cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Surrealismi
Surrealistinen valokuvaus
Surrealistiset valokuvaajat, kuten Man Ray, yhdistivät unta ja todellisuutta käyttämällä tekniikoinaan esimerkiksi päällekkäisvalotusta, yhdistelmäpainatusta, montaasia, solarisaatiota, kiertoa ja vääristystä. Surrealistisissa valokuvissa tavallisillekin aiheille annettiin kokonaan uusia merkityksiä.
Surrealistinen elokuva
Surrealistinen elokuva käyttää surrealistisen kirjallisuuden keinoja liittäen yhteen usein ristiriitaisia ja häiritseviä kuvia. Tunnetuin varhainen surrealistinen elokuva on Luis Buñuelin ja Salvador Dalín Andalusialainen koira (1928), joka nostatti ilmestyessään paljon kohua. Buñuel jatkoi surrealistisen elokuvan tekemistä aina 1970-luvulle saakka. Uudempia surrealistisia elokuvia on esimerkiksi Cameron Crowen ohjaus Vanilla Sky (2001).
Surrealismi Suomessa
Suomessa surrealismista kiinnostuttiin viiveellä, eikä Suomessa 1900-luvulla toiminut yhtään varsinaista surrealistiryhmää. Surrealistisen taiteen taustalla olevat aatteelliset pyrkimykset eivät koskaan rantautuneet Suomeen, vaan surrealismin vaikutus rajoittui useimmiten tiettyihin taiteellisiin ja kirjallisiin tyylipiirteisiin.
Olavi Paavolainen mainitsi surrealismin ohimennen vuonna 1929 teoksessaan Nykyaikaa etsimässä. Surrealismia koskevia kirjoituksia alkoi ilmestyä suomeksi vasta 1940-luvulla. Surrealistista runoutta käänsi ranskasta Aale Tynni kokoelmassa Tulisen järjen aika (1962), ja runoilija Väinö Kirstinän käännös Surrealismin manifestista julkaistiin vuonna 1970. Kaksituhatluvulla suomeksi on alettu kääntää joitain muitakin surrealismin keskeisiä tekstejä.
Helsingin taidehallissa järjestettiin vuonna 1934 ruotsalaisten surrealistien Halmstad-ryhmän näyttely. Kolmekymmentäluvulla surrealismi herätti kiinnostusta kuvataiteilijoissa erityisesti Turussa, ja turkulainen Otto Mäkilä käyttikin taiteessaan joitain surrealistisen taiteen tyylipiirteitä ja elementtejä. Hänen perustamansa Ryhmä 9 oli kiinnostunut myös surrealismista. Surrealismia hyödynsivät suomalaisista taidemaalareista Mäkilän lisäksi muun muassa Arvid Broms, Alpo Jaakola, Max Salmi, Erkki Sakari Heinonen ja Juhani Linnovaara sekä graafikoista Simo Hannula, Antti Nieminen, Väinö Rouvinen, Juha Tammenpää ja Tuula Lehtinen.
Kirsti Rissanen
Rissanen on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja työskenteli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professorina vuodesta 1987 alkaen. Ennen yliopistouraansa Rissanen toimi muun muassa Helvi Sipilän asianajotoimiston avustavana lakimiehenä ja Marimekko Oy:n lakimiehenä.
Tasavallan presidentti Martti Ahtisaari nimitti sitoutumattoman Rissasen oikeusministeriön kansliapäälliköksi 5. tammikuuta 1995. Hänestä tuli Suomen ensimmäinen naispuolinen kansliapäällikkö.
Sivutoimisesti Rissanen on toiminut Kuluttaja­valitus­lauta­kunnan ja Vakuutus­lauta­kunnan puheenjohtajana sekä arvopaperikauppakomitean puheenjohtajana sekä lukuisten toimikuntien puheenjohtajana ja jäsenenä. Nykyisin Rissanen toimii myös arvopaperiasioita ratkovan Arvopaperilautakunnan riippumattomana puheenjohtajana.
Suomen Lakimiesliitto on myöntänyt hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin.
Berndt Favorin
Berndt Alfred Favorin (29. kesäkuuta 1860 Kuusamo – 3. helmikuuta 1928) oli suomalainen taidemaalari.
Favorinin vanhemmat olivat Ruokolahden kappalainen Anders Abraham Favorin (1818–1879) ja Lovisa Ingman (1818–1888). Hänen sisariaan olivat taidemaalari Ellen Favorin ja suomentaja Hanna Favorin. Favorin opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1873–1882. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1892, 1893, 1894, 1895, 1896 ja 1898.
Georges Grignard
Auguste Georges Paul Grignard (25. heinäkuuta 1905 Villeneuve-Saint-Georges – 7. joulukuuta 1977 Le Port-Marly) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen Grand Prix -kilpailuun, eikä saavuttanut yhtään MM-pistettä. Hän voitti vuonna 1950 Pariisin Grand Prix'n, mutta kilpailu ei kuulunut Formula 1 -sarjaan.
Liivijengi
pienoiskuva|Eri moottoripyöräkerhojen jäseniä kokoontumisajoissa. Liivijengi, toisinaan myös prosenttijengi tai yksinkertaisesti (rikollinen) moottoripyöräjengi, on järjestäytyneen rikollisuuden tunnusmerkkejä täyttävä yhteisö, joka samalla toimii myös moottoripyöräkerhona. Tällaista toimintaa harjoittavat esimerkiksi Helvetin enkelit, Outlaws, Bandidos, Pagans, Mongols, Sons of Silence ja Vagos. Suomessa merkittäviä liivijengejä on muun muassa Helvetin enkelit ja Bandidos, kun Cannonball MC lakkautettiin oikeuden päätöksellä vuonna 2022.
Liivijengit käyttävät tunnuksissaan usein salmiakkikuviossa olevaa 1%-merkintää. Se viittaa Yhdysvaltojen moottoripyöräilijöiden liiton lausuntoon, jonka mukaan "99 % kaikista moottoripyöräilijöistä on kunnollisia lakia kunnioittavia kansalaisia". Tämän vuoksi liivijengejä kutsutaankin toisinaan prosenttijengeiksi tai -kerhoiksi. Kaikki moottoripyöräkerhot eivät kuitenkaan ole järjestäytynyttä rikollisuutta. Tällaisissakin kerhoissa saattaa kuitenkin olla henkilöitä, joilla on rikollistaustaa tai ovat aktiivisia rikollisia.
Interpolin tutkijoiden mukaan liivijengien pyörittämässä rikollisessa toiminnassa liikkuvat useiden miljardien dollarien rahavirrat. Tämä rikollinen toiminta koostuu yleensä huumekaupasta, prostituutiosta, kiristyksestä sekä monista väkivaltarikollisuuden muodoista.
Eri liivijengien välillä voi olla reviirikiistoja ja jengisotia.
Erik Heinrichs
Axel Erik Heinrichs (21. heinäkuuta 1890 Helsinki – 16. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen jääkäri ja jalkaväenkenraali.
Sotilaallisen peruskoulutuksensa Heinrichs sai ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, jossa hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella Preussin Jääkäripataljoona 27:n riveissä. Hänestä tuli jo sisällissodan aikana vuonna 1918 ylipäällikkö Gustaf Mannerheimin luottomies. Talvisodassa ylipäällikkö määräsi Heinrichsin johtamaan Karjalankannaksen puolustusta. Jatkosodan hyökkäysvaiheessa Heinrichs komensi Suomen kaikkien aikojen suurinta sotatoimiyhtymää, yli 100 000 miehen Karjalan Armeijaa.
