cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaijus Ervasti
Kaijus Tuomo Ervasti (vuoteen 1987 Lehto; s. 21. joulukuuta 1964 Helsinki) on suomalainen oikeustieteen tohtori. Hän työskentelee professorina Itä-Suomen yliopistossa toimittuaan sitä ennen yliopistotutkijana Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kriminologian ja oikeuspolitiikan instituutissa. Hän on myös Helsingin yliopiston oikeussosiologian dosentti ja Itä-Suomen yliopiston prosessioikeuden dosentti. Ervasti on konfliktinratkaisun ja sovittelun johtavia asiantuntijoita Suomessa ja Pohjoismaissa.
Ura
Ervasti kirjoitti ylioppilaaksi Hykkylän lukiosta vuonna 1983. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1992 Helsingin yliopistosta ja oikeustieteen tohtoriksi niin ikään Helsingin yliopistosta vuonna 2004 väitöskirjallaan Käräjäoikeuksien sovintomenettely, empiirinen tutkimus sovinnon edistämisestä riitaprosessissa.
Ervasti on toiminut aktiivisesti useissa toimikunnissa, työryhmissä, yhdistyksissä ja järjestöissä. Hän on ollut muun muassa Oikeus-lehden toimitussihteeri 1994–1995, toimituksen jäsen 1996–2006 ja toimitusneuvoston jäsen vuodesta 2007, Matthias Calonius -seuran hallituksen jäsen 1995–2003, Suomen demokraattiset lakimiehet ry hallituksen puheenjohtaja 1999 ja jäsen 1996–2005, Suomen sovittelufoorumi ry:n puheenjohtaja 2003–2004 ja hallituksen jäsen 2004–2006, Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen 2004–2006 ja neuvottelukunnan sihteeri 2006–2008. Lisäksi hän on ollut Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean jäsen 2001–2003, Oikeusturva-asiain neuvottelukunnan jäsen 2004–2006, Paremman sääntelyn neuvottelukunnan pysyvä asiantuntija 2007–2011, Pohjoismaisen tuomioistuinsovitteluverkoston jäsen vuodesta 2008 sekä Lakimiesliiton koulutus- ja kustannustoimikunnan jäsen vuodesta 2013.
Ervasti on kysytty ja arvostettu luennoitsija ja kouluttaja niin kotimaassa kuin ulkomailla. Hän on muun muassa kouluttanut tuomareita ja asianajajia sovittelusta useiden vuosien ajan. Lisäksi hän on ottanut aktiivisesti osaa oikeustieteellisen koulutuksen kehittämisestä käytävään keskusteluun.
Ervasti on julkaisut kymmeniä monografioita ja tutkimusraportteja sekä satoja artikkeleita. Tutkimukset ja kirjoitukset ovat käsitelleet oikeushistoriaa, oikeussosiologiaa, oikeustieteen metodeja, oikeustieteen opetusta, lainvalmistelun laatua sekä konfliktinratkaisua, sovittelua ja prosessioikeutta. Viimeisen kymmenen vuoden aikana tutkimuksen pääpaino on ollut alioikeusuudistuksen ja siviiliprosessin toimivuuden arvioinnissa, konfliktinratkaisussa sekä lainvalmistelun laadun arvioinnissa. Pääosa tutkimuksesta on perustunut empiirisille aineistoille. Ervastin tutkimustoiminnalle on ollut tyypillistä monitieteisyys ja laaja-alaisuus sekä ongelmakeskeinen kysymyksenasettelu. Ervastin tuotantoa on luettavissa useilla eri kielillä.
I/JR 37 (jatkosota)
Pataljoonan komentajana toimi liikekannallepanossa kapteeni Viljo Larko, joka kaatui Äyräpäässä jo 29.8.1941.
Pataljoonan esikunta ja konekiväärikomppania perustettiin Kauhavalla, 1. komppania (1.K) Alahärmässä, 2.K Kortesjärvellä ja 3.K Evijärvellä. Naapuripitäjien miehet marssivat Kauhavalle seuraavan päivän aikana, etäämmältä tullut 3.K osin kuorma-autoilla. Alkoi pataljoonan varustaminen, koulutus ja vartiopalvelus.
Neljännen päivän aamulla 22.6. pataljoonaan saapui tieto Saksan hyökkäyksestä Neuvostoliittoon ja seuraavana päivänä, ehkäpä läheisen ilmasotakoulun vaikutuksesta, myös pataljoonassa todettiin ilmavaara ja tehostettiin ilmasuojausta. Muutoin toiminta jatkui kuitenkin yleisenä valmistautumisena ja koulutuksena. Vielä 24.6. vietettiin Juhannusta ohimarssin, upseerien ja aliupseerien elokuvanäytöksen ja illalla pataljoonan yhteisen juhannusjuhlan merkeissä. Seuraavana päivänä pääministeri Jukka Rangell totesi radiopuheessaan Suomen olevan jälleen sodassa Neuvostoliittoa vastaan.
Muodollisesti sota julistettiin 26.6.1941, jolloin pataljoonan yksiköille jaettiin patruunat, kohdistettiin aseet ja harjoiteltiin uusien konepistoolien ja käsikranaattien käyttöä. Pakkaukset tarkastettiin ja iltalomat peruutettiin. Heti seuraavana aamuna junaan lastattu pataljoona jätti Kauhavan klo 11.38 vahvuudessa 24 upseeria, 110 aliupseeria ja 633 miestä, 84 hevosta ja 76 ajoneuvoa.
Brasilia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Brasilia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 15 mitalia, joista kaksi on kultaa, kuusi hopeaa ja seitsemän pronssia. Kolme mitalia on naisten hyppylajeista ja muut mitalit on saavutettu miesten lajeissa ja kahta lukuun ottamatta juoksulajeissa.
Brasilian ensimmäinen MM-mitalisti oli Helsingissä 1983 pronssia 800 metrin juoksussa saavuttanut Joaquim Cruz. Kaksissa seuraavissa kisoissa saman lajin mitaleille ylsi José Luíz Barbosa. Stuttgartissa 1993 maan ainoat pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltäneet urheilijat olivat 20 kilometrin kävelyssä kuudenneksi sijoittunut Sergio Galdino ja kolmiloikassa seitsemänneksi päätynyt Anísio Silva. Göteborgissa 1995 pronssille juoksi maratoonari Luíz dos Santos, ja 200 metrillä Robson da Silva jäi neljänneksi 0,03 sekunnin päähän mitalista. Ateenassa 1997 pronssia sai 200 metrillä Claudinei da Silva, josta kaksi vuotta myöhemmin Sevillan kisoissa tuli maan toistaiseksi ainoa kolminkertainen MM-mitalisti, kun hän saavutti 200 metrillä hopeaa ja oli mukana Brasilian pronssia voittaneessa 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueessa. Sanderlei Parrela voitti Sevillassa hopeaa 400 metrin juoksussa.
