cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiinalaisen huoneen argumentti
Systeemivastaus
If the system were extended to include the various necessary detection-systems to lead to consistently sensible responses, and were presumably re-written into a massive parallel system rather than serial Von Neumann architecture, it quickly becomes much less "obvious" that there's no conscious awareness going on. For the Chinese Room to pass the Turing Test, either the operator would have to be supported by vast numbers of equal minions, or else the amount of time given to produce an answer to even the most basic question would have to be absolutely enormous—many millions or perhaps even billions of years. The point made by Dennett is that by imagining "Yes, it's conceivable for someone to use a look-up table to take input and give output and pass the Turing Test," we distort the complexities genuinely involved to such an extent that it does indeed seem "obvious" that this system would not be conscious. However, such a system is irrelevant. Any real system able to genuinely fulfill the necessary requirements would be so complex that it would not be at all "obvious" that it lacked a true understanding of Chinese. It would clearly need to weigh up concepts and formulate possible answers, then prune its options and so forth until it would either look like a slow and detailed analysis of the semantics of the input or else it would just behave entirely like any other speaker of Chinese. Unless we're forced to "prove" that a billion Chinese speakers are all more than massive parallel networks simulating a Von Neumann machine for output, we'll have to accept that the Chinese Room is every bit as much a 'true' Chinese speaker as any Chinese speaker alive.
Robottivastaus
Suppose that instead of a room, the program was placed into a robot that could wander around and interact with its environment. Surely then it would be said to understand what it is doing? Searle’s reply is to suppose that, unbeknownst to the individual in the Chinese room, some of the inputs he was receiving came directly from a camera mounted on a robot, and some of the outputs were used to manipulate the arms and legs of the robot. Nevertheless, the person in the room is still just following the rules, and does not know what the symbols mean.
Suppose that the program instantiated in the rule book simulated in fine detail the interaction of the neurons in the brain of a Chinese speaker. Then surely the program must be said to understand Chinese? Searle replies that such a simulation will not have reproduced the important features of the brain—its causal and intentional states.
But what if a brain simulation were connected to the world in such a way that it possessed the causal power of a real brain—perhaps linked to a robot of the type described above? Then surely it would be able to think. Searle agrees that it is in principle possible to create an artificial intelligence, but points out that such a machine would have to have the same causal powers as a brain. It would be more than just a computer program.
Lähteet
-->
Vulkanologia
thumb|250px| 250px|thumb|George Julius Poulett Scrope, Vesuviuksen purkaus Napolista nähtynä, piirros 1822 250px|thumb|Ilmakuva Vesuviuksesta.
Tulivuorioppi on oppi tulivuorista, laavasta, magmasta ja näihin liittyvistä geologisista ilmiöistä.
Tulivuoret
Tulivuoret syntyvät erkanemisvyöhykkeille, poimuvuorille tai kuuman pisteen päälle. Magmaa työntyy astenosfääristä tai kuoren onkaloista reikää tai rakoa pitkin maanpinnalle. On olemassa kahdenlaista laavaa, jotka tekevät molemmat erilaisia tulivuoria.
Kuuma notkea laava
Laavakentät
Laavakentät syntyvät, kun jopa 1500-asteinen pienipiipitoinen juokseva laava pääsee purkautumaan astenosfääristä asti pinnalle. Laava ei ehdi jäähtyä matkalla vaan on yhä juoksevaa. Syntyy laajoja kuumia laavakenttiä, joissa on "laavapuroja".
Kilpitulivuoret
Kilpitulivuoret ovat samaa pienipiipitoista laavaa, mutta muodostavat yhdessä tulivuoresta purkautuvan tuhkan kanssa kerroksellisen laakean tulivuoren.
Jähmeä viileä laava
Kerrostulivuoret Kerrostulivuoret muodostuvat jähmeästä n. 100-asteisesta suuripiipitoisesta laavasta, joka kovettuu nopeasti pinnalle purkaudutuaan. Kerrostulivuori on saanut nimensä kerroksittaisesta muodosta: Purkautuneen laavan päälle satava pyroklastinen tuhka tekee tulivuoreen kerroksia ja tekee tulivuoresta hyvin korkeita ja teräviä.
Keilatulivuoret Keilatulivuoret syntyvät samasta jähmeästä ja nopeasti kovettuvasta laavasta kuin kerrostulivuoretkin. Ainoa ero on, että keilatulivuoren päälle ei kerrostu tuhkaa, vaan tulivuori muodostuu ainoastaan laavasta. Muoto on sama terävä, kapea ja korkeakraatterinen.
Kuuma kohta
Kuumat kohdat ovat litosfäärissä olevia pysyviä pystysuoria purkausaukkoja, jotka synnyttävät laavan purkautuessa tulivuoria. Näistä purkautuu säännöllisesti laavaa ja, kun laatat liikkuvat eteenpäin, uudelle paikalle syntyy toinen tulivuori. Näin muodostuu tulivuorien saariketju, esimerkiksi Havaijin saariketju on syntynyt tällä tavalla ja jatkaa muodostamistaan edelleenkin.
Iota Scorpii
Iota Scorpii (ι Sco / ι Scorpii) on optinen kaksoistähti, joka koostuu kahdesta täysin erillisestä tähdestä: ι¹ Scorpii and ι² Scorpii. Tähdet ovat taivaalla 0,5 asteen ja ehkä 1 900 valovuoden päässä toisistaan.
ι¹ Scorpii
Iota-1 Scorpii on kellanvalkea kirkas ylijättiläistähti, joka näkyy Maahan kirkkaudella 2.99 tai 3.02 noin 1 800 ± 700 valovuoden päästä, mikä on mitattu parallaksista. Tähden, jonka spektrityyppi on F2-F3Ia, valoa himmentää merkittävästi tähtienvälinen pöly. Luminositeetti on ehkä 29 000 Aurinkoa, lämpötila 6 700 kelviniä, säde 125 Auringon sädettä (0,6 AU) ja massa 12 Auringon massaa. Pyörimisnopeus päiväntasaajalla on ainakin 36 km/s.
ι ² Scorpii
Iota-2 Scorpii on valkea A-tyypin ylijättiläinen, jonka näennäinen kirkkaus on +4,81. Tähden etäisyysarvio on hyvin epätarkka: 3 700 ± 2 700 valovuotta. Tähden pintalämpötila on 8 800 Kelviniä. Koska tähden etäisyys tunnetaan huonosti, myös arvio kokonaissäteilyluminositeetille on karkea, noin 21 000 kertaa Auringon luminositeetti. Lämpötilasta ja tästä luminositeetista arvioitu tähden säde on noin 60 Auringon sädettä. Pyörimisnopeus päiväntasaajalla on vähintään 39 km/s. Iota 2 Scorpii menettää harvinaisen hitaasti massaansa, noin kaksi miljardisosaa Auringon massasta vuodessa.
Shimmer Chinodya
Shimmer Chinodya (s. 1957 Gweru) on zimbabwelainen kirjailija.
Chinodya opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta ja kasvatustiedettä Zimbabwen yliopistossa. Sittemmin hän sai Master of Arts -oppiarvon luovassa kirjoittamisessa Iowa Writers' Workshop -ohjelmassa. Hänen ensimmäisenä romaaninaan julkaistiin Dew in the Morning vuonna 1982. Chinodya toimi vuosina 1995–1997 luovan kirjoittamisen ja afrikkalaisen kirjallisuuden professorina St. Lawrencen yliopistossa. Hän on saanut töistään monia palkintoja, kuten Commonwealth Writers' Prizen Afrikan osalta teoksesta Harvest of Thorns.