Lapsuus ja opinnot
Erik Heinrichs syntyi filosofian tohtori Axel Ossian Andreas Heinrichsin ja opettaja Johanna (Hanna) Matilda o.s. Rönnholmin esikoisena. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Maria Pauligin kanssa. Saksalaisperäisestä sukunimestä huolimatta Heinrichsin suku on lähtöisin Ruotsista. Erik Heinrichs lausui sukunimensä muodossa heinriks.
Heinrichs pääsi ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista, Lönkanista, vuonna 1908 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1908–1913. Opintoaikanaan hän työskenteli vuoden 1910 syksystä alkaen kotiopettajana Kemin Karihaarassa. Vuonna 1912 hän kirjoittautui Polyteknisen korkeakoulun arkkitehtiosastolle, mutta siirtyi vuonna 1913 toimittajaksi helsinkiläiseen Dagens Tidningeniin, jossa hän kirjoitti nimimerkillä Morenkopp. Myöhemmin hän työskenteli toimittajana Dagens Pressissä. Heinrichs suoritti sotilasopintoja viestikurssilla, joka oli suunnattu divisioonain ja armeijakuntain esikuntapäälliköille ja pidettiin Versaillesissa vuonna 1926. Samana vuonna hän aloitti Ranskan sotakorkeakoulun (École Supérieure de Guerre), josta hän valmistui vuonna 1928. Hän suoritti myös opintomatkan Viroon ja Latviaan vuonna 1920, jossa hän tutustui rajavartiokysymyksiin.
Jääkärikausi
thumb|400px|Jääkäripataljoonan päällystöä Libaussa syksyllä 1917. Alin rivi: Oberzugf. [[Hugo Österman, Zugf. Eric Schauman, Oberzugf. Gabriel von Bonsdorff, Zugf. Paul Ljungberg, Oberzugf. Karl Mandelin, Zugf. Einar Johansson. Keskimmäinen rivi: luutnantti Franzen, luutnantti Huyssen, luutnantti Rüets, kapteeni Ulrich von Coler, kapteeni Eduard Ausfeld, tohtori Valter Sivén, yliluutnantti Stahel, Luutnantti Albert Mellis, luutnantti Könnecke, tohtori Yrjö Salminen. Ylin rivi: Oberzugf. Lauri Malmberg, Oberzugf. Maximilian Savonius, Oberzugf. Erik Heinrichs', Oberzugf. Harald Öhquist, talouspäällikkö Arp, Hauptzugf. Torsten Jernström, Zugf. Torsten Lesch, Oberzugf. Karl Oesch, Zugf. Knut Solin, tohtori Häberle, Zugf. Lars Homén, Zugf. Gustaf Taucher.]]
Heinrichs liittyi yhdeksi niiden 55 ensimmäisen vapaaehtoisen joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. maaliskuuta 1915. Hänen kanssaan leirille ilmoittautui hänen nuorempi veljensä Gunnar Heinrichs. Vielä samana vuonna joukkoon liittyi kaksi muutakin veljeä, Olof Heinrichs ja Bertil Heinrichs. Heinrichsit muodostivat yhden pataljoonan kolmesta nelimiehisestä veljessarjasta. Muut olivat Pehkosen ja Sihvon veljekset.
Leirille ilmoittautumisen jälkeen hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin samana vuonna perustetun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hänet komennettiin vuonna 1916 Mitaussa järjestetyille lähitaistelukursseille. Myöhemmin samana vuonna pataljoonan siirryttyä rintamalle hänet oli jo ylennetty Zugführeriksi ja hän otti osaa taisteluihin 2. komppanian joukkueenjohtajana ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Aa-joen talvitaisteluista palattuaan Heinrichsille ojennettiin Preussin 2. lk. Rautaristi 10. huhtikuuta 1917.
Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen vuonna 1917 Heinrichs osallistui esiupseereille Berliinissä armeijan kaasukoulussa järjestetylle kaasukurssille. Myöhemmin samana vuonna hän toimi niin ikään Libaussa pataljoonan lähitaistelukurssien johtajana ja suoritti sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota
Heinrichs astui Suomen Valkoisen Armeijan palvelukseen Saksassa 11. helmikuuta 1918 vannottuaan lippuvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen. Hänet ylennettiin majuriksi, virkaiältään hän oli silloisista jääkärimajureista 11. vanhin. Takaisin Suomeen Heinrichs saapui jääkäreiden Vaasaan tulleen pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet määrättiin perustamaan 7. jääkäripataljoona, joka tuli kuulumaan 3. jääkärirykmenttiin.
Heinrichs johdatti pataljoonansa sisällissodassa taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella, missä hänen yksikkönsä alistettiin saksalaisen eversti Ulrich von Colerin riveihin. Coler oli Jääkäripataljoona 27:n 3. komppanian päällikkö. Heinrichsin joukot valtasivat kärkijoukkona Aittolahden, Lyykylän ja Mannikkalan varustukset sekä Talin aseman. Näiden toimien jälkeen yksikön päätehtäviksi jäivät jälkivarmistus hyökkäävien joukkojen selustassa ja Viipurin–Käkisalmen rataosuuden katkaisu Antreasta käsin.
Sisällissodan jälkeen
Vuonna 1920 hän johdatti Oulusta lähteneen 2. täydennysjoukon (3. retkikunta) Petsamon retkikuntaan toimien joukon johtajana. 16. huhtikuuta 1920 hänet nimitettiin koko retkikunnan komentajaksi. Hän meni naimisiin Saksasta muuttaneen liikemiehen Gustaf Pauligin Maria-tyttären kanssa huhtikuussa. Takaisin Yleisesikuntaan hän palasi 20. huhtikuuta 1921, mutta komennettiin jo 1. heinäkuuta 1921 alkaen 3. Divisioonan esikuntapäälliköksi, jolta paikalta hän palasi takaisin Yleisesikuntaan 1. maaliskuuta 1922, missä hänet määrättiin 8. maaliskuuta 1922 osasto 2:n päälliköksi. Hänet nimitettiin sotilasjäseneksi Moskovan kansainväliseen aseidenriisuntakonferenssiin vuonna 1922. Yleisesikunnassa Heinrichs johti jonkin aikaa muun muassa toimisto IV:ää eli sotilaallista tiedustelua ja vastavakoilua.
Seuraavaksi hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1931 alkaen 1. Divisioonan komentajaksi, jossa tehtävässä hän toimi aina 11. helmikuuta 1938 saakka, jolloin hänet nimitettiin Puolustusministeriön jalkaväen tarkastajaksi. Lisäksi Heinrichs on toiminut lyhyitä aikoja Yleisesikunnan päällikkönä vuosina 1922, 1923 ja 1932 ja 1930 sekä Helsingin varuskunnan päällikkönä vuosina 1931–1938.
Talvisota
Talvisota syttyi 30. marraskuuta 1939, ja Heinrichs sai komentoonsa III Armeijakunnan, mihin tehtävään ylipäällikkö Mannerheimin oli hänet nimittänyt. Itä-Kannaksen torjuntataistelujen jälkeen Mannerheim nimitti helmikuussa 1940 Heinrichsin Kannaksen armeijan komentajaksi. Heinrichs ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Maaliskuun alussa ylipäällikkö pyysi Heinrichsiltä lausuntoa rintamatilanteesta Kannaksella. Päivittäiset tappiot nousivat tuhanteen mieheen. Kenraaliluutnantti Harald Öhquist arvioi silloisen rintaman kestävän viikon, mutta ei kauemmin, johtuen elävän voiman ja erityisesti upseeriaineksen kulumisesta. Kenraalimajuri Paavo Talvelan mukaan kaikki oli hiuskarvan varassa.
