cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Narnian tarinat: Velho ja leijona
Juoni
Muutamaa päivää myöhemmin Edmund seuraa Lucya vaatekaappiin ja tapaa Valkean velhon ja tämän kääpiön, Ginarrbrikin. Velho tarjoaa Edmundille turkkilaisia karamelleja ja mahdollisuutta päästä kuninkaaksi, jos tämä tuo veljensä ja siskonsa Velhon linnaan. Velhon lähdettyä Edmund kohtaa Lucyn, ja he palaavat kotiin yhdessä. Rikkoessaan vahingossa ikkunan ja paetessaan kartanon taloudenhoitajaa kaikki sisarukset piiloutuvat vaatekaappiin ja astuvat Narniaan. Heille selviää, että herra Tumnus on joutunut Valkean velhon salaisen poliisin vangiksi, ja he tapaavat myös herra ja rouva Majavan, jotka kertovat heille Aslanistan. Majavien mukaan Aslan on lähtenyt liikkeelle ottaakseen Narnian pois Velhon hallusta. Sisarusten on autettava Aslania ja hänen tukijoitaan, sillä kauan sitten on tehty ennustus, jonka mukaan Valkean velhon valtakausi päättyy, jos kaksi Aatamin poikaa ja kaksi Eevan tytärtä istuu Narnian neljällä valtaistuimella.
Edmund livahtaa tapaamaan Velhoa. Velho on kuitenkin vihainen siitä, ettei Edmund tuonut sisaruksiaan mukanaan. Velho lähettää sudet hakemaan lapsia ja majavia, jotka pääsevät täpärästi pakoon. Edmund puolestaan kahlehditaan Velhon tyrmään, missä hän tapaa Tumnusin. Kun Velhon salainen poliisi ei onnistu löytämään lapsia, Velho vaatii Edmundia paljastamaan, missä hänen sisaruksensa ovat. Edmund epäröi, kun Tumnus väittää Velholle, ettei Edmund tiedä mitään. Velho ilmoittaa Tumnusille Edmundin pettäneen tämän ja muuttaa Tumnusin kiveksi.
Kun Peter, Lucy, Susan ja majavat pääsevät suurelle kivipaadelle, he näkevät jotain, jota he luulevat heitä takaa-ajavaksi Valkea velhoksi, ja piiloutuvat. Todellisuudessa tulija on joulupukki, jonka tulo on merkki siitä, että Velhon valtakausi on päättymässä. Joulupukki antaa Lucylle pullon lääkelikööriä, joka parantaa kaikki haavat ja taudit, sekä tikarin puolustautumista varten. Susanille hän antaa jousen ja nuolia sekä maagisen torven, jolla kutsua apujoukkoja. Peter puolestaan saa miekan ja kilven.
Maugrimin johtamien susien takaa-ajamina Pevensiet ja majavat ylittävät sulavan joen, jonka toiselle puolelle Velho ei pysty heitä seuraamaan. Saavuttuaan Aslanin leiriin lapset kohtaavat Aslanin, joka osoittautuu valtavaksi leijonaksi. Aslan lupaa auttaa Edmundia kaikin mahdollisin tavoin. Myöhemmin kaksi sutta saa joessa kirmailevat Susanin ja Lucyn ansaan. Kun Peter tulee apuun, Maugrim hyökkää hänen kimppuunsa, ja Peter tappaa suden miekallaan. Kun Aslan on lyönyt Peterin ritariksi, osa Aslanin joukoista seuraa toista sutta Velhon leiriin ja vapauttaa Edmundin.
Valkea velho saapuu Aslanin leiriin ja vaatii petturi-Edmundia omakseen, mutta Aslan tarjoutuu uhraamaan itsensä Edmundin sijaan. Sinä yönä Lucy ja Susan seuraavat vaivihkaa, miten Valkea velho tappaa Aslanin kivipaadella. Aamulla Aslan nousee kuolleista, koska ”kun puhdassydäminen uhrautuu petturin puolesta, kivipaasi halkeaa ja jopa kuoleman kirous voi murtua”. Aslan vie Susanin ja Lucyn Velhon linnaan, missä hän vapauttaa Valkean velhon kiveksi muuttamat vangit ja muodostaa itselleen lisää tukijoukkoja.
Edmund taivuttelee Peterin osallistumaan taisteluun Velhon joukkoja vastaan. Peterin armeija on alkuun voitokas, mutta ennen pitkää onni kääntyy ja he joutuvat vaikeuksiin. Estääkseen Velhoa muuttamasta toisia kiveksi Edmund tuhoaa Velhon sauvan, jolloin Velho puukottaa häntä. Raivostunut Peter hyökkää Velhon kimppuun. Heidän taistellessaan Aslan saapuu ja tappaa Velhon. Lucyn lääkelikööri parantaa Edmundin, minkä jälkeen Pevensien sisarukset kruunataan Narnian kuninkaiksi ja kuningattariksi. He asuvat Narniassa aikuisuuteen asti.
Viisitoista vuotta myöhemmin Pevensiet löytävät vaatekaapin ja palaavat Englantiin huomaten olevansa jälleen lapsia. Professori astuu huoneeseen ja kysyy heiltä, mitä he oikein olivat tekemässä. Peter vastaa: ”Ette uskoisi, jos kertoisimme.” Professori heittää hänelle kartanon ikkunan rikkoneen pallon ja sanoo: ”Kokeile.” Myöhemmin Lucy yrittää palata Narniaan vaatekaapin kautta, mutta professori kertoo, että hän itse on yrittänyt samaa jo vuosia. Hän lisää, että sisarukset palaavat Narniaan varmaankin silloin, kun sitä vähiten odottavat.
Rooleissa
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Martti Mäkelä, Kari Tamminen, Nina Tamminen, Ulla Renko, Jukka Teittinen, Minna Tasanto, Jan Backman, Kari Leppälä, Juha Laakso, Tiina Karjunen ja Mika Ala-Panula. Ohjauksesta vastasi Markus Bäckman ja käännöksestä Tuija Kokko.
Kuvaukset
Kuvauksissa on käytetty sekä oikeita että animoituja eläimiä. Oikeitakin susia jouduttiin muokkaamaan tietokoneanimaatiolla, koska ne eivät näyttäneet tarpeeksi vihaisilta. Aslan oli elokuvan tietokoneanimaatiolla toteutetuista hahmoista vaikeimpia ja sen luomiseen meni tekijöiltä kaksi vuotta.
Palkinnot
Elokuva sai Oscar-palkinnon maskeerauksesta ja oli ehdolla kahteen muuhun palkintoon: äänitykseen ja erikoistehosteisiin.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 1994
XVII talviolympialaisissa Lillehammerissa vuonna 1994 järjestettiin ohjaskelkkailussa kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä parikelkkailu. Viimeksi mainittu oli ensimmäistä kertaa teoriassa avoin sekä miehille että naisille, mutta kaikki osallistujat olivat edelleenkin miehiä.
Miesten yksinkelkkailu
<br style="clear:both" />
Parikelkkailu
<br style="clear:both" />
Naisten yksinkelkkailu
<br style="clear:both" />
Kangaskärpässieni
Kangaskärpässieni (Amanita porphyria, aikaisemmin "tummarenkainen kärpässieni" ) on ruskehtavanharmaa, lievästi myrkyllinen sieni. Se saattaa kypsentämättömänä aiheuttaa oireita, esimerkiksi ruoansulatuselimistön ärsyyntymistä. Kangaskärpässienen ei kuitenkaan tiedetä aiheuttaneen Suomessa myrkytyksiä, koska se poikkeaa ulkonäöltään suosituista ruokasienistä. Kangaskärpässientä muistuttaa hieman esimerkiksi rusokärpässientä. Kangaskärpässieni sisältää 5-MeO-DMT:tä, joka on psykedeelinen tryptamiini.
