cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satiiri
Satiirin maailmat
Kirjalliset, kertovat satiirit luovat fiktiivisen maailman sepitettyine henkilöhahmoineen. Tämä maailma ei kuitenkaan ole erillinen tekstinulkoisesta todellisuudesta, sillä satiirin ja sen lukemisen keskeisiä konventioita on viittaaminen kielenulkoiseen todellisuuteen. Maailma voidaan kuvata negatiivisesti arvottaen rappion maailmaksi, minkä taustalla on toive paremmasta maailmasta.
Satiirien maailman kriittisyyden voi sanoa syntyvän vastaavuudesta fiktion maailman ja reaalimaailman välillä sekä erillisyydestä ideaalin ja reaalisen välillä.
Satiireissa pyritään tuomaan esiin jokin kätketty tai vaiettu todellisuus, maailma kulissien takana. Tällainen paljastamisen pyrkimys saa usein moraalisen luonteen kun näennäisesti hyveellisen, toimivan todellisuuden takaa paljastuukin paheellinen, todempi todellisuus. Niiden eron näyttämiseen perustuu yksi satiirien suosikkikohde, tekopyhyyden tai kaksinaismoraalin kritiikki.
Satiirien henkilöt ovat harvoin pohjimmiltaan hyviä; jos ovat, ympäröivä fiktion maailma turmelee tai tuhoaa heidät. Satiirissa paha on ottamassa voiton hyvästä, ja kirjoittamisellaan satiirikko vastustaa tätä kehitystä.
Satiirisen kritiikin välineenä on joskus käytetty utopiaa, onnellista ja parasta mahdollista yhteiskuntaa. Esittämällä sen kautta ihanteita satiirikko tuo verhotusti julki oman yhteiskuntansa epäkohtia ja mahdollisia uudistusehdotuksia. Utopiaakin yleisempi satiirityyppi on dystopia, joka on ihannevaltion vastakohta, synkkä maailma, joka toimii varoittavana esimerkkinä. Tunnettu dystopia on George Orwellin Vuonna 1984. Koska satiirien kritiikki suuntautuu aina ihmisen väärään toimintaan, dystopian kautta satiirikko osoittaa pienen ryhmän itsekkäiden pyrkimysten jättävän jalkoihinsa yksilön vapauden, tasa-arvon ja onnellisuuden.
Sota on tyypillinen satiirin ja dystopian kohde, etenkin sotakoneisto ja sotaretoriikka sekä sodan valheelliset motiivit.
Juoni ja kehittyminen
Satiirissa kehitykseen suhtaudutaan usein pessimistisesti, ja onnellinen lopetus tai sovitus eivät useinkaan kuulu satiiriin. Tapahtumat voivat kehittyä usein vain huonompaan suuntaan. Mikään ei kehity, maailma ei muutu, henkilöt eivät kasva, viisastu tai tee parannusta. Usein sama painajaismainen tilanne palaa uudestaan ja uudestaan, ja merkityksettömyys ja turhuus korostuvat. Satiireissa juoni ei olekaan komposition tärkein osa, vaan satiiri panostaa henkilöhahmoihin ja paheiden kuvaamiseen.
Satiirin juoni lähenee usein absurdia esitystä, jonka keskeisiä piirteitä ovat järjenvastaisuus, kaiken tarkoituksen poissaolo, tapahtumat mielekkääksi tekevien syy-seuraussuhteiden katkeaminen tai itse tapahtumien puuttuminen.
Luokittelu
Satiiri voidaan jakaa kolmeen tyylilajiin, jotka ovat saaneet nimensä antiikin ajan satiirikoilta: Horatiuksen satiiriin, menippolaiseen satiiriin ja Juvenaliksen satiiriin. Jaottelu perustuu pitkälti satiirin kärkevyyteen.
Horatiuksen satiiri on lempeäsävyistä satiiria. Horatius käsittelee ihmisille ominaisia hullutuksia ja ristiriitaisuuksia suvaitsevaisesti, pikemminkin huvittuneena kuin närkästyneenä.
Menippolainen satiiri on ilomielinen proosasatiirin muoto. Siinä henkilöiden luonteenpiirteitä liioitellaan karikatyyrimäisesti, ja he esiintyvät lähinnä joidenkin ajattelu- ja suhtautumistapojen edustajina.
Juvenaliksen satiiri on kärkevää ja pessimististä. Sen maalitauluina ovat etenkin rikkaat, teeskentelijät, säädyllään ylpeilevät, naissukupuoli, ulkomaalaiset (etenkin kreikkalaiset), suurkaupungin elämä ja yleinen moraalittomuus. Juvenalis hekumoi kaikkinaisen mädännäisyyden kuvaamisella.
Historiaa
Antiikin aikana satiirisia piirteitä oli monissa Rooman ja Kreikan kirjallisuuden lajeissa, kuten komediassa, ivarunoudessa ja epigrammeissa. Kreikassa satiiria ei kuitenkaan esiintynyt itsenäisenä lajina, vaan varsinainen satiiri oli latinankielistä, heksametrimittaan kirjoitettua runoutta. Ensimmäisiä tunnettuja satiirikkoja ovat kreikkalaiset Arkhilokhos, Hipponaks, Aristofanes ja Menippos. Roomalaisen satiirin edustajia olivat esimerkiksi Ennius, Lucilius, Varro, Horatius, Petronius, Martialis ja Juvenalis.
Euroopan kirjallisuudessa satiireja esiintyi niukasti 100-luvun ja 1000-luvun välissä. Sen jälkeen satiiri nousi Euroopassa uuteen kukoistukseen, ja onkin sanottu, että 1100-luvulla kirjoitettiin enemmän satiirisia tekstejä kuin millään muulla läntisen kulttuurin vuosisadalla. Satiirin sisarlajeista kuten ridiculumista, nugasta ja invektiivistä keskiajan satiirilla yleensä tarkoitetaan niitä pitempää ja kertovaa runomuotoista tekstiä, joka on sisällöltään moraalikriittisen pilkkaava. Lempiaiheita 1000-luvun latinankielisessä satiirissa olivat korruptio ja lahjonta, jotka olivat tulleet ajankohtaisiksi kiistoissa maallisten hallitsijoiden ja katolisen kirkon virkanimityksistä. Myös irstaus oli suosittu aihe. Moni satiiri oli vuoropuhelun muodossa. 1100-luvulla satiirit pitenivät ja saivat lähes eeppiset mittasuhteet.
Keskiajan loppupuolella satiirisia aineksia sisältyi runsaasti esimerkiksi fabliau-tarinoihin, goliardirunouteen, eläinfaabeleihin sekä muun muassa Geoffrey Chaucerin kertomuksiin ja François Villonin balladeihin.
Myöhäiskeskiajalla ja renessanssin aikana karnevalistinen eli menippolainen satiiri nousi suosioon. Karnevaalisatiiri sisältää huomattavan paljon groteskeja tyylipiirteitä.