Heinrichsin pessimistinen raportti lähetettiin Moskovan rauhanneuvottelijoille. 13. maaliskuuta kello 3.45 eversti Aksel Airo soitti Päämajasta Mikkelistä Kannaksen armeijan esikuntaan Imatralle ja ilmoitti, että vihollisuudet lopetetaan samana päivänä kello 11.
Aseet vaikenivat 13. maaliskuuta 1940. Mannerheim nimitti Heinrichsin maavoimien komentajaksi heti talvisodan jälkeen ja kesäkuussa Yleisesikunnan päälliköksi. Marskin suhteita Saksaan oli vuonna 1940 hoitanut Paavo Talvela. Nyt oli Heinrichsin vuoro. Ensimmäisen matkansa Heinrichs teki tammikuussa 1941 luennoimaan Suomen talvisodasta. Matkalla hoidettiin Suomen poliittisia suhteita Saksaan. Toisen matkan Saksaan Heinrichs teki toukokuun 25.–26. päivinä Salzburgiin ja Berliiniin. Tällä matkalla käsiteltiin liikekannallepanoa, hyökkäyssuuntia ja muuta sotilaallista yhteistyötä.
Jatkosota
thumb|Karjalan Armeijan tärkeimmät komentajat kesällä 1941. Kuvassa toinen vasemmalta Armeijan komentaja kenraaliluutnantti Erik Heinrichs hänen vieressään 1. jääkäriprikaatin komentaja eversti [[Ruben Lagus ja oikealla 6. armeijakunnan komentaja kenraalimajuri Paavo Talvela.]] 22. kesäkuuta 1941 käynnistyi operaatio Barbarossa, Saksan hyökkäys itään, ja sen myötä jatkosota. Viikkoa myöhemmin Mannerheim käski perustaa Karjalan Armeijan, jonka tehtävänä on lyödä vastassa olevat viholliset sekä saavuttaa Syvärinjoki ja Ääninen. 100 000 taistelijan armeijan komentajaksi määrättiin Erik Heinrichs. Karjalan armeija aloitti hyökkäyksen 10. heinäkuuta ja valtasi elokuun loppuun mennessä koko Laatokan Karjalan. Syväri saavutettiin syyskuussa ja Petroskoi vallattiin 1. lokakuuta, minkä kunniaksi Heinrichs ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Tehtävä oli täytetty, ja Karjalan armeija lakkautettiin.
Heinrichs siirrettiin takaisin Yleisesikunnan päälliköksi tammikuussa 1942 ja nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi. Perusteluissa todettiin, että hän ”erikoisen suurella taidolla ja herpaantumattomalla tarmolla on johtanut sotatoimia Laatokan Karjalassa ja Aunuksessa”.
Yleisesikunnan päällikön tärkeimpiä tehtäviä oli pitää yhteyttä Saksan Wehrmachtin edustajaan Päämajassa, kenraali Waldemar Erfurthiin. Tammikuussa 1942 Heinrichs matkusti Saksaan selvittämään saksalaisten ”talvikriisin” syitä. Tilanne oli kiristynyt huomattavasti saksalaisten rintamaosuudella Leningradin ympärillä. Saksalaiset esittivät suomalaisille hyökkäyksen jatkamista Itä-Karjalan Belomorskiin ja Muurmannin radan katkaisemista. Heinrichs piti hyökkäystä ylivoimaisena suomalaisten voimavaroihin nähden. Belomorskiin ei hyökätty kesällä 1942 eikä myöhemminkään. Heinrichs tapasi kolmannen matkansa aikana myös valtakunnankansleri Adolf Hitlerin.
HMS Ariadne (M65)
HMS Ariadne (viirinumero M65) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva. Alus oli yksi harvoista Britannian Yhdysvaltain laivastolle lainaamista ja se palvelikin Yhdysvaltain 7. laivastossa Tyynellä valtamerellä 1944.
Erik Heinrichs
Jatkosota
Tammikuun lopulla 1944 Yhdysvallat kehotti Suomea pyrkimään yhteisymmärrykseen Neuvostoliiton kanssa. Suomalaisvaltuuskunta matkusti Moskovaan. Rauhanneuvottelut kuitenkin katkesivat, ja Heinrichs joutui lähtemään Saksaan selittämään epämiellyttävää tilannetta. Saksan asetoimitukset Suomeen katkesivat.
HMS Ariadne (M65)
Valmistus
Alus tilattiin 19. huhtikuuta 1941 osana sodan ajan laivastohankintoja Alexander Stephen and Sonsilta Glasgow'sta Skotlannista, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1943 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 9. lokakuuta.
Palvelus
Syyskuussa 1943 alus oli valmistajan koeajoissa. Valmistuttuaan 9. lokakuuta alus siirrettiin laivastolle vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä se varustettiin sekä siirrettiin Scapa Flow'hun Kotilaivastoon koulutettavaksi. Aluksen miehistön koulutus keskeytettiin joulukuussa, jolloin alus määrättiin partioimaan Atlantille. Alus siirrettiin Gibraltarille, josta se lähti HMS Gambian, HMS Penelopen, HMS Glasgowin ja HMS Enterprisen kanssa pysäyttämään rannikkolennoston havaitsemaa Saksan laivaston saarronmurtajaa Alsterruferia (operaatio Stonewall).
Erik Heinrichs
Jatkosota
Neuvostoliitto aloitti 10. kesäkuuta suurhyökkäyksen Suomeen. Sosiaalidemokraattien Karl-August Fagerholm pyysi 27. heinäkuuta Heinrichsiä esittämään niin sanotun lojaalin opposition laatiman ohjelmaehdotuksen marsalkalle. Fagerholm totesi, että sodan lopettaminen Neuvostoliiton kanssa oli saatava mitä pikimmin aikaan. Valtionpäämiestä piti vaihtaa. Eduskunta valitsi 4. elokuuta Mannerheimin Rytin tilalle, ja sotatoimet lopetettiin 4–5. syyskuuta Suomen rauhanneuvotteluvaltuuskunta lähti Moskovaan, jolloin mukana oli myös Yleisesikunnan päällikkö Heinrichs. Välirauhansopimus allekirjoitettiin 19. syyskuuta Moskovassa.
HMS Ariadne (M65)
Palvelus
Aluksen ensimmäinen palvelustehtävä oli miinanlasku Norjan rannikolle.
Kotivesiltä alus poistui tammikuussa 1944, jolloin se liitettiin Yhdysvaltain 7. laivastoon Tyynelle valtamerelle. Alus laski kesäkuussa 1944 Uuden-Guinean pohjoisrannikolle 146 miinaa. Se laski taisteluiden aikana 1 352 miinaa. Alus siirrettiin joukkojenkuljetustehtäviin marraskuussa.
Erik Heinrichs
Vaiheet sodan jälkeen
Tasavallan presidentti Mannerheim nimitti Heinrichsin seuraajakseen puolustusvoimain komentajana tammikuussa 1945. Uudella komentajalla oli edessään nippu ongelmia: Lapin sota, armeijan kotiuttaminen, miinanraivaukset, rajojen sotilaalliset järjestelyt. Lisäksi tuli niin sanottu asekätkentäjuttu, joka paljastui kevään 1945 aikana ja johti Heinrichsin sotilasuran päättymiseen kesällä. Sekä pääministeri Juho Kusti Paasikivi että kommunistien johtamien kansandemokraattien ministerit Mauno Pekkala ja Yrjö Leino olivat sitä mieltä, että Heinrichsin oli erottava. Myös presidentti Mannerheim suositteli sitä Heinrichsille, vaikka lupasi myös tukensa, jos tämä päättäisi jatkaa virassa. Heinrichs lähetti Mannerheimille kirjeen, jossa hän pyysi eroa. Hän oli silloin 55-vuotias.
