansa ensimmäiseksi kaunokirjallisuudessa – erityisesti teoksissaan The Fountainhead (1943) ja Kun maailma järkkyi (1957). Teoksien teemoja ovat muun muassa rationaalisuuden tavoittelu, individualismi, kollektivismin uhka ja toisten puolesta uhrautumisen vääryys. Myöhemmin Rand julkaisi objektivismia käsitteleviä tekstejä erilaisissa kirjoissa ja säännöllisissä julkaisuissa, kuten The Objectivistissa ja The Ayn Rand Letterissä. Randin mukaan objektivismin nimi tulee siitä, että tieto ja arvot ovat objektiivisia. Ne ovat olemassa ja ihmisen järjen löydettävissä. Randin mukaan hän valitsi nimen ”objektivismi” siksi, että filosofian tulee perustua olemassaoloon, ja eksistentialismi oli nimenä jo varattu.
Objektivistisen liikkeen alullepanijana toimi erityisesti Nathaniel Branden. Hän esitti Randille vuonna 1956, että objektivismista pidettäisiin luentoja. Branden oli huomannut, että The Fountainhead -kirjan myötä fanikirjeiden määrä oli kasvanut huomattavasti. Siksi Branden myös ehdotti Randille, että filosofia tulisi pystyä esittämään systemaattisemmin, jotta se tavoittaa paremmin ihmisiä. Vaikka Kun maailma järkkyi saikin heti julkaisusta alkaen paljon kritiikkiä vuonna 1957, myös kannattajien määrä lisääntyi. Rand oli aluksi skeptinen Brandenin ideaa kohtaan filosofian luennoista. Tammikuussa 1958 Nathaniel Branden piti ensimmäisen luentonsa objektivismin perusteista ja siitä tuli pian menestys. Luentojen järjestämisestä vastasi Nathaniel Branden Institute (NBI). Luennoitsijoina toimivat myös Alan Greenspan, Leonard Peikoff, Mary Ann Rukavina ja Barbara Branden. 1960-luvulla objektivistinen liike oli voimistunut ja korkeakouluopiskelijat perustivat ympäri maata kirjakerhoja, joissa keskusteltiin objektivismista ja Randin teoksista. Vuonna 1968 Rand ja Branden ajautuivat välirikkoon ja NBI lopetti toimintansa. Objektivistit jakautuivat kahteen leiriin ja jäljelle ei jäänyt keskitettyä organisaatiota, vaan pieniä keskusteluryhmiä. Toiminta järjestäytyi uudelleen vuonna 1985, kun Ayn Rand Institute (ARI) perustettiin. 1980-luvun lopulla näkemyserot objektivistien välillä kasvoivat kysymyksestä, onko objektivismi avoin vai suljettu filosofinen järjestelmä. Peikoffin mukaan kyse oli suljetusta (muuttumattomasta) järjestelmästä, kun David Kelleyn mukaan kyse oli avoimesta (kehittyvästä) järjestelmästä. Kysymys johti välirikkoon ja uuden järjestön syntyyn. Vuonna 1990 David Kelley perusti Institute for Objectivist Studies -järjestön, joka tunnetaan nykyisin nimellä The Atlas Society.
Nysätran piiri
Nytsätran piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Objektivismi (Rand)
Historia
Ayn Rand ei koskaan julkaissut ei-kaunokirjallista teosta, joka olisi systemaattisesti käsitellyt kaikkia objektivismin osa-alueita, vaan tämä tehtävä jäi Randin seuraajille. Objektivismin yleisesityksiä ovat muun muassa Harry Binswangerin toimittama The Ayn Rand Lexicon (1986), Leonard Peikoffin Objectivism: The Philosophy of Ayn Rand (1991) sekä Andrew Bernsteinin Objectivism in One Lesson (2008).
Filosofia
pienoiskuva|[[Kun maailma järkkyi) on Ayn Randin kaunokirjallisista teoksista tunnetuin. Teoksesta on julkaistu myös elokuvatrilogia.]] Leonard Peikoffin mukaan objektivismi jakautuu viiteen filosofian osa-alueeseen: metafysiikkaan, epistemologiaan, etiikkaan, politiikkaan ja estetiikkaan. Objektivismi on filosofiana hierarkia, mutta ei metafyysisessä mielessä, vaan epistemologisesti. Kaikki asiat ovat olemassa yhtäaikaisesti. Sen sijaan kyse on siitä, että ymmärtääkseen jotain asiasta X on ensin tunnettava sitä edeltävät päätelmät. Peikoffin mukaan objektivismin hierarkia voidaan tiivistää kahteenkymmeneen pääkohtaan.
Metafysiikka: objektiivinen todellisuus
Objektivismi perustuu kolmeen aksioomaan: olemassaoloon, identiteettiin ja tietoisuuteen. Ne ovat päättelyketjun alkupiste, koska niitä ei voida jakaa enää pienempiin osiin.
Epistemologia: järki
pienoiskuva|Introduction to Objectivist Epistemology käsittelee objektivismin [[Tietoteoria|tietoteoriaa. Teos julkaistiin alun perin vuonna 1979. Kuvassa uudistettu painos vuodelta 1990.]] Tieto on jonkin asian (objektin) ymmärrystä, joka perustuu tulkitsijan (subjektin) valitsemaan aktiiviseen ja todellisuuteen pohjautuvaan prosessiin. Objektivismin mukaan tietoa saadaan havaintojen kautta. Aistit ovat ihmisen ainoa suora kognitiivinen yhteys todellisuuden kanssa ja näin ollen ihmisen ainoa tiedon lähde. Logiikka on metodi, jonka avulla arvioidaan tosiasiat (premissit), punnitaan suhde ristiriidattomuuden lakiin (A = A) ja johdetaan näistä johtopäätös. Järkeily ei tule itsestään, vaan se vaatii yksilön tietoista valintaa ajatella. Mikäli ihminen valitsee järjen, hän ei perusta elämänsä ohjenuoraa tunteisiin, uskoon tai auktoriteetteihin.
Objektivismi hylkää a priori ja a posteriori -jaottelun, analyyttinen-synteettinen-jaottelun sekä teoria-käytäntö-jaottelun. Peikoffin mukaan ne perustuvat väärään dikotomiaan. Kaikki tiedon käsittely perustuu logiikkaan, ja mikäli asia on looginen, se on tosi. Jos asia on teoriassa totta, sen on oltava myös käytännössä totta, koska asia ei voi olla tosi ja epätosi yhtäaikaisesti. Ihmisen on seurattava järkeä eikä hetken mielijohteita. Järki on ihmisen selviytymiskeino.