Ulkonäkö
Kangaskärpässienen lakki on nuorena kellomainen ja vanhana laakea, väritykseltään ruskean- tai violetinharmaa. Lakin halkaisija on tavallisimmin 4–10 cm. Yleensä lakki on täplätön, joskus siinä on havaittavissa vaaleanharmaita suojuksen jäänteitä. Heltat ovat valkoiset, irtotyviset ja tiheässä. Tyypillinen tuntomerkki on rengas, joka on selkeästi tummahko, lakin pintakelmun värinen.
Jalka on hoikka (pituus 5–12 cm, paksuus 1–1,5 cm), tyveltään mukulamainen ja väriltään lähinnä vaaleanharmaa.
Levinneisyys
Kangaskärpässientä tavataan ainakin Pohjois-Amerikassa ja Pohjois-Euroopassa. Eteläisissä osissa Suomea sieni on yleinen; Pohjois-Suomessa sitä on etenkin mäntyvaltaisissa metsissä ja tunturikoivikoissa mäntyjen lähellä.
Igor Tudor
Igor Tudor (s. 16. huhtikuuta 1978 Split, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Homo novus
Homo novus ("uusi mies") oli antiikin roomalainen nimitys miehelle, joka sukunsa ensimmäisenä saavutti senaattorin arvon.
Igor Tudor
Ura pelaajana
Tudor aloitti ammattilaisuransa HNK Hajduk Splitissä vuonna 1995. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi Juventukseen. Juventuksessa hän pelasi kuusi kautta. Marcello Lippi peluutti Tudoria myös puolustavana keskikenttäpelaajana. Vuonna 2001 Tudorin oikea nilkka operoitiin ja seuraavalla kaudella loukkaantumiset jatkuivat. Peliaika väheni Juventuksessa ja niinpä Tudor lainattiin AC Sienaan. Loukkaantumisten edelleen häiritessä pelaamista hän palasi Hajduk Splitin riveihin syksyllä 2007. Hän lopetti uransa vammakierteen vuoksi kauden 2007–2008 jälkeen.
Tudorin ensimmäinen maaottelu oli 15. marraskuuta 1997 Ukrainaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 1998 ja 2006 MM-kisoissa sekä vuoden 2004 EM-kisoissa. 2002 MM-kisat jäivät Tudorilta väliin loukkaantumisten takia. Hän pelasi urallaan 55 A-maaottelua, joissa teki kolme maalia.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Tudor on jatkanut valmentajana. Hän toimi kaudella 2009–2010 Edoardo Rejan apuvalmentajana Hajduk Splitissä ja vuosina 2011–2013 seuran juniorijoukkueiden valmennsutehtävissä. Kesällä 2012 hän aloitti työt myös Kroatian jalkapallomaajoukkueen valmennustiimissä.
Huhtikuussa 2013 Tudorista tuli Hajduk Splitin päävalmentaja. Hän luotsasi seuran Kroatian cup-mestariksi 2013, kun Hajduk voitti toukokuun alussa NK Lokomotivan yhteismaalein 5–4. Kroatian liigassa Hajduk sijoittui Tudorin alaisuudessa parhaimmillaan kolmanneksi kaudella 2013–2014. Tudor erosi tehtävästään Hajduk-valmentajana helmikuussa 2015 seuran ollessa liigassa kolmantena. Taustalla oli Tudorin tyytymättömyys seuran resursseihin ja toimintaan esimerkiksi siirtomarkkinoilla.
Kesäkuussa 2015 Tudor teki kolmivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura PAOK:n kanssa. Tudorin johdolla PAOK putosi Eurooppa-liigasta jo karsintavaiheessa, mutta pysytteli kauden mittaan kärjen tuntumassa Kreikan liigassa. Kevätpuolella otteet ailahtelivat ja lopulta seurajohto erotti Tudorin maaliskuun alussa 2016 tämän kritisoitua julkisesti joukkueensa esityksiä.
Kesäkuussa 2016 Tudor allekirjoitti vuoden sopimuksen turkkilaisen Karabüksporin kanssa. Hänen johdollaan seura pelasi tukevasti Turkin Superliigan keskikastissa. Helmikuun puolivälissä 2017 Tudor jätti seuran ja siirtyi Galatasarayn päävalmentajaksi. Tudorin johdolla Galatasaray ei onnistunut nousemaan mestaruuskamppailuun, vaan sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi. Kausi 2017–2018 alkoi vahvasti ja Galatasaray hävisi ensimmäisen liigaottelunsa lokakuun lopulla. Joukkueen peliesitykset muuttuivat tappion jälkeen ja Galatasarayn kahdeksan pisteen sarjajohto vaihtui kakkossijaan. Joulukuun puolivälissä 2017 seurajohto erotti Tudorin tehtävistään.
Huhtikuun lopulla 2018 Tudorista tuli tappiokierteeseen vajonneen Serie A -seura Udinesen päävalmentaja. Tudorin johdolla Udinese voitti kaksi neljästä pelaamastaan liigaottelusta ja säilytti sarjapaikkansa viiden pisteen marginaalilla. Kauden jälkeen Udinese korvasi Tudorin Julio Vélazquezilla.
Maaliskuussa 2019 Tudor palasi Serie A:ssa sijalle 16 vajonneen Udinesen päävalmentajaksi. Seura säilytti Tudorin johdolla sarjapaikkansa ja sijoittui liigassa sijalle 12. Kausi 2019–2020 alkoi odotuksia heikommin ja Udinese vajosi alempaan keskikastiin. Seurajohto erotti kroatialaisvalmentajan marraskuun alussa 2019 Udinesen ollessa sijalla 14.
Tammikuun alussa 2020 Tudor palasi Hajduk Splitin päävalmentajaksi. Tudor jätti joukkueen elokuussa 2020 ja siirtyi Andrea Pirlon apuvalmentajaksi Juventukseen. Pesti Juventuksessa jäi lopulta yhteen kauteen, kun hän sai päävalmentaja Andrea Pirlon tavoin potkut kesäkuussa 2021.
Syyskuussa 2021 Tudorista tuli Hellas Veronan päävalmentaja. Tudorin johdolla Verona sijoittui kauden päätteeksi Serie A:ssa yhdeksänneksi. Hyvistä tuloksista huolimatta seura ei jatkanut kauden jälkeen yhteistyötä Tudorin kanssa.
Heinäkuussa 2022 Tudorista tuli Olympique Marseillen päävalmentaja. Tudor johdatti Marseillen kaudella 2022/23 Ranskan liigassa kolmanneksi, mutta Mestarien liigassa tie katkesi jo lohkovaiheeseen. Kauden jälkeen Tudor ilmoitti jättävänsä tehtävänsä henkilökohtaisten syiden vuoksi.
