cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tango
Suomalainen tango
1920-luvulla tango alkoi jäädä uusien muotitanssien foxtrotin ja charlestonin varjoon ja sen hiipumista kuvaa, että vuosina 1929–1935 Suomessa levytettiin vain viitisenkymmentä tangoa. Ensimmäiset tangosävelmät tulivat Suomeen lähinnä Argentiinasta, Ranskasta ja Saksasta, mutta myös muun muassa Georg Malmstén, Valto Tynnilä ja Martti Jäppilä sävelsivät muutamia tangoja. Tangon kehittyminen suoranaiseksi kansallistanssiksi alkoi heti toisen maailmansodan päätyttyä erityisesti Toivo Kärjen ansiosta. Saksalaisen Alfred Hausen ja alankomaalaisen Malandon orkesterit sytyttivät 1950-luvun loppupuolella Keski-Euroopassa suuren tangoinnostuksen, joka heijastui myös Suomeen. Se ei kuitenkaan paisunut läheskään sellaisiin mittasuhteisiin kuin seuraavalla vuosikymmenellä. 1950-luvun loppuvuosien suomalaisia tangolaulajia olivat muiden muassa uransa huipulla ollut Olavi Virta sekä Juha Eirto, Jorma Lyytinen, Eila Pienimäki ja Veikko Tuomi. Myös Metro-tytöt levyttivät muutamia tangoja.
Suomessa vallitsi 1960-luvun puolivälissä ennen kokematon ”tangokuume”, ja tangon suosion kerrottiin olleen eräillä seuduilla miltei hysteeristä. Ilmiötä on pidetty eräänlaisena ”kansan syvien rivien” protestina rautalankavillitykselle ja ”beatlemanialle”. Tangokuumeen sytyttäjänä on pidetty Veikko Tuomen levyttämää Pentti Viherluodon kappaletta ”Musta ruusu”, joka ilmestyi levymyyntilistoille loppuvuodesta 1962 ensimmäisenä tangona vuosikausiin. Tangon suosio jakaantui Pekka Gronowin mukaan paitsi sukupolvien kesken myös maantieteellisesti; ”tangoraja” kulki melko tarkoin teollisuus-Suomen ja maatalous-Suomen välillä jälkimmäisen ollessa tangon kannatusaluetta. Silloisia tangolaulajia olivat vanhat konkarit Olavi Virta, Henry Theel ja Veikko Tuomi sekä nuorempaa polvea edustaneet Eino Grön, Reijo Taipale, Esko Rahkonen, Mikko Järvinen, Taisto Tammi ja Markus Allan. Näistä Eino Grön ja Reijo Taipale jatkavat uraansa edelleen. Keskeiseksi tangojen säveltäjäksi nousi Toivo Kärjen rinnalle Unto Mononen. Tangokuumetta kuvastivat omalta osaltaan myös tangoparodiat (muun muassa Kari Kuuvan ”Tango pelargonia” ja Martti Innasen ”Elsa, kohtalon lapsi”). Vuonna 1966 M. A. Numminen levytti huomiota herättäneen, Unto Monosen säveltämän ja Nummisen itsensä sanoittaman tangon ”Naiseni kanssa eduskuntatalon puistossa”. Tangomarkkinoiden esiin nostamia laulajia ovat olleet muun muassa Kauko Simonen, Jari Sillanpää, Mika Pohjonen, Sauli Lehtonen, Sebastian Ahlgren, Arja Sipola, Risto Nevala, Marita Taavitsainen, Arja Koriseva, Eija Kantola, Johanna Pakonen, Saija Varjus, Tarja Lunnas, Kirsi Ranto, Elina Vettenranta, Jenna Bågeberg, Saija Tuupanen, Susanna Heikki, Tommi Soidinmäki, Henri Stenroth, Saska Helmikallio, Amadeus Lundberg, Jouni Keronen, Johanna Debreczeni ja Suvi Karjula. Vuoden 2011 tangokuningattareksi valittiin Mervi Koponen.
Kilpatanssitango
Kilpatanssina nelijakoinen tango luetaan vakiotansseihin yhdessä valssin, wieninvalssin, quickstepin ja foxtrotin kanssa. Musiikin tulee olla kilpailuissa tempoltaan 100–134 iskua minuutissa. Kilpatangossa pyritään staccato-maiseen askellukseen toisin kuin muissa vakiotansseissa, jossa liikkeen tulee olla jatkuvaa. Tango poikkeaa muutoinkin muista vakiotansseista, sillä askeleet kohdistuvat latinalaistanssien tapaan lattiaa kohden eivätkä tanssisuuntaan (”lattian päällä liidellen”). Tanssiasento poikkeaa myös muista vakiotansseista. Miehen oikea käsi menee pidemmälle naisen selkään, vasemman käden ote naisen oikean käden kanssa pidetään selvästi alempana ja polvet ovat hieman koukussa eli pari tanssii alempana (tangossa normaalisti tanssitaan alempana kuin foksissa). Asento pysyy myös koko tanssin ajan alhaalla, nousuja ja laskuja ei juuri esiinny.
Kilpatanssissa noudatetaan Suomen Tanssiurheiluliiton sääntöjä, joissa on määritelty erikseen eri taitoluokissa sallitut kuviot.
Sisäinen tarkastus
Sisäinen tarkastus on organisaation johtamisen tukitoiminto, jonka perustehtäviin kuuluu arvioida sisäistä valvontaa, riskienhallintaa ja hyvän hallintotavan (Corporate Governance) noudattamista.
Määritelmä
“Sisäinen tarkastus on riippumatonta ja objektiivista arviointi- ja varmistus- sekä konsultointitoimintaa, joka on luotu tuottamaan lisäarvoa organisaatiolle ja parantamaan sen toimintaa. Sisäinen tarkastus tukee organisaatiota sen tavoitteiden saavuttamisessa tarjoamalla järjestelmällisen lähestymistavan organisaation riskienhallinta-, valvonta- sekä johtamis- ja hallintoprosessien tehokkuuden arviointiin ja kehittämiseen.”
Tehtävät ja asema
Sisäisen tarkastuksen tarkoitus, valtuudet ja tehtävät - mukaan lukien palvelut ja niiden luonne - on määriteltävä kirjallisesti sisäisen tarkastuksen toimintaohjeessa.
Riippumattomuuden varmistamiseksi sisäinen tarkastus suositellaan sijoitettavaksi organisatorisesti ylimmän johdon alaisuuteen. Optimiratkaisussa sisäinen tarkastus on hallinnollisesti toimitusjohtajan tai konsernissa konsernijohtajan suorassa alaisuudessa mutta työn sisällön osalta hallituksen - tai jos sellainen on perustettu - hallituksen tarkastusvaliokunnan alaisuudessa. Sisäisen tarkastuksen päällikön/johtajan toimisuhteen keston ja sen ehtojen tulisi vastaavasti olla hallituksen tai sen tarkastusvaliokunnan päätettäviä asioita.
Resurssit
Sisäistä tarkastusta suorittavat organisaation omat sisäiset tarkastajat ja sitä voidaan myös teettää ostopalveluna. Sisäiseen tarkastukseen orientoivista ammattitutkinnoista tunnetuin on CIA (Certified Internal Auditor).
