cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kunnallisvero (Suomi)
Kunnallisveron lisäksi kunnat saavat tuloja muun muassa kiinteistöverosta, valtionosuuksista sekä palveluiden maksu- ja myyntituloista. Lisäksi kunnille tilitetään osuus yhteisöveron tuotosta. Kunnallisveroprosentit ovat kuntien itsensä päätettävissä ilman valtion asettamia ala- tai ylärajoja, mutta kunnallisverotuksessa tehtävistä vähennyksistä päättää eduskunta.
Historiaa
Kunnallisveron määräämistä kutsuttiin aikanaan taksoitukseksi ja sitä varten jokaisessa kunnassa toimi taksoituslautakunta. Taksoituslautakunnat lakkautettiin vuoden 1960 alussa, jolloin valtion-, kunnallis- ja kirkollisverotus yhdistettiin ja perustettiin verolautakunnat uuden verotuslain nojalla.
Kunnallis­­verotuksessa tulot laskettiin aikaisemmin vero­äyreinä siten, että yhtä veroäyriä vastasi sadan markan tulo, vuoden 1963 rahanuudistuksen jälkeen yksi markan vastasi veroäyriä. Kunnallis­vero­prosentista käytettiin nimitystä vero­äyrin hinta. Näistä termeistä luovuttiin vuonna 2002 euron käyttöön­oton yhteydessä.
Kunnallisveroprosentit
pienoiskuva|200px|Kunnallisveroprosentit vuonna 2010.
Vuosina 1990–2020 keskimääräinen kunnallisveroprosentti on noussut 3,5 prosenttiyksiköllä.
Maakunnittain tarkasteltuna kunnallisvero on Ahvenanmaalla muuta maata matalampi. Ahvenanmaalla keskimääräinen kunnallisveroprosentti vuonna 2021 on 17,60, kun koko maassa se on 20,02. Toiseksi keveintä kunnallisverotus on Uudellamaalla (18,70 %) ja kireintä Etelä-Savossa (21,94 %).
George Carlin
George Denis Patrick Carlin (12. toukokuuta 1937 New York, Yhdysvallat – 22. kesäkuuta 2008, Santa Monica ) oli yhdysvaltalainen Grammy-palkittu stand up -koomikko, näyttelijä, tunnettu ateisti ja kirjailija. Carlin oli kuuluisa ennen kaikkea kieleen, psykologiaan, uskontoon ja tabuihin kohdistuneista huomioistaan.
Kunnallisvero (Suomi)
Kunnallisveroprosentit
Vuonna 2021 matalin kunnallisveroprosentti on Ahvenanmaan Jomalassa, jossa se on 16,50 ja korkein Keski-Pohjanmaan Halsualla, jossa se on 23,50 vuodesta 2020 alkaen. Manner-Suomen kunnista matalimmat veroprosentit ovat Kauniaisissa (17) ja Helsingissä, Espoossa ja Satakunnan Eurajoella (18), joista viimeksi mainitussa on Olkiluodon ydinvoimalaitos.
Efektiivinen kunnallisveroprosentti
Kunnallisveroprosentti on kuitenkin vain nimellinen veroaste tai bruttoveroaste. Se ei yksinään kerro, paljonko veroa todellisuudessa maksetaan. Kunnallisverosta tehdään erilaisia vähennyksiä. Vähennyksiä voi tehdä tuloista tai veroista. Tulosta tehtäviä vähennyksiä ovat muun muassa matkakustannukset, tulonhankkimiskulut, ansiotulovähennys ja perusvähennys. Verosta tehtäviä vähennyksiä ovat muun muassa työtulovähennys, kotitalousvähennys sekä asuntolainan koron alijäämähyvitys. Vähennysten määrä riippuu veronmaksajan tulotasosta ja vähennykset on kohdistettu alemmille tulotasoille.
George Carlin
Carlinin kenties merkittävin viimeinen stand-up esiintyminen oli maaliskuussa 2008 Santa Rosassa, Kaliforniassa. Kyseinen esiintyminen oli HBO-kanavan stand-up-erikoisohjelma It’s Bad For Ya. Carlin kuoli 22. kesäkuuta 2008 sairaalassa sydämen vajaatoimintaan. Carlinilla oli ollut sydänvaivoja jo aiemmin.
Vuonna 2017 populaarikulttuuriin keskittynyt Rolling Stone -lehti listasi Carlinin toiseksi (Richard Pryorin taakse) listatessaan 50 kaikkien aikojen parasta stand up -koomikkoa. Vuonna 2015 Carlinin albumi Class Clown (1972) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Kunnallisvero (Suomi)
Efektiivinen kunnallisveroprosentti
Kunnan nimellisen ja efektiivisen veroasteen ero kertoo asukkaiden tulotasosta: Mitä suurempi ero, sitä matalampi tulotaso kunnassa on. Mitä korkeampi efektiivinen veroaste suhteessa bruttoveroasteeseen, sitä enemmän veroja kunnallisveroprosenttin nostamalla saadaan kerättyä.
Kunnallisveron kiristyminen ja korotuspaineet
Kunnallisveroprosentteihin on kohdistunut ja kohdistuu korotuspaineita tulevina vuosina. Maakunta- ja soteuudistus auttaa erityisesti pieniä kuntia, mutta tästä huolimatta korotuspaineet pysyvät alle 2 000 asukkaan kunnissa korkeampina kuin isoissa kunnissa.
Korkeimmillaan kunnallisveroprosentit ovat usein siellä, missä väestön tulotaso on alhainen. Vähävaraisilla alueilla myös veronkorotuspaine on usein suurin, mikä voi johtaa kuntien välisten erojen kasvamiseen.
Kuntien tehtävät jakautuvat sosiaalihuoltoon, terveydenhuoltopalveluihin, opetus- ja kulttuuripalveluihin, teknisiin palveluihin ja muihin palveluihin. Vuonna 2012 laskettiin kunnilla olevan 535 tehtävää ja yli 900 näistä tehtävistä johtuvaa velvoitetta. 1970-luvulta alkaen ovat kunnat ovat saaneet paljon uusia tehtäviä; niiden lisääntyminen oli erityisen voimakasta 1990-luvulla. Tehtävien määrä oli kaksinkertaistunut vuosina 1990–2012 ja 4,7-kertaistunut vuosina 1970–2012. Tehtävien lukumäärä sinänsä ei kuitenkaan kerro niiden aiheuttamasta taloudellisesta rasitteesta kunnille.
Valtionosuuksien leikkaukset
Valtion budjetin tasapainottamiseksi päätetyt valtionosuuksien leikkaukset ovat vähentäneet kuntien tuloja ja pakottaneet kuntia velkaantumaan tai kiristämään veroja. Kuntaliiton mukaan kuntien valtionosuuksia on vaalikauden aikana leikattu noin viidennes (tieto vuodelta 2013).
Väestön ikääntyminen
Vanhasta väestöstä aiheutuu kunnille kustannuksia. Vanhojen ihmisten terveydenhoitomenot ovat korkeampia kuin muulla väestöllä ja sosiaali- ja terveydenhoidon kustannukset kasautuvat viimeisiin elinvuosiin ja -kuukausiin. Eläkkeellä olevien ihmisten verotettavat tulot ovat pienempiä kuin työssäkäyvien ihmisten tulot.
Kuntien työvoimakustannukset
Kuntien työntekijöiden palkat ovat nousseet. Tämä tietää kunnalle kustannusten nousua. 2005–2013 palkat ovat kuntasektorilla nousseet 31,2 prosenttia. Veronkorotusten taustalla on osittain Tehyn työtaistelu 2007, jonka seurauksena terveydenhoitoalan palkat nousivat merkittävästi.
