cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imed Ben Younes
Ben Younes pelasi uransa aikana muun muassa CS Sfaxienissa ja Espérancessa. Hän on edustanut Tunisiaa yksissä MM-kisoissa, vuonna 1998. Sitä ennen hän oli myös vuoden 1996 kesäolympialaisissa.
Kvarnböle
Kvarnböle on rekisterikylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee kunnan itäosassa Torsbölebäcken-puron varrella Torsbölen ja Pedersån kylien välissä. Rekisterikylä muodostuu Kvarnbölen maatilasta ja sen maista.
Varhaisin maininta Kvarnbölestä on vuodelta 1550. Qvarnböle on ollut Fröjdbölen säterikartanon omistama rälssitila, joka on siirtynyt viimeistään vuonna 1618 läheisen Sjölaxin kartanon omistukseen. Qvarnböle on pantattu 1600-luvun lopulla ja päätynyt sitä kautta maaherra Lorentz Creutzin omaisuudeksi.
Eksergoninen
Eksergoninen reaktio liittyy mikrobiologiaan ja esimerkiksi vedyn tuottamiseen mikrobimetaboliassa. Toisin sanoen mikrobit käyttävät aineita ravinnokseen ja saavat energiaa. Monet kemolitotrofit käyttävät energialähteenään, tämä tarkoittaa kemiallista epäorgaanista pelkistintä.
Kemiassa ja polttotekniikassa vastaava termi on eksoterminen, lämpöä vapauttava.
Seppo Varjonen
Seppo Mikael Varjonen (s. 4. toukokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen korkeushypyn SM-mitalisti ja maaotteluedustaja. Hän edusti seuratasolla Pakilan Visaa. Hän on pituudeltaan 192 cm. Hänen setänsä oli entinen ministeri ja kansanedustaja Unto Varjonen.
Varjonen saavutti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuonna 1978 ja SM-pronssia vuonna 1976. Sisäradoilla hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1977. Hän edusti Suomea neljässä ulkoratojen ja yhdessä sisäratojen maaottelussa vuosina 1976–1978. Ennätyksensä 214 cm hän hyppäsi Helsingissä elokuussa 1978.
Pennsylvania
Pennsylvania (pennsylvaniansaks. Pennsilfaani), virallisesti Pennsylvanian yhteisö, on Yhdysvaltojen osavaltio ja sijaitsee maan koillisosassa. Pennsylvania on yksi niistä neljästä osavaltiosta, joita kutsutaan nimellä commonwealth ’valtio, yhteisö’. Brittiläinen kveekari William Penn perusti alueelle 1680-luvulla siirtokunnan, josta myöhemmin muotoutui Pennsylvania. Osavaltio sai nimensä Pennin isän kunniaksi, ja nimen loppuosa sylvania on johdettu latinan sanasta silva, joka tarkoittaa metsää.
Maantiede
thumb|left|Maanviljelyä [[Klingerstownin lähellä.]]
Appalakkien vuorijono kulkee osavaltion läpi viistosti lounaasta koilliseen. Vuonna 1859 Edwin L. Drake löysi öljyä Titusvillen kaupungista. Tämä oli Yhdysvaltojen ensimmäinen suuri öljylöytö, joka käynnisti koko amerikkalaisen öljyteollisuuden.
Osavaltion itäisin osa Delawaren ja Sinisten vuorten välissä on vuoristoa, jonka lounas-koillissuunnassa ylittää kolme rinnakkaista Alleghenyvuoriin kuuluvaa vuorijonoa. Nämä muodostavat vedenjakajia Atlantin ja Ohion vesistöjen välille. Sinisten vuorten läpi virtaavat sekä Delawarejoki että Susquehanna.
Sinisten vuorten länsipuolella levittäytyy tasanko, joka päättyy luoteessa Eriejärveen. Suuria alueita osavaltiosta on edelleen metsän peitossa. Näillä alueilla asuu edelleen karhuja, pesukarhuja ja muita petoeläimiä. Osavaltion läntisimmässä osassa sijaitsee puolet Pennsylvanian kivihiilimuodostumista.
Vesistöt
Pennsylvaniasta on purjehdusyhteys Atlanttiin osavaltion itärajan muodostavan Delawarejoen kautta sekä New Yorkin osavaltion kautta. Valtamerelle pääsee myös leveän mutta matalan Susquehannan kautta. Tämä joki virtaa osavaltion läpi etelään ja päätyy myöhemmin lopulta Chesapeakenlahteen ja Meksikonlahteen. Eriejärven kaakkoisrannalla sijaitsevalla lyhyellä rantakaistaleellaan osavaltiolla on hyvä luonnonsatama. Sinne on syntynyt Erien kaupunki, jonka kautta pääsee myös muille Yhdysvaltojen ja Kanadan välissä sijaitseville suurille järville.
Ilmasto
Pohjoinen vuorimaa on vuosittain neljän kuukauden ajan metrisen lumipeitteen alla. Osavaltion eteläosassa puolestaan on ympäri vuoden leuto ilmasto, jonka keskeyttävät lyhyiksi ajoiksi vain poikkeuksellisen lämpimät tai kylmät ilmamassat. Keskiosan laaksot ovat kesäisin hyvin kuumia ja talvisin kylmiä eli lämpötilan vaihtelut ovat suuria. Lounaisten piirikuntien ilmasto on suhteellisen kuiva ja tasainen; runsaslumiset talvet synnyttävät suuria kevättulvia.
Historia
Nykyisen Pennsylvanian aluetta asuttivat alun perin intiaaniheimot, joita olivat delawaret, susquehannockit, irokeesit, eriezit ja shawneet. Nykyinen Delawaren osavaltio oli aluksi osa Pennsylvaniaa, mutta vuosina 1704–1710 alueen kolme kaakkoisinta piirikuntaa saivat muodostaa Delaware-nimisen siirtokunnan.
Phorusrhacos
Phorusrhacos oli kolme metriä korkea, lihaa syövien lintujen eli hirmulintujen (Phorusrhacidae) heimoon kuulunut petolintu. Sen arvellaan saalistaneen Etelä-Amerikassa isoja kasvinsyöjiä, muun muassa Toxodoneja ja Macrauchenioita, sekä syöneen raatoja. Peto katosi Etelä-Amerikasta Smilodon-sapelihammaskissan saavuttua Pohjois-Amerikasta ja alkaessa kilpailla sen kanssa ravinnosta kolmisen miljoonaa vuotta sitten. Lintu kuitenkin levittäytyi Pohjois-Amerikkaan Teksasin ja Floridan alueille, ja eräiden hyvin kiistanalaisten lähteiden mukaan katosi juuri ennen, kuin ihminen saapui mantereelle, siis noin 12 000 vuotta sitten. Phorusrhacos oli kaukaista sukua 50 miljoonaa vuotta aikaisemmin eläneille Gastornis- eli Diatryma-linnuille. Lintu lienee ollut yksi suurimpia petolintuja.
Pennsylvania
Historia
Pennsylvanian ensimmäiset valloittajat olivat ruotsalaisia, joiden hallitsemat alueet hollantilaiset myöhemmin ottivat haltuunsa. Jälkeenpäin alueelle saapui myös englantilaisia. Kuningas Kaarle II läänitti 14. marraskuuta 1681 William Pennille suuren alueen Delawarejoen länsipuolelta. Penn lisäsi isänsä mukaan nimetyn siirtokunnan pinta-alaa ostamalla intiaaneilta 20 000 eekkeriä maata ja luovutti alueen vainotuille uskonveljilleen kveekareille. Hän myös sääti siirtokunnalle monia kveekareille suotuisia lakeja, joista tärkeimpiä oli täydellinen uskonnonvapaus. Nämä houkuttelivat sinne tuhansia siirtolaisia: englantilaisia kveekareita, skottilaisia ja irlantilaisia presbyteerejä, saksalaisia mennoniittejä sekä ranskalaisia hugenotteja.