Meduusapuu
Meduusapuu (Medusagyne oppositifolia) on Seychelleillä kasvava harvinainen puulaji. Se on noin kymmenen metrin korkuiseksi kasvava pieni puu. Sen hedelmät koostuvat säteittäin kasvavista, siivellisistä, tuulilevitteisistä osahedelmistä. Laji on morfologisesti hyvin poikkeava, ja sen sukulaissuhteiden selvittäminen on päätynyt 2010-luvun lopussa sijoittamaan sen omaan alaheimoonsa mikinpensaskasvien heimossa. Laji on siirretty mikinpensaskasveihin vasta viimeksi julkaistussa eli APG IV -luokittelujärjestelmässä. Aiemmissa luokitteluissa laji on ollut yksinään erillisessä heimossa tai lahkossa. Meduusapuu esiintyy luonnonvaraisena pienellä alueella Seychellien suurimmalla saarella Mahélla ja sitä on ollut 2000-luvun alussa jäljellä alle 90 yksilöä. Se kasvaa saaren graniittikallion paljastumilla 150–500 metrin korkeudella. Meduusapuu luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Christian Jürgensen Thomsen
Christian Jürgensen Thomsen (29. joulukuuta 1788 – 21. toukokuuta 1865) oli tanskalainen arkeologi, joka teki ensimmäisenä esihistorian jaon kivi-, pronssi- ja rautakauteen.
Me at the zoo
250px|pienoiskuva|oikea|Me at the zoo -video. "Me at the zoo" (suom. ”Minä eläintarhassa”) on internetsivusto YouTuben kaikkien aikojen ensimmäinen video. Sen latasi lauantaina, 23. huhtikuuta 2005 kello 20.31 Tyynenmeren aikaa yksi sivuston perustajista, Jawed Karim, käyttäjänimeltään ”jawed”. The Observerin ”huonolaatuiseksi” kuvaileman videon kuvasi Karimin lukiokaveri Yakov Lapitsky San Diegon eläintarhassa. Videolla Karim on norsujen edessä kertomassa, miten kiinnostavia niiden ”todella, todella, todella pitkät kärsät ovat”. Koko video on 19 sekuntia pitkä.
Los Angeles Times kuvaili vuonna 2010 videota näin: ”Ensimmäisenä YouTubeen ladattuna videona sillä oli keskeinen rooli muuttaa ihmisten median käyttöä, ja se auttoi 60 sekunnin videoiden kultakauden aloittamisessa.” Vuonna 2013 Jawed Karim päivitti videon kuvausta protestoidakseen sitä, että häneltä vaadittiin tuolloin Google+ -käyttäjätili.
Huhtikuussa 2014 video oli kerännyt yli 14 miljoonaa näyttökertaa ja yli 95 000 kommenttia. Tammikuussa 2022 videolla oli yli 219 miljoonaa näyttökertaa ja yli 10 miljoonaa kommenttia.
Äänitehotaso
Äänitehotaso (äänen tehotaso, tunnus LW ) on akustiikassa logaritminen suure, jolla kuvataan akustista tehoa. Äänitehotason yksikkö on desibeli (beli).
Äänitehotaso desibeleinä on määritelty tehon P ja tehon vertailuarvon P_0 suhteen kymmenkantaisen logaritmin avulla seuraavasti:
.
Serge Lifar
Serge Lifar ; (15. huhtikuuta (J: 2. huhtikuuta) 1905 Kiova, Venäjän keisarikunta, nyk. Ukraina – 15. joulukuuta 1986 Lausanne, Sveitsi) oli ukrainalaista syntyperää oleva kuuluisa ranskalainen balettitanssija, koreografi, tanssiteoreetikko ja kirjailija ja on yksi alan suurista nimistä 1900-luvulla.
Äänitehotaso
Arvon vertailutaso P0 on 1 pW (pikowatti) ja kymmenkertaista tehoa vastaa 10 dB suurempi tehotason arvo. 0 dB äänitehotasona siis tarkoittaa tehoa 1 pW ja esimerkiksi tasoa 60 dB vastaa teho 1 μW.
Serge Lifar
Elämäkerta
Hän oli ensimmäisiä oppilaita Bronislava Nižinskan (Vatslav Nižinskin sisar) vuonna 1921 Kiovaan perustamassa balettikoulussa. Hänen opintonsa koulussa sujuivat huonosti, ja hänet erotettiin koulusta. Hänen onnistui kuitenkin päästä tanssimaan Kiovan oopperan balettiin, jonka kanssa myös Bronislava Nižinskaja työskenteli. Hän työskenteli ja opiskeli tuolloin myös Enrico Cecchettin johdolla. 18-vuotiaana hän lähti Sergei Djagilevin Venäläisen baletin mukaan. Pian hänestä tuli ryhmän johtava miestanssija ja myös impressaarin henkilökohtainen suosikki sekä rakastaja.
Vuoden 1930 jälkeen Serge Lifar sai suurta suosiota, joka johtui erityisesti hänen omista balettikoreografioistaan. Näitä olivat erityisesti hänen omat persoonalliset näkemyksensä baleteista Le Spectre de la Rose (Ruusu-unelma) 1931 ja L'Après-midi d'un Faune (Faunin iltapäivä 1935, musiikki Claude Debussy), molemmat alun perin Vatslav Nižinskin rooleja.
Hän toimi 16 vuotta Pariisin oopperassa, aluksi ensitanssijana ja sittemmin balettimestarina. Hän aloitti viikoittaiset balettiesitykset ja samalla uuden tavan esittää balettia itsenäisissä näytöksissä, ei vain oopperan täydentäjänä. Vuonna 1944 saksalaismiehityksen päätyttyä Lifar sai kuitenkin lähteä Pariisin oopperasta. Syynä oli liiallinen saksalaismielisyys tai liian läheiset suhteet saksalaisen miehitysjohdon kanssa. Potkujen jälkeen hän ryhtyi johtamaan Ballet Russe de Monte Carloa. Sittemmin hän kuitenkin palasi takaisin Pariisin oopperaan.
Serge Lifar toimi koreografina eri puolilla maailmaa aina vuoteen 1969 saakka ja johti innolla perustamaansa Institut chorégraphique de l'Opéra et l'Université de la dansea. Jäähyväisnäytöksensä hän tanssi vuonna 1956 Albertin roolissa baletissa Giselle.
Serge Lifar on tunnettu ja arvostettu baletin teoriaa, sen sekä yleisemminkin tanssin historiaa käsittelevien teosten kirjoittajana. Hänet on haudattu Pariisin lähellä sijaitsevalle Sainte-Geneviève-des-Bois'n venäläiselle hautausmaalle. thumb|Serge Lifar ukrainalaisessa postimerkissä vuonna 2004
Carl-Birger Kvikant
right|thumb|250px|Carl-Birger Kvikantin muistolaatta Kokkolassa. Carl-Birger Valdemar Kvikant (30. kesäkuuta 1912 Kokkola – 17. kesäkuuta 1944 Perkjärvi) oli suomalainen kapteeni ja Mannerheim-ristin ritari.
Carl-Birger Kvikant oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti ja työskenteli historian- ja äidinkielenopettajana Oulussa.
Chris Anderson
thumb|Chris Anderson (2011) Chris Anderson (s. 1961) on Wired-lehden palkittu päätoimittaja sekä kirjailija. Hän sai yhdysvaltalaisen National Magazine Award -tunnustuspalkinnon työstään lehdessä. Hän lanseerasi ”pitkä häntä” -käsitteen tunnetussa Wired-lehden artikkelissaan. Hän laajensi käsitettä 2006 julkaistussa kirjassaan Pitkä häntä: Miksi tulevaisuudessa myydään vähemmän enempää.