Sote-uudistuksen piirissä olevan henkilöstön työvoimakustannukset ovat 48 % kaikista kuntatyönantajan työvoimakustannuksista.
Unikulma
Unikulma on suomalainen Vesa Tuomisen vuonna 1985 perustama perheyritys. Unikulma valmistaa yksilöllisesti räätälöityjä patjoja ja on huomattava toimija myös hoiva- ja sairaalavuodepuolella. Vuonna 2021 yrityksellä on noin 100 työntekijää.
thumb|left|250px|Unikulman Petikon liike- ja tuotantotilat sijaitsevat Kehä III:n äärellä. thumb|270px|Unikulma Oy:n Vantaan Petikon rakennus. Yrityskonsernissa on yhteensä 11 Unikulma-liikettä, joista kaksi sijaitsee Baltiassa.
Volodymyr Klytško vs. David Haye
Volodymyr Klytško vs. David Haye (ottelua markkinoitiin nimellä Wladimir Klitschko vs. David Haye) oli nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruusottelu, joka käytiin 2. heinäkuuta 2011 Hampurissa Saksassa. Panoksena olivat ukrainalaisen Volodymyr Klytškon IBF- ja WBO-liittojen maailmanmestaruudet sekä brittiläisen David Hayen WBA-liiton maailmanmestaruus.
Ennen ottelua haastajaksi merkitty Haye nimitteli Klytškoa ja yritti ärsyttää häntä saadakseen hänet hyökkäämään aggressiivisesti. Kamppailu kesti täydet 12 erää ja päättyi Klytškon voittoon pisteillä.
Ennen ottelua
Ottelijoiden piti kohdata jo vuonna 2009, mutta tuolloin ottelu peruuntui Hayen loukattua itsensä harjoituksissa. Uudesta ottelusta päästiin kuitenkin sopimukseen. Hayen suosio Britanniassa sai Klytškon managerit poikkeuksellisesti suostumaan sopimukseen, jossa ottelun tuotot jaettiin tasan kamppailijoiden kesken.
Ottelua edeltäneessä punnituksessa Klytško painoi 110 kiloa ja Haye 96.
Sanasota ja ärsyttäminen
Ottelua edelsi ärsyttämiskampanja, jonka avulla haastaja Haye yritti markkinoida ottelua ja saada vastustajansa hyökkäämään kimppuunsa ottelussa. Ennen kamppailua Klytško uhkasi lyödä Hayen takaisin maan pinnalle. Haye vastasi uhkaukseen kuvailemalla tulevaa ottelua "teloitukseksi, minkä lisäksi hän nimitteli Klytškoa Bitchkoksi ja huijariksi. Ottelijat uhkasivat myös hakata toisensa sairaalakuntoon. Haye lupasi myös kätellä Klytškoa vasta, kun käy katsomassa häntä sairaalassa ottelun jälkeen.
Kuuluisin ottelua edeltäneistä tempauksista oli Hayen t-paita, jota hän piti päällään yhdessä ottelua edeltäneistä lehdistötilaisuuksista. Paitaan oli kuvattuna Volodymyr Klytškon ja hänen veljensä Vitalin (WBC-liiton maailmanmestarin) katkaistut päät. Klytško piti tapausta häpeällisenä lajille.
Ottelu
Haye antoi Klytškon odottaa seitsemän minuuttia ennen kuin saapui kehään.
Klytško hallitsi ottelua, eikä Haye pystynyt vastaamaan tähän. Haye otteli Klytškon mukaan äärimmäisen puolustavasti ja vältteli vastustajaansa. Tämän lisäksi hän kävi kanveesissa kamppailun aikana useita kertoja liukastumisten ja kompuroinnin seurauksena. Vasta 11. erässä kehätuomari Genaro Rodriquez laski hänelle ensimmäistä kertaa lukua.
Klytško voitti ottelun ja WBA-liiton maailmanmestaruuden 12. eräisen kamppailun jälkeen pisteillä. Tuomarit tuomitsivat ottelun Klytškolle yksimielisesti pistein 117–109, 118–108 ja 116–110. Haye löi keskimäärin 24 iskua erässä, Klytško 42.
Ottelun jälkeen
Ottelun jälkeen Klytškoa häiritsi se, ettei hän kyennyt ottamaan uransa 50. tyrmäysvoittoa kamppailussa. Klytškon ja Hayen kohtaamisen jälkeen Volodymyr ja hänen veljensä, WBC-liiton maailmanmestari Vitali Klytško hallitsivat kaikkia merkittäviä raskaansarjan maailmanmestaruusvöitä. Klytškon veljekset nousivat näin kamppailun myötä raskaansarjan kiistattomiksi hallitsijoiksi, sillä he olivat aiemmin tehneet lupauksen äidilleen, etteivät koskaan kohtaisi toisiaan kehässä.
Lehdistötilaisuudessa ottelun jälkeen Haye nousi toimittajien edessä pöydälle näyttämään murtunutta varvastaan, jolla hän selitti tappiotaan. Hän laittoi kuvan murtuneesta varpaastaan myös Twitteriin. Nyrkkeilyasiantuntijoiden keskuudessa varvasta pidettiin kuitenkin tekosyynä tappiolle, jopa Hayen kotimaassa Iso-Britanniassa. Nostettiin esille, miten Haye oli juuri ennen kamppailua sanonut olevansa elämänsä parhaassa kunnossa, vaikka varvas oli murtunut jo ottelua edeltävänä lauantaina. Haye ei kuitenkaan halunnut perua ottelua toista kertaa, sillä hän oli joutunut perumaan suunnitellun aiemman kohtaamisensa Klytškoa vastaan selkäongelmien takia.
5-hydroksitryptofaani
5-Hydroksitryptofaani (5-HTP) (C11H12N2O3) on luonnossa esiintyvä aminohappo, joka on serotoniinin ja melatoniinin valmistumisen lähtöaine, ja myös aineenvaihdunnallinen välivaihe niiden valmistumisessa tryptofaanista.
5-Hydroksitryptofaania myydään ympäri maailmaa ilman reseptiä luontaistuote kaupoissa lisäravinteeksi masennuksen hoitoon, ruokahalua vähentämään ja unilääkkeeksi. Sitä markkinoidaan Euroopassa myös vakavan masennuksen hoitoon mm. tuotenimillä Cincofarm, Levothym, Levotonine, Oxyfan, Telesol, Tript-OH, ja Triptum.
Tehokkuus
5-HTP:n on tutkimuksissa todettu auttavan vaivoihin, kuten primäärinen fibromyalgia, Friedreichin ataksia , masennus, ahdistus, ahmintahäiriö ja unettomuus.
Useat lumelääke-testatut kaksoissokkotutkimukset ovat osoittaneet 5-HTP:n tehokkaaksi masennuksen hoidossa, joskin näiden tutkimusten laadukkuudesta on kiistelty.
Vuonna 2001 tehty meta-analyysi päätyi tulokseen, että 108:sta 5-HTP:ta käsittelevästä vuosien 1966–2000 välillä julkaistusta tutkimuksesta vain kaksi täytti meta-analyysin tekijöiden laatuvaatimukset. Nämä kaksi tutkimusta eivät kuitenkaan käsitelleet 5-HTP:ta yksinään, vaan yhdistivät tryptofaanin ja 5-HTP:n samaan tutkimukseen, joten tulokset eivät välttämättä olleet ainoastaan 5-HTP:n ansiota.