HMS Ariadne (M65)
Palvelus
Sodan jälkeen alus kuljetti entisiä sotavankeja takaisin Japanista kotimaihinsa ja pääsi itse palaamaan Englantiin vasta 1947. Paluun jälkeen alus sijoitettiin Sheernessiin reserviin. Alus ei palannut palvelukseen lukuun ottamatta lyhyttä huollon jälkeistä koeajojaksoa 1950.
Erik Heinrichs
Vaiheet sodan jälkeen
230px|thumb|Axel Erik Heinrichsin hauta Kulosaaren hautausmaalla Helsingissä. Heinrichs nautti eronsa jälkeenkin laajaa arvostusta sotilaallisena asiantuntijana, ja hänen asiantuntemustaan käytettiin edelleen hyväksi. Hän kirjoitti valtiojohdon pyynnöstä ja käyttöön useita muistioita Suomen sotilaspoliittisesta asemasta vuosina 1945–1950. Huhtikuussa 1948 Heinrichs oli mukana YYA-sopimusta neuvottelevassa valtuuskunnassa Moskovassa. Hän myös avusti sodan aikaisen tiedustelupäällikön Aladár Paasosen kanssa Mannerheimia marsalkan muistelmien kirjoittamisessa Valmontissa Sveitsissä.
HMS Ariadne (M65)
Palvelus
Ariadne myytiin romutettavaksi W. H. Arnott Youngille ja se saapui helmikuussa 1965 Dalmuiriin, jossa se romutettiin kesäkuussa.
Erik Heinrichs
Vaiheet sodan jälkeen
Vuosina 1957 ja 1959 ilmestyi Heinrichsin kirjoittama kaksiosainen Suomen marsalkan elämäkerta Mannerheim Suomen kohtaloissa. Keväällä 1957 Heinrichs vihittiin Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi. Jalkaväenkenraali Erik Heinrichs kuoli 16. marraskuuta 1965 Kivelän sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Kulosaaren hautausmaalle.
Bremen-luokka (risteilijä)
Bremen-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, johon kuului seitsemän alusta. Sodan aikana aluksista tuhoutui kaksi.
Erik Heinrichs
Vaiheet sodan jälkeen
Kenraalin vanhin poika, vuonna 1923 syntynyt Martin Heinrichs oli mukana vapaaehtoisena jatkosodassa. Hän kävi Reserviupseerikoulun ja valmistui panssarintorjuntavänrikiksi. Vänrikki Heinrichs kaatui 3. maaliskuuta 1943 vihollisen konekiväärin luotiin.
Luottamustoimet
Heinrichs toimi sotaministerin määräämänä jääkäritoimiston puheenjohtajana vuosina 1919–1920, lisäksi hän toimi Venäjällä olevien suomalaisten evakuoimista suunnitelleen komitean puheenjohtajana vuonna 1920, sekä toimi puheenjohtaja komiteassa, jonka tehtäväksi annettiin asetusehdotuksen laatiminen sotatilan lakkauttamisen johdosta vuonna 1920. Seuraavana vuonna hän aloitti Inkerin uuden avustamiskomitean puheenjohtajana ja toimi tehtävässä vuoteen 1922 saakka, jonka jälkeen hän toimi suomalais-venäläisen rajakomitean suomalaisena puheenjohtajana vuoteen 1923 saakka. Lisäksi hän toimi Moskovan aseistariisumiskonferenssin suomalaisessa valtuuskunnassa vuonna 1922 ja puolustusrevisionin jäsenenä vuosina 1924–1925 sekä oli määrättynä Tasavallan presidentin saattueeseen Tukholmaan vuonna 1925. Hän osallistui Suomen hallituksen ja puolustusvoimien edustajana sotamarsalkka Paul von Hindenburgin hautajaisiin vuonna 1934.
Heinrichs toimi Yleisesikunnan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1922–1923 ja Korkeimman oikeuden sotilasjäsenen varajäsenenä vuosina 1931–1938 sekä toimi Suomen sotatieteellisen seuran puheenjohtajana vuosina 1930–1955. Suomen upseeriliiton puheenjohtajana hän toimi vuosina 1934–1935 ja Suomen puolustuslaitoksessa palvelleiden keuhkotautisten avustamisyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1933 alkaen. Hän toimi sotien jälkeen asiantuntijana Suomen ja Neuvostoliiton YYA-sopimusneuvotteluissa Moskovassa vuonna 1948 sekä oli Sotatieteellisen seuran, Upseeriliiton, Reserviupseeriliiton ja Kadettikunnan kunniajäsenenä vuodesta 1959 lähtien. Hän toimi myös Jalkaväensäätiön kunniapuheenjohtajana sekä sai filosofian kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 1957.
FSP
FSP voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Marko Nenonen
Nenonen on toiminut Taikakynä ky:n toimitusjohtajana, Chronicon oy:n hallituksen puheenjohtajana sekä vuodesta 2010 alkaen Nevelyn Media Oy:n eri tehtävissä. Nenosella on kaksi lasta.
Helene Schjerfbeck
Helena Sofia (Helene, Ella) Schjerfbeck [] (10. heinäkuuta 1862 Helsinki – 23. tammikuuta 1946 Saltsjöbaden, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari, äidinkieleltään ruotsinkielinen. Hän on Suomen arvostetuimpia modernistisia kuvataiteilijoita.
Schjerfbeckin runsas tuotanto alkoi ranskalaisvaikutteisesta realismista ja ulkoilmamaalauksesta. Se kehittyi vähitellen kohti pelkistettyjä sisäistä elämää luotaavia henkilökuvia ja asetelmia. Uran alkuvaiheessa hän teki useita historiallisia maalauksia, kuten Haavoittunut soturi hangella (1880), Linköpingin vankilan ovella vuonna 1600 (1882) ja Wilhelm von Schwerinin kuolema (1886). Historialliset maalaukset olivat tavallisesti miesmaalarien aluetta, samoin kokeilevuus, modernit vaikutteet ja ranskalainen radikaali naturalismi. Teosten vastaanotto ei siksi ollut suotuisa vielä 1880-luvulla.
Schjerfbeckin syntymäpäivä 10. heinäkuuta on Suomen kuvataiteen päivä.
Elämä
Schjerfbeck syntyi 1862 Helsingissä. Hänen isänsä Svante Schjerfbeck (1833–1876) työskenteli rautateiden työpajan toimistopäällikkönä. Lisäksi hänen perheeseensä kuului äiti Olga Johanna Printz (1839–1923) ja toinen eloonjäänyt sisarus, myöhemmin arkkitehtinä toiminut Magnus Schjerfbeck, joka oli kaksi vuotta vanhempi.
Schjerfbeck putosi nelivuotiaana portaikossa ja hänen vasen lonkkansa murtui. Hän joutui elämään sen jälkeen vuosia vuodepotilaana ja ontui sekä poti koko loppuelämänsä pahoja kipuja, kuumekohtauksia, voimattomuutta ja lihasheikkoutta. Sairastelun perussyy ei ole tiedossa, mutta myöhemmin on epäilty, että Schjerfbeckillä olisi ollut perinnöllinen luustonhaurastumistauti ja mahdollisesti myös jokin immuunijärjestelmän häiriö. Myös "taidekentän yleisen ilmapiirin" aiheuttamalla masennuksella on arveltu olleen osuutta oireiden synnyssä.