Chinodyan tuotantoon kuuluu romaanien ohella novelleja ja runoutta. Chinodya laati tilaustyönä tarinan, jota käytettiin Tsitsi Dangarembgan ohjaaman Everyone's Child -elokuvan pohjalla.
Tuntoaisti
Tuntoaistilla eli kosketustunnolla eli paineaistilla tarkoitetaan aistitoimintoa, jolla aistitaan painetta ja hahmotetaan kosketusta, terävyyttä, pehmeyttä, lämpötilaa, kipua ja kehon asentoja. Tuntoaistimuksen laukaisee solukalvojen mekaaninen painuminen, ja siitä aiheutuva paine aistitaan ihon mekanoreseptorien välityksellä sekä ihon karvaisilla alueilla myös karvatuppien reseptorien välityksellä. Tuntoa aistivia mekanoreseptoreita on paitsi iholla myös lihaksissa, nivelissä ja sisäelimissä. Mekanoreseptoreiden määrä vaihtelee eri kehonosissa. Esimerkiksi selässä tuntosoluja on huomattavasti harvemmassa kuin sormissa. Laajempien ihoalueiden painetta aistitaan puolestaan ihon syvien kerroksien Pacinin keräsillä ja Ruffinin keräsillä.
Tuntoaistilla hahmottaminen liittyy oleellisesti myös ihmisen kognitiivisiin toimintoihin. Monissa arkisissa tilanteissa ihminen käyttää tuntoaistin välittämää tietoa hyväkseen sitä kuitenkaan erikseen pohtimatta. Esimerkiksi käsiemme välityksellä saadaan automaattisesti ja nopeasti tietoa aineiden (materiaalien) ominaisuuksista kuten kosketuspinnan kovuudesta tai pehmeydestä, lämpimyydestä tai viileydestä, pinnan muodoista ja materiaalin olemuksesta, eli onko materiaali kiinteää, jauhomaista, geelimäistä vai nestemäistä. Tuntoaistia käytetään toisaalta myös tiedostavaan ja tavoitteelliseen tapaan esimerkiksi aistivammaisten tiedonsaannin tekniikoissa ja vuorovaikutusmenetelmissä sekä ihmisen ja koneen vuorovaikutuksen tutkimisessa ja kehittämisessä. Näissä erilaisissa yhteyksissä tuntoaistilla hahmottamisesta käytetään muun muassa termejä ”taktiili” ja ”haptinen hahmotus” sekä ”tuntopalaute”. Näillä kaikilla tarkoitetaan kuitenkin saman aistikanavan kautta hahmottamista, mutta tarkastellaan tapahtumaa hiukan eri näkökulmista tai rajataan tarkastelua hiukan eri tavoin.
Tuntoaistimuksen kulku
Kun käsi osuu ihoon, aistimme sen kosketuksena. Käden paino aiheuttaa mekanoreseptorisolujen solukalvon painumisen. Solukalvon painuminen aiheuttaa solukalvon pinnalla olevien ionikanavien avautumisen. Ionien pitoisuus solukalvon ulko- ja sisäpuolella muuttuu ja aiheuttaa aktiopotentiaalin. Impulssi kulkee mekanoreseptorista lähteviä hermoja pitkin keskushermostoon ja aistimus välittyy selkäytimessä somatosensorisia ratoja pitkin, risteytyy keskiviivan yli ydinjatkoksessa ja heijastuu lopulta talamuksen kautta isoaivokuoren tuntoaistimuksia vastaanottavalle alueelle.
Taktiili ja haptinen havaitseminen
Taktiili eli taktiilinen (toisinaan myös taktuaalinen) havaitseminen tarkoittaa yleensä ihon tuntoaistin avulla havaitsemista. Kun ihminen koskettelee erilaisia kohteita itse tai kun jokin kehon ulkopuolinen kohde koskettaa ihmistä, syntyy taktiilinen aistimus. Ihon kautta välittyvät aistimukset jäsentyvät ja yhdistyvät lopulta tietoiseksi havainnoksi aivoissa. Taktiilia havaitsemista pidetään ihokosketuksen prosessoinnissa rajallisempana toimintona kuin haptista: taktiili hahmottaminen ymmärretään haptisen havainnoinnin osavaiheeksi – ihminen hahmottelee kohteiden kolmiulotteisuutta haptisesti, mutta niiden pintoja taktiilisti. Haptinen on havaintopsykologinen termi, jolla tarkoitetaan kolmiulotteisen kohteen hahmottamisen tapaa koskettelemalla eli tunnustelemalla. Kohdetta hahmotellaan haptisesti etenkin käsien ihon pinta- ja syvätuntoaistimusten sekä käsinivelten liikeaistimusten välityksellä tai koskettelemalla kohdetta kehon muilla osilla. Esimerkiksi havainnoimme palloa haptisesti, kun pitelemme sitä molempien käsiemme varassa ja ovenkahvaa, kun tartumme siihen kouraisten kiinni. Havainnointimenetelmänä tätä kutsutaan myös termillä haptiikka.
Haptiseen havainntoon tarvitaan sekä ihokosketus tai -kosketuksia kohteeseen että käden ja/ tai kehon nivelten liikkeitä. Havainnointiin tarvitaan siis sekä taktiilia havaitsemista että koskettelevan kehonosan asentomuutoksia suhteessa kohteeseen. Liikkeiden avulla kosketuksellista havaintokenttää pystytään jäsentämään ja rajamaan sekä yksityiskohdiltaan että kokonaisuutena. Tämä tapahtuu kuitenkin vähittäin, ajallisesti peräkkäin etenevänä eli suksessiivisena hahmotteluna. Siten haptinen hahmotus vaatii aina hieman enemmän aikaa verrattuna esimerkiksi visuaaliseen hahmottamiseen, sillä visuaalinen hahmotus onnistuu jonkinasteisena myös simultaanisesti eli yhtäaikaisesti; näkönsä avulla ihminen pystyy hahmottamaan useammankin kohteen yhtäaikaisesti vain nopealla vilkaisulla. Esimerkiksi sanomalehden sivuja selatessaan voi yhdellä vilkaisulla havaita, onko sivulla sekä tekstiä että kuvia. Sen sijaan pistekirjoituksen lukeminen sormien päillä ja kohokuvien hahmottaminen pelkästään käsien varassa vaatii aina etenemistä vaihe vaiheelta.
Taktiili tiedonsaanti
Ihminen käyttää taktiilista tietoa hyväkseen monissa arjen tilanteissaan, vaikka ei aina erikseen tiedosta sitä. Esimerkiksi, kun etsii kaapin hyllyltä käsiinsä tuttua villavaatetta, tiedostaa sen oikeaksi juuri villan pinnan pehmeyden ja lämpimyyden hahmottamisen avulla. Ja kun käsi osuu teräspöytään, hahmottaa sen melko nopeastikin teräkseksi, koska tuntee pinnan kylmyyden ja kovuuden.