Edmontonissa 2001 Brasilia jäi toisen kerran MM-historiansa aikana kokonaan vaille mitaleja. Miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui neljänneksi ja pituushyppääjä Maurren Maggi seitsemänneksi. Pariisissa 2003 Brasilian ainoan mitalin toi miesten pikaviestijoukkue, joka nousi jälkikäteen hopealle edellä olleen Britannian joukkueen tultua hylätyksi dopingsotkujen seurauksena. Helsingissä 2005 naisten pikaviestijoukkue sijoittui viidenneksi, kolmiloikkaaja Jadel Gregório kuudenneksi ja 110 metrin aitajuoksija Mateus Facho Inocêncio kahdeksanneksi. Naisten pitkän viestin joukkue selviytyi loppukilpailuun, jossa se kuitenkin hylättiin. Osakassa 2007 Gregório saavutti hopeaa, miesten pikaviestijoukkue sijoittui neljänneksi, pituushypyssä Maurren Maggi oli kuudes, Keila Costa pituushypyssä ja kolmiloikassa seitsemäs ja seiväshypyssä Fabiana Murer sijoittui jaetulle kuudennelle sijalle. Berliinissä 2009 Brasilian saaliina oli viisi pistesijaa: Murer sijoittui seiväshypyssä viidenneksi, Maggi pituushypyssä kuudenneksi ja Gregório kolmiloikassa kahdeksanneksi, ja lisäksi naisten pikaviestijoukkue sijoittui neljänneksi ja miesten vastaava seitsemänneksi.
Daegussa 2011 Fabiana Murer voitti maailmanmestaruuden ensimmäisenä brasilialaisena. Samoissa kisoissa Bruno de Barros sijoittui 200 metrin juoksussa kuudenneksi sekä seiväshyppääjä Fábio Gomes da Silva kahdeksanneksi ja naisten pikaviestijoukkue seitsemänneksi. Moskovassa 2013 tuloksena oli seitsemän pistesijaa: seiväshypyssä Fabiana Murer sijoittui viidenneksi, pituushypyssä Mauro Vinícius da Silva viidenneksi, kymmenottelussa Carlos Chinin kuudenneksi, maratonilla Solonei da Silva kuudenneksi ja Paulo Roberto Paula seitsemänneksi, miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue kuudenneksi sekä Anderson Henriques 400 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Pekingissä 2015 Fabiana Murer saavutti hopeaa, ja kuudennelle sijalle ylsivät 20 kilometrin kävelijät Caio Bonfim ja Erica de Sena. Lontoossa 2017 Caio Bonfim saavutti 20 kilometrin kävelyssä pronssia, Erica de Sena sijoittui samalla matkalla neljänneksi, Nair Da Rosa oli 50 kilometrin kävelyssä viides ja seitsemänneksi sijoittuivat Thiago Andrè 800 metrillä, Rosangela Santos 100 metrillä ja naisten pikaviestijoukkue. Dohassa 2019 Darlan Romani sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi, Erica De Sena 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi, Thiago Braz seiväshypyssä viidenneksi, Fernanda Martins kiekonheitossa kuudenneksi, Alison dos Santos 400 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi ja viesteissä miesten pikaviestijoukkue neljänneksi ja 4 × 400 metrin sekaviestijoukkue kahdeksanneksi.
Eugenessa 2022 Alison dos Santos voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa ja Leticia Oro Melo pronssia pituushypyssä. Lisäksi pistesijalle sijoittuivat Thiago Braz seiväshypyssä neljänneksi, Darlan Romani kuulantyönnössä viidenneksi, Caio Bonfim 20 kilometrin kävelyssä kuudenneksi ja 35 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi, Almir dos Santos kolmiloikassa seitsemänneksi, miesten pikaviestijoukkue seitsemänneksi, Daniel do Nascimento maratonilla kahdeksanneksi ja Viviane Lyra 20 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi.
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde oli eräs modernismin huomattavista avantgarde-ilmiöistä, jolla oli merkittävä vaikutus vuosien 1900 ja 1930 välillä mutta jonka kukoistuskausi ajoittui vuosille 1914–1922. Avantgarde ajoittuu siis suurelta osin Venäjän kulttuurin "Hopeakaudeksi" kutsutulle ajanjaksolle (1890–1917). Uusia ilmaisukeinoja etsittiin vimmaisesti lähes kaikilla taiteenaloilla.
Avantgarden kukoistus
Kun taide muualla Euroopassa taantui ensimmäisen maailmansodan takia, Moskovasta tuli tärkeä avantgarden keskus. Venäjän vuoden 1917 vallankumous tarjosi ainutlaatuisen tilaisuuden kokeilla uusia näkemyksiä käytännössä. Ensimmäisenä Venäjän avantgardistien ulkomaisena yhteisesiintymisenä mainitaan vuonna 1922 Berliinissä pidetty näyttely.
Venäläiseen avantgardeliikkeeseen osallistui huomattavan paljon lahjakkaita naistaiteilijoita kuten Varvara Stepanova, Natalja Gontšarova, Ljubov Popova, Olga Rozanova ja Nadežda Udaltsova.
Venäläiseen avantgardeen kuuluvat muun muassa:
Avantgarden tukahduttaminen
Konservatiivinen ja kansallismielinen taide pääsi vallalle monissa muissakin Euroopan maissa, esimerkiksi natsi-Saksassa, joka sulki avantgardistisen Bauhaus-koulun heti valtaan päästyään vuonna 1933 ja julisti modernismin "rappiotaiteeksi". Monet venäläiset avantgardistit siirtyivät Stalinin kaudella länsimaihin: Ranskaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin jatkaen siellä toimintaansa. Myös suomalaissyntyinen Aleksanteri Ahola-Valo, joka oli nähnyt läheltä venäläisen avantgarden aikakauden, pakeni Suomeen 1930-luvulla ja muutti myöhemmin Ruotsiin.
Epäviralliset taiteet
Josif Stalinin kuoleman jälkeen Neuvostoliitossa alkoi esiintyä useita erilaisia ns. epävirallisen tai non-konformistisen taiteen suuntauksia. Nämä taiteilijat eivät suostuneet tekemään taidetta kommunistijohtajien määrittelemän sosialistisen realismin mukaisesti. Epävirallisen taiteen edustajia kutsutaan usein avantgardetaiteilijoiksi, ja heidän esiintulonsa julkisuuteen tapahtui Mihail Gorbatšovin hallintokaudella perestroikan aikaan. Eräs epävirallisen neuvostoliittolaisen avantgarden keskuksista oli "länsimainen" Tallinna. Esimerkiksi Tartossa taideopiskelijana vuonna 1949 pidätetty ja vankileiriltä 1956 palannut Ülo Sooster piti yhteyksiä ja välitti ajatuksia Tallinnan ja Moskovan avantgardepiirien välillä.
Väärennökset yleisiä
Venäläisen avantgarden edustajien teosten väärentäminen varsin yleistä, koska teoksia ei ole dokumentoitu järjestelmällisesti. Ongelma on yleinen sekä näyttelyissä että huutokaupoissa. Esimerkiksi brittiläinen MacDougall's-huutokauppakamari hylkää jopa yli puolet myyntiin tarjotuista teoksista.
Wäinö Aaltosen museon näyttely
Kesäkuussa 2009 Wäinö Aaltosen museossa Turussa avattiin näyttely, Ympyrä – viiva – piste: Venäläistä avantgardea yksityiskokoelmista. Näyttelyn järjestäjien mukaan se esitteli venäläisen avantgarden pyrkimyksiä ja suuntauksia. Edustettuina olivat muun muassa Kazimir Malevitš ja hänen koulukuntansa, Vladimir Tatlin ja hänen koulukuntansa, Aleksandr Rodtsenko ja Varvara Stapanova, Mihail Larionov ja Natalja Gontšarova sekä Aleksandra Ekster. Mukana oli myös teoksia, joiden tekijät eivät olleet tiedossa. Esillä oli yhteensä noin sata yksityiskokoelmista lainattua teosta. Taidekriitikko Otso Kantokorpi arvosteli näyttelyn järjestelyjä voimakkaasti, epäili osaa sen teoksista väärennöksiksi ja ehdotti sitä purettavaksi.