Tunteet eivät ole perusta tiedon hankkimiselle, koska tunteet ovat seurausta ihmisen arvoarvostelmista. Tunnetta ei ole ilman syytä. Esimerkiksi ilon tunne ystävän nähdessä on seurausta siitä, että ihmisellä on arvoarvostelma (engl. value judgement) ystävyydestä. Objektivismi ei ole kuitenkaan tunteita vastaan, vaan ne ovat yksilön keino nauttia elämästä. Sen sijaan ne eivät voi toimia elämän oppaana, vaan se on järjen tehtävä. Randin mukaan käänteinen järjestys johtaisi ihmisen tuhoon. Randin mukaan tunteet eivät kerro todellisuudesta mitään muuta kuin sen, että ihminen tuntee jotain. Randin mukaan on moraalitonta perustella päätöksiään sillä, että yksilöstä tuntuu siltä.
Objektivismi hylkää ajatuksen siitä, että ihminen voisi itse valita, mitä asioita voidaan pitää totena, koska se johtaa lukemattomiin ristiriitoihin, joihin objektivismin mukaan esimerkiksi uskonto, kollektivismi tai subjektivismi väistämättä johtavat. Tosiasiat eivät ole riippuvaisia ihmisen mielipiteistä, tunteista tai peloista. Tosiasiat eivät muutu toiseksi pelkästään ihmisen haluamisella. Objektivistien mukaan mikä tahansa muu tietoteoria mahdollistaa totalitarismin. Tästä syystä objektivistit suhtautuvat kriittisesti muun muassa Immanuel Kantin filosofiaa kohtaan, ja esimerkiksi Rand sanoi objektivismin olevan täydellinen vastakohta Kantin filosofialle. Objektivistit eivät hyväksy Kantin näkemyksiä aistihavaintojen epäluotettavuudesta, tietoisuudesta ja mystiikasta, koska ne avaavat tien sosiaaliselle subjektivismille, minkä seurauksia ovat esimerkiksi marxilaisuus ja kansallissosialismi. Samasta syystä objektivistit näkevät, että yhteiskuntasopimusteoreetikot (esimerkiksi John Locke) eivät pysty osoittamaan asianmukaisesti luonnonoikeuksien alkuperää, koska oikeuksia ei voi nähdä, haistaa tai maistaa niiden abstraktiivisuuden vuoksi.
Esimerkki: Demokraattisesti valittu parlamentti päättää, että kidutuksesta tehdään laillista sekä toivottua. Jos absoluuttisia tosiasioita ei ole, kellään kidutetuksi joutuvalla ihmisellä ei ole perustetta vastustaa, koska demokraattisesti valitun parlamentin täytyy olla oikeassa. Jos joku kyseenalaistaisi lakiuudistuksen vetomalla johonkin ihmistä korkeampaan periaatteeseen yksilönvapaudesta, se rikkoisi pohjan idealta, että tosiasioita ei ole. Tästä seuraa johtopäätös, että subjektivismi on väärässä ja tosiasiat ovat ihmisten mielipiteistä riippumattomia.
Leonard Peikoffin mukaan sekatalous on tietoteorian kannalta ristiriitainen konsepti, koska se toisaalta kannattaa oikeuksia, mutta toisaalta vastustaa niitä. Peikoff kysyykin, mistä valtio voi tietää, milloin oikeuksia tulee suojella ja milloin loukata. Peikoffin mukaan objektiivisten periaatteiden puuttuessa ihmiset toimivat tunnepohjaisesti ja arvailevat tapauskohtaisesti, mikä asia toimii ja mikä ei. Peikoffin mukaan poliittinen pragmatismi ("keskitien kulkeminen") ei ole hyväksyttävää, koska se on ristiriidassa objektiivisten periaatteiden kanssa ja pohjautuu siten subjektivismiin.
Adam Reedin mukaan objektivismin tietoteoria muistuttaa olio-ohjelmointia (esimerkiksi Java-ohjelmointikieltä).
Etiikka: itsekkyys
pienoiskuva|[[New York|New Yorkissa sijaitseva Atlas-patsas yhdistetään usein objektivismiin. Patsas esiintyy muun muassa Kun maailma järkkyi -teoksen 50. vuotisjuhlajulkaisun kannessa.]]Etiikka määrittelee ihmisen suhdetta itseensä. Ayn Randin mukaan etiikka on hyvän elämän ohjenuora ihmiselle itselleen. Etiikan tehtävänä ei siis ole määrätä muiden ihmisten elämää.
Objektivismin mukaan elämä itsessään on suurin arvo, koska vain elämän olemassaolo mahdollistaa muiden arvojen olemassaolon ja niiden tavoittelun. Elämä on siksi myös objektiivinen standardi, johon muita arvoja verrataan. Arvo on sellaista, jonka ihminen haluaa saavuttaa tai pitää. Elämää ylläpidetään elämän itsensä vuoksi, kun taas muita arvoja tavoitellaan elämän vuoksi. Tämä päättely antaa objektiivisen määritelmän hyvälle ja pahalle: Sellainen asia, joka edistää elämää, on hyvää ja käänteisesti elämää tuhoava on pahaa. Elämä vaatii elämänhalua, joka on edellytyksenä ihmisen kaikelle muulle tekemiselle. Objektivismin mukaan tästä voidaan suoraan johtaa päätelmä, että ihmisen tulisi elää. Elämänhalusta seuraa, että ihmisen on syötävä, juotava ja oltava tuottava selviytyäkseen. Objektivismin mukaan tämä on järkiperäinen ratkaisu Humen giljotiiniin.
Ihmisen oma onnellisuus on elämän moraalinen tavoite. Onnellisuuden tavoittelu ja elämän ylläpito kulkevat käsi kädessä: Onnellisuus on seurausta siitä, että ihminen tiedostaa saavuttaneensa omia arvojaan ja ylläpitää siten elämää. Onnellisuutta ei voi saavuttaa epärationaalisuudella.