Taktiili viittomakieli
Kuurosokeat henkilöt ottavat viittomakieltä vastaan käsiensä tuntoaistimusten ja nivelten liikeaistimusten varassa. Siten he ottavat viittomakielen vastaan kokonaisvaltaisesti haptisesti hahmottaen, mutta eri viittomakielten tutkimuksissa on yleistynyt käytäntö kutsua tätä ”taktiiliksi vastaanotoksi” ja tällaisessa vuorovaikutuksessa muuttuvaa viittomakielen variaatiota "taktiiliksi viittomakieleksi”. Taktiilissa keskustelussa toinen osapuoli pitää omaa viittovaa kättään siten, että kuurosokea pystyy puolestaan pitämään omaa vastaanottavaa kättään keskustelukumppaninsa viittovan käden päällä. – Viittominen tapahtuu siis kädestä käteen. Tavallisestihan viittomakieliä otetaan vastaan visuaalis-spatiaalisesti eli näönvaraisesti tilaa ja liikettä hahmottaen.
Taktiilit sormiaakkoset
Viittomakieliset sormiakkoset voidaan tuottaa paitsi kehon edessä olevaan viittomatilaan, myös vastaanottajan kämmenpohjaan. Kansainvälisesti yleistyneen käytännön mukaan näitä kutsutaan taktiileiksi sormiaakkosiksi. Tällaista menetelmää käyttävät erityisesti kuurosokeat henkilöt. Toisaalta sormiaakkosten vastaanotto on myös haptista, mutta sormiaakkosista kertovissa teksteissä on vakiintunut käytäntö kutsua sitä taktiiliksi. Sormiaakkoset sormitetaan (muodostetaan) kuurosokean keskustelukumppanin kämmenpohjaan ja peukalonhankaan, jotta tämä pystyy ottamaan ne vastaan ja hahmottamaan ne useammalta suunnalta. Kuurosokea vastaanottaja pitää omia sormiaan kevyesti koukussa tunnustellakseen koko kämmenellään sormiaakkosten muotoja. Tällöin hänen kämmenpohjansa muodostaa pesämäisen muodon, johon sormittajan on sujuvaa sormitella aakkosia.
Sokean itsenäinen liikkuminen
Monet sokeat ja kuurosokeat henkilöt käyttävät haptiikkaa tietoisesti hyväkseen lähiympäristönsä hahmottamisessa. He esimerkiksi hyödyntävät jalkapohjiensa välittämää tuntoaistitietoa kulkuväylän pintojen muodoista. Valkoisen kepin avulla liikkuva saa sen kautta käteensä niinkin tarkkaa aistitietoa ympäristöstään, että hän kykenee sen avulla orientoitumaan vaihtuvaan ympäristöönsä aivan itsenäisestikin. Valkoisen kepin tärinän laatu ja kepin pään ohjautuminen maapinnan muotojen mukaisesti välittävät keppiä ohjailevaan käteen tietoa kulkuväylän pinnan muodoista ja väylän muuttuvista suunnista.
Keholle kuvailu
Keholle kuvailu on haptiikkaa hyväksi käyttävä kuvailutulkkauksen menetelmä, jota käytetään yleensä näkövammaisten ja kuurosokeiden kanssa, kun heille kerrotaan välittömässä ympäristössä olevista asioista ja tapahtumista. Tällöin näkevä henkilö piirtää sormellaan sanallisen kuvailunsa tueksi ympäristön esineistä ja tilojen rajakohdista pelkistettyjä ääriviivakuvia kuurosokean henkilön kehon ns. neutraalille kosketusalueelle. Sovinnaisiksi neutraaleiksi kosketusalueiksi koetaan yleensä yläselän alue, olkapäät, käsivarsien ulkosyrjät ja käsien selkä- ja kämmenpuolet. Keholle kuvailu tukee hyvin kohteen sanallista kuvailua ja antaa siihen lisäarvoaan. Keholle kuvailua käytetään esimerkiksi näyttelyiden kuvailuun ja uusien tilojen kuvailuun.
Haptinen viestintä
Kaikki ihmiset käyttävät haptista viestintää eli kommunikaatiota joko tietoisesti tai tiedostamattaan esimerkiksi halattaessa tai kätellessään toista ihmistä. Kyse on niin sanotuista kosketusviesteistä tai sosiaalisista pikaviesteistä, joilla voidaan korvata tietynlaiset lyhyet sanalliset viestit jopa kokonaan. Tällaisissa viesteissä merkitystä muuttavat muun muassa kosketuksen painon ja keston muutokset sekä kosketuksen nopeusvaihtelut ja kosketusten toistot. Esimerkiksi tuttujen kesken tervehtimiseen käytettävä nopea ja kevyt halaus kertoo halaajan tarkoituksesta ja asennoitumisesta muuta kuin suruun osallistuvan tuttavan pitkä ja intensiivinen halaus.
Sosiaaliset pikaviestit Kun yleisluonteisiin, edellä mainitun kaltaisiin kehoviesteihin lisätään keholle viitottuja viittoman osasia tai jopa kokonaisia viittomia, on kyseessä jo sovinnaisempi kehoviestintä, josta käytetään myös nimitystä sosiaalishaptinen kommunikaatio. Aihetta on tutkinut kasvatustieteen näkökulmasta suomalainen Riitta Lahtinen väitöskirjassaan vuonna 2008: Haptiisit ja hapteemit, tapaustutkimus kuurosokean henkilön kosketukseen perustuvan kommunikaation kehityksestä. . Kosketukseen perustuvilla sovinnaisilla kehoviesteillä, haptiiseilla, voi välittää tilanteeseen liittyvää yleistä visuaalista ja auditiivista tietoa – esimerkiksi ryhmätilanteessa muun ryhmän reaktioita, naurua tai hiljaisuutta, jonka normaalisti näkevä ja kuuleva vastaanottaa automaattisesti näkö- ja kuuloaisteillaan. Sovinnaisilla kehoviesteillä voidaan ilmaista myös lyhyitä pyyntöjä ja kehotuksia ja antaa keskusteluun liittyviä lyhyitä palautteita kuten ”kyllä, juuri niin”, ”ei, ei”. Haptiiseja voi hyvin käyttää joko sanallisten viestien lisäksi tai pelkästään. Niitä voidaan tarvittaessa luoda aina uusiakin, kunhan sopii niistä vuorovaikutukseen osallistuvien kesken. Kuurosokeilla henkilöillä tällainen sosiaalishaptinen kommunikaatio saa korostuneen aseman vuorovaikutuksessa etenkin niissä tilanteissa, joissa kuulokojeilla ei kuule hyvin ja näönjäänteiden avulla näkeminen ei lainkaan onnistu. .
Tuntopalaute
Tuntopalaute tarkoittaa tahallisesti tuotettua ärsykettä, joka havaitaan ihon tuntoaistin välityksellä. Tuntoaisti on näköaistin ja kuuloaistin ohella ihmisen tärkeimpiä aisteja. Tästä huolimatta tuntopalautetta on hyödynnetty nykyisessä tietoyhteiskunnassamme ihmisen ja koneen vuorovaikutuksessa erittäin vähän.
Tuntopalaute on lähes poikkeuksetta hyvin paikallista rajoittuen palautteenantopaikkaan ja sen välittömään läheisyyteen. Tuntopalautetta ei kokonaan voida erottaa voimapalautteesta, joka perustuu kehon liike- ja asentoaisteihin. Nämä kaksi palautemuotoa yhdessä lämpöaistin ja kipuaistin välittämien tuntemusten kanssa muodostavat haptisen palautteen, jota välittää somatosensorinen järjestelmä. Tämä on ihmisen omasta kehosta tulevia tuntoärsykkeitä kuljettava hermorata.