Schjerfbeck aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa jo vuonna 1873, valmistui 1877 ja jatkoi opintojaan Adolf von Beckerin yksityisakatemiassa. Vuonna 1880 Schjerfbeck lähti Pariisiin, jossa seurasi tammikuusta 1881 alkaen opetusta Académie Colarossissa. Hän maalasi myös Meudonissa sekä Pont-Avenin kalastajakylässä Bretagnessa ja palasi Suomeen vuonna 1882. Toisen Ranskan-matkansa hän teki vuosina 1884–1885, jolloin hän osallistui Pariisin salonkiin ja maalasi jälleen Bretagnessa. Pont-Avenin kylän lähellä olleessa Trémalon kappelissa syntyi maalaus Ovi (1884). Syystalvella 1883–1884 Schjerfbeck kihlautui erään taidemaalarin kanssa. Ruotsalaisen taidehistorioitsija Lena Holgerin mukaan kyseessä oli Ranskassa samoihin aikoihin asunut ruotsalainen taidemaalari Otto Hagborg. Molemmat taiteilijat oleskelivat Pont-Avenissa talvella ja keväällä 1883–1884. Sulhanen purki kihlauksen vuonna 1885, koska Schjerfbeckin lonkkavika oli herättänyt tuberkuloosiepäilyjä sulhasen sukulaisissa. Schjerfbeck tuhosi kaiken rakastettuunsa liittyvän ja pyysi sukulaisiaan hävittämään myös kirjeet, joissa sulhasen nimi esiintyi. Schjerfbeck pysyi koko ikänsä naimattomana.
Vietettyään vuoden Suomessa Schjerfbeck matkusti jälleen Pariisiin syksyllä 1886 ja siirtyi seuraavana kesänä Englantiin Cornwalliin ja St Ivesiin, jonne hän jäi koko talveksi. St Ivesissä syntyi maalaus Leipomo (1887).
Schjerfbeckin äiti kuoli vuonna 1923, ja kaksi vuotta myöhemmin Schjerfbeck muutti Tammisaareen maalatakseen rauhassa. Hänen maineensa alkoi kasvaa näihin aikoihin. Teoksia oli menestyksekkäästi näytteillä Ruotsissa useissa näyttelyissä 1930- ja 1940-luvuilla. Schjerfbeck vietti viimeiset vuotensa Ruotsissa Saltsjöbadenin kylpylähotellissa, jossa hän kuoli vuonna 1946.
Tulkinnat Schjerfbeckin taiteesta ja taiteilijuudesta pohjautuvat pitkälti vanhojen elämäkertojen oletuksiin, varsinkin hänen ystävänsä Einar Reuterin vuonna 1951 kirjoittamaan elämäkertaan. Sen mukaan Schjerfbeck oli hauras ja kärsivä olento. Hänen tuotannossaan on kuitenkin myös intensiivisiä puolia, ja se on monin tavoin sidoksissa aikaansa ja taiteen yleiseen kehitykseen.
Schjerbeckistä luotiin jo omana aikanaan kuva vaatimattomasta, ihmisarasta ja henkistyneestä taiteilijasta. Schjerbeck itse pyysi taidekauppiaana ja toimittajana työskennellyttä Gösta Stenmania kirjoittamaan elämänmittaisesta kamppailustaan terveytensä kanssa. Taidehistorioitsija Mari Tossavaisen mukaan Schjerbeck ei ollut kuitenkaan henkisesti hauras. Suurista vastoinkäymisistään huolimatta Schjerbeck kirjoitti vuonna 1930 entiselle kotiopettajalleen Lina Ingmanille: ”Tiedätkö Lina, että minun elämäni on ollut onnellista.”
Kejsarsnitt
Kejsarsnitt on suomenruotsalaisen hardcore punk -yhtye Bob Malmströmin EP-levy. Se julkaistiin 7" vinyylinä 14. elokuuta 2015 levymerkillä Playground Music yhteistyössä Elitbolagetin kanssa. Kappaleesta ”Jävla svenskar, jävla finnar” kuvattiin musiikkivideo.
Helene Schjerfbeck
Elämä
Schjerfbeck on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle paikalle V7-3-6.
As the Stages Burn!
As the Stages Burn! on Arch Enemyn livealbumi, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2017 levymerkillä Century Media Records.
Helene Schjerfbeck
Tuotanto
Schjerfbeckin taiteellinen ura kesti yli 70 vuotta. Alun hillityn realismin ja impressionististen vaikutteiden kautta hän siirtyi kohti naturalismia ja tyyliteltyä modernismia. Loppuvaiheessa hänen tuotantonsa oli pelkistettyä ja hän teki omakuvia ja asetelmia, joissa oli abstrakteja piirteitä.
Kejsarsnitt
Vastaanotto
Kaaoszinen Jyri Kinnari antoi albumille seitsemän pistettä kymmenestä, sanoen julkaisun olevan perinteistä, tasokasta Malmströmiä ilman varsinaista uudistumista.
Helene Schjerfbeck
Tuotanto
Omana aikanaan korkeana taiteena arvostettujen suurten historiallisten teosten ohella Schjerfbeck kuvasi ajan ranskalaisten vaikutteiden hengessä myös mitättöminä pidettyjä aiheita ja fragmentteja. Bretagnessa maalattua naturalistista Pikkusiskoaan ruokkivaa poikaa (1881) on pidetty suomalaisen modernismin alkuun kuuluvana. Lapset oli kuvattu aikalaisten mielestä rumina ja turhan leveällä siveltimellä. Myös ajan eurooppalaisen ilmapiirin kannalta osa Bretagnessa maalatuista töistä oli poikkeuksellisia, ne olivat tavallista pelkistetympiä, kuten Ovi (1884) ja Varjo muurilla (1883), joka muistuttaa hieman Paul Cézannen pelkistettyä taidetta.
Cantorin joukko
Cantorin joukko on matematiikassa saksalaisen matemaatikon Georg Cantorin vuonna 1883 esittämä merkittävä välillä [0,1] olevien lukujen konstruktio.
Helene Schjerfbeck
Tuotanto
Pelkistettyä maalaustapaa ei 1880-luvulla vielä ymmärretty, ja Schjerfbeck luopuikin siitä joksikin aikaa, vaikka tunsi sen omakseen. Hän maalasi vuosikymmenen lopulla St Ivesissä Cornwallissa. Siellä tehdyt vähemmän pelkistetyt maalaukset Toipilas ja Leipomo (1887) olivat naturalistisia valomaalauksia. Samoihin aikoihin hän omaksui pohjoismaiselle symbolismille ominaisen hämyisen valaistuksen ja hillityn värien käytön.
Cantorin joukko
== Määritelmä ==
Vasarainen
Vasarainen on kylä Raumalla noin kuuden kilometrin päässä Vanhan Rauman Kauppatorilta. Naapurikyliä ovat Monna, Unaja, Vermuntila sekä Nihattula. Vasarainen on myös tilastollinen taajama, jonka väkiluku oli vuoden 2021 lopussa 371 ja maapinta-ala 3,75 neliökilometriä.
Ambroise Thomas
pienoiskuva|Ambroise Thomas (1811–1896). Charles Louis Ambroise Thomas (ransk. ; 5. elokuuta 1811 Metz – 12. helmikuuta 1896 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Vasarainen
Vasaraisilla sijaitsee kotiseutumuseo Muina, joka esittelee menneiden aikojen talonpoikaiselämää. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa lukuisat pronssikautiset muinaishaudat, kuten Kylmänkorvenkallion hiidenkiukaat, joista suurimmat ovat leveydeltään 1,4-metrisiä ja korkeudeltaankin parimetrisiä. Vasaraisilla sijaitsee myös ravintola Rustilan Kartano ja Vuorelan Puutarha.