Tragedia ja komedia olivat menneinä vuosisatoina ylväitä taidemuotoja. Niissä ei sopinut esittää paheellisia tai inhottavia ihmisiä tai olosuhteita. Kun taiteellinen ilmaisu vapautui 1700-luvulla, nousi esille ennen kiellettyjä alhaisia, perverssejä, rumia ja halpamaisia ilmiöitä. Satiirin keinoin ilmaistiin yhteiskunnan moraalista rappiota. Siitä muodostui 1900-luvun modernin kirjallisuuden keskeinen tyylisuunta. Henkilöhahmoissa on usein sadistinen paholainen ja hänen viattomia uhrejaan. Jos tyylilajiin yhdistetään romantiikkaa, siirrytään kauhukirjallisuuden ja mustan romantiikan alueelle.
Tunnettuja teoksia
Jonathan Swiftin Gulliverin retkissä (1726) Swift ottaa satiirin keinoin kantaa muun muassa uskonsotiin ja ajan tieteeseen. Uskonkiistaa esittää kansaa jakava riita siitä, pitääkö kananmuna murtaa suiposta vai tylpästä päästä. Tämä riita laajentuu täysimittaiseksi sodaksi, joka vertautuu protestanttien ja katolisten sotaan Swiftin aikana.
Voltairen klassikossa Candide (1759) kirjailija kritisoi sodan ja kuoleman keinoin leibniziläistä optimismia, jonka mukaan ihmiskunta elää parhaassa mahdollisessa maailmassa.
Mark Twainin Huckleberry Finnin seikkailujen (1884) päähenkilö muun muassa kauhistelee ystävyyttään ”neekeriorjan” kanssa, koska sellainen on muka Jumalan tahdon vastaista.
Suomessa
Suomalaisen satiirin ensimmäinen mestari oli Eino Leino, joka viljeli satiiria sekä runoissa että pakinoissa. Myös Erno Paasilinna ja Veikko Huovinen ovat leimautuneet tuotannossaan nimenomaan satiristeiksi. Huovisen pahennustakin herättäneet tarinat Hitleristä, Stalinista ja Pietari Suuresta ovat klassisia satiireja. Huovisen Veitikka sisältää saman kirjallisen keinon jo teoksen nimessä.
Näyttämöllä etenkin revyyteatteri on käyttänyt vanhastaan satiirin keinoja. Arvo Salon Lapualaisooppera oli parodian keinoja taitavasti soveltanut 1960-luvun satiiri 1930-luvun politiikasta.
Ürümqi Diwopun kansainvälinen lentoasema
Ürümqi Diwopun kansainvälinen lentoasema  on lentoasema Ürümqin kaupungin tuntumassa Kiinassa. Lentoasema palvelee 14 lentoyhtiötä ja toimii Euroopan ja Aasian välisten lentojen varalaskupaikkana. Lentoasemalla on yksi kiitotie, joka betonipäällysteinen, 3 600 metriä pitkä ja 45 metriä leveä. Kiitotielle on mahdollista laskeutua mittarilentolaitteilla.
Ürümqi Diwopun kansainvälinen lentoasema valmistui vuonna 1973 ja se sijaitsee 648 metrin korkeudessa merenpinnasta. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2002 1 673 400 matkustajaa, ja 18 506 463 matkustajaa vuonna 2015.
Tiongui
Tiongui on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Norsunluurannikon rajaa 75 kilometriä Kolondiébasta kaakkoon. Kunnassa on 9 200 ja kylässä 2 900 asukasta.
Tionguin kunta rajoittuu pohjoisessa Kolondiéban piirin Nangalasson, lännessä Kadianan ja idässä Kadiolon piirin Fouroun kuntiin sekä etelässä Norsunluurannikkoon.
Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat senufoja, bambaroita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.
Tani
Tani voi tarkoittaa seuraavia:
Fellmannia
Oppimiskeskus Fellmannia on Lahden ydinkeskustaan elokuussa 2011 avattu uuden ajan oppimiskeskus, jonka palvelukokonaisuuden muodostavat innovatiiviset oppimisympäristöt, Korkeakoulujen yhteiskirjasto, verkko-opetuksen kehittämis- ja palvelukeskittymä sekä kokous-, kahvila- ja ravintolapalvelut. Lisäksi talossa toimivat Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijapalvelut, matkailun ala sekä opiskelijayhdistys LAMKO ry. Fellmannia toimii tiedon ja oppimisen kohtaamispaikkana eri koulutusalojen ja -asteiden opiskelijoille, opettajille, tutkijoille, kaupunkilaisille, seminaari- ja kokousvieraille sekä kaikille tiedontarvitsijoille. Uutta monialaista palvelukonseptia tuotetaan yhdessä Lahden ammattikorkeakoulun (LAMK), Lahden yliopistokeskuksen toimijoiden ja Koulutuskeskus Salpauksen opetusten kanssa.
ADX (yhtye)
ADX on ranskalainen speed- ja thrash metal-yhtye Pariisista, joka on perustettu vuonna 1982. Yhtye hajosi vuonna 1992, mutta perustettiin uudelleen 2006. Yhtyeen laulukielenä toimii ranska. Sanoitukset kertovat pääsääntöisesti Ranskan vallankumouksesta ja ajasta ennen sitä. Bändin nimi tulee sanoista "Acier DouX", joka on metallurgiassa käytetty lyhenne.
Yhtye kuitenkin koottiin uudelleen kasaan vuonna 2006 pienen miehistönvaihdoksen jälkeen.
What Do I Have to Do
"What Do I Have to Do" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta Rhythm of Love (1990). Se julkaistiin singlenä 21. tammikuuta 1991. Kappaleen kirjoittivat ja tuottivat Stock, Aitken ja Waterman.
Amerikanmuikku
Amerikanmuikku (Coregonus artedi) on siikojen sukuun kuuluva, Pohjois-Amerikan pohjoisosien sisävesissä elävä suhteellisen pienikokoinen lohikalalaji.
Amerikanmuikun tuntomerkki on leukojen suhteellinen pituus: sen ylä- ja alaleuat ovat keskenään jokseenkin saman pituiset, kun taas samojen vesien sillisiialla (Coregonus clupeaformis) yläleuka on alaleukaa pidempi, kuten eurooppalaisella siiallakin.
Pohjois-Amerikan Isojenjärvien alueella esiintyy useita muikun tapaisia, elintavoiltaan ja esiintymiseltään eroavia siikakaloja, joita on perinteisesti pidetty erillisinä lajeina. Näitä yleisnimellä "cisco" kutsuttuja lajeja ovat Coregonus artedin ohella Coregonus alpenae, Coregonus johannae, Coregonus hoyi, Coregonus kiyi, Coregonus nigripinnis, Coregonus reighardi ja Coregonus zenithicus, joista osa katsotaan jo hävinneiksi. Geneettisten tutkimusten perusteella on päätelty, etteivät nämä muodot kuitenkaan edusta itsenäisiä lajeja vastaavia erillisiä kehityslinjoja, vaan ekologinen ja morfologinen eriytyminen on tapahtunut itsenäisesti eri järvissä. Kehityksen tulos voidaan pikemmin katsoa yhden lajin sisäiseksi monimuotoisuudeksi, joka kaikki sisältyy laajennettuun amerikanmuikun käsitteeseen Coregonus artedi sensu lato.
