cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koskelan teinisurma
Tuomiot
Helsingin käräjäoikeus antoi 24. maaliskuuta välituomionsa, jossa se määräsi syytetyt mielentilatutkimukseen. Oikeus katsoi, että mielentilatutkimuksen perusteet täyttyivät niin syytettyjen iän kuin tutkittavan rikoksen puolesta. Käräjäoikeuden mukaan ainakin kaksi syytetyistä kohdisti uhriin syyttäjän väittämää väkivaltaa ja kolmas syytetty oli mukana ainakin lyömällä ja kantamalla uhria. Syytettyjen välisestä viestittelystä ennen uhrin kuolemaa oli pääteltävissä, että pahoinpiteleminen oli suunnitelmallista. Mielentilatutkimus totesi jokaisen syytetyn olleen tekoaikaan syyntakeinen.
Tuomio annettiin 3. syyskuuta 2021 Helsingin käräjäoikeudessa. Eniten väkivaltaa uhriin kohdistanut tuomittiin 10 vuoden ja 1 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen, nuorin syytetty tuomittiin 9 vuoden 2 kuukauden vankeusrangaistukseen ja toiseksi vanhin 8 vuoden 2 kuukauden vankeusrangaistukseen nuorena henkilönä tehdystä murhasta. Tuomio on lainvoimainen, koska siitä ei valitettu määräaikaan mennessä.
Koska syytetyt olivat alaikäisiä, heille ei olisi voitu määrätä elinkautista rangaistusta, vaan enimmillään 12:n vuoden määräaikainen vankeusrangaistus. Poliisi otti surmaajat kiinni maanantaina 7. joulukuuta 2020 ja siitä pitäen he ovat olleet vapautensa menettäneinä. Alaikäiset rikoksentekijät pääsevät ehdonalaiseen vapauteen, kun he ovat istuneet vankeusrangaistuksestaan kolmasosan. Siten lievimmän rangaistuksen saanut tekijä päässee ehdonalaiseen vuoden 2023 kesällä, seuraava 2023 joulun tienoilla ja kovimman rangaistuksen saanut vuoden 2024 keväällä. Jo aiemmin, aikaisintaan kuusi kuukautta ennen ehdonalaiseen pääsyä, heillä on mahdollisuus anoa valvottua koevapautta.
Viranomaisten laiminlyönnit
Koskelan teinisurmat herättivät kysymyksiä viranomaisten toiminnasta. Helsingin poliisilaitos teki lastensuojelun ja koulun toiminnasta laajan esiselvityksen, jossa haastateltiin 44 henkilöä ja tutkittiin laajasti tapaukseen liittyviä asiakirjoja. Esiselvityksen keskeinen johtopäätös oli se, että peruskoulun opettajia, rehtoreita, lastensuojelutyöntekijöitä, muita viranhaltijoita tai ketään muutakaan ei ole syytä epäillä virkavelvollisuuden rikkomisesta.
Selvityksen mukaan uhri oli lastensuojelun asiakas, joka oli sijoitettu kotinsa ulkopuolelle. Vanhemmat tekivät virka-apupyynnön poliisille, sillä nuori ei ollut palannut sijoituspaikkaansa. Pyynnöstä huolimatta uhria ei ollut etsitty koko surmaviikonloppuna. Ylen laajassa selvityksessä kävi ilmi, että uhri oli jäänyt vaille tarvittavaa tukea etenkin alakoulun aikana sekä myöhemmin lastensuojelun asiakkaana. Koulun opettajien mukaan uhrin vaikeuksiin puututtiin liian myöhään ja ne jäivät jopa paikoin selvittämättä. , mutta Ylen selvitys on ristiriidassa poliisiin laajan esiselvityksen kanssa.
Reaktiot
Tapaus aiheutti järkytystä koko Suomessa ja synnytti vilkasta keskustelua nuorten väkivaltaisuudesta. Surmapaikalle tuotiin paljon kynttilöitä menehtyneen pojan muistoksi. Uhrin muiston kunniaksi ja kiusaamisen vastustamiseksi järjestettiin 5. maaliskuuta 2021 epävirallinen muistotilaisuus, jossa sytytettiin kynttilöitä näkyvillä paikoilla eri puolilla maata. Idea tapahtumaan tuli Facebookiin perustetusta ”Oikeutta Koskelan uhrille” -ryhmästä. Kynttilöitä sytytettiin esimerkiksi Helsingissä eduskuntatalon portailla, Turussa tuomiokirkon portailla, Lahdessa Ristinkirkon portailla ja Kuopiossa Haavoittunut sotilas -sankaripatsaan luona. Surma herätti myös voimakasta lynkkausmielialaa, ja julkisessa keskustelussa ratkaisuksi esitettiin esimerkiksi ankarampia rangaistuksia ja tiukempaa kurinpitoa.
Poliisi tiedotti tutkinnasta jo alkuvaiheessa poikkeuksellisen laajasti asian yhteiskunnallisen merkityksen vuoksi. Helsingin poliisin rikostutkintayksikön päällikkö rikosylitarkastaja Jonna Turunen luonnehti tapausta täysin poikkeukselliseksi. Tapaus nosti esiin myös lastensuojelun resurssoinnin. Tutkinnanjohtaja Marko Forss kuvasi tekoa sadistiseksi. Sisäministeri Maria Ohisalon mukaan tapaus kertoo huonovointisuuden kasautumisesta. Lapin yliopiston rikosoikeuden emeritaprofessori Terttu Utriaisen mukaan Koskelan surma oli poikkeuksellisen raaka ja Suomessa hyvin harvinainen. Utriainen myös sanoi tapauksen osoittavan, että osalla nuorista on kadoksissa vastuu omista teoista ja arvot ovat hämärtyneet.
Surmasta julkaistiin 5. heinäkuuta 2021 MTV:n rikostoimittajan Tiia Palménin kirjoittama kirja Koskelan teinisurma.
Vlásti
pienoiskuva|vasen|Vlástin Pyhän Markuksen (Ágios Márkos) kirkko. Vlástin kylä sijaitsee Áskio-vuoren pohjoisrinteessä noin 24 kilometriä lounaaseen Ptolemaḯdasta. Kylä tunnettiin 1800-luvulla nimimuodoissa Blátzi (Μπλάτζι, Μπλάτζη) ja Vlátzi (Βλάτζη), ja vuonna 1918 muodossa Vlátsi (Βλάτση). Vuonna 1927 kylä nimettiin uudelleen nimelle Polynéri (Πολυνέρι; ), mutta jo vuonna 1928 nykyiselle nimelleen Vlásti (Βλάστη). Vlástin kunnallisyksikkö käsittää Eordaían kylän lounaisosan.
Vlásti oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Eordaían kunnaksi yhdessä Agía Paraskevín, Mouríkin, Ptolemaḯdan ja Vérmion kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kolisjärvi
Kolisjärvi eli Kolijärvi eli Pieni Kalliojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Vuohivuori nousee järven itäpuolella noin 50 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järven rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Etelärannalla on pieni luonnonsuojelualue ja länsirannalla on peltoja. Rannoille on rakennettu kolme taloa ja kaksi vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaispuolelta kulkee yhdystie 3284.
TylöHelo Group
TylöHelo Group on konserni, joka valmistaa ja myy sähkölämmitteisiä kiukaita, uuneja, esivalmistettuja saunahuoneita, höyrynkehittimiä, esivalmistettuja höyrysaunoja, monisuihkuja ja suihkutiloja. Sen omistaa pääomasijoitusyhtiö AAC Capital. Konsernin tuotemerkkejä ovat Tylö, Kastor, Helo, Finnleo ja Amerec. Nykyinen nimi vuodesta 2010.
Kolisjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,1 metriä mpy. Siihen johtaa kuusi ojaa, joista kolme tuo vettä Kalliojärvestä, Nurkkajärvestä ja Haukkalammeilta. Järven laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee Isojärven Isojärvenlahteen. Laskuojan pudotus on 22,2 metriä.
TylöHelo Group
Kastor perustettiin vuonna 1908. Helo perustettiin nimellä Karjalan Sähkö Oy Viipuriin vuonna 1919. Helo osti Kastorin ja Finnelon vuonna 1991. Vuonna 1998 Helo osti Amerecin. Tylön osti Helo Group Oy vuonna 2008. minkä jälkeen uusi TylöHelo Group perustettiin. Uudelleenjärjestely tapahtui, jossa Tylö on nykyään myyntiyhtiö, kun taas Halmstadin valmistava osa on TylöHelon tuotantoyksikkö.
Google Cardboard
250px|pienoiskuva|oikea|Cardboard, jossa on [[iPhone 6s sisällä.]] Google Cardboard ovat Googlen kehittämät edulliset pahviset virtuaalitodellisuuslasit. Google esitteli Cardboard-konseptin vuonna 2014. Google on suunnitellut Cardboard-lasien standardit, mutta se ei itse valmista tai myy niitä. Cardboard-lasit vaativat toimiakseen Android- tai iOS-puhelimen, joka laitetaan Cardboard-lasien sisään. Cardboard-laseihin ladataan yhteensopivia sovelluksia puhelimen sovelluskaupasta. Cardboard-lasit ovat pahvisia, eivätkä ne sisällä mitään tekniikkaa. Cardboard hyödyntää puhelimen laitteistoa, joten ne ovat muita VR-laseja halvempia ja antavat huonomman käyttökokemuksen.
Kolisjärvi
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty. Kartassa järven ja sen itäpuolisen Kalliojärven välissä oli kapea salmi. Järvien yhteinen nimi oli Kalliojärvi.
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa järvellä oli kolme saarta. Vuoden 1965 peruskartassa järvellä oli vain kaksi taloa ja osa järven ympäristön pelloista jatkui järven rantaan asti. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa ja osa pelloista oli metsittynyt.
Heidi Newfield
thumb|Heidi Newfield Heidi Newfield (s. 4. lokakuuta 1970 Healdsburg, Kalifornia) on yhdysvaltalainen countrylaulaja. Hän tuli alun perin tunnetuksi Trick Pony -yhtyeestä, jonka hän jätti vuonna 2006. Vuonna 2007 hän vieraili Cledus T. Juddin albumilla Boogity, Boogity – A Tribute to the Comedic Genius of Ray Stevens.
Ensimmäisen sooloalbuminsa (What Am I Waiting For) Newfield julkaisi Curb Recordsilla vuonna 2008. Albumi nousi Billboardin countrylistalla toiseksi. Sen ensimmäinen single oli "Johnny & June".
Trick Ponyn jäsenenä Newfield oli mukana kaikilla sen kolmella studioalbumilla: Trick Pony (2001), On a Mission (2003) ja R.I.D.E. (2005).
Austin FC
Austin FC perustettiin vuonna 2018, ja aloitti ensimmäisen kautensa 2021. Joukkueen kotikenttä on 20 738 katsojan Q2 Stadium Austinin pohjoisosassa.
Malcolm Young
Malcolm Mitchell Young (6. tammikuuta 1953 Glasgow, Skotlanti – 18. marraskuuta 2017 ) oli skotlantilaissyntyinen australialainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten mittavasta urastaan hard rock -yhtye AC/DC:n perustajajäsenenä, kitaristina, taustalaulajana ja lauluntekijänä. Hän perusti yhtyeen vuonna 1973 veljensä Angus Youngin kanssa muutettuaan perheensä kanssa Skotlannista Australiaan. Young kirjoitti mittavan osan AC/DC:n tuotannosta veljensä kanssa, ja rytmikitaristina hän kehitti yhtyeen musiikkia merkittävällä tavalla muun muassa kitarariffien osalta.
Young oli AC/DC:n kitaristina yhtyeen perustamisesta vuoteen 2014, jolloin hän päätti uransa musiikin parissa sairastuttuaan dementiaan, minkä vuoksi hän joutui jättämään myös AC/DC:n. Hänen paikkansa yhtyeen rytmikitaristina täytti hänen veljenpoikansa Stevie Young, joka oli sijaistanut Malcolmia yhtyeen rytmikitaristina jo vuonna 1988 Blow Up Your Video World Tour -kiertueella. Malcolm Youngin viimeisiksi levytyksiksi AC/DC:ssa jäivät vuoden 2008 studioalbumi Black Ice ja vuoden 2012 livealbumi Live at River Plate.
Black Ice World Tourin päätteeksi Malcolmille todettiin keuhkosyöpä. Se hoidettiin varhaisessa vaiheessa, joten leikkaus onnistui ja syöpä poistettiin. Hänellä oli myös määrittelemätön sydänongelma ja hänellä oli sydämentahdistin.
Young oli naimisissa Linda Youngin kanssa ja heillä oli kaksi lasta: tytär Cara ja poika Ross. Hän kuoli 64-vuotiaana 18. marraskuuta 2017 sairastettuaan dementiaa useiden vuosien ajan.
Lapsuus
Malcolm Mitchell Young syntyi Glasgow’ssa 6. tammikuuta 1953 skotlantilaiselle pariskunnalle William ja Margaret Youngille.
Ordoño III (León)
Ordoño III oli Leónin kuningas vuosina 951–956 isänsä Ramiro II:n jälkeen.
Ordoño III kuninkaana
Ordoño III:n täytyi kamppailla kruununtavoittelijaa, velipuoltaan Sancho I:stä vastaan, jolla oli mahtavina liittolaisina Kastilian kreivi Fernán González ja Navarran kuningas García I. Ordoño kukisti vastustajansa ja onnistui menestyksekkäästi myös torjumaan muslimien hyökkäykset maahan voittamalla vuonna 955 nämä San Esteban de Gormazissa.
Kuninkaan kuoltua sisällissodat puhkeavat
Ordoño kuoli kuitenkin pian saatuaan aikaiseksi aselevon kalifi Abd ar-Rahman III:n kanssa ja ylimykset valitsivat kuninkaaksi hänen velipuolensa Sancho I:n (956–966), joka kuitenkin syrjäytettiin kreivi Fernán González johtamassa kapinassa, jolloin valtaan nousi Alfonso IV:n poika Ordoño IV (958–960), tunnettu lisänimellä Paha. Sancho I pakeni kalifin suojaan ja näin Cordoba pääsi vaikuttamaan Leonin asioihin ja nöyryyttämmän kristittyjä valtioita.
Ordoño III:n perhe
Ordoño nai vastustajansa Kastilian kreivi Fernán Gonzálezin tyttären Urracan. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, mutta myöhemmin kuninkaaksi kruunatun Bermudo II:n (982–999) äiti oli mahdollisesti kreivi Pelayon tytär.
Italianhauki
Italianhauki (Esox cisalpinus) on Italian pohjois- ja keskiosissa elävä hauen sukuinen kalalaji. Se muistuttaa läheisesti laajalle Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa levinnyttä ja Suomessakin esiintyvää haukea (Esox lucius), mutta eroaa siitä mm. suomujen lukumäärässä, joka kylkiviivaa pitkin laskettuna on pienempi kuin hauella. Kalan väritys on hyvin vaihteleva, siinä voi esiintyä pitkittäis-, poikittais- tai vinoraidoitusta tai haaroittuvaa kuviointia, muttei yleensä hauelle tyypillisiä pyöreähköjä laikkuja.