Valitessaan elää ihminen samalla valitsee elää omaa elämäänsä. Jokainen ihminen elää yksilönä eikä laumana. Näin ollen tästä myös seuraa, että ihmisen tulee olla itsekäs ja ajaa omaa etuaan, koska se on elämän kannalta välttämätöntä. Objektivismin mukaan altruismi (eli toisten puolesta uhrautuminen) on moraalitonta, koska siinä ihmisen oma selviytyminen ja onnellisuus ovat riippuvaisia muiden ihmisten tarpeista. Altruismi kertoo, kenelle arvoista tuleva hyöty tulee jakaa, mutta jättää vastaamatta, mikä arvo itsessään on; tästä epäselvyydestä johtuen Rand katsoi sen olevan kelvoton moraaliseksi ohjenuoraksi ihmisille. Rand katsoi, että altruismi johtaa huonoon itsetuntoon, koska elämän huolenaiheena ei ole oma elämä, vaan muiden elämä. Siksi elämästä voi muodostua painajaismaista, koska se näyttäytyy katastrofien torjumiselta. Itsekkyys ei ole kuitenkaan ristiriidassa yksityisen hyväntekeväisyyden kanssa, koska siinä auttaminen perustuu vapaaehtoisuuteen. Sen sijaan pakotettu hyväntekeväisyys (esimerkiksi tulonsiirrot) on moraalitonta, koska ihminen on pakko uhrata omat arvot toisten arvojen vuoksi. Randin mukaan on moraalitonta pakottaa muita ihmisiä uhraamaan omat arvonsa toisen hyväksi. Tämä tarkoittaa myös, ettei ole ristiriitaa, jos ihminen omasta vapaasta halustaan haluaa ottaa riskejä muiden hyväksi. Esimerkiksi henkensä vaarantava palomies ei ole välttämättä altruistinen, koska työ perustuu vapaaehtoisesti sovittuun työsopimukseen, siitä maksetaan palkkaa ja ihminen pääsee toteuttamaan työssään omia arvojaan.
Hyveet ovat seurausta rationaalisuudesta, jotta ihminen voisi elää, olla tuottava ja olla onnellinen. Hyveitä ovat muun muassa johdonmukaisuus, itsenäisyys, rehellisyys, oikeudenmukaisuus, tuottavuus ja ylpeys. Pahuus on arvojen kääntöpuoli ja arvojen poissaoloa. Epärationaalisuuden eri muodot (tehottomuus, valehtelu, pettäminen, aloitteellinen väkivalta jne.) eivät edistä ihmisen tuottavuutta eikä niillä voi luoda uusia arvoja, joten ne ovat siksi moraalittomia. Epärationaaliset henkilöt ovat riippuvaisia muista ihmisistä, jotka luovat uusia arvoja ja ovat tuottavia. Esimerkiksi varas ei tuota uutta arvoa, vaan on riippuvainen muista ihmisistä, jotka omalla tuottavuudellaan synnyttävät vaurautta.
Objektivismi vastustaa pasifismia, koska ihmisillä on oikeus puolustaa itseään. pienoiskuva|[[Leonard Peikoff on tunnettu objektivisti ja vaikuttanut Ayn Rand Institutessa, jonka tehtävänä on edistää objektivismia.]]
Politiikka: yksilönvapaudet ja markkinatalous
Politiikka määrittelee, kuinka itsekkään ihmisen tulee toimia suhteessa toisiin itsekkäisiin ihmisiin. Kuten etiikka, myös politiikka määritellään päättelyketjun kautta. Politiikka on looginen seuraus metafyysisistä, epistemologisista ja eettisistä tosiasioista. Objektivismissa katsotaan, että markkinatalous on ainoa moraalinen talousjärjestelmä nimenomaan siksi, että se on seurausta pätevästä päättelyketjusta. Objektivismin mukaan mikä tahansa muu poliittinen järjestelmä ei ole moraalinen, koska ne ovat ristiriidassa jonkun tosiasian kanssa (etiikka, epistemologia tai metafysiikka).
Objektivismin mukaan este ihmisen vapaan tahdon toteutumiselle on fyysisinen voima. Jos kaikki ihmiset voisivat käyttää fyysistä voimaa toisiaan vastaan, se johtaisi siihen, etteivät ihmiset voisi enää käyttää järkeä ja vapaata tahtoa. Tuottavuuden sijaan ihmiset alkaisivat keskittyä selviytymistaisteluun, mikä vähentää hyvinvointia ja johtaa lopulta kuolemaan. Objektivismin mukaan tällainen ei ole kestävä yhteiskunta, minkä vuoksi ihmiset tarvitsevat oikeuksilleen suojaa. Tästä seuraa, että ihmisten on pidättäydyttävä rajoittamasta muiden ihmisten oikeuksia. Oikeus elämään ja siitä johdettavat oikeudet (kuten omaisuudensuoja) ovat erottamattomia eli niitä ei voi valikoida. Objektivismi siis katsoo, että yksilönvapauksien alkuperä voidaan todentaa päättelyllä; toisin sanoen yksilönvapauksien alkuperä ei ole ihmisen mielipiteissä tai poliittisissa julistuksissa. Itsepuolustus on sallittu.
Oikeudet koskevat ainoastaan yksilöä, minkä vuoksi objektivismi hylkää kollektiivisten ryhmien oikeudet. Näin ollen yksilö ei voi saavuttaa ryhmään liittymällä uusia oikeuksia, joita hänellä ei olisi ennestään ollut. Erityisryhmillä, kuten ammatti- ja ikäryhmillä, ei siis ole erityisoikeuksia. Julkinen valta ei saa asettaa kiintiöitä sukupuolen, rodun tai muun henkilökohtaisen ominaisuuden perusteella, koska syrjintää ei saa paikata syrjinnällä. Laillisuusperiaatteeseen perustuva valtio on välttämätön, koska tarvitaan objektiiviset lait ja objektiivinen prosessi erimielisyyksien ratkaisemiseen. Valtion ainoa moraalinen tehtävä on suojella ihmisten oikeuksia, joita ovat muun muassa oikeus elämään, vapauteen ja omaisuuteen. Perustuslain tehtävänä ei ole antaa valtiolle valtaa, vaan antaa ihmisille suojaa valtiota vastaan.
Tunnetut objektivistit Leonard Peikoff ja Yaron Brook ovat ilmaisseet, että valtiolla voi olla myös muitakin perusteltuja tehtäviä kuten ulkopolitiikka.
Objektivismi vaatii talouden ja politiikan erottamista toisistaan. Sekatalous (eli kapitalismin ja sosialismin välimuoto) ei ollut Randin mukaan moraalinen järjestelmä, koska se on ristiriitainen ja lobbarien johtama. Ayn Rand perusteli johdonmukaisuuden tarvetta seuraavasti: ”Missä tahansa kompromississa ruoan ja myrkyn välillä vain kuolema voi voittaa. Missä tahansa kompromississa elämän ja kuoleman välillä vain kuolema voi voittaa.” Näin ollen missä tahansa kompromississa rationaalisuuden ja epärationaalisuuden välillä vain epärationaalisuus voi voittaa, eikä sitä pidä hyväksyä. Jos yksilö on valmis antamaan edes hieman valtaa valtiolle, se murentaa koko periaatteen yksilönvapauksien loukkaamattomuudesta. Rand halusikin tehdä selkeän erottelun "demokratian" ja "tasavallan" käsitteiden välille: demokratia on enemmistön valtaa (objektivismin vastustamaa kollektivismia), kun taas tasavalta on luotu yksilönvapauksien suojaksi. Rand katsoi, että verotus on moraalitonta, koska valtion palveluiden rahoittamisen tulee olla vapaaehtoista.