Tuntopalaute eroaa näkö- ja äänipalautteesta lähinnä kahdella tapaa: tuntoa aistivia reseptoreja on joka puolella kehoa, ja ­reseptorien vastaanottama informaatio on usein yksityistä, muilta tuntemattomissa. Tämä siksi, että tuntoaisti on mekaaninen aisti, joka vaatii aistittavan kohteen koskettamista.
Tuntopalautteen havaitseminen
Tuntoaistimukset vaihtelevat eri ihoalueiden välillä ihokerroksissa sijaitsevien mekanoreseptorien määrän ja yleisyyden mukaan. Esimerkiksi sormenpäissä mekanoreseptoreita on huomattavasti tiheämmässä kuin selässä ja siten sormenpäiden tilallinen erottelukyky on parempi. Myös esimerkiksi ihon paksuus, ikä ja harjoittelu vaikuttavat tuntoaistimusten havaittavuuteen. Yleisesti ottaen niin sanotuilla karvattoman ihon alueilla (mm. käden sisäpuoli, jalkapohjat, huulet) mekanoreseptoreita on karvaista ihoa tiheämmässä, jolloin myös ihmisen kyky paikallistaa tuntoärsykkeitä näillä alueilla on suurempi. Ihmisen kehon tuntoherkimpiä alueita ovatkin juuri sormenpäät, huulet ja sukupuolielimet. Etenkin tietokoneen osoitinlaitteissa, esimerkiksi tuntopalautehiirissä, tuntopalaute johdetaankin usein juuri sormenpäihin tai kämmeneen. Joissakin tapauksissa tuntopalaute on kuitenkin parempi suunnata esimerkiksi jalkoihin tai kehoon esimerkiksi tasapainoaistia tai suunnan hahmottamista tukevissa sovelluksissa.
Tuntopalautteen tuottaminen
Mekaanisesti tuntopalautetta tuotetaan esimerkiksi erilaisten ihoa koskettavien toimimoottorien (engl. actuator) avulla, joiden toiminta voi perustua esimerkiksi sähkömoottoreihin, paineilmaan, hydrauliikkaan, pietsosähköiseen ilmiöön tai solenoideihin. Tuntopalaute tuotetaan usein ihokontaktin avulla, mutta myös esimerkiksi kovaa toistetut matalat äänet ja riittävän voimakas ilmavirta aiheuttavat iholla tuntoaistimuksia, joita voidaan hyödyntää myös palautteena.
Yleisimmin tuntopalautteen tuottamiseen käytetään väriseviä toimimoottoreita, jolloin puhutaan värinä- tai tärinäpalautteesta. Ihminen kykenee luotettavasti aistimaan värinää, jonka taajuus on välillä 20-500 hertsiä tuntoherkkyyden ollessa korkeimmillaan taajuusvälillä 200-250 hertsiä. Taajuuden lisäksi värinäpalautteella tuotetaan erilaisia aistimuksia värinän värähdyslaajuutta (amplitudi), rytmiä tai palautteen kestoa muuttamalla. Tuhatta Hertsiä korkemmat taajuudet ihminen aistii erilaisina pintarakenteina.
Värinäpalautteen lisäksi myös muita mekaanisia menetelmiä on yleisesti käytetty tutkimuskäyttöön tarkoitetuissa prototyypeissä. Esimerkiksi erilaisia paineilma- tai hydrauliikkalaitteita ja solenoideja voidaan käyttää tuottamaan paineaistimuksia ihoon. Näiden lisäksi myös sähköisiä eletrodeja on kokeiltu, mutta niiden tuottamaa palautetta ei vielä olla kyetty saamaan riittävän hallituksi johtuen muun muassa yksilöiden välisistä herkkyyseroista sähköärsykkeille.
Tuntopalaute käyttöliittymissä
Löyhästi määriteltynä ensimmäiset tuntopalautekäyttöliittymät syntyivät samalla, kun ensimmäinen kädellä käytettävä ohjainlaite kehitettiin. Tämä sen vuoksi, että esimerkiksi tietokoneen hiiren nappien painamisesta saadaan tuntoaistin kautta erilaista palautetta riippuen siitä mitä nappia kulloinkin painetaan. Tämä palaute kuitenkin kertoo meille ainoastaan syöttölaitteen toiminnasta, ja sitä kutsutaan tahattomaksi tuntopalautteeksi (engl. accidental tactile feedback). Käyttäjän näin saama palaute ei ole varta vasten tuotettua eikä sen sisältö siten kerro mitään sovelluksen toiminnasta.
Tietokoneiden ja muiden laitteiden käyttöliittymissä tuntopalautetta käytetään useimmiten yhdessä kahden yleisimmän palautemuodon, näkö- ja äänipalautteen, kanssa. Tuntopalautteen avulla voidaankin esimerkiksi auttaa sokeita ja heikkonäköisiä käyttämään heille muuten hankalia graafisia käyttöliittymiä sekä tukea katse-käsi-koordinaatiota erityisen suurta tarkkuutta vaativissa tehtävissä. Tuntopalautetta hyödyntävät käyttöliittymät ovat kuitenkin lähes aina moniaistisia käyttöliittymiä, sillä pelkän tuntoaistin avulla toimiminen on ihmiselle hankalaa.
Tuntopalautteen suunnittelusta
Liiallinen tuntopalautteen käyttö on yhtä lailla häiritsevää ja ärsyttävää kuin liiallinen äänen käyttö ja esimerkiksi liiallisen altistumisen peliohjainten värinäpalautteelle on epäilty aiheuttavan jopa vakavia tuntoaistinhäiriöitä. Tuntopalautteen suunnittelussa pitääkin miettiä tarkkaan, missä tilanteissa palautteesta on hyötyä ja kuinka paljon sitä on tarkoituksenmukaista tuottaa. Tärkeintä tuntopalautteen käytössä ei aina välttämättä ole sen tuomat parannukset suoritusaikoihin ja tarkkuuteen vaan lisääntyneestä palauteinformaatiosta saadut positiiviset käyttäjäkokemukset.
Tuntopalautetta käytettäessä joudumme tavalla tai toisella opettelemaan ja muistamaan erilaisten palautteiden merkitykset - toisin sanoen palaute täytyy aina koodata jollakin tapaa. Yksinkertaisimmillaan tämä on esimerkiksi lukuarvojen esittämistä vastaavalla määrällä yksittäisiä palautteita. Nykyisillä tuntopalautelaitteilla tämä ei kaikilta osin kuitenkaan ole mahdollista, joten tuntopalautteen käyttöön on pyritty laatimaan erilaisia käyttöohjeistoja.
Tuntopalautelaitteita
Erilaisia tuntopalautelaitteita on kehitelty jo vuosikymmeniä vaikkakin kaupallisia tuotteita ei kuluttajien saatavilla ole ollut kovin kauan. Alalla tehdyissä tutkimuksissa on tähän mennessä käytetty pääosin joko yksittäisiä prototyyppejä tai laitteita, jotka maksavat vielä nykyisin aivan liikaa yleistyäkseen (esimerkiksi PHANTOM). Hyvälaatuinen tuntopalaute onkin jo vuosikymmeniä ollut tiedeyhteisöjen yksinoikeus, jonka on useaan otteeseen todistettu olevan hyödyllinen lisä moniin eri tarkoituksiin.