Laadunarviointi
Sisäisen tarkastuksen kansainvälisten ammattistandardien mukaan sisäistä tarkastusta tulisi arvioida organisaation sisäisesti jatkuvaluonteisesti itsearviointeina ja erillisarviointeina. Ulkoinen arviointi suositellaan tehtäväksi vähintään kerran viidessä vuodessa. Arvioinnin myönteinen tulos antaa sisäiselle tarkastajalle oikeuden mainita tarkastusraporteissa, että tarkastus on suoritettu sisäisen tarkastuksen kansainvälisten ammattistandardien mukaisesti
Ezekiel Kemboi
Ezekiel Kemboi Cheboi tai Ezekiel Kemboi Yano (s. 25. toukokuuta 1982 Matira, Kenia ) on kalenjin-heimoon kuuluva estejuoksija, suurimpina saavutuksinaan miesten 3 000 metrin estejuoksun olympiavoitto Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012 sekä maailmanmestaruus Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015.
Poikkeuksellisesti Kemboi ei harrastanut juoksua vielä kouluaikoinaan, vaan keskittyi pelaamaan jalkapalloa, toimimaan DJ:nä ja näyttelemään. Hän aloitti juoksuharrastuksensa omin päin koulun jälkeen, ja siirtyi estejuoksuun heimoveljiensä ja samalta Marakwetin alueelta kotoisin olevien Moses Kiptanuin ja William Mutwolin innoittamana. Huhtikuussa 2001 hän osallistui estejuoksukilpailuihin ja voitti juoksun ajalla 8.56. Suoritus teki vaikutuksen maajoukkuevalmentaja Paul Erengiin, joka kutsui Kemboin pian juuri valmistuneeseen korkean paikan harjoittelukeskukseen.
Vuonna 2002 Kansainyhteisön kisoissa Kemboi sijoittui toiseksi Stephen Cheronon (myöh. Saif Saeed Shaheen) jälkeen ja Afrikan mestaruuskilpailuissa neljänneksi.
Pariisin maailmanmestaruuskilpailuissa 2003 Ezekiel Kemboi Cheboi kävi tiukan kamppailun entistä joukkuetoveriaan, Qatariin siirtynyttä Saif Saeed Shaheenia (aik. Stephen Cherono) vastaan häviten tälle loppusuoran kirikamppailussa lopulta alle sekunnin erolla.
Ateenan olympialaisissa 2004 Kemboi oli ennakkosuosikki, kun Kenian Olympiakomitea ei antanut periksi Qatariin loikanneen Shaheenin osallistumisen estäneessä pykälässä, joka kieltää kansalaisuutta vaihtaneen urheilijan kilpailemisen olympiakisoissa kolmen vuoden ajan. Ateenan olympialaisten loppukilpailu meni odotusten mukaisesti kenialaisten hallinnassa, ja lopulta Kemboi voitti joukkuetoverinsa Brimin Kiprop Kipruton 0,3 sekunnilla, Paul Kipsiele Koechin varmistaessa Kenian kolmoisvoiton.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Kemboi hävisi jälleen mestaruuskamppailun Shaheenille jääden hopealle. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti kolmannen MM-hopeansa häviten tällä kertaa maanmiehelleen Brimin Kiprop Kiprutolle. Pekingin olympialaisissa 2008 Kemboi jäi seitsemänneksi.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Kemboi voitti viimein maailmanmestaruuden. Hänen voittoaikansa 8.00,43 oli uusi kisaennätys. Hän uusi mestaruutensa Daegun MM-kilpailuissa 2011 ajalla 8.14,85. Lontoon olympialaisissa 2012 Kemboi voitti toisen olympiakultansa ajalla 8.18,56. Kolmannen maailmanmestaruutensa hän voitti Moskovassa 2013 ajalla 8.06,01 ja neljännen Pekingissä 2015 ajalla 8.11,28. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta hylättiin ratalinjan ylittämisen vuoksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdestoista.
Vóreia Kynouría
Vóreia Kynouría ( eli Δήμος Βόρειας Κυνουρίας, Dímos Vóreias Kynourías) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Arkadian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnan pinta-ala on 576,981 neliökilometriä ja väkiluku 10 341 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ástros.
Vóreia Kynouría, "Pohjoinen Kynouria", sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Argoliinlahden rannalla. Sen nimi viittaa antiikin aikaiseen Kynurian alueeseen. Kunnan eteläpuolella sijaitsee Nótia Kynouría, "Eteläinen Kynouria".
Kunnan osat
Vóreia Kynourían kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Micheline Ostermeyer
Micheline Ostermeyer (23. joulukuuta 1922 Rang-du-Fliers – 17. lokakuuta 2001 Bois-Guillaume) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Micheline Ostermeyer muutti nuorena perheensä mukana Tunisiaan mutta lähetettiin takaisin Ranskaan opiskelemaan pianonsoittoa. Toisen maailmansodan puhjettua hän muutti takaisin Tunisiaan, jossa hän kilpaili koripallossa ja yleisurheilussa.
Sodan jälkeen Ostermeyer saavutti kuulantyönnössä hopeaa vuoden 1946 EM-kisoissa. Hän valmistui kolme kuukautta ennen Lontoon olympialaisia 1948 pianistiksi. Lontoon kisoissa hän voitti kultaa kuulantyönnössä tuloksella 13,75 ja kiekonheitossa tuloksella 41,92 sekä pronssia korkeushypyssä. Hän lopetti urheilu-uransa vuoden 1950 EM-kisoihin, jossa hän voitti kaksi mitalia (pronssia 80 metrin aitajuoksussa ja kuulantyönnössä). Kilpailu-uransa jälkeen hän työskenteli konserttipianistina.
Ostermeyer voitti Ranskan mestaruuden kuulantyönnössä kuusi kertaa vuosina 1945–1951, viisiottelussa kahdesti vuosina 1948–1950 sekä korkeushypyssä vuonna 1947, 60 metrin juoksussa vuonna 1948, 80 metrin aitajuoksussa vuonna 1950 ja kiekonheitossa vuonna 1950. Hän paransi Ranskan ennätystä kuulantyönnössä kymmenen kertaa vuosina 1944–1948, kiekonheitossa neljä kertaa 1948–1950 sekä korkeushypyssä kerran vuonna 1946. Hänen kiekonheittoennätyksensä rikkoi Pierrette Boutin vuonna 1960 ja kuulantyöntöennätyksensä Bernadette Burger vuonna 1962.
Emilio Colombo
Emilio Colombo (11. huhtikuuta 1920 Potenza – 24. kesäkuuta 2013 Rooma) oli italialainen diplomaatti ja poliitikko. Hän kuului kristillisdemokraattiseen puolueeseen.
Colombo toimi Italian pääministerinä vuosina 1970–1972. Myöhemmin hän oli muun muassa kahteen otteeseen ulkoministerinä.
Presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Colombon elinikäiseksi senaattoriksi vuonna 2003.
Colombo herätti aikanaan kohua ilmoittamalla käyttävänsä säännöllisesti kokaiinia "terapeuttisiin tarkoituksiin".
Kea Bouman
Cornelia "Kea" Bouman (23. marraskuuta 1903 Almelo – 17. marraskuuta 1998 Delden) oli alankomaalainen tennispelaaja. Hän voitti Ranskan avointen mestaruuden (1927) lisäksi pronssimitalin Pariisin kesäolympialaisten sekanelinpelissä (1924).
Bouman osallistui myös muuhun urheiluun, kuten golfiin ja maahockeyhin. Hän kuoli juuri ennen kuin olisi täyttänyt 95 vuotta.