Helene Schjerfbeck
Teoksia 1880–1890
Matkat vähenivät 1880-luvun jälkeen, mutta 1894 Schjerbeck lähti Wieniin ja Firenzeen tekemään kuuluisien maalausten kopioita Taideyhdistyksen suunnittelemaan jäljennösmuseoon. Italia oli noussut tuolloin suomalaisten taiteilijoiden suosikkikohteeksi symbolismin nousun vuoksi. Viimeiset suuret maalaukset olivat Ruotsinpyhtään kirkon alttaritaulu 1898 ja naisen kolmea ikäkautta kuvaava Kirkkoväkeä (1895–1900).
Hyvinkäälle muutettuaan Schjerfbeck ei enää matkustanut ulkomailla, eikä käynyt edes Helsingissä vuosien 1902–1917 välillä. Hän piti yhteyttä samaan aikaan opiskelleisiin Helena Westermarckiin, Maria Wiikiin ja Ada Thiléniin. Taidetta hän seurasi lehtien ja kirjojen välityksellä, ja osallistui jonkin verran yhteisnäyttelyihin. Taloustyöt rajoittivat maalaamista, koska äiti ei halunnut taloon palvelijaa.
John Bolton
John Robert Bolton (20. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantajana huhtikuusta 2018 syyskuuhun 2019. George W. Bushin hallinnossa hän toimi Yhdysvaltain edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa elokuusta 2005 joulukuuhun 2006. Hän toimii useissa konservatiivisissa tutkimusinstituuteissa, mukaan lukien American Enterprise Institutessa ja Project for the New American Century -ajatushautomossa.
Helene Schjerfbeck
Teoksia 1880–1890
Syksystä 1913 alkaen Schjerfbeckin teoksia alettiin nähdä useammin. Gösta Stenman järjesti myös Schjerfbeckin ensimmäisen yksityisnäyttelyn 1917, jossa oli esillä 159 teosta. Myös Einar Reuter alkoi vaikuttaa hänen elämäänsä 1915 alkaen. Näihin aikoihin Schjerfbeck alkoi myös saada lisää kosketusta moderniin taiteeseen. Hän näki Helsingissä muun muassa Cézannen, Paul Gauguinin, Henri Matissen ja Othon Frieszin teoksia. Kirjojen ja lehtien välityksellä hän kiinnostui myös Vincent van Goghista, Honoré Daumieristä ja Constantin Guysista.
John Bolton
Ronald Reaganin ja George H. W. Bush hallinnoissa Boltonilla on ollut useita virkoja ulkoministeriössä, oikeusministeriössä ja liitovaltion kehitysapuvirastossa. Presidentti George W. Bushin hallinnossa hän on toiminut kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavana apulaisulkoministerinä 2001–2005 ja Yhdysvaltain YK-edustajana. Hänet tunnetaan voimakkaana YK:n kriitikkona. Bolton tunnetaan jyrkkänä "sotahaukkana", joka ajaa kovaa voimatoimiin ja painostuksiin perustuvaa ulkopolitiikkaa. Presidentti Trump erotti Boltonin, koska tämä ei kannattanut neuvotteluja Yhdysvaltain vihollismaiden kanssa.
Helene Schjerfbeck
Teoksia 1880–1890
Stenman asetti Schjerfbeckin teoksia esille myös Ruotsissa, missä vastaanotto oli Suomea innostuneempi. Suomessa hänen tuotantoonsa suhtauduttiin vaihtelevasti. Schjerfbeck sai taidehistoriassa sijan lähinnä 1880-luvun edustajana, ja hänen myöhempien maalaustensa merkitys löydettiin hitaasti. Vähitellen Schjerfbeck vakiintui yhdeksi Suomen taiteen arvostetuimmista taiteilijoista, ja 1990-luvulla kiinnostus heräsi myös Pohjoismaiden ulkopuolella.
Schjerbeck maalasi aktiivisesti myös viimeisinä vuosinaan Ruotsissa, jossa syntyi viimeisten omakuvien sarja. Omakuvista näkyy sekä taiteilijan tyylin kehitys että hänen vanhenemisensa. Lopuksi silmät ovat ontot, suu pelkkä aukko ja pää kallonkaltainen.
Cantorin joukko
Cantorin joukko määritellään siten, että yksikköväli [0,1] jaetaan kolmeen yhtäsuureen osaan ja väleistä keskimmäinen poistetaan. Sitten jäljelle jääneet välit [0, 1/3] ja [2/3, 1] jaetaan kolmeen yhtäsuuren osaan ja näistä keskimmäiset poistetaan. Tätä toistetaan äärettömän monta kertaa. Cantorin joukko koostuu jäljelle jääneistä välin [0, 1] pisteistä.
Helene Schjerfbeck
Omakuvia 1895–1945
Vuonna 2012 paljastui uusi merkittävä maalaus, kun yksityisomistuksessa olevan maisemamaalauksen alta löytyi toinen kangas, jossa on kuva äidistä ja lapsesta takaapäin. Äiti ja lapsi ajoittuu noin vuoteen 1887.
Teosten vastaanotto
Aluksi Schjerfbeckin työt saivat vähän ymmärrystä yleisöltä. Vuonna 1913 taidekauppias Gösta Stenman kuitenkin näki niiden arvon ja sai Schjerfbeckin töitä esille näyttelyihin entistä useammin. Stenman järjesti myös hänen ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1917.
Toinen merkittävä ymmärtäjä oli taidekriitikko, kirjailija ja taidemaalari Einar Reuter (taiteilija- ja kirjailijanimeltään H. Ahtela), jonka Schjerfbeck tapasi vuonna 1915. Ahtela oli hänen läheinen ystävänsä ja henkinen tukensa elämän loppuvaiheisiin asti. Reuter kirjoitti Schjerfbeckistä artikkeleita ja kirjoja. Schjerfbeck kirjoitti hänelle yli 1 100 kirjettä tai postikorttia. He maalasivat ja tutkivat yhdessä ulkomaisia taidelehtiä ja kirjallisuutta saaden vaikutteita toisiltaan. Reuter julkaisi nimellä H. Ahtela vuonna 1951 Schjerfbeckin elämäkerran Helene Schjerfbeck: Kamppailu kauneudesta.
Poikkeuksellista kritiikkiä Schjerfbeckin tuotannosta esitti brittiläinen kriitikko Jonathan Jones The Guardianissa. Kritiikki liittyi Lontoossa heinäkuussa 2019 järjestettyyn Schjerfbeck-näyttelyyn. Jonesin mukaan Schjerfbeck ”ei ole Isossa-Britanniassa tunnettu eikä hänen oikeastaan ole syytäkään olla”. Hän antaa armon Schjerfbeckin varhaistuotannolle, mutta sanoo 1900-luvun tuotannosta: ”On sekä masentavaa että järjetöntä kaivaa näitä teoksia esiin taidehistorian varastosta, jonne ne kuuluvat.”
Cantorin joukko
Prosessin kuusi ensimmäistä vaihetta on kuvattu alla:
Helene Schjerfbeck
Keräilijät
Schjerfbeckin teokset menivät hyvin kaupaksi 1930-luvulta alkaen, ja lähes kaikki hänen öljymaalauksensa on sittemmin myyty huutokaupassa ainakin kerran. Hänen teoksiaan ostivat muiden muassa Signe ja Ane Gyllenberg sekä Marie-Louise ja Gunnar Didrichsen, jotka onnistuivat keräämään huomattavat kokoelmat hänen töitään. Helsinkiläinen lääkäripariskunta Yrjö ja Nanny Kaunisto keräsivät elämänsä aikana poikkeuksellisen kokoelman, johon kuului 35 Schjerfbeckin teosta. Yrjö Kauniston kuoltua Nanny Kaunisto lahjoitti kokoelman vuonna 2005 Valtion taidemuseolle pariskunnan laatiman testamentin mukaisesti.
