cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rendleshamin ufotapaus
Silminnäkijöiden lausunnot tapahtumista 26. joulukuuta
Asiakirjoissa kuvaillaan havaintoja oudoista valoista. Penniston esimerkiksi kirjoittaa, että "suoraan idässä (itäiseltä portilta) noin puolen mailin päässä suurikokoisella puustoisella alueella... loisti iso keltainen hohtava valo puiden yläpuolella. Valaistun alueen keskipisteessä täsmälleen keskellä maatasoa oli punainen valo, joka välähteli päälle ja pois noin 5 tai 10 sekunnin välein. Ja sininen valo, joka oli pääasiassa vakaa". Burroughs, Penniston ja Cabansag ajoivat metsään etsimään valon lähdettä.
He kuulivat myös outoja ääniä. Burroughs kertoi äänestä, joka muistutti "kirkuvaa naista" ja myös, että he "kuulivat maatilan eläinten pitävän runsaasti ääntä". Halt kuuli nämä samat äänet kaksi yötä myöhemmin. Hän totesi tammikuussa 2008 CNN-yhtiön suorittamassa haastattelussa: "Maatilan eläimet tuntuivat tulleen tuolloin hulluksi". Tällaisen äänen aiheuttaja saattoi olla metsässä elävä muntjakki, joka on myös tunnettu kovaäänisyydestään. Cabansag sanoi: "Hahmotimme valojen tulevan metsän takaa, sillä mitään ei ollut näkyvissä, kun kävelimme metsäalueen halki. Havaitsimme majakan valoa, mutta kun pääsimme lähemmäksi havaitsimme sen olevan valaistun maatilan. Pääsimme näköalapaikalle, missä määritimme, että etsimämme oli pelkkä majakan valo etäällä rannikolla.” Burroughsin lausunto esittää myös, että "näimme majakan valon pyörivän, joten menimme sitä kohti. Seurasimme sitä pari mailia (3 km) ennen kuin näimme, että se tuli majakasta."
Pennistonin lausunto on ainoa, joka varmuudella tunnisti mekaanisen esineen alun perin havaitun valon lähteenä. Hän sanoo olleensa noin 50 metrin päässä esineestä, ja "se oli varmuudella mekaaninen luonteeltaan". Penniston on jälkikäteen väittänyt, että päinvastoin kuin hän oli alun perin lausunut, hän oli myös todellisuudessa kohdannut laskeutuneen aluksen metsässä, jonka ympäri hän kulki ja jota hän kosketti tehden samalla muistiinpanoja noin 45 minuutin ajan. Ei ole olemassa todistusaineistoa, joka tukisi tätä lausuntoa. Penniston on näyttänyt televisiossa muistikirjaansa, johon hän väittää tehneensä reaaliaikaisia muistiinpanoja ja luonnostelmia esineestä. Muistikirjan merkinnät on otsikoitu päivämäärällä 27. joulukuuta ja ajalla 00:20, mikä ei vastaa muiden silminnäkijöiden raportoimaa päivämäärää ja ajankohtaa tapahtumalle. Penniston väittää, että hän näki esineen eri laskeutumispaikalla kuin minkä everstiluutnantti Halt tutki, paljon lähempänä Woodbridgen tukikohtaa. Tämä on ristiriidassa hänen alkuperäisen lausuntonsa kanssa, jonka mukaan hän havaitsi valoilmiön puolentoista mailin päässä itäportilta.
Silminnäkijät olivat hermostuneita kokemuksestaan ja uskoivat todistaneensa jotakin, kuten Buran asian ilmaisi, "selitettävän maailman ulkopuolella".
Haltin nauhoite
Vuonna 1984 niin ikään kopio "Haltin nauhoitteena" tunnetusta kasettitallenteesta päätyi tutkijoiden käsiin. Valitettavasti staattisen sähkön ja huonolaatuisen kopioinnin seurauksena, suuri osa sen taustakeskusteluista ei ole ollut hahmotettavissa. Yhdysvaltain Sci Fi Channel onnistui jäljittämään alkuperäisen nauhoitteen, jossa on dokumentoituna Haltin ja hänen partionsa tutkimukset ufohavainnosta Rendleshamin metsässä joulukuussa 1980. Tämä alkuperäinen nauhoite ei ainoastaan paljasta enemmän taustalla käydyistä keskusteluista, mutta tuo esille myös nimet, joista ei saanut selvää vuoden 1984 huonolaatuiselta kopiolta. Nauhoitteen on myös translitteroinut skeptikko Ian Ridpath, ja se sisältää linkin audiotallenteeseen.
Haltin valaehtoinen todistus
Eläkkeelle jäänyt eversti Charles Halt allekirjoitti kesäkuussa 2010 valaehtoisen todistuksen, jossa hän teki uudelleen yhteenvedon tapahtumista ja lausui, että hän uskoo ufon olleen maan ulkopuolista alkuperää ja että Yhdysvallat ja Britannia olivat pimittäneet asian:
Tämän valaehtoisen lausunnon sekä nauhalle ja Haltin muistioon sisältyvien seikkojen väliltä on pyritty nostamaan esille ristiriitoja.
Haastattelussa Haltin esimies, eversti Ted Conrad, arvostelee Haltin valaehtoiseen todistukseen sisältyviä väitteitä ja toteaa, että "hänen pitäisi olla häpeissään ja kiusaantunut syytöksistään, että hänen maansa ja Englanti ovat kumpikin juonitelleet pettääkseen kansalaisiaan tässä kysymyksessä. Hän kyllä tietää”. Conrad silti myös tunnustaa, että tapahtumat itsessään ovat jääneet selittämättömiksi.
Suffolkin poliisin lokitiedot
Suffolkin poliisiyksiköllä on asiakirja, 26. joulukuuta 1980 päivätty raportti, joka kertoo paikallisten poliisivoimien roolista tapauksessa:
Poliisi tutki raportin ja päätyi raportissaan seuraavanlaiseen lopputulokseen:
Muiden sotilaallisten tahojen osallisuus
Eräät tutkijat ovat väittäneet, että Porton Downin miehistöä olisi vieraillut Rendleshamissa vuonna 1980 pian ufotapauksen jälkeen. Todistusaineistoa siitä ei kuitenkaan ole esitetty, ja ilmeisesti kyseessä on sekaannus muihin väitettyihin ufotapauksiin.
Britannian puolustusministeriö julkisti vuonna 2001 tapaukseen liittyvät asiakirjat tutkijoiden käyttöön, koska David Clarke oli sitä vaatinut "Code of Practice for Access to Government Documents" -lain nojalla, joka oli nykyisen tiedonvapauslain edeltäjä. Britannian puolustusministeriö on sittemmin asettanut tämä asiakirjat saataville verkossa. Yhdysvallat vaikenee kuitenkin tapauksesta yhä huolimatta SciFi Channelin sponsoroimasta tutkimuksesta otsikolla "UFO Invasion at Rendlesham" sekä History Channelin ohjelman "UFO Files – Britain's Roswell" ja Coalition for Freedom of Information -järjestön tekemistä tiedusteluista.
Aiheesta muualla
Liste von UFO-Sichtungen
Nils Suomalainen
Nils Suomalainen (s. 26. toukokuuta 1949) on entinen suomalainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija.
Suomalainen pelasi uransa aikana vuosina 1970–1980 1. divisioonassa ja alemmissa sarjoissa Puotinkylän Valtissa, Hermannin Pallossa ja Helsingin Ponnistuksessa. Lisäksi hänen tilillään on yksi mestaruussarjan ottelu Helsingin Jalkapalloklubissa kaudelta 1969.