Kun muutkin asiantuntijat arvioivat julkisuudessa näyttelyn teosten aitoutta kyseenalaiseksi, museo ilmoitti 30.7.2009 sulkevansa näyttelyn "teosten tekijyyteen kohdistuneiden jatkotutkimusten vuoksi". Toisin kuin oli suunniteltu, sama näyttely päätettiin myös olla järjestämättä Hämeenlinnan taidemuseossa syksyllä 2009 "teosten tekijyyteen kohdistuneiden epäilyjen vuoksi". Teokset ovat poliisille tuttuja aiemman salakuljetusjutun yhteydestä vuosilta 1996 ja 1997. Teokset varmistuminen väärennöksiksi vahvistettiin syyskuussa 2010.
Kilpailu
Kilpailu on kahden tai useamman osapuolen välistä toimintaa, jossa kukin osapuoli tavoittelee tiettyä päämäärä, joka ei ole osapuolten kesken jaettavissa. Kilpailua käydään useista eri syistä. Esimerkiksi luonnossa lajit kilpailevat olemassaolostaan ja liiketaloudessa yritykset kilpailevat asiakkaista.
Reisjärven kirkko
thumb|Reisjärven kirkko vuonna 2004 thumb|150px|Reisjärven kirkon kellotapuli vuonna 2010 Reisjärven kirkko on Reisjärven evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkko Reisjärven kunnassa. Kirkko sijaitsee Reisjärven kirkonkylän keskustassa seututien 760 varrella.
Historia
Nykyinen kirkko on Reisjärven toinen kirkko. Ensimmäinen rakennettiin jo 1620-luvulla. Ensimmäinen kirkko oli suorakaiteen muotoinen vaatimaton rakennus, jossa ei ollut lainkaan tornia. Uusi kirkko rakennettiin vanhan paikalle Anton Wilhelm Arppen suunnitelmien mukaan. Kirkon rakensi Reisjärven oma mestari Niilo Koskela ja rakennus valmistui vuonna 1820. Kirkko vihittiin 2. syyskuuta 1821 ja sen nimeksi tuli Elisabetin kirkko. Vuonna 1900 ristikirkon sakaroita pidennettiin ja ulkoasua muutettiin uusgoottilaiseksi. Myös kirkon kattoratsastaja uusittiin samana vuonna. Alttaritaulun Kristuksen kirkastuminen on maalannut taiteilija Arthur Heickell ja se on vuodelta 1913. Kirkon ja kellotapulin ulkopintoja korjattiin merkittävästi vuonna 2013, jolloin kirkko sai peltikatteen ja kirkon ikkunat sekä portaat uusittiin. Uusimishanke oli merkittävin sitten kirkon perustamisen ja työn kokonaishinnaksi tuli 1,4 miljoonaa euroa.
Conan
Conan tarkoittaa seuraavia asioita tai henkilöitä:
Grenade (Haute-Garonne)
Grenade on kunta Ranskan eteläosassa Haute-Garonnen departementissa Occitanien alueella. se sijaitsee Toulousen ja Montaubanin kaupunkien puolivälissä Garonnejoen varrella.
Nähtävyyksiä
thumb|left|Grenaden kauppahalli Kunta on keskiaikainen bastide, eli linnoitettu kaupunki. Kunnan nähtävyyksiä on goottilainen kirkko Notre-Dame de l'Assomption. Sen kahdeksankulmainen torni on 47 metriä korkea. Grenade on sijaintinsa takia ollut aina vilkas kauttakulku- ja kauppapaikka. Kaupungin keskustassa on lähes 1800 neliömetrin kokoinen katettu kauppahalli. Kauppahalliin käytetyt rakennuspuut on kaadettu 1200-luvulla, ja sen kellotorni on tehty 1600-luvulla.
Idän soturit
Idän soturit on taiwanilainen televisiosarja, joka kertoo kiinalaisista sotureista. Idän soturit perustuu alun perin sarjakuvaan. Subtv esitti sarjaa Suomessa kahden tuotantokauden verran vuosina 2002–2003. Idän sotureista (englanniksi Wind and Cloud, kiinaksi Feng Yun Xiong Ba Tian Xia) on tehty monia elokuvia kuten Wind & Cloud: Storm Riders ja Wind & Cloud: Conquer The World.
Guillermo Stábile
Guillermo Stábile (17. tammikuuta 1905 Buenos Aires, Argentiina – 27. joulukuuta 1966) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Peliuransa jälkeen hän oli myös valmentaja. Stábile oli urallaan kaksissa MM-kilpailuissa, vuoden 1930 kilpailussa pelaajana ja 1958 kilpailuissa valmentajana. Vuoden 1930 kisoissa hän teki kahdeksan maalia ja voitti maalikuninkuuden. Argentiina hävisi finaalissa Uruguaylle. Vuoden 1958 kisoissa Argentiinan menestys jäi vaatimattomaksi, sillä joukkue voitti ainoastaan Pohjois-Irlannin.
Peliura
Stábile aloitti peliuransa vuonna 1920 Huracánissa ja pelasi joukkueessa kymmenen vuotta. Vuonna 1930 hän siirtyi italialaiseen Genoaan. Genoassa Stábile pelasi viisi vuotta ja teki 13 maalia 41 ottelussa. Vuonna 1935 hän siirtyi toiseen italialaisseuraan, Napoliin. Siellä Stábile pelasi kuitenkin vain vuoden verran, kun hän oli koko kauden aikana tehnyt vain kolme maalia. Uransa viimeiset kolme vuotta Stábile pelasi pariisilaisessa Red Starissa.
Argentiinan maajoukkueessa Stábile ei pelannut neljää ottelua enempää, ja kyseiset ottelut hän pelasi vuoden 1930 MM-kisoissa. Stábilen maalikeskiarvoksi maajoukkueessa jäi siten kaksi maalia ottelua kohden.
Valmennusura
Stábile valmensi lähes täysin samoissa joukkueissa, missä hän pelasikin. Ainoana erona oli se, että hän ei valmentanut Napolissa vaan Racing Clubissa. Argentiinan maajoukkue saavutti Stábilen valmentamana kuusi Copa Américan voittoa.
Väinö Perttunen
Väinö Aleksanteri Perttunen (12. syyskuuta 1906 Kemi – 8. syyskuuta 1984 Kemi) oli suomalainen painija, jonka huippuvuodet ajoittuivat 1930-luvun lopulle. ”Källi” ylsi Euroopan mestariksi kreikkalais-roomalaisella tyylillä kahdesti. Kotimaassa hän edusti uransa alussa Kemin Intoa ja sen jälkeen Veitsiluodon Vastusta.