Siirtokunta sääti vuonna 1683 ensimmäisen perustuslakinsa, joka pohjautui yleiseen äänioikeuteen. Kansa tulisi valitsemaan kaikki virkamiehensä ja päättämään myös verotuksesta. William Penn piti itsellään ainoastaan kuvernöörin oikeudet. Pennsylvanian ja Marylandin välinen raja oli pitkään kiistanalainen, minkä takia 1763–1767 tehtiin päätös niin sanotusta Masonin–Dixonin linjasta. Myöhemmin tämä raja tuli kuuluisaksi vapaiden pohjoisvaltioiden ja orjuutta harjoittavien etelävaltioiden välillä. Siirtokunnan maa-alueet kuuluivat suurimmaksi osaksi kveekareille, jotka asuivat Englannissa.
Vuonna 1776 vanhasta perustuslaista luovuttiin ja siirtokunnan väestö omaksui uuden tasavaltalaisiin periaatteisiin pohjautuvan perustuslain. Osavaltion suurimmassa kaupungissa Philadelphiassa allekirjoitettiin Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus 4. heinäkuuta 1776. Yhdysvaltojen itsenäistymissodassa Pennsylvania oli merkittävässä osassa ja monet käänteentekevät taistelut käytiin juuri sen maaperällä. Pennsylvania hyväksyi uuden liittovaltion perustuslain 13. joulukuuta 1787.
Hallinto
thumb|vasen|[[Pennsylvanian yleiskokous|Pennsylvanian yleiskokouksen kokoontumispaikka.]] Pennsylvanian lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen yleiskokous. Ylähuoneessa eli senaatissa on 50 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 203 jäsentä. Alahuoneen jäsenet valitaan kahdeksi, senaattorit neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2023 kuvernöörinä on Josh Shapiro.
Pennsylvania on jaettu 67 piirikuntaan.
Talous
Pennsylvanian bruttokansantuote vuonna 2010 oli 570 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista kuudennella tilalla.
Pennsylvanian tuloveroprosentti kuuluu Yhdysvaltojen pienimpiin. Vuonna 2016 osavaltio kantoi tuloveroa enimmillään kolme prosenttia.
Pennsylvanian maatalous keskittyy karjatalouteen, etenkin maidontuotantoon.
Pennsylvania oli aiemmin yksi Yhdysvaltojen rikkaimmista osavaltiosta. Vuonna 2000 sen asukkaiden keskimääräiset tulot osavaltioiden joukossa vasta 18:nneksi suurimmat. Syy Pennsylvanian köyhtymiseen on pääasiassa siinä, että luottamus raskaaseen suurteollisuuteen on ollut suurta. Viime vuosien aikana Yhdysvaltojen kilpailukyky on huonontunut juuri näillä teollisuuden aloilla. Jo presidentti Reaganin virkakaudella saattoi huomata, kuinka työvoimaa siirtyi huomattavassa määrin teollisuudesta palveluihin.
Liikenne
Pennsylvaniassa on kaksi suurta lentoasemaa: Philadelphian kansainvälinen lentoasema ja Pittsburghin kansainvälinen lentoasema. Kaikkiaan osavaltiossa on 47 lentoasemaa.
Väestö
Pennsylvaniassa on yli sata korkeakoulua ja yliopistoa. Carnegie Mellon -yliopisto toimii Pittsburghissa, Pennsylvanian yliopisto Philadelphiassa. Pennsylvanian osavaltionyliopistolla on monia kampuksia osavaltion eri osissa.
Suurimmat kaupungit vuonna 2010
upright|220px|thumb|vasen|Pennsylvanian kartta pienoiskuva|[[Philadelphia.]]
Kulttuuri
Pennsylvanian monien etnisten ryhmien kulttuuri on säilynyt voimakkaana. Etenkin amissit ja mennoniitit pitävät yllä perinteistä elämäntapaansa.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1953
Vuoden 1953 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Napolissa, Italiassa. Ne olivat järjestyksessään 13. kreikkalais-roomalaisen painin viralliset maailmanmestaruuskilpailut. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa. Ensimmäistä kertaa MM-tasolla mukana oli Neuvostoliitto, joka rohmusikin suuren osan mitaleista.
Sinituote
Sinituote Oy on siivousvälineitä, vaatehuollon tuotteita ja autonhoitotarvikkeita valmistava ja markkinoiva suomalainen perheyritys.
Sinituote Oy muodostaa yhdessä tytäryhtiöidensä kanssa monialaisen SINI-konsernin. Konsernin tärkeimmät rekisteröidyt tavaramerkit ovat SINI, Sinipiika, Kungs, Savu ja Lundia.
Sinituote Oy:n omistaa Ilkka Brotherus ja hänen perheensä. Syksyllä 2018 Ilkka Brotherus luovutti yrityksen toimitusjohtajuuden tyttärelleen Johanna Hamro-Drotzille, mutta jatkaa itse hallituksen puheenjohtajana.
Historia
pienoiskuva|Sini-Tuote Oy:n Lusifer-grilli. Teollisuuskuvaamo M. Mannelin 1967. Digitoitu Johannes Moision negatiivikokoelmasta. Sini-Tuote Oy:n perusti alun perin Einnon perhe Vantaan Tikkurilaan. Yritys kasvoi pienestä sähköalan korjausliikkeestä keskisuureksi teollisuuslaitokseksi. Aluksi yritys valmisti pieniä metallitarvikkeita teollisuuden ja kotitalouksien käyttöön. Myöhemmin painopiste siirtyi siivousvälineisiin, jolloin kehitettiin varrellinen lattiapesin Sinipiika. Muita siivousvälineitä olivat myös Matto-Mikko ja Sini-Moppi. Muutamaa vuotta myöhemmin yritys ryhtyi valmistamaan Lusifer-grillejä. Vientitoiminta käynnistyi 1960-luvun puolivälissä, ja 1970-luvun lopulla yritys olikin grillien valmistaja. Sini-Tuote Oy:n toiminta keskittyi siivousvälineiden ja grillien lisäksi myös pesutilojen kalusteisiin, verhonripustinjärjestelmiin ja putkihuonekaluihin. Näiden ohella tehtiin alihankintatöitä teollisuuslaitoksille ja markkinointiyhtiöille.
Yrityksen toimitilat laajentuivat kasvun myötä. Kasvumahdollisuuksien turvaamiseksi tuotanto siirrettiin Tikkurilasta Kokemäelle. Siellä sijaitsevan Sinituotteen teollisuushallin pinta-ala on 14 000 m2.
Yritys alkoi kehittää 1980-luvulla sarjaa, jossa samaan varteen oli mahdollista vaihtaa useita eri siivousvälineitä. Tämän sarjan nimeksi tuli Sinipoika. Nykyään sarja on nimeltään SINI.