Pelaajauran jälkeen Suomalainen ryhtyi valmentajaksi. Hän valmensi muun muassa Helsinki Unitedin ja sen edeltäjän, PP-Futiksen, naisten Suomen mestareiksi 1989 ja 1990. Suomalainen toimi myös naisten maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1993–1996.
HMS Coquette (1897)
HMS Coquette oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 8. kesäkuuta 1896 telakkanumerolla 319. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta 1897 ja se valmistui tammikuussa 1899.
Palvelus
HMS Coquette osui 7. maaliskuuta 1916 miinaan Britteinsaarten itärannikolla, minkä seurauksena alus upposi.
Troodontidae
Valesirppikynnet (Troodontidae) on sukupuuttoon kuollut pienten petodinosaurusten heimo. Heimon jäsenet muistuttivat paljon varhaisia lintuja, ne olivat muun muassa höyhenpeitteisiä. Fossiloituneita höyheniä on löydetty esimerkiksi Anchiornikselta. Valesirppikynsiä on joskus pidetty lintuina. Linnut eivät luultavasti kehittyneet suoraan valesirppikynsistä.
Valesirppikynnet ovat läheistä sukua dromaeosaureille eli raptoreille, ja muodostavat niiden kanssa ryhmän Deinonychosauria. Valesirppikynnet olivat dromaeosaurien tapaan älykkäimpiä dinosauruksia, mutta eivät älykkäämpiä kuin nykyinen strutsi.
Heimon edustajia eli keskiseltä tai myöhäiseltä jurakaudelta myöhäiselle liitukaudelle Euroopassa, Aasiassa sekä Pohjois-Amerikassa.
Jotkin lajit valesirppikynsistä olivat kaikkiruokaisia, toiset lihansyöjiä tai hyönteissyöjiä.
Joitain valesirppikynsiin kuuluneita sukuja:
Walter Lechner Racing
Walter Lechner Racing on itävaltalainen autourheilutalli. Talli on kilpaillut Porsche Supercup -sarjassa vuodesta 2003 lähtien ja voittanut sarjan mestaruuden vuosina 2005, 2007 ja 2008. Talli on aiemmin kilpaillut Eurocup Formula Renault -sarjassa. Talli järjestää myös ajokoulutusta nuorille kuljettajille.
Käännekohta (televisiosarja)
Sarja esitettiin Suomessa Mainos-TV:n ohjelmistossa alkuvuodesta 1976. Helsingin Sanomien Jukka Kajava kirjoitti Käännekohdan olevan kevään ainoita katsomisen arvoisia televisiosarjoja, joka tarjosi televisiossa harvinaista materiaalia, vivahteista ihmiskuvausta. ”Katsojalle rakennettiin ajateltavaa, ei passivoitu pelkkään tarinan tuijottamiseen.”
Rooleissa
Lähde: British Film Institute
Don Cheadle
Donald Frank ”Don” Cheadle, Jr. (s. 29. marraskuuta 1964 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Cheadle aloitti elokuvauransa 1980-luvun puolessa välissä. Ensimmäinen pitkä teatterielokuva, jossa hän esiintyi, oli komedia Autokoulun apuluokka (Moving Violations) vuodelta 1985. Vuosina 1992–1993 hän esitti hotellinjohtaja Roland Wilsonia komediasarjassa Golden Palace (The Golden Palace) ja vuosina 1993–1995 piirisyyttäjä John Littletonia draamasarjassa Rooman sheriffi (Picket Fences). Golden Palacen ja Rooman sheriffin lisäksi Cheadle on esiintynyt myös useissa muissa televisiosarjoissa, pääosassa vuonna 2012 alkaneessa komediasarjassa House of Lies sekä yksittäisissä tai muutamissa jaksoissa muun muassa sarjoissa Teho-osasto (ER), Simpsonit (The Simpsons, äänirooli), Hill Street Blues ja L.A. Law.
Cheadle on ollut kuudesti ehdolla televisiopalkinto Emmyn saajaksi, vuonna 1999 kategorioissa paras miessivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa (elokuvasta Rat Pack) ja paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa (elokuvasta A Lesson Before Dying), vuonna 2002 jälleen kategoriassa paras miessivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa (elokuvasta Things Behind the Sun), vuonna 2003 kategoriassa paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa (Teho-osasto) sekä vuosina 2012 ja 2013 kategoriassa paras miespääosa komediasarjassa (sarjasta House of Lies). Hän sai roolistaan televisioelokuvassa Rat Pack, jossa hänen roolihahmonaan oli Sammy Davis Jr., Golden Globen kategoriassa paras miessivuosa televisiosarjassa, minisarjassa tai televisioelokuvassa. Hänet palkittiin Golden Globella myös vuonna 2013 roolistaan televisiosarjassa House of Lies, kategoriassa paras miespääosa musikaali- tai komediasarjassa.
Cheadle oli vuonna 2005 ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi roolityöstään tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Hotelli Ruanda (Hotel Rwanda), jossa hän esitti hotellinjohtaja Paul Rusesabaginaa. Vuonna 2006 Paul Haggisin ohjaama elokuva Crash, jota Cheadle oli tuottamassa ja jonka yhtä päärooleista hän esitti, sai parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Cheadle itse oli Graham Watersin roolista ehdolla muun muassa Bafta-palkinnon ja SAG-palkinnon saajaksi kategoriassa paras miessivuosa. Myöhemmin hän oli tuottajana myös Crashin televisioversiossa. Cheadlen muihin palkintoehdokkuuksia saaneisiin rooleihin lukeutuu muun muassa radio- ja televisiojuontaja Petey Greenen osa elämäkertaelokuvassa Talk to Me (2007). Hän sai tuosta elokuvasta, jossa toimi myös vastaavana tuottajana, Independent Spirit Award -ehdokkuuden kategoriassa paras miespääosa.
Reginald Rose
Reginald Rose (10. joulukuuta 1920 New York City, New York – 19. huhtikuuta 2002 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja.
Don Cheadle
Ura
Cheadlen muihin elokuviin kuuluvat muun muassa Steven Soderberghin ohjaamat Traffic, Ocean’s Eleven – korkeat panokset, Ocean’s Twelve, Ocean’s Thirteen ja Mieletön juttu (Out of Sight) sekä Paul Thomas Andersonin Boogie Nights. Hänen kaupallisesti menestynein elokuvansa vuoden 2013 loppuun mennessä on saman vuoden keväällä ensi-iltansa saanut Iron Man 3, jossa hän esitti James Rhodesia. Hän esitti samaa hahmoa myös elokuvassa Iron Man 2 vuodelta 2010.
Cheadle opiskeli näyttelemistä California Institute of the Artsissa, jossa suoritti Bachelor of Fine Arts -tutkinnon. Hän on tehnyt elokuva- ja televisionäyttelemisen ohella myös pitkän uran teatterissa. Hänen tunnetuimpiin teatterirooleihinsa lukeutuu Boothin, toisen päähenkilön rooli Suzan-Lori Parksin kirjoittamassa, vuonna 2002 Pulitzer-palkinnon saaneessa näytelmässä Topdog/Underdog. Paitsi näyttelijänä, Cheadle on toiminut myös teatteriohjaajana.