Dmitri Sautin
Dmitri Ivanovitš Sautin (, s. 15. maaliskuuta 1974 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Hän on voittanut enemmän olympiamitaleja kuin kukaan muu uimahyppääjä, peräti kahdeksan. Mitaleista kaksi on kultaisia, kaksi hopeisia ja neljä pronssisia. Sautin on voittanut myös kolme mitalia EM-kisoissa, joista yksi on Neuvostoliitolle ja kaksi Venäjälle.
Tähdet kuin tomua
Tähdet kuin tomua (, myös The Rebellious Stars) Isaac Asimovin kirjoittama tieteisromaani vuodelta 1951. Se sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen, jossa ihmiskunta on levittäytynyt Linnunradalle asuttaen joitakin tuhansia maailmoja.
Vaikka romaani sijoittuu Säätiö-sarjan maailmankaikkeuteen, sillä ei ole suoria liittymäkohtia Säätiö-sarjaan. Kirjassa ei mainita Trantoria tai Galaktista Imperiumia ja kirjan sisältämien tietojen perusteella se sijoittuu hyvin varhaiseen aikaan Linnunradan asutuksen historiassa. Sen sitoo Imperiumi-trilogiaan muista Imperiumi ja Säätiö -kirjoista tutut teknologiat ja radioaktiivinen Maa-planeetta.
Juoni
Tarina sijoittuu aikaan noin tuhat vuotta sen jälkeen, kun Maapallosta on tullut radioaktiivinen, mahdollisesti kauan ennen kuin Trantoria edes on asutettu. Tarinan perusteella vaikuttaa, että asuttuja maailmoja on vain joitakin tuhansia ja ne kaikki sijoittuvat suhteellisen lähelle Maa-planeettaa. Maassa on edelleen elämää, mutta asukkaat asuvat pienillä radioaktiivisuudelta säästyneillä alueilla. Kirjan tarinan kannalta Maa on melko merkityksetön, syrjäinen planeetta.
Tarina alkaa kun Biron 23-vuotias Farrill, viimeistä vuottaan Maan yliopistossa opiskeleva, Hevosenpääsumun läheltä sijaitsevista 50 planeetasta koostuvasta nebulaarisista kuningaskunnista kotoisin oleva opiskelija, joutuu salaperäisen murhayrityksen kohteeksi asuntolahuoneessaan.
Women’s United Soccer Association
Women’s United Soccer Association, lyhyemmin WUSA, oli vuosina 2000–2003 olemassa ollut naisten ammattilaisjalkapalloliiga. WUSA perustettiin helmikuussa 2000 ja kuopattiin 15. syyskuuta 2003 rahallisten tappioiden vuoksi. Liigan oli perustanut jalkapalloilija Shannon MacMillan, ja siinä pelasi 8 joukkuetta.
Tähdet kuin tomua
Juoni
Biron saa pian tietää että hänen isänsä, Nephelos-planeetan hallitsija on vangittu, mahdollisesti teloitettu ja Tyrannian agentit ovat luultavasti Bironin murhayrityksen takana.
Tyrann on militaristinen planeetta, joka on alistanut 50 vuotta aikaisemmin kaikki 50 planeetasta koostuvat kaksi tusinaa nebulaarista kuningaskuntaa tiukkaan hallintaansa ja estänyt tehokkaasti niiden kehityksen.
Irrallisena sivujuonena kirjassa on Bironille hänen isänsä antama tehtävä etsiä Maasta dokumenttia, joka sisältää piirustukset maailmankaikkeuden mahtavimpaan aseeseen. Aivan lopussa se paljastetaan Yhdysvaltojen itsenäisyysjulistukseksi, joka tarjoaisi mallin demokratialle galaktisessa sivilisaatiossa.
Tämä sivujuoni oli Horace Leonard Goldin, Galaxy Science Fiction -lehden päätoimittajan lisäys. Isaac Asimov ei koskaan erityisesti pitänyt siitä. Sivujuoni onkin selvästi viime hetken lisäys, joka ei oikein sovi muuhun kirjaan.
Priorité Monaco
Priorité Monaco ("Primo!") on vuonna 2017 perustettu monacolainen puolue ja vuodesta 2018 Monacon suurin puolue.
Ideologialtaan puolue edustaa liberalismia ja euroskeptismiä.
Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa puolue kuului Monacon kansallisliitto -nimiseen vaaliliittoon, joka voitti 100 % kaikista paikoista.
Pelikaanit
Pelikaanit (Pelecanidae) ovat kaloja syöviä suurikokoisia pelikaanilintuja, joille tunnusomaista on suuri venyvä nokkapussi leuan alla.
Taksonomia
Varhaisimmat fossiiliaineistossa säilyneet pelikaanien jäänteet ovat oligoseenilta, noin 30–40 miljoonaa vuotta sitten. Kymmeniä jäänteitä on löydetty, joista suurin osa on anatomisten yhtäläisyyksien perusteella sijoitettu sukuun Pelecanus. Se viittaa siihen, että pelikaanit ovat muuttuneet hyvin vähän aikojen saatossa, vaikkakin lajien levinneisyys on voinut vaihdella paljon. Kiharapelikaani (P. crispus) oli luultavsti levinnyt suurimpaan osaa Eurooppaa neoliittisellä kaudella, sisältäen Ison-Britannian, Alankomaat, Tanskan ja Saksan. Viimeisin sukupuuttoon kuollut pelikaanilaji on uudenseelanninpelikaani. Se oli suurempi kuin mikään nykyisistä pelikaaneista, painaen jopa yli 15 kilogrammaa. Uudenseelanninpelikaani pesi lähinnä sisämaan ylänköjärvillä. Laji kuoli sukupuuttoon alle tuhat vuotta sitten, kun maorit saapuivat Uuteen-Seelantiin.
Lajit
Elossa olevia pelikaaneja tunnetaan kahdeksan lajia :
Fylogenia
Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1984
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1984 järjestettiin Ranskassa 12. kesäkuuta – 27. kesäkuuta 1984. Kyseessä olivat seitsemännet jalkapallon Euroopan mestaruuskilpailut. Lopputurnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta, joista Ranska selvisi mukaan isäntämaan ominaisuudessa, muut seitsemän maata karsintojen kautta.
Euroopan mestaruuden voitti Ranska, joka kukisti Pariisissa pelatussa loppuottelussa Espanjan Michel Platinin ja Bruno Bellonen maaleilla 2–0. Platini teki kisoissa peräti yhdeksän maalia viidessä ottelussa.
Zealandia Bank
pienoiskuva|[[Pohjois-Mariaanit|Pohjois-Mariaanien kartta.]] Zealandia Bank on yksi Pohjois-Mariaanien saarista. Se koostuu kahdesta merenpinnan yläpuolelle kohoavasta kivikosta ja vedenalaisesta tulivuoresta. Pienen koonsa vuoksi saarta ei näy useimmissa kartoissa. Saari löydettiin vuonna 1858. Zealandia Bankin korkein kohta kohoaa kahden metrin korkeuteen.
The Pale
pienoiskuva|The Pale (merkitty harmaalla) 1450-luvulla. The Pale tai English Pale (An Pháil Sasanach) on nimitys, jota keskiajan loppupuolella käytettiin suoraan Englannin kuninkaan vallan alla olleesta osasta Irlantia, eli Dublinista ympäristöineen. Alueen koko vaihteli eri aikoina. Muualla Irlannissa 1100-luvulla alkaneessa normannivalloituksessa valtaan nousseet normanniruhtinaat olivat pikkuhiljaa enemmän tai vähemmän sulautuneet valtaväestön kulttuuriin.