Amerikanmuikku ei ole eurooppalaisen muikun lähisukulainen, vaan edustaa siitä erillistä kehityslinjaa siikojen suvussa yhdessä omulsiian kanssa.
Paul d' Arnot
Paul d'Arnot on Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa ranskalainen meriupseeri.
Tarzan pelastaa d'Arnotin M' Bongan ihmissyöjäkylän kidutuspaalusta kesken kuolemantanssin säikyttelemällä ihmissyöjät tiehensä ja hoitaa hänet kuntoon viidakossa. Koska Tarzan osaa lukea ja kirjoittaa englantia, mutta ei puhua, he alkavat kommunikoida kirjoittamalla Tarzanin isän mökistä peräisin olleilla lyijykynillä puunkuorelle. D'Arnot opettaa Tarzanin puhumaan ranskaa, koska osaa sitä itse parhaiten. Upseeri vie Tarzanin Eurooppaan ja opastaa hänet sivistyneen maailman tavoille. Aivan loppuun asti Paul d'Arnot on Tarzanin uskollisin ystävä.
Fly Nano
Fly Nano on suomalainen Lahdessa sijaitseva ilmailualan yritys, joka on perustettu vuonna 2010.
Yritys valmistaa FlyNano liidinlentokonetta.
Antonin Manavian
Antonin Manavian (s. 26. huhtikuuta 1987 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jääkiekkopuolustaja. Manavian on edustanut Ranskaa maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018 ja 2019.
Diego Buonanotte
Diego Mario Buonanotte Rende (s. 19. huhtikuuta 1988 Teodelina, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Granadaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Buonanotte teki ensiesiintymisensä River Platen edustusjoukkueessa 9. huhtikuuta 2006 ottelussa Institutoa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki joukkueessa 7. lokakuuta 2007. River Platen silloinen päävalmentaja Daniel Passarella valitsi Buonanotten joukkueen avauskokoonpanoon pelattavaan "Superclásicoon", jossa vastaan asettui paikallisvastustaja Boca Juniors. River Plate vei ottelun lopulta nimiinsä numeroin 2–0, jossa Buonanotte kuului joukkueensa avainpelaajiin. Hän oli mukana voittamassa myös vuoden 2008 syyskauden (Apertura) mestaruutta.
Auto-onnettomuus
Joulukuussa 2009 Buonanotte joutui onnettomuuteen menetettyään autonsa hallinnan moottoritiellä. Hän sai itse tapahtumasta useita vammoja, mutta hänen kolme kyydissä ollutta ystäväänsä menehtyivät kaikki. Buonanottella oli käytössään hänen isänsä Peugeot 307-merkkinen henkilöauto, jolla ystävykset olivat palaamassa illanvietosta. He ajoivat pitkin moottoritietä, kunnes hän menetti autonsa kontrollin, jonka seurauksena se suistui ulos tieltä ja törmäsi lopulta puuhun. Onnettomuus tapahtui noin 15 kilometrin päässä Clementinan kaupungista. Buonanotten sanottiin olleen tajuissaan, kun hänet autettiin pois kolaroidusta autosta, mutta myös pahoin loukkaantunut.
Myöhemmin sairaalassa Buonanottella kerrottiin murtuneen oikea olkaluu ja solisluu sekä hänen oikea keuhkonsa oli ruhjeutunut. Lääkäri sanoi Buonanotten tilan olleen vakaa, mutta hänen oli saatava tehokasta hoitoa sekä hänet oli säilytettävä tarkkailun alaisena. Hänet autosta pois auttanut palomies Guillermo Fernández kertoi Buonanotten sanoneen hänelle kolarin olleen oma vika ja että hän oli itse menettänyt autonsa hallinnan.
Paluu kentälle
Hänen toipumisensa tapahtui kuitenkin ennustettua nopeammin, joka oli noin seitsemän kuukautta, ja hän palasi takaisin pelikentille 17. huhtikuuta 2010 ottelussa Godoy Cruzia vastaan. Vajaa kaksi viikkoa myöhemmin 30. huhtikuuta 2010 hän teki ensimmäisen maalinsa onnettomuuden jälkeen ottelussa Vélez Sarsfieldia vastaan.
Málaga
14. tammikuuta 2011 Buonanotte teki viisivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Málagan kanssa. Hänestä maksettiin noin 4,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän siirtyi seuraan kuitenkin vasta kesällä.
Koordinaatisto
thumb|[[Kaksiulotteisuus|Kaksiulotteinen karteesinen koordinaatisto]]
Koordinaatisto on geometrinen järjestelmä alueen kuvaamiseen ja sen mittasuhteiden, sijaintien tai muiden sellaisten ilmoittamiseen.
Koordinaatistossa yksikäsitteistä paikkaa eli pistettä kuvataan koordinaateilla. Koordinaatit voivat olla positiivisia tai negatiivisia. Pisteillä on yhtä monta koordinaattia kuin koordinaatistossa on ulottuvuuksia. Ulottuvuuksien ja niitä vastaavien koordinaattien niminä on useimmiten x, y ja z. X- ja y-akseleita kutsutaan myös joskus abskissaksi ja ordinaataksi.
Origo on suorakulmaisen koordinaatiston nollapiste, jossa kaikkien koordinaattien arvo on nolla ja koordinaatistoakselit leikkaavat toisensa.
Suorakulmainen koordinaatisto
right|thumb|200px|[[Kolmiulotteisuus|Kolmiulotteinen karteesinen koordinaatisto]]
Yleisimmin koordinaatistolla tarkoitetaan etenkin matematiikassa suorakulmaista eli karteesista koordinaatistoa. Suorakulmaisessa koordinaatistossa on ulottuvuuksien mukainen määrä akseleita, jotka on nimetty kuvaamansa ulottuvuuden mukaan. Akselit ovat toisiaan vastaan kohtisuorassa yleensä oikeakätisesti, ja ne kulkevat koordinaatiston nollapisteen eli origon kautta sekä leikkaavat toisensa siinä.
Koordinaatistolle on annettu myös mittayksikkö, ja niinpä kunkin pisteen koordinaatit ilmoittavat matkan, joka kutakin akselia tulee kulkea, jotta päästäisiin merkittyyn pisteeseen. Kun koordinaatistolla kuvataan tasoa, käytetään kahta akselia: vaakasuunnan kuvaamiseen x-akselia ja pystysuunnalle y-akselia. Kolmiulotteisessa avaruudessa tarvitaan puolestaan kolme akselia: x-, y- ja z-akselit.
Koordinaatit ilmoitetaan merkitsemällä ne sulkeisiin järjestyksessä (x, y, z) ja erottamalla kunkin ulottuvuuden koordinaattiluku pilkulla. Esimerkiksi (2, −3) tarkoittaa, että piste sijaitsee kaksiulotteisen koordinaatiston pisteessä x = 2 ja y = −3 (tässä 2 on ns. abskissa ja −3 ns. ordinaatta). Jos koordinaatit sisältävät desimaalipilkkuja, ne erotetaan toisistaan puolipisteellä, esimerkiksi (4,5; 2,25; −6,8).