Objektivismin mukaan sosialismin ongelma on ihmisten velvollisuus uhrautua toisten ihmisten vuoksi, mikä on ristiriidassa objektivistisen etiikan kanssa. Vaikka sosialidemokraattisen hyvinvointivaltion kannattajat eivät ole sosialisteja, Randin mukaan hyvinvointivaltion ideologiaan sisältyy idea toisten ihmisten omaisuuden hallinnasta, joka on fasismin perusominaisuus. Anarkismin ongelmana on pidetty sen kyvyttömyyttä puolustautua totalitarismilta ja kilpailevilta valtioilta.
Estetiikka: romanttinen realismi
Ayn Randin mukaan taide on ihmisen valikoivaa todellisuuden uudelleenluontia, joka perustuu yksilön omiin metafyysisiin arvoarvostelmiin. Taiteen tehtävänä on siis kuvailla, mikä on taiteilijan mielestä totta ja tärkeää elämässä. Taide on abstraktioiden kuvaamista selkeissä aistein havaittavissa muodoissa. Taiteen tehtävä on ensisijaisesti metafyysinen eikä eettinen: taiteen tehtävänä ei ole opettaa tai lobata mitään. Taiteella on kuitenkin teema, minkä seurauksena taide väistämättä välittää jonkin sanoman yleisölle, mutta sanoma ei ole taiteen tarkoitus itsessään. Tämä erottaa taiteen ja propagandan toisistaan. Taiteen suuruus on suhteessa kuvatun teeman universaalisuuteen. Kirjaimellinen käännös tai kuvaus ei ole kuitenkaan taidetta, minkä vuoksi uutiskertomus ja valokuva eivät ole taidetta.
Esimerkiksi taiteilija, joka esittää ihmisen jumalallisena olentona, on tietoinen ihmisten heikkouksista ja sairauksista. Taiteilija kuitenkin pitää näitä olosuhteita sattumana ja epärelevanttina ihmisen perimmäisen olemuksen kannalta. Siksi taiteilija luo hahmon, joka huokuu voimaa, kauneutta, älykkyyttä ja itseluottamusta, koska ne ovat taiteilijan käsityksessä ihmisen oikea ja luonnollinen tila.
Objektivismin mukaan ihminen tarvitsee taidetta selviytyäkseen – ei materialistisessa mielessä – vaan henkisessä mielessä, jotta ihmisen tietoisuus selviytyy. Juurisyy ihmisen taiteen tarpeelle on se, että ihmisen tietoisuus on käsitteellinen ja käsitteellisenä olentona tarvitsee filosofian ohjausta. Filosofia itsessään ei kuitenkaan tyydytä ihmisen tarvetta filosofialle, minkä vuoksi tarvitaan taidetta. Ideaalia taidetta edustaa romanttinen realismi, koska se korostaa ihmisyyttä ja ihmisen kykyä valintojen tekemiseen. Romanttinen realismi kuvaa ihmiset sellaisina kuin heidän tulisi olla. Romanttinen realismi ei ole kuitenkaan emotivismia. Objektivismin mukaan kauneus on objektiivista ja taidetta voidaan arvioida rationaalisesti. Tästä syystä objektivismi on kriittinen modernia taidetta kohtaan.
Suhde konservatismiin
Randin mukaan objektivistit eivät ole konservatiiveja, vaan radikaaleja kapitalisteja. Rand kritisoi konservatiiveja siitä, että he eivät uskalla puolustaa kapitalismin saavutuksia Yhdysvalloissa, vaan antavat markkinatalouden hitaasti näivettyä. Randin mukaan ideologiana konservatismi kärsii kolmesta heikkoudesta:
Myös Leonard Peikoffin mukaan objektivismilla ei ole mitään tekemistä konservatismin kanssa, koska objektivistit eivät halua säilyttää nykyistä järjestelmää, vaan muuttaa sen perustuksia. Peikoffin mukaan konservatiivit ovat moraalisesti alemmalla tasolla kuin Yhdysvaltain liberaalit (vasemmistolaiset), koska konservatiivit väittävät tekevänsä toista, mitä oikeasti tekevät. Peikoff katsoi, että esimerkiksi markkinatalouden puolustamisessa tai "ison valtion" vastustamisessa konservatismi ei ole toiminut johdonmukaisesti, vaan on kannattanut myös ristiriitaisia asioita. Siksi Peikoffin mukaan konservatiivit luovat äänestäjille valheellisen illuusion vaihtoehdosta kollektivismille. Tästä seuraa, että statismi voimistuu eikä sille tule todellista haastajaa.
Suhde libertarismiin ja anarkokapitalismiin
Ayn Rand kritisoi voimakkaasti libertarismia, koska katsoi sen olevan filosofisesti huonosti perusteltu oppi. Anarkismia Rand piti epä-älyllisenä ja kollektivistisena aatteena.
Objektivistien mukaan libertarismin ongelmana on päättelyketjun puute, miksi esimerkiksi vapaa markkinatalous on tavoiteltava asia. Jos päättelyketju ei ole looginen, libertarismin epistemologia perustuu uskontojen tavoin kehäpäätelmään: ”näin se on, koska sanon, että se on”. Kyse on siitä, että jos libertarismia auktorisoitaisiin asiakirjalla, sen luotettavuutta olisi kohdeltava samalla kritiikillä kuin uskonnollista tekstiä. Jos libertarismin legitiimiys perustuu ihmisten päättämään jaloon ajatukseen, se tekisi libertarismista luonteeltaan kollektivistisen, mikä on ristiriidassa objektivismin kanssa. Jos ideologian auktoriteetti olisi filosofian kehittäneissä ihmisissä itsessään, se johtaisi henkilökulttiin. Peter Schwartzin mukaan perusoikeuksia ei voida määritellä ilman etiikkaa, ja tämä filosofisen viitekehyksen puuttuminen on libertarismin heikkous.