Hän asuu nykyisin Berkeleyssä, Kaliforniassa.
Anderson työskentelee tällä hetkellä toimitusjohtajana 3DRobotics -yrityksessä, jonka perustamisessa hän on ollut mukana. Yritys valmistaa miehittämättömiin ilma-aluksiin tarkoitettuja autopilotteja ja muuta elektroniikkaa. Yrityksen tuotteita ovat muun muassa avoimen lähdekoodin autopilotit Pixhawk ja Ardupilot.
Linda Evans
Linda Evans (alk. Linda Evenstad, s. 18. marraskuuta 1942 Hartford, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Evans on näytellyt esimerkiksi televisiosarjoissa The Big Valley (1965–1969) ja Dynastia (1981–1989). Roolistaan Dynastian Krystle Carringtonina hänet palkittiin Golden Globella vuonna 1982. Hän oli ehdolla palkinnon saajaksi myös vuosina 1983–1986.
Dynastian jälkeen Evans esiintyi minisarjassa Dynastia – viimeinen luku (1991) sekä televisioelokuvissa She’ll Take Romance (suom. Kosiokilpa, 1990), Dazzle (1995) ja The Stepsister (1997). 1990-luvun lopulla hän jätti televisiotyöt ja jäi eläkkeelle. Vuonna 2009 hän osallistui Britannian Kauhukeittiö-tositelevisio-ohjelmaan ja voitti kilpailun.
Evansilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä
Evansin aviopuoliso vuosina 1968–1974 oli näyttelijä-ohjaaja John Derek. Myöhemmin Evans oli naimisissa kiinteistömoguli Stan Hermanin kanssa.
Irma Heijting-Schuhmacher
Irma Heijting-Schuhmacher (24. helmikuuta 1925 Ginneken en Bavel – 8. tammikuuta 2014 Berkeley Vale, Uusi Etelä-Wales, Australia ) oli alankomaalainen uimari, joka saavutti urallaan kaksi olympiamitalia. Hän sai pronssia 4×100 metrin vapaauintiviestistä Lontoosta 1948, ja neljä vuotta myöhemmin Helsingistä hän saavutti samalta matkalta hopeaa. Hän osallistui myös kummissakin olympialaisissa henkilökohtaiseen 100 metrin vapaauintiin sijoittuen kuudenneksi molemmilla kerroilla. Pitkän radan EM-kilpailuista hän saavutti kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.
Kemin kaupunginorkesteri
Kemin kaupunginorkesteri on Kemissä toimiva kunnallinen sinfoniaorkesteri.
Kemin orkesteritoiminta alkoi vuonna 1930, jolloin perustettiin 20-jäseninen Kemin Soitannollinen Seura. Orkesterin nimilyhenteeksi vakiintui pian KSS. Kaksi vuotta myöhemmin käynnistettiin lisäksi seuran orkesterikoulu, mikä merkitsi musiikkiopistotoiminnan alkua Kemissä. Orkesteri oli aluksi pääasiassa harrastajamuusikoista koostunut pieni jousiyhtye. Orkesterin voidaan katsoa kunnallistetun vuonna 1966, kun kaupunki perusti musiikinjohtajan viran, jonka tehtävänä oli kaupunginorkesterin muodostaminen KSS:n pohjalta ja kunnallisen musiikkiopiston perustaminen. Vuotta myöhemmin, syksyllä 1967 käynnistyikin sekä kaupunginorkesterin että kunnallisen Länsi-Pohjan musiikkiopiston toiminta. Laajenevan musiikkiopiston opettajien ja edistyneimpien opiskelijoiden parista orkesteri sai lisää soittajamateriaalia ja se kasvoi 1980-luvulla 30–40 soittajan vahvuiseksi.
Syksyllä 1983 perustettiin Kemin, Keminmaan, Simon, Tervolan ja Tornion yhteisenä hankkeena kaupunginorkesterin yhteyteen Länsi-Pohjan jousikvartetti. Kvartetin kotipaikkana on orkesterin tavoin Kemin kaupunki, mutta sen toiminta-alueena ovat kaikki kuntayhtymän viisi kuntaa. Kvartetin perustamisen tavoitteina olivat jousisoitinten koulutuksen tehostaminen sekä kamarimusiikin edistäminen Kemi-Tornion seutukunnassa. Kvartetin jäsenet toimivat soitinryhmiensä äänenjohtajina Kemin kaupunginorkesterissa.
Nykyisin kaupunginorkesterin kokoonpano käsittää suurimmillaan 50–55 muusikkoa, joista jousikvartetin jäsenet ovat päätoimisia. Orkesterin kotisalina oli aiemmin Kemin Työväentalon juhlasali, mutta nykyisin konsertteja järjestetään yleensä joko Sauvon juhlasalissa (500 paikkaa), Kemin kirkossa (700 paikkaa) tai Tervahallissa (1200 paikkaa).
Kaupunginorkesteri esittää hyvin joustavilla kokoonpanoilla monipuolista musiikillista ohjelmistoa. Vuosittain ohjelmaan ovat kuuluneet monet uuden suomalaisen musiikin kantaesitykset. Orkesteri tekee yhteistyötä paikallisten kuorojen ja teatterin kanssa. Jousikvartetilla on vuosittain noin neljäkymmentä omaa esiintymistä, jotka ovat kamarimusiikki- ja koululaiskonsertteja sekä soittamista erilaisissa juhlatilaisuuksissa.
Vuosina 2009-2014 taiteellisena johtajana on toiminut Jukka Myllys ja musiikinjohtajana Sanna Moilanen. Nykyinen musiikinjohtaja on Katariina Kummala. Vuodesta 2016 taiteellinen johtaja on Erkki Lasonpalo.
Dimetyylisukkinaatti
Dimetyylisukkinaatti (C6H10O4) on alifaattisiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Rakenteeltaan se on metanolin ja meripihkahapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena ja aromiaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Dimetyylisukkinaatti on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä ja sillä on hedelmäinen makea tuoksu. Aine liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi asetoniin.
Dimetyylisukkinaattia voidaan valmistaa esteröimällä metanolia meripihkahapon kanssa happaman katalyytin läsnä ollessa, meripihkahappoanhydridin ja metanolin välisellä reaktiolla tai pelkistämällä dimetyylifumaraattia vedyttämällä. Sitä voidaan myös eristää niin sanottujen kaksiemäksisten happojen estereiden seoksesta, joka sisältää dimetyylisukkinaatin lisäksi dimetyyliglutaraattia ja dimetyyliadipaattia. Dimetyylisukkinaattia voidaan käyttää aromiaineena muun muassa makeisissa, polymeerien esimerkiksi polyalkeenien stabilointiaineena ja liuottimena. Dimetyylisukkinaatin, dimetyyliglutaraatin ja dimetyyliadipaatin seosta käytetään liuottimena muun muassa maalinpoistoaineissa, teollisissa liuottimissa, autoteollisuudessa ja kynsilakanpoistoaineissa.
Kakeksia
Kakeksia tarkoittaa vaikeasta sairaudesta tai ravinnon puutteesta aiheutuvaa kuihtumista, väsymistä, lihaskudoskatoa, vaikeaa aliravitsemusta ja laihtumista. Mahdollisia tilaan johtavia sairauksia ovat krooniset infektiot ja syövät. Myös monista muista sairauksista, kuten AIDS:issa tai tuberkuloosista kärsivissä voi olla kakeksian merkkejä. Vaikea sydämen vajaatoiminta aiheuttaa kardiaalista kakeksiaa. Kakektisilla vanhuksilla tilan taustalla ei välttämättä ole mitään havaittavaa sairautta.