Aktivismi
Cheadle on kampanjoinut aktiivisesti Darfurin kansanmurhan lopettamisen puolesta. Vuonna 2007 hän kirjoitti aiheesta kirjan Not on Our Watch: The Mission to End Genocide in Darfur and Beyond yhdessä ihmisoikeusaktivisti John Prendergastin kanssa ja toimi dokumenttielokuvan Darfur Now tuottajana. Samana vuonna Black Entertainment Television (BET) palkitsi hänet Humanitarian of the Year -palkinnolla. Cheadle on ottanut kantaa myös ympäristökysymyksiin. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman (UNEP) hyväntahdon lähettilääksi.
Yksityiselämä
Cheadlella on kaksi lasta puolisonsa Bridgid Coulterin kanssa, vuosina 1994 ja 1996 syntyneet tyttäret.
Bernoullin laki
320px|thumb|Bernoullin lain mukaisesti putkessa virtaavan nesteen nopeus suurenee ja paine pienenee, kun putki kapenee. Bernoullin laki on fysiikan laki, joka liittyy fluidin (nesteen tai kaasun) virtauksiin. Lain mukaan virtauksessa nopeuden kasvaessa paine alenee.
Käytännön sovelluksia laille ovat esimerkiksi venturiputki tai kaasutin. Lain avulla voidaan myös selittää purjeen toiminta.
Oletettaessa virtaavan aineen tiheyden pysyvän vakiona paineesta riippumatta voidaan tilannetta yksinkertaistaa, jolloin saadaan kokoonpuristumattoman virtauksen Bernoullin laki. Kokoonpuristumattoman virtauksen Bernoullin laki voidaan ilmaista yhtälöllä
missä
Kokoonpuristumattomuusoletus on useimpiin tarkoituksiin melko hyvin voimassa virtausnopeuden ollessa pienempi kuin 0,3Ma (ks. Mach-luku). Tätä suuremmilla virtausnopeuksilla on syytä käyttää kokoonpuristuvan virtauksen Bernoullin yhtälöä.
Lain nimi
Bernoullin laki on nimetty hollantilais-sveitsiläisen matemaatikko Daniel Bernoullin mukaan, vaikkakin periaatteen oli ymmärtänyt aiemmin muun muassa Leonhard Euler.
Staattinen paine
Staattinen paine tarkoittaa ilmakehässä yläpuolella olevan ilmamassan painosta johtuvaa painetta. Nesteen yhteydessä puhutaan hydrostaattisesta paineesta. Ilmakehän paine vaihtelee sääilmiöiden mukaan noin välillä 950 hPa–1050 hPa ja standardi-ilmakehän paineeksi on sovittu 1013,25 hPa merenpinnan tasolla.
Atmospheric_pressure
Bullard
Bullard on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Finntack
Myymälöitä on Suomessa ja Norjassa kolme, Ruotsissa ja Ranskassa yksi. 42 työntekijästä toimii Norjassa kymmenen, Ranskassa viisi ja Ruotsissa kaksi. Liikevaihto 2019 oli liki kymmenen miljoonaa euroa, josta noin 30 prosenttia kotimaasta. Omistajat yhtiön toimitusjohtaja Johannes Nevanlinna ja markkinointijohtaja Denis Marques.
pienoiskuva|vasen|upright|Finntack myymälä Vermon raviradalla
Suojavaatetuotanto
Koronapandemian tullessa Eurooppaan, myös Finntackin liikevaihto pieneni. Hevosten loimet ja muut varusteet eivät käyneet kaupaksi, kun ravikilpailut keskeytettiin koronan takia lähes koko Euroopassa. Finntack perusti suojavaatetuotannon teollisuushalliin Hollolaan. Tuotantolinjaan investoitiin lähes puoli miljoonaa euroa ja koneet saatiin käynnistettyä parissa kuukaudessa. Suojavaatteet tulivat markkinoille kesäkuussa 2020. . Myöhemmin Finntack oli uutisissa liittyen suojavaatetuotannon kannattavuuteen.
Historiaa
Finntackin perusti vuonna 1982 Lahdessa Norjasta Suomeen muuttanut Gunnar Gangsö tarkoituksena valmistaa pienessä mittakaavassa ravivarusteita ja myydä niitä lähinnä entiseen kotimaahan Norjaan. Nimenvaihdosten jälkeen yritys tuli tunnetuksi nimellä Finn-Valjas Oy, kunnes nimeksi vakiintui Finntack.
1990-luvun alussa yritys alkoi toimia teollisessa mittakaavassa. Finntack perusti tehtaan Pietariin heti Neuvostoliiton kaaduttua ja aloitti pian valmistuksen myös Ukrainassa ja Kiinassa. Vuoden 2012 paikkeilla Finntackilla oli tehdas myös Meksikossa. Suomessa tuotantoa oli tuolloin vain tytäryhtiö Pharmacare Novalla, joka valmistaa hevosten ja nahkavarusteiden hoitokemikaaleja ja täydennysrehuja.
Se omisti vuoteen 2018 asti myös perustamansa Horze-ratsastustarvikeketjun.
Ämmänkuopat
thumb|300px|Tarinan mukaan [[jättiläinen|jättiläisämmä halusi tehdä sillan Pitkäjärven yli. Tätä varten ämmä kantoi nummesta hiekkaa esiliinassaan. Näin syntyivät Ämmänkuopat.]] thumb|300px|Silta jäi kesken kun esiliina repesi. Näin syntyi [[Napinniemi.]] Ämmänkuopat ovat ryhmä suppakuoppia Kankaannummessa Someron Pitkäjärvellä.
Alun perin kuoppia mainitaan olleen neljä suurempaa ja kaksi pienempää, mutta soranotto on suureksi osaksi tuhonnut kuopat. Soranoton myötä on hävinnyt kolme kuoppaa, jotka vielä vuonna 1957 kartoitetussa peruskartassa ovat nähtävissä. Yksi kuopista on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi vuonna 1955. Lisäksi yksi isompi ja yksi pienempi kuoppa tästä länteen ovat vielä jäljellä.
Nukka-angervot
Nukka-angervot (Holodiscus) on ruusukasvien heimoon kuuluva pensassuku, jonka levinneisyysalue ulottuu Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikkaan.
Ulkonäkö ja koko
Nukka-angervot ovat enimmäkseen kesävihantia, enemmän tai vähemmän karvaisia pensaita, jotka kasvavat tavallisesti 1-7 metrin korkuisiksi. Suvun lajeilla on harmaat, usein roikkuvat oksat ja jo ensimmäisenä vuonna irti repeytyvä kuori. Silmut ovat pitkänomaisia ja kärjestään tiheäkarvaisia. Kärkisilmut ovat 3-5 millimetriä pitkiä, sivusilmut 2-3 millimetriä. Vuorottaiset, yksinkertaiset lehdet ovat muodoltaan soikeita, karkeasti hammaslaitaisia. Korvakkeet puuttuvat.
Versojen kärjissä sijaitsevissa, löyhissä, usein roikkuvissa noin 20 senttimetrin pituisissa huiskilomaisissa kukinnoissa on useita kukkia. Yksittäiset kukat ovat 4-5 millimetriä leveitä, verhiö on syvästi viisilohkoinen, viisi valkoista tai vaaleanpunaista terälehteä ovat vain hieman pidempiä kuin verholehdet. Heteitä on 20; niistä 15 ulompaa kasvavat yhteisestä pohjuksesta. Viisi huomiota herättävän karvaista emiä sijaitsevat avonaisessa kukkapohjuksessa. Hedelmä on yksisiemeninen, avautumaton pähkylä.