Vaikka tutkimuksissa todettiinkin 5-HTP:n ja tryptofaanin olevan masennuksen hoidossa huomattavasti lumelääkettä tehokkaampaa, meta-analyysin tekijät julistivat, että kaiken kaikkiaan "todistusaineisto ei ollut riittävän laadukasta ollakseen todistusvoimaista" ja "koska vaihtoehtoisia, todistetusti tehokkaita ja turvallisia masennuslääkkeitä on olemassa, on 5-HTP:n ja tryptofaanin käyttökelpoisuus masennuksen hoitoon nykyisellään rajoittunut".
Biosynteesi
Ihmisen elimistö tuottaa 5-hydroksitryptofaania aminohappo tryptofaanista tryptofaanihydroksylaasin avulla. Tryptofaanihydroksylaasi on rajoittava tekijä serotoniinin synteesissä. 5-HTP muuntuu elimistössä edelleen nopeasti aromaattisten L-aminohappojen dekarboksylaasin välityksellä serotoniiniksi.
Laki
5-hydroksitryptofaani (5-HTP) on listattu lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskuksen päätöksessä lääkeluettelosta, joten esimerkiksi sen tilaaminen ulkomailta on kiellettyä.
Diego Velázquez de Cuéllar
thumb|Diego Velázquez de Cuéllar Diego Velázquez de Cuéllar (1465, Cuéllar, Espanja – 1524, Santiago de Cuba, Kuuba) oli konkistadori ja Kuuban siirtomaan ensimmäinen espanjalainen kuvernööri.
Nuorempana ennen uuteen maailmaan lähtöään Velázquez taisteli muun muassa Italiassa maan senaikaista kuningasta vastustaneiden santarmien joukoissa.
Diego Velázquez matkusti uudelle mantereelle Kolumbuksen toisen retkikunnan mukana vuonna 1493. Velázquez jähti valtaamaan Kuuban saarta Hernán Cortésin kanssa vuonna 1511 ja perusti seuraavan neljän vuoden aikana maan ensimmäiset neljä siirtokuntaa joihin kuuluivat Baracoa, Bayamo, Santiago de Cuba sekä maan nykyinen pääkaupunki Havanna (esp. La Habana). Vallattuaan saaren haltuunsa hän vuonna 1514 julisti saaren Espanjan siirtomaaksi ja itsensä Kuuban kuvernööriksi.
Kuuban saaren valloituksen jälkeen Velázquez organisoi onnistuneita retkikuntia muun muassa Yucatanin niemimaan sekä Meksikon lahden tutkimiseksi. Vuonna 1518 hän nimitti Hernán Cortésin johtamaan tutkimusretkikuntaa jonka tavoitteena oli Meksikon valloitus ja kolonialisointi. Myöhemmin Velázquez kuitenkin pettyi Cortésin omavaltaiseen asenteeseen, tämä muun muassa järjesti Velázquezilta lupaa pyytämättä tutkimusretkikunnan Meksikoon vuonna 1519. Velázquez syytti Cortésia valtuuksiensa ylittämisestä ja määräsi tämän pidätettäväksi. Asiaa puitiin jopa Espanjan oikeusistuimia myöten mutta lopulta Espanjan hovi käski hänen jättää Cortés rauhaan.
Oikeudenkäyntien ja niistä seuranneen epäsuosion seurauksena Velázquez syrjäytettiin Kuuban kuvernöörin virasta 1521, hän kuiten palasi uudelleen virkaansa vuotta ennen kuolemaansa 1523. Diego Velázquez de Cuéllar kuoli sydänkohtauksen seurauksena Santiago de Cuban kaupungissa vuonna 1524.
Viktor Jansson
Viktor Bernhard ”Faffan” Jansson (1. maaliskuuta 1886 Helsinki – 22. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomenruotsalainen kuvanveistäjä. Jansson kuului maailmansotien välisen ajan huomattavimpiin suomalaisiin kuvanveistäjiin, vaikka hän jäikin monien aikalaistensa tavoin Wäinö Aaltosen varjoon. Hän oli kirjailija Tove Janssonin isä.
Jansson aloitti uransa impressionistina ja voimakkaiden tunteiden kuvaajana, mutta siirtyi nopeasti pelkistetympään klassiseen tyyliin, jolla hän toteutti parhaat työnsä. Hänen lempiaiheitaan olivat tyylitellyt, allegoriset naishahmot sekä pienimuotoiset humoristiset suihkulähdeveistokset, joiden aiheena olivat kalat ja pikkulapset. Janssonin tunnetuimpia julkisia veistoksia ovat Tampereen vapaudenpatsas ja Lahden sankaripatsas, Convolvulus (1931) Helsingin Kaisaniemen puistossa sekä suihkulähteet Kalapojat ja Aallottaria Helsingin Esplanadilla. Lahden ja Tampereen patsaiden mallina oli Elias Simelius ja molemmat teokset on paljastettu 1921.
Lapsuus ja nuoruus
Viktor Jansson syntyi 1886 Helsingissä suomenruotsalaiseen kauppiasperheeseen. Hänen isänsä Julius Viktor Jansson (1862–1892) oli työskennellyt Stockmannin tavaratalon palveluksessa ennen oman lyhyttavaraliikkeensä perustamista. Äiti Johanna Theresia Jansson (o.s. Karlsson, 1864–1938) ryhtyi miehensä ennenaikaisen poismenon jälkeen johtamaan tämän liikettä. Perheeseen syntyi neljä lasta, joista kaksi kuoli pieninä. Aikuisikään selvisivät Viktor ja tämän pikkuveli Julius, jotka äiti Hanna Jansson onnistui kouluttamaan lyhyttavaraliikkeestään saamilla tuloilla.
Jansson kävi seitsemän luokkaa ruotsinkielistä ”Brobergin yhteiskoulua”, viralliselta nimeltään Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors. Koulussa hän sai lempinimen ”Faffan”, joka seurasi häntä loppuelämänsä ja jota hän myöhemmin käytti taiteilijanimenään. Nimi sai alkunsa, kun voimistelunopettaja huusi haaveksivalle Viktorille: ”Älä seisoskele siinä kuin mikäkin vaari [fafa]!” Veiston ja piirustuksen kaltaisia taideaineita lukuun ottamatta Janssonin koulunkäynti oli takkuista, ja hän joutui käymään yhteiskoulun toisen luokan kahteen kertaan. 17-vuotiaana hän järkytti sukulaisensa ilmoittamalla jättävänsä koulun kesken ja ryhtyvänsä taiteilijaksi.
Suvun vastustuksesta huolimatta Viktor Jansson kirjautui Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun, jossa hän opiskeli vuodet 1903–1905. Aluksi hän haaveili taidemaalarin urasta, mutta havaitsi nopeasti todellisten lahjojensa olevan kuvanveistossa ja siirtyi kuvanveistoluokalle. Häntä opettivat kuvanveistäjät Viktor Malmberg ja Robert Stigell. Stigellistä tuli Janssonille tärkeä esikuva, ja hän työskenteli opiskeluaikanaan apulaisena tämän ateljeessa ja kivenhakkaamossa.
Ensimmäiseen taidenäyttelyynsä Jansson osallistui 22-vuotiaana 1908. Seuraavana vuonna hän saavutti menestystä oppi-isästään Robert Stigellistä tekemällään rintakuvalla, joka voitti toisen palkinnon valtion kuvanveistokilpailussa. Veistos ostettiin Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin ja pystytettiin myöhemmin Stigellin haudalle Hietaniemen hautausmaalle. Samana vuonna Jansson hyväksyttiin Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi, ja kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana perustamassa Suomen Kuvanveistäjäliittoa.