Yleistynyt tulehdusreaktio liittyy kakeksiaan olennaisesti.
Syöpäpotilaista kakeksiasta kärsivät erityisesti keuhkosyöpää ja ruoansulatuselimistön syöpiä sairastavat. Yleensä tila liittyy edenneeseen tautiin. Kakeksiasta ei voi täysin toipua, vaikka yrittäisi syödä enemmän.
Pohjois-Karjala-projekti
Pohjois-Karjala-projekti oli vuosina 1972–1997 toteutettu kansanterveyden edistämishanke, jonka tavoitteena oli parantaa suomalaisten elintapoja. Kolme kartettavaa asiaa olivat tupakka, liika suola ja kovat rasvat. 1980-luvulla mukaan otettiin vielä vähärasvainen ja -sokerinen ruokavalio, kasvisten syönnin ja liikunnan lisääminen sekä pyrkimys vähentää stressiä ja ylipainoa.
Pohjois-Karjala-projekti käynnistettiin maaherra Esa Timosen aloitteesta. Sen oli määrä parantaa erityisesti itäsuomalaisen väestön terveyttä. Pohjois-Karjalan läänin asukkailla oli muuta maata korkeampi sydän- ja verisuonitautikuolleisuus ja sen myötä lyhyempi keskimääräinen elinikä.
Projekti tähtäsi itäisen Suomen kansanterveyden kohentamiseen muuttamalla ihmisten elämäntapoja. Menetelmänä oli interventio, jonka perusteella muun muassa sairaalapotilaiden ruokailutottumuksia muutettiin. Projektin tunnetuin johtaja on ollut lääketieteen tohtori Pekka Puska. Hän tuli projektin johtajaksi vuonna 1977. Projektin koordinoiva keskus oli aluksi Kuopion korkeakoulussa ja vuodesta 1980 lähtien Kansanterveyslaitoksessa Helsingissä. Projektin toiminta jatkuu nykyään Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskuksen alaisuudessa.
Pohjois-Karjala-projektin tavoite täyttyi, mutta on epäselvää, missä määrin ja mitkä useaan eri riskiin (esimerkiksi tupakointi, kohonnut verenpaine ja seerumin kolesteroli) kohdistetuista toimista olivat terveyden kohenemiseen vaikuttavia tekijöitä. . Yleinen terveystietoisuus kaiken kaikkiaan lisääntyi. Myös kansanterveystyöhön ja moniin ennalta ehkäiseviin menetelmiin, kuten ravitsemussuosituksiin, alettiin kiinnittää valtakunnallisesti enemmän huomiota.
Yhdeksi syyksi on esitetty suodatinkahvin yleistyminen, sillä pannukahvin sisältämät terpeenit lisäävät terveydelle haitallista LDL-kolesterolia, mutta suodatinkahvissa ne jäävät suodattimeen. Lisäksi pannukahviin oli tapana lisätä suolaa.
Pohjois-Karjala-projektin terveysseurantaa jatkettiin muun muassa MONICA-projektilla.
Dave Freudenthal
thumb|right|Dave Freudenthal David Duane (Dave) Freudenthal (s. 12. lokakuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Wyomingin kuvernöörinä 2003–2011.
Freudenthal syntyi Wyomingin Thermopolisissa. Hän oli vanhempiensa kahdeksasta lapsesta seitsemäs. Hän opiskeli Amherst Collegessa ja sai vuonna 1973 taloustieteen kandidaatin arvon. Hän opiskeli lisäksi Wyomingin yliopiston College of Law'ssa lakia. Bill Clinton nimitti Freudenthalin vuonna 1994 silloisen kuvernööri Mike Sullivanin suosituksesta valtion asianajajaksi Wyomingissa. Hän jätti viran toukokuussa 2001.
Freudenthal päätti lähteä ehdolle Wyomingin kuvernööriksi ja voitti vastaehdokkaansa, republikaani Eli Beboutin 7. marraskuuta 2002. Hän astui uuteen virkaansa 6. tammikuuta 2003. Hänet valittiin toiselle kaudelle 7. marraskuuta 2006. Freudenthalin edeltäjä oli Jim Geringer.
Freudenthalilla on aviopuoliso Nancy D. Freudenthal sekä neljä lasta: Donald, Hillary, Bret ja Katie.
Robert Sobera
Robert Sobera (s. 19. tammikuuta 1991 Wrocław) on puolalainen seiväshyppääjä.
Sobera voitti hieman yllättäen seiväshypyn Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa vuoden 2016 EM-kisoissa tuloksella 560. Aiemmin hän voitti hopeaa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 Tampereella sekä pronssia universiadeissa 2015. Hän on sijoittunut sisäratojen MM-kilpailuissa kuudenneksi 2014 ja 2016 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa neljänneksi 2015, kuudenneksi 2013 ja seitsemänneksi 2021.
Soberan ulkoratojen ennätys on syyskuussa 2014 hypätty 580 cm, ja halliennätys helmikuussa 2015 hypätty 581 cm.
Lauris Elms
Lauris Elms AM OBE (s. 1931) on australialainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. Hän debytoi Covent Gardenissa vuonna 1957 Ulrican roolissa Giuseppe Verdin Un ballo in mascherassa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Mrs Sedleyn roolissa Peter Grimesissa Benjamin Brittenin itsensä johdolla. Oopperan ohella Elmsin ohjelmistoon kuului yksinlauluja ja hengellistä musiikkia. Elms lopetti esiintymisen vuonna 1994. Aiemmin mainittujen lisäksi hänen keskeisiin rooleihinsa lukeutuivat Carmen, Principessa ja Amneris. Elms sai nimityksen Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1974. Hän sai Queen's Jubilee Medalin vuonna 1977 ja nimityksen Australian ritarikunnan jäseneksi 1982. Hän sai kunniatohtorin arvon Sydneyn yliopistolta vuonna 1988. Hän on levyttänyt paljon.
Antti Tuomikoski
Anders (Antti) Tuomikoski (19. heinäkuuta 1842 Pyhäjoki – 1. toukokuuta 1932 Liminka) oli suomalainen valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Tuomikosken vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Viirret-Tuomikoski ja Anna Greeta Fors ja puoliso vuodesta 1866 Vilhelmiina Tuorila (k. 1916). Tuomikoski ei käynyt varsinaista koulua. Valtiopäivämies ja lukkari Pietari Päivärinnan tukemana hän sen sijaan opiskeli laulua ja pääsi sitten ensin lukkarin apulaiseksi 1862–1868 sekä myöhemmin vuonna 1875 lukkarin virkaan Liminkaan. Lukkarin työtään Tuomikoski arvosti suuresti ja hoiti tehtävänsä niin hyvin, että hänelle myönnettiin Director cantus -arvonimi. Kiinnostuksen yhteiskunnallisiin asioihin Tuomikoski sai varmaan ainakin osittain Päivärinnalta. Tuomikoski toimi kunnankirjurina 1865–1905 ja muissa kunnallisissa tehtävissä ennen valtiopäivämiesuraansa. Hän oli myös säästöpankin hoitaja vuosina 1882–1897 ja 1900–1919 sekä Oulun läänin talousseuran puheenjohtaja 1908–1916. Tuomikoskelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvo 1909.