Levinneisyys
Suvun lajien levinneisyysalue ulottuu Kanadan Brittiläisen Kolumbian lounaisosista Yhdysvaltain ja Keski-Amerikan kautta Etelä-Amerikan Kolumbiaan ja Boliviaan.
Luokittelu
Nukka-angervojen suvun asema ruusukasvien heimossa on muuttunut viime vuosisadan aikana yksityiskohtaisempien tutkimusten myötä. Aiemmin se on sijoitettu alaheimoon Maloideae, mutta viimeaikaisten molekyylibiologisten tutkimusten perusteella kaikki entiset Maloideae-alaheimon lajit kuuluvatkin alaheimoon Amygdaloideae. Nukka-angervot on luokiteltu joskus myös alaheimoon Spiraeoideae, joka sekin kuuluu uusimpien tutkimusten mukaan Amygdaloideae-alaheimoon. Suku kuuluu tribukseen Spiraeeae.
Käyttö
Suvun lajeista ainoastaan nukka-angervoa (Holodiscus discolor) käytetään usein koristepensaana kauniiden kukkiensa takia.
Maximum Megadeth
Maximum Megadeth on Megadethin ensimmäinen EP, joka on julkaistu vuonna 1991 Capitol Recordsin kautta. Albumi julkaistiin ainoastaan Yhdysvalloissa juuri albumin menestyneimmän albumin Rust in Peacen jälkeen. EP sisältää kappaleita yhtyeen neljältä ensimmäiseltä studioalbumilta, joista kaksi on nauhoitettu livenä Lontoossa ("Hangar 18" ja "Anarchy in the UK").
Albumi ei koskaan sijoittunut Billboard-listalle.
Taifuuni Tip
Taifuuni Tip oli kaikkien aikojen voimakkain ja suurin havaittu trooppinen hirmumyrsky. Se aiheutti laajoja tulvia suuressa osaa Japania lokakuussa 1979.
Sykloni muodostui Tyynellämerellä 5. lokakuuta 1979 trooppisesta matalapaineesta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi seuraavana päivänä ja taifuuniksi 9. lokakuuta. Liikuttuaan hyvin suotuisaan ympäristöön Tip voimistui supertaifuuni Tipiksi 11. lokakuuta ja sen keskustan ilmanpaine laski 996:sta 898 mb:iin. Tässä vaiheessa Tipin halkaisija oli 2 170 km ja trooppisen myrskyn tuulet ulottuivat 1 085 kilometrin päähän myrskyn keskuksesta. 12. lokakuuta Tip jatkoi voimistumistaan ja sen kovimmat yhtämittaiset tuulet puhalsivat 85 m/s (305 km/h) ja myrskyn keskuksen ilmanpaine laski 870 mb:iin. Halkaisijaltaan 2 220 km Tip oli laajin havaittu trooppinen hirmumyrsky, ja sen paine oli alin koskaan myrksyn keskuksessa mitattu painelukema.
Tämän jälkeen Tip heikkeni hitaasti liikkuessaan kohti Japania. Se iski maihin Honshun saarella 19. lokakuuta heikkona taifuunina, mutta aiheutti kuitenkin merkittävää vahinkoa. Tip aiheutti 68 ihmisen kuoleman enimmäkseen tulvien johdosta sekä miljoonien dollarien vahingot Japanin maataloudelle ja kalastukselle.
Valmistavat toimitukset (mormonismi)
Pesu ja voitelu, joita myös kutsutaan nimellä esitoimitukset tai valmistavat toimitukset, ovat osa myöhempien aikojen pyhien temppeleissään suorittamia rituaaleja. Pesun ja voitelun lisäksi valmistaviin toimituksiin kuuluvat garmentin pukeminen ja "uuden nimen" luovuttaminen. Teologisesti valmistavat toimitukset kuuluvat osaksi endaumenttiseremoniaa, mutta käytännön syistä ne on erotettu toisistaan.
Pesu ja voitelu perustuvat toimituksina Israelin papistolle ensin ilmestysmajassa ja sitten Jerusalemin temppelissä suoritettuihin pesu- ja voiteluseremonioihin (2. Mooseksen kirja 29:4-7, 40:12-13), joihin myös Johanneksen ilmestys 1:5-6 viittaa. Nykyään näihin seremonioihin viitataankin suoraan ennen pesutoimituksen aloittamista. Pesun tarkoituksena on puhdistaa vihittävä vertauskuvallisesti "tämän sukupolven verestä ja synneistä". Voitelun tarkoituksena taas on voidella vihittävä Israelin "kuninkaaksi ja papiksi" (naisen kohdalla käytetään sanoja "kuningattareksi ja papittareksi"). Valmistavien toimitusten aikana miespuoliset avustajat pesevät ja siunaavat miespuolisia ja naiset naispuolisia vihittäviä. Naispuolisten avustajien voidaan katsoa toimivan esitoimituksissa pappeuden valtuudella, koska heidät on valtuuttanut toimimaan temppelin johtaja, jolla on pappeuden valtuus.
Pesu ja voitelu kuuluvat temppelissä tehtävistä "pyhistä toimituksista" vanhimpiin. Niitä harjoitettiin Kirtlandissä jo vuonna 1832, siis ennen endaumenttiseremonian kehittämistä. Kirtlandissä miehet peseytyvät kotonaan vedellä ja alkoholilla, minkä jälkeen he kokoontuivat profeetta Joseph Smithin luo hänen siunattavakseen ja voideltavakseen. Useat siunatuista kertoivat saaneensa ilmestyksiä ja erityisiä Pyhän Hengen armolahjoja, kuten profetoimisen, kielillä puhumisen ja kielten selittämisen lahjan. Seremonia päättyi keskinäiseen jalkojen pesuun ja sakramentin viettoon.
1800-luvulla temppeleissä suoritetuissa pesuissa ja puhdistuksissa pestävät istuivat alasti altaissa, ja peseytyminen suoritettiin perusteellisesti ja runsaalla vedellä. 1900-luvulla pesu ja voitelu muuttuivat vertauskuvallisemmisiksi. Pestävät pukeutuivat eräänlaiseen laajaan, sivuilta auki olevaan kaapuun, joka mahdollisti heidän pesemisensä ja siunaamisensa. Pesijät kostuttivat kätensä veteen ja pesivät sen jälkeen pestävän pään, silmät, korvat, nenän, huulet, niskan, hartiat, selän, rinnan, kädet, vatsan, kupeet ja jalat lausuen samalla rituaalisen siunauksen. Tämän jälkeen sama toimenpide toistettiin oliiviöljyllä voiteluna. 18. tammikuuta 2005 pesu ja voitelu muutettiin entisestä vertauskuvallisemmaksi. Nykyään vihittävän otsaa kosketetaan ensin vedellä ja sitten oliiviöljyllä, vaikka siunaukset luetaan edelleenkin kaikille ennen pestyille ja voidelluille ruumiinosille. Pesu ja voitelu päättyvät kumpikin avustajien kätten päälle panemiseen ja siunaukseen. Voitelun yhteydessä miehet voidellaan "kuninkaiksi ja papeiksi", naiset "kuningattariksi ja papittariksi". Vuoteen 2019 naiset voideltiin "kuningattariksi ja papittariksi aviomiehelleen", mutta nykyään seremoniassa ei ole enää viittausta aviomieheen. Tämä voidaan nähdä tasa-arvoa edistävänä elementtinä.