Ensimmäiset tuntoaistia hyödyntävät laitteet, jotka hintatasoltaan ovat tavallisen käyttäjän ulottuvilla, onkin kehitelty tietokonepelejä varten. Esimerkiksi Sony Playstation -pelikonsolille alettiin 1990-puolivälissä markkinoimaan DualShock-peliohjainta, joka kykenee tuottamaan värinäpalautetta kahden ohjaimen sisään asennetun moottorin avulla. Rumble Pak on puolestaan useimmille Nintendon valmistamille pelikonsoleille saatavilla oleva lisälaite, joka tuottaa pelitapahtumiin kytkeytyvää värinäpalautetta. Tunnettuja tuntopalautelaitteiden valmistajia ovat esimerkiksi peliohjaimia ja muita tietokoneen lisälaitteita valmistava Logitech Incorporation ja tuntopalautelaitteisiin ja -ohjelmistoihin erikoistunut Immersion Corporation.
Agata
Agata tai Agatha on naisen etunimi. Nimi johtuu kreikan kielen sanasta αγαθος (agathos), joka tarkoittaa hyvää, hyväsydämistä.
Couette-virtaus
thumb|right|340px|Couetten virtauksessa fluidi virtaa kahden levyn välillä, joista alempi pysyy paikallaan ja ylempi liikkuu x-suuntaan nopeudella . Fluidin nopeutta korkeuden y funktiona kuvaa . Nuolien pituus kuvastaa nopeutta eri korkeuksilla. Nopeusprofiili on lineaarinen.
Couette-virtaus on yksi yksinkertaisimmista viskoottisen virtauksen malleista. Couette-virtauksessa fluidi virtaa kahden samansuuntaisen äärettömän levyn välissä. Toinen levyistä pysyy paikoillaan ja toinen liikkuu tangenttinsa suuntaisesti. Fluidin liike on kaksiulotteista, sen nopeusvektorilla on vain levyjen tangentin suuntainen komponentti.
Ominaisuuksia
Fluidi ei liu'u levyssä, eli paikallaan olevan levyn korkeudella fluidikerroksen nopeus on nolla ja liikkuvan levyn korkeudella oleva fluidikerros liikkuu yhtä suurella nopeudelle kuin levy. Couette-virtauksen nopeusprofiili on lineaarinen, eli fluidin etenemisnopeus on suoraan verrannollinen sen etäisyydestä paikallaan olevaan levyyn.
Navier-Stokes -yhtälö
missä siis on tiheys,  putoamiskiihtyvyyden x-komponentti,  x-suuntainen nopeuskomponentti,  y-suuntainen nopeuskomponentti ja  viskositeetti. Gravitaatiota ja painetta ei huomioida ja nopeudella on vain x-suuntainen nopeuskomponentti, joka riippuu vain korkeudesta y. Siksi yllä oleva yhtälö supistuu muotoon
Agata
Suomessa nimi Agata on 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 510 ja Agatha 230 tytölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Agatan nimipäivä on 7. joulukuuta.
Agatan ruotsinkielinen muunnelma Agda oli suosittu naisennimi 1900-luvun taitteessa Ruotsissa ja myös Suomessa. Suomessa se on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1450 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1940.
Couette-virtaus
Fluidin nopeus
Yllä olevasta saadaan integroimoilla kahdesti fluidin nopeus muotoon
missä ja  ovat vakioita.
Koordinaattiakselit on valittu niin, että alemmalla levylla y=0 ja u(y)=0 ja ylemmällä levyllä y=h ja u(y)=V (V on liikkuvan levyn nopeus). Tarkastelemalla alempaa liikkumatonta levyä saadaan laskettua arvo toiselle vakiolle sijoittamalla yllä olevaan nopeuden yhtälöön y=0, u=0:. Sitten tarkastellaan ylempää liikkuvaa levyä sijoittamalla nopeuden yhtälöön y=h, u(y)=V :. Nyt, kun tiedetään vakioiden arvot, saadaan fluidin nopeuden yhtälöksi
Marja Eskola
Marja Anneli Eskola-Pesonen (15. huhtikuuta 1936 Jokioinen – 13. joulukuuta 2003 Espoo) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, ja musiikin lehtori.
Henkilöhistoria ja taiteellinen ura
Eskola-Pesosen vanhemmat olivat lääninneuvos Sakari Eskola ja Anneli Stucki. Hän oli vuodesta 1960 naimisissa arkkitehti Martti Juhani Pesosen kanssa. Eskola-Pesonen opiskeli keskikoulun jälkeen Sibelius-Akatemian laulunopettajalinjalla 1953–1957. Tämän jälkeen hänen opettajinaan toimivat Lahja Linko, Adelaide Andrejeva-Skilondz ja Clemens Glettenburg. Eskola-Pesonen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1957–1961 ja 1962–1965, Wienin Kammeroperiin 1961–1962 ja Braunschweigin oopperaan vuodesta 1967-1969. Hän esitti sopraanopääosan useissa kymmenissä oopperoissa ja toimi lisäksi solistina, piti konsertteja, ohjasi oopperoita ja teki oopperakäännöksiä.
Eskola-Pesonen toimi opettajana Helsingin Konservatoriossa vuodesta 1984, viimeksi yliopettajana vuodesta 1991. Hänellä oli opetustehtäviä myös Sibelius-Akatemiassa, Tampereen konservatoriossa, Hämeenlinnan ja Kirkkonummen musiikkiopistoissa sekä Bayreuthin oopperajuhlilla.
Koinon
Koinon (, mon., ”yhteinen”, ”julkinen”) oli antiikin Kreikassa kahden tai useamman poliksen eli kaupunkivaltion liitto. Se oli vahvempi kuin pelkkä symmakhia, joka oli liittolaissuhde sotatoimissa, tai sympoliteia, jossa jaettiin kansalaisuus. Koinonissa kaupungit yhdistivät myös politiikkansa, lakinsa, taloutensa ja muun yhteiskunnallisen elämänsä.
Toiminta
Liittosuhteita oli erilaisia, mutta niillä oli tiettyjä yhtäläisyyksiä. Hyvä esimerkki tyypillisen liiton toiminnasta on Boiotian liitto. Siinä osa päätös- ja toimintavallasta oli Boitian liiton eli koinonin tasolla ja osa poliksilla. Koinon vastasi ulkopolitiikasta, sodan ja rauhan asioista ja diplomatiasta muiden liittojen ja liiton ulkopuolisten polisten kanssa. Liitolla oli yhteinen kansalaisuus (isopoliteia), joka pitkälti korvasi polisten omat kansalaisuudet, jotka kuitenkin säilyivät olemassa. Liitto myös löi rahaa, joka oli yhteinen sen jäsenille. Kaikilla liiton kansalaisilla oli oikeus osallistua liiton kokouksiin. Poliksille kuului muun muassa oman armeijansa järjestäminen osaksi liiton armeijaa sekä tähän liittyvä paikallinen verotus.
Sodissa kukin koinon soti yhteisen sotapäällikön alaisuudessa. Kuhunkin koinoniin kuuluneilla poliksilla oli yleensä sama valtiomuoto (esim. demokratia tai oligarkia). Koinoneilla oli yhteinen kultti sekä yhteiset juhlat ja kalenteri, yhteisen rahan lisäksi yhteiset mitat ja painot, sekä yhteistä lainkäyttöä muun muassa rajariitatapauksissa. Liittojen kokoukset pidettiin yleensä liiton yhteisellä pyhäkköalueella tai suuremmassa keskuskaupungissa. Koinonin kaupunkien oli yleensä tarkoitus olla tasa-arvoisia. Usein yksi kaupunki oli kuitenkin muita vahvemmassa asemassa.