Italianhauki elää samanlaisissa ympäristöissä kuin hauki. Se voi kasvaa metrin mittaiseksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi vuoden iässä, naaraat kaksivuotiaina. Kutu tapahtuu Keski-Italiassa helmi-maaliskuussa, Pohjois-Italiassa maalis-huhtikuussa.
Laji erotettiin hauesta omaksi lajikseen tieteellisesti vuonna 2011. Kaksi eri tutkijaryhmää nimesi sen itsenäisesti lähes samaan aikaan. Biancon ja Delmastron julkaisu ilmestyi näistä vähän aiemmin, joten heidän antamallaan nimellä Esox cisalpinus Bianco & Delmastro, 2011, on etusija, ja Lucentinin tutkijaryhmän antama nimi Esox flaviae Lucentini ym., 2011, on sen nuorempi synonyymi.
Pemfigus
Pemfigus on autoimmuunitauteihin kuuluva, harvinainen sairaus. Se muistuttaa paljon pemfigoidia, mutta on luonteeltaan ärhäkämpi ja pahimmillaan hengenvaarallinen.
Oireet
Pemfiguksessa iholle ja limakalvoille syntyvät rakkulat aiheuttavat puhjetessaan kudoksien irtaantumista toisistaan.
Pemfigus erythematodes
Erythematodes-tyyppisessä pemfiguksessa rakkulat esiintyvät pinnassa.
Hoito
Kaikki tapaukset kuuluvat lääkärin hoidettaviksi. Vaikeissa tapauksissa tarvitaan kiireellistä sairaalahoitoa. Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja sytostaatit. Hoito kestää lyhyimmilläänkin vuosia, joissakin tapauksissa koko loppuiän.
Diagnoosi
Pemfigus diagnosoidaan epiteelivasta-ainetestillä.
Antti Raita (pyöräilijä)
Anders August ”Antti” Raita (15. marraskuuta 1883 Turku, Suomi – 1968 Yhdysvallat) oli suomalainen kilpapyöräilijä.
Raita voitti seitsemän Suomen mestaruutta vuosina 1909–1913. Vuonna 1909 hän voitti SM-kisoissa kaikki kolme matkaa. 1 kilometrin voittoaika oli 1.28,4, 10 kilometrin 16.09,4 ja 30 kilometrin 52.34,0. Vuonna 1912 hän voitti jälleen kolme mestaruutta, kun 1 kilometrin kultaa tuli ajalla 1.30,8, 10 kilometrin ajalla 16.16,0 ja 60 kilometrin ajalla 1.50.42,5. Viimeisen Suomen-mestaruutensa hän voitti seuraavana vuonna 1913, kun hän oli nopein 60 kilometrin kilpailussa loppuajalla 1.57.11,0. Raita ajoi Suomen ennätyksiä useilla eri matkoilla. Vuonna 1911 hän sijoittui Ruotsissa 316 kilometrin pituisessa Mälarenin ympäriajossa toiseksi. Vuodesta 1918 lähtien hän asui Neuvostoliitossa ja Yhdysvalloissa ja muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin vuonna 1939. Ammatiltaan hän oli kirvesmies ja työmies.
Henkilökohtaiset ennätykset
SE = Suomen ennätys
Hunan
Hunan on Kiinan maakunta. Maakuntalyhenne Xiang viittaa maakunnan läpi kohti pohjoista virtaavaan Xiang-jokeen (Xiangjiang), joka on yksi Jangtsen suuria sivuhaaroja.
Maantiede
Hunan sijaitsee Jangtsen etelärannalla sen keskivirran paikkeilla. Sieltä on noin 1 000 km Shanghaihin, 1 200 km Pekingiin ja 500 km Kantoniin. Maakunta on välillä 109°–114° itäistä pituutta ja 20°–30° pohjoista leveyttä. Naapurimaakuntina ovat Guangxi etelässä, Guizhou lännessä, Chongqing luoteessa, Hubei pohjoisessa ja Jiangxi idässä.
Vuoristot ja kukkulat rajaavat maakuntaa kolmelta ilmansuunnalta. Siksi maakunta viettää idästä (Mufu- ja Luoxiauovuoret), etelästä (Nanlingvuori) ja lännestä (Wuling- ja Xuefengvuoret) hevosenkenkämäisesti pohjoista kohti. Maakunnan pohjoisosa on Dongtingjärven tasankoa ja keskiosassa on laajoja alueita matalia kukkuloita, notkelmia ja laaksoja. Vuoristoalueet peittävät 51,2 %, kukkulat 15,4 %, (jokien) notkelmat 13,9 % ja tasangot 13,1 %. Pääosa Hunanin maakunnasta sijoittuu 100–800 metrin korkeudelle merenpinnasta. Alavaa alle 50 m korkeudelle laskevaa aluetta on 9,9 % ja yli 1 000 metriin kohoaa 4,3 % alueesta.
Hunanin pohjoisosassa Dongtingjärvellä Xiangjoki, Yuanjoki (Yuanjiang), Zishuijoki ja Lishuijoet kohtaavat Jangtsejoen. Dongtingjärven pinta-ala on noin 2 700 neliökilometriä, ja se on Kiinan toiseksi suurin järvi.
Maakunnassa vallitsee kostean mantereinen, subtrooppinen monsuuni-ilmasto. Köppenin ilmastoluokituksessa maakunta luokitellaan subtrooppisen kosteaan ilmastoon (Cfa) kuuluvaksi. Vuodessa saadaan keskimäärin 1 300–1 800 auringonpaistetuntia ja 1 200–1 700 mm sadetta. Vuoden keskilämpötila on 16–18 °C, ja 260–310 päivänä vuodessa lämpötila pysyttelee plussan puolella. Talvi on maakunnassa kylmä, mutta kesä lämmin. Etenkin vuoristoisilla etelä- ja länsiosan seuduilla säävaihtelut voivat olla nopeita.
Historia
Ensimmäistä kertaa Hunanista kirjoitettiin Taistelevat läänitysvaltiot -kaudella noin 350 eaa., jolloin nykyinen Hunan kuului Chu-valtioon. Siihen saakka Hunan oli metsien peittämä ja siellä asuivat miaot, tujiat, dongit ja yaot, vasta sen jälkeen han-kiinalaiset alkoivat virrata pohjoisesta. He hävittivät suurimman osan metsistä ja alkoivat viljellä riisiä laaksoissa ja tasangoilla. Monet Hunanin pienten kylien nimet ovat edelleen niihin ensimmäisinä muuttaneiden han-kiinalaisten sukunimiä.
Yhdessä Hubein, Guangdongin ja Guangxin kanssa Hunan muodosti Huguang-maakunnan ennen Qing-dynastiaa.
Nimi Hunan on peräisin Song-dynastian (960–1279) alkuajoilta. Hunan merkitsee ’järvestä etelään’, yhdistelmä sanoista hú ’järvi’ ja nán ’etelä’. Tässä viitataan Dongtingjärveen, Jangtsen eteläpuoliseen tulvajärveen.
Taiping-kapina, joka alkoi Guangxista vuonna 1850 levisi Hunaniin ja edelleen itään, mutta sen kaatoi lopulta hunanilainen armeija Zeng Guofanin johdolla 1864.
Vuonna 1927 Hunanissa syttyi (osittain spontaanisti talonpoikaiskapinana) Syyssadonkorjuukapina, jonka johtoon päätyi Hunanista kotoisin oleva Mao Zedong. Kapinan jälkeenkin kommunistit jatkoivat toimintaansa maakunnassa vuorilla Hunanin ja Jiangxin rajalla kunnes Kuomintang ajoi heidät kuuluisalle Pitkälle marssilleen 1934.