Napakoordinaatisto
thumb|250px|right|Napakoordinaatisto, jossa kiertokulmat on merkitty asteina.
Napakoordinaatistossa koordinaatit esitetään kiertokulman \theta ja säteen r funktiona. Muunnoskaavat karteesisen ja napakoordinaatiston välillä ovat:
Sylinterikoordinaatisto
Sylinterikoordinaatisto on kolmiulotteinen koordinaatisto, jossa x- ja y-tasossa käytetään napakoordinaatistoa ja sen lisäksi z-suunnassa karteesista z-koordinaattia. Koordinaatin muodostaa kolmikko (φ,ρ,z). Käänteismuunnos karteesisesta koordinaatistosta sylinterikoordinaatteihin tapahtuu vastaavalla tavalla kuin napakoordinaatistossa.
Sylinterikoordinaatiston koordinaattikonventiot vaihtelevat. ISO-standardi ISO 80000-2 suosittelee merkintää (φ,ρ,z). Sädettä kuitenkin merkitään usein symbolilla r, atsimuuttikulmaa θ ja korkeutta h.
Muunnos sylinterikoordinaatistosta suorakulmaiseen voidaan tehdä kaavoilla
Muunnos suorakulmaisesta sylinterikoordinaatistoon voidaan tehdä kaavoilla
missä
Pallokoordinaatisto
3D Spherical.svg standardin mukaiset fysiikassa käytettävät pallokoordinaatit r, φ (tai Φ) ja  θ: säde mitattuna origosta r (lat. radius), atsimuuttikulma φ (fii) ja napakulma θ (theeta). Säteelle käytetään usein myös symbolia \rho (rhoo).
]]
Pallokoordinaatisto on sylinterikoordinaatiston tapaan kolmiulotteisen avaruuden koordinaatisto. Siinä pisteiden ajatellaan sijaitsevan pallopinnalla. Koordinaatit määrittävät säde r, atsimuuttikulma φ sekä korotus- eli elevaatiokulma θ. Kulmat voidaan ilmoittaa radiaaneina tai asteina. Esimerkiksi tulenohjauksessa käytetään yleisesti korotuskulmaa, joka on rajattu välille (tai ) yksikäsitteisyyden saavuttamiseksi. Matemaattisemmissa asiayhteyksissä käytetään yleisemmin korotuskulman komplementtia, eli z-akselin ja valitun pisteen välistä kulmaa origosta katsoen. Muunnoskaavat karteesiseen koordinaatistoon merkiten tätä kulmaa (korotuskulman komplementtia) \theta:lla ovat:
V (laulaja)
Kim Tae-hyung (s. 30. joulukuuta 1995 Daegu, Korean tasavalta ), artistinimeltään V, on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on yksi tunnetun eteläkorealaisen BTS-yhtyeen seitsemästä jäsenestä.
Koordinaatisto
Pallokoordinaatisto
Vastaavasti käänteismuunnokset karteesisista koordinaateista pallokoordinaatistoon ovat:
Yllä käytetyssä konventiossa maantieteelliset leveys- ja pituusasteet muodostavat pallokoordinaatiston, jossa leveysaste vastaa kulman \theta komplementtia ja pituusaste atsimuuttikulmaa \phi, jos käytössä on vertausellipsoidin sijaan pallo.
V (laulaja)
Varhaiset vaiheet
Kim Tae-hyung syntyi Daegussa ja vietti lapsuutensa perheensä maatilalla Geochangissa. Hän on vanhin lapsi, ja hänellä on sisaret Eon-ji ja Tae-soo sekä veli nimeltä Jeong-gyu. Kim on todennut, että ilman BTS-yhtyettä hän olisi todennäköisesti ryhtynyt vanhempiensa tavoin maanviljelijäksi. Hän oli kuitenkin aina kiinnostunut musiikista, ja hänen isänsä kannusti häntä sen pariin. Sittemmin Kim muuttikin musiikkiuransa vuoksi Souliin, missä hän valmistui Soulin taidelukiosta yhtyetoverinsa Jiminin kanssa vuonna 2014.
BTS
Lukioikäisenä Kim oli ystävänsä tukena Big Hit Entertainmentin Daegun koelauluissa, kun yhtiön edustaja kehotti häntäkin esiintymään. Hän soitti luvan vanhemmiltaan, koe-esiintyi ja pääsi levy-yhtiöön harjoittelijaksi. Vuonna 2013 hän debytoi osana BTS-yhtyettä. Hän on yksi yhtyeen seitsemästä jäsenestä, ja hänen artistinimensä V viittaa englannin kielen sanaan victory eli voitto. Kim on rooliltaan vokalisti, ja hänet tunnetaan erityisesti matalasta äänestään ja ilmeikkäästä esiintymisestään. Vuodesta 2018 eteenpäin hän on myös kuulunut yhtyeen päätanssijoihin. Kimin soolokappaleita BTS:n albumeilla ovat muun muassa "Stigma", "Singularity" ja "Inner Child".
Jaakko Kettunen
Jaakko Johannes Kettunen (8. kesäkuuta 1927 Säyneinen – 9. lokakuuta 2019 Kuopio ) oli suomalainen sotilaskapellimestari ja säveltäjä. Kettunen suoritti sotilassoittajan tutkinnon 17-vuotiaana 1944. Sotilaskapellimestariksi hän valmistui Sibelius-Akatemiasta 1961. Sävellystä Kettunen on opiskellut Einar Englundin ja Oliver Kohlenbergin johdolla. Jaakko Kettunen toimi soittaja-aliupseerina vuosina 1946–1965 ja sotilaskapellimestarina 1965–1981. Hän on työskennellyt huilun äänenjohtajana Kuopion Orkesterissa 1943–1963 ja opettanut huilun- ja pianonsoittoa Kuopion ja Kajaanin Musiikkiopistoissa vuosina 1960–1976.
V (laulaja)
Yksityiselämä
Esikuvakseen hyvin perhekeskeinen Kim on nimennyt isänsä. Hän harrastaa taidetta ja valokuvausta, ja hänen suosikkitaiteilijansa on Vincent van Gogh. Hän on intohimoinen myös muodin ja erityisesti Guccin vaatteiden suhteen.
Jaakko Kettunen
Kettusen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa Balladi B-klarinetille ja pianolle (1960) ja Veikko Tiikkasen runoon tehty Nocturno sekakuorolle (1995).
Big Barda
Big Barda on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Jack Kirbyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1971 Mister Miracle -sarjakuvalehden numerossa 4.
Big Bardan mallina Kirbylle oli Playboy-tyttö Lainie Kazan, joka tunnetaan sittemmin Nanny-televisiosarjan Frieda-tätinä.