Historiallinen Aikakauskirja
Historiallinen Aikakauskirja on Suomen Historiallisen Seuran ja Historian Ystäväin Liiton julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Lehden aineisto on vertaisarvioitu.
Aikakauskirja on perustettu vuonna 1903, ja se ilmestyy nykyisin neljästi vuodessa. Siinä julkaistaan historiaa ja historiantutkimusta koskevia tieteellisiä artikkeleita, katsauksia ja kirja-arvosteluja sekä tutkijoiden välisiä keskustelupuheenvuoroja.
Päätoimittajat
Adam Rodríguez
250px|thumb|Adam Rodríguez helmikuussa 2015. Adam Rodríguez (s. 2. huhtikuuta 1975 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen televisiouraansa kuuluu muun muassa Roswell, Felicity, Brooklyn South, NYPD Blue, Kova laki (Law & Order), Ruma Betty, CSI: Miami, Criminal Minds sekä UPN:n lyhytkestoinen All Souls, jossa esitti pyörätuolissa liikkuvaa tietokone-eksperttiä Patrick Fortadoa riivatussa sairaalassa.
Hän on myös esiintynyt Jennifer Lopezin videossa "If You Had My Love". Elokuvissa hän on esiintynyt kahdessa independent-tuotannossa: Sacred Is the Flesh rappari Nasin ja Elise Nealin kanssa, sekä Rikki, the Pig Jon Sedan ja Mario Lopezin kanssa.
Lukiossa hän suunnitteli olevansa ammattimainen baseballin pelaaja, mutta loukkaantuminen murskasi unelmat. Vasta collegen näyttelemiskurssin jälkeen hän päätti ruveta näyttelemään. Hän lopetti koulun ja työskenteli hanttihommissa – jopa välitysfirmassa sekä kiinteistövälitysfirmassa – jotta ei olisi klassinen nälkiintyvä näyttelijä. Lopulta asiat lähtivät käyntiin. Sen jälkeen kun hän oli saanut yksirivisen roolin NYPD Blue -sarjassa hän sai roolin Brooklyn Southista konstaapeli Hector Villanuevana.
Rodríguez on ollut myös Lionel Richien musiikkivideossa "I Call it Love"
Rodríguez esittää CSI: Miamissa rikostutkija Eric Delkoa.
Reutlingen
Reutlingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee Echazjoen varrella 31 kilometriä Stuttgartista etelään. Reutlingen on samannimisen piirikunnan hallintokeskus. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 117 034 asukasta, ja sen pinta-ala on 87,0 neliökilometriä.
Bugeat
Bugeat on kunta keskisessä Ranskassa Corrèzen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kunnassa on entisen olympiavoittajan Alain Mimounin perustama useiden eri urheilulajien harjoittelukeskus.
Nähtävyyksiä
Kaatuneiden muistomerkkiin (Monument aux morts de Bugeat) on kaiverrettu sodassa kaatuneiden kyläläisten nimet. Niitä on ensimmäisestä maailmansodasta 74, toisesta maailmansodasta 11 ja Algerian sodasta 2.
Leonard Peikoff
pienoiskuva|Leonard Peikoff vuonna 2010. Leonard Sylvan Peikoff (s. 15. lokakuuta 1933 Winnipeg, Kanada) on yhdysvaltalainen filosofi. Hänet tunnetaan parhaiten Ayn Randin työn jatkajana objektivistisen filosofian kehittämisessä. Peikoff oli perustamassa Ayn Rand Institutea vuonna 1985.
Ida Basilier
thumb|200px|Ida Basilier vuonna 1875. Ida Mathilda Basilier-Magelssen (10. syyskuuta 1846 Nivala – 23. toukokuuta 1928 Hegra, Norja) oli suomalainen oopperalaulaja.
Ida ehti lapsuudessaan asua syntymäpaikkakuntansa Nivalan lisäksi Kalajoella ja Kokkolassa ennen kuin perhe muutti Ouluun. Päästötodistuksen Oulun tyttökoulusta hän sai vuonna 1862. Perheessä harrastettiin musiikkia, ja Ida oli jo lapsena innostunut laulamisesta.
Laulun opinnot Ida aloitti Helsingissä Ruotsalaisen teatterin laulunopettajan Filip Jacobsonin johdolla. Lahjojensa ansiosta hän sai valtion apurahan, jonka turvin hän pääsi Pariisin konservatorioon vuosiksi 1867–1870. Lisäksi hän opiskeli lyhyen aikaa Pietarissa.
Opintojensa jälkeen Ida kiinnitettiin Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan vuosiksi 1872–1874. Suomalaisessa oopperassa hän esiintyi vierailevana tähtenä vuodesta 1873 alkaen ja vakinaisemmin vuosina 1876–1878. Oopperakiinnitysten lisäksi Ida konsertoi Pohjoismaissa ja muuallakin Euroopassa. Vuonna 1878 hän meni naimisiin norjalaisen Johan Sigismund Cammermeyer-Magelssonin kanssa ja asettui asumaan Osloon. Ida esiintyi vielä jonkun kerran Oslossa ja Suomessakin, mutta hänen päätoiminen työnsä oli toimia Oslon konservatorion laulunopettajana.
Michael Arne
Michael Arne (n. 1740 – 14. tammikuuta 1786) oli brittiläinen säveltäjä. Hän syntyi Lontoossa säveltäjä Thomas Arnen pojaksi. Hänen tunnetuimpiin kappaleisiinsa kuuluu laulu ”Lass with the Delicate Air”.
Ida Basilier
Ida Basilierille on pystytetty muistopatsas Norjan Hegraan.
Michael Arne
Michael Arnen äiti oli Cecilia Young. Hänet kasvatti pääosin hänen tätinsä, hänen vanhempansa erosivat vuonna 1755. Nuoruudessaan hän sai mainetta laulajana, cembalistina ja urkurina. 1750–1760-luvuilla hän sävelsi useita lauluja teatteria varten Lontoossa.
Arne meni vuonna 1766 naimisiin laulajatar Elizabeth Wrightin kanssa. Hän oli aikuisiällään kiinnostunut alkemiasta, mikä osaltaan edesauttoi säveltäjän viimeisten vuosien taloudellista romahtamista. Hän kuoli noin 46-vuotiaana köyhyydessä Lambethissa.
Laulujensa lisäksi Arne sävelsi muutamia englantilaisia oopperoita ja vielä useampia yhteistyössä muiden ajan säveltäjien kanssa.
Couette
Couette voi tarkoittaa:
Hopeinen kuu (kappale)
”Hopeinen kuu” on Olavi Virran vuonna 1960 levyttämä kappale. Kappaleen on säveltänyt ja alkuperäiset sanat kirjoittanut Gualtiero Malgoni. Kappaleen alkuperäinen nimi on ”Guarda che luna”.
Hopeinen kuu mielletään usein tangoksi, mutta todellisuudessa se ei ole tango, vaan pikemminkin hidas foxtrot.
Kevät (albumi)
Kevät on lauluyhtye Rajattoman viides albumi. Se on julkaistu vuonna 2005. Albumi sisältää 11 suomenkielistä kappaletta. Levyn ensimmäinen single on vuonna 2009 lopettaneen The Crash -yhtyeen Teemu Brunilan säveltämä ja sanoittama kappale ”Lunta”. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Video esitettiin Levyraati-ohjelmassa 17. huhtikuuta 2005, ja raati valitsi sen voittajaksi. Toinen single albumilta oli Ufo Mustosen tekemä ”Kertosäkeen nainen”. Kevät-albumia on myyty 19 500 kappaletta, ja kultalevyn se sai ilmestymisvuonnaan. Albumi nousi Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalle kolme.