Japania vastaan käydyssä sodassa Kuomintangin joukot puolustivat pääkaupunki Changshata vuoteen 1944 saakka. Kiinan sisällissota Japanin antautumisen jälkeen ei aiheuttanut suurta tuhoa Hunanissa.
Mao Zedongin kotimaakuntana Hunan tuki innokkaasti kulttuurivallankumousta 1966–76 ja suhtautui muita maakuntia vastahakoisemmin Deng Xiaopingin uudistuspolitiikkaan Maon kuoleman jälkeen.
Väestö
Vuonna 2002 kaikkiaan 89,8 prosenttia Hunanin väestöstä oli han-kiinalaisia. Maakunnassa on 40 vähemmistökansallisuutta (osuus yhteensä 10,2 % väestöstä), muun muassa tujiat, miaot, dongit, yaot, hui-kiinalaiset, bait, zhuangit ja uiguurit.
Hallinnollinen jako
270px|thumb|Hunanin prefektuurit 270px|thumb|Maakuntakeskus Changshan keskustaa. Hunan on jaettu yhteen autonomiseen prefektuuriin ja 13 prefektuuritason kaupunkiin. Nämä jakautuvat edelleen piirikuntiin, kaupunkipiireihin ja piirikuntatasoisiin kaupunkeihin. Piirikuntatason yksiköitä Hunanissa on yhteensä 122, ja ne jakautuvat edelleen 2 587 kuntaan.
Talous
Vuonna 2013 Hunanin maakunnan osuus Kiinan bruttokansantuotteesta oli 3,9 prosenttia (2 450,2 mrd. Kiinan yuania (CNY) eli noin 293,5 mrd. euroa). . Kutakin maakunnan asukasta kohden kansantuotetta kertyi 35 763 CNY eli 4 284 EUR. Taso on 85 % Kiinan keskiarvosta.
Markku
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Markku-nimisiä oli merkitty Suomessa väestötietojärjestelmään vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 49 238. Määrässä ovat mukana myös jo kuolleet henkilöt. Lisäksi mukana ovat kaikki Suomessa annetut etunimet, siis kaksinimisiltä kaksi ja kolminimisiltä kolme nimeä, mutta sillä ei Markun osalta ole kovin suurta merkitystä, sillä Markku on harvoin muuna kuin kutsumanimenä. Markkua ehdotettiin lisättäväksi nimipäiväkalenteriin jo vuonna 1879, mutta ehdotus toteutui vasta vuonna 1929. Tämän jälkeenkin nimi pysyi melko harvinaisena yli vuosikymmenen, mutta muutaman vuoden aikana sota-ajasta lähtien se koki poikkeuksellisen nopean suosion nousun. Markku oli suosittu nimi 1940-luvun puolivälistä 1970-luvulle, ja 1950-luvun alkupuolella se oli Suomen toiseksi suosituin pojan ensimmäinen etunimi Karin jälkeen. Eniten Markkuja on syntynyt vuonna 1950, jolloin syntyi 2 287 Markkua. 1980-luvulta 2000-luvun alkuvuosiin asti Markku oli melko harvinainen nimivalinta, mutta 2010-luvulla sen suosio on kääntynyt lievään nousuun. Lokakuussa 2014 julkaistun tilaston mukaan Markku on Suomen kymmenenneksi yleisin kutsumanimi.
Markku-nimen kantajilla on oma yhdistys, Suomalainen Markku-liitto, joka on perustettu heinäkuussa 1996 Noormarkussa. Markku-liitto on Suomen suurin etunimiyhdistys noin 1 700 jäsenellään. Vuotuisessa juhlatilaisuudessa 25. huhtikuuta Markku-liiton henkisessä kotipaikassa Porin kaupungin Noormarkun kaupunginosan Söörmarkun kylässä valitaan uusi Vuoden Markku sekä lyödään uudet ”Söör Markut”. 30. elokuuta 2008 Markku-liiton järjestämässä kokoontumisessa Helsingin Senaatintorilla saavutettiin uusi maailmanennätys samannimisten henkilöiden kokoontumisessa yhteen paikkaan. Senaatintorille kokoontui 1 281 henkilöpaperien avulla nimensä todistanutta Markkua. Markut löivät aiemman vastaavan ennätyksen, joka oli Mohammed-nimisten ihmisten kokoontuminen Dubaissa, noin 200:lla. Voidaan ajatella, että tämän ennätyksen lyönnin arvoa lisäsi se, että Mohammed on maailman yleisin etunimi (kymmeniä miljoonia) ja Markku käytössä melkein pelkästään yhdessä asukasluvultaan pienehkössä maassa (noin 30 000).
Huhtikuussa 2020 Markku oli sukunimenä 67:llä, Markkunen 17:llä ja Markkula 1 057 henkilöllä.
Benin
Beninin tasavalta eli Benin (vuoteen 1975 Dahomey) on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Togo, pohjoisessa Burkina Faso ja Niger, sekä idässä Nigeria. Etelässä Benin rajoittuu Guineanlahteen. Beninin virallinen pääkaupunki on Porto-Novo, mutta hallitus kokoontuu Cotonoussa.
Beninistä laivattiin lukemattomia orjia Amerikkaan 1700- ja 1800-luvulla. Sen jälkeen kun maa itsenäistyi Ranskan alaisuudesta vuonna 1960, siellä tehtiin lukuisia vallankaappauksia. Vuosina 1975–1989 se oli marxilainen valtio, Beninin kansantasavalta. Asukkaita on 42 etnisestä ryhmästä. Asutus keskittyy maan eteläosaan. Maatalouden tulot tulevat pääasiassa puuvillasta.
__SISÄLLYSLUETTELO__
Ennen siirtomaavaltaa
Nykyisen Beninin alueella on ollut ihmisasutusta kivikaudelta lähtien. Pohjoisen kanta-asukkaita ovat gurmat, jotka idästä tulleet barbat työnsivät kohti koillista. Etelän kansoja ovat fonit ja heille sukua olevat adžat. 1400–1800-luvuilla maan koillisosa kuului Bariban valtakuntaan. thumb|left|”[[Ovi jolta ei ole paluuta”, orjakaupan uhrien muistomerkki Ouidahissa.]] Portugalilaiset saapuivat maan rannikolle 1400-luvulla. Orjarannikkona tunnetusta alueesta tuli 1500-luvulla yksi Afrikan suurimmista orjakaupan keskuksista. Ranskalaiset, hollantilaiset ja englantilaiset rakensivat sinne linnoituksia ja kauppapaikkoja. Rannikkoalueen valtioita olivat Ouidah, Allada ja Adjatché. Niiden asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja käsityöammatteja. Fonit perustivat viimeistään 1600-luvulla merkittävän Dahomeyn valtion. Sen asukkaiden pääelinkeinoja olivat kuokkaviljely ja rannikolla kalastus. Käsityöammatit olivat pitkälle kehittyneitä. Dahomeyn yhteiskuntajärjestelmä perustui perinteiseen patriarkalismiin, feodalismiin ja orjuuteen.
Orjakauppa vahingoitti suuresti alueen yhteisöjä. 1700-luvun alussa Ouidahin kautta vietiin vuosittain 16–20 tuhatta orjaa. Orjakauppaa jatkettiin 1800-luvun loppupuolelle saakka sen virallisesta kiellosta huolimatta. Orjakauppiaiden toiminta synnytti alueen kansojen välille sotia, joiden seurauksena kokonaiset seudut autioituivat. Britannia ja Ranska pyrkivät hyötymään paikallisten valtioiden heikentymisestä. 1880-luvun loppuun mennessä rannikkoseudusta tuli Ranskan protektoraatti. Vuosina 1886–1894 aluetta kutsuttiin Beninin siirtomaaksi.