Tuomikoski toimi talonpoikaissäädyssä valtiopäivämiehenä seitsemän kertaa. Ensimmäisen kerran hänet valittiin valtiopäiville 1885 Oulun tuomiokunnan edustajana. Samaa tuomiokuntaa hän edusti 1888, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Valtiopäivillä 1904–1905 hänet valittiin Kemin tuomiokunnan edustajaksi. Tuomikoski edusti myös Suomalaista Puoluetta vuosien 1908–1909 yksikamarisessa eduskunnassa. Kirkolliskokousten jäsen Tuomikoski oli 1886–1908 ja kuului muun muassa kirkkolakia ja uskonnonvapautta sekä tilattomien asemaa pohtineisiin valtionkomiteoihin.
José Antonio Kast
José Antonio Kast Rist (s. 18. tammikuuta 1966 Santiago de Chile) on chileläinen poliitikko, asianajaja ja perustamansa Tasavaltalaispuolueen puheenjohtaja vuodesta 2019. Hän oli ehdokkaana Chilen vuoden 2021 presidentinvaaleissa ja hävisi toisella kierroksella vasemmiston Gabriel Boricille.
Poliittisilta näkemyksiltään Kast on oikeistopopulisti. Hän ihailee Chilen entistä sotilasdiktaattoria Augusto Pinochetia ja on muun muassa ehdottanut ojien kaivamista maan rajoille pysäyttääkseen maahanmuuton. Hän kannattaa vapaita markkinoita, konservatiivisia perhearvoja ja kovempia otteita maan sisäiseen turvallisuuteen sekä vastustaa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia.
Rapap
Rapap Oy oli suomalainen sijoitusyhtiö, joka sijoitti ammattiyhdistysväen rahoja.
Rapap perustettiin 1988. Rapapin tarkoitus oli pelastaa ay-väen tappiollisiksi muuttuneet sijoitukset. Rapapin osakkaiksi tuli 21 ay-johtajaa ja -toimihenkilöä. He olivat ottaneet sijoituslainaa ja sijoittaneet rahat Sijoitusrahasto-SP:n osuuksiin 1987. Rahaston arvo oli kuitenkin heti laskenut. Ay-sijoittajat syyttivät tappioistaan sijoitukset järjestänyttä SKOP:ia. Ratkaisuksi SKOP ehdotti Rapapin perustamista. Ay-väen tappiolliset sijoitusrahasto-osuudet siirrettiin Rapapiin. Tätä varten osakkaat takasivat 17,8 miljoonan markan edestä lainoja SKOP:lle. Rapapin hallituksen puheenjohtajaksi tuli STTK:n talouspäällikkö Anssi Kuusela.
Rapapin toiminta oli kuitenkin alusta alkaen raskaasti tappiollista. Jo ensimmäisenä tilikautena oma pääoma painui miljoonan markkaa tappiolle. Tilintarkastajan mukaan yhtiö hukkasi tahallaan omaisuuttaan, kun se lunasti itselleen ylihintaisia rahasto-osuuksia. Se olikin yhtiön ainoa tarkoitus: peittää aiemmat tappiot. Tilintarkastaja vaati Rapapin asettamista selvitystilaan. Hallitus kieltäytyi ja tilintarkastaja erosi.
Painostuksen alla SKOP myöntyi järjestelyyn, jossa se myönsi Rapapille 50 miljoonan markan lainan. Rahoilla ostettiin ay-johtajien arvopapereita ylihintaan. Tappiolliset arvopaperit siirrettiin vaihtokaupalla TVK-Investille. Vastineeksi Rapap sai Ratamestarinkatu 9:n osakkeita. Ay-väen arvopaperien yhteenlaskettu tappio oli 6 miljoonaa markkaa. Järjestelyn yhteydessä ay-sijoittajat vapautettiin takausvastuistaan.
Rapapin kirjanpidossa keploteltiin. Vuodelta 1989 Rapap näytti miljoona markkaa voittoa, vaikka se todellisuudessa oli tehnyt viiden miljoonan markan tappion. Yhtiö olisi pitänyt heti laittaa selvitystilaan, mutta niin ei tehty. Se yritti myydä kiinteistön takaisin TVK-Investille, mutta kauppa ei toteutunut. Lopulta SKOP:in oli pakko ajaa Rapap konkurssiin 1991. Yhtiöstä aiheutui noin 20 miljoonan markan luottotappio. Henkilökohtaisten takausten puuttuessa tappio jäi SKOP:n kontolle. SKOP:n romahdettua tappio kuitattiin pankkituesta, mikä tarkoitti, että ay-johtajien sijoituksista syntyneet 20 miljoonan markan tappiot jäivät lopulta veronmaksajien kontolle.
SKOP teki jälkikäteen syytepyynnön Rapapin luotutuksesta ja takausten rauettamisesta. Syyttäjä päätti 1994, ettei syytteitä nosteta. Syyttäjän mukaan kyse oli hyvä veli -toiminnasta, joka oli moraalisesti ja eettisesti arveluttavaa muttei lainvastaista.
Louis Antoine Léon de Saint-Just
thumb|Louis de Saint-Just, [[Pierre-Paul Prud’honin maalaus vuodelta 1793.]] Louis Antoine Léon de Saint-Just (25. elokuuta 1767 Decize – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen vallankumouksellinen, poliitikko ja runoilija. Hän oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana yksi jakobiinien ja vuoripuolueen vaikutusvaltaisimmista johtajista ja ideologeista, joka kannatti radikaaleja yhteiskunnallisia uudistuksia ja vallankumouksellista terroria. Niin sanottuna terrorin aikana vuosina 1793–1794 Saint-Just oli Ranskaa hallinneessa yhteishyvän valiokunnassa Maximilien Robespierren tärkein tukija. Saint-Just oli ajamassa niin girondistien, hébertistien kuin dantonistienkin kukistamista ja tuhoamista. Lopulta hänet syrjäytettiin ja teloitettiin yhdessä Robespierren kanssa.
Varhaiset vaiheet
Saint-Justin isä oli kapteeni Ranskan ratsuväessä ja äiti varakkaan notaarin tytär. Perhe asui vuodesta 1776 hänen isänsä perintötilalla Picardien Blérancourtissa, tosin isä kuoli jo seuraavana vuonna. Saint-Just kävi oratoriaanien koulua Soissonsissa ja palasi sitten Blérancourtiin. Kun hänen rakastettunsa joutui solmimaan järjestetyn avioliiton toisen miehen kanssa, hän karkasi syksyllä 1786 pettyneenä Pariisiin pihistäen mukaansa perheensä perintöhopeat. Äiti järjesti hänet pian kuninkaallisella lettre de cachet -käskykirjeellä suljetuksi nuorison ojennuslaitokseen (maison de correction), josta hän vapautui puolen vuoden jälkeen huhtikuussa 1787. Sen jälkeen hän työskenteli yleisen syyttäjän apulaisena Soissonsissa ja suoritti lainopillisen tutkinnon Reimsin yliopistossa huhtikuussa 1788.