Jääkiekon I-divisioonan kausi 1988–1989
Jääkiekon I-divisioona 1988–1989 oli järjestyksessään 15. pelattu I-divisioonakausi. Sarjassa pelattiin 12 joukkueen nelinkertainen runkosarja, jonka jälkeen kaksi parasta joukkuetta jatkoivat SM-liigan karsintoihin. Viimeiseksi sijoittunut putosi suoraan II-divisioonaan ja toiseksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan.
Sarjassa Joensuun Kiekko-Pojat ja Helsingin Jokerit muodostivat selkeän kärkikaksikon. Molemmat joukkueet voittivat omat karsintaottelunsa ja nousivat SM-liigaan kaudeksi 1989-1990. I-divisioonaan putosivat Oulun Kärpät ja Porin Ässät.
Sarjan viimeiseksi jäänyt Savonlinnan Pallokerho putosi suoraan II-divisioonaan ja Heinolan Peliitat karsintojen jälkeen. Tilalle nousivat Kiekko-67 ja Hokki-Salo.
Runkosarja
JoKP ja Jokerit SM-liigakarsintaan. Peliitat I-divisioonakarsintaan, SaPKo putosi II-divisioonaan.
Liigakarsinta
Liigakarsintaottelut pelattiin paras viidestä järjestelmällä. SM-liigan 11. Kärpät sai vastaansa I-divisioonassa toiseksi sijoittuneen Jokerit ja SM-liigan 12. Ässät sai vastaansa I-divisioonan voittaneen JoKP:n.
Volvo P1800
Volvo P1800 (tunnettu myös nimellä Pyhimys-Volvo) on Pelle Petterssonin suunnittelema ja Volvon valmistama urheiluauto, jonka ensimmäiset mallit julkistettiin vuonna 1961. Volvo käynnisti projektin uuden urheiluauton suunnittelemiseksi vuonna 1957, mutta neuvottelut yhteistyöstä Volkswagenin kanssa epäonnistuivat ja projektin aikataulu lykkääntyi. Ensimmäiset vuoden 1961 mallit valmistettiin Englannissa Jensen Motorsin tehtaalla vuonna 1960.
6 000 kappaleen tuotannon jälkeen valmistus siirrettiin Göteborgiin vuonna 1963 ja mallin nimeen lisättiin S-kirjain (1800S) merkiksi siitä, että auto on valmistettu Ruotsissa. Samalla P-kirjain poistui nimestä. Vuonna 1970 malliin tehtiin muutoksia ja nimeksi tuli 1800E. Kaksi vuotta myöhemmin valmistukseen tuli viimeinen 1800-sarjan malli, shooting brake -tyylinen 1800ES-farmariauto.
Vuosi 1973 oli viimeinen Volvo 1800 -sarjan tuotantovuosi. Yhteensä eri mallin Volvo 1800 -autoja valmistettiin 47 492 kappaletta.
Vuonna 1965 Volvo P1800 maksoi Suomessa 23 900 markkaa, mikä oli lähes nelinkertaisesti Volkswagen Kuplan perusmallin hinnan ja yli kaksinkertaisesti Volvo PV544:n hinnan.
Diagnoosien yleistyminen
thumb|right|300px|Autismin kirjon diagnoosien kasvu Yhdysvalloissa 1993–2003. Diagnoosien yleistyminen tarkoittaa ilmiötä, jossa lääketieteelliset diagnoosit yleistyvät ja niissä havaitaan kasvava trendi. Diagnoosien yleistyminen tarkoittaa sairauden vallitsevuuden (prevalenssi) tai ilmaantuvuuden (insidenssi) kasvua. Diagnoosien yleistyminen on epidemiologinen ja kansanterveydellinen huomionkohde. Diagnoosien yleistymiseen liittyy kysymys, että ovatko ihmiset sairaampia kuin aikaisemmin.
Lukemattomien sairauksien diagnoosit ovat yleistyneet vuosikymmenten kuluessa, mutta joidenkin sairauksien diagnoosit ovat yleistyneet huomattavan runsaasti. Useita yleistyneitä neurologisia tai psykiatrisia diagnooseja kutsutaan häiriöiksi. Huomionarvoinen diagnoosien yleistyminen koskee esimerkiksi autismin kirjon häiriöitä, tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriötä (ADHD), masennushäiriöitä ja ahdistuneisuushäiriöitä. Myös muiden muassa sydän- ja verisuonitautien, kuten verenpainetaudin ja kolesterolitaudin, ja keliakian diagnoosit ovat yleistyneet huomattavasti. Esimerkiksi autismidiagnoosi on kasvanut eksponentiaalisesti kymmenkertaiseksi neljässä vuosikymmenessä.
Diagnoosien yleistyminen ei ole yksiselittäistä ja sitä on yritetty selittää eri syillä. Diagnoosien yleistyminen voi johtua parantuneesta diagnosoinnista, aikaisemmasta alidiagnosoinnista, sairauden lisäämisestä tautiluokitukseen, sairauden tautiluokituksen diagnosointikriteerien löyhentymisestä, väestön aikaisempaa korkeammasta iästä, ympäristötekijöistä kuten ruokavaliosta tai liikkumattomuudesta, sairaustietoisuuden kasvusta ja avun hakemisen kynnyksen madaltumisesta, ylidiagnosointi lääkärien ja lääketeollisuuden eduista, tai medikalisaatiosta eli ihmiselämän ja poikkeavuuksien lääketieteellistymisestä. Esimerkiksi autismidiagnoosin yleistyminen on arvoitus.
Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö
Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö eli ADHD on yleistynyt ja se on yleisempää pojilla. Yhdysvalloissa 4-17-vuotiaista lapsista 11 prosentille on annettu ADHD-diagnoosi. Vuosien 2003 ja 2011 välillä ADHD-diagnoosi kasvoi Yhdysvalloissa 43 prosenttia. ADHD-diagnoosien kasvu huolestuttaa yhdysvaltalaislääkäreitä. Yhdysvalloissa ADHD-lääkitystä saavien aikuisten lukumäärä kasvoi 53 prosenttia vuosina 2008-2012. Joissain tapauksissa lapsen vanhemmat pyrkivät saamaan lapselle keskittymistä ja jaksamista kohottavan ADHD-lääkityksen, jotta lapsen arvosanat parantuisivat ja koulumenestys varmistuisi. Vanhemmat voivat olla yli-innokkaita syyttämään ADHD:tä huonon koulumenestyksen syyksi etsimättä muita selityksiä.
Peter Conrad ja Meredith Bergey ovat julkaisseet Social Science and Medicine -tiedelehdessä tutkimuksen, jossa he tarkastelivat ADHD-diagnoosin yleistymistä Isossa-Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Brasiliassa. Conrad ja Bergey tunnistivat viisi trendiä: lääketeollisuuden lobbareiden menestyksen ADHD:n lääkehoidossa käytettävien stimulanttien markkinointirajoitusten höllentämisessä, psykoanalyyttisen keskusteluterapian korvautumisen lääkehoidolla, eurooppalaiset ja eteläamerikkalaiset lääkärit omaksuvat yhdysvaltalaisen DSM-kriteeristön, joka on laajempi ja diagnosointikynnys on matalampi, äänekkäät ADHD:n puolestapuhujaryhmät (advocacy groups) jotka työskentelevät tiiviisti lääkevalmistajien kanssa sekä helpottunut tiedonsaanti ADHD:stä erityisesti Internetissä mikä saa ihmisiä etsimään hoitoa oma-aloitteisesti.