Siirtomaavallan aika (1894)
Porto-Novosta muodostui 1890-luvulla Ranskan siirtomaavallan tukikohta. Marraskuussa 1892 ranskalaisten onnistui vallata Dahomeyn pääkaupunki Abomey. Sen hallitsija Béhanzin jatkoi taistelua seuraavan vuoden loppuun saakka. Vuonna 1894 Dahomeysta ja sen eteläpuolisesta alueesta tuli Ranskan siirtomaa, Ranskan Dahomey. Vuonna 1897 ranskalaiset valloittivat Bariban pääkaupungin Nikkin. Seuraavana vuonna Bariba jaettiin Ranskan Dahomeyn ja brittiläisen Nigerin rannikon protektoraatin kesken. Ranskan ja Britannian välisen rajan määrittelemisen jälkeen Dahomey liitettiin vuonna 1904 Ranskan Länsi-Afrikkaan. Siirtomaaisännät pakottivat paikallisen väestön maksamaan veroja, suorittamaan pakkotöitä ja rakentamaan rauta- ja maanteitä. Maatalous keskittyi öljypalmun viljelyyn.
Ensimmäisen maailmansodan aikaiset raskaat verot ja sotilaiden pakko-otot synnyttivät vuosina 1916–1917 kapinoita eri puolilla maata. Euroopassa opiskelleet dahomeylaiset perustivat vuonna 1910 ranskalaisen Ihmisoikeusliigan osaston, joka vuonna 1923 järjesti Porto-Novossa siirtomaavallan vastaisen mielenosoituksen. Maan eteläosan vallanneet levottomuudet tukahdutettiin ankarasti. 1920–1930-luvuilla perustettiin ensimmäiset sanomalehdet, joista merkittävin oli Cotonoussa ilmestynyt antikolonialistinen Voix du Dahomey (”Dahomeyn ääni”).
Itsenäisyyden aika (1960)
Dahomeyn tasavalta julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 1. elokuuta 1960. Samalla se erosi Ranskan yhteisöstä. Uusi perustuslaki hyväksyttiin marraskuussa. Joulukuussa järjestetyissä vaaleissa maan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Hubert Maga. Kansalliskokouksen voitti Magan johtama Dahomeyn yhtenäisyyspuolue, joka seuraavana vuonna julistettiin maan ainoaksi puolueeksi. Huhtikuussa 1961 Magan hallitus solmi Ranskan kanssa yhteistyösopimuksen, joka antoi entisille siirtomaaisännille huomattavan roolin Dahomeyn taloudessa ja poliittisessa elämässä. Maan taloudellinen tilanne heikkeni, riippumattomat ammattiliitot kiellettiin, poliittiset ja heimoristiriidat syvenivät.
Joulukuussa 1969 tapahtui jälleen uusi sotilasvallankaappaus. Sotilaat kutsuivat Magan, Apithyn ja Ahomadegbén takaisin maahan jatkamaan poliittista toimintaansa. Vuoden 1970 vaalien jälkeen perustettiin Magan, Apithyn ja Ahomadegbén muodostama presidenttineuvosto, triumviraatti jonka johtotehtäviä oli tarkoitus vaihtaa kahden vuoden välein. Virkamiesten ja porvariston tukema hallitus osoittautui kykenemättömäksi ratkaisemaan maan taloudellisia, alueellisia ja etnisiä ongelmia. thumb|left|Beninin kartta. Armeijan varaesikuntapäällikkö Mathieu Kérékoun johtamat upseerit kaappasivat vallan lokakuussa 1972. Sotilashallitus ilmoitti tavoitteekseen maan poliittisen ja taloudellisen riippumattomuuden lujittamisen. Ulkomaisen pääoman määräysvallasta pyrittiin vapautumaan lisäämällä valtion taloudellista ohjausta. Hallituksen yhteyteen vuonna 1972 perustetun sotilasneuvoston korvasi seuraavana vuonna armeijan, poliisin ja kansalaisjärjestöjen edustajista koostunut kansallinen vallankumousneuvosto, joka marraskuussa 1974 julisti tavoitteekseen sosialismin rakentamisen. Marraskuussa 1975 perustettiin Beninin kansan vallankumouspuolue, jonka keskuskomitean puheenjohtajaksi valittiin Kérékou. Samalla päätettiin maan nimen muuttamisesta Beninin kansantasavallaksi (muinainen Beninin kuningaskunta sijaitsi nykyisen Nigerian alueella).
Beninin kansantasavalta (1977)
Vuonna 1977 hyväksytty Beninin kansantasavallan perustuslaki vahvisti maan sosialistisen suuntauksen. Marraskuussa 1979 pidettiin uuden lainsäädäntöelimen, kansallisen vallankumouskokouksen ensimmäiset vaalit. Helmikuussa 1980 kokous valitsi Kérékoun Beninin presidentiksi. Taloutta pyrittiin kehittämään valtionyhtiöitä ja osuuskuntia perustamalla, mutta samalla jatkettiin yhteistyötä myös ulkomaisten yritysten kanssa. Ranskan ja muiden länsimaiden ohella laajennettiin suhteita Neuvostoliittoon ja muihin sosialistisiin maihin.
Vuonna 1989 Kérékou äänestettiin kolmannelle presidenttikaudelleen. Marxismi-leninismistä valtion virallisena ideologiana luovuttiin. Maassa oli useita hallituksen vastaisia lakkoja ja mielenosoituksia.
Beninin tasavalta (1991)
1990-luvun alussa Kérékou taipui koti- ja ulkomaiseen paineeseen laillistaen monipuoluejärjestelmän ja järjestäen vapaat vaalit 1991. Vaaleissa Kérékoun seuraajaksi nousi pääministeri Nicéphore Soglo. Vuoden 1996 presidentinvaaleissa Kérékou nousi kuitenkin jälleen valtaan ja uusi kautensa vuoden 2001 vaaleissa, joita häviäjät syyttivät vilpillisiksi.
Maaliskuussa 2006 Yayi Boni voitti presidentinvaalit. Huhtikuussa 2007 hänen puolueensa voitti enemmistön parlamentissa.
Vuoden 2008 paikallisvaalit olivat sekasortoiset, vaaleja jouduttiin lykkäämään ja keskusvaalilautakunnan jäseniä joutui syytteeseen kymmenientuhansien vaalilippujen varastamisesta. Hallitus lupasi luoda tietokoneelle talletetun pysyvän äänestäjäluettelon tulevia vaaleja varten.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa oli vain kaksi puoluetta, loput "eivät pystyneet toimittamaan kaikkia vaadittavia asiakirjoja vaalikomissiolle ajoissa".
Turvallisuustilanne
Sahelista on tullut terrorismin keskus Sahelin kriisin myötä. Pohjois-Benin on tullut Sahelista etelään siirtyneen turvallisuuskriisin keskukseksi. Köyhyys ja ilmastonmuutos ovat tarjonneet perustan rikollisten ja äärimmäisliikkeiden toiminnalle. Huoli Isisin ja al-Qaidan taistelijoiden väkivallan leviämisestä Sahelin alueelta käsin etelään on kasvanut.
Burkina Fason jihadistit, jotka todennäköisesti liittyvät Suur-Saharan islamistiseen tasavaltaan ISGS:ään, kiertelevät Pendjarin ja W- kansallispuistoissa Aliborin- ja Atacoran-alueilla ja laajentavat toimintaansa etelään. Terrorismia on ollut myös Togon ja Ghanan pohjoisosissa. Heinä-joulukuussa 2022 Beninin turvallisuusjoukot kohtasivat yli 25 hyökkäystä. Tämä on enemmän kuin muissa Länsi-Afrikan rannikkovaltioissa yhteensä.