Sinituotteen toiminta on laajentunut vuosien myötä. Kokemäen tehtaalle on siirretty yrityskauppojen mukana tulleet ruotsalaisen Kungs-harjatehtaan ja Kaavilla toimineen Hope Smoke -savustuspussitehtaan tuotannot. 2000-luvulla tuotevalikoimaan tulivat vaatehuollon tuotteet Sinituotteen ostettua ruotsalaisen silityslautoja valmistavan Rörets Industrier Ab:n vuonna 2003. Sinituote Oy osti 2004 Paloheimolta kalusteita valmistavan Lundia Oy:n, ja Oy Scan Dust Ab -pölypussitehdas siirtyi Sinituotteelle vuonna 2005.
Myöhemmin Sini-konserniin on liitetty Junttan Oy ja VS-Harja Oy.
Tuotteita, jotka liittyvät autojen puhdistamiseen lumesta on viety Keski-Eurooppaan vuodesta 2010. Sinituotteen Kungs-merkki nousi tämän alan markkinajohtajaksi Saksassa vuonna 2013.
Työnantajana
Vuonna 2012 Sinituote oli Kokemäen neljänneksi suurin yksityinen työnantaja. 80 prosenttia Sini-tuotteista valmistetaan yrityksen omalla tehtaalla Kokemäellä, osa tytäryhtiöissä Ruotsissa ja Puolassa.
Ympäristövastuullisuus
Sinituote kertoo tekevänsä mahdollisimman paljon tuotteita kierrätysmuovista. Yhtiön tavoitteena on vuoteen 2021 mennessä korvata 30 prosenttia käyttämästään muoviraaka-aineesta kierrätysmuovilla.
Palkinnot ja tunnustukset
Talouselämä-lehti nimesi vuonna 2012 Sinituotteen Ilkka Brotheruksen yhdeksi Suomen historian sadasta merkittävimmästä yritysjohtajasta. Vuonna 2002 hänet nimettiin Vuoden liikemieheksi.
Sipi Ahokas
Sipi Ahokas (1. heinäkuuta 1861 Kurkijoki – 14. marraskuuta 1921 Parikkala) oli suomalainen Parikkalassa vaikuttanut kauppias ja tehtailija. Hän aloitti ensimmäisenä Suomessa huopajalkineiden valmistuksen.
Ahokas aloitti kansakoulun käytyään uransa Pösön liikkeessä Hiitolassa josta hän sitten siirtyi Parikkalaan perustaen oman kaupan sinne. Hän perusti sitten myös ensimmäisen meijerin Parikkalaan ja sen jälkeen harja- ja pensselitehtaan ja vuonna 1896 Suomen ensimmäisen huopajalkineita valmistaneen tehtaan. Hän palkkasi tähän tehtaaseen mestariksi venäläisen Simo (Semjon) Sujeffin. Jalkineita valmistettiin aluksi käsityönä. Vuonna 1909 tehdas siirrettiin Järvenpään ja Kangaskylän rajalle Ahokkaan omistaman Läherinteen tilan maille. Tehtaasta muodostettiin 1914 osakeyhtiö Oy Sipi Ahokas ja Kumpp. ja samalla vuosikymmenellä jalkineiden valmistus koneellistettiin.
Sipi Ahokkaan kuoltua jalkinetehtaan omistajaksi tuli 1921 tehtaan osakkaana ollut viipurilainen kauppaneuvos Artturi Helenius. Helenius osti vuonna 1927 myös Kirvun huopatehtaan ja Äyräpään Vuosalmella sijainneen Karjalan huopatehtaan. Parikkalassa Heleniuksen yritys toimi ensin nimellä Parikkalan Huopatehdas Oy, sitten nimellä Pohjolan Huopa Oy ja viimeksi nimellä Kirvun Huopatehdas Oy. Tehtaan toiminta päättyi Parikkalassa 1960 ja Kangaskylässä sijainnut tehdasrakennus paloi syksyllä 1965. Parikkalassa toimi myös muita huopajalkineita valmistaneita yrityksiä, joista merkittävin oli 1914 perustettu Matti Jantusen huopatehdas, joka oli 1970-luvulla Suomen suurimpia huopatossujen valmistajia. Tehdas toimi Jantuset Oy:n nimellä aina vuoteen 1988 saakka. Ahokkaan huopatehtaan rakennuksista on nykyisin jäljellä vain iso kaksikerroksinen lautaseinäinen tossuvarasto, jonka omistaa Parikkalan kunta.
Ahokkaalla oli useita kunnallisia luottamustoimia Parikkalassa. Hän osallistui nuorisoseuratoimintaan ja oli mukana perustamassa Parikkalan yhteiskoulua.
Tuomo Peltola
pienoiskuva|Tuomo Peltola tuulettamassa Jukolan viestin voittoa 1972. Tuomo Peltola (24. elokuuta 1945 Lieto – 18. elokuuta 2021 Lieto) oli suomalainen suunnistaja.
Peltola sijoittui vuoden 1972 MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Hän oli Liedon Parman joukkueessa voittamassa Jukolan viestiä vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Tiomila-viestiä vuonna 1982. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden pitkällä matkalla vuonna 1972.
Peltola kirjoitti kirjan Insinöörivaellus, Haltille ja takaisin, josta tehtiin tv-elokuva Vaeltajat. Hän kirjoitti myös vielä julkaisematonta elämäkertakirjaa suunnistaja Erkki Kohvakasta.
Peltola toimi Suomen Suunnistusliiton liittohallituksessa ja maajoukkueen johtotehtävissä. Hän toimi Liedossa kunnanvaltuutettuna. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja teki pitkän työuran muun muassa kaavoitusalalla. Vuodesta 2012 hänen puolisonsa oli suunnistuksen maailmanmestari Liisa Peltola (ent. Veijalainen).
Kookossaari
Kookossaari on Costa Ricalle kuuluva lähes asumaton saari Tyynessä valtameressä Costa Rican edustalla.
Kookossaari on kansallispuisto ja kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen. Turistit pääsevät saarelle vain opastetuille päiväretkille. Saaren pinta-ala on noin 23 neliökilometriä ja korkein kohta 671 m. Saari on tuliperäistä alkuperää ja koostuu basalttisesta kivestä.
Saarella elää kolme endeemistä maalintulajia, joita ei tavata missään muualla: kookossaarenkäki (Coccyzus ferrugineus), kookossaarensieppari (Nesotriccus ridgwayi) ja kookossaarensirkku (Pinaroloxias inornata). Lintulajeja on saarella havaittu 87 erilaista. Siellä esiintyy myös kotoperäiset anolis- ja tokkolajit. Lisäksi siellä kasvaa ainakin 70 kotoperäistä kasvilajia.
Valtameriltä saapuu saarelle pesimään mm. keijutiiroja, suulia ja fregattilintuja. Saaren lähivesillä on paljon esimerkiksi rauskuja, delfiineitä, kalifornianmerileijonia ja vasarahaita. Kalalajisto on poikkeuksellisen monipuolinen: alueella on havaittu 300 kalalajia. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ei ole muita kuin sinne tuotuja sikoja, vuohia ja kissoja.
Kookossaari on Jurassic Parkissa ja Jurassic Worldissa esiintyvän Isla Nublar -saaren esikuva.
Luettelo Formula 1 -sarjan kilpailun nopeimpien kierrosten ennätyksistä
Tämä on luettelo Formula 1 -sarjan kilpailujen nopeimmista kierroksista.
Michael Schumacherilla on eniten kilpailun nopeimpia kierroksia (77 kappaletta), jotka hän ajoi kausien – ja – välisenä aikana. Max Verstappen on nuorin kilpailun nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja, kun hän ajoi sen 19 vuoden 44 päivän ikäisenä vuoden 2016 Brasilian GP:ssä.