Leppävalkomittari
Leppävalkomittari (Cabera pusaria) on hyvin yleinen kesän yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Leppävalkomittari on pohjaväriltään puhtaanvalkoinen, hentorakenteinen perhonen. Siipien poikki kulkee kolme harmaansävyistä, reunoiltaan epäselvää poikkiviirua. Etusiiven kaikki poikkiviirut ovat suoria eivätkä ne takasiivessäkään mutkittele. Koiraan tuntosarvet ovat tuuhean sulkamaiset.
Leppävalkomittarista tunnetaan tasaisen harmaa värimuoto f. heyeraria.
Laji muistuttaa paljon pajuvalkomittaria (Cabera exanthemalis), mutta sen saattaa sekoittaa myös muutamiin lehtimittarilajeihin.
Levinneisyys ja lentoaika
Leppävalkomittari elää Länsi-Euroopasta Japaniin ulottuvalla alueella. Suomessa sitä tavataan pitkälle Lappiin saakka. Aikuiset perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta elokuun alkuun. Joinakin vuosina tavattava toinen sukupolvi on hyvin vähälukuinen ja lentää syyskuuhun saakka.
Elinympäristö ja elintavat
Leppävalkomittari on jokseenkin kaikkialla esiintyvä ja huomattavan yleinen perhonen, joka on elinpaikallaan yleensä runsas ja saattaa esiintyä jopa massoittain. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja käyvät kukilla. Se lentää harvoin päivällä, mutta lähtee häirittynä helposti lentoon silloinkin. Leppävalkomittareita voi houkutella sekä valolla että syötillä. Talvehtii kotelona.
Ravintokasvi
Toukka on monilla lehtipuilla elävä polyfagi. Erityisesti se kuitenkin elää lepillä (Alnus) ja koivuilla (Betula).
Fosfolipidi
thumb|right|350px|Skemaattinen esitys fosfolipideistä.<li> D1. Fosfaattipää eli hydrofiilinen pää </li><li> D2. Rasvahappopää eli hydrofobinen pää </li><li> Fosfolipidit ovat eräs lipidien alaluokka. Fosfolipideissä kolmihiilisen glyserolimolekyylin kahteen hiileen on esteröitynyt rasvahappo ja kolmanteen hiileen fosforihappo. Fosforihappoon on lisäksi esteröitynyt vielä toinen alkoholi, esimerkiksi aminoalkoholi koliini. Fosfolipidit ovat erittäin tärkeä rakennekomponentti biologisissa membraaneissa, esimerkiksi solukalvolla. Fosfolipidit muodostavat solukalvon kaksikerroksisen rungon.
Fosfolipidimolekyylin rakenne saa aikaan tiettyjä ominaisuuksia, joilla on suuri merkitys sen toiminnalle. Rasvahappopään kaksi pitkää poolitonta hiiliketjua muodostavat molekyylin hydrofobisen eli vettähylkivän pään ja polaarinen fosfaattipää alkoholeineen puolestaan hydrofiilisen, joten molekyyli on näin ollen amfipaattinen. Fosfolipidin toinen pää siis on vesihakuinen ja toinen vesipakoinen. Tällainen rakenne saa aikaan sen, että vedessä ollessaan molekyylit muodostavat kaksoiskalvon, missä hydrofobiset päät ovat toisiaan vasten kalvon sisäpuolella ja hydrofiiliset fosfaattipäät kalvon ulkopuolella vesipitoisessa ympäristössä. Kalvon rakenteen pitävät paikallaan ei-kovalentit voimat, kuten hydrofobiset vuorovaikutukset ja van der Waalsin voimat.
Hongkongin lainsäädäntöneuvosto
Hongkongin lainsäädäntöneuvosto (, ; lyh. LegCo) on Hongkongin korkein lainsäädäntöelin. Lainsäädäntöneuvostossa on 90 edustajaa, jotka valitaan neljän vuoden välein järjestettävin vaalein.
Oikeisto–vasemmisto-erottelun sijaan Hongkongin politiikassa on tavallisempaa jakaa edustajat ja puolueet Peking- ja demokratiamyönteisiin blokkeihin.
Historia
Ensimmäinen edustuslaitos Hongkongiin perustettiin vuonna 1843 brittiläisen siirtokunnan hallitsemiseksi. Tuolloin kuningatar Viktoria antoi kuvernöörille valtuudet perustaa paikallishallinto erilaisten paikallisten lakien ja määräyksien säätämiseksi. Aluksi parlamentin rooli oli lähinnä vain neuvoa-antava, mutta valtuuksia laajennettiin vuonna 1888.
Hongkongin siirryttyä Kiinalle vuonna 1997 otettiin käyttöön kaupungin peruslaki, jonka nojalla aloitettiin ns. yksi maa, kaksi järjestelmää -järjestely seuraavaksi 50 vuodeksi. Peruslaki takaa Hongkongille oman lainsäädäntöneuvoton, joka säätää ja muokkaa kaupungin omia lakeja.
Lokakuussa 2020 LegCo ajautui kriisiin, kun Peking-myönteinen enemmistöblokki erotti neljä demokratiamyönteiseen blokkiin kuulunutta edustajaa todettuaan nämä ”epäisänmaallisiksi”. Erotus astui voimaan välittömästi, ja vastalauseena tälle koko demokratiamyönteinen blokki erosi lainsäädäntöneuvostosta.
Vaalitapa
Vuoden 2021 vaalit järjestettiin joulukuussa. Ne oli alun perin tarkoitus pitää jo 2020, mutta ne siirrettiin virallisen selityksen mukaan koronaviruksen takia. Todellisuudessa siirron syy oli pelata aikaa uuden vaalilain hyväksymiseen saakka. LegCon paikkojen määrää nostettiin 90:een. Näistä vain 20 valitaan suorilla vaaleilla, 40 erilaisten elinkeinoelämän intressiryhmien keskuudesta ja loput 10 nimittää 1500-jäseninen komitea, jota johtaa hallintojohtaja (tuolloin Carrie Lam).
Vuoden 2021 vaalit olivat ensimmäiset vaalit, joissa ehdolle saivat asettua ainoastaan ”patriootit” eli Kiinan kommunistisen puolueen hyväksymät ehdokkaat. Äänestysaktiivisuus jäi vaaleissa ennätyksellisen alhaiseksi, noin 30 prosenttiin.
Otis Rush
thumb|300px|Otis Rush vuonna [[2002, Long Beach Blues Festival]] Otis Rush (29. huhtikuuta 1935 Philadelphia, Mississippi – 29. syyskuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja -laulaja. Rushin soittotyylin persoonallisia piirteitä olivat jazzkitaralle tyypilliset murtosoinnut sekä pitkät kieltä venyttämällä soitetut nuotit. Lauluääneltään Rush oli voimakas, laaja-alainen tenori. Rush soitti vasenkätisesti oikean käden kitaraa, mutta jätti kielet kääntämättä eli ohuemmat kielet jäävät ylimmäisiksi.
Elämä ja ura
Otis Rush ryhtyi soittamaan kitaraa kahdeksan vanhana. Muutettuaan Chicagoon vuonna 1948 Rush soitteli paikallisissa blues-clubeissa. Hän tutustui Muddy Watersiin ja teki 1950-luvun puolivälin paikkeilla vaikutuksen esiintymisillään myös Willie Dixoniin. Rush puolestaan itse oli vaikuttunut B. B. Kingin ja T-Bone Walkerin soitosta, he toimivat hänelle tärkeimpinä esikuvina.