Sarjakuva
Barda syntyi noin 250 vuotta sitten Apokolipsissa ja joutui lapsena Granny Goodnessin sieppaamaksi, joka harjoitti hänet sotilaaksi. Kasvettuaan aikuiseksi Granny nosti hänet johtamaan Female Furies ryhmää, joka koostui pelkästään naissotilaista. Myöhemmin Darkseidin yllätyshyökkäyksen aikana Barda tapasi Darkseidin adoptiopojan Scot Freen alias Mister Miraclen. Barda aavisti miehen olevan rauhaa rakastava ja rakastui häneen. Barda päätti ottaa tämän myötä riskin ja liittyi Himonin kapinallisten ryhmään, jotka auttoivat Scott Freeta pakenemaan Maahan. Lopulta Barda jätti Grannyn ja Female Furiesin matkatakseen Maahan Freen luokse. Barda menee lopulta Scott Freen kanssa naimisiin, joka päättää työskennellä kahlekuninkaana ja ottaa esiintymisnimekseen Mister Miracle.
Sittemmin Barda seurasi useita vuosia Scottin ja hänen apulaisensa Oberonin kiertueita ja päätti lopettaa supersankaritouhut muutettuaan Baileyn, New Hampshireen. Normaalista elämästä ei kuitenkaan tullut mitään ja pariskunta muutti Greenwich Villageen, New Yorkiin, jossa Barda perusti itsepuolustuskoulutuksen naisille nimeltä New Female Furies. Samalla tavallisen kotielämän ohella hän päätti jatkaa supersankarin seikkailuja Oikeuden Puolustajien kanssa, mikäli he tarvitsisivat häntä.
Taisteluissa Barda käyttää Apokoliptista taistelupanssaria, mikä parantaa hänen jo ennestään vaikuttavaa kestävyyttään. Lisäksi Barda hallitsee korkean teknologian asetta, nimeltään "Mega-Rod". Tämä ase voi luoda puomiputkia teleportaatioon pitkiä matkoja, kuljettaa hänet korkealle ilmaan ja vapauttaa energiaräjähdyksen, joka pystyy kaatamaan jopa Teräsmiehen kaltaisia ​​voimakkaita olentoja. Rajoitetun ajan Mega-Rod voi myös lisätä yksilön painovoimaa. Granny Goodnessin kouluttamana entisenä Female Furynä Barda on mestari taistelija miekkailun ja raa'an tappelun suhteen, mikä yhdessä hänen raakaan voimansa ja karkeutensa kanssa tekee hänestä välittömän vastineen Ihmenaiseen.
Samannäköinen hahmo nimeltä Little Barda esiintyi Teinititaanien jäsenenä tarinassa 52 #21; hahmo lähtee ryhmästä samassa numerossa. Hänen suhdetta Big Bardaan ei tunneta, vaikka hän pakeni Apokolipsista Power Boyn kanssa.
Big Barda tapetaan Death of the New Gods -lehden ensimmäisessä numerossa; hänen hautajaiset tapahtuvat sarjan toisessa numerossa. Myöhemmin Infinity-Man paljastetaan tappajaksi. Hän oli teurastanut kaikki "uudet jumalat" jumalien uuden aikakauden uudelleen käynnistämisen nimissä.
Batman of the Future
Big Barda esiintyi ensimmäisen kerran animaationa vuonna 2000 Batman of the Future animaatiosarjan kaksiosaisessa jaksossa "The Call". Hahmon äänenä toimi Farrah Forke.
Barda kuului noin 50 vuotta tulevaisuuteen sijoittuneessa sarjassa Oikeuden Puolustajiin, johon kuuluivat myös Teräsmies, Sotahaukka, Vihreä Lyhty ja Vesityttö. Teräsmies toi Batmanin ryhmään mukaan, johon Barda ei aluksi luottanut. Ei edes silloin, kun Batman esitti todistusaineistoa, jonka mukaan Teräsmies on ollut syypää ryhmän sabotoimiseen ja erityisesti Sotahaukan oletettuun kuolemaan. Batmanin pelastettua ryhmän ja saatuaan selville Starron manipuloineen Teräsmiestä, Barda myöntää erheensä ja hyväksyy Batmanin uutena jäsenenä ryhmään, joka kuitenkin kieltäytyy kutsusta.
Batman – pelottomat
Big Barda esiintyi vierailevassa roolissa Batman – pelottomat -sarjan jaksossa "The Last Bat on Earth", 19. kesäkuuta 2009, jossa hahmon äänenä toimi Diane Delano. Hahmolla oli hyvin pieni rooli, kun hän kritisoi Mister Miraclea hyväntekeväisyystempun jälkeen laiskuudesta kotitöitä kohtaan.
Superman/Batman: Apocalypse
Julianne Grossman ääninäytteli Big Bardaa animaatioelokuvassa Superman/Batman: Apocalypse vuonna 2010.
Teräsmies, Ihmenainen ja Batman pyysivät apua Bardalta, pelastaakseen Teräsmiehen serkun Karan. He matkaavat Bardan siirtymälaitteella Apokolipsille, jossa ryhmä hajaantuu. Barda matkaa jalan Ihmenaisen kanssa ja kaksikko löytää tiensä gladiaattoriareenalle, jossa hän kohtaa entisen ryhmänsä Female Furiesin, sekä Granny Goodnesin. Vaikean taistelun päätteeksi kaksikko onnistui kukistamaan vihollisensa ja sieppaamaan Granny Goodnesin, jonka he vievät Darkseidin luokse, jossa Teräsmies ja Batman odottavat Karan kanssa. Myöhemmin Barda nähdään elokuvan lopussa kuuntelemassa Teräsmiehen puhetta, jossa hän samalla esittelee Karan Terästyttönä.
Justice League Action
Big Barda esiintyy animaatiosarjassa Justice League Action, jossa häntä ääninäyttelee Laura Post.
Young Justice
Big Barda esiintyi animaatiosarjassa Young Justice, jossa häntä ääninäytteli Grey Griffin. Sarjassa selviää, että Barda ei ole vielä täysin eronnut Female Furies ryhmästä.
DC Super Hero Girls
Big Barda esiintyy vuoden 2015 nettisarjassa DC Super Hero Girls ja sarjan pohjalta tehdyissä elokuvissa DC Super Hero Girls: Super Hero High, DC Super Hero Girls: Hero of the Year, DC Super Hero Girls: Intergalactic Games ja DC Super Hero Girls: Legends of Atlantis, joissa häntä ääninäytteli Misty Lee. Sarjassa Big Barda erottuaan Female Furies ryhmästä hyväksyttiin supersankarien koulun oppilaaksi.
Talvikit
Talvikit eli terttutalvikit (Pyrola) ovat kanervakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Talvikit ovat ainavihantia, monivuotisia ruohovartisia tai varpumaisia kasveja. , Aikaisemmin niiden on katsottu muodostavan oman heimonsa, talvikkikasvit, mutta nykyisin ne luetaan kanervakasveihin kuuluvaksi. Talvikkeja kasvaa pääasiassa pohjoisella lauhkealla ja arktisella vyöhykkeellä. Talvikkien sukuun kuuluu noin 35 lajia.