Kausina – kilpailun nopeimmasta kierroksesta jaettiin 1 MM-piste. Kaudella menettely otettiin uudelleen käyttöön, mutta kuljettajan täytyy ajaa kilpailussa myös kymmenen parhaimman joukkoon.
Vuoden 1954 Britannian GP:ssä seitsemän eri kuljettajaa ajoi kilpailun nopeimman kierroksen, koska ajanottajien laitteistot eivät olleet tarkkoja.
Vuoden Belgian osakilpailussa ajettiin sateen vuoksi muutama kierros turva-auton takana, minkä vuoksi kilpailun nopeinta kierrosta ei jaettu kenellekään.
Kuljettajat
Tilastot on päivitetty Belgian GP:n 2023 jälkeen.
Lisäpisteen nopeimmasta kierroksesta keränneet kuljettajat
Luettelo on päivitetty Belgian GP 2023 jälkeen.
Eniten nopeimpia kierroksia kauden aikana keränneet kuljettajat
Tilastot on päivitetty Belgian GP 2023 jälkeen.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut on kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta. Kisat pelataan kahden vuoden välein. U19-poikien kisat pelataan toukokuussa joka toinen vuosi. Kisat pidetään samana vuonna naisten kisojen kanssa.
Ruotsi on mestaruuksien puolesta menestynein joukkue viidellä maailmanmestaruudellaan. Suomi on kuitenkin ainoa joukkue, joka ei ole kertaakaan jäänyt ilman mitalia. Ruotsi nimittäin jäi neljänneksi vuonna 2015.
Lomakeskus Huhmari
pienoiskuva Lomakeskus Huhmari oli vuonna 1978 perustettu, Pohjois-Karjalan Polvijärvellä sijaitseva lomakeskus lähellä Huhmarisvaaraa. Huhmari sijaitsee Höytiäisen rannalla, ja sinne on rakennettu myös pieni kylpylaitos. Ravintoloja on kaksi; päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsee myös kallioravintola Louhi.
Huhmari on Suomen raha-automaattiyhdistyksen ja Hyvinvointilomien yhteistyökumppani, ja siellä järjestään myös niiden tukemia lomia. Huhmariin kulkee päivittäinen linja-autovuoro Joensuusta Polvijärvelle.
Astrahanin alue
Astrahanin alue on hallinnollinen alue Etelä-Venäjällä Volgan alajuoksun ympärillä. Se rajoittuu koillisessa Kazakstaniin, kaakossa Kaspianmereen, lounaassa Kalmukiaan ja luoteessa Volgogradin alueeseen. Alueen pinta-ala on 44 100 km².
Maantiede
Astrahanin alue on suurimmaksi osaksi Kaspian syvänköä, vain pohjoisosassa on alankoa. Volga virtaa alueen läpi luode-kaakko suunnassa ja laskee Kaspianmereen muodostaen laajan suiston. Alueen suurin järvi on Baskuntšak. Alue on pääasiassa aroa (mm. Kalmukkiaroa). Vähäiset metsät ovat keskittyneet alueen pohjoisosaan ja itäosassa on vähän aavikkoa.
Historia
Astrahanin aluetta asuttivat useat turkkilais-tataarilaiset heimot viimeistään 400-luvulta lähtien. Mongolit valloittivat alueen 1200-luvulla ja se tuli kuulumaan tämän jälkeen Kultaisen ordan valtakuntaan. Astrahanin kaupunki perustettiin 1200-luvulla. Kultainen orda hajosi sisällissodan seurauksena 1400-luvulla ja jakaantui pienempiin valtioihin. Kaani Qasim perusti Astrahanin kaanikunnan 1466. Suurin osa kaanikunnan väestöstä oli Astrahanin tataareja ja nogaita. Venäjä valloitti Astrahanin kaanikunnan 1557.
Venäjän keisarikunnassa alue tuli kuulumaan laajaan Astrahanin kuvernementtiin. Neuvostoliiton perustamisen jälkeen Astrahanin kuvernementista erotettiin muun muassa Kalmukia ja osia Kazakstanista ja jäljelle jääneestä alueesta muodostettiin Astrahanin alue. Astrahanin alue laajeni vuonna 1945 kun siihen liitettiin osia Stalingradin alueesta ja kalmukkien karkotuksen jälkeen lakkautettu Kalmukian ASNT. Kalmukit saivat palata kotimaahansa 1957 jolloin Kalmukia taas erotettiin Astrahanin alueesta.
Väestö
Astrahanin alueen asukasluku on 1 000 900 henkeä (vuonna 2008). Kaupunkiväestön osuus on 66,9 %. Suurin kaupunki on Astrahan. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 69,7 % on venäläisiä, 14,2 % kazakkeja, 7,0 % tataareja, 1,3 % ukrainalaisia ja 1,0 % tšetšeenejä.
Hallinto
Astrahanin alue on jaettu hallinnollisesti 11 piiriin ja 3 kaupunkialueeseen. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma (ven. gosudarstvennaja duma).
Talous
Astrahanissa on tärkeä Kaspianmeren satama ja lentokenttä. Alueelta on rautatieyhteydet Kazakstaniin, Kaukasiaan sekä pohjoiseen Volgogradiin ja Saratoviin.
Puistokatu
thumb|Leveä puistokatu [[Taipeissa.]]
Puistokatu tarkoittaa katua, jolla ajoradat ja kevyen liikenteen väylät on erotettu toisistaan puurivein ja istutuskaistoin. Puut on kuitenkin puistokaduilla istutettu niin kauas toisistaan, ettei kadun ylle muodostu yhtenäistä kattoa.
Erityyppisiä puistokatuja ovat:
Puistokatuja Suomessa
thumb|[[Helsinginkatu on puistokatu Kurvista Kaarlenkadun risteykseen.]] Suomen vanhimpia puistokatuja ja varhaisista puistokaduista merkittävin on Vaasaan vuonna 1776 rakennettu Hovioikeudenpuistikko, jonka suunnitteli yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Puistokadun esikuvana oli Nancyyn 1750-luvulla rakennettu Place de Stanislas Leszczynski. Vaasassa on Hovioikeudenpuistikon lisäksi neljä muutakin isoa puistikkoa (Vaasanpuistikko, Kirkkopuistikko, Kauppapuistikko ja Korsholmanpuistikko). Puutaloista koostuneiden kaupunkien tulipalojen takia annettiin 1856 määräys, että puutaloalueilla kaupunkien keskustat piti jakaa paloturvallisiin osiin 35 m leveillä esplanadeilla, joiden varsille piti istuttaa paloja ehkäiseviä lehtipuuistutuksia.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Suomeen tuli eurooppalaiseen tapaan kaavoitusmalleja, joissa puistokaduilla ja bulevardeilla oli merkittävä osa, vaikka loppujen lopuksi kovinkaan monta eurooppalaisten esikuvien mukaista puistokatua ei Suomesta löydy. Helsingin kaduista bulevardeja edustavat Bulevardi ja Huopalahdentie, esplanadeja Esplanadi, Pohjoinen ja Eteläinen Hesperiankatu, Munkkiniemen puistotie, Koskelantie, Mäkelänkatu ja Mechelininkatu, ja avenyitä puolestaan Pohjoiskaari sekä Tallbergin puistotie Lauttasaaressa. Myös Mannerheimintien eteläosa, entinen Heikinkatu on aikaisemmin ollut esplanadityyppinen puistokatu: sen keskellä oli puuriveillä reunustettu puistokäytävä, mutta 1930-luvulla autoistumisen seurauksena päätettiin keskimmäiset puurivit poistaa, mutta uudet puurivit istutettiin jalkakäytävien reunoihin; täten Mannerheimintiestä tuli avenue-tyyppinen puistokatu.