Eräs Pohjois-Beninissä asuva kertoi heinäkuussa 2022: "Aluksi sen ajateltiin olevan ilmiö, jossa jihadistit kulkevat raja-alueilla. Tänään puhumme mikrosoluista ja värväämisestä Beninin pohjoisosassa... Islamilainen ääri-ilmiö on vähitellen löytänyt tilaa kaikkein syrjäisimmillä alueilla."
Beninin hallitus on käyttänyt 130 miljoonaa dollaria uusien sotilasvirkojen luomiseen, olemassa olevien vahvistamiseen ja yli 3 000 hengen turvallisuusjoukon värväämiseen. Kansainvälistä apua tiedustelutietojen keräämiseen ja teknistä tukea on haettu myös Ranskasta ja Ruandasta.
Piratismiriskit ovat korkeat Beninin vesillä, koska Nigerian merirosvot ovat lähellä.
Huolimatta vastalauseista presidentti Talonin yksityistämistä ja uudelleenvalintaa 2021 vastaan, ​​sekä yleisestä vihamielisyydestä ja epäluottamuksesta opposition keskuudessa, täysi sisällissota on epätodennäköinen.
Uhka pohjoisesta
Beninin tilannetta tarkkaileva Dutch Institute of International Relations Clingendael on tallentanut 3. helmikuuta 2023 alkaen Beninissä kymmenen terroristiryhmiin tai yhteisöjen välisiin jännitteisiin liittyvää välikohtausta. 12. huhtikuuta pidätettiin kaksi miestä, joiden on syytetty olevan jihadisteja Kaobagoussa. Heidät siirrettiin talousrikoksia ja terrorismia käsittelevän CRIET -tuomioistuimen käsiteltäviksi. 28. helmikuuta puhkesi väkivaltaisuuksia etnisten ryhmien Gourmantché ja Peuhl -naisten välillä. Yhteisöjä on usein syytetty yhteistyöstä terroristien kanssa. Noin 24. helmikuuta tunnistamaton aseistettu ryhmä teki rekrytointikampanjan Kaobagoun alueella. Pendjari n-kansallispuiston laidalla sijaitseva Kaobagoun kylä näyttää nykyisin olevan väkivallan keskus.
Atakorassa, Kéroun kunnan Kaobagoun kylässä tapahtui 1. toukokuuta yöllä hyökkäys, jossa noin sata tunnistamatonta miestä tuli moottoripyörillä kylään ja he hajaantuivat pieniin ryhmiin. 15 kyläläisen kurkku viillettiin auki. Yhteen ruumiista asennettiin kotitekoinen pommi, joka tappoi kaksi muuta. Kaksitoista kylän nuorta miestä katosi. Hyökkäyksen jälkeen Guimbagoun kylässä, Aliborin departementissa kolmen henkilön kurkku oli viilletty auki ja neljäs kaapattiin. Beninin viranomaiset tiedottavat harvoin maan pohjoisosissa tapahtuvista hyökkäyksistä, mutta 4. toukokuuta ilmoitettiin, että asiasta järjestetään tutkinta.
Norsunluurannikon, Ghanan ja Togon tavoin Benin taistelee maan pohjoisosassa kasvavaa jihadistien uhkaa vastaan, jossa he haluavat laajentaa aluettaan kohti Guineanlahtea. Vastuuta iskuista ei ole ottanut kukaan, mutta katseet kohdistuvat alueella suurin joukoin olevien Islamilaisen valtion (IS) ja Nusrat al-Islam GSIM:n taistelijoihin. Ranskan Kansainvälisten suhteiden instituutin mukaan Beninin hyökkäysten intensiteetti ja tiheys selittyvät osittain sillä, että jihadisteilla on turvapaikka naapurimaassa Burkina Fasossa, josta käsin he ovat jo useiden vuosien ajan voineet liikkua kahdessa kansallispuistossa, W-kansallispuistossa ja Pendjarissa.
Tuki Beninille
Vieraillessaan Beninissä heinäkuussa 2022 Ranskan presidentti Emmanuel Macron sanoi, että Ranska lupaa tukea ilma-, tiedustelu- ja varustelualalla sekä koulutusta Beninin puolustus- ja turvallisuusjoukoille. Maaliskuussa 2023 Kiina luovutti Beninille neljä Norincon PMR-50 -dronea parantaakseen sen turvallisuutta ja rikosten havaitsemista terroritoiminnan ilmaantuessa eri puolille maata. Kesäkuussa 2023 Ranska lahjoitti Beninille aseistettuja helikoptereita joukkojen kuljetukseen.
Ruandan presidentti Paul Kagame tapasi huhtikuussa 2023 Beninin kollegansa ja lupasi sotilaallista tukea hillitsemään jihadistikonfliktin leviämistä Beninin ja Burkina Fason pohjoisrajalla.
Politiikka
Benin on tasavalta, jossa presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johdossa. Pääministeriä ei ole. Presidentti valitaan viideksi vuodeksi yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla. Yksikamarisessa eduskunnassa on 83 kansanedustajaa, jotka valitaan neljän vuoden kaudelle yleisillä vaaleilla. Äänioikeuden ikäraja on 18 vuotta.
Beninin presidenttinä on toiminut vuodesta 2016 liikemies ja poliitikko Patrice Talon.
Vuoden 2015 parlamenttivaalien jälkeen suurimmat puolueet ovat Force Cauris pour un Bénin émergent eli FCBE (33 paikkaa), L'Union fait la Nation eli UN (13 paikkaa) ja Parti du renouveau démocratique PRD (10 paikkaa).
Beniniä pidettiin vuoteen 2019 asti Afrikan vakaana demokratiana, vaikka korruptio rehottaakin maassa. Monipuolejärjestelmä oli voimassa maassa vuosina 1990-2019.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Benin oli ollut yksi Saharan eteläpuolisen Afrikan vakaimmista demokratioista, mutta astuttuaan virkaan vuonna 2016 presidentti Patrice Talon alkoi käyttää oikeusjärjestelmää hyökätäkseen poliittisten vastustajiensa kimppuun. Uudet vaalisäännöt ja poliittisten vastustajien tukahduttaminen auttoivat Talonia vakiinnuttamaan oman valtansa vuonna 2021. Poliisi on tappanut ihmisiä poliittisissa mielenosoituksissa ja pidättänyt aktivisteja. Muut kansalaisvapauksien rajoitukset ovat tulleet yhä ongelmallisemmiksi viime vuosina.
Amnesty Internationalin vuoden 2021 raportin mukaan Beninissä jatkettiin digitaalisen lainsäädännön käyttöä sananvapauden rajoittamiseksi. Pidätettyjen poliittisten vastustajien oikeuksia on tiettävästi loukattu. Ainakin viisi ihmistä kuoli mielenosoittajien sekä puolustus- ja turvallisuusjoukkojen välisissä yhteenotoissa presidentinvaalien yhteydessä. Transsukupuolisten ja LGBTI-järjestöjen jäseniä pahoinpideltiin ja heitä uhkailtiin.