Eeva-Liisa Isomaa
Eeva-Liisa Isomaa (s. 10. lokakuuta 1956 Ylitornio) on suomalainen taidegraafikko.
Talvikit
Talvikit ovat pienehköjä kasveja. Niiden lehdet ovat pitkänpyöreitä tai soikeita ja ne muodostavat ruusukkeen. Niiden kukat ovat pystysuorassa kukkavarressa muodostaen terttumaisia kukintoja, ja ne ovat tavallisimmin valkoiset tai vaaleanpunaiset. Niiden erityinen tuntomerkki on kukkien kaareva, pientä kelloa muistuttava muoto, johon liittyy, että heteet työntyvät terälehtien välistä esiin.
Eeva-Liisa Isomaa
Eeva-Liisa Isomaa syntyi pankinjohtaja Paavo Isomaan ja liikkeenharjoittaja Kaija-Liisa Niilosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1986 on valokuvaaja Jouko Leskelä. Isomaa tuli ylioppilaaksi 1976 ja suoritti Taideteollisen korkeakoulun tutkinnon 1984 ja Kuvataideakatemian taidegraafikon tutkinnon 1986. Isomaa on lisäksi opiskellut Tampereen ammattikorkeakoulussa videotaidetta 2008–2009 ja valokuvausta 2009–2010.
Isomaa toimi Kuvataideakatemiassa opettajana 1990–1992 ja on opettanut siellä vielä vuodesta 2001. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1987 ja osallistunut yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on esillä kotimaisissa ja ulkomaisissa museoissa, samoin kuin kaupunkien ja yritysten kokoelmissa ja muun muassa Europarlamentissa. Isomaa sai Ars Arctican tunnustuspalkinnon 1986, Pro Graphican jaetun ensimmäisen palkinnon 1989, Prahan grafiikkatriennaalin ensimmäisen palkinnon 1989, Unkarin taidegraafikkojen palkinnon 1999 ja unkarilaisen Győrin taidemuseon palkinnon 2009. Valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 1994, 2002 ja 2010 ja taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
Talvikit
Levinneisyys
Talvikkeja kasvaa laajalti Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla ja arktisilla alueilla. Pohjois-Amerikan länsiosan vuoristoissa ne ovat levinneet etelään Kaliforniaan saakka. Niitä kasvaa myös Uudessa-Englannissa, mutta sinne ne ovat mahdollisesti levinneet eurooppalaisten siirtolaisten mukana.
Suomessa kasvavista talvikkilajeista yleisimpiä ovat isotalvikki, pikkutalvikki ja keltatalvikki.
Lisääntyminen
Muiden kanervakasvien tavoin talvikit ovat hyönteispölytteisiä kasveja, ja niitä pölyttävät erityisesti kärpäset. Niiden jokseenkin suuren ja mutkikkaan hetiön kehittymiseen on todennäköisesti vaikuttanut se, että täten siitepölyä kuljettavat pienet hyönteiset voivat siihen helposti laskeutua.
Talvikit kukkivat kesällä. Niiden hedelmät ovat vihertäviä ja ulkonäöltään jokseenkin vaatimattomia kotahedelmiä, jotka kypsyvät syksyllä. Siemeniä kehittyy paljon, ja ne ovat hyvin pieniä.
Lajeja
Aikaisemmin on talvikkeihin kuuluviksi luettu myös nuokkutalvikki (Orthilia secunda) ja tähtitalvikki (Moneses uniflora), mutta nykyisin niiden katsotaan kuuluvan toisiin, joskin läheisiin sukuihin.
Ekologia
Talvikkeja kasvaa etupäässä varjoisissa metsissä. Monet niistä esiintyvät vain suppealla alueella, mutta varsinkin pohjoisimmilla esiintymisalueillaan ne voivat olla hyvinkin yleisiä.
Talvikeista on myös muotoja, joilta puuttuu lehtivihreä ja usein lehdetkin, tai jos lehtiä on, ne ovat kapeita ja punertavia. Tällaiset muodot ovat toisenvaraisia, lois- tai marraskasveja, ja ne tulevat toimeen sienijuurensa ansiosta. Talvikit voivat olla myös puolimarraskasveja.
Talvikit kuuluvat niihin harvoihin kasviryhmiin, jotka voivat esiintyä sekä yhteyttävinä että toisenvaraisina. Tämän erilaistumisen syitä ei tunneta, ja jos siitä saadaan lisää tietoa, saadaan mahdollisesti selkoa myös siitä, miten muut metsissä kasvavat ei-yhteyttävät kasvit ovat kehittyneet.
Heikki Lunki
Heikki Oskari Lunki oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen myös sisällissotaan. Suomen myöhemmissä sodissa hän toimi päällikkönä huoltojoukoissa ja sotavankileireillä.
Opinnot
Lunki kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti keskikoulua vastaavan kurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Lunki suoritti alue- ja paikallispäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1922 ja ampumatoimintakurssin vuonna 1924 sekä taktiikan soveltamiskurssin vuosina 1925 ja 1927. Voimistelunjohtajakurssin hän suoritti vuonna 1931 Suojeluskuntain päällystökoulussa. Reserviupseerikoulun hän kävi vuonna 1928 ja suoritti ilmatorjuntatykistökurssin vuonna 1938.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Lunki työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Lunki astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Lunki erosi sisällissodan jälkeen armeijan palveluksesta sairauden takia 20. toukokuuta 1918. Suojeluskuntajärjestössä hän palveli 1. joulukuuta 1918 - 15. elokuuta 1919 välisen ajan paikallispäällikkönä Saloisissa ja l. tammikuuta 1920 alkaen Paavolassa. Paavolasta hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1927 alkaen päälliköksi Raahen suojeluskuntapiirin IV alueelle. Suojeluskunnista hän erosi sairauden takia 28. helmikuuta 1933, mutta toimi senkin jälkeen kuitenkin vielä Paavolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä 31. toukokuuta 1934 saakka, jolloin siirtyi Alkoholiliike oy:n palvelukseen Oulun, mistä hän siirtyi 1. heinäkuuta 1934 saman yrityksen Rovaniemen myymälään, missä hän työskenteli vuoteen 1938 saakka, jolloin siirtyi Oy Alkoholiliike Ab:n myymälänhoitajaksi Suolahdelle ja työskenteli sillä vuoteen 1964 saakka.
Luottamustoimet
Lunki toimi Suolahden kauppalan järjestysoikeuden jäsenenä vuosina 1941 - 1964 ja kauppalanvaltuuston jäsenenä vuosina 1946 - 1948 ja vuosina 1951 - 1953. Hän toimi Kansallisseuran puheenjohtajana vuosina 1945 – 1951 ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton Suolahden johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuosina 1940 – 1955 sekä Suolahden Urheilijat ry:n puheenjohtajana vuosina 1945 - 1946 ja johtokunnan jäsenenä vuosina 1947 - 1951. Hän oli myös Lions Club Suolahden perustajajäsen ja presidentti vuosina 1958 - 1959. Hän toimi myös KOP:n Suolahden konttorin valvoja vuosina 1955 – 1964 ja oli Suolahden Reserviupseerikerhon perustajajäsen ja toimi puheenjohtajana vuonna 1948. Hänet haudattiin Suolahteen.