Ennen vuotta 2005 avustajat nostivat pesun ja voitelun jälkeen kaavun vihittävän yltä ja pukivat hänet garmenttiin erityisessä seremoniassa. Samalla hänelle kerrottiin garmentin muistuttavan temppelin pyhyydestä. Sen alkuperän kerrottiin olevan niissä nahkavaatteissa, jotka Jumala antoi Aadamille ja Eevalle karkotettuaan heidät paratiisista. Koska nykyään vihittävien ruumista ei enää kirjaimellisesti pestä ja voidella, he pukevat garmentin ylleen jo pukeutumistiloissa ennen valmistavia toimituksia. Nykyään avustajat nostavat kaavun - joka nykyään on sivuilta kiinni ommeltu - pois vihittävän yltä ja luovuttavat hänelle oikeuden pitää garmenttia.
Valmistavat toimitukset päättyvät "uuden nimen" antamiseen. Tämä on merkki uudesta liittosuhteesta hänen ja Jumalan välillä. uuden nimen ajatus on peräisen Ilmestyskirjan 2:17:stä. Uusi nimi on vertauskuvallinen ja vihittäviä vaaditaan pitämään se omana tietonaan. Uusina niminä käytetään raamatullisia tai Mormonin kirjasta peräisin olevia nimiä tai kirkon alkuaikojen merkkihenkilöiden nimiä. Monet seremonioihin osallistuvista ilmeisesti ajattelevat nimen tulevan ilmoituksen kautta ja olevan henkilökohtainen lahja Jumalalta. Tosiasiassa kuitenkin kaikki samana päivänä endaumenttiin osallistuvat saavat saman "uuden nimen", miehet miehen nimen ja naiset naisen nimen. Vain siinä tapauksessa, että vihittävän oma etunimi on sattumalta sama kuin sinä päivänä temppelissä annettava "uusi nimi", hänelle annetaan toinen nimi erityisestä taulukosta. Uutta nimeä kysytään endaumenttiseremonian aikana. Mormoniteologian mukaan tämä kuvastaa sitä, miten ihminen hänen kuolemansa jälkeen tunnistetaan hänen uuden nimensä avulla ja hän pääsee Jumalan välittömään läheisyyteen. Yleensä mies saa seremonian aikana tietoonsa vaimonsa nimen, ja suosittu ajatus menneiden aikojen pyhien joukossa oli, että aviomiehet kutsuvat viimeisenä päivänä vaimonsa ylösnousemuksessa luokseen heidän uusilla nimillään. Tätä ajatusta ei ole tiettävästi koskaan dogmatisoitu.
Simo Kuntsi
Simo Kuntsi (2. elokuuta 1913 Jyväskylä – 29. kesäkuuta 1984) oli suomalainen yritysjohtaja ja kuvataiteen keräilijä, jonka taidekokoelmaan pohjautuu Vaasassa vuodesta 2007 toiminut Kuntsin modernin taiteen museo.
Simo Kuntsi haaveili nuorena taiteilijan ammatista, mutta voimakastahtoinen isä halusi pojan kouluttautuvan liikealalle. Kaarlo Kuntsi oli toimitusjohtajana Vaasan Höyrymylly Oy:ssä, ja saman yhtiön palvelukseen tuli myös poika Simo Kuntsi, valmistuttuaan ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1934. Hän toimi yhtiössä vuodesta 1936 lähtien muun muassa kaupallisena johtajana, varatoimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä kunnes jäi eläkkeelle 1970.
Leithan taistelu
Leithan taistelu käytiin Babenberg-sukuun kuuluneen Itävallan herttuan Fredrik II:n johtamien itävaltalaisten ja Unkarin kuninkaan Béla IV:n johtamien unkarilaisten välillä 15. kesäkuuta 1246.
Simo Kuntsi
Taideinnostusta koulusta ja kotoa
Vaasan suomalaisessa lyseossa Kuntsin piirustuksenopettaja, taiteilija Toivo Talvi sai Simo-pojan vanhempiensa tavoin kiinnostumaan kuvataiteesta. Kotiin hankittiin muun muassa Pekka Halosen, Akseli Gallen-Kallelan, Helene Schjerfbeckin, Vilho Sjöströmin, Alvar Cawénin, Antti Favénin, Magnus Enckellin ja Jalmari Ruokokosken töitä. Paikalliset taiteilijat kuten Eemu Myntti, Frans Hiivanainen, Einari Uusikylä, Eero Nelimarkka, Matti Annala, Frans Hautala ja Emil Danielsson kävivät Kuntsien ja muiden varakkaiden vaasalaisperheiden kodeissa kaupittelemassa töitään, ja Simo sai olla isän mukana valitsemassa teoksia.
Leithan taistelu
Tausta
Béla IV:n johtamat unkarilaiset kärsivät suuren tappion Batu-kaanin mongolijoukkoja vastaan Muhin taistelussa vuonna 1241. Alkoi mongolien hävitysretken (unk. tatárjárás) aika, jota Unkarissa kesti noin vuoden. Béla joutui vetäytymään Pozsonyin (nyk. Bratislava) kautta Hainburgiin. Siellä Itävallan herttua Fredrik II takavarikoi Unkarin kuninkaan kassan ja pakotti hänet luovuttamaan alueita Itävallalle vastineeksi avusta mongoleita vastaan. Hainburgista Béla jatkoi matkaansa Zagrebiin, missä turhaan anoi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan apua. Myös herttua Fredrik petti lupauksensa.
Simo Kuntsi
Kuntsin modernin taiteen museo
Simo Kuntsi aloitti oman taiteenkeräilynsä 1950-luvulla aluksi vanhaa suomalaistaidetta ostaen. Vuodesta 1960 Kuntsi asui perheineen Helsingissä, jonne Vaasan Höyrymyllyn pääkonttori tuolloin muutti. Samoihin aikoihin hän kiinnostui suomalaisesta ja kansainvälisestä modernista kuvataiteesta ja teki siitä pääkohteen keräilylleen. Vuonna 1970 Simo Kuntsi säätiöi perheensä taidekokoelman Kuntsin taidesäätiöksi ja ryhtyi sen puheenjohtajaksi. Säätiön puitteissa Kuntsi toi silloin jo 121 teosta käsittäneen taidekokoelmansa entiseen kotikaupunkiinsa Vaasaan laajentamaan kaupungin taidetarjontaa. Vaasan kaupunki sitoutui järjestämään tilat taideteoksille. Vuosina 1970–1977 osa Kuntsin nykytaiteen kokoelmasta oli esillä Vaasan kauppaoppilaitoksessa, mutta sitten varastoituna kunnes Vaasan kaupunki päätti vuonna 2000 kunnostaa sisäsatamassa sijaitsevan Tullipakkahuoneen Kuntsin nimeä kantavaksi modernin taiteen museoksi. Rakennus peruskorjattiin 2004-2005 taidemuseoksi, joka tarjoaa noin 1400 m² näyttelytilat.
Leithan taistelu
Tausta
Vuoden 1242 keväällä mongolit vetäytyivät perimyskiistojen vuoksi Unkarista. Béla aloitti mittavat jälleenrakennustyöt, joitten johdosta myöhempi historiankirjoitus tuntee hänet nimellä a második honalapító, ’isänmaan toinen perustaja’. Hän pyrki kehittämään maansa puolustusta rakennuttamalla linnakkeita Mongolivaltakunnan vastaiselle rajalle. Seuraavaksi Béla hyökkäsi Itävaltaan ja pakotti Fredrikin palauttamaan Unkarin menettämät alueet.