Cantorin joukko
Kuva:Cantor set in seven iterations.svg
Helene Schjerfbeck
Tutkimukset ja muu muistaminen
Kirjailija Rakel Liehu kirjoitti Schjerfbeckistä elämäkerrallisen romaanin Helene (2003), ja Antti J. Jokinen ohjasi sen pohjalta elokuvan Helene (2020), jossa Schjerfbeckiä näyttelee Laura Birn. Vuonna 1991 Leena Vihtonen ohjasi Schjerfbeckin elämää käsittelevän televisioelokuvan Helene S..
Cantorin joukko
Joukon mitta
Koska Cantorin joukko on määritelty väleinä, jotka poistetaan konstruktiossa, Cantorin joukon Lebesguen mitta voidaan laskea poistettujen välien pituuksien avulla. Tämä saadaan geometrisena sarjana
Helene Schjerfbeck
Tutkimukset ja muu muistaminen
Schjerfbeckin syntymän 150-vuotismuistoksi syksyllä 2012 lyötiin suomalainen kahden euron juhlaraha. Tammisaaren museokeskus EKTA:ssa on Schjerfbeckin elämää esittelevä pysyväisnäyttely ”Helene Schjerfbeckin elämä ja taide”, joka avattiin vuonna 2012. Vuonna 2017 sisäministeriö suositteli ihmisiä liputtamaan Schjerfbeckin syntymäpäivänä 10. heinäkuuta Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi.
John Bolton
Koulutus
Bolton on opiskellut Yalen yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1970 ja tohtoriksi 1974.
Oiva Lohtander
Oiva Orvo Arvid Lohtander (s. 15. huhtikuuta 1942 Vilppula) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja dramaturgi.
Showbiz
Showbiz on Musen esikoisalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 1999. Albumin tuotti John Leckie. Kappaleet "Uno", "Cave", "Muscle Museum", "Sunburn" ja "Unintended" julkaistiin singleinä. Albumi on myynyt Isossa-Britanniassa platinaa julkaisunsa jälkeen.
Cantorin joukko
Joukon mitta
joten Cantorin joukon Lebesguen mitta on 1 – 1 = 0. Toisaalta voidaan huomata, että jokaisella askeleella Cantorin pituus pienenee 2/3 osaan edellisestä pituudesta, joten Cantorin joukon pituus on ääretön tulo 2/3 × 2/3 × 2/3 × ..., joka on siis 0. Cantorin joukon Hausdorffin dimensio on ja tällä dimensiolla vastaava Hausdorffin mitta Cantorin joukosta on 1.
Dahurianlehtikuusi
Viljelypuut ovat usein kasvilajien välimuotoja. Dahurianlehtikuusi on ilmastollisesti kestävä, hyväkasvuinen ja teknillisesti laadukas puu ja kesävihanta. Dahurianlehtikuusi on kotoisin Siperiasta, ja sen siellä muodostamat metsät ovat maailman pohjoisimpia metsiä. Taimyrin niemimaalla tämä havupuu kasvaa jopa Chatanga-joen suulta pohjoiseen noin 72°50' leveydellä ja Lana-joellakin 72° leveydellä. Laji kasvaa niin pohjoisessa kylmätalvisessa Siperiassa, koska kesät ovat siellä kuitenkin melko lämpimiä. Se kykenee selviämään ainakin 70 asteen pakkasista. Tämä perustuu siihen, että dahurianlehtikuusi varastoi soluihinsa jäätymispistettä alentavia aineita, joita ovat tyydyttämättömät rasvat, sokerit, sokerialkoholit ja kalvoproteiinit. Lisäksi dahurianlehtikuusi sietää lisäjuuriensa ansiosta ikiroutaa ja saattaa elää turvesoilla jopa 300–400 vuotta siinä missä tavallinen mänty on hengissä 50–70 vuotta.
Ambroise Thomas
Thomas syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti musiikkiopinnot Pariisin konservatoriossa 1828. Hän pääsi Grand Prix de Rome -palkinnon turvin vuodeksi Roomaan. Ensimmäinen ooppera La Double Echelle on vuodelta 1837. Thomas'sta tuli vuonna 1856 konservatorion professori, ja hän opetti muun muassa Jules Massenet'ta.
Blind Melon
Blind Melon on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se oli kasassa 1989–1999 ja perustettiin uudelleen 2006.
John Bolton
Bushin hallinnossa
Bolton nimitettiin kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavaksi apulaisulkoministeriksi presidentti George W. Bushin hallintoon 11. toukokuuta 2001, jossa virassa hänen tehtäviinsä joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen.
Ambroise Thomas
Vuonna 1871 Ambroise Thomas seurasi Daniel-François-Esprit Auberia konservatorion johtajana. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Karstimaa
thumb|Tyypillistä karstimaastoa [[Yorkshire Dalesin kansallispuistosta, Englannissa]] thumb|Paljaiden karbonaattikallioiden esiintyminen maailmalla Karstimaa on maisemamuoto, joka syntyy usein vuorisuola-, kalkkikivi-, kipsi- tai jopa dolomiittikallioon sadeveden liuottaessa sen pinnasta pois vesiliukoista ainesta, joka voi olla kalliotyypistä riippuen suolaa, kalsiumkarbonaattia, muita karbonaatteja tai kipsiä. Sana ”karsti” tulee Balkanin Karst-vuoristosta.
Selitys
Vuorisuola on aina vesiliukoista ja se liukenee pinnalle tulevaan veteen suoraan. Karbonaatteja sisältävät mineraalit eivät sen sijaan liukene suoraan veteen. Sadevesi muuttuu luonnostaan happamaksi, kun ilmakehän hiilidioksidi (CO2) liukenee satavaan veteen suoraan ilmasta ja tekee sadevedestä laimeaa hiilihappoliuosta (H2CO3). Veden hiilihappo reagoi kemiallisesti kallion karbonaattien kanssa muodostaen uusia yhdisteitä. Alempi yhtälö esittää kalsiumkarbonaatin (CaCO3) reaktiota:
Ambroise Thomas
Thomas tunnetaan etupäässä oopperoistaan Mignon (1866) ja Hamlet (1868). Oopperamusiikin lisäksi hän sävelsi muun muassa baletin La Tempête (1889), kantaatteja ja kamarimusiikkia. Thomas'n sävellyksissä on vaikutteita Charles Gounod'lta.
Dahurianlehtikuusi
Puu voi hyvissä oloissa kasvaa 35 m korkeaksi, mutta jää yleensä paljon pienemmäksi. Paras kasvualusta on kalkkipitoinen savinen tai hiekkainen maa, mutta yleensä dahurianlehtikuusi kasvaa hieman kitukasvuisina suurina yhtenäisinä metsiköinä karuilla ylätasangoilla, soilla, hiekkamailla ja louhikoissa. Dahurianlehtikuusi saattaa Baikal-järven takana kasvaa myös kuivilla aroilla. Hyvin kylmässä vuoristojen metsänrajalla ja tundran rajalla laji kasvaa maassa matavana suikerona, joka ei ole noin 20 cm:n paksuista lumipeitettä korkeampi. Lehdet ovat tasasoukkia, neulasmaisia, ohuita ja pehmeitä. Kävyt ovat vaaleanruskeita, 1–4 cm:n pituisia. Käpysuomut, joita on noin 15–40, ovat tylppä- tai lanttokärkisiä, usein vinoneliömäisiä. Peitinsuomut näkyvät tyvipuoliskossa. Puun pituuskasvu alkaa pitkähaaroista.