Keskeinen ero esimerkiksi Friedrich von Hayekin välillä on se, että Hayekin mukaan ihminen ei voi tietää varmasti asioita ja siksi tarvitaan vapaa yhteiskunta, jossa huonot ideat kehityksen myötä karsiutuvat pois. Keskusjohtoista järjestelmää (kollektivismia) ei voida hyväksyä, koska kukaan ei ole kaikkitietävä ja siksi markkinatalous on ainoa vaihtoehto. Objektivismissa päinvastoin katsotaan, että ihmisellä on kyky tietää todellisuudesta asioita ja objektiiviset tosiasiat johtavat kapitalistiseen yhteiskuntaan. Objektivismin kannalta Hayekin argumentti on samaa juurta konservatiivisen virhepäätelmän kanssa: jos ihmiset olisivat kaikkitietäviä, silloin keskusjohtoinen diktatuuri olisi moraalisesti oikein. Se veisi pohjan siltä, että yksilönvapaudet olisivat absoluuttisia.
Anarkokapitalismiin kuuluu käsitys nonaggressioperiaatteesta (NAP), jonka mukaan aloitteellinen voimankäyttö muita ihmisiä tai heidän omaisuuttaan kohtaan on kielletty. Tästä seuraa, että valtion väkivallan monopoli ei ole sallittu, vaan oikeusjärjestelmä tulee toteuttaa sopimusvapauden kautta. Tässä suhteessa objektivistit eroavat anarkokapitalismista, sillä objektivismissa valtiota ja sen väkivallan monopolia pidetään välttämättömänä seurauksena yksilönvapauksien turvaamiseksi. Randin mukaan kilpailevat valtiot ja "valtioshoppailu" ovat absurdeja ajatuksia ja pakoa objektiivisuudesta. Toisaalta objektivismi ja anarkokapitalismi ovat yhteneväisiä siinä, että verotusta pidetään moraalittomana. Randin mukaan verotuksen tulee perustua vapaaehtoisuuteen, koska valtio ei omista yksilöiden omaisuutta. Kysymys nonaggressioperiaatteen luonteesta on myös jakava. Esimerkiksi Murray Rothbardin mukaan nonaggressioperiaate on aksiooma eli päättelyketjun jakamaton alkupiste. Objektivismin mukaan näin ei ole, koska metafysiikan aksioomia on kolme: olemassaolo, identiteetti ja tietoisuus; kaikki muu on vain seurausta (päättelyketjua) näistä tosiasioista. Objektivismin mukaan aloitteellisen väkivallan kielto (NAP) tulee vasta myöhemmin päättelyketjussa.
Objektivismin yhteiskunnalliset vaikutukset
pienoiskuva|The Journal of Ayn Rand Studies on keskittynyt objektivismin tutkimukseen vuodesta 1999. pienoiskuva|[[Teekutsuliike|Teekutsuliikkeen verotusta vastustava mielenosoitus Minnesotassa vuonna 2010. Kyltissä on viittaus Ayn Randin pääteokseen.]]
Politiikka ja liike-elämä
Anne Hellerin mukaan Randin teoksilla on suuri vaikutus erityisesti nuoriin lukijoihin. Vuonna 1991 erään tutkimuksen mukaan amerikkalaiset nimesivät Kun maailma järkkyi -teoksen tärkeimmäksi omaan elämään vaikuttaneeksi kirjaksi heti Raamatun jälkeen. Myös eräässä toisessa vuonna 1998 tehdyssä kyselyssä sekä Kun maailma järkkyi että The Fountainhead -teokset nimettiin 1900-luvun parhaimmiksi kirjoiksi. Myös Onkar Ghaten mukaan Randin kehittämän objektivismin idealismi vetoaa nuoriin.
Jennifer Burnsin mukaan objektivismin kriitikot näkevät Randin suppeana nuorisoon vetoavana ajattelijana, mutta sivuuttavat sen, kuinka merkittävä vaikutus Randin objektivismilla on ollut "porttihuumeena" oikeistolaiseen ajatteluun. Burnsin mukaan Kun maailma järkkyi -teosta siteeraavat muun muassa nuoret konservatiivit, poliitikkoehdokkaat ja liikemiehet.
Yhdysvaltain politiikassa esimerkiksi Donald Trump, Rex Tillerson, Mike Pompeo, Andrew Puzder ja Paul Ryan ovat ilmaisseet kiinnostuksensa Ayn Randin objektivistista ajattelua kohtaan. Paul Ryan on kuitenkin ilmaissut, ettei hän ole objektivisti, vaan uskoo, että valtiolla on rooli turvaverkon luojana. Liike-elämässä esimerkiksi Mark Cuban ja John P. Mackey ovat ilmaisseet, että Randin teoksilla on ollut ratkaiseva merkitys heidän menestykselleen. Yhdysvaltain keskuspankin johtaja Alan Greenspan on ollut objektivisti, mutta vuoden 2008 finanssikriisin aikaan hän kyseenalaisti sääntelyn merkitystä markkinataloudessa , mistä hän on saanut osakseen kritiikkiä objektivisteilta. Myös Wikipedian perustaja Jimmy Wales on objektivisti ja hän toimi 1990-luvulla objektivistisen keskustelualustan perustajana ja moderaattorina.
Randin objektivismi on vaikuttanut voimakkaasti 1990- ja 2000-luvulla muun muassa libertaareihin ja teekutsuliikkeeseen.
Objektivismin tutkimusta ja edistämistä varten on perustettu muun muassa ajatushautomot Ayn Rand Institute (1985) ja The Atlas Society (1990). Vuonna 1999 perustettiin riippumaton säännöllinen julkaisu The Journal of Ayn Rand Studies, joka keskittyy objektivismin tutkimukseen.
Populaarikulttuuri
Useita Ayn Randin kirjoja on filmatisoitu: We The Living (1942), Pilvenpiirtäjä (1949) sekä Kun maailma järkkyi -trilogia (2011–2014).
Rush-yhtyeen kappaleissa näkyy objektivismiteema ja yhtyeen rumpali Neil Peart kertoi julkisesti olevansa objektivismin kannattaja. Rushilla on esimerkiksi Anthem-niminen kappale, joka on myös Ayn Randin teoksen nimi. Free Will -kappaleen sanoituksissa korostetaan yksilön päätöstä valita vapaa tahto.
Hämähäkkimiehen ja Tohtori Oudon luojana tunnettu Steve Ditko oli objektivisti ja hän sovelsi objektivistisia periaatteita myös työssään. Ditko panosti erityisesti objektivistisen taiteen luomiseen. Blake Bellin mukaan objektivismilla oli merkittävä rooli Ditkon lähtiessä Marvelilta.