Kill to Get Crimson
Kill to Get Crimson on Mark Knopflerin viides sooloalbumi. Se julkaistiin 19. syyskuuta 2007. Albumin kantena on John Bratbyn maalaus. Levyn toisessa painoksessa on mukana DVD, joka sisältää levyn tekemiseen liittyvää materiaalia.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 26. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 15.
William Stephens
thumb|William Stephens. William Dennison Stephens (26. joulukuuta 1859 – 24. huhtikuuta 1944) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanipoliitikko. Hän toimi Los Angelesin pormestarina 1909 ja Kalifornian osavaltion kuvernöörinä vuosina 1917–1923. Jälkimmäisessä virassa häntä seurasi Friend Richardson.
Eurovision laulukilpailu 1956
Eurovision laulukilpailu 1956 järjestettiin torstaina 24. toukokuuta 1956 pienikokoisessa Teatro Kursaalissa Luganossa Sveitsissä. Laulukilpailu oli historiansa ensimmäinen. Euroopan yleisradiounioni oli suunnitellut jonkinlaista ohjelmamuotoa jäsenmaidensa välille, ja Italian San Remon festivaalien inspiroimana päätettiin järjestää iskelmälaulukilpailut. Kilpailun juonsi Lohengrin Filipello.
Koska kilpailun lopputuloksia ei koskaan julkistettu, heräsi epäilyksiä siitä, että tulokset oli mahdollisesti väärennetty. Epäilyksiä lisäsi se, että kaksi sveitsiläistuomaria äänesti luxemburgilaisten puolesta.
Osallistujat
Kisoihin osallistui seitsemän maata: Sveitsi, Luxemburg, Alankomaat, Belgia, Saksan liittotasavalta, Italia ja Ranska. Tanskan ja Ison-Britannian ilmoittautuminen myöhästyi, joten ne jäivät pois kilpailusta, mutta näyttivät kuitenkin finaalin televisiossa. Ne osallistuivat seuraavana vuonna, jolloin debytoi myös Itävalta.
Voittajaksi selviytyi Sveitsin edustaja Lys Assia laulullaan ”Refrain”. Vain voittaja julistettiin, muiden maiden tuloksia (sijoituksia ja pisteitä) ei julkaistu. Finaalista on olemassa äänite, mutta niukasti kuvamateriaalia. Vain voittajan esityksestä on olemassa kuvanauha. Voiton selvittyä Assia esitti laulunsa uudelleen, ja se tapa on jäänyt elämään Eurovision laulukilpailuun. Sveitsin kahdesta kappaleesta ”Das Alte Karussell” laulettiin saksaksi ja ”Refrain” ranskaksi. Muiden maiden molemmat kappaleet laulettiin samalla kielellä. Tämän vuoden laulukilpailu on vuoden 1958 lisäksi jäänyt ainoaksi vuodeksi, jolloin yhtään kappaletta ei laulettu englanniksi.
Säännöt
Osa ensimmäisen kilpailun säännöistä on edelleen käytössä, mutta muutoksiakin on vuosien varrella tapahtunut paljon. Vuonna 1956 kilpailukappaleet tuli esittää sekä laulun että säestyksen osalta suorana eikä nauhalta. Esiintyjämäärää ei ollut rajoitettu eikä myöskään kappaleen kestoa. Laulut voitiin periaatteessa esittää millä kielellä tahansa, mutta yleisesti oli pidetty selvänä, että laulut esitetään jollain maan virallisista kielistä. Viralliseksi sääntö tuli vasta vuonna 1966, jolloin Ruotsi oli laulanut edellisen vuoden kappaleensa englanniksi, sääntö oli voimassa vuoteen 1972 asti ja uudelleen vuosina 1977–1998. Maiden omiin karsintoihin sai lähettää vain ennen julkaisemattomia, esittämättömiä ja levyttämättömiä kappaleita, joista jokainen maa valitsi edustajansa parhaaksi katsomallaan tavalla.
Esiintyjät ja tulokset
X = Sveitsi julistettiin voittajaksi, mutta muiden laulujen sijoituksia ja pisteitä ei julkistettu.
Kapellimestarit
Vuodesta 1956 vuoteen 1998 kilpailussa musiikin soitti orkesteri, jota johtamaan jokainen maa valitsi oman kapellimestarin. 1956 jokaisen maan molemmat esitykset johti sama kapellimestari. Ylikapellimestari Fernando Paggi johti isäntämaa Sveitsin lisäksi Alankomaiden ja Saksan molemmat esitykset. Belgialla, Ranskalla, Luxemburgilla ja Italialla oli oma kapellimestari mukana.
Arne Åhman
Åhman voitti kolmiloikassa kultaa 1948 Lontoon olympialaisissa. Sanotaan, että Åhman sai etua kilpailussa, sillä hän hyppäsi kilpailussa järjestyksessä ensimmäisenä, silloisen maansa ennätystuloksen 15,40, minkä jälkeen vauhdinottorata pehmeni, eivätkä kilpailijat kyenneet vastaamaan hänen suoritukseensa.
Paul Le Guen
Paul Le Guen (s. 1. maaliskuuta 1964 Pencran, Bretagne) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Le Guen voitti pelaajaurallaan kerran Ranskan-mestaruuden. Valmentajana hän on voittanut kolme Ranskan-mestaruutta ja valittu kerran Ranskan vuoden valmentajaksi.
Ura pelaajana
Le Guen aloitti uransa pienessä AS Brestin joukkueessa, josta siirtyi Stade Brestoisiin 1983. 1989 Le Guen jatkoi uraansa FC Nantes Atlantiquessä josta siirtyi 1991 Paris Saint-Germainiin. Pariisilaisseurassa Le Guen pelasi uransa parhaat kaudet voittaen mm. Ranskan mestaruuden vuonna 1994. Ranskan maajoukkueessa Le Guen pelasi 17 A-maaottelua ja oli mukana joukkueessa, joka jäi rannalle Yhdysvaltojen MM-lopputurnauksesta 1994. Le Guen lopetti peliuransa PSG:ssä vuonna 1998.
Ura valmentajana
250px
Le Guen aloitti valmennusuransa Stade Rennaisin päävalmentajana vuonna 1998. Le Guen hankki seuraan silloin varsin tuntemattomia pelaajia, nuoria kykyjä, kuten El-Hadji Dioufin. Le Guen erosi Rennes'n päävalmentajan tehtävistä vuonna 2001 riitauduttuaan seuran johdon kanssa.
Pidettyään vuoden verran taukoa valmentamisesta, Le Guen palasi 2002 takaisin kuvioihin ja ryhtyi Olympique Lyonin päävalmentajaksi Jacques Santinin siirryttyä Ranskan maajoukkueen valmennustehtäviin. Le Guenin johdolla Lyon voitti kolme perättäistä Ranskan mestaruutta. Mestarien liigassa Le Guenin johtama Lyon ylsi parhaimmillaan puolivälieriin saakka. Mestaruuteen päättyneen kauden 2004–05 päätteeksi Le Guen ilmoitti jättävänsä tehtävät uusien haasteiden toivossa.