Yhdysvaltalaisen neurologin Richard Saulin mukaan ADHD:tä ei ole olemassa. Yhdysvaltalaisen tohtorin Bruce Perryn mukaan ADHD ei ole oikea sairaus vaan oireiden kuvaus ja kuka tahansa täyttäisi muutaman diagnosointikriteerin jonain hetkenä.
Autismin kirjon häiriöt
Uusien autismin kirjon diagnoosien määrä on noussut Yhdysvalloissa vuosien 1975 ja 2012 välillä 0,2 promillesta kahteen prosenttiin .Englannissa vuonna 2011 tehdyssä laajassa epidemiologisessa väestötutkimuksessa ei kuitenkaan havaittu autismin kirjon tilojen yleistymistä. Tulos saattaa merkitä sitä, että diagnoosien kasvu selittyisi Aspergerin oireyhtymän lisäämisellä tautiluokitukseen ja Kannerin oireyhtymän aiempaa paremmalla diagnosoinnilla. Toinen mahdollisuus on, että Kannerin oireyhtymä on yleistynyt, sillä laitoksissa asuva väestö oli rajattu kyseisen tutkimuksen ulkopuolelle. Kannerin oireyhtymän mahdollinen lisääntyminen saattaisi selittyä naisten lisääntyneellä masennuslääkkeiden käytöllä raskausaikana ja sillä, että syntyvien lasten vanhemmat ovat aiempaa iäkkäämpiä.
Parasetamolin käyttö raskausaikana saattaa lisätä pysyvien aivotoiminnan häiriöiden riskiä syntyvällä lapsella ja kasvattaa lapsen autismiriskiä >.
Keliakia
Keliakiaa sairastavien lasten lukumäärä on Suomessa kaksinkertaistunut kymmenessä vuodessa. Yhdysvalloissa keliakiadiagnoosi on kahdella miljoonalla ihmisellä. 2000-luvun alussa käytännössä kenelläkään ei ollut keliakiadiagnoosia. Gastroenterologi Joseph Murrayn Mayo Clinicille tekemän tutkimuksen mukaan parantunut diagnosointi ei ole ainoa syy keliakiadiagnoosien yleistymiseen, vaan sairastavien lukumäärä on kasvanut nelinkertaiseksi 50 vuodessa.
Ada
Ada voi tarkoittaa seuraavia:
Javier Perez-Capdevila
pienoiskuva|Javier Perez-Capdevila 2014. Javier Perez-Capdevila (s. 7. helmikuuta 1963) on kuubalainen matemaatikko ja professori, joka on tutkinut sumeiden joukkojen teoriaa ja sovelluksia.
Perez-Capdevila on arvostellut SWOT-analyysin (vahvuudet, mahdollisuudet, heikkoudet ja uhat) käyttämistä ja kehittänyt sille vaihtoehtoisia menettelyjä. Hän on kirjoittanut useita kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita.
Chenjerai Hove
thumb|right|Chenjerai Hove (2007)
Chenjerai Hove (9. helmikuuta 1956 Mazvihwa, Rhodesia – 12. heinäkuuta 2015 Stavanger, Norja) oli zimbabwelainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti.
Elämä
Hove syntyi Rhodesian maaseudulla lähellä Zvishavanen kaivoskaupunkia paikallisen päällikön poikana. Hän opiskeli kotimaansa katolisissa kouluissa, sitten yliopistoissa Etelä-Afrikassa ja Hararessa. Opintojensa jälkeen Hove työskenteli opettajana ja kustannustoiminnassa. Vuonna 1984 hänestä tuli Zimbabwen kirjailijaliiton ensimmäinen puheenjohtaja, jona hän toimi vuoteen 1992. Vuonna 1990 hänestä tuli Zimbabwen ihmisoikeusjärjestön perustavan johtokunnan jäsen.
Toimiessaan Zimbabwen PEN:in puheenjohtajana Hove sai osakseen Robert Mugaben hallinnon vihamielisyyden. Hän asui maanpaossa vuodesta 2000-luvun alkuvuosista lähtien. Hove matkusti laajalti ja toimi yliopistojen residenssikirjailijana länsimaissa. Aluksi hän pakeni Ranskaan ja sitten Yhdysvaltoihin. Välillä hän vietti aikaansa myös Alankomaissa, mutta lopulta hän siirtyi Norjaan, jossa kuoli 59-vuotiaana maksan vajaatoimintaan. Leskeksi jäi vaimo Tekla. Hovella oli myös kuusi lasta.
Kirjallisuus
Hoven tuotantoon kuuluu romaaneja, runoja, näytelmiä ja esseitä. Hän kirjoitti sekä äidinkielellään shonaksi että englanniksi. Kansainväliseen näkyvyyteen hän nousi ensimmäisellä englanninkielisellä romaanillaan (Bones, 1988), joka toi hänelle Noma-palkinnon julkaisusta Afrikassa ja josta on tehty käännökset lukuisille kielille. Bones sijoittuu aiheeltaan Rhodesiaan ennen maan itsenäistymistä Zimbabwena. Runokokoelmia Hove julkaisi neljä.
Lausannen sopimus
Lausannen sopimus oli rauhansopimus, jolla määritettiin nykyisten Kreikan ja Turkin rajat. Sopimus allekirjoitettiin Lausannessa Sveitsissä 24. heinäkuuta 1923, ja allekirjoittajina olivat Kreikka, Turkki sekä maita, jotka ottivat osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja Turkin itsenäisyyssotaan (Kreikan–Turkin sotaan) vuosina 1919–1922.
Kreikka pyrki sodan avulla hyötymään Turkin sekavasta tilanteesta. Versaillesissa käydyissä ensimmäisen maailmansodan rauhanneuvotteluissa kreikkalaisilla oli suuria aluevaatimuksia, varsinkin niistä Turkin alueista, joiden väestö oli kreikkalaista. Se saikin Sèvresin rauhassa Smyrnan (nyk. Izmirin) seudun, Egeanmeren saaria ja Itä-Traakian. Kreikassa riemuittiin, että on syntynyt ”uusi Kreikka kahdelle mantereelle ja viiden meren rannoille”. Alueensa laajentamiseksi Kreikka aloitti hyökkäyksen Turkkia vastaan Smyrnassa. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti Turkin itsenäisyysodan sytyttyä toukokuussa 1919, sillä se menestyi taisteluissa Kreikkaa paremmin.
Kolme vuotta myöhemmin Kreikka evakuoi armeijansa Smyrnasta, ja Turkki syyskuussa 1922 aloitti kaupungin ryöstämisen ja kristityn väestön surmaamisen, joka vaati 30 000 ihmisen hengen. Lausannen rauhansopimus palautti Turkille ne alueet, jotka Sèvresin rauhassa olivat joutuneet Kreikalle. Näillä seuduilla vanhastaan asunut kreikkalaisväestö joutui suurimmaksi osaksi Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa: Kreikasta Turkkiin siirtyi 400 000 muslimia ja Vähästä-Aasiasta Kreikkaan lähes 1,1 miljoonaa kristittyä. Istanbulin, Imbroksen ja Tenedoksen kreikkalaisia (silloin noin 400 000) väestönvaihto ei koskenut eikä myöskään Länsi-Traakian muslimiväestöä (silloin noin 25 000).