Laurence St-Germain
Laurence St-Germain (s. 30. toukokuuta 1994 Quebec) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Mont-Sainte-Annea.
St-Germain sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa 2018 pujottelussa 15:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli samassa lajissa kuudes sekä Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 ja Pekingin olympialaisissa 2022 sijalla 17. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 St-Germain voitti yllättäen pujottelun maailmanmestaruuden 0,57 sekunnin erolla kauden pujottelun maailmancupia dominoineeseen yhdysvaltain Mikaela Shiffriniin nähden. St-Germain oli ennen MM-kilpailuja sijoittunut kauden aikana pujottelussa parhaimmillaan seitsemänneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa St-Germain kilpaili ensimmäisen kerran Aspenin ensimmäisessä pujottelussa marraskuussa 2015 sijoittuen 27:nneksi. Hän ei kuitenkaan saavuttanut kilpailusta pisteitä jäätyään liian paljon voittajasta. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 17:s Levin pujottelussa marraskuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2018. Parhaimmillaan hän on ollut viides Sankt Moritzin paripujottelussa joulukuussa 2019.
Nor-Am Cupissa hän on voittanut kolme pujottelukilpailua. Pujottelucupin kokonaispisteissä hän on ollut toinen kausilla 2015–2016 ja 2016–2017.
Pankakosken voimalaitos
Pankakosken voimalaitos on Pohjois-Karjalassa Lieksassa, Lieksanjoen varrella sijaitseva vesivoimalaitos. Sen omistaa Kemijoki Oy. Voimalaitos tuottaa vuodessa keskimäärin 66 gigawattituntia energiaa. Laitoksen on suunnitellut Alvar Aalto.
Pankakoski on toiminut energianlähteenä monenlaiselle teollisuudelle 1820-luvulta asti.
Sumatranlyhythäntäpyton
Sumatranlyhythäntäpyton eli lyhythäntäpyton (Python curtus) on pytonkäärmeiden heimoon kuuluva käärmelaji, jota tavataan vain Indonesialle kuuluvilla Sumatran ja Siberutin saarilla. Aiemmin lyhythäntäpyton sisälsi myös alalajit borneonlyhythäntäpyton (P. c. breitensteini) ja veripyton (P. c. brongersmai), mutta nämä on erotettu omiksi lajeikseen.
Ulkonäkö ja koko
Sumatranlyhythäntäpyton on vankkarakenteinen, luultavasti enintään kaksi metriä pitkäksi kasvava käärme, joka kuuluu aasialaisista pytonkäärmeistä pienimpiin. Naaraat ovat hieman koiraita suurempia. Sumatranlyhythäntäpytonin erottaa sen entisistä alalajeista siitä, että sen päässä sijaitsevat frontoparietaaliset suomut koskevat toisiinsa juuri ja juuri tai eivät ollenkaan, kun taas borneonlyhtyhäntäpytonin ja veripytonin pään keskilinjassa näillä suomuilla on leveä kohtaamisalue.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sumatranlyhythäntäpytonia tavataan Sumatralla Barisanvuorten länsipuolella sekä Siberutilla. Se on maantieteellisesti eristynyt sen entisistä alalajeista, joista myös veripyton elää myös Sumatralla, mutta ei samoilla alueilla kuin sumatranlyhythäntäpyton. Sumatranlyhythäntäpyton elää erilaisissa metsäisissä elinympäristössä alangoilta vuoristoihin tuhannen metrin korkeuteen asti.
Elintavat
Sumatranlyhythäntäpyton ja sen entiset alalajit ovat yöaktiivisia, hyvin vähän liikkuvia käärmeitä, jotka saalistavat vaanimalla. Päiväsaikaan ne elävät osittain kaivautuneena jyrsijöiden koloihin tai tiheän kasvillisuuden sekaan. Ne voivat olla piiloutuneena päiväkausia, kunnes hyökkäävät sopivan saaliin kimppuun. Ne syövät pääasiassa jyrsijöitä, mutta myös lintuja ja suurempia nisäkkäitä. Poikuekoko on vaatimaton, noin 12 munaa.
Kreisaun piiri
thumb|240px|Moltken sukutilan päärakennus, jossa piiri kokoontui. Kreisaun piiri oli yksi natsihallintoa vastustaneista saksalaisista vastarintaliikkeistä. Piirin jäseniä osallistui vallankaappausta ja Adolf Hitlerin surmaamista yrittäneeseen heinäkuun 20. päivän salaliittoon.
Kreisaun piiri kokoontui Helmuth von Moltken sukutilalla Kreisaussa, Sleesiassa. Helmuth James Graf von Moltke oli yksi piirin perustajajäsenistä. Muita merkittäviä jäseniä olivat Adam von Trott zu Solz ja Peter Yorck von Wartenburg, joka hoiti yhteydenpidon muihin natsien vastaisiin vastarintaliikkeisiin. Kreisaun piirin jäsenet pitivät natsihallintoa häpeänä maalleen.
Vallankaappaus tyrehtyi alkuunsa, kun eversti Claus von Stauffenbergin pommiattentaatti epäonnistui heinäkuussa 1944. Useita salaliittoon osallistuneita Kreisaun piirin jäseniä vangittiin ja teloitettiin.
Helmuth von Moltke ei ollut mukana salaliitossa, silti Gestapo pidätti hänet tammikuussa 1944, koska hän oli kertonut eräälle kollegalleen poliisin etsivän tätä. Moltke oli joka tapauksessa vastustanut Hitlerin tappamista, sillä hän uskoi natsijohtajan kuoleman tekevän hänestä vahvan marttyyrin. Siitä huolimatta vangittuja salaliittolaisia kuulusteltaessa hänen nimensä tuli esille ja hänet tuomittiin natsien kansantuomioistuimessa kuolemaan. Moltke teloitettiin Plötzenseen vankilassa tammikuussa 1945.
Nangalasso
Nangalasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Se sijaitsee Bagoéjoen yläjuoksulla 90 kilometriä Kolondiébasta maanteitse kaakkoon. Kunnassa on 11 700 ja kylässä 2 500 asukasta.
Nangalasson kunta rajoittuu lännessä Kolondiéban piirin Tousséguélan ja Kadianan, etelässä Tionguin ja idässä Sikasson piirin Finkolo Ganadougoun ja Lobougoulan kuntiin.
Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, senufoja, fulbeja ja miniankoja.
Sebastian Hilli
Sebastian Hilli (s. 20. toukokuuta 1990 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hilli on opiskellut säveltämistä Sibelius-Akatemiassa ja Univeristät für Musik und darstellende Kunst Wienissä Lauri Kilpiön, Michael Jarrellin ja Veli-Matti Puumalan johdolla. Hillin teokset kustantaa yksinoikeudella Schott Music.