Läpimurto
Jansson opiskeli ja työskenteli Pariisissa vuosina 1908–1909 ja 1910–1911 stipendien turvin. Pariisissa ollessaan hän teki useimmat niistä veistoksista, jotka olivat esillä Suomen Kuvanveistäjäliiton näyttelyssä 1911. Näyttely merkitsi Viktor Janssonin läpimurtoa kuvanveistäjänä. Eniten kiitoksia keräsi alaston soturihahmo Taistelija/Valmis; sen sijaan Rodin-vaikutteiset eroottiset pienoisveistokset herättivät ihailun ohella moraalista paheksuntaa. Menestys näyttelyssä poiki Janssonille uran ensimmäiset tilaustyöt. Liikemies Uno Staudingerin tilauksesta Jansson veisti Valmis-veistoksensa graniittiin, ja se paljastettiin 1913 Staudingerin Villa Ensin edustalla Helsingin Eirassa. Tämä oli Janssonin ensimmäinen huomattava julkinen veistos.
Pariisissa ollessaan Jansson myös tutustui ruotsalaiseen kuvataiteilijaan ja piirustuksenopettajaan Signe Hammarsteniin. Viktor Jansson ja Signe Hammarsten vihittiin 1913 ja he perustivat perheen Helsinkiin. Signe Hammarsten-Jansson loi Suomessa huomattavan uran kuvittajana ja Suomen Pankin setelipainon graafikkona. Pariskunnalle syntyi kolme lasta: Tove (s. 1914), Per Olov (s. 1920) ja Lars (s. 1926). Janssonit asuivat vuosina 1914–1933 Katajanokalla Luotsikatu 4:n ”Taiteilijatalossa”, taidemaalari Hugo Simbergin entisessä ateljeeasunnossa. Vuodesta 1933 eteenpäin heidän asuntonaan oli Lallukan taiteilijakoti Etu-Töölössä.
Varhaistöissään Jansson edusti impressionistista tyyliä ja hän pyrki tunnetilojen ja liikkeiden mahdollisimman tehokkaaseen kuvaukseen. Hyvä esimerkki tästä on Valmis-veistos, joka kuvaa odottavaan asentoon jännittynyttä lihaksikasta taistelijahahmoa. 1910-luvun aikana hän kuitenkin siirtyi eurooppalaisten esikuvien innoittamana kohti klassistisempaa tyyliä. Ensimmäinen merkki tyylinvaihdoksesta oli veistos Nainen, jolla Jansson voitti valtion kuvanveistokilpailun 1914. Alastonta naishahmoa kuvaava pelkistetty ja levollinen veistos sai kiitosten lisäksi osakseen myös moitteita; eräät kriitikot valittivat Janssonin siirtyneen aiemmasta ”miehekkäästä” tyylistään imelään salonkitaiteeseen.
Kultakausi
Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918 Jansson liittyi sotaan valkoisten puolella. Hän matkusti Luopioisten kautta Tampereen pohjoispuolelle ja liittyi rintamamiehenä Hans Kalmin komentamaan Pohjois-Hämeen I pataljoonaan eli niin sanottuun Kalmin pataljoonaan. Pataljoona eteni Jämsän, Padasjoen ja Asikkalan kautta Lahteen, jossa se oli sodan loppuessa toukokuussa. Viktor Jansson kotiutettiin kersanttina kesäkuussa 1918. Vaimo Signe ja tytär Tove asuivat sodan ajan sukulaisten luona Tukholmassa.
Jan Hernych
Jan Hernych (s. 7. heinäkuuta 1979 Praha) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 59 huhtikuussa 2009. Nelinpelissä hän on voittanut yhden ATP-turnauksen.
Viktor Jansson
Kultakausi
Sodan jälkeen voittanut osapuoli alkoi nopeasti pystyttää sankaripatsaita, ja Jansson menestyi kilpailuissa hyvin. Vuonna 1920 paljastettiin hänen veistämänsä Sysmän sankaripatsas, 1921 Tampereen ja Lahden vapaudenpatsaat, ja vielä 1928 Sigurdskårenin kaatuneiden muistomerkki Kirkkonummella. Näistä Tampereen ja Lahden vapaudenpatsaat kuuluvat hänen tuotantonsa huomattavimpiin töihin ja ovat malliesimerkkejä 1920-luvun klassisoivasta veistotaiteesta. Kummassakin on kuvattuna antiikin ihanteiden mukainen alaston soturihahmo, ja kummankin mallina toimi nuori vapaussoturi ja teologian ylioppilas Elias Simojoki, jonka Jansson löysi yliopiston voimistelulaitokselta. Tampereen vapaudenpatsas sytytti sisällissodan repimässä kaupungissa pitkän poliittisen riidan, jossa vasemmisto vaati äänekkäästi mutta turhaan ”vihapatsaan” poistamista katukuvasta.
Jan Hernych
Grand Slam -turnauksissa Hernych on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2011. Hän pääsi turnaukseen mukaan karsintojen kautta. Ensimmäisellä kierroksella Hernych voitti Denis Istominin ja toisella kierroksella Thomaz Belluccin, kunnes hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan neloselle, Robin Söderlingille. Viisieräinen ottelu Belluccia vastaan kesti yli neljä ja puoli tuntia.
Viktor Jansson
Kultakausi
Janssonilla oli kaksi lempiaihetta, joista hän teki vuosien mittaan lukemattomia versioita ja muunnelmia: alastomat naisfiguurit ja humoristiset suihkulähdeveistokset. Naisfiguureja hän veisti säännöllisesti vuoden 1914 palkitusta Nainen-veistoksesta alkaen, kehittäen tyyliään jatkuvasti pelkistetympään ja plastillisempaan suuntaan. Tässä hän kollegansa Gunnar Finnen tavoin seurasi kuvanveistotaiteen kansainvälisiä virtauksia. Janssonin naisveistoksista tunnetuin on Convolvulus, joka luetaan yleisesti 1930-luvun suomalaisen veistotaiteen parhaimmistoon. Jansson osallistui veistoksella 1930 Helsingin kaupungin kuvanveistokilpailuun, jossa etsittiin patsaita julkisten puistojen kaunistukseksi. Convolvulus pääsi toteutettavien töiden joukkoon ja pystytettiin Kaisaniemen puistoon. Siinä on kuvattuna nuori hoikka naishahmo tyylitellyssä asennossa; veistoksen mallina toimi taiteilijan teini-ikäinen tytär Tove Jansson.
Jan Hernych
Kaksinpelissä Hernych pääsi ensimmäisen kerran ATP-turnauksen loppuotteluun 's-Hertogenboschissa vuonna 2006. Nelinpelissä hän voitti Münchenin turnauksen vuonna 2009 Ivo Minářin kanssa.
Viktor Jansson
Kultakausi
Pienikokoisia suihkulähdeveistoksia Jansson teki runsaasti 1930-luvun puolivälistä alkaen. Hänen suihkulähteensä ovat eloisia, vauhdikkaita ja humoristisia, ja niiden aiheina ovat useimmiten kalat, pikkulapset ja merenneidot. 1930-luvulla hän teki useita versioita poika ja kala -aiheesta. Huomattavin näistä, vuorineuvos ja taidemesenaatti Gösta Serlachiuksen tilaama Kalapoika, paljastettiin 1935 G. A. Serlachius Oy:n pääkonttorin edessä Mäntässä. Helsingin Kulosaaressa paljastettiin 1941 Raivaajain kaivo, vuorineuvos Anders Kramerin tilaama, Kulosaaren huvilayhdyskunnan perustajille omistettu suihkulähde. Samana vuonna Bensowin liiketalo Helsingin Esplanadin varrella sai sisäpihansa koristukseksi suihkulähteen Merenneito. Janssonin suihkulähdetuotanto huipentui taiteellisesti veistoksiin Kalapoika ja Aallottaria, jotka pystytettiin 1942 Helsingin Esplanadin puistoon.