Le Guen saikin runsaasti tarjouksia eurooppalaisilta suurseuroilta, mutta hän hylkäsi niin SL Benfican, S.S. Lazion kuin Paris Saint-Germaininkin tarjoukset. Vasta vuonna 2006 Le Guen päätti tarttua haasteeseen ja ryhtyi Skotlannin jättiseura Glasgow Rangersin päävalmentajaksi. Le Guenista tuli Glasgow'n protestanttien kannattaman seuran ensimmäinen katolilainen päävalmentaja. Le Guenin johdolla Rangersin suoritukset jäivät vaisuiksi ja kauden 2006–07 aloitus oli huonoin sitten kauden 1978–79. Skotlannin liigacupissa Rangers putosi jatkosta hävittyään puolivälierissä ykkösdivisioonan St. Johnstonelle. Tammikuun 2007 alussa Le Guen päätti erota tehtävistään riitauduttuaan Barry Fergusonin kanssa. Le Guen jätti kapteenina toimineen Fergusonin penkille ja tämä ilmoitti, ettei pelaa enää Le Guenin alaisuudessa.
Tammikuun 15. päivänä 2007 PSG ilmoitti palkanneensa Le Guenin seuran uudeksi päävalmentajaksi. Le Guen seurasi tehtävästä erotettua Guy Lacombea, jonka johdolla PSG oli vajonnut Ligue 1:ssä sijalle 17. Le Guenin johdolla PSG välttyi putoamiselta kaudella 2006–07, mutta seuraava kausi ei ole alkanut pariisilaisten osalta ruusuisesti. Joulutauolle mentäessä PSG oli liigassa sijalla 16 voitettuaan viisi ottelua 19 pelatusta. Kausi 2007–08 on ollut Le Guenin luotsaamalle PSG:lle myös vaikea. Liigasijoitus on pysytellyt läpi kauden sarjan keskikastin huonommalla puolella. Lohtua synkkään kauteen toi kuitenkin Coupe de la Liguen voitto. Finaalissa PSG kaatoi RC Lensin 1–2. Voittomaalin teki Bernard Mendy lisäajalla rangaistuspotkusta. Loppujen lopuksi Le Guenin onnistui johdattaa PSG kuiville ja sarjapaikka säilyi. Lisämenestystä kauteen seura haki vielä Coupe de Francesta, jonka finaalissa se kohtasi Le Guenin ex-seuran Olympique Lyonnais'n. Jatkoajalle venyneen ottelun sankari oli Lyonin Sidney Govou, joka upotti 102.minuutilla Le Guenin haaveet uran ensimmäisestä Coupe de Francen voitosta. Kaudella 2008/09 PSG jatkoi hyviä esityksiään Le Guenin johdolla ja nousi takaisin kärkitaisteluun Liguessä. Vaikka seuralla oli ennen viimeisiä kierroksia mahdollisuudet Liguen kolmossijaan, ilmoitti PSG toukokuussa ettei se uusi Le Guenin kesäkuussa 2009 päättyvää sopimusta ja hän joutuu lähtemään seurasta kauden päätteeksi. Lopulta PSG jäi europelien ulkopuolelle pudottuaan Liguessä kuudenneksi.
Kesäkuussa 2009 Le Guen siirtyi Lille OSC:n päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin koskaan alkamatta, sillä juhannuksen alla Lille palkkasi Rudi Garcian uudelleen seuran päävalmentajaksi.
Heinäkuussa 2009 Le Guen siirtyi Kamerunin jalkapallomaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi tavoitteenaan johtaa maa MM-kisoihin 2010. Le Guen sai Kamerunin pelin kulkemaan ja marraskuussa 2009 se varmisti paikkansa lopputurnauksessa. Karsintojen päätyttyä hän allekirjoitti kesään 2010 ulottuvan jatkosopimuksen Kamerunin liiton kanssa. MM-kisojen "kenraaliharjoituksessa" Afrikan mestaruuskisoissa Le Guenin luotsaama Kamerun eteni puolivälieriin saakka. Joukkueen kisataival päättyi hieman kyseenalaisten vaiheiden jälkeen 3–1 jatkoaikatappioon puolustavalle mestarille Egyptille.
MM-lopputurnauksessa Kamerun hävisi avausottelunsa Japanille 1–0 ja Le Guen sai rajua kritiikkiä taktisista valinnoistaan. Hän muutti kokoonpanoa Tanska-otteluun, jossa Kamerun taisteli tiukasti, mutta hävisi lopulta 2–1. Näin Kamerunista tuli ensimmäinen jatkosta varmuudella pudonnut joukkue. Kamerun hävisi lopputurnauksessa kaikki alkusarjan kolme ottelua, ja Le Guen ilmoitti viimeisen pelin jälkeen, ette jatka enää Kamerunin valmentajana.
Keväällä ja alkukesällä 2011 Le Guenin nimi oli valmentajaspekulaatiossa useiden Ligue-seurojen vaihtaessa päävalmentajaansa. FC Sochaux'n, AJ Auxerren, FC Girondins de Bordeaux'n tai Algerian maajoukkueen sijaan bretagnelaisvalmentaja siirtyi kesäkuussa Omanin maajoukkueen peräsimeen. Le Guenin johdolla Oman selvisi Aasian mestaruuskisoihin 2015, mutta putosi lopputurnauksesta jo lohkovaiheessa. Le Guen sai potkut tehtävistään marraskuussa 2015 heikosti alkaneiden MM2018-karsintojen takia.
Kesäkuun lopulla 2017 Le Guenista tuli Turkin Superliigan Bursasporin päävalmentaja. Le Guenin johdolla Bursaspor taisteli Turkin Superliigassa keskikastin sijoituksista ja heikot esitykset kauden lopulla johtivat ranskalaisen potkuihin huhtikuussa 2018.
Toukokuun lopussa 2019 Le Guen allekirjoitti sopimuksen Ligue 2:ssa pelaavan Le Havren kanssa. Le Guenin johdolla Le Havre pelasi kolme kautta Ligue 2:ssa. Parhaaksi sijoitukseksi jäi debyyttikauden 2019/20 kuudes sija. Le Guenin ja Le Havren yhteistyö päättyi kesällä 2022.
Anna Magnani
thumb|Magnanin tähti [[Hollywood Walk of Famella.]] Anna Magnani (7. maaliskuuta 1908 Rooma, Italia – 26. syyskuuta 1973 Rooma, Italia) oli Oscar-palkittu italialainen näyttelijä.
Magnani tunnetaan rooleista, jossa hän on esittänyt maanläheisistä työväenluokan naisia. Niissä on monia kuuluisia italialaisia elokuvia kuten Rooma – avoin kaupunki (1945). Sen lisäksi hän sai parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta Tatuoitu ruusu (1955).
Magnani syntyi aviottomana lapsena. Hänen äitinsä oli italialainen ja isänsä tuntematon, mutta hänet kasvatti isoäiti Rooman köyhässä osassa. Magnani opiskeli näyttelemistä Roomassa ja hankki samalla elantonsa laulajana yökerhoissa. Myöhemmin hän teki varieteeta, ja vuonna 1926 hän liittyi näytelmäseurueeseen. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Magnani teki vuoden 1927 elokuvassa Scompolo. Seuraavan kerran hän esiintyi elokuvassa kuitenkin vasta 1934. Vuonna 1935 hän meni naimisiin ohjaaja Goffredo Alessandrinin kanssa. Tämän elokuvassa Cavalleria (1936) Magnani näytteli sivuroolissa. Avioliitto oli epäonnistunut, ja se purettiin 1950. Magnanin elokuvaura lähti nousuun 1941, kun hän näytteli toista naispääosaa Vittorio de Sican elokuvassa Teresa Venerdi. Vuonna 1942 hän sai avioliiton ulkopuolisen lapsen näyttelijä Massimo Seraton kanssa.