Karstimaa
Selitys
Koska ilmakehästä voi veden mukana tulla muitakin happoja, ovat reaktiot aina erilaisia kullekin hapolle ja niiden reaktiotuotteet ovat samoin erilaiset. Oleellista on se, että reaktiot kuorivat kiven pintaa ja että reaktiotuotteet poistuvat virtaavan veden mukana. Kiven pintaan syöpyy pitkien aikojen kuluessa koloja ja uurteita, jota pitkin syövyttävät sadevedet virtaavat syvemmälle kiveen. Uurteet ja kolot syvenevät, koska myös syövyttävä vesi kulkeutuu syvälle.
John Bolton
Trumpin hallinnossa
Bolton toimi yli 1.5 vuotta Donald Trumpin hallinnossa turvallisuusneuvonantajana. Trump erotti Boltonin, koska ei kannattanut kovia otteita ulkopolitiikassa niin kuin Bolton.
Karstimaa
Karstimaan piirteitä
Tällainen rapautuminen ei jätä kovin paljon maannosta, joka lopulta peittäisi kallion pinnan. Sen sijaan uurteen syvenevät ja porautuvat kallion pintaa syvemmälle ja ne alkavat yhdistyä kanavien verkostoksi, jota pitkin sadevesi virtaa alemmaksi. Lopulta kanavat puhkaisevat maanalaisia yhteyksiä toisiinsa ja syntyy maanalaisia puroja ja jokia. Niitä kanavia, jotka tunkeutuvat kallioon maanpinnalta pystysuoraan alas pohjaveden tasolle kutsutaan doliineiksi. Veden saavutettua pohjaveden sen paine suuntautuu sivullepäin. Siten voi syntyä vaakasuoria luolia joko pohjaveden alle tai sen yläpuolelle.
Dahurianlehtikuusi
Dahurianlehtikuusi on yksikotinen kasvi, ja sen kukinnot ovat yksineuvoisia hedekäpyjä ja emikäpyjä. Puun runko on nuorella iällä mutkainen ja lenko. Vanhemmiten se suoristuu, mutta ei kokonaan. Nuoren puun latvus on kartiomainen, vanhalla lakkapäinen ja hyvin vanhalla vino. Dahurianlehtikuusi muodostaa runkovesoja. Puun valontarve on erittäin suuri.
Cantorin joukko
Mitä Cantorin joukkoon kuuluu?
Aluksi saattaa näyttää hämmentävältä, että poistoissa jää jäljelle ylipäänsä mitään, sillä poistettujen välien yhteispituus on 1 eli sama kuin alkuperäisen välin. Tarkemmin katsottuna jäljelle jää kuitenkin pisteitä, sillä keskimmäinen poistettu kolmannes on avoin joukko eli sen päätepisteitä ei poisteta. Siten poistamalla jana (1/3, 2/3) alkuperäisestä välistä [0, 1] jää jäljelle pisteet 1/3 ja 2/3. Seuraavatkaan poistot eivät poista näitä pisteitä, sillä poistettu väli kuuluu aina toisen välin sisälle. Samaan tapaan voidaan osoittaa, että esimerkiksi murtoluvut 1/9, 2/9, 7/9 ja 8/9 kuuluvat Cantorin joukkoon, niin myös 1/27, 2/27, 25/27, 26/27, 1/81, 2/81, 79/81, 80/81 ja yleensäkin muotoa, , ja  olevat murtoluvut. Lisäksi siihen kuuluu muitakin murtolukuja, joiden nimittäjä on kolmen potenssi, joskaan eivät kaikki tällaiset murtoluvut. Siten Cantorin joukko ei ole tyhjä.
Blind Melon
Blind Melon solmi vuonna 1991 levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi Blind Melon (1992) nousi suosioon varsinkin "No Rain" -singlen ja sen musiikkivideon ilmestymisen myötä. Albumi myi lopulta nelinkertaista platinaa. Yhtye pääsi lämmittelemään Neil Youngia, Lenny Kravitzia, Soundgardenia ja Rolling Stonesia, mutta sen omia kiertueita varjostivat laulaja Shannon Hoonin huumeongelmat.
Vuonna 1995 ilmestyi toinen albumi Soup. Samana vuonna Atlantic Records julkaisi Led Zeppelinille omistetun tribuuttialbumin Encomium, jolle pääsi Blind Melonin "Out on the Tiles" -cover. Hoon löytyi 21. lokakuuta 1995 kuolleena kokaiinin yliannostukseen. Yhtyeen elossa olleet jäsenet julkaisivat vielä seuraavana vuonna kolmannen ja viimeiseksi jääneen studioalbuminsa Nico. Se nimettiin Hoonin tyttären mukaan, joka oli isänsä kuoleman hetkellä vasta kolmentoista viikon ikäinen. Yhtye yritti jatkaa, mutta jäsenet päättivät pian lähteä omille teilleen. Hajoamisesta tiedotettiin virallisesti 4. maaliskuuta 1999.
15. syyskuuta 2006 saatettiin julkisuuteen tieto, että Blind Melon oli perustettu uudelleen. Edesmenneen Shannon Hoonin oli korvannut yhtyeen laulajana Travis Warren. 9. marraskuuta yhtyeeltä ilmestyi kolme uutta laulua.
Olli Heinivaara
Olli Eino Heinivaara (23. helmikuuta 1923 Helsinki – 7. maaliskuuta 1995 Helsinki ) oli suomalainen lääkäri, joka sai professorin arvonimen.
Karstimaa
Karstimaan piirteitä
Maanalaiset luolat vaikuttavat myös karstimaisemaan. Kun luola on kasvanut riittävän suureksi, voi sen katto romahtaa, ja luolasta syntyy maanpinnalle aukko. Doliinit ja maanalaisten jokien suuaukot toimivat tulvissa myös päinvastoin. Tulvaveden täyttäessä maanalaiset onkalot, alkaa vesi tunkeutua aukoista ylös maanpinnalle. Tällöin joki saattaa virrata koko matkan sekä maan alla että maanpinnalla ja notkelmiin voi nousta karstijärviä. Maanalaiset luolastot kuitenkin tyhjenevät lopulta, ja silloin pinnalla vedenpinta laskee ja vesi painuu takaisin doliineihin.
Olli Heinivaara
Heinivaara työskenteli valmistuttuaan lääkärinä Helsingissä ja Kuorevedellä, samoin kuin Henkivakuutusyhtiö Kansan sekä Valmet Oy:n, Ilmavoimien koelentueen ja Veljekset Karhumäki -yhtiöiden palveluksessa. Keuhkosairauksien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1965. Kiinnostuttuaan tutkimustyöstä Heinivaara julkaisi tuloksia hematologian ja keuhkosairauksien alalta, Helsingin yliopiston sisätautien dosentti Heinivaarasta tuli 1961 ja keuhkosairausopin dosentti 1968. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1973.
Heinivaara toimi vuodesta 1967 alkaen melkein 20 vuoden ajan Laakson sairaalan ylilääkärinä ja Helsingin tuberkuloosipiirin johtajana. Henkivakuutusyhtiö Kansan lääkärinä vuodesta 1952 ja ylilääkärinä vuodesta 1957 toiminut Heinivaara jätti viimeksi mainitun tehtävän vasta siirtyessään eläkkeelle 1984. Hänellä oli monien alansa yhdistysten ja järjestöjen luottamustehtäviä, muun muassa  Suomalainen Lääkäriseura Duodecimissa, Suomen vakuutuslääkäriyhdistyksessä, Sisätautilääkäriyhdistyksessä ja Eläketurvakeskuksen hallituksessa.
Kuopion rautatieasema
Asemarakennus on valmistunut vuonna 1934, ja sen ovat suunnitelleet Jarl Ungern ja Thure Hellström. Edellinen asema oli nykyistä idempänä, lähellä ratapihaa.