Vuosina 1956–1958 Rush levytti Cobra-merkille, jonka kanssa hänen onnistui tehdä sopimus Dixonin avustuksella. Ensimmäinen single, ”I Can't Quit You Baby” nousi Billboard R&B -listalla sijalle kuusi. Noina vuosina syntyivät myös Rushin tunnetuimmat kappaleet ”Double Trouble” ja ”All Your Love”. Muita tuon ajan mainittavia kappaleita ovat esimerkiksi ”My Love Will Never Die”, ”Three Times a Fool” ja ”Keep on Loving Me Baby”. Kitaransoiton lisäksi Rushin levyillä vaikutuksen kuulijoihin teki gospel-vaikutteinen ja korkeita ääniä hyödyntänyt laulutyyli.
Cobra meni konkurssiin vuonna 1959 ja Rush pääsi seuraavana vuonna Chessin riveihin – jälleen Willie Dixonin avulla. Chessille Rush levytti kahdeksan kappaletta, joita ei kuitenkaan tuolloin vielä julkaistu. Näihin kuuluvat esimerkiksi tunnetut ”So Many Roads, So Many Trains” sekä ”You Know My Love”. Vuonna 1962 Duke Records julkaisi yhden Rushin levyttämän uuden singlen (”Homework”), ja vuonna 1965 Rush levytti Vanguard Recordsille.
Vuonna 1994 ilmestyi pelkistä covereista koostunut Ain't Enough Comin' In, Rushin ensimmäinen studiolevy 16 vuoteen, joka sai suhteellisen hyvän vastaanoton. Vuonna 1998 julkaistu Any Place I'm Goin' -niminen levy sai Grammy-palkinnon. Se on toistaiseksi viimeinen Rushin studiolevy, mutta hän jatkoi keikkailua. Vuonna 2004 iski kuitenkin sairauskohtaus, jonka jäljiltä Rush ei palannut lavoille.
Rush oli arvostettu kitaristi-laulaja, jota jo Jimi Hendrix kuunteli 1960-luvulla. Muita Rushista vaikutteita saaneita kitaristeja ovat Michael Bloomfield, Eric Clapton, Peter Green ja Stevie Ray Vaughan. Claptonin ja Mayallin kuuluisa yhteislevy vuodelta 1966 alkaa Rushin ”All Your Love” -kappaleen coverilla, ja Stevie Ray Vaughanin taustayhtye otti nimensä Rushin kappaleesta ”Double Trouble”.
Rushilla on kaksi tytärtä, Lena ja Sophia. Rushin kitarana toimi alkuvaiheissa Fender Stratocaster, mutta myöhemmin hän soitti esimerkiksi Guild-kitaroilla.
Fourth Dimension
Fourth Dimension on suomalaisen power metal -yhtye Stratovariuksen vuonna 1995 julkaistu albumi. Albumi on Stratovariuksen ensimmäinen, jolla laulaa Timo Kotipelto ja viimeinen, jolla soittavat rumpali Tuomo Lassila ja kosketinsoittaja Antti Ikonen. Vuoteen 2008 mennessä Fourth Dimension oli Stratovariuksen myydyin albumi Japanissa. Kappaleessa "Twilight Symphony" soittaa myös jousikvartetti.
Túpac Inca Yupanqui
thumb|250px|Túpac Inca Yupanqui Guaman Poman piirtämänä vuonna 1615 jaa. Túpac Inca Yupanqui eli Topa Inca oli kymmenes Sapa Inca ja Inkavaltakunnan hallitsija vuosina 1471–1493. Ketšuankielisellä nimellään Tupaq Inka Yupanki tunnettu hallitsija laajensi inkavaltiota aluksi vuodesta 1463 yhdessä isänsä Pachacútecin kanssa ja tämän kuoltua 1471 yksin vuonna 1493 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hän valloitti Perun pohjoisrannikolla sijainneen Chimorin, joka oli merkittävä inkojen vastustaja.
pienoiskuva|vasen|200px|Inkavaltakunta Túpac Inca Yupanquin kuollessa vuonna 1493 jaa.
United Grand Lodge of England
United Grand Lodge of England ("Englannin yhdistynyt suurloosi"), UGLE, on englantilainen vapaamuurarijärjestö. Sitä pidetään maailman vanhimpana suurloosina ja vapaamuurariuden äitijärjestönä. Järjestöllä on looseja pääasiassa Englannissa, Walesissa, Kanaalisaarilla ja Mansaarella, mutta myös joissakin maissa, jotka ovat olleet osa brittiläistä imperiumia tai jotka kuuluvat Kansainyhteisöön. Skotlannissa ja Irlannissa vapaamuuraritoiminta on järjestäytynyt maiden omien suurloosien alaisuuteen.
UGLE:n "tunnustamat" muunmaalaiset suurloosit ovat niin sanottuja valtavirran ("regular") vapaamuurarijärjestöjä, joiden UGLE katsoo harjoittavan vapaamuurariutta säännönmukaisesti, ja jotka on perustettu UGLE:n mielestä säännönmukaisesti. UGLE ei tunnusta niin sanottua mannermaista vapaamuurariutta harjoittavia järjestöjä, joiden äitijärjestö on Grand Orient de France.
Historia
thumb|The Goose & Gridiron -kapakka, Lontoo Moderni vapaamuurarius alkoi vuonna 1717, jolloin Lontoossa neljä loosia yhdistyivät ensimmäiseksi suurloosiksi Goose and Gridiron -kapakassa juhannuksena 24. kesäkuuta. Kirjakauppias Anthony Sayer valittiin suurloosin ensimmäiseksi suurmestariksi. Suurloosin tärkeitä perustajahahmoja olivat ranskalaissyntyinen luonnontieteilijä John Theophilus Desaguliers ja pastori James Anderson, joka laati edelleen vapaamuurarien toimintaa sääntelevän suurloosin säännöstön (The Constitutions of the Free-Masons). Useiden Royal Societyn jäsenten ja aatelisten, muun muassa John Montagun, 2. Montagun herttuan, liittyminen lisäsi järjestön mainetta. Järjestössä näyttää olleen aluksi käytössä vain yksi yksinkertainen sisäänpääsyseremonia, mutta vuonna 1723 asteita näyttää olleen kaksi: "Entered Apprentice" ja "Fellow Craft or Master". Kolmen asteen järjestelmästä, jota käytettiin ensimmäisen kerran noin vuonna 1725, tuli yleinen ja virallinen vasta vuoden 1730 jälkeen. Englannista vapaamuurarius levisi Eurooppaan ja brittiläisen imperiumin eri kolkkiin.