Rooman päädyttyä liittoutuneiden haltuun Magnani sai suosiota amerikkalaisten sotilaiden parissa laulajana. Vuonna 1945 hän teki lopullisen läpimurtonsa Roberto Rossellinin neorealistisessa elokuvassa Rooma – avoin kaupunki. Seuraavana vuonna yhdysvaltalainen National Board of Review valitsi hänet vuoden parhaaksi ulkomaiseksi naisnäyttelijäksi. Magnanin kansainvälisen uran huipentuma oli 1955 päärooli Hollywood-elokuvassa Tatuoitu ruusu, josta hän sai Oscar-palkinnon. Tämän jälkeen hän näytteli vielä noin kymmenessä elokuvassa, loppuaikoina pääasiassa tv-elokuvissa ja teatterissa.
Magnani kuoli 65-vuotiaana haimasyöpään. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Home Now (Yves V:n kappale)
Home Now on belgialaisen DJ-tuottajan Yves Vn musiikkikappale, jolla vierailee myös norjalaislaulaja Alida. Sen julkaisi Spinnin’ Records digitaalisesti ladattavana singlenä 10. heinäkuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Alida, Ina Wroldsen, Jakob Hazell, OHYES, Ralf Kappmeier, Sascha Lappessen, Svante Halldin, Thomas Alisson ja Yves V, joista OHYES sekä Yves V myös tuottivat sen. "Home Now" mukailee Sash!:n vuonna 1997 julkaistun kappaleen "Ecuador" säveltä. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
"Home Now" oli kaupallisesti huono menestys, sillä se on päässyt ainoastaan Belgian Vallonian Ultratip-listalle.
Friend Richardson
thumb|Friend Richardson Friend William Richardson (1. joulukuuta 1865 – 6. syyskuuta 1943) oli yhdysvaltalainen lehtimies ja poliitikko, joka toimi Kalifornian republikaanisena kuvernöörinä vuosina 1923–1927. Hän syntyi Michiganissa ja oli ennen kuvernöörikauttaan kuulunut historialtaan lyhyehköksi jääneeseen progressiiviseen puolueeseen. Hän oli kveekari.
Cosima Wagner
thumb|Cosima Wagner Lontoossa vuonna 1877. Francesca Gaetana Cosima Wagner (o.s. Liszt; 24. joulukuuta 1837 Como, Italia – 1. huhtikuuta 1930 Bayreuth, Saksa ) oli Bayreuthin musiikkijuhlien johtaja vuodesta 1883 vuoteen 1906, jolloin hän sydänvaivojen vuoksi siirsi johdon pojalleen Siegfried Wagnerille. Cosiman isä oli unkarilainen säveltäjä ja pianovirtuoosi Franz Liszt. Cosiman toinen aviomies oli säveltäjä Richard Wagner.
Syntymä
thumb|Cosima Wagnerin syntymän muistotaulu. Cosima syntyi 24. joulukuuta 1837 Comossa Hotel Dell'Angelossa klo 14, ja hänet kastettiin kaksi päivää syntymänsä jälkeen. Cosima oli kreivitär Marie d'Agoultin (1805–1876) ja Franz Lisztin toinen lapsi, ja hänen sisaruksensa olivat Blandine (1835–1862) ja Daniel (1839–1859).
Nimi Cosima oletettavasti liittyy äidin kirjailijaystävän George Sandin (1804–1876) samanaikaisesti kirjoittamaan ja vuonna 1840 valmistuneeseen näytelmään Cosima, ou la haine dans l'amour. Mahler-säätiön mukaan nimen taustalla on lääkärien ja apteekkarien suojeluspyhimys Cosmas. Sukunimeksi Cosimalle syntymätodistukseen kirjoitettiin tuntemattomasta syystä äidin tyttönimi de Flavigny, vaikka hänen äitinsä oli kirjautunut hotelliin omalla nimellään d'Agoult. Cosima vietti perinteisesti aina syntymäpäiväänsä ensimmäisenä joulupäivänä.
Franz Liszt tunnusti isyytensä lapsen suhteen heti. Marie d'Agoultin ja Franz Lisztin suhde kesti vain viitisen vuotta, ja pari erosi pian Danielin syntymän jälkeen. Franz Liszt otti vastuun lasten hyvinvoinnista, ja lapset eristettiin äidistään. Marie d'Agoult aloitti kirjailijauran nimellä "Daniel Stern".
Lapsuus ja nuoruus
Liszt laillisti vuonna 1844 kolme lastaan, eikä se tuottanut vaikeuksia, koska hän oli heti syntymän jälkeen tunnustanut heidät. Silloin myös Cosima sai sukunimekseen Liszt.
Cosima avioitui kapellimestari Hans von Bülowin (1830–1894) kanssa elokuussa 1857 Berliinin Sankt Hedwigskirchessä. Cosima von Bülowille syntyi tyttäret Daniela (s. 1860) ja Blandine (s. 1863).
Alyson Hannigan
Alyson Lee Hannigan (s. 24. maaliskuuta 1974 Washington DC, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjassa Buffy, vampyyrintappaja (1997–2003), elokuvasarjassa American Pie (1999–2012) ja televisiosarjassa Ensisilmäyksellä (2005–2014).
Nuoruus
Alyson Hanniganin isä Albert Hannigan oli rekkakuski ja äiti Emilie Posner kiinteistönvälittäjä. Molemmat ovat työskennelleet aikoinaan myös valokuvaajina. Hannigan on äitinsä puolelta juutalainen, ja hänellä on myös irlantilaista sukutaustaa. Hanniganin vanhemmat erosivat hänen ollessa kaksivuotias, ja Hannigan muutti äitinsä kanssa Atlantaan.
Cosima Wagner
Lapsuus ja nuoruus
Richard Wagner ja Cosima muuttivat yhteen 1868 Tribscheniin Luzerniin Sveitsiin. Avoliiton aikana syntyivät tyttäret Isolde (1865–1919) ja Eva (1867–1942). Vuonna 1869 syntyi heille poika Siegfried (1869–1930). Cosiman ero tuli lailliseksi vasta vuonna 1870, ja Cosima ja Richard Wagner avioituivat samana vuoinna. Vuosina 1869–1883 Cosima piti yksityiskohtaista päiväkirjaa. Päiväkirja on julkaistu nimellä Tagebücher vuonna 1976.
Alyson Hannigan
Nuoruus
Hannigan aloitti uransa neljävuotiaana esiintymällä muun muassa McDonald’sin ja Six Flagsin huvipuiston mainoksissa. Vuonna 1985 11-vuotias Hannigan ja hänen äitinsä muuttivat Los Angelesiin, jossa Hannigan alkoi luoda näyttelijän uraa samalla kun kävi North Hollywoodin high schoolia. Hän valmistui North Hollywoodista vuonna 1992.
Ura
thumb|[[Amber Benson (vas.) ja Alyson Hannigan esittivät Buffyssa yhtä television ensimmäisistä lesbopareista.]] Hanniganin ensimmäinen elokuva oli Impure Thoughts, joka julkaistiin vuonna 1985. Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvansa Hollywoodissa oli kuitenkin vuonna 1988 ilmestynyt tieteiskomedia Äitipuoli avaruudesta, josta Hannigan sai Young Artist Awardsin parhaan nuoren naisnäyttelijän ehdokkuuden. Elokuvassa Äitipuoli avaruudesta näytteli sattumalta myös hänen tuleva Buffy-kollegansa Seth Green, joka esitti sekä elokuvassa että sarjassa Hanniganin poikaystävää.