Simo Kuntsi
Kuntsin modernin taiteen museo
Kuntsin säätiön taidekokoelmaan kuuluu nyt noin 900 teosta. Kokoelma ulottuu kansainvälisistä modernisteista suomalaisiin nykytaiteilijoihin. Nimekkäimpiä ulkomaisia taiteilijoita kokoelmassa ovat Henri Matisse, Joan Miró, Antoni Tàpies ja Fernando Botero. Noin 320 teosta käsittävässä suomalaisen modernin taiteen kokoelmassa ovat edustettuna muun muassa Kauko Lehtinen, Kimmo Kaivanto, Göran Augustson, Ernst Mether-Borgström, Kain Tapper, Aarno Salosmaa, Alpo Jaakola, Juhani Harri, Ahti Lavonen ja Reino Hietanen. Uudempaa kotimaista maalaustaidetta edustavat Leena Luostarinen, Jan Kenneth Weckman, Marjatta Tapiola, Marika Mäkelä, Tero Laaksonen, Kuutti Lavonen, Johanna Koistinen ja Pauno Pohjolainen. Kokoelmassa on myös pieni kokonaisuus vanhempaa suomalaista taidetta.
Leithan taistelu
Taistelu
Lisänimen Streitbäre (’Sotaisa’) politiikkansa vuoksi ansainnut Fredrik II ei luopunut vaateistaan alueisiin, jotka Béla IV oli hänelle kerran luovuttanut. Loppukeväällä 1246 Fredrik kokosi armeijan ja hyökkäsi vuorostaan Unkariin. Joukot kohtasivat taistelussa Leitha-joen (unk. Lajta, vanhoissa lähteissä Sár) varrella 15. kesäkuuta. Tarkkaa taistelupaikkaa ei nykyään tiedetä; unkarilaisten asiakirjoissa mainitaan vain sub Nova Civitate iuxta fluvium Saar ’Sár-jokivarren (eli Leitha-jokivarren) Uuden Kaupungin alapuolella’.
Simo Kuntsi
Perhe
Kuntsin ensimmäisestä, eroon päättyneestä avioliitosta Margareta Knuusin kanssa syntyivät Jorma (1938), Hannele (1942) ja Eva (1946). Simo Kuntsi avioitui 1953 Kaisa Kaukorannan kanssa.
Leithan taistelu
Taistelu
Yhteenotto päättyi selvään itävaltalaisten voittoon näitten alivoimasta huolimatta. Herttua Fredrik kuitenkin kaatui taistelussa, mikä ajoi hänen maansa sekasortoon. Koska hänellä ei ollut miespuolisia perillisiä, sammui Itävaltaa kolmen vuosisadan ajan hallinnut Babenbergin dynastia.
Simo Kuntsi
Luottamustehtäviä
Yhdistystoimintaan taiteen parissa Kuntsi ryhtyi 1960-luvun puolessavälissä Vaasan Höyrymyllyn käyttämän mainostoimiston omistajan Per Henrik Taucherin innoittamana. Taucher oli puheenjohtajana Nykytaideyhdistyksessä, ja Kuntsi ryhtyi yhdistyksen varapuheenjohtajaksi vuonna 1968. Hän toimi myös Suomen Taideakatemian edustajistossa 1973 alkaen, Akseli Gallén-Kallelan museosäätiön edustajistossa vuodesta 1979 sekä Cité international des arts à Paris -säätiön valtuuskunnassa vuodesta 1980. Hän oli mukana muidenkin alojen järjestöjen ja yritysten johtokunnissa, kuten Suomen Turkiseläinten kasvattajain liitossa 1947–1962, Mainostajien liitossa 1967–1970 ja Mainostelevisiossa 1962–1979. Vaasan-vuosinaan 1946–1960 hän toimi Norjan varakonsulina.
Leithan taistelu
Seuraukset
Béla IV osallistui Fredrikin kuolemasta seuranneeseen Babenbergien perimyssotaan ja liitti Steiermarkin väliaikaisesti valtakuntaansa. Lopulta Béla kuitenkin hävisi Itävallan ja Steiermarkin perimyssodan Böömin kuninkaalle Ottokar II:lle Kressenbrunnin taistelussa 1260.
Simo Kuntsi
Luottamustehtäviä
Mainos-Televisiossa Kuntsi toimi myös yhtiön taidetoimikunnan keskeisenä jäsenenä. Hän onnistuikin 1970–80-luvuilla valjastamaan Mainos-Television etenkin nuorten suomalaistaiteilijoiden tukijaksi. Toimikunta alkoi hankkia taideteoksia Mainos-Television 1967 valmistuneisiin uusiin toimitiloihin, ja ajan myötä teoksia kertyikin pieneksi kokoelmaksi saakka.
Leithan taistelu
Viitteet
thumb|left|400px|Fredrik II:n kohta Babenbergin sukupuutaulussa Klosterneuburgin luostarissa. Maalaus vuosilta 1489 - 1492.
HMS Cygnet (1898)
HMS Cygnet oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 valmistunut Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Myles Kennedy
Myles Richard Kennedy (s. 27. marraskuuta 1969) on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä. Hän on tehnyt musiikkia monien yhtyeiden kanssa, mutta parhaiten hänet tunnetaan Alter Bridgen laulajana ja kitaristina. Vuonna 2010 Myles lauloi ”Back from Cali” ja "Starlight" kappaleet Slashin debyyttialbumilla Slash, sekä myöhemmin vuonna 2012 Slashin toisen sooloalbumin Apocalyptic Love. Nykyään Myles viettää aikaansa vaimonsa Selenan kanssa kirjoittaessaan musiikkia.
HMS Cygnet (1898)
Valmistus
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 25. syyskuuta 1896 telakkanumerolla 320. Alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 1898 ja se valmistui helmikuussa 1900.
Palvelus
HMS Cygnet myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Wardille Rainhamiin.
Keuhkofibroosi
Keuhkofibroosissa (keuhkojen sidekudoistuminen) keuhkokudos korvautuu vähitellen sidekudoksella.
Sairauden alkusyytä ei tunneta. Sillä on jokin yhteys muihin sidekudossairauksiin, sillä sairaus liittyy melko usein nivelreumaan tai sklerodermaan (yleistynyt ihonkovettumatauti) tai muihin sidekudostauteihin.
Tunnettuja potilaita
Tunnettuja keuhkofibroosia sairastaneita henkilöitä ovat muun muassa:
Syrjäytymisvaikutus
thumb|250px|IS-käyrä siirtyy oikealle ja nostaa korkoa i sekä lisää reaalista bruttokansantuotetta Y.
Syrjäytymisvaikutuksella tarkoitetaan ekspansiivisen finanssipolitiikan aiheuttamaa korkojen nousua, jolloin yksityinen kysyntä ja investoinnit supistuvat. Toisin sanoen, kun valtio lisää kulutusta, yksityiset investoinnit ja kulutus syrjäytyvät.
Muutokset finanssipolitiikassa siirtävät IS-käyrää, joka kuvaa tasapainoa hyödykemarkkinoilla. Ekspansiivinen finanssipolitiikka siirtää IS-käyrää oikealle kohdasta IS1 kohtaan IS2. Lisäksi, ekspansiivinen finanssipolitiikka siirtää reaalitulojen tasapainotilaa kohdasta Y1 kohtaan Y2 ja korkotasoja kohdasta i1 kohtaan i2. Korkotason pysyessä kohdassa i1, korkeammat valtion menot kasvattavat kokonaiskysyntää. Tämä kysynnän kasvun tulee näkyä tuotoksessa. Korkotason noustessa, reaalitulojen tasapainon on noustava valtion tulojen ja kertoimen (multiplier) tulon verran.