Meie Mees
Meie Mees on virolainen popyhtye. Se voitti vuosien 2002 ja 2007 välillä Estonian Pop Music Annual Awardsin (Eesti Popmuusika Aastaauhinnad) parhaana pop-yhtyeenä kuusi kertaa peräkkäin.
Kaksoiselämää (vuoden 1914 elokuva)
Kaksoiselämää (Caught in a Cabaret; tunnetaan myös nimillä Yllätettynä ravintolassa, Ylpeys häviön enteenä ja Chaplin tarjoilijana ) on yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, jonka pääosissa ovat Charlie Chaplin ja elokuvan ohjannut sekä tuottanut Mabel Normand.
Kaksoiselämää oli Chaplinin ensimmäinen ohjaustyö; hän toimi elokuvassa Normandin apulaisohjaajana. Siinä näkyy joitain Chaplinin myöhemmän uran teemoista. Elokuvassa hän näyttelee henkilöä, joka esittää olevansa joku muu kuin oikeasti onkaan. Tässä elokuvassa motiivit teon taustalla ovat kuitenkin itsekkäitä, kun myöhemmin niihin tulee myös altruistisia teemoja. Lisäksi elokuvassa on Chaplinin ja kabareen omistajan välillä eräänlainen Daavidin ja Goljatin kohtaaminen, joita on myöhemmin myös Chaplinin elokuvissa.
Juoni
Chaplin esittää elokuvassa Kaksoiselämää kabareetarjoilijaa, joka on aina ongelmissa pomonsa (Edgar Kennedy) ja taistelussa toisen tarjoilijan (Chester Conklin) kanssa. Chaplin pelastaa Mabelin hahmon puistossa ryöstäjältä, kun on ulkoiluttamassa mäyräkoiraansa. Chaplin esittäytyy Kreikan suurlähettilääksi, O. T. Axleksi, ja hän saa kiitoksensa Mabelin kotona tämän vanhemmilta Mabelin poikaystävän (Harry McCoy) harmiksi. Chaplin saa myös kutsun perheen pihajuhliin, mutta Mabelin poikaystävä seuraa Chaplinia töihin ja näkee tämän oikean identiteetin.
Chaplin käyttäytyy huonosti Mabelin pihajuhlissa. Chaplinin palattua töihin Mabelin poikaystävä ehdottaa juhlien jatkamista läheisessä kabareessa. Kun Chaplin näkee juhlaväen kabareessa, hän piilottaa esiliinansa ja istuu Mabelin viereen. Kun Chaplinin johtaja näkee tämän istuvan pöydässä työaikana, Chaplin paljastuu tarjoilijaksi. Tästä seuraa taistelu, jossa Chaplin lyö pomoansa. Tämän jälkeen hän tunnustaa rakkautensa Mabeliin, joka kuitenkin hylkää Chaplinin.
Hjalmar Louhimaa
Hjalmar Heikki Lindström myöh. Louhimaa oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä. Suomen myöhemmissä sodissa hän toimi pataljoonan komentajana lähinnä koulutustehtävissä.
Perhetaustat
Lindströmin vanhemmat olivat varastonhoitaja Gustaf Adolf Lindström ja Emma Katarina Oravainen. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1919 Olga Elisabeth Kanervan kanssa, joka kuoli vuonna 1951. Toistamiseen hän avioitui Jenny Martta Kumpulaisen kanssa.
Opinnot
Lindström kävi neljä luokkaa Oulun suomalaista lyseota ja Oulun kauppakoulun vuonna 1912 ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Lindström suoritti suojeluskunta- ja reserviupseerien täydennyskurssin vuonna 1924 ja taktiikan soveltamiskurssin vuosina 925 ja 1927 sekä komppanianpäällikkökurssin vuonna 1933. Kapteenikurssin hän kävi vuonna 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Lindström liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 28. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Lindström astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana. Suomessa hänet komennettiin Ouluun, missä hänen tehtäväkseen tuli harjoittaa paikallisia värvättyjä joukkoja. Saatuaan joukot koulutettua hänet määrättiin joukoista kootun 1. Krenatöörirykmentin III Oulun pataljoonan 3. komppanian päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Luhalahdella, Viljakkalassa, Mannanmäen-Kyröskosken akselilla, Epilän-Tampereen akselilla, Mouhijärvellä, Karkussa ja Lempäälässä sekä rykmentin etenemiseen Valkeakoskelle Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta.
Sisällissodan jälkeinen aika
Lindström palveli sisällissodan jälkeen edelleen komppanianpäällikkönä 1. Krenatöörirykmentissä, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 alkaen Tampereen vartiopataljoonaan. Tampereelta hänet siirrettiin 4. maaliskuuta 1918 komppanianpäälliköksi Lapin ryhmään, josta hänet siirrettiin edelleen 25. marraskuuta 1918 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n (myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti) 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 2. huhtikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Limingan suojeluskuntaan. Limingassa hän palveli 1. toukokuuta 1919 – 28. helmikuuta 1925 välisen ajan. Limingasta hänet nimitettiin 1. maaliskuuta 1925 alkaen päälliköksi Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin I:lle alueelle, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928 alkaen päälliköksi VI alueelle. Limingasta hänet siirrettiin edelleen 16. lokakuuta 1929 alkaen päälliköksi Oulun suojeluskuntapiirin VIII:lle alueelle. Lindström vaihtoi sukunimensä Louhimaaksi vuonna 1935.
Talvi- ja jatkosota
Louhimaa osallistui talvisotaan Oulun suojeluskuntapiirin Esikunnan Toimisto II:n toimistopäällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Oulun suojeluskuntapiirin XVIII alueelle. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Linnoituspataljoona 15:n komentajaksi, josta hänet siirrettiin Pataljoonankomentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 15:een, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Sotavankileiri 19:n päälliköksi, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hänet asetettiin lakkautuspalkalle. Hänet haudattiin Kuopioon.
Stsjapan Falkouski
Stsjapan Mikalajevitš Falkouski (, ; s. 18. joulukuuta 1996 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue Dinamo Minskissä. Isokokoinen Falkouski on peräti 200 cm pitkä ja 102 kg painava. Elite Prospects -sivuston Curtis Joen mukaan hän on kahden suunnan puolustaja, jolla on sekä hyvät hyökkäys- että puolustuspään vaistot, laukaus, syöttötaidot ja pelinavaustaidot. Falkouskin tulisi kuitenkin pelata fyysisemmin.
Seuraura
Falkouski on Junost Minskin kasvatti. Dinamo Minsk varasi hänet 148. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 Falkouski jatkoi Junost Minskin organisaatiossa, jossa suurin osa hänen runkosarjastaan eteni MHK Junost Minskin joukkueessa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä. Kevätkauden Falkouski vietti lähinnä kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vyšeišaja ligan Junior Minskissä, jossa hän voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Myös kauden 2014–2015 Falkouski vietti pääosin MHL:ssä. Hän debytoi kauden aikana myös Valko-Venäjän pääsarjatasolla Ekstraligassa, jossa Falkouski sai tililleen yhden runkosarjaottelun.