1930-luvun lopulla Jansson teki kaksi suurikokoista, realistista liikuntaveistosta Lahteen, molemmat varakkaiden liikemiesten lahjoja kotikaupungilleen. Insinööri J. Th. Lindroosin lahjoittama Lumisota (1937) sijoitettiin Lahden lyseon ja yhteiskoulun väliseen puistikkoon. Veistos kuvaa kahta 1930-luvun asuihin puettua koululaista, lettipäistä koulutyttöä ja polvihousuista koulupoikaa, lumipalloja heittelemässä. Salpausselän hiihtostadionilla sijaitseva Slalom eli Hiihtäjä (1938) puolestaan kuvaa laskettelijaa. Slalomin tilasi kenkätehtailija J. Mononen, jonka toivomuksesta Jansson veisti pronssiselle laskettelijalle Monosen tehtaan hiihtokengät eli monot. Näiden veistosten arkirealismi on poikkeuksellista Janssonin tuotannossa.
Viimeiset työt
Sodan jälkeen Jansson sai veistettäväkseen kahden suomenruotsalaisen merkkimiehen patsaat. Ahvenanmaan maakuntapäivät tilasi häneltä ”Ahvenanmaan kuninkaan” Julius Sundblomin, maakuntapäivien ensimmäisen puheenjohtajan patsaan, joka paljastettiin 1948 Maarianhaminan keskustassa. Seuraavana vuonna hän voitti Nylands Nationin järjestämän kilpailun runoilija Arvid Mörnen patsaasta Helsingin Kaivopuistoon. Allegorisiin aiheisiin mieltynyt Jansson kuitenkin vierasti jäykkien näköispatsaiden, ”kostyymigubbejen”, veistämistä. Hänen ensimmäinen ehdotuksensa Arvid Mörnen muistomerkiksi oli vertauskuvallinen alaston mieshahmo, mutta tilaajan vaatimuksesta hän päätyi lopulta veistämään näköismuotokuvan Mörnestä.
Janssonin viimeiset julkiset työt olivat Strömberg Oy:n tehdasalueelle Helsingin Pitäjänmäkeen 1952 tehdyt suihkulähde ja sodassa kaatuneiden Strömbergin työntekijöiden sankaripatsas. Vielä tämän jälkeen hän lähetti ehdotuksensa Mannerheimin ratsastajapatsaskilpailuun muttei menestynyt.
Viktor Jansson kuoli 72-vuotiaana keuhkosyöpään kesäkuussa 1958. Hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle. Samassa haudassa lepäävät nykyisin myös hänen puolisonsa Signe Hammarsten-Jansson sekä tyttärensä Tove Jansson. Janssonien hautaa koristaa Viktorin 1930-luvulla tekemä veistos, pallon päällä istuva pikkupoika.
Petter Ohls
Jämsässä vaikuttanut Ohls valmistui Sibelius-Akatemiasta 1974. Hän toimi musiikin opettajana ja johti useita kuoroja.
Presidentti Tarja Halonen myönsi Ohlsille musiikkineuvoksen arvonimen vuonna 2003.
Tapsa laulaa ja laulattaa
Tapsa laulaa ja laulattaa on vuonna 1967 ilmestynyt Tapio Rautavaaran albumi, joka edellisenä vuonna ilmestyneen albumin Kansanlauluja 1 tapaan sisältää pääasiassa suomalaisia kansanlauluja. Tämän albumin sisältö on kuiten hieman vauhdikkaampaa kuin edellisen, herkempää puolta edustaa vain Niin minä, neitonen, sinulle laulan, jonka Rautavaara laulaa akustisen kitaran säestyksellä. Muiden laulujen sovituksissa on taustalla yhtye ja kuoro. Kuorossa laulavat Maila Rautio-Mäkinen, Lasse Kuusela ja Erkki Valaste. Yhtyeessä soittavat Pauli Granfelt (viulu ja trumpetti), Seppo Peltola (pasuuna), Nacke Johansson (piano), Heikki Laurila (kitara), Aaro Kurkela ja Kalevi Nyqvist (harmonikka), Erkki Seppä (kontrabasso) ja Ilpo Kallio (rummut). Kappaleet on sovittanut Toivo Kärki ja esitykset johtaa Jaakko Borg. Levy on suunniteltu myös yhteislaulutilaisuuksia ajatellen; levykannesta löytyvät avuksi laulujen sanat. Levylle ilmestyi kaksi vuotta myöhemmin jatko-osa Tapsa laulaa ja laulattaa 2.
Bonnie Raitt
Bonnie Raitt (s. 8. marraskuuta 1949 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen blueslaulaja ja kitaristi. Raitt on kolmetoistakertainen Grammy-voittaja. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000.
Elämä ja ura
Bonnie Raittin isä on Broadway-tähti John Raitt. Bonnie alkoi soittaa kitaraa 12-vuotiaana ja kiinnostui bluesista. Hän muutti vuonna 1967 Los Angelesista opiskelemaan Radcliffeen, mutta lopetti opinnot kahden vuoden jälkeen ja alkoi soittaa paikallisilla folk- ja bluesklubeilla. Hän sai managerikseen Dick Watermanin ja pääsi soittamaan yhdessä blues-legendojen kuten Howlin’ Wolfin kanssa.
Raitt keräsi mainetta Bostonissa ja Philadelphiassa, ja hän sai levytyssopimuksen Warner Brothersilta. Hän julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1971. Raittin ensimmäiset albumit saivat arvostelijoilta myönteistä huomiota. Niiden kappaleet olivat bluesia, popia ja folkia, useimmat cover-versioita. Raittin kuudes albumi Sweet Forgiveness (1977) myi jo kultaa ja tuotti yhden hitin.
Albumi Nine Lives (1986) myi niin huonosti, että Warner Bros. luopui Raittista. Seuraava albumi, Don Wasin tuottama Nick of Time (1989) oli Raittin läpimurto. Albumi myi neljä miljoonaa kappaletta, nousi listojen kärkeen ja toi Raittille neljä Grammya, mukaan lukien vuoden albumin Grammyn. Myös Luck of the Draw (1991) menestyi hyvin ja toi Raittille kolme Grammya. Longing in Their Hearts (1994) oli niin ikään suurmenestys.
Raitt nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2000.
Vuonna 2023 Raitt voitti kolme Grammy-palkintoa albumin Just Like That... (2022) kappaleilla. ”Just Like That” palkittiin vuoden lauluna ja parhaana amerikkalaisen juurimusiikin kappaleena. ”Made Up Mind” voitti parhaan americana-esityksen kategorian. Albumi oli ehdolla parhaaksi americana-albumiksi, mutta ei voittanut.
Raitt on yksi turvallisen energian puolesta perustetun M.U.S.E.-järjestön perustajista, ja hän on esiintynyt usein hyväntekeväisyyskonserteissa.
Raitt meni naimisiin vuonna 1991 näyttelijä Michael O’Keefen kanssa. He erosivat 1999.
Gerry Conlon
Gerard ”Gerry” Conlon (1. maaliskuuta 1954 Belfast – 21. kesäkuuta 2014 Belfast ) oli pohjoisirlantilainen ihmisoikeusaktivisti, joka oli yhdessä useiden perheenjäsentensä kanssa 15 vuotta brittiläisessä vankilassa tuomittuna IRA:n suorittamasta Guildfordin pommi-iskusta, kunnes heidän syyttömyytensä saatiin todistettua. Tuomitut tunnettiin nimillä ”Guildfordin nelikko” ja ”Maguiren seitsemän”.