Cosima Wagner
Festivaalijohtajana
45-vuotias Cosima joutui suuren tehtävän eteen. Hänen piti maksaa ensimmäisten Bayreuthin musiikkijuhlien tappiot ja hoitaa itselleen ja pojalleen Siegfriedille Richard Wagnerin omaisuus ja arkistot. Richard Wagner ei jättänyt testamenttia. Cosimaa auttoi kaikissa lakiasioissa lojaali pankkiiriystävä Adolf von Gross.
Alyson Hannigan
1990-luvun alku
1990-luvun alulla Hannigan esiintyi useissa mainoksissa. Hänellä oli myös päärooli lyhytikäisessä televisiosarjassa Free Spirit, josta hän sai Young Artist -palkinnon parhaan nuoren tv-näyttelijän kategoriassa. Lisäksi hän näytteli pieniä rooleja muun muassa televisiosarjoissa Rooman sheriffi ja Enkelin kosketus sekä esiintyi lukuisissa televisioelokuvissa, kuten Väärät vanhemmat (1991) ja Sopimaton suhde (1996).
Cosima Wagner
Festivaalijohtajana
Cosiman tärkein ja kauaskantoisin päätös oli kuitenkin Bayreuthin musiikkijuhlien jatkaminen. Cosiman aikana festivaalit pidettiin vuosina 1886, 1888, 1889, 1891, 1892, 1894, 1896, 1897, 1899, 1901, 1902, 1904, 1906.
Johtajana ollessaan Cosima loi "Bayreuthin kaanonin". Hän määritteli juhlilla esitettävät Wagnerin teokset. Bayreuthin kaanonista ei ole toistaiseksi poikettu. Cosima aloitti festivaalit Parsifalilla (1886 ja 1888) ja laajensi teoksia kaanonin mukaan itse niitä ohjaten. Erityisen tärkeä oli vuonna 1896 Nibelungin sormus -tetralogian saaminen ohjelmistoon.
Alyson Hannigan
Muut työt
Buffyssa näyttelemisen ohella Hannigan esiintyi myös muutamassa elokuvassa. Vuonna 1998 hän esiintyi Tom Everett Scottin kanssa elokuvassa Kuolema kulkee kampuksella, ja vuotta myöhemmin hän näytteli ensimmäisen kerran huilisti Michelle Flahertya American Pie -elokuvasarjan ensimmäisessä osassa. Hannigan esiintyi vielä kolmessa seuraavassa American Pien osassa vuosina 2001, 2003 ja 2012.
Cosima Wagner
Richard Wagnerin teosten esitykset Cosima Wagnerin kaudella Bayreuthissa
Kapellimestareina Cosiman aikana olivat muun muassa Hermann Levi, Felix Mottl, Hans Richter, Richard Strauss, Siegfried Wagner ja Karl Muck.
Alyson Hannigan
Muut työt
Buffyn päättymisen jälkeen vuonna 2004 Hannigan sai roolin Lontoossa esitettävästä näytelmästä Kun Harry tapasi Sallyn. Hänen vastanäyttelijänään oli Luke Perry. Hanniganilla on lisäksi ollut sivurooli televisiosarjassa Veronica Mars, ja vuodesta 2005 vuoteen 2014 hän esiintyi tilannekomediasarjassa Ensisilmäyksellä lastentarhanopettaja Lily Aldrinina.
Cosima Wagner
Viimeiset vuodet
Cosima Wagner luopui terveydellisistä syistä juhlien johtajuudesta vuonna 1907 poikansa Siegfriedin hyväksi. Cosima Wagner toimi myös kääntäjänä saksasta ranskaan. Hän käänsi ja kirjoitti ranskankieliselle lehdelle Revue germanique. Käännöksistä tunnetuin on Friedrich Hebbelin kolminäytöksinen tragedia Maria Magdalena.
Alyson Hannigan
Yksityiselämä
Hannigan on ollut vuodesta 2003 lähtien naimisissa entisen Buffy-kollegansa Alexis Denisofin kanssa. He tapasivat Buffyn kuvauksissa muutamaa vuotta aiemmin. Denisof oli aluksi haluton tapailemaan Hannigania, koska tämä oli hänen työtoverinsa. Vuoden ystävyyden ja Denisofin sarjasta lähdön jälkeen he alkoivat kuitenkin tapailla, ja pari meni naimisiin Kalifornian Desert Hot Springsissa 11. lokakuuta 2003. Hannigan ja Denisof ovat Joss Whedonin pojan Ardenin kummivanhemmat. Ennen suhdettaan Denisofin kanssa Hannigan tapaili muun muassa Marilyn Mansonin rumpalia Ginger Fishiä.
Hannigan synnytti esikoistyttärensä Los Angelesissa 35-vuotispäivänään 24. maaliskuuta 2009. Toukokuussa 2012 Hannigan ja Denisof saivat toisen tyttären.
Cosima Wagner
Viimeiset vuodet
Cosima Wagner kuoli Bayreuthissa 92 vuoden ikäisenä. Hänet on haudattu Haus Wahfriedin puutarhaan miehensä viereen.
François-Jean de Chastellux
thumb|François Jean de Chastellux.jpg Markiisi François-Jean de Beauvoir de Chastellux (5. toukokuuta 1734 Pariisi – 24. lokakuuta 1788 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
De Chastelleux oli hänen nimeään kantavan rykmentin eversti ja palveli Saksassa seitsenvuotisen sodan aikana 1756–1763. Hän oli myös seikkailijana mukana Yhdysvaltojen vapaussodassa 1780, ja siellä hän oli arvoltaan kenraalimajuri. Hän ystävystyi tällöin George Washingtonin kanssa.
Hän oli Voltairen ystävä, ja myös ensyklopedistit kuuluivat hänen ystäväpiiriinsä. Taistelukenttien melskeessä hän harrasti kirjallisuutta, ja hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1775.
Hänen kirjallinen tuotantonsa käsitti muutamia seurapiirinäytelmiä, joita esitettiin eritoten Chevretten linnassa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 123001–124000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 123001:stä ja päättyen 124000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Xing Huina
Xing Huina (, s. 25. helmikuuta 1984 Wéifāng, Shandong, Kiina) on kiinalainen kestävyysjuoksija.
Ensimmäisessä aikuisten arvokisojen loppukilpailujuoksussaan, Pariisin 2003 MM-kisojen 10 000 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi uudella juniorien maailmanennätysajalla 30.31,55. Vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa hän voitti 10 000 metrillä olympiakultaa ajalla 30.24,36. Hänen voittonsa oli suuri yllätys, ja hopealle sijoittunut Etiopian Ejegayehu Dibaba kuvitteli aluksi voittaneensa kilpailun, sillä hän luuli Xíngin olleen hänen edellään maaliin tullessa kierroksen jäljessä. Helsingin MM-kisoissa 2005 Xíng oli kympillä neljäs.
Xing on 166 senttimetriä pitkä ja painaa 50 kilogrammaa. Hänen juoksutyylinsä on varsin omintakeinen, sillä hänen kätensä eivät tee silminnähtävää liikettä, vaan roikkuvat lähes velttoina sivuilla.