Lontoon skotlantilaiset ja irlantilaiset vapaamuurarit perustivat kilpailevan suurloosin vuonna 1751, ja he nimesivät alkuperäisen suurloosin "moderniksi" ja kutsuivat itseään "muinaiseksi". Nämä kaksi kilpailevaa järjestöä toimivat rinnakkain lähes 63 vuotta, eikä kumpikaan tunnustanut toista todelliseksi vapaamuurarijärjestöksi. Kaksi suurloosia yhdistyivät 27. joulukuuta 1813 muodostaen Englannin yhdistyneen suurloosin. Yhdistymisen artiklojen mukaan viittaukset kristinuskoon jätettiin pois loosien toiminnasta. Yhdistyneen suurloosin ensimmäisenä suurmestarina toimi prinssi August Fredrik, Sussexin herttua, kuningas Yrjö III:n kuudes poika. Prinssin kuoltua vuonna 1843 hänen seuraajakseen tuli Thomas Dundas, Zetlandin 2. jaarli, jota seurasi George Robinson Ripon, Riponin 1. markiisi vuonna 1874, jonka eroamisen jälkeen Walesin prinssi Albert Edwardista tuli suurmestari. Pian valtaistuimelle noustuaan Edvard jättäytyi pois virasta, ja hänen seuraajakseen tuli prinssi Arthur, Connaughtin herttua. Järjestön päämaja Freemasons' Hall (alun perin nimeltään Masonic Peace Memorial) rakennettiin vuosina 1927–1933 muistoksi 3 533:lle ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneelle järjestön jäsenelle. Järjestön nykyisenä suurmestarina on vuodesta 1967 toiminut prinssi Edward, Kentin herttua.
Järjestöllä on perinteisesti ollut yhteyksiä Britannian konservatiivipuolueeseen.
Libania Grenot
Libania Grenot Martínez (s. 12. heinäkuuta 1983 Santiago de Cuba) on kuubalaissyntyinen Italiaa vuodesta 2008 edustanut 400 metrin juoksija.
Olympialaisissa Grenot sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi Rio de Janeirossa 2016 sekä karsiutui välierissä 2008 ja 2012. MM-kilpailuissa hän on karsiutunut välierissä 2009, 2013 ja 2015 sekä alkuerissä 2005. Pan-Amerikan kisoissa hän oli neljäs 2003. Välimeren kilpailuissa hän on saavuttanut 200 metrillä hopeaa 2013, 400 metrillä kultaa 2009 ja hopeaa 2018 sekä 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2018.
Grenot on 400 metrin Kuuban mestari vuosilta 2003–2005 ja Italian mestari vuosilta 2009, 2010, 2014, 2015 ja 2016. Vuonna 2012 hän voitti Italian mestaruuden myös 200 metrillä.
Segnosaurus
pienoiskuva|vasen|250px|Segnosauruksen pesä Segnosaurus (hidas lisko) oli Mongoliassa myöhäisellä liitukaudella elänyt teropodi-dinosaurus, jonka ruokavaliosta ei tiedetä juuri mitään. On ehdotettu, että se söisi kalaa pitkien kynsiensä ansiosta, että kynnet olisivat olleet apuna termiittikekojen auki kaivamisessa ja että se söisi kasveja, kuten muutkin Therizinosauridae-heimon jäsenet. Viimeinen teoria on laajalti hyväksytty.
Hyde Park Cornerin metroasema
Hyde Park Corner on Lontoon metron Piccadilly-linjan asema Knightsbridgen ja Green Parkin asemien välissä. Se sijaitsee Hyde Park Cornerin risteyksessä Hyde Parkin ja Green Parkin kuninkaallisten puistojen rajalla, lähellä Wellington Archia ja Apsley Housea. Se on yksi harvoja Lontoon keskustan metroasemia, jonka seiniä peittävät vielä alkuperäiset koristelaatat.
pienoiskuva|vasen|Alkuperäisiä koristelaattoja aseman seinällä. Alkuperäinen metroasema avattiin 15. joulukuuta 1906 osana Great Northern, Piccadilly & Brompton Railwayn uutta linjaa (nykyinen Piccadilly-linja), joka ulottui aluksi Finsbury Parkista Hammersmithiin. Asema rakennettiin uudelleen 1930-luvulla, jolloin siihen alun perin kuulunut Leslie Greenin suunnittelema rakennus jäi pois käytöstä. Nykyään aseman kaikki osat ovat maan alla.
Tampereen harjoitusjäähalli
Tampereen harjoitusjäähalli (tutummin Hakametsä 2 tai Haka 2) on Suomen ensimmäinen harjoituskäyttöön rakennettu jäähalli ja se valmistui vuonna 1974.
Halli on toiminut miesten jääkiekon MM-kisojen harjoitushallina vuosina 1982, 1991, 1997 ja 2003 sekä naisten jääkiekon MM-kilpailujen peliareenana vuonna 1992. Haka 2:ssa on myös järjestetty Dingon konsertti vuonna 1985 ja KOOVEEN toiminnanjohtaja Esa Koiviston 50-vuotisjuhlat 12.5.2010.
Jääkiekon ohella Hakametsä 2 toimii taitoluistelijoiden harjoitus- ja kilpailuhallina sekä rullakiekon SM-liigan peliareenana.
Jääkiekko-, rullakiekko- ja taitoluisteluareenana toimiessaan hallin enimmäiskatsojakapasiteetti on 1 050, joista 450 istumapaikoilla. Konsertti- tai messukäytössä hallin enimmäishenkilömäärä on 2 000.
Haka 2:ssa on vuosien varrella nähty kovia otteluita, kun osa Tampere Cupin otteluista on pelattu siellä. Näin halli on tullut tutuksi usean maan pääsarjajoukkueille.
Hakametsän 2-hallissa on toiminut kioski vuodesta 2000. Kioskia on remontoitu helmikuussa 2008 ja kesällä 2010.
Ennätyksiä
Mestis
Mestis-karsinta
Suomi-sarja
2. divisioona
Suomi-sarjan pisin jääkiekko-ottelu (Suomen pisin ottelu vuoteen 2015 saakka)
Väinö Nieminen
Väinö Erkki (Väinö E.) Nieminen (24. tammikuuta 1898 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen agronomi ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuodesta 1958 vuoteen 1966.
Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917 ja valmistui agronomiksi vuonna 1923. Suurimman osan työurastaan hän toimi maanviljelijänä, mutta toimi myös muun muassa maataloushallituksessa ja Tervajoki Oy:llä.
Niemisen vanhemmat olivat maanviljelijä Nestor Nieminen ja Matilda Grönhag. Nieminen oli naimisissa Siiri Maria Kukkosen kanssa vuodesta 1925 lähtien. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1948. Sotilasarvoltaan Nieminen oli kersantti.
Ardennes
Ardennes on Ranskan departementti numero 08. Koillis-Ranskassa sijaitseva departementti on saanut nimensä Ardennien vuoristoalueen mukaan, ja se kuuluu Champagne-Ardennen hallintoalueeseen. Ardennes on yksi Ranskan alkuperäisistä, 1790 perustetuista departementeista. Vuonna 2005 siellä eli noin 287 000 asukasta.
Maantiede
Ardennesia ympäröivät Ranskan departementit Meuse, Marne ja Aisne sekä pohjoisessa Belgia. Koska alue sijaitsee Ardennien ylängöllä, alueella on paljon tiheitä metsiä. Alueen tärkein joki on Maas.
Thitima Suttasuntorn
Thitima Suttasuntorn (, 4. syyskuuta 1961 – 7. heinäkuuta 2017 Prajuab Khriri Khan, Thaimaa), oli thaimaalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on laulaja elokuvissa "Chan Pen Chan Eng", "Rao Mee Rao", "San Ying San Ya", Fah Yang Mee Fon".