Puolustusvoimat
Beninin puolustusvoimat muodostuvat maavoimista, ilmavoimista ja laivastosta. Varusmiespalvelu alkaa 21-vuotiaana ja kestää 18 kuukautta. Sekä miehet että naiset voivat hakeutua vapaaehtoisiksi jo 18 vuotta täytettyään. Ilmavoimilla on neljä italialaista A109HO Hirundo -hyökkäyshelikopteria, Aérospatiale AS350B Ecureuil -kuljetushelikopteri ja kaksi kuljetuskonetta: DHC-6 Twin Otter ja Hawkerin Hawker-Siddeley HS748. Merivoimilla on puolustettavanaan vain 120 km pitkä rannikkokaistale. Merisotilaat liikkuvat tyypillisesti pienillä kovapohjaisilla kumiveneellä taistellessaan merirosvoja vastaan.
Benin on pyrkinyt ulkosuhteissaan sovittelijan rooliin Liberian, Guinea-Bissaun ja Togon viimeaikaisissa kriiseissä. Se lähetti joukkojaan YK:n alaisuuteen Haitiin. Beniniläisiä rauhanturvaajia toimii Norsunluurannikolla ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Benin on Länsi-Afrikan talousyhteisö ECOWASin jäsen. Beninillä on ollut YK:n turvallisuusneuvostossa paikka vuosina 1976–1977 ja 2004–2005.
Aluejako
Benin on jaettu kahteentoista departementtiin (départements), jotka on jaettu edelleen 77 piirikuntaan (communes). Ne jakautuvat pienempiin arrodissementteihin (arrondissements), joita on 545, ja nämä vielä kyliin (villages), kaupunginosiin (quartiers), kaupunkilähiöihin (quartiers de ville) tai kaupunkialueisiin (quartiers urbains).
Maantiede
thumb|280px|Maisema [[Atakoran alueelta]] Benin voidaan jakaa viiteen maantieteelliseen vyöhykkeeseen. Etelässä kasvaa palmuja laguunien pilkkomalla rannikkovyöhykkeellä. Pohjoisessa rautapitoinen savimaa vuorottelee soisempien alueiden kanssa ja tarjoaa kasvualustan öljypalmuille. Maan keskiosa on metsäisää, paikoin kumpuilevaa savannia. Atacoran vuoristo maan luoteisosassa on maan korkeinta seutua, koillisosa taas kuuluu Nigerjoen laaksoon. Beninin korkein kohta on Mont Sokbaro (658 m).
Rannikkokaistaleella on kaksi sadekautta, touko–kesäkuussa ja lokakuussa. Maan pohjoisosassa on vain yksi sadekausi, joka alkaa touko–kesäkuussa ja jatkuu lokakuuhun asti.
Ihmisen vuosisatoja jatkunut toiminta ja kuivemmaksi muuttuva ilmasto ovat tuhonneet suuren osan Beninin luonnontilaisista metsistä. Ikimetsää on jäljellä pieninä laikkuina kosteilla alueilla, lukuisissa uskonnollisista syistä suojatuissa metsiköissä sekä joenvarsimetsissä. Viimeisiä jäljellä olevia joenvarsimetsiä pyritäänkin suojelemaan pirstaloitumiselta. FAO arvioi vuonna 1980, että vain 0,4 prosenttia Beninin pinta-alasta oli oikeaa tiheää metsää. Savanni on hallitseva ekosysteemi. Maassa elää noin 3000 kasvilajia, selvästi vähemmän kuin kosteammissa naapurimaissa. Noin kolmannes näistä on joenvarsimetsien lajeja.
Pendjarin kansallispuisto Beninin luoteisosassa yhdistyy Nigerin W-kansallispuistoon. Siellä on virtahepoja, leijonia, puhveleita, elefantteja, apinoita, antilooppeja ja yli 300 lajia lintuja.
Abomeyn kuninkaalliset palatsit maan keskiosassa on Unescon maailmanperintökohde.
Talous
thumb|Puuvillapelto Beninissä. 1980-luvun lopulla silloinen keskusjohtoinen sosialistinen valtio alkoi etsiä apua länsimaista ja siirtyi vuonna 1990 markkinatalouteen. Entisiä valtion toimintoja on yksityistetty, ja hallitus on luvannut IMF:lle jatkaa yksityistämistä. Vaikka Beninin talous onkin kasvanut paljon viime vuosina, maa on silti yksi maailman köyhimmistä maista.
Epävirallisen talouden osuus Beninin bruttokansantuotteesta on 48,8 prosenttia.
Maan talous perustuu maataloudelle, joka tuottaa 33 prosenttia bruttokansantuotteesta. Merkittävimmät ruokakasvit ovat kassava (tapioka, maniokki), jamssi ja maissi. Tärkein vientituote on puuvilla, joka tuo 80 prosenttia vientituloista. Maa onkin yksi Afrikan suurimmista puuvillan tuottajista. Puuvillapelloilla käytetyt hyönteismyrkyt muodostavat ympäristöriskin. 1900-luvun lopussa viljelijöitä kuoli DDT:n sukuisen aineen käyttöön. Palmuöljy oli tärkeä tuote 1980-luvulla, ja sen viljelyn lisäämistä harkitaan jälleen. Palmuöljyn pelätään kuitenkin syrjäyttävän ravintokasvien viljelyä maan tiheästi asutussa eteläosassa.
1980-luvun alussa Beninin edustalta alettiin porata öljyä pienehköstä esiintymästä. Tuotanto on loppunut, mutta uusia kaivauskohteita etsitään. Maassa on myös marmoria ja kalkkikiveä sekä pieniä kultaesiintymiä, mutta kaivannaisten hyödyntäminen on vähäistä, lähinnä puuttuvan infrastruktuurin takia.
Beninin tuottamasta sähköstä 100 megawattia tulee vesivoimasta, 249 megawattia dieselin ja raskaan polttoöljyn käyttämisestä. Maahan on suunnitteilla neljä aurinkovoimalaa, joiden yhteenlaskettu teho on 45 MW. Sähköliittymä on noin kolmanneksella kotitalouksista: kaupungeissa yli puolella mutta maaseudulla alle kymmenellä prosentilla.
Liikenne
Beninissä on kuusi lentokenttää, mutta vain yhden kiitotie on päällystetty. Vesiväylää on 150 km Niger-joessa maan pohjoisrajalla. Ainoa merkittävä satamakaupunki on Cotonou. Naapurimaista pääsee Beniniin myös maanteitse. Esimerkiksi matka Nigerin Niameystä Cotonouhun kestää 13–15 tuntia, Togon Lomésta Cotonouhun kolme tuntia. Linja-autoja kulkee harvakseltaan ja ne saattavat olla täynnä, joten monille reiteille suositellaan kimppataksien eli bush taxin käyttämistä. Nämä ovat yleensä farmariautoja, joskus minibusseja, jotka on muunnettu joukkoliikennevälineiksi lisäämällä penkkejä. Kaupungeissa ja kylissä tavallinen kuljetusväline on Zemidjan.
Turenki
Turenki on 7 455 asukkaan kylä ja taajama Janakkalan kunnassa. Turengin rautatieasema sijaitsee Helsinki–Tampere-rautatien varressa. Turenki on Janakkalan päätaajama, ja siellä sijaitsevat monet palvelut, kuten kunnanvirasto ja kunnan terveyskeskus-sairaala, jossa on myös vuodeosasto. Myös seurakunnallisen elämän keskus on muodostunut Turenkiin, vaikka varsinainen Janakkalan kirkko sijaitsee Tarinmaan kylässä, viiden kilometrin päässä Turengista.
Benin
Liikenne
Rautateitä Beninissä on 438 kilometriä. Rautatieverkostoa kehitetään parhaillaan: se korjataan perusteellisesti ja rakenteilla on yhteys naapurivaltio Nigerin pääkaupunkiin Niameyhyn.