Porin keskustan ruutukaava-alueen ”koordinaattiakseleina” toimii neljä esplanadia: Pohjois-, Itä-, Länsi- ja Eteläpuistot. Kuopiossa taasen on kaksi varsinaista puistokatua, jotka ovat Puistokatu ja Pyörönkaari.
Toppolanmäki
Valkeakosken Toppolanmäellä sijaitsee rautakautinen kalmisto, joka löytyi 1936 soranotossa. Soranotto ehti tuhota kymmenkunta hautausta, mutta noin 15 yksilön haudat on ehditty tutkia arkeologisissa kaivauksissa. Kohdetta on tutkittu vuosina 1936, 1937, 1951, 2017 ja 2018. Löytöjen ja hautaustapojen perusteella kalmistoa on käytetty viikinkiajalta ristiretkiajalle. Toppolanmäen haudoissa on käytetty pehmusteena sammalta.
Argumentti
Argumentti (, väittää, osoittaa) on perusteltu väite tai mielipide jonkin asian puolesta tai sitä vastaan.
Argumentti voi myös olla:
Seppo Peltola
Seppo Ensio Peltola (s. 22. toukokuuta 1956 Huittinen) on suomalainen korkeushypyn SM-mitalisti ja maaotteluedustaja. Hän edusti seuratasolla Lauttakylän Lujaa. Hän on pituudeltaan 190 cm.
Peltola saavutti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuonna 1976 ja SM-pronssia vuonna 1975. Sisäradoilla hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1977 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1976 ja SM-pronssia vuonna 1979. Hän edusti Suomea kolmessa aikuisten maaottelussa vuosina 1975–1976. Ennätyksensä 213 cm hän hyppäsi hallissa helmikuussa 1977 sekä ulkona heinäkuussa 1981.
Nykyisin Peltola toimii sähkö- ja automaatiotekniikan lehtorina ja Keskustan kaupunginvaltuutettuna Huittisissa.
Plasmasytytys
Plasmasytytys on vaihtoehtoinen polttomoottorin kipinäsytytyksen menetelmä, jossa tavanomaisen sytytystulpan pistemäisen kipinän sijasta tuotetaan polttoaineseoksen ionisaatio ja siitä aiheutuva nopea syttyminen plasmasytytystulpan kahden elektrodin väliseen suureen tilavuuteen. Sisempi elektrodi on kapea metallitappi, joka on sijoitettu ympyrälieriön muotoisen ulomman elektrodin keskelle. Ulommassa elektrodissa on aukkoja kaasunvaihdon ja liekin etenemisen helpottamiseksi. Plasmasytytyksessä purkaukseen tarvittava jännite on elektrodien välisen etäisyyden vuoksi suurempi kuin tavanomaisessa sytytystulpassa. Plasmasytytyksessä muodostuu lukuisia samanaikaisia säteittäisiä purkauskanavia elektrodien välille. Plasmasytytyksessä sähköpurkaus kestää vain joitain nanosekunteja. Plasmasytytyksessä tarvittava sytytystulppa voidaan jälkiasentaa tavanomaisen sytytystulpan tilalle sillä edellytyksellä että plasmasytytystulpan elektrodit mahtuvat palotilaan. Plasmasytytyksen erityinen etu on sen kyky sytyttää nopeasti ja luotettavasti laihojakin polttoaineseoksia, jolloin moottoriin saadaan hyvä hyötysuhde ja vähäiset typen oksidien päästöt. Tavanomaisella kipinäsytytyksellä tarvittava seossuhde on lähellä stoikiometrista optimia eikä puristusta voi kasvattaa korkeaksi nakutustaipumuksen vuoksi. Plasmasytytyksessä nakutus vältetään laihan seossuhteen avulla, jolloin myös seoksen puristusta voidaan kasvattaa. Sähköpurkaukseen tarvittavan korkean jännitteen ja purkauksen lyhyen keston vuoksi sytytysjärjestelmässä tarvitaan uudenlaisia elektronisia sytytyspiirejä.
Eteläinen maakunta (Sierra Leone)
Piirikunnat
Eteläinen maakunta on jaettu neljään piirikuntaan. Lisäksi sherbro-kansalla on jonkinlainen oma pieni alueensa. Maakunnan neljä piirikuntaa ovat:
Guardian Angel
Guardian Angel on Lovexin singlejulkaisu ja kappale vuodelta 2006. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Kappale nousi Suomen singlelistalla parhaimmillaan ykkössijalle.
Josiah Henson
Josiah ”Joe” Henson (24. helmikuuta 1922 Bristow, Oklahoma – 4. huhtikuuta 2012 Tulsa, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
62 kilogramman painoluokassa kilpaillut Henson saavutti olympiapronssia Helsingissä 1952.
Henson kuoli sydäninfarktin jälkeen Tulsassa 90-vuotiaana 4. huhtikuuta 2012.
Matoankerias
Matoankerias (Moringua edwardsi) on matoankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö
Matoankeriaan sukupuolet eroavat kooltaan huomattavasti ja naaras voi kasvaa suurimmillaan noin 50 cm pitkäksi, kun koiraat jäävät alle 15 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja alaleuka on yläleukaa pitempi. Matoankeriaan silmät ovat pienet. Kalan selkä- ja peräevät ovat pitkät ja naaraalla yhtyneet pyrstöevään. Koiraan pyrstöevä on haarautunut. Matoankerias on väriltään selästään tumman ruskea ja vatsastaan vaalea.
Levinneisyys ja elintavat
Matoankeriasta tavataan Floridasta Venezuelaan ulottuvalta alueelta. Laji elää matalissa vesissä hiekkapohjaisilla alueilla lähellä riuttoja. Kala on pääosin yöaktiivinen ja viettää päivät kaivautuneena pohjaan. Matoankeriaan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet.
Kapteeni Haddock
Kapteeni Archibald Haddock on belgialaisen sarjakuvataiteilijan Hergén piirtämissä ja käsikirjoittamissa Tintti-sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen henkilö.
Historia
Haddock oli alun perin tarkoitettu pelkäksi kertakäyttöhahmoksi, mutta Hergé ymmärsi ilmeikkään ja kompleksisen hahmon tarjoamat mahdollisuudet ja päätti tehdä hänestä Tintti-sarjakuvien vakiohahmon. Haddockin roolin korostuminen kuitenkin johti siihen, että Hergé pienensi Tintin Milou-koiran roolia: se ei enää ollut entiseen tapaan huomion keskipisteenä eikä keskustellut isäntänsä kanssa tai kommentoinut tapahtumien kulkua.