Town-luokka
Town-luokka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Los Cristianos
Los Cristianos on Kanariansaariin kuuluvalla Teneriffan saarella sijaitseva kylä. Sen asukasluku on 16 883 (2006) ja se sijaitsee Aronan kunnassa. Kylän keskusta sijaitsee samannimisen lahden pohjukassa, mutta kaupunki kasvaa sisämaahan päin.
Toisin kuin turisteja kuhisevan naapurin Playa de las Américasin, Los Cristianosin historia yltää pidemmälle kuin 1970- ja 1980-lukujen matkailuryntäykseen. Useiden vuosien ajan kylä oli hiljainen kalastajakylä. Nykyään kylä on suosittu matkailukohde ja se tarjoaa kävijöilleen kaksi hiekkarantaa sekä useita ravintoloita. Matkailijoille on tarjolla runsaasti erilaisia yöpymispaikkoja.
I, Tonya
I, Tonya on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen musta komediaelokuva, joka kertoo taitoluistelija Tonya Hardingista. Elokuvan on ohjannut Craig Gillespie ja sen on käsikirjoittanut Steven Rogers. Hardingia esittää Margot Robbie; muissa päärooleissa ovat Sebastian Stan, Julianne Nicholson, Caitlin Carver, Bobby Cannavale ja Allison Janney. Elokuvan keskiössä on Hardingin kiistelty osallisuus kilpailijansa Nancy Kerriganin pahoinpitelyyn vuonna 1994.
I, Tonya sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 2017. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2017. Allison Janney palkittiin roolistaan Hardingin äitinä parhaan naissivuosan Oscar-palkinnolla.
Janney palkittiin roolistaan myös parhaan naissivuosan Golden Globella vuoden 2018 gaalassa. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan ja parhaan naispääosan musikaali- tai komediaelokuvassa (Robbie) -palkintoihin.
Francisco García
Francisco Alberto García (s. 31. joulukuuta 1981 San Francisco de Macorís) on dominikaanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies ja pieni laitahyökkääjä.
Louisvillen yliopistossa pelanneen Garcían varasi NBA:han vuoden 2005 varaustilaisuudessa Sacramento Kings, jota García edusti vuoteen 2013 saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi Houston Rocketsiin. Vuosina 2015–2019 hän pelasi NBA:n kehityssarjassa ja Serbian pääsarjassa.
García pelasi myös Dominikaanisen tasavallan miesten maajoukkueessa, jota hän edusti muun muassa Espanjan MM-kilpailuissa 2014.
Herajärvi (Ruovesi)
Herajärvi eli Yläinen Herajärvi on Pirkanmaalla Ruoveden Pajuskylän Kulmalanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Vain Särkänniemellä ja järven länsirannoilla peltomaat ulottuvat rantaan asti. Järven lähiympäristön haja-asutus muodostuu noin kymmenestä taloudesta, joista kuusi on maatiloja. Rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet kantatieltä 66 ja yhdystieltä 3481.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,0 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta lähialueeltaan, jonka pinta-ala on pieni. Siihen on johdettu muutama lyhyt metsäoja, joista yksi on Tervajärven laskuoja. Järven laskuoja lähtee Kasevanlahdelta ja se laskee 1,8 kilometrin päässä Tarjanteen Syvinkisalmeen, joka virtaa Ruoveden Mustaselkään. Laskuojalla on pudotusta 27 metriä.
Esteettinen relativismi
Esteettinen relativismi on näkökulma, jonka mukaan kauneuden arvo on suhteessa yksilöihin, kulttuureihin, ajanjaksoihin ja konteksteihin, eikä ole olemassa yleisiä kauneuden kriteereitä. Esteettinen relativismi on yleisesti tunnetun filosofian suuntauksen, relativismin eräs muunnos. Relativismi epäilee mahdollisuutta päästä suoraan episteemiseen yhteyteen "ulkoisen maailman" kanssa ja hylkää siksi väitteen, että ulkoisesta maailmasta tehdyt väitteet voisivat olla objektiivisesti tosia.
Esimerkiksi Willendorfin Venusten kaltaisissa pienveistoksissa tai Rubensin maalauksissa olevia naisia pidettiin niiden tekoaikoina kauneusihanteina. Tänään sellaisia naisia pidettäisiin lihavina nykyisen kauneuskäsityksen mukaan, jota edustavat esimerkiksi muotilehtien kansikuvissa esiintyvät naisten kuvat.
Riitta Salin
Riitta Liisa Salin (o.s. Hagman, s. 16. lokakuuta 1950 Helsinki) on entinen suomalainen pikajuoksija. Hän on ensimmäinen suomalainen nainen, joka on voittanut kultaa yleisurheilun pikamatkoilla arvokisoissa. Salin voitti Euroopan-mestaruuden 400 metrillä ME-ajalla 50,14 Roomassa 1974. Samoissa kisoissa hän oli mukana Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti EM-hopeaa. Hän osallistui Montrealin olympialaisiin 1976, jossa sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja 4 × 400 metrin viestissä kuudenneksi. Hän oli viestijoukkueessa myös EM-kilpailuissa 1969 (sijoitus 8.) ja 1971 (sijoitus 7.) ja voitti SM-kultaa 200 ja 400 metrin matkoilla vuosina 1974–1976. Seuratasolla Salin edusti Viipurin Urheilijoita.
M40 (sinko)
thumb|350px|M40 106 mm Beyt ha-Totchanin museossa. Zichron Yaakov, Israel (2005). M40A1 106 mm Recoilless Rifle (Yhdysvaltain armeijan virallinen nimitys) on amerikkalaisvalmisteinen halpa ja tehokas raskas sinko. Aseen kaliiperi oli 105 mm, mutta mallinimeksi annettiin 106 mm aseen erottamiseksi aikaisemmasta 105 mm M27 RCL -singosta ja ammusten tykin ammuksista. Ammuksena on 7,96 kg:n painoinen ontelokranaatti, jonka lähtönopeus on 503 m/s. Tehokas ampumaetäisyys on 1 350 metriä ja läpäisy 150 mm terästä. Aseen pituus on 3,4 m ja paino M90-alustalla 130 kg. Ase voidaan asettaa myös ajoneuvoalustalle, jolloin sen massa on 220 kg M79-alustalla.
Edelleen kehitelty malli oli M40A2, jota käytettiin muun muassa Vietnamin sodassa. Uudemmilla ampumatarvikkeilla panssarinläpäisy on parempi.
Riitta Salin
Riitta Salinin aviomies on aitajuoksija Ari Salin. Ari Salin ja Tapani Ilkka olivat hänen valmentajiaan. Riitan veli, Matti Hagman, oli jääkiekkoilija.
M40 (sinko)
M40 on edelleen käytössä varsinkin kehitysmaiden armeijoilla ja puolisotilaallisilla joukoilla. Se on usein kiinnitetty kevyisiin avolava-maastureihin. Aseen etuna on monipuolinen valikoima a-tarvikkeita ja alhaiset käyttökustannukset. Heikkoutena on osumatarkkuus liikkuviin kohteisiin, josta syystä raskaat singot on vauraammissa maissa korvattu usein ohjuksilla.
Fotiino
Fotiino on supersymmetristen teorioiden ennustama hypoteettinen hiukkanen. Fotiino on yksi gaugiinoista.