Poliittiselle uralle
Saint-Justin aatemaailma sai vaikutteita havainnoista, joita hän teki kotiseutunsa Picardien perinteisistä, yhteisomistusta painottaneista kyläyhteisöistä. Hän uskoi, että koko yhteiskunnan tasolla voitaisiin palauttaa luonnontilainen rinnakkainelo ja solidaarisuus. Hän kuvaili ajatuksiaan julkaisemattomassa käsikirjoituksessaan De la nature, de l'état civil, de la cité ou la règle de l'indépendance du gouvernement. Vuonna 1791 hän julkaisi poliittisen pamfletin Esprit de la révolution et de la constitution de France (”Ranskan vallankumouksen ja perustuslain henki”), joka oli hänen ensimmäinen huomiota kerännyt julkaisunsa. Siinä hän esitti, että uusi perustuslaki olisi vasta vallankumouksen ensimmäinen askel ja että seuraavaksi olisi rakennettava kokonaan uusi yhteiskunta. Hän painotti myös lakien oikeudenmukaisuuden tärkeyttä ja sanoi, että kansansuvereniteettia ei tulisi toteuttaa ennen kuin kansan oikeustaju ja rationaalisuus olisivat kehittyneet tarpeeksi.
Monista vallankumousajan johtajista poiketen Saint-Just ei aloittanut poliittista uraansa esiintymällä poliittisilla klubeilla. Sen sijaan hänet valittiin Blérancourtin kaupunginneuvostoon, ja hän saavutti arvostusta esiintymällä äänestäjäkunnan etujen, kunnallisen köyhäinavun ja vapaan kaupankäynnin puolustajana. Hän hankki lisää mainetta käymällä kirjeenvaihtoa kansalliskokousedustajien kanssa. Robespierreen hän oli yhteydessä ensi kerran vuonna 1790. Saint-Just asettui syksyllä 1791 ehdolle lakiasäätävän kansalliskokouksen valitsijamiesvaaleissa, mutta hänen ehdokkuutensa hylättiin, koska hän oli alle 25-vuotias. Hädin tuskin vaaditut 25 vuotta täyttänyt Saint-Just valittiin syyskuussa 1792 Aisnen edustajana uuteen kansalliskonventtiin. Ensimmäisessä puheenvuorossaan 13. marraskuuta 1792 hän vaati syrjäytetyn kuninkaan Ludvig XVI:n tuomitsemista samantien kuolemaan ilman oikeudenkäyntiä. Hänen mukaansa Ludvig XVI:tta ei tullut kohdella edes Ranskan kansalaisena, vaan kansainoikeuden mukaan vierasmaalaisena vihollisena. Tehtyään näin näyttävän läpimurtonsa Saint-Just liittyi radikaalien muodostamaan vuoripuolueen edustajaryhmään yhtenä sen jyrkimmistä edustajista. Hän äänesti myös lopullisessa käsittelyssä tammikuussa 1793 kuninkaan kuolemantuomion puolesta.
Maalis–huhtikuussa 1793 Saint-Just oli kansalliskonventin komissaarina järjestämässä asevelvollisten värväystä Aisnen ja Ardennesin departamenteissa. Hänet valittiin yhteishyvän valiokuntaan 30. toukokuuta 1793. Hän osallistui vuoripuolueen kilpailijoiden, girondistien, vainoamiseen sekä uuden perustuslakiesityksen laatimiseen. Saint-Just lähetettiin lokakuussa 1793 konventin komissaarina valvomaan Strasbourgin seudulle sijoitettua Ranskan Reinin-armeijaa. Hän vaati päättäväisesti kenraaleja saavuttamaan tuloksia, mutta oli samanaikaisesti myötämielinen tavallisten sotilaiden toiveille ja valituksille. Saint-Just myös johti jonkin aikaa toimia vastavallankumouksellisia vastaan Elsassin alueella, mutta ei toimeenpannut teloituksia niin kuin eräät muut kansalliskonventin komissaarit maakunnissa tekivät. Epäillyt lähetettiin Pariisiin, jossa heidät kylläkin teloitettiin. Saint-Just erotti Elsassin alueella terroritoimia johtaneen Ala-Reinin vallankumoustuomioistuimen syyttäjän Euloge Schneiderin, joka myös päätyi Pariisissa teloitetuksi.
Vallan huipulla
thumb|Saint-Just (vas.), Robespierre ja Couthon. Yhteishyvän valiokunnassa Robespierre, Saint-Just ja Georges Couthon muodostivat niin sanotun triumviraatin, joka saavutti johtavan aseman päätöksenteossa. Saint-Just toimi myös kansalliskonventin puhemiehenä kahden viikon ajan 19. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1794. Tuolloin konventti hyväksyi hänen vaatimuksestaan 26. helmikuuta ja 3. maaliskuuta niin sanotut ventôsen säädökset, joiden nojalla vallankumouksen vastustajien maaomaisuuden sai takavarikoida ja se oli tarkoitus jakaa maattomille patriooteille. Tämä omaisuuden uusjako vastasi Saint-Justin ja radikaaleimpien jakobiinien yhteiskunnallisen vallankumouksen tavoitetta. Saint-Just kannatti nyt myös innokkaasti vallankumouksellisen terrorin laajentamista. Yltyvän valtataistelun yhteydessä hän tuki Robespierreä kilpailevien ryhmäkuntien tuhoamisessa. Saint-Just julisti hébertistit Ranskan vihollisiksi 13. maaliskuuta 1794 ja dantonistit 31. maaliskuuta. Juuri hän valmisteli ja esitteli yhteishyvän valiokunnassa Georges Dantonin pidätysmääräyksen, ja ajoi lisäksi Dantonin oikeudenkäynnin aikana huhtikuun alussa kansalliskonventissa läpi lain, jolla vallankumoustuomioistuimessa syytetyiltä voitiin kieltää itsensä puolustaminen.
Saint-Just sai vähitellen maineen tunteettomana ja verenhimoisena vallankumousfanaatikkona, joka kannatti terroria kiihkeämmin kuin itse Robespierre. Saint-Just sanoi eräässä puheessaan konventissa, että ”vallankumouksen alus pääsee satamaan vain verivirtojen avulla”, ja toisessa yhteydessä hän ilmoitti, että kaikki jotka eivät aktiivisesti edistäneet vallankumousta olivat huonoja kansalaisia, jotka ansaitsivat kuolla. Häntä on kutsuttu ”terrorin arkkienkeliksi” (archange de la Terreur). Toisaalta Saint-Just kuvaili ja teoretisoi egalitaristisia ihanteitaan näihin aikoihin laatimassaan julkaisemattomassa tutkielmassa Fragments sur les institutions républicaines. Hän unelmoi niin sanotusta hyveen tasavallasta, joka perustuisi filosofi Jean-Jacques Rousseaun ajatuksiin ja antiikin Spartan esikuvaan, mutta jonka saavuttamiseksi vallan keskittämisen olisi toistaiseksi jatkuttava. Tavoitteena olisi ihanteellinen tila, jossa yleistahto ratkaisisi eikä yksityisellä edulla olisi mitään merkitystä.
Saint-Just oli vuonna 1794 useita kertoja kansalliskonventin komissaarina Ranskan pohjoisessa armeijassa Itävallan Alankomaissa (nyk. Belgia). Hän osallistui ranskalaisten joukkojen komentamiseen 26. kesäkuuta 1794 käydyssä Fleurusin taistelussa, jossa itävaltalaisista saavutettiin käänteentekevä voitto. Pelätty ja vihattu Robespierren triumviraatti syrjäytettiin lopulta niin sanotulla thermidorin vallankaappauksella. Tapahtumat alkoivat kansalliskonventin istunnossa 27. heinäkuuta 1794, kun Saint-Justin esitellessä laatimaansa yhteishyvän valiokunnan ja yleisen turvallisuuden valiokunnan mietintöä hänen puheensa keskeytettiin uhkauksilla. Myrskyisän istunnon päätteeksi konventti määräsi hänet ja Robespierren pidätettäviksi. Heidän kannattajansa onnistuivat tilapäisesti vapauttamaan heidät, jolloin he linnoittautuivat Pariisin kaupungintalolle, mistä heidät vangittiin seuraavana yönä. Aamulla 28. heinäkuuta heidät tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Teloitukset tapahtuivat Pariisin place de la Révolutionilla (nykyinen place de la Concorde). Saint-Just oli kuollessaan vain 26-vuotias.