Aaro Salo
Aron (Aaro, Ari) Salo (vuoteen 1903 Hiltunen, 10. helmikuuta 1874 Nilsiä – 22. lokakuuta 1949 Iisalmi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914 ja 1911–1918. Salo sai sisällissodan jälkeen pitkän vankeustuomion, vaikkei osallistunut punaisten toimintaan.
Varhaiset vuodet
Nilsiässä syntyneen Aaro Salon vanhemmat olivat renki Henrik Johan Hiltunen ja Vilhelmiina Hynynen. Hän kävi kiertokoulua ja suoritti yksityisesti ylemmän kansakoulukurssin. Salo oli 12-vuotiaasta lähtien maa- ja metsätöissä, lämmittäjänä sekä postinkantajana. Vuonna 1895 hän lähti maalarioppilaaksi Iisalmeen ja työskenteli 1896-1903 Viktor Långin maalariliikkeessä Helsingissä. Iisalmeen palattuaan Salo perusti oman maalariliikkeen ja rakensi 16-huoneisen vuokratalon kaupungin keskustaan Ilvolankadun ja Päiviönkadun kulmaan. Hän suunnitteli myös vuonna 1908 valmistuneen Iisalmen työväentalon.
Politiikkaan
Vuonna 1896 Salo oli perustamassa Iisalmeen wrightilaista työväenyhdistystä. Kaksi vuotta myöhemmin Salo liittyi Helsingin työväenyhdistyksen maalareiden ammattiosastoon ja samalla hänestä tuli sosialidemokraattiseen puolueen jäsen. Ensimmäisen sortokauden aikana Salo vaikutti myös aktivistiliikkeessä. Syksyllä 1905 sosialidemokraatit käynnistivät Salon johdolla Iisalmen työväenyhdistyksen hiipuneen toiminnan uudelleen ja suurlakon jälkeen hän organisoi useita työväenyhdistyksiä lähiseudulle. Salo toimi Iisalmen työväenyhdistyksen puheenjohtajana 1906-1907 ja osallistui sen edustajana muun muassa Tampereen torpparikokoukseen.
Sisällissota
Sisällissodan käynnistyttyä Salo kieltäytyi Otto Ville Kuusisen tarjoamasta kansanvaltuuskunnan kirjanpitäjän tehtävästä. Hän pysytteli sivussa punaisten toiminnasta ja yritti helmikuun puolivälissä palata kotiseudulleen yhdessä maalaisliiton kansanedustajan Kusti Arffmanin kanssa. Maaliskuussa Salo määrättiin muutaman viikon ajaksi Suomen Osuustukkukaupan kiertäväksi tilintarkastajaksi. Sodan päätyttyä Salo matkusti kotiinsa Iisalmeen, josta hän oli toukokuun puolivälissä palaamassa Helsinkiin osallistuakseen eduskunnan istuntoon. Iisalmen suojeluskunta kuitenkin pidätti Salon ja toisen sosialidemokraattisen kansanedustajan Armas Paasosen, vaikka heillä oli Helsingin kaupunginviskaalin Adolf Mestertonin ja eduskunnan sihteerin Iivar Ahavan antamat todistukset, etteivät he osallistuneet kapinaan.
Kesäkuun vaihteessa Salo siirrettiin Kuopion vankileirille ja sieltä heinäkuun alussa muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen. Lokakuussa 1918 Salo sai valtiorikosoikeudelta kahden vuoden kuritushuonetuomion, joka muutettiin viiden vuoden ehdolliseksi rangaistukseksi. Tuomion syynä olivat väitetyt kiihotuspuheet sekä syksyllä 1917 annettu Me vaadimme -julistus. Tammikuussa 1919 valtiorikosylioikeus korotti tuomion kahdeksaan vuoteen julkisesta kehotuksesta kapinaan ja yllytyksestä valtiopetokseen, mutta valtionhoitaja C. G. E. Mannerheim armahti Salon jo kesäkuussa, koska ei katsonut tämän ottaneen vaikuttavasti osaa kapinaan.
Sodan jälkeen
Tammisaaren pakkotyölaitoksesta vapauduttuaan Salo jatkoi kunnallispolitiikassa. Vuonna 1920 kommunistit valtasivat Iisalmen työväenyhdistyksen, jolloin hän perusti nykyisinkin toimivan Iisalmen sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen. Salo valittiin jälleen Iisalmen kaupunginvaltuustoon 1920-luvun alussa ja vuodesta 1931 lähtien hän oli myös kaupunginhallituksen jäsen. Presidentin valitsijamiehenä Salo oli vuosina 1925 ja 1931. Lisäksi Salo toimi muun muassa Ylä-Savon Osuusliikkeen hallituksen puheenjohtajana.
Perhe
Salmisen puoliso oli Anna Kaisa Korpela, jonka kanssa hän avioitui Helsingissä vuonna 1903.
Luettelo NHL:n työsulkupelaajista muissa sarjoissa kaudella 2012–2013
NHL-kautta 2012–2013 edelsi työsulku, joka alkoi 15. syyskuuta 2012 ja päättyi 6. tammikuuta 2013. Keskeisimmät työsulkuun liittyneet kiistanaiheet NHL-liigan ja pelaajayhdistyksen välillä olivat palkkakaton suuruus sekä tulojen jakosuhde. Työsulku oli NHL-historian kolmas kausien 1994–1995 ja 2004–2005 jälkeen.
Neuvottelujen tuloksena syntyneen kymmenvuotisen työehtosopimuksen nojalla jääkiekkotulot jaetaan tasan pelaajien ja seurojen välillä. Kumpikin osapuoli saa siis 50 prosenttia tuloista, kun taas edellinen sopimus takasi pelaajille 57 prosentin osuuden. Kauden 2013–2014 palkkakatoksi sovittiin 64,3 miljoonaa dollaria, joka vastaa tarkalleen kaudella 2011–2012 käytettyä kattoa.
Runkosarjan ensimmäinen kierros pelattiin 19. tammikuuta 2013, ja pudotuspelit alkoivat 30. huhtikuuta 2013. Kaikki runkosarjaottelut pelattiin samassa konferenssissa olevien joukkueiden välillä. Näin ollen kauden ainoat ottelut, joissa eri konferensseihin kuuluvat joukkueet kohtasivat toisensa, pelattiin Stanley Cup -finaalisarjassa.
Aiempien työsulkujen tapaan useampi NHL-pelaaja nähtiin muissa sarjoissa, suurimmaksi osaksi Euroopassa.