Kristiina (majakka)
Kristiina on vuonna 1991 rakennettu pohjamajakka Pohjanlahdessa, Kristiinankaupungin alueella. Se sijaitsee Karhusaaren voimalaan johtavan väylän suulla. Majakka on 22,7 metriä korkea, ja se toimii tuuli- ja aurinkoenergialla. Valo kantaa 12,2 meripeninkulmaa. Kristiina on valettu kiinni merenpohjaan räjäytettyyn kuoppaan. Majakkatornissa on taso helikopteria varten. Rakennuksen yläosalla ja helikopteritasolla on painoa yhteensä 60 tonnia.
Merenpohjaan upotettu lieriönmuotoinen teräspilari hitsattiin kokoon Karhusaaren satamassa Kristiinankaupungissa. Kun pilari valmistui, alettiin sitä hinata ulos merelle. Pilari kuitenkin upposi sataman suulle. Lopulta se kuitenkin saatiin nostettua pintaan ja upotettua sitä varten räjäytettyyn kuoppaan.
Majakka on kehittyneempi versio Suomen leijonan majakasta sekä muodoiltaan että rakenteeltaan.
Justin Hawkins
thumb|Justin Hawkins Justin Hawkins (s. 17. maaliskuuta 1975) on brittiläinen muusikko, joka on kotoisin Lowestoftista. Hän laulaa ja soittaa soolokitaraa sekä koskettimia The Darkness -nimisessä yhtyeessä. Hän erosi yhtyeestä 12.10.2006 kokaiiniaddiktion vuoksi, jonka jälkeen muut bändin jäsenet perustivat uuden bändin nimeltä Stone Gods. Vuonna 2011 The Darkness palasi yhteen ja vuonna 2012 julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Hot Cakes. Hänen veljensä Dan Hawkins on yhtyeen toinen kitaristi. Veljekset myös säveltävät pääosan yhtyeen musiikista. Justin ja Dan soittivat nuorina samoissa yhtyeissä, mutta pikkuveli Dan erotti Justinin aina hänen leikkimielisyytensä vuoksi.
Kasvaessaan Lowestoftissa, hän opiskeli Kirkleyn lukiossa, mutta vaihtoi koulua Huddersfieldin Technical Collegeen opiskellakseen musiikkialaa.
Hawkins on erityisen tunnettu koreista asuistaan, korkeasta falsetistaan ja egoistisesta esiintymisestään, jotka jakavat mielipiteitä puolesta ja vastaan. Häntä on useasti verrattu ääneltään Freddie Mercuryyn ja lavakarismansa puolesta David Lee Rothiin.
Leonard Grandell
thumb|150px|Leonard August Mathias Grandell Leonard August Mathias Grandell (1. lokakuuta 1894 Nauvo – 2. helmikuuta 1967 Helsinki ) oli suomalainen jääkärikenraaliluutnantti. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Anders Mathias Grandell ja Amanda Emilia Lindqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Karin Östensonin kanssa.
Justin Hawkins
Vuonna 2005 Justin alkoi työstää soololevyä nimellä 'British Whale', josta julkaistiin kriitikoilta huonon vastaanoton saanut, mutta singlelistalla kuudenneksi yltänyt 'This Town Ain't Big Enough For Both Of Us'. Seuraava single julkaistiin jalkapallon MM-kisojen alla nimellä 'England'. Kappaleen sanoituksia syytettiin Saksa-vastaisiksi ja kappale nousikin Englannin maajoukkueen epäviralliseksi taistelulauluksi.
Leonard Grandell
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Åbo Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun insinööriosastolla vuosina 1913–1914 ja edelleen Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiakielten osastolla vuoteen 1915 saakka. Hän teki opintomatkan Norjaan kutsuntalaitokseen vuonna 1921 ja Sveitsiin vuonna 1924 tutustuakseen maan miliisijärjestelmään sekä Ruotsiin vuosina 1928 ja 1934 tutustuakseen Ruotsin armeijan huoltopalvelukseen. Saksaan vuonna 1935 ja Ruotsiin vuonna 1936 hänen opintomatkansa kohdistui maiden taloudelliseen puolustusvalmiusjärjestelmään tutustumiseen. Hän suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1926–1927.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän hoiti Sassnitzin etappiasemaa toukokuun 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa pidetyille moottorivenekursseille.
Suomen sisällissota
Grandell astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 kapteeniksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet määrättiin aluksi Valkoisen armeijaan komppanianpäälliköksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 5. jääkäripataljoonan komentajaksi. Hän otti Suomen sisällissodassa osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, missä hän haavoittui lievästi 29. huhtikuuta 1918.
Opetustoimi
Hän toimi sotalaitosopin opettajana Sotakorkeakoulussa vuosina 1928–1933 ja sotalaitosopin sekä huoltopalveluksen tuntiopettajana Sotilashallinnollisessa koulussa ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1928–1935.
Luottamustoimet
Grandell kuului jäsenenä komiteoihin jotka käsittelivät ehdotusta hevosottolaiksi ja sen soveltamisasetukseksi vuonna 1922 sekä asevelvollisuuslain soveltamisasetusehdotusta laatimiseksi vuosina 1922–1923. Puolustusrevisionin jäsenenä hän toimi vuosina 1923–1926 ja oli jäsenenä valtion tapaturmalautakunnassa käsiteltäessä sisällissodan invalidieläkeasioita vuosina 1923–1931. Hän toimi apujäsenenä valtioneuvoston asettamassa tutkintolautakunnassa ruotsinkielessä suoritettavia tutkintoja varten vuonna 1928. Ilmapuolustuksen kehittämisohjelmaa suunnitelleen komitean jäsenenä hän toimi vuonna 1928 ja erinäisten sodanaikaisten olojen järjestämistä koskevaa lainsäädäntöehdotusta vuonna 1928 sekä rajavartiostojen vakinaistuttamista koskevaa lainsäädäntöehdotusta laatineen komitean jäsenenä vuonna 1929. Asevelvollisten palvelukseenastumisaikojen muuttamista pohtineen komitean puheenjohtajana hän toimi vuonna 1929 ja puolustuslaitoksen uudelleenjärjestelyä ja tästä johtuvaa lainsäädäntöä suunnitelleen toimikunnan jäsenenä vuonna 1930. Hänet määrättiin Kenttäohjesäännön huoltopalvelusta käsittelevää osaa laatineen toimikunnan jäseneksi vuonna 1930. Hän toimi Yleisesikunnan kunnianeuvostonjäsenenä vuonna 1929 ja puheenjohtajana vuosina 1931–1933. Hänet määrättiin valtioneuvoston 24. syyskuuta 1936 asettaman Pohjoismaiden taloudellista yhteistoimintaa poikkeuksellisissa olosuhteissa käsittelevän valiokunnan jäseneksi (ottanut myös osaa tässä tarkoituksessa pidettyihin pohjoismaisiin konferensseihin). perushankintakomiteaan hän osallistui 7. toukokuuta 1937. Valtion laivatelakan johtokunnan jäseneksi hänet nimitettiin 8. tammikuuta 1937 ja Valtion tykkitehtaan johtokunnan jäseneksi 27. toukokuuta 1937 ja toimi siinä vuoteen 1944 saakka. Hän toimi Valtion sytytintehtaan johtokunnan jäsenenä vuosina 1941–1944.
Sotien jälkeinen aika
Hän toimi sotien jälkeen puolustuslaitoksen (myöhemmin valtion) metallitehtaiden keskuskonttorin johtajana vuoteen 1946 saakka, jolloin hän siirtyi varapääjohtajaksi Valtion Metalliteollisuuteen.