Jälkimaine
Saint-Justin myöhempi maine on ollut ristiriitainen. Jo elinaikanaan häntä pidettiin sekä mallivallankumouksellisena että hirviömäisenä julmurina. Osa myöhemmistä arvioista on korostanut hänen nuhteetonta omistautumistaan tasavallan ja demokratian asialle. Saint-Justin aatemaailmaa valottanut Fragments sur les institutions républicaines julkaistiin vuonna 1800. Nykyaikana Saint-Justin poliittiseen filosofiaan on perehtynyt muun muassa Miguel Abensour.
Óscar Varona
Óscar Varona Varona (s. 22. heinäkuuta 1949) on kuubalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Varona voitti Kuuban miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972 ja Pan-Amerikan kisojen pronssia Calissa 1971. Hän kilpaili Kuuban joukkueessa myös Montréalin kesäolympialaisissa 1976 sekä vuosien 1970 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Nokia 770
Nokia 770 Internet Tablet oli Nokian ensimmäinen Linux-pohjainen mobiililaite. Laitetta hallitsi suuri laajakuvanäyttö, jonka tarkkuus oli 800x480 pikseliä, minkä lisäksi laitteessa oli 252 megahertsinen Texas Instrumentsin OMAP-alustaan perustuva ARM-suoritin. Nokia 770:lla pystyi liittymään WLAN-verkkoon, ja se toimi hyvin yhdessä GPRS/EDGE/UMTS-tekniikoita tukevien puhelimien kanssa.
Nokia 770:n seuraaja Nokia N800 julkaistiin tammikuussa 2007. Hinta julkaisuvuonna oli 369 euroa.
Käyttöjärjestelmät
Käyttäjä pystyi asentamaan Nokia 770:lle minkä tahansa laitteelle sopivan käyttöjärjestelmän, sillä laitteella ei ollut minkäänlaista suojausta siihen, mitä sisäiseen flash-muistiin kirjoitetaan. Laitteessa toimi siis Internet Tablet OS 2005, OS 2006 sekä uudemmista käyttöjärjestelmistä muokatut OS 2007 HE (Hacker Edition), sekä OS 2008 HE.
Ohjelmisto ja käyttöliittymän muokkaus
Koska Nokia 770:n tiedostojärjestelmä oli täysin avoin muokkaamiseen, esimerkiksi käynnistyskuvan pystyi vaihtamaan mieleisekseen (Nokian värinäytöllisissä puhelimissa tämä ei ollut mahdollista ilman tarvittavaa "flashauspakettia"). Lisäksi teema oli täysin muokattavissa ja laitteelle saattoi asentaa lukuisia sille käännettyjä ohjelmia.
Viat
Osa Nokia 770 -laitteista kärsi LCD-ajurin sirun ongelmasta, joka johtaa "White Screen of Deathiin" laitteen elinkaaren alussa yleensä 10.–20. laitteen käynnistyskerran jälkeen, minkä seurauksena sitä ei saa enää toimintakuntoon ilman asianmukaista näyttökomponenttien vaihtoa. 770:n valmistuksen loppuerissä vika oli kuitenkin pääosin korjattu.
Toinen ongelma oli muistin vahingoittumiseen johtava WLAN-bugi, jonka tosin saa korjattua korjausasennuksella.
Aiheesta muualla
Nokia Internet Tablet
Sveitsin frangi
Sveitsin frangi (lyhenne Sfr, valuuttatunnus CHF) on Sveitsin ja Liechtensteinin virallinen rahayksikkö. Se jakaantuu 100 rappeniin.
Sveitsin keskuspankki on rahan liikkeellelaskija. Se vastaa myös valuutan toimivuudesta, vakaudesta ja valuuttavarannosta.
Sveitsin frangi kuuluu maailmantalouden vaihdetuimpiin valuuttoihin. Sveitsin frangin seteleissä on lukuisia väärentämistä vaikeuttavia ominaisuuksia. Useiden sveitsiläisten kolikoiden arvopuolen ulkoasu on pysynyt samanlaisena yli 100 vuotta.
Kolikot
thumb|200px|Kolikot.
Setelit
Sveitsin keskuspankki julkaisi ensimmäiset setelit vuonna 1907. Setelit olivat arvoltaan 50, 100, 500 ja 1 000 frangia.
Kahdeksas setelisarja, kuusi eri seteliä arvoltaan 10, 20, 50, 100, 200 ja 1 000 frangia julkistettiin vuonna 1995. Setelit julkaistiin vuosina 1995–1998. Setelien etupuolella on kulttuurihenkilöiden kuvia.
Kaarlo Aarni
Kaarlo Iivari Aarni (22. elokuuta 1888 Tampere – 25. elokuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kaarlo Aarnin vanhemmat olivat koneenhoitaja Kaarle Aarni ja Ida Henrika Lindroos ja puoliso vuodesta 1918 näyttelijä Elsa Aarni, o.s. Vanamo. Aarni oli Tampereen työväen teatterin näyttelijä 1907–1910, kiertuenäyttelijä 1910–1916, Uuden teatterin näyttelijä 1916–1917, Tampereen teatterin näyttelijä ja apulaisohjaaja 1918–1925, Kansan näyttämön näyttelijä ja johtajan apulainen 1925–1927, omalla kiertueella 1926–1927, Kotkan näyttämön näyttelijä ja johtaja 1929–1940, Tampereen teatterin johtaja vuodesta 1940, Rauman kaupunginteatterin 1948–1949 ja Mikkelin teatteri 1949–1950. Tampereella hänen merkittävimpiä ohjaustöitään oli Ibsenin Villisorsa. Jo 1921 Aarni ohjasi Tampereen teatterissa Shakespearen näytelmän Kuten haluatte.
Aarni palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1948.
Onkosytooma
Onkosytooma on onkosyyteistä muodostuva kasvain. Se voi esiintyä missä tahansa, mutta on yleisin munuaisessa ja sylkirauhasessa. Yleensä kasvain on hyvänlaatuinen, ja tavallisin se on 70–80-vuotiailla naisilla. Etiologiaa ei tunneta. Kasvain ei aiheuta oireita, ellei ole riittävän kookas. Useimmat tapaukset havaitaankin sattumalta. Onkosytooma sylkirauhasessa voi tuntua kivuttomana kyhmynä posken tai leuan alueella. Munuaisen onkosytooma voi aiheuttaa verivirtsaisuutta ja kipua. Jos munuaiskasvain on tarpeeksi suuri, sekin voi tuntua.
Jos onkosytooma ei ole johtanut vaikeisiin komplikaatioihin, ennuste on erittäin hyvä.
Mämmensalmen lossi
Mämmensalmen lossi oli Keiteleen Mämmensalmen ylittävä lossi Valtatiellä 4 Äänekoskella. Lossi aloitti toimintansa vuonna 1904 ja tuli myöhemmin osaksi nelostietä. Talvella liikenne kulki jäätietä pitkin.