Elitserien
Elitserienissä ehti työsulun aikana pelata vain kolme vahvistusta, sillä Hockeyligan kielsi Elitserien-seuroja ottamasta lyhytaikaisia työsulkuvahvistuksia. Tämä tapahtui jo syksyllä työsulun alettua, kun Elitserien-seurat MODO Hockeyta ja Frölunda HC:tä lukuun ottamatta sopi keskenään, että työsulkuvahvistuksia ei palkattaisi Hockeyliganin kiellosta huolimatta. Kilpailuvirasto vaati Hockeyligania pyörtämään päätöksen ison uhkasakon nojalla ja näin ollen kahdessa Elitserien-joukkueessa ehdittiin nähdä syksyn aikana yhteensä kolme NHL-pelaajaa. Hockeyligan vei asian Ruotsin Markkinatuomioistuimeen saakka. Käsittely päättyi Hockeyliganin eduksi joulukuussa 2012. Sen sijaan sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskanissa nähtiin kaikkiaan 22 työsulkupelaajaa.
Mestis
TuTon Matt Bradley ja Jesse Winchester jäivät edellisen NHL-kauden päätteeksi vapaiksi agenteiksi ja hakivat työsulun ajan NHL-sopimusta. Lopulta molemmat jäivät työsulun päätyttyä ilman sopimusta. Winchester pelasi loppukaudella SM-liigaa Jokereissa, mutta Bradley loukkaantui vain yhden TuTossa pelaamansa ottelun jälkeen, eikä ole sittemmin palannut kaukaloihin.
Antti Mäkilä
Antti Mäkilä (s. 1. huhtikuuta 1989 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi kaudella 2015―2016 Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
Mäkilä aloitti kauden 2012–2013 ottelukohtaisella sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Lokakuussa 2012 hän siirtyi aluksi kahden ottelun mittaisella lainasopimuksella paikkaamaan loukkaantumisia Oulun Kärppiin. Niiden jälkeen Mäkilän lainasopimusta jatkettiin viidellä ottelulla marraskuiseen Karjala-turnaukseen asti. Tämän jälkeen sitä jatkettiin joulutaukoon asti ja joulutauon alettua tammikuun 19. päivään saakka. Mäkilä on muodostanut Kärpissä kauden aikana toimivan nelosketjun Joonas Kemppaisen ja Simo Suorannan kanssa. Siirtotakarajalla hän sai loppukauden kattavan jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kauden 2012–2013 jälkeen Mäkilä oli vapaana agenttina lokakuuhun 2013 saakka, kunnes hän siirtyi ottelukohtaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue HC Satakunnan riveihin. Hän tähyili pelipaikkaa SM-liigasta ja ulkomailta, mutta siirtyi lopulta kolmen ottelun mittaiselle try-outille Mestis-joukkue KooKoohon helmikuussa 2014. Mäkila sai koejaksonsa päätteeksi loppukauden 2013–2014 kattaneen sopimuksen. Hän osoittautui lopulta erinomaiseksi hankinnaksi ja teki molemmat playoff-maalinsa finaalisarjassa Mikkelin Jukureita vastaan. Mäkilä voitti kauden päätteeksi Mestiksen-mestaruuden. Kaudeksi 2014–2015 hän palasi taas vuoden mittaisella sopimuksella HC Satakuntaan. Tammikuun 2015 lopulla Mäkilä palasi loppukauden kattavalla sopimuksella Lempäälän Kisaan. Mäkilä lopetti pelaajauransa kevääseen 2016.
Maajoukkueura
Mäkilä pelasi U-18 Junior World Cupissa vuonna 2006.
Giovanni Benedetto Platti
Giovanni Benedetto Platti (9. heinäkuuta 1697 – 11. tammikuuta 1763, ei varmuutta) oli italialainen barokin ajan säveltäjä.
Vain osa Plattin tuotannosta on säilynyt, kuten:
Dualstar
right|Dualstarin logo Dualstar Entertainment Group on Mary-Kate ja Ashley Olsenin perustama yhtiö, joka tuottaa elokuvien lisäksi myös kirjoja. Yhtiö tuottaa omistajilleen noin 160 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuodessa. Osa tuotosta on tullut Olsenien nimellä valmistettavista vaatteista, meikeistä ja hajuvesistä.
Panini (keräilykorttivalmistaja)
Panini Group on italialainen keräilykorttien, kirjojen ja sarjakuvien julkaisija. Vuonna 2013 Panini Groupin myynti oli yhteensä 531 miljoonaa euroa. Yrityksen perusti vuonna 1961 Panini-suku Modenassa.
Requiem (Mozart)
thumb|250px|Lacrymosa-osan tahdit 1–5. Mozartin käsikirjoitus katkeaa 8. tahdin jälkeen. Requiem d-molli, KV 626 on Wolfgang Amadeus Mozartin pääosin säveltämä sielunmessu, jonka parissa hän työskenteli kuolinvuotenaan (1791). Teoksen viimeisteli pääasiassa Franz Xaver Süssmayr ja se valmistui lopullisesti seuraavana vuonna. Teos on kirjoitettu neljälle solistille (sopraano, altto, tenori, basso), kuorolle ja klassisminajan orkesterille. Kokoonpanossa on kaksi basettitorvea, kaksi fagottia, kaksi trumpettia, kolme pasuunaa, patarumpu, viulut, alttoviulu sekä basso continuo, joka koostuu sellosta, kontrabassosta ja uruista.
Teoksen osat
Requiem on jaettu 14 osaan
Teoksen synty
Teoksen tilasi heinäkuussa 1791 kreivi Franz von Walsegg zu Stuppach, joka halusi kunnioittaa sillä vastikään kuolleen vaimonsa muistoa. Kreivin tarkoitus oli esittää teos omana sävellyksenään. Mozart sai teoksesta ennakkopalkkiota 60 dukaattia ja lupauksen lisäpalkkiosta, kun teos valmistuisi. Kesän Mozart oli kiireinen kahden oopperansa Taikahuilun ja La clemenza di Titon kanssa ja säveltäjä palasi teoksen pariin vasta syksyllä palattuaan Wieniin. Marraskuun lopulla säveltäjä sairastui tautiin, jonka lääkäri myöhemmin nimesi sotilaskuumeeksi (vaikka aiheesta on vuosisatojen aikana esitetty lukuisia teorioita). Joulukuun 4. iltapäivänä Mozart tunsi itsensä niin terveeksi, että esitti ystäviensä kanssa osia edelleen keskeneräisestä Requiemistaan. Samana iltana hänen tilansa huononi nopeasti ja hän kuoli 5. joulukuuta, viisi minuuttia yli puolenyön.