Kultasaksisen ravun jälkeen kapteeni Haddockin seuraava esiintyminen oli Salaperäisessä tähdessä, jossa hän oli vielä pelkkä sivuhenkilö. Salaperäisen tähden ilmestymistä seurasivat Yksisarvisen salaisuus ja sen suora jatko-osa Rakham Punaisen aarre, joissa Haddock muotoutuu aikaisempia esiintymisiään keskeisemmäksi hahmoksi. Molemmissa tarinoissa myös Haddockin hahmon luonne kehittyy aikaisempaa neuvokkaammaksi ja nokkelammaksi, ja niissä myös esitellään hänen 1700-luvulla elänyt esi-isänsä, kavaljeeri François De Hadoque. Rakham Punaisen aarteen lopussa professori Tuhatkauno ostaa huutokaupasta Haddockille kapteenin esi-isille kuuluneen Moulinsartin linnan, minkä jälkeen Haddock vetäytyy eläkkeelle ja siirtyy viettämään ylellistä kartanonherran elämää linnan kellarista löytyneen merirosvo Rakham Punaisen aarteen turvin. Myöhemmissä tarinoissa Moulinsartin linnasta kehkeytyykin yksi Tintti-sarjakuvien tärkeimmistä tapahtumapaikoista, erityisesti Castafioren koruissa, jonka kaikki tapahtumat sijoittuvat Moulinsartin alueelle.
Rakham Punaisen aarteen loppuratkaisusta huolimatta kapteeni Haddock kuitenkin päättää jatkaa seikkailuitaan Tintin ja Miloun kanssa, ja tarinoiden edetessä hänelle kehittyy epäitsekkäitä ja jopa sankarillisia piirteitä. Hergén viimeiseksi jääneessä Tintti-albumissa, Tintti ja Picarot, Haddockista on tullut jo niin keskeinen hahmo, että hän on itse asiassa tarinan ensimmäisen puoliskon varsinainen protagonisti.
Nimi
Tintti ja Picaroissa (1976) mainitaan ensi kertaa Haddockin etunimeksi Archibald. Hahmon sukunimen Hergé oli napannut koljan englanninkielisestä nimestä. Hänen vaimonsa oli tarjoillut hänelle koljaa kuvaillen sitä: "Se on alakuloinen englantilainen kala – haddock."
Luonne
Vaikka Haddock onkin Tintin luotettu kumppani, hänen maailmankuvansa on paljon kyynisempi kuin optimistisella Tintillä. Haddock suhtautuu toisinaan epäluuloisesti Tintin naiiviin hyväntahtoisuuteen ja hänellä on tapana kommentoida sarkastisin lausahduksin Tintin idealismia. Haddock ei ole yhtä seikkailunhaluinen eikä yleensä lähde seikkailemaan vapaasta tahdostaan, vaan joutuu niihin kumppaniensa tai ympäristön vaikutuksesta. Albumissa Tintti ja Picarot asetelma on kuitenkin vaihtunut, sillä Haddock lähtee vapaaehtoisesti San Theodorosin banaanitasavaltaan ja tarinassa idealistisen ajattelutapansa menettänyt Tintti jää Moulinsartin linnaan. Useimmissa tarinoissa Haddockin sarkasmi ja inhimilliset piirteet toimivat vastapainona Tintin hyväntahtoisuudelle ja sankaruudelle. Melko karskista ulkomuodostaan ja kielenkäytöstään huolimatta Haddockilla on yllättävän hyvä yleissivistys, mikä ilmenee esimerkiksi hänen sanomisissaan usein esiintyvistä historiallisista viittauksista.
Haddock on epäonnekas ja altis erilaisille onnettomuuksille, minkä vuoksi hän on tarinoiden aikana muiden muassa venähdyttänyt nilkkansa, polttanut partansa nukahdettuaan piippunsa päälle, joutunut Abdullahin erilaisten pilojen kohteeksi, saanut voimakkaan salamaniskun puhelimen välityksellä sekä useita kertoja kompastunut, kaatuillut ja törmäillyt muihin hahmoihin ja erilaisiin esineisiin. Haddock inhoaa Khemedin emiiri Ben Kalish Ezabin ilkikurista Abdullah-poikaa sekä diivamaista oopperalaulaja Bianca Castafiorea, koska Haddockin mielestä Castafioren lauluääni muistuttaa häntä ”pyörremyrskystä, johon hän joutui Länsi-Intian merillä aikanaan”. Castafiore itse ei ikinä muista Haddockin nimeä, koska heidän kohdatessaan ensi kerran Haddock änkytti pahasti: tämän vuoksi Castafiore on kutsunut kapteenia muiden muassa ”Bardockiksi”, ”Karbockiksi” ja ”Harrockiksi”. Myös huonokuuloinen professori Tuhatkauno sekä epäpätevät Dupont ja Dupond saavat toisinaan Haddockin menettämään malttinsa.
Haddock on alkoholisti ja pitää erityisesti Loch Lomond -merkkisestä viskistä. Kultasaksisessa ravussa Karaboudjanin petollinen perämies Allan käytti hyväksi Haddockin taipumusta juopotteluun juottamalla hänelle viskiä, jolloin Haddock pysyi jatkuvasti humalassa ja Allan kykeni pitämään ylintä määräysvaltaa laivalla. Myöhemmissäkin tarinoissa Haddockin juominen säilyy alkoholistityyppisenä, vaikka hän ei enää juo jatkuvasti eikä yleensä saa Kultasaksisen ravun juoppohulluuskohtauksia. Matkalla Kuuhun humalainen Haddock kuitenkin keksii palata omin päin takaisin Maahan ja poistuu aluksesta.
Salaperäisessä tähdessä Haddock on "Antialkoholistimerimiesunionin" puheenjohtaja, mutta tästä huolimatta Haddock jatkaa juomistaan ja tarinan lopussa huolestuu, koska viski on loppunut laivalta. Albumissa Tintti ja Picarot Haddock joutuu vastentahtoisesti luopumaan alkoholijuomien nauttimisesta, sillä professori Tuhatkauno on salaa syöttänyt hänelle pillereitä, jotka saavat Haddockin mielestä alkoholin maistumaan vastenmieliseltä.
Haukkumasanasto
Haddock on tunnettu laajasta ja omaperäisestä haukkumasanastostaan. Hahmon ensiesiintymisen aikoihin Tintti-sarjoja julkaistiin katolisessa lastenlehdessä, johon oikeat kirosanat eivät olisi olleet soveliaita. Hergé kuitenkin halusi esittää Haddockin tyypillisenä merimiehenä, joihin liitetään ruokoton kielenkäyttö, joten hän keksi käyttää haukkumasanoina omituisia tai vaikeita sanoja, jotka olisivat myös lapsille sopivia. Hergé kertoi saaneensa ajatuksen kuultuaan kadulla kahden ohikulkijan kiistelevän politiikasta, kunnes toinen heistä alkoi haukkua keskustelukumppaniaan ja nimitti häntä ”rauhanpamfletiksi”.
Haddockin haukkumasanasto esiteltiin ensimmäisen kerran jo hahmon ensiesiintymisessä Kultasaksisessa ravussa. Kun Tintti ja Haddock joutuvat Saharan autiomaassa beduiinien hyökkäyksen kohteeksi, tulitaistelun aikana Haddockin viskipullo rikkoutuu ja kapteeni saa valtavan raivokohtauksen. Hän juoksee beduiineja päin ja nimittää heitä muiden muassa ”rupikonniksi”, ”mattokauppiaiksi”, ”dipsomaaneiksi”, ”ektoplasmoiksi” ja ”nieriäisiksi”. Hergé itse piti kohtauksesta ja päätti säilyttää Haddockin haukkumasanaston, jota hän kartutti muun muassa lukemalla sanakirjoja.