Jos korko i1 pysyy vakiona, hyödykemarkkinat ovat tasapainossa, niin että suunniteltuja menoja vastaa tuotos, mutta rahoitusmarkkinat eivät ole enää tasapainossa. Tulo lisääntyy, ja sen vuoksi rahan kysyntä lisääntyy. Koska kysyntää on ylenmäärin, korot kasvavat. Yritysten suunnitellut menot supistuvat korkeiden korkojen vuoksi ja siten kokonaiskysyntä supistuu. Tämän vuoksi tasapainotila on korkeammilla koroilla. Tämän vuoksi koron muutos ja sen vaikutus kokonaiskysyntään vaimentaa ekspansiivisen finanssipolitiikan ja valtion kulutuksen vaikutusta.
Lähteet
Roger W. Spencer & William P. Yohe, 1970. «The 'Crowding Out' of Private Expenditures by Fiscal Policy Actions», Federal Reserve Bank of St. Louis Review, October, pp. 12-24
Tagebuch eines Verzweifelten
Tagebuch eines Verzweifelten on saksalaisen kirjailija Friedrich Reck-Malleczewenin kirjoittama natsihallinnosta kertova ja sitä arvosteleva kirja. Kirja ilmestyi saksaksi vuonna 1947.
Kirjassa on aatelissukuisen Reck-Malleczewenin päiväkirjamerkintöjä toukokuusta 1936 lokakuuhun 1944. Reck-Malleczewen surmattiin Dachaun keskitysleirillä 16. helmikuuta 1945. Reck-Malleczewenin natsihallintoa vastustava päiväkirja ei ollut ainoa laatuaan, sillä sellaisia pitivät useat yläluokan jäsenet Hitlerin hallinnon aikana.
Kirjan englanninkielinen käännös Diary of a Man in Despair ilmestyi alun perin 1970, ja sittemmin siitä on otettu useita painoksia. Lontoolaisen Gerald Duckworth & Co Ltd -kustantamon vuonna 2000 julkaisema laitos herätti Suomessa keskustelua, sillä kannen kuvituksessa on käytetty Hugo Simbergin kuuluisaa Haavoittunut enkeli -maalausta, mutta se on käännetty peilikuvaksi ja enkeliä paareilla kantavien poikien hihoihin on lisätty hakaristitunnukset. Kustantajaan vedottiin kirjan vetämiseksi pois markkinoilta, mutta tuloksetta.
Cameronin piirikunta (Louisiana)
Cameronin piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 6 968 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 5 017 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Cameron ja suurin kaupunki Hackberry.
Cameronin piirikunta on saanut nimensä poliitikko Simon Cameronilta.
Väestö
Piirikunnan asukkaista 91,3 prosenttia on valkoisia, 5,54 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,78 prosenttia mustia. 9,25 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 98 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 43,2 vuotta.
Aavikkokaniini
Aavikkokaniini (Sylvilagus audubonii) on amerikankaniineihin kuuluva jänislaji.
Aavikkokaniinin selkä on ruskeanharmaa ja vatsapuoli vaaleampi. Sillä on suuret silmät ja pöyheä, pyöreä häntä sekä pitkät, leveät korvat joissa on vain vähän karvaa. Naaraskaniinit ovat uroksia kookkaampia. Sen paino täysikokoisena pysyttelee puolentoista kilon alapuolella. Pituus vaihtelee 33 senttimetristä 43 senttimetriin.
Aavikkokaniini viihtyy metsäalueilla, niityillä, aavikoilla sekä samoilla alueilla joilla kreosoottipensas kasvaa.
Aavikkokaniinin ruokavalioon kuuluu ruoho, kaktuskasvit, kaarna ja meskitet. Parittelukausi kestää tammikuusta loppukesään saakka. Naaras tekee pesän matalaan koloon ja vuoraa sen karvoilla ja ruoholla. Se on tiineenä noin kuukauden ajan ennen kuin synnyttää yhdestä kuuteen poikasta. Poikaset syntyvät karvattomina ja sokeina. Ne jättävät pesän kaksiviikkoisina mutta viipyvät emonsa seurassa vielä muutaman viikon ajan. Aavikkokaniini saavuttaa sukukypsyyden noin kolmen kuukauden iässä. Yleisesti se saa kahdesta neljään poikuetta vuodessa, mutta epätavallista ei ole kuusikaan poikuetta vuoden aikana. Aavikkokaniinin aktiivinen hereilläoloaika sijoittuu aikaiseen aamuun ja iltahetkiin. Päivän kuumimmaksi ajaksi se vetäytyy varjopaikkoihin suojaan polttavalta auringolta. Aavikkokaniini saattaa kiivetä kalteviin puihin ja kantojen päälle havainnoimaan ympäristöään ja mahdollisia uhkia. Yleensä aavikkokaniini ei rakenna asuinpaikkaansa itse, joskin se saattaa kuopsuttaa sellaisen pensaan tai muun kasvillisuuden alle. Joskus se saattaa myös käydä lepäämään toisen eläimen pesään. Aavikkokaniini myös osaa uida ja kykenee juoksemaan 24 kilometrin tuntivauhdilla.
HMS Cynthia (1898)
HMS Cynthia oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 valmistunut Coquette-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 21. huhtikuuta 1896 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. heinäkuuta 1896 telakkanumerolla 321. Alus laskettiin vesille 8. tammikuuta 1898 ja se valmistui kesäkuussa 1899.
Palvelus
HMS Cynthia myytiin 29. huhtikuuta 1920 romutettavaksi Wardille Rainhamiin.
See You in My Nightmares
”See You in My Nightmares” on kappale rap-artisti Kanye Westin vuonna 2008 ilmestyneeltä neljänneltä studioalbumilta 808s & Heartbreak. Kappaleella vierailee Lil Wayne. ”See You in My Nightmares” piti julkaista singlenä 10. maaliskuuta 2009 ja lähetettiin radiokanaville soitettavaksi, mutta sen julkaisu peruutettiin ja singlenä julkaistiin sen sijasta "Amazing".
Chris Evert
thumb|[[George H. W. Bush ja Chris Evert pelaamassa Camp Davidissa.]] Christine Marie "Chris" Evert (s. 21. joulukuuta 1954) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja. Evert voitti ammattilaisurallaan 18 Grand Slam -turnausta kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä. Evertin ammattilaisuran voittotilasto, 1309–146, on parempi kuin kellään muulla ammattilaispelaajalla koskaan.
Tennisura
Evert alkoi pelata tennistä viisivuotiaana isänsä, tennisvalmentaja Jimmy Evertin opastuksella. Vuonna 1969 hänet rankattiin Yhdysvaltain parhaaksi tyttöpelaajaksi alle 14-vuotiaiden sarjassa. Vuonna 1970 tuolloin vasta 15-vuotias Evert herätti huomiota voittamalla Margaret Smith Courtin, joka oli saavuttanut hiljattain Grand Slamin (voittanut kaikki kauden Grand Slam -turnaukset), Pohjois-Carolinassa pelatussa pienessä turnauksessa suoraan kahdessa erässä. Evert teki Grand Slam -debyyttinsä vuoden 1971 Yhdysvaltain avoimissa, joissa hän eteni semifinaaleihin asti. Hän voitti turnauksessa kovia nimiä, kuten Mary Ann Eiselin, Françoise Dürrin ja Lesley Huntin, mutta joutui lopulta taipumaan semifinaaleissa maannaiselleen Billie Jean Kingille.