Väestö
Beninin väkiluku oli YK:n mukaan 11,2 miljoonaa vuonna 2017. Väestöstä 43 prosenttia oli alle 15-vuotiaita, 20 prosenttia 15–24-vuotiaita, 32 prosenttia 25–59-vuotiaita ja 5 prosenttia 60 vuotta täyttäneitä. CIA arvioi Beninin väkiluvuksi 13,8 miljoonaa vuonna 2022. YK:n vuoden 2017 ennusteen mukaan väkiluku kasvaa noin 24 miljoonaan vuoteen 2050 mennessä.
Turenki
Nykyään Turengissa sijaitsee muun muassa Froneri Finlandin jäätelötehdas ja saksalaisen päivittäistavarakauppa Lidlin suuri jakelukeskus ja Janakkalan pääkirjasto. Aivan kylän tuntumassa on Kalpalinnan laskettelukeskus.
Benin
Etniset ryhmät ja uskonnot
thumb|Fonien kansanparantajia vuonna 1908. Beninin väestö on keskittynyt maan eteläosaan, ja asukkaita on noin 42 etnisestä ryhmästä. Suurin etninen ryhmä ovat fonit, joihin kuului vuoden 2013 arvion mukaan 38 prosenttia väestöstä. Muita etnisiä ryhmiä ovat muun muassa adjat (noin 15 prosenttia), jorubat (noin 12 prosenttia), baribat (noin 10 prosenttia) ja sombat.
Turenki
Urheilu
Turenki on saavuttanut MM-mitaleita Voimamieskilpailuissa ja Veteraanien alppihiihdossa sekä lukuisia SM-mitaleita ja edustanut Suomea arvokisoissa mm. painissa ja yleisurheilussa. Myös Salibandyssä SC Urbans on voittanut poikien SM-pronssin (2001), hopean (2016) ja kullan (2017).
Benin
Etniset ryhmät ja uskonnot
Vuoden 2013 arvion mukaan kristittyjä oli 48,5 prosenttia. Koko väestöstä katolilaisia oli 25,5 %, protestantteja 13,5 % ja 9,5 % muihin kristinuskon ryhmiin kuuluvia. Muslimeja oli 27,7 %, voodoo-uskontoihin uskovia 11,6 %, muihin perinteisiin uskontoihin uskovia 2,6 %, muihin uskontoihin uskovia 2,6 % ja uskonnottomia 5,8 %.
Emil Lundberg
Emil Lundberg (s. ) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Sveitsin pääsarjan Kloten Flyersiin. Pelipaikaltaan hän on keskushyökkääjä.
Benin
Kielet
Ethnologue: Languages of the World-kirjan laskujen mukaan Beninissä puhutaan 53 kieltä. Maan virallinen kieli on ranska.
Turenki
Jäätelötehdas
Turengin jäätelötehdas perustettiin vuonna 1962 ja sen alkuperäinen omistaja oli Valio. Vuonna 2004 Valio myi jäätelöliiketoimintansa ja Turengin tehtaan Nestlé-konsernille, joka sai myös käyttöoikeuden Pingviini-brändiin määräajaksi. Yritysjärjestelyjen seurauksena Turengin jäätelötehdas on nykyään osa Froneri Finland Oy:tä.
Emil Lundberg
Ura
Lundberg on kotoisin Luulajasta, jonka Elitserien-joukkueessa Luleå HF:ssä hän myös aloitti uransa. Pelattuaan viisi kautta kotikaupunkinsa joukkueen riveissä Lundberg siirtyi SM-liigan Saimaan Pallon riveihin kaudeksi 2006–07. Lundbergin teki kaudella 12 maalia ja antoi 18 syöttöä. Kesällä 2007 Lundberg siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon koeajalle ja teki sopimuksen HPK:hon kaudeksi 2007–08. HPK:n rikkonaisella kaudella Lundberg pelasi ykköskentän keskushyökkääjänä sekä yli- kuin alivoimapelissäkin. Hän palasi takaisin Luulajaan kesken kauden.
Benin
Kansanterveys
Beninissä on yleinen HIV/AIDS-epidemia: noin 1,2 prosenttia aikuisista arveltiin olevan HIV-positiivisia vuonna 2006. Ensimmäinen tapaus diagnosoitiin vuonna 1986. Virusta on havaittu eniten seksityöläisillä ja heidän asiakkaillaan, rekkakuskeilla, verenluovuttajilla, nuorilla ihmisillä ja tuberkuloosipotilailla. Vuosina 2001–2007 HIViä kantavien määrä kasvoi hitaammin kuin väestön kokonaismäärä, joten tartunnan saaneiden prosenttiosuus pieneni hiukan. Vuonna 2007 arvioitiin, että noin 20 000 ihmistä olisi tarvinnut antiretroviraalilääkitystä, ja noin puolet heistä sai sitä. Hoitoa saavien määrä on kasvanut nopeasti, sillä vuonna 2004 se oli alle 20 prosenttia. AIDSiin vuosittain kuolleiden määrä kääntyi hitaaseen laskuun vuonna 2004.
Vuonna 2007 arvioitiin, että Benin saattaa saavuttaa todennäköisesti kolme YK:n vuosituhattavoitteista: koulutukseen, tasa-arvoon ja tartuntatauteihin liittyvät tavoitteet. Vuonna 2010 uutisoitiin, että Benin oli etenemässä kohti näitä tavoitteita maailman 20 parhaan maan joukossa.
Emil Lundberg
Ura
Luleåssa Lundberg pelasi kevääseen 2010 ja siirtyi sen jälkeen Slovakian Extraligassa pelaavaan HK ŠKP Popradiin. Hän teki Popradissa 20 maalia ja oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä. Seuraavan kauden hän pelasi KHL:ään perustettussa slovakialaisessa Lev Popradissa. Sieltä Lundberg siirtyi kesällä 2012 Sveitsin NLA:ssa pelaavaan Kloten Flyersiin.
Benin
Kansanterveys
Lapsikuolleisuus on erittäin korkea, sillä Maailman terveysjärjestön vuoden 2015 yhteenvedon mukaan 10,0 prosenttia beniniläisistä lapsista kuoli ennen 5-vuotispäiväänsä. Vuoden 2008 tilastojen mukaan 20 prosenttia lasten kuolemista johtui malariasta, mutta vain 12 prosenttia malariaan sairastuneista lapsista sai siihen oikeaa lääkitystä. Synnytyksissä on mukana koulutettu kätilö useasti, mutta silti 100 000 synnytyksestä 405 päättyi äidin kuolemaan vielä vuonna 2015.
Beniniläisten eliniänodote on keskimäärin 57 vuotta: miehillä noin 55 ja naisilla noin 59 vuotta.
Naisten asema
Vuonna 2009 perustettu Kansallinen naisten edistämisen instituutti lopetettiin tehottomana ja tilalle nimitettiin Kansallinen naisten instituutti vuonna 2021. Keväällä 2023 Beninin presidentti Patrice Talon nimitti instituutin hallituksen puheenjohtajaksi miehen, Pascal Irénéé Koupakin, joka on presidentin pääsihteeri ja valtioministeri. Naisten instituutin tehtävänä on työskennellä naisten aseman edistämiseksi, poliittisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti, laillisesti ja kulttuurisesti, sekä julkisella että yksityisellä alueella Beninissä.
Sukupuoleen perustuvan väkivallan torjuminen on eräs Naisten instituutin tavoitteista. Esimerkiksi Monon departementissa kirjattiin 1. tammikuuta - 14. heinäkuuta 2023 389 väkivaltatapausta. Instituutti kampanjoi väkivaltaa vastaan eräässä kunnassa.
Benin hyväksyi helmikuussa 2023 aborttilain, jota pidetään vapaamielisenä Afrikassa.