Tintti-albumeissa Haddock usein jostakin syystä raivostuu ja alkaa käyttää omalaatuisia haukkumasanoja, kuten ”absolutisti”, ”bassibasuukki”, ”putkisierainlepakko”, ”satraappi” ja ”troglodyytti”. Haukkumasanastoon kuuluu myös omaperäisiä sanayhdistelmiä ja lauseita, kuten ”analfabeettien kruunaamaton kuningas”, ”puhvelinihrassa käristetty kermaleivos”, ”brontosauruksen sivupersoona” ja ”logaritmin hännänhuippu”. Kapteenin käyttämiä haukkumasanoja lienee yhteensä yli sata erilaista, ja Tinttien suomenkielisissä versioissa niitä ovat kääntäneet Jukka Kemppinen sekä Heikki ja Soile Kaukoranta.
Eksoottiset kansat ja ihmisryhmät ovat yksi Haddockin sanavaraston rungoista, kuten: atsteekit, cromagnonit, ikonoklastin irvikuvat, kanaakit, langobardit ja suur-vogulit.
Kapteeni Haddockin haukkumasanastosta on julkaistu hakuteoksia paitsi ranskaksi myös suomeksi ja ruotsiksi.
Abbie Eaton
pienoiskuva|Eaton kilpailemassa Britannian GT-sarjassa vuonna 2016. pienoiskuva|Eaton W Seriesissä kaudella 2021. Abigail ”Abbie” Eaton (s. 2. tammikuuta 1992 Kingston upon Hull, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija. Hän on ollut The Grand Tour -televisiosarjan testikuljettaja sarjan toisesta tuotantokaudesta lähtien. Hän on kilpa-ajouransa ohella myös kilvanajon opettaja.
Eaton oli alun perin naisille tarkoitetun W Series -formulasarjan kriitikko, mutta hänen suhtautumisensa sarjaan muuttui, kun hän näki sen edistävän siihen osallistuneiden naisten uria. Hän liittyi itse sarjaan kilpakuljettajaksi kaudelle 2021. Hänen paras kilpailusijoituksensa kauden aikana oli kuudes sija, jonka hän saavutti kahdesti. Kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa Austinissa hän ajoi terävän kanttikiven päältä ajauduttuaan ulos kilparadalta ja mursi yliajon aiheuttamassa iskussa selkänsä. Hän joutui jättämään kauden päätösosakilpailun väliin loukkaantumisensa vuoksi ja sijoittui sarjan loppupisteissä kolmanneksitoista. Hän kuntoutui vammoistaan ajoissa kauden 2022 avauskilpailua varten ja ajoi jälleen täyden kauden sarjassa. Toisella kaudellaan hän sijoittui jälleen sarjassa kolmanneksitoista oltuaan yksittäisessä kilpailussa parhaimmillaan seitsemäs.
Kilpauransa ohella Eaton on esiintynyt television autoiluohjelmissa. Hänen ensiesiintymisensä oli Drive-sarjassa, jossa ammattikuljettajat opettivat julkisuuden henkilöitä ajamaan kilpaa. Hän toimi sarjassa räppäri Professor Greenin ajokouluttajana, ja he voittivat sarjan ensimmäisen tuotantokauden. Hänet valittiin The Grand Tour -televisiosarjan testikuljettajaksi sarjan toisesta tuotantokaudesta lähtien.
Kalevan kisat 1962
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1962 Lappeenrannassa 18.–19. elokuuta. Kilpailupaikka oli Kimpisen kenttä. Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenseurojen urheilijat osallistuivat taas kilpailuihin edellisvuoden poissaolon jälkeen. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Schwein
Schwein (saksaa, ) on musiikkiyhtye, johon kuuluu yhtyeiden KMFDM, PIG, ja Buck-Tick jäseniä. Jäsenet Raymond Watts ja Imai Hisashi, molemmat työskennelleet yhdessä Schaft-nimisessä yhtyeessä, työskentelivät Schweinissä yhdessä Atsushi Sakurain (Buck Tick) ja Sascha Konietzkon (KMFDM) kanssa.
Vuonna 2001 Schwein julkaisi albumin Schweinstein, jota seurasi uudelleen miksattu ep nimeltä Son of Schweinstein. Schwein esiintyi Japanissa kesällä 2001. Sascha Konietzko ei kuitenkaan ottanut osaa kiertueelle.
Upon Pallo
Upon Pallo viittaa lahtelaiseen urheiluseuraan:
Kenjirō Tsuda
Kenjirō Tsuda (s. 11. kesäkuuta 1973 Osaka ) on japanilainen ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten äänirooleistaan Sadaharu Inuina The Prince of Tennis animessa sekä Seto Kaibana Yu-Gi-Oh! Duel Monstersissa.
Nienke Brinkman
Nienke Brinkman (s. 28. lokakuuta 1993) on alankomaalainen kestävyysjuoksija.
Brinkman sijoittui vuonna 2022 Rotterdamin maratonilla toiseksi Alankomaiden-ennätyksellä 2.22,51. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Münchenin EM-kilpailuissa maratonilla pronssia ajalla 2.28,52. Maaliskuussa 2023 hän juoksi Haagissa puolimaratonin ennätyksensä 1.07,44. Huhtikuussa 2023 hän sijoittui Bostonin maratonilla 15:nneksi ajalla 2.24,58.
Hoobastank
Hoobastank on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se perustettiin Agoura Hillsissä, Kaliforniassa vuonna 1994 kokoonpanolla Doug Robb (laulaja), Dan Estrin (kitaristi), Chris Hesse (rumpali) ja Markku Lappalainen (basisti). Yhtye tunnetaan parhaiten vuonna 2004 julkaistusta kappaleesta ”The Reason”. Kahden demon julkaisun jälkeen Island Records kiinnostui yhtyeestä ja teki sen kanssa levytyssopimuksen. Maailmanlaajuisesti yhtyeen albumeita on myyty yli viisi miljoonaa kappaletta. .
Uran alku (1994–2000)
Hoobastank perustettiin Agoura Hillsissä vuonna 1994. Laulaja Doug Robb tapasi kitaristi Dan Estrinin lukion ”bändien taisto” -kilpailussa, ja he päättivät perustaa yhtyeen. Heidän lisäkseen yhtyeeseen liittyivät Markku Lappalainen ja Chris Hesse. Yhtye meinasi muuttaa nimeään, koska se oli vaikea lausua, mutta päättivät lopulta pitää sen, koska kaikki paremmalta kuulostavat nimet olivat jo käytössä.
Alkuaikoina Hoobastank keikkaili yhdessä Incubusin ja 311:n kanssa. Hoobastank nauhoitti ensimmäisen kokopitkän omakustanne-albuminsa They Sure Don't Make Basketball Shorts Like They Used To vuonna 1998. Tässä vaiheessa Hoobastank oli kovassa suosiossa eteläisessä Kaliforniassa. Tämä herätti kiinnostusta Island Recordsissa, joka myöhemmin teki levytyssopimuksen yhtyeen kanssa vuonna 2000. Samaan aikaan yhtye oli saanut valmiiksi toisen pitkäsoiton, nimeltään Forward, jolla vierailee saksofonisti Jeremy Wasser. Levy-yhtiö kuitenkin sanoi, että kappaleet toimisivat paremmin ilman saksofonia, joten Jeremy jätti yhtyeen ja albumia ei julkaistu. Muutama kappale kuitenkin uudelleenäänitettiin tulevalle albumille vuonna 2001.