Vuonna 1973 Evert eteni sekä Ranskan avointen että Wimbledonin loppuotteluun. Hän hävisi kuitenkin Ranskan avointen loppuottelussa Margaret Smith Courtille ja Wimbledonin loppuottelussa Billie Jean Kingille. Vuotta myöhemmin hän sen sijaan voitti molemmat turnaukset kaataessaan kummankin loppuottelussa Olga Morozovan suoraan kahdessa erässä.
Evert hallitsi seuraavina vuosina naistennistä lähes suvereenisti. Marraskuussa 1975 alkaneella WTA:n maailmanlistalla Evert pysyi kärkipaikalla 140 peräkkäistä viikkoa, heinäkuuhun 1978 asti, mikä on kolmanneksi pisin aika listan historiassa. Hän voitti Ranskan avoimet toistamiseen vuonna 1975 ja otti ensimmäisen neljästä peräkkäisestä Yhdysvaltain avointen turnausvoitostaan voittamalla australialaisen Evonne Goolagongin kolmieräisessä loppuottelussa. Hän kohtasi Goolagongin myös vuoden 1976 Wimbledonin loppuottelussa ja voitti hänet tuolloinkin kolmen erän kamppailun jälkeen. Evertin ja Goolagongin kilpailuasetelma oli vahvimmillaan 1970-luvun puolivälissä. Evert voitti 21 heidän 33 kohtaamisestaan.
Evertin valta-asemalle ilmestyi 1970-luvun lopulla uusi haastaja, Martina Navratilova. Evert hallitsi useimpia heidän varhaisista kohtaamisistaan, mutta Navratilova nousi niskan päälle 1980-luvulla. He kohtasivat toisensa yhteensä 80 ottelussa, joista Evert voitti 37 ja Navratilova 43. Grand Slam -turnausten kaksinpelin loppuotteluissa he kohtasivat 12 kertaa, joista Evert voitti neljä ja Navratilova kahdeksan. Kummankin pelaajan uran loppusaldoksi tuli sama määrä Grand Slam -voittoja kaksinpelissä, 18.
Vaikka Evert menestyi kaikilla alustoilla, hänen pelinsä oli kaikkein hallitsevinta massakentällä. Hän voitti vuosien 1973 ja 1979 välisenä aikana ennätykselliset 125 peräkkäistä massakentällä pelattua ottelua. Putki päättyi vuoden 1979 Italian avoimissa, joissa hän hävisi Tracy Austinia vastaan pelatun semifinaaliottelun. Austin voitti Evertin samana vuonna myös Yhdysvaltain avointen loppuottelussa. Evert voitti ainoan massakentällä pelattavan Grand Slam -turnauksen, Ranskan avointen, kaksinpelin ennätykselliset seitsemän kertaa. Kolme näistä voitoista tuli Martina Navratilovaa vastaan, ensimmäinen jo vuonna 1975 ja toiset kaksi kymmenen vuotta myöhemmin, vuosina 1985 ja 1986. Vuoden 1985 Ranskan avointen voitto nosti Evertin kesäkuussa 1985 kolmen vuoden tauon jälkeen naisten kaksinpelin maailmanlistan kärkeen ja hän pysyi listan kärjessä 18 peräkkäistä viikkoa. Viimeisen kerran hän oli maailmanlistan kärjessä loka-marraskuussa 1985, neljä viikkoa. Yhteensä Evertille kertyi viikkoja WTA:n maailmanlistan kärjessä 260, kolmanneksi eniten Steffi Grafin ja Navratilovan jälkeen. Näistä viikoista 158 oli 1970-luvun puolella ja 102 1980-luvulla.
Evert lopetti ammattilaisuransa vuonna 1989. Hän voitti urallaan 154 WTA-tason kaksinpeliturnausta ja kahdeksan nelinpeliturnausta. Hän voitti vuosien 1974 ja 1986 välisenä aikana vähintään yhden Grand Slam -turnauksen vuotta kohti. Evert eteni 52 kertaa vähintään semifinaaleihin Grand Slam -turnausten kaksinpelissä. Hän voitti International Tennis Federationin maailmanmestaruuden vuosina 1978 ja 1980–1981, WTA-kiertueen mestaruusturnauksen mestaruuden neljä kertaa, ja hän auttoi Yhdysvallat kahdeksan kertaa Fed Cupin, naisten arvostetuimman joukkueturnauksen, voittoon. Evert äänestettiin neljä kertaa AP-uutistoimiston äänestyksessä vuoden naisurheilijaksi ja vuonna 1976 Sports Illustrated -lehti valitsi hänet vuoden naisurheilijaksi. Vuonna 1995 hänet valittiin yksimielisesti International Tennis Hall of Fameen.
Yksityiselämä
Evertin romanssi toisen yhdysvaltalaisen tennistähden Jimmy Connorsin kanssa herätti julkista huomiota 1970-luvulla, erityisesti heidän kummankin voittaessa Wimbledonin kaksinpelin vuonna 1974. He menivät myös kihloihin, mutta suhde ei lopulta kestänyt.
Vuonna 1979 Evert meni naimisiin brittiläisen tennispelaajan John Lloydin kanssa ja Evert käyttikin pitkään nimeä Chris Evert-Lloyd. Heidän avioliittonsa päättyi kuitenkin eroon vuonna 1987.
Vuonna 1988 Evert meni naimisiin kaksiin olympialaisiin osallistuneen syöksylaskijan Andy Millin kanssa. Heillä on kolme poikaa – Alexander James (s. 1991), Nicholas Joseph (s. 1994) ja Colton Jack (s. 1996). Evert ja Mill erosivat vuonna 2006.
18 voittoa
Vuosi   Turnaus                 Finaalivastustaja          Lopputulos 1974    Ranskan avoimet         Olga Morozova              6-1, 6-2 1974    Wimbledon               Olga Morozova              6-0, 6-4 1975    Ranskan avoimet         Martina Navratilova        2-6, 6-2, 6-1 1975    Yhdysvaltain avoimet    Evonne Goolagong           5-7, 6-4, 6-2 1976    Wimbledon               Evonne Goolagong           6-3, 4-6, 8-6 1976    Yhdysvaltain avoimet    Evonne Goolagong           6-3, 6-0 1977    Yhdysvaltain avoimet    Wendy Turnbull             7-6, 6-2 1978    Yhdysvaltain avoimet    Pam Shriver                7-5, 6-4 1979    Ranskan avoimet         Wendy Turnbull             6-2, 6-0 1980    Ranskan avoimet         Virginia Ruzici            6-0, 6-3 1980    Yhdysvaltain avoimet    Hana Mandlikova            5-7, 6-1, 6-1 1981    Wimbledon               Hana Mandlikova            6-2, 6-2 1982    Australian avoimet      Martina Navratilova        6-3, 2-6, 6-3 1982    Yhdysvaltain avoimet    Hana Mandlikova            6-3, 6-1 1983    Ranskan avoimet         Mima Jausovec              6-1, 6-2 1984    Australian avoimet      Helena Sukova              6-7, 6-1, 6-3 1985    Ranskan avoimet         Martina Navratilova        6-3, 6-7, 7-5 1986    Ranskan avoimet         Martina Navratilova        2-6, 6-3, 6-3