Conlon tuli maailmanlaajuiseen tietoisuuteen muistelmakirjansa pohjalta tehdystä elokuvasta Isän nimeen (1993). Seitsemän Oscar-ehdokkuutta vuonna 1994 saaneessa elokuvassa Conlonin roolia näytteli Daniel Day-Lewis, joka oli roolityöstä ehdolla parhaan miespääosan Oscariin. Conlonia ei asetettu ehdolle Oscar-gaalassa.
Guildfordin pommi-iskut ja vankeus
Englannin Guildfordissa 5. lokakuuta 1974 kahteen pubiin kohdistuneissa pommi-iskuissa kuoli viisi ihmistä ja loukkaantui 65. Viidestä kuolleesta neljä oli vapaa-aikaa viettäviä englantilaisia sotilaita sekä yksi siviili. Pommi-iskun suorittajien tarkoituksellisena kohteena olivat juuri englantilaisen sotaväen suosimat pubit. Conlon ja hänen kolme ystäväänsä vangittiin pian iskujen jälkeen, heidät tuomittiin kaikki syyllisiksi pommi-iskuihin ja pidettiin vankeudessa 15 vuotta. Myös Gerryn isä Giuseppe Conlon sekä kuusi muuta sukulaista todettiin syyllisiksi avunannosta rikokseen. Nuorin heistä oli 14-vuotias. Heidät kaikki todettiin syyttömiksi 1989, ja kaikki muut vapautettiin paitsi Giuseppe Conlon, joka oli menehtynyt syyttömänä vankilassa kuuden vuoden vankeuden jälkeen.
Pribytki (lentotukikohta)
Pribytki, myös Zjabrauka tai Zjabrovka  on Homelista 16 kilometriä kaakkoon, Valko-Venäjän Homelin alueen Homelin piirissä  sijaitseva lentotukikohta. Neuvostoliiton aikana, 1960-luvun alkupuolella kenttää käyttivät Tupolev Tu-16R-tiedustelukoneet. Kenttä peruskorjattiin 1963, jonka jälkeen sieltä alettiin toimia noin vuonna 1966 Tu-22R-tiedustelukoneilla. 1967 kaikkiaan 24 konetta oli sijoitettu kentälle. Kentältä toimivat koneet lensivät tiedustelulentoja Baltian maihin ja Pohjois-Eurooppaan. Vuodesta 1973 aina 1980-luvulle saakka libyalaiset ja irakilaiset pilotit saivat koulutusta Tu-22-tyypille Pribytkissä. Tu-22-yksikkö lopetettiin 1994 Neuvostoliiton hajoamisen ja Valko-Venäjän itsenäistymisen jälkeen, ja sen koneet lähetettiin Engels-2-lentotukikohtaan Venäjälle romutettavaksi.
Pribytki toimi kotikenttänä 290 Gv ODRAPille (290-й отдельный дальний разведывательный авиационный полк) (290. kaartin pitkänkantaman tiedustelurykmentti), joka toimi kentältä Tu-16R-konetyypillä 1960-luvun alusta vuoteen 1994, ja Tu-22RDM-tyypillä 1960-luvulta vuoteen 1994. Yksiköllä oli edellä mainittujen tyyppien lisäksi muutama Tu-22R. Vuosina 1960-1980 rykmentti oli osa 6th Heavy Bomber Aviation Corps (6-й отдельный тяжелый бомбардировочный авиационный корпус), ja vuosina 1980-1994, 46. ilma-armeijaa.
Zjabrauka on hallinnollisesti Homelin piiriin kuuluva taajama. Se on myös Homelista koilliseen johtavan radan rautatieaseman nimi (paikallisjunaliikenteen piirissä).
Norjan luterilainen lähetysliitto
Norjan luterilainen lähetysliitto (, NLM, on norjalainen luterilainen sisä- ja ulkolähetysjärjestö, joka on perinteisesti toiminut Norjan kirkon sisällä. Se on yksi Pohjoismaiden vanhimmista ja suurimmista lähetysjärjestöistä, ja sillä on Norjassa noin 50 000 jäsentä.
Historia
Järjestö perustettiin alun perin nimellä Det Norske Lutherske Kinamisjonsforbund vuonna 1891. Vuodesta 1913 lähtien sen pääpaikka on ollut Oslossa. Kiina oli järjestön tärkein lähetyskenttä vuoteen 1949 asti. Tuolloin kommunistit ottivat maassa vallan ja lähetystyöntekijöiden oli poistuttava. Osa siirtyi Taiwaniin ja Hongkongiin aloittaen työn siellä. Samoihin aikoihin alettiin lähettää lähettejä myös Etiopiaan ja Japaniin.
Toiminta
NLM on matalakirkollinen, teologisesti konservatiivinen lähetysjärjestö joka järjestää evankeliointi- ja koulutyötä Norjassa sekä evankeliointia ja seurakunnanperustamista lähetyskentillä yhdessä itsenäisten paikalliskirkkojen kanssa. Lähetyskentillä harjoitetaan myös kehitysyhteistyötä liittyen koulutukseen, terveydenhoitoon ja maatalouteen.
Järjestön työ Norjassa on jaettu seitsemään alueeseen. Sillä on noin 2400 jäsenyhdistystä ja noin 50 000 jäsentä. Se ylläpitää Norjassa 25 koulua, 34 leirikeskusta ja 38 päiväkotia. Järjestö korostaa itsenäisyyttään Norjan kirkon määräysvallasta ja korostaa vapaaehtoisten maallikkojen työtä. Osa paikallisyhdistyksistä toimii seurakuntien tavoin ja niissä vietetään ehtoollista, joissain myös kastetaan itse.
Lähetystyöntekijöitä järjestöllä on noin 150. He työskentelevät Japanissa, Kiinassa, Mongoliassa, Indonesiassa, Etiopiassa, Keski-Aasiassa, Itä-, Länsi- ja Pohjois-Afrikassa sekä Etelä-Amerikassa. Järjestö on tehnyt yhteistyötä myös suomalaisten lähetysjärjestöjen, kuten Kansanlähetyksen ja Kylväjän kanssa esimerkiksi Etiopiassa, Japanissa ja Mongoliassa.
NLM suhtautuu kielteisesti Norjan kirkon päätökseen hyväksyä samaa sukupuolta olevien parien avioliitot. Osin tästä syystä se on perustanut oman NLM-kirkkokunnan (NLM trossamfunn). Kyseinen kirkkokunta on olemassa vain paperilla, eikä sillä ole omia työntekijöitä tai toimintaa. Se on luotu vaihtoehdoksi niille järjestön tukijoille, jotka eivät omantuntonsa vuoksi koe voivansa kuulua enää Norjan kirkkoon. Vuoden 2016 alussa kolme järjestön kuudesta johtoryhmän jäsenestä erosi Norjan kirkosta ja liittyi tähän NLM:n omaan kirkkokuntaan. Tuolloin sillä oli yhteensä jäseniä noin 200. Vuoden 2018 alussa järjestön pääsihteeri Øyvind Åsland, joka on itse eronnut Norjan kirkosta, arvioi NLM:n omaan kirkkokuntaan kuuluvan noin 1000-2000 noin 50 000:sta toimintaan osallistuvasta. Hän sanoo olevansa hieman yllättynyt näin vähäisestä määrästä, mutta että ihmiset lähestyvät jäsenyysasiaa eri tavoin: joku odottaa, että heidät potkitaan selkeästi ulos kirkosta, osan mielestä taas eroaminen ei ole tarpeen, sillä koska ennenkin on käyty ensi sijassa omassa rukoushuoneessa, ei tilanne ole olennaisesti muuttunut. Liikkeen johto ei myöskään erityisesti kehota eroamaan tai pysymään Norjan kirkossa. Åslandin mukaan nuorempi sukupolvi on asialle myönteisempi ja kaipaa jopa selkeämpää kirkoksi järjestäytymistä.