Mozartin kuollessa Requiem oli edelleen keskeneräinen ja säveltäjän vaimo Constanze antoi teoksen viimeistelyn Joseph Eyblerille, joka kuitenkin pian luopui tehtävästä ja käsikirjoitus päätyi Mozartin entisen oppilaan Franz Xavier Süssmayrin käsiin, joka lopulta vei teoksen päätökseen. Süssmayr orkestroi teokseen Kyriestä eteenpäin, saattoi Sequentia-osan eli Dies iraen Lacrimosan-jakson loppuun 22 uudella tahdilla ja sävelsi sielunmessun puuttuvat osat eli Sanctuksen, Benedictuksen ja Agnus Dein. Viimeiseen osaan, Communioniin, hän uudelleenkäytti teoksen alusta kahta Mozartin säveltämää osaa. Süssmayr sekä Mozartin vaimo sanoivat tämän tapahtuneen Mozartin ohjeiden mukaan. Monet ovat kuitenkin epäilleet, että Mozart ei olisi oikeasti halunnut käyttää toistoa teoksessa. Kreivi Walsegg-Stuppach esitti Requiemin omana sävellyksenään kuolleen vaimonsa kunniaksi 14. joulukuuta 1793.
Epäilyjä teoksen viimeistelijästä
On mahdollista, että jotkut muut säveltäjät (esimerkiksi Antonio Salieri) olisivat auttaneet Süssmayria, tai että hän olisi laatinut sävellyksen osittain Mozartin jättämien luonnosten pohjalta. On myös epäilty, että vanhempi säveltäjä Maximilian Stadler, olisi saattanut loppuun Domine Jesun orkestraation. Agnus Dei -osio taas muistuttaa Mozartin aiempaa messua (KV 220), ja sen on epäilty perustuneen Mozartin antamiin ohjeisiin tai luonnostelmiin. Yleensä tällaiset näkemykset perustuvat oletukseen, että teoksen hienot osat ovat vahvasti Mozartin vaikutuksenalaisia ja kohdat, joissa nähdään olevan heikkouksia, olisivat puolestaan Süssmayrin tekemiä. Teoksen orkestraatiosta onkin löydetty kömpelyyksiä, joita ei esiinny Mozartin muissa teoksissa.
1900-luvulla teoksesta on tehty lukuisia uusia versioita, joissa on joko paranneltu Süssmayrin orkestraatiota tai radikaaleimmillaan kirjoitettu Mozartin kuoleman jälkeen sävelletyt kohdat kokonaan uudestaan. Tällaisia ovat mm englantilaisen Duncan Drucen tekemä täydennysversio, joka on myös levytetty.
Andreas Goldberger
Andreas "Andi" Goldberger (s. 29. marraskuuta 1972 Ried im Innkreis, Ylä-Itävalta, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Goldbergerin uran parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvun puolivälin tietämille. Planican lentomäessä hän sijoittui keväällä 1991 yhdeksänneksi ja seitsemänneksi, ja lopullinen läpimurto tapahtui Keski-Euroopan mäkiviikolla 1991–1992, kun hän osallistui vain Itävallan puolella hypättyihin osakilpailuihin, mutta sijoittui niissä toiseksi ja kuudenneksi. Hänet valittiin Albertvillen olympialaisiin, mutta niissä hän ei päässyt vielä kilpailemaan. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti 3. tammikuuta 1993 Innsbruckissa.
Goldberger voitti mäkihypyn maailmancupin kolme kertaa, kausina 1992–1993, 1994–1995 ja 1995–1996. Keski-Euroopan mäkiviikon hän voitti 1992–1993. Seuraavana talvena 1994–1995 hän voitti jälleen mäkiviikon, kun Kazuyoshi Funaki jäi yhteispisteissä 23,4 pisteen erolla toiseksi. Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994 hän voitti kaksi pronssimitalia. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti mestaruuden vuonna 1996 sekä pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1992 ja joukkuekilpailussa vuonna 2004. Hiihdon MM-kilpailuista Goldbergerin mitalisaldo on yksi kulta, kaksi hopeaa ja neljä pronssia.
Vuonna 1997 Itävallan hiihtoliitto asetti Goldbergerin kuuden kuukauden kilpailukieltoon kokaiinin käytön takia. Vankilassa istuva huumekauppias oli kertonut myyneensä edellisenä syksynä Goldbergerille kokaiinia ainakin kahteen otteeseen. 1990-luvun jälkipuoliskolla Goldbergerin mäkihyppyura kääntyi laskusuuntaiseksi, mutta vielä vuonna 2000 hän ponkaisi Planicassa uusiksi lentomäen ME-lukemiksi 225 metriä.
Maailmancup-uransa Goldberger lopetti kevääseen 2005 sijoituttuaan maailmancupin yhteispisteissä 36:nneksi. Uransa viimeisen kilpailuhypyn Goldberger hyppäsi Kulmin lentomäen harjoituksissa 11. tammikuuta 2006 ja teki epäviralliseksi mäkiennätykseksi 215,5 metriä. Hän saavutti urallaan 20 maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Goldberger toimii koehyppääjänä mäkihypyn maailmancupissa. Goldbergerin varusteet on yleensä varustettu kameroilla, jotta suuri yleisö näkee, millaista mäkihyppy on hyppääjän näkökulmasta. Goldberger myös selostaa omat hyppynsä lähtöpuomilta mäkimonttuun asti.
Kalmankoura
Kalmankoura on vuonna 1965 valmistunut scifi-trilleri, joka perustuu Alistair MacLeanin salanimellä Ian Stuart kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Elokuvakäsikirjoituksesta vastasi myös kirjailijana tunnettu James Clavell (mm. Shōgun) ja ohjauksesta John Sturges, joka myös toimi elokuvan tuottajana.
Juoni
Biologisten aseiden laboratoriossa on tapahtunut onnettomuus. Ensimmäinen teoria tapahtuneesta on, että jokin taudinaiheuttaja on päässyt vahingossa vapaaksi ja tappanut useita tiedemiehiä. Suurempaa pelkoa aiheuttaa epäilys siitä, että paljon vaarallisempi, Kalmankouraksi nimetty taudinaiheuttaja, olisi varastettu. Jos Kalmankoura pääsisi vapaaksi, se voisi tappaa koko ihmiskunnan muutamassa viikossa tai kuukaudessa.
Karike
thumb|Lähinnä [[Koivut|koivun lehdistä koostuvaa kariketta ja siinä kasvavia sieniä]] thumb|Kariketta metsään hylätyssä [[Fiat 600:ssa]]