Valtion hankkiman lentoyhtiö Aero Oy:n toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi hän siirtyi vuonna 1947 ja oli tehtävässä vuoteen 1960 saakka. Toimeksianto oli kenraalille selkeä, taantunut yhtiö piti nostaa samaa vauhtia kuin nousi sodan köyhdyttämä ja uuvuttama Suomi. Aero kasvoi Grandellin johtajakaudella merkittävästi. Hänen toisena johtajavuonnaan yhtiössä työskenteli 12 lentokapteenia, 11 perämiestä, 11 sähköttäjää ja 11 lentoemäntää. Hänen jäädessään eläkkeelle lukemat olivat moninkertaiset. Aeron kasvu oli 1950-luvulla muutenkin huimaa, vuosina 1950–1956 yhtiön kotimaanliikenne viisin- ja ulkomaanliikenne kolminkertaistui. Kenraali oli innokas organisaattori, joka vaati täsmällisyyttä ja järjestystä. Hän matkusti mielellään katsomaan asioiden sujumista käytännössä ja osasi hoitaa asioita sekä suoransotilaallisilla mahtikäskyillä että isällisellä lämmöllä.
Hänet haudattiin Helsinkiin.
Kirjallinen tuotanto
Grandell kirjoitti myös Finsk Tidskrift aikakauslehteen.
Turkistarhaus
pienoiskuva|upright=1.3|Lainsäädäntö siitä, saako eläimiä tappaa turkin vuoksi.{{legend|#253494|Eläinten tappaminen turkin vuoksi laitonta}}{{legend|#2c7fb8|Eläinten tappaminen turkin vuoksi on laillista, mutta tiukat kiduttamisen vastaiset säännökset tekevät turkistarhoista taloudellisesti kannattamattomia}}{{legend|#41b6c4|Eläinten tappaminen turkin vuoksi on laillista, mutta turkisten maahantuonti tai myynti on laitonta}}{{legend|#a1dab4|Eläinten tappaminen turkin vuoksi on osin laillista (jotkin eläinlajit poissulkien)}}{{legend|#ffcfcc|Eläinten tappaminen turkin vuoksi laillista ja käynnissä olevaa toimintaa}}{{legend|#cccccc|Ei tiedossa}} thumb|Minkkitarha [[Wisconsinissa Yhdysvalloissa.]] Turkistarhaus on eläinten kasvattamista tarhassa, jotta niistä saataisiin turkiksia. Turkistarhoilla kasvatetaan muun muassa minkkejä, sinikettuja (naalin värimuoto), hopeakettuja (ketun värimuunnos), supikoiria, chinchilloja, kaneja, hillereitä ja soopeleita.
Talyš (alue)
Talyš (myös Tališ) on alue ja entinen kaanikunta Kaspianmeren lounaisrannikolla Kaukasiassa Azerbaidžanin kaakkoiskulmassa Iranin rajalla. Se käsittää Elbrusiin kuuluvan Talyš-nimisen vuoristoalueen, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 2 500 m meren pinnan yläpuolella, sekä sen itäpuolella olevan Kaspianmeren soistuneen rannikkotasangon. Alueen pääkaupunki on Lənkəran. Muita kaupunkeja ovat Lerik, Masalli ja Astara. Alueen väestö on pääasiassa talyšeja.
Turkistarhaus
Historiaa
Turkistarhaus aloitettiin Yhdysvalloissa 1860-luvulla. Nykyaikaisen turkistarhauksen katsotaan kuitenkin alkaneen 1890-luvulla Kanadassa Prinssi Edwardin saarella. Nykyiset tarhattavat hopeaketut polveutuvat saaren kahdesta hopeakettukannasta.
Talyš (alue)
Historia
Talyšin kaanikunta tunnusti Persian ylivaltaa, kunnes alue liitettiin Venäjään 1813. Neuvostoliitossa alue kuului Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen siitä tuli osa itsenäistä Azerbaidžania.
Turkistarhaus
Yleisyys
Vuonna 2008 koko Euroopan unionin alueella oli enää yhteensä noin 6 500 turkistarhaa. Vuonna 2019 Suomessa oli 967 turkistilaa.
Maailmanlaajuisen turkistuotannon arvoksi on arvioitu noin kaksi miljardia euroa. Tarhatuista eläimistä minkki on kauan ollut taloudellisesti tärkein, esimerkiksi vuonna 2007 maailmassa tuotettiin MTT:n mukaan 44 miljoonaa minkinnahkaa, joista 17 miljoonaa tuli Pohjoismaista. Johtava minkkimaa on Tanska. Pohjoismainen ketunnahkojen tuotanto oli samana vuonna 2,5 miljoonaa, josta sinikettuja oli 1,7 miljoonaa.
Kiina haastoi 2000-luvun alussa Euroopan turkistuottajana ja ryhtyi voimakkaasti kasvattamaan tuotantoaan. Seurasi seitsemän vuotta ylituotantoa, jolloin kannattavuus oli huono. Enimmillään Kiina tuotti kahdeksan miljoonaa ketunnahkaa, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä vuosituotanto romahti laatukilpailun vuoksi kahteen miljoonaan, joka oli myös Suomen tuotanto vuonna 2009.
Turkiseläinten hyvinvointi
Euroopan komissio asetti 1990-luvun lopussa tieteellisen komitean tutkimaan turkiseläinten hyvinvointia tarhoilla. Komitean raportissa vuodelta 2001 todetaan muun muassa, että ”häkki huonontaa minkin hyvinvointia, koska se ei tarjoa riittävästi virikkeitä tärkeiden tarpeiden tyydyttämiseksi”. Näihin tarpeisiin kuuluvat väljä ja virikkeellinen elinympäristö sekä mahdollisuus kiipeillä, uida ja välttää kontaktia muiden minkkien kanssa.
Pienet virikkeettömät häkit aiheuttavat eläimissä käyttäytymishäiriöitä, kuten stereotyyppistä käyttäytymistä, apatiaa, hermostuneisuutta ja kannibalismia.
Sittemmin yleistyneet monivirikehäkit, kiipeilyhäkit, makuuhyllyt ja pesäkopit ovatkin kehitetty ylläpitämään eläinten vireyttä ja tarjoamaan mahdollisuutta lajinomaiseen toimintaan. Pääosa turkiseläimistä kasvatetaan varjotaloissa. Ne ovat sivuilta avoinna olevia katoksia, joihin eläinten häkit on sijoitettu keskikäytävän molemmin puolin. Varjotalojen olot vaihtelevat sään mukaan. Niissä eläimet voivat haistella, katsella ja kuunnella ulkoa tulevia virikkeitä. Varjotaloissa on myös runsaasti luonnonvaloa.
Norjan maatalousministeriön eettinen neuvosto on todennut, että eläinten hyvinvoinnin näkökulmasta nykymuotoista turkiskasvatusta ei voi hyväksyä.
Suomessa turkiseläinkasvatuksessa panostetaan eläinten hyvinvointiin, laatuun, jäljitettävyyteen ja sertifiointiin.
Turkiseläinten kasvatusympäristön lisäksi eläinten terveydenhuollon tutkimukseen ja kehittämiseen on panostettu. FUREVA - turkiseläinten terveydenhuoltojärjestelmä käynnistettiin elokuussa 2015 pitkällisen kehitystyön jälkeen. Järjestelmän on kehittänyt Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto ry:n eläinlääkäritiimi. Pääasia terveydenhuollossa on itse eläinten hyvinvoinnin edistäminen. Tämän lisäksi järjestelmä on tärkeä osa kansallista laatutyötä turkiselinkeinossa.