Savo-karjalainen osakunta
Savo-karjalainen osakunta oli Keisarilliseen Aleksanteri-Yliopistoon vuonna 1833 perustettu ja vuonna 1905 edelleen jaettu osakunta. Nykyään Savo-karjalaisen osakunnan perinteitä jatketaan Helsingin yliopiston Savolaisessa osakunnassa ja Karjalaisessa Osakunnassa.
Miejsce Odrzańskie
Miejsce Odrzańskie on kylä Cisekin kunnassa Puolassa. Miejsce Odrzańskien kylän väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 312. Asukkaista 51,6 prosenttia oli naispuolisia ja 48,4 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,2 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 54,2 prosenttia ja eläkeläiset 25,6 prosenttia. Cisekin kunnan asukkaista 5,2 prosenttia asuu Miejsce Odrzańskien kylässä. Miejsce Odrzańskie on tullut kuuluisaksi siitä, ettei siellä ole syntynyt ainuttakaan poikavauvaa vuoden 2009 jälkeen.
Savo-karjalainen osakunta
Historia
Natio Wiburgensis eli Viipurilainen kansakunta mainitaan ensimmäistä kertaa Turun akatemian konsistorin pöytäkirjoissa vuonna 1679. Osakunta eli ja toimi myös Turun palon jälkeen vuonna 1827 yliopiston siirryttyä Helsinkiin. Osakunnan inspehtori, kirurgian professori N. A. Ursin erosi tehtävästään vuonna 1832. Syynä eroon oli erimielisyydet ylioppilaiden kanssa. Koska osakunnan jäsenmäärä oli kasvanut voimakkaasti edellisinä vuosina, rehtori Erik Melartin esitti, että Natio Wiburgensis jaettaisiin kahtia, uuteen Viipurilaiseen osakuntaan ja Savo-karjalaiseen osakuntaan.
Osakunnan ensimmäinen jakso 1833–1852
Vuonna 1852 keisari Nikolai I määräsi osakunnat lakkautettaviksi. Savo-karjalainen osakunta vietti päättäjäisjuhlaansa 9. joulukuuta 1852 Ravintola Kaisaniemessä. Osakunnan laulajat esittivät tilaisuudessa ensimmäistä kertaa Savolaisen laulun, jonka Karl Collan oli säveltänyt parina edellisenä päivänä.
Ylioppilastiedekuntien aika 1852–1868
Kun osakuntatoiminta oli virallisesti kielletty, Helsingin yliopistossa opiskelijoiden kokoontuminen oli sallittua vain ylioppilastiedekuntien piirissä. Osakuntalaitoksen perinteitä ei kuitenkaan unohdettu, ja keisarin vaihduttua Aleksanteri II:ksi ja ilmapiirin vapaannuttua Savo-karjalainen osakunta heräsi epäviralliseen eloon vuonna 1857. Osakunnan kokoukset pidettiin vuorotellen eri jäsenten luona ja piilossa julkisuudelta.
Epävirallisten osakuntien piirissä syntyi omia käsinkirjoitettuja sanomalehtiä. "Savo-Karjalainen" perustettiin syksyllä 1864.
Osakuntatoiminta jatkuu 1868–1905
1880-luvulla osakunnan piirissä aloitettiin yhteisten illanviettojen ("klubi-illat") järjestäminen. Ensimmäistä köyri-iltaa pidettiin 10. lokakuuta 1886, josta kehittyi sittemmin Savolaisen osakunnan talakkunajuhla.
Lähteet
Yleiset lähteet Viitteet
Marhet
Koko ja ulkonäkö
Marhet ovat keskikokoisia tukevaruumiisia lintuja. Niiden ruumiinpituus 25-45 senttiä. Nokka on suuri ja tukeva, pää on iso. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Pyrstö ja jalat ovat suhteellisen pitkät. Marhet ovat melko kirkasvärisiä, vaikka väritys on jonkin verran vaatimattomampi kuin muilla lahkon jäsenillä. Väritystä hallitseviä keltaista ja vihreitä sävyjä elävöittävät punaiset, siniset ja valkoiset täläkuviot. Koiras ja naaras ovat samannäköiset.
thumb|left|180px|Pyrstömarhi elinympäristössään
Levinneisyys ja elinympäristö
Marhet ovat endeemisiä Madagaskarissa. Neljä lajia elää saaren itärannikon tiheäpuustoisissa trooppisissa ja subtrooppisissa sademetsissä. Pyrstömarhen elinympäristöä ovat sitä vastoin saaren lounaisosien kuivat piikkipensaikot. Tällä hetkellä kolme lajia vaarantuneita ja yksi silmälläpidettävä. Toistaiseksi vain pittamarhi ei ole millään tavoin vaarassa.
Elintavat
Marhet ovat pääosin hämäräaktiivisia lintuja, jotka viettävät hiljaista elämää ja ovat työläitä tutkittavia. Ne lähtevät liikkeelle iltahämärissä ja jatkavat ruoanhakuaan myöhään yöhön. Marhet ovat sukulaisiaan säihkynärhiä hiljaisempia. Marhet viihtyvät maanpinassa tai sen tuntumassa. Toisinaan ne asettuvat korkealle oksistoon, josta ne voivat lähteä säihkynärhimäiseen taitolentoon. Marhet liikkuvat verkkaisesti metsäaukeilla ja etenevät tiheissä kohdissa pensaiden oksistoa myöten. Pelästytettyinä sademetsälajit joko pakenevat juoksemalla tai jäykistyvät liikkumattomiksi. Jos nämä keinot eivät auta, marhet lentävät surisevin siivin matalalle oksalle suojaan. Kuivemmassa ympäristössä elävä isompi pyrstömarhi pakenee lähes aina juoksemalla piiloutuakseen liikkumattomaksi jonkin pensaikon tai ruohikon suojiin.
Marhet hankkivat ravintonsa maasta. Niiden saaliseläimet koostuvat hyönteisistä, pienistä liskoista ja sammakoista. Marhet pesivät aina koloissa, jotka sijaitsevat joko maassa tai puussa. Maapesänsä ne kaivavat itse.
Nikolai Blad
Nikolai Blad (oikealta nimeltään Eero Lehtinen, s. 1963) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Eero Lehtinen lauloi folkkia (esim. Donovan) jo kuuden ikäisenä. Kitaraan hän tarttui 8-vuotiaana. Lehtinen perusti Pasi Vilppaan kanssa Corner Club -bluesbändin, joka harjoitteli ja esiintyi autotallissa korttelin (Tampereella Ilvespuiston) lapsilaumalle. Lukion jälkeen hän muutti opiskelemaan piirustusta ja kuvanveistoa Turun Piirustuskouluun, aikeenaan ryhtyä kuvataiteilijaksi. Musiikki veti hänet kuitenkin katusoittajaksi sekä Uljas Mandoliini/ Balkanin Juhla -kokoonpanoon, jonka kantava voima Yrjänä Ermala kehotti Bladia laulamaan. Pian Blad erosi kaikista bändeistä ja lähti etsimään omaa ääntään. Hän opiskeli mm. gregoriaanista laulua Valamossa sekä musiikkitiedettä Helsingin Yliopistossa. Esiinnyttyään Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla 1991 levy-yhtiö Oy EiNo Ab otti yhteyttä. Samana vuonna Lehtinen esiintyi ensimmäistä kertaa taiteilijanimellä Nikolai Blad. 1992 ilmestyi ensimmäinen levy.