Hoobastank (2001–2002)
Yhtye kävi kiertueilla pitkin Aasiaa ja Eurooppaa. Albumin kolmas single ”Remember Me” oli 23:s Modern Rock -listalla ja yhdeksäs Mainstream Rock -listalla. Vuoden 2001 lopulla Hoobastank oli kutsuttu soittamaan Rock and Roll Hall of Fameen albumin menestyksen johdosta.
The Reason (2003–2005)
Yhtye siirtyi studioon vuonna 2003 tuottaja Howard Bensonin kanssa. Äänitykset keskeytyivät kuukaudeksi, kun Estrin loukkaantui vakavasti minibike-onnettomuudessa elokuussa. Lokakuussa Estrin oli toipunut ja yhtye lähti Nokia Unwired Tour -nimiselle kiertueelle yhdessä The All-American Rejectsin ja Ozomatlin kanssa marraskuussa.
Haastattelussa Chris Hesseltä kysyttiin taas, että mistä yhtyeen nimi tulee. Hän vastasi: "Dougin veli on varapuheenjohtajana BMW Motorcycles -yrityksessä ja asuu Saksassa. Hänen talonsa lähellä sijaitsee katu, jonka nimi on Hooba Street tai jokin sellainen ja ennen kuin Doug tiesi miten nimi äännetään, hän kutsui sitä Hoobastankiksi ja se oli mukavan oloinen nimi. Kun etsimme yhtyeelle nimeä, oli mahdoton löytää nimeä, joka ei vielä ollut varattu. En muista, kuinka nimi lopulta päätettiin ottaa, mutta joku sanoi että se otetaan ja tykkäämme siitä."
Yhtyeen toinen albumi The Reason julkaistiin joulukuussa 2003. Ensimmäinen single ”Same Direction” sijoittui yhdeksänneksi US Modern Rock -listalla sekä kuudenneksitoista Mainstream Rock ja World Modern Rock -listoilla (sisältyy Yhdysvallat, Saksa, Ruotsi, Suomi, Kanada ja Australia). Vuotta myöhemmin Let It Out DVD:lle oli kerätty yhtyeen videoita. ”The Reason” oli suosituin musiikkivideo Tanglessa. Toinen single ”The Reason” julkaistiin vuonna 2004. Se sijoittui toiseksi Billboard Hot 100 -listalla, ykköseksi Alternative Songs -ja World Modern Rock -listoilla, kymmenenneksi Australiassa ja viidenneksitoista Saksassa. Kappale soitettiin myös Frendit-sarjan viimeisessä jaksossa. Albumi sijoittui kolmanneksi Billboardin albumilistalla. Yhtyeen kansainvälinen suosio lisääntyi, kun se esiintyi Linkin Parkin kanssa Meteora World Tourilla 2004.
Every Man for Himself (2006–2007)
Yhtyeen kolmas albumi Every Man for Himself julkaistiin toukokuussa 2006 ja se debytoi sijalla 12 Billboardin listalla. Kolme singleä ”If I Were You”, ”Inside of You” ja ”Born to Lead” julkaistiin, kaikki varsin huonoilla sijoituksilla listoilla. Tästä huolimatta albumi myi kultaa Yhdysvalloissa.
Vuonna 2005 se oli yhteiskiertueella pääesiintyjä Velvet Revolverin kanssa. Yhtye sai varsin viileän vastaanoton joissakin kohderyhmissä ja netissä liikkui huhuja vihanpidosta Robbin ja Velvet Revolver -yhtyeen johtohahmon Scott Weilandin välillä. Doug sanoi myöhemmin MTV News onlinen haastattelussa, että hän ei vastusta Weilandia tai muita Velvet Revorverin jäseniä.
For(N)ever ja The Greatest Hits (2008–2009)
Lokakuussa 2007 Robb kertoi Hoobastankin virallisella foorumilla, että "rima on asetettu todella korkealle seuraavalle albumille" ja heillä on "enemmän ideoita albumille kuin koskaan ennen". 2. kesäkuuta 2008 Robb kertoi kotisivuilla, että äänitykset on tehty ja heidän tulevan albumin julkaisupäivä tiedetään muutaman viikon sisällä. 19. syyskuuta Robb kirjoitti MySpacessa, että "uusi Hoobastank-albumi on lähes valmis".
Hoobastank julkaisi For(N)ever-nimisen albuminsa 27. tammikuuta 2009. Albumin ensimmäinen single ”My Turn” sai ensisoiton radiossa 13. lokakuuta 2008. For(N)ever julkaistiin Australiassa 3. heinäkuuta 2009. Australiassa ensimmäinen single oli ”The Letter”, jossa Hoobastankin kanssa duetoi australialainen Vanessa Amorosi.
Yhtye julkaisi vuonna 2009 myös kokoelma-albumin, joka sisältää parhaimmat kappaleet yhtyeeltä.
Is This the Day? (2009–)
2. syyskuuta 2009 Hoobastank kirjoitti Twitterissä, että he ovat äänittämässä akustista albumia. 30. lokakuuta 2009, Hoobastank julkaisi cover-version kappaleesta ”Ghostbusters” ja musiikkivideo julkaistiin Hoobastankin virallisella YouTube-kanavalla. 8. joulukuuta 2009 Hoobastank julkaisi livealbumin Live from the Wiltern.
19. tammikuuta 2010 Hoobastank julkaisi uuden kappaleen nimeltä ”We Are One” osana Music for Reliefin tukea Haitin maanjäristyksen uhreille. 12. helmikuuta 2010 Hoobastank julkaisi uuden kappaleen ”Never Be Here Again” osana Yhdysvaltain olympiajoukkueen soundtrackia.
Kesäkuussa 2010 yhtye kertoi julkaisevansa akustisen albumin Is This the Day? elokuussa. Albumi julkaistiin 4. elokuuta 2010 Japanissa.
Patvinsuon kansallispuisto
Patvinsuon kansallispuisto on vuonna 1982 perustettu kansallispuisto, joka sijaitsee Lieksan ja Ilomantsin alueilla, Koitereen pohjoispuolella. Patvinsuon pinta-ala on 105 neliökilometriä, ja se onkin eteläisen Suomen laajin kansallispuisto ja merkittävä suoluonnon suojelu- ja tutkimusalue. Se on myös osa Pohjois-Karjalan biosfäärialuetta. Alueella on 80 kilometriä merkittyjä polkuja. Kansallispuisto sijaitsee sekä eteläisten, että pohjoisten suo- ja metsätyppien vaihettumisvyöhykkeellä. Suoalueet ovat alueelle leimaa-antavia. Puiston keskiosassa virtaa Nälmänjoki. Metsät ovat vanhoja. Puistossa sijaitsee myös kaksi järveä, isompi Suomunjärvi ja pienempi Iso Hietajärvi. Puiston opastuskeskus on Suomunjärven rannalla. Patvinsuon kansallispuisto on myös Unescon biosfäärialue. Puiston pinta-alasta on vettä yhdeksän neliökilometriä.
Suomunjärvi
thumb|Suomunjärvi Luonnonkaunis Suomunjärvi sijaitsee alueen koillisosassa. Se on yli 600 hehtaarin laajuinen, viisi kilometriä pitkä ja leveimmältä kohdaltaan neljä kilometriä leveä. Järvi on karu, puhdasvetinen ja hiekkarantainen. Hiekkarantoja sillä onkin peräti 24 kilometriä. Järven suurin syvyys on 27 metriä. Suomunjärvi on kalaisa ja tunnettu muikustaan, joka kutee vasta joulukuussa. Järveä kiertävät retkeilypolut.