Eino Kauppala
Eino Aksel Daniel Kauppala (11. kesäkuuta 1917 Kivennapa – 3. kesäkuuta 1992) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Kansallinen Edistyspuolue (täsmennyssivu)
Kansallinen Edistyspuolue voi tarkoittaa:
Rose Bowl
right|thumb|250px|[[Rose Bowl (stadion)|Rose Bowl -stadion, ottelun pelipaikka.]] Rose Bowl on vuosittainen yliopistojalkapallon ottelu. Se pelataan Rose Bowl -stadionilla Kalifornian Pasadenassa.
Rose Bowl on vanhin kaikista Bowl-otteluista. Se pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1902.
Sauramo
Sauramo voi tarkoittaa seuraavia:
Ranskan Grand Prix 1965
Ranskan Grand Prix 1965 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. kesäkuuta 1965 Circuit de Charade -radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden kolmas.
SimAnt
SimAnt: The Electronic Ant Colony on Maxis Softwaren kehittämä ja vuonna 1991 julkaisema elämäsimulaatiopeli. Pelin on suunnitellut Will Wright.
SimAnt keskittyy muurahaisyhdyskunnan kehittämiseen. Se julkaistiin IBM PC:lle, Commodore Amigalle, Apple Macintoshille sekä Super Nintendo Entertainment Systemille. Peli sai julkaisemisen jälkeen paljon kehuja ja ”Paras simulaatiopeli” -tittelin Software and Information Industry Associationilta.
Leon Max Lederman
Leon Max Lederman (15. heinäkuuta 1922 – 3. lokakuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Lederman, Melvin Schwartz ja Jack Steinberger saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1988 neutriinoihin liittyvän työn tekemisestä.
Lederman opiskeli kandidaatiksi New Yorkin Collegessa vuonna 1943 ja filosofian tohtoriksi 1951. Lederman työskenteli Fermilabissa ja Chicagon yliopistossa sekä Columbian yliopistossa.
Lederman on yksi Illinoisin matematiikka- ja tiedeakatemian perustajista. Hän sai akateemikon arvonimen Suomessa vuonna 1990.
Sammas (yhtye)
Sammas oli vuosina 1988-1990 toiminut Veltto Virtasen yhtye. Se julkaisi yhden singlen ja albumin.
Yhtye esiintyi vuoden 2008 Provinssirockissa nimellä "Veltto V. & Sammas".
Ernst August (Hannoverin kruununprinssi)
thumb|Herttua Ernst August. Ernst August, Cumberlandin ja Braunschweig-Lüneburgin herttua (21. syyskuuta 1845 Hannover – 14. marraskuuta 1923 Gmunden, Itävalta) oli Hannoverin kuningaskunnan viimeinen kruununprinssi ja kruununtavoittelija vuodesta 1878 kuolemaansa asti.
Ernst Augustin isä oli Hannoverin kuningas Yrjö V, jonka valtakunnan Preussi valloitti ja liitti itseensä vuoden 1866 sodassa. Ernst August asui tämän jälkeen isänsä tavoin maanpaossa Itävallassa ja ilmoitti isänsä kuoltua vuonna 1878 vaativansa itselleen Hannoverin kruunua. Hän otti samalla käyttöön isoisälleen, kuningas Ernst Augustille kuuluneen brittiläisen arvonimen Cumberlandin herttua. Hän sai vuonna 1879 Itävallan armeijassa everstin ja vuonna 1899 Britannian armeijassa kenraalin arvon. Kun Saksan keisarikuntaan autonomisena valtiona liitetyn Braunschweigin herttuakunnan herttua Vilhelm vuonna 1884 kuoli ilman perillistä, herttuan arvon olisi kuulunut periytyä Ernst Augustille, joka oli saman Welfin hallitsijasuvun jäljelle jääneen haaran päämies. Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck ei aikonut hyväksyä Hohenzollernien vihamiestä minkään osavaltion hallitsijana, joten Saksan keisarikunnan liittoneuvosto määräsi poikkeuslailla Braunschweigiin sijaishallituksen, jota johti Preussin prinssi Albrekt. Sijaishallintoa jatkettiin myös Albrektin kuoltua vuonna 1907. Ernst August sopi lopulta keisari Vilhelm II:n kanssa luovuttavansa perintöoikeutensa Braunschweigiin pojalleen Ernst Augustille. Kun tämä vuonna 1913 nai Vilhelm II:n tyttären Viktoria Luisen, hänen sallittiin nousta Braunschweigin valtaistuimelle.
Ernst Augustin puoliso oli Tanskan prinsessa Thyra, kuningas Kristian IX:n tytär. Koska Ernst August tuki ensimmäisessä maailmansodassa Saksaa, häneltä ja hänen pojaltaan riistettiin vuonna 1919 Titles Deprivation Act -lain nojalla kaikki brittiläiset arvot ja arvonimet.
Joonas Meronen
Joonas Meronen (s. 11. kesäkuuta 1993) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Meronen teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla kaudella 2013, jolla hän pelasi FC Lahdessa neljä ottelua. Hän on pelannut myös Ykköstä FC Hämeenlinnassa.
Martti Niskala
Martti Alfred Niskala (27. tammikuuta 1911 Haukipudas – 4. marraskuuta 1984) oli suomalainen ministeri ja Tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja. Hän valmistui diplomi-insinööriksi 1935.
Niskala toimi Pohjolan Voima Oy:n työpäällikkönä (1945–1950), Typpi Oy:n rakennuspäällikkönä (1950–1952), Neste Oy:n rakennuspäällikkönä kahteen otteeseen (1951–1953 ja 1957–1961) ja Yhtyneitten Paperitehtaiden Kaipolan tehtaan rakennuspäällikkönä (1952–1954). Tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtajana hän toimi 1961 –1976.
Hän oli Maaseudun Keskusrakennustoimisto Oy:n toimitusjohtaja 1957–1961.
Niskala toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1963–1964 ja liikenneministerinä 1970.
Kirsti Henttonen
Kirsti Aino Henttonen (13. joulukuuta 1916 Viipuri – 14. marraskuuta 2005) oli suomalainen kirjailija.
Mount Fridtjof Nansen
Mount Fridtjof Nansen on Etelämantereella sijaitseva 4070 metriä korkea vuori Axel Heibergin ja Stromin jäätiköiden lähellä Kuningatar Maudin vuorilla paikassa 85°21′S 167°33′E. Vuorta ei pidä sekoittaa Mount Nanseniin, joka myös sijaitsee Etelämantereella, mutta Victorianmaalla. Vuoren löysi ensimmäisenä etelänavalla käynyt Roald Amundsen vuonna 1911. Amundsen nimesi vuoren löytöretkeilijän Fridtjof Nansenin mukaan, joka oli tukenut Amundsenin löytöretkeä.
Soul Kitchen
Soul Kitchen on saksalainen elokuva vuodelta 2009. Se on lajityypiltään romanttinen komedia. Elokuvan ohjasi Fatih Akın. Pääosassa nuorena ravintolanpitäjä Zinosina on Adam Bousdoukos. Hänellä on elokuvassa ongelmia sekä rakkaudessa että töissä.
Arvioita
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtikeskiarvon 2,2.