cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Light novel
Light novel on japanilainen romaanien tyylisuuntaus, joka on suunnattu nuorille aikuisille. Termi on wasei-eigo eli lainasanoista muodostettu termi. Lajityypin lehtiä ovat esimerkiksi Dengeki Bunko Magazine. Tyyliin viitataan myös termillä ranobe.
thumb|right|250px|Light novel -kirjoja kirjakaupassa
Keskimääräinen sanamäärä yhdessä osassa on, joka on pienoisromaanin ja romaanin välillä. Länsimaissa romaanin sanotaan olevan tai enemmän.
Ligh novel -kirjat ovat usein pohjana manga- ja anime-sovituksille. Light novel -kirjoissa on usein mukana anime-tyylisiä hahmokuvituksia.
Vuonna 2007 lajityypin kirjojen markkinoiden sanottiin olevan arvoltaan 20 miljardia jeniä. Vuonna 2009 arvo oli 30,1 miljardia jeniä.
Kuoleman saari
Kuoleman saari (myös Kuolon saari, ) on vuonna 1913 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Vilhelm Glückstadtin ohjaaman draaman kuvasto perustuu Arnold Böcklinin maalauksiin.
Juoni
Ruhtinas Udo von Freundsberg saapuu seurueineen Kroatiaan rakennuttamalleen huvilalle, jonka edustalla kohoaa synkkä Kuoleman saari. Siellä hän kohtaa nuoren Floran, joka saa hänet unohtamaan seuralaisensa kreivitär Irma Sartoriskin. Irmaan rakastunut tohtori Eckstein pakottaa rahansa tuhlanneen Udon panttaamaan huvilansa, jolloin kreivitär menettää kiinnostuksensa ruhtinaaseen. Udo syöksyy epätoivoissaan rotkoon, mutta Flora hoitaa hänet terveeksi. Kuoleman saarelta löytämänsä aarteen turvin Udo karkottaa vieraansa, jolloin Irma heittäytyy meren aaltoihin. Lopussa Flora ja Udo saavat toisensa.
Tuotanto ja vastaanotto
Filmfabriken Danmarkin tuottama Kuoleman saari oli kunnianhimoinen yritys luoda korkeatasoinen taide-elokuva tunnetun taiteilijan maalauksien pohjalta. Sen kohtaukset perustuvat sveitsiläisen symbolistin Arnold Böcklinin teoksiin, joista kuuluisin on elokuvalle nimen antanut Die Toteninsel (viisi versiota 1880–1886). Palle Rosenkrantzin käsikirjoituksen keskeisen osan muodostavat uninäyt ja mytologiset aiheet. Mahtipontiseen tyyliin lavastetun elokuvan kuvasi Julius Folkmann, joka sovelsi onnistuneesti taidevalokuvauksessa ennestään tunnettua keinotekoista valohämyä. Kuoleman saarta varten tilattiin myös tanskalaisissa mykkäelokuvissa harvinainen alkuperäissäestys, jonka sävelsi Fini Henriques.
Böcklin-elokuvana ja ”elokuvataiteen uutena suuntauksena” mainostettua Kuoleman saarta esitettiin Suomessa alkuvuodesta 1914. Nya Pressen oli kertonut elokuvasta jo etukäteen, ja arvosteluissa sitä kehuttiin poikkeuksellisen kauniiksi ja taiteelliseksi. Varsinkin naisnäyttelijöiden suorituksia pidettiin hyvinä, mutta elokuvan juoni oli Hufvudstadsbladetin kriitikolle hieman liian sentimentaalinen. Suomessa esitetty kopio näyttää olleen yli sata metriä pitempi kuin tanskalainen.
Elokuva ei ole säilynyt.
Helsingin nähtävyydet
thumb|300px|Näkymä [[Kauppatori (Helsinki)|Helsingin kauppatorille ja historialliseen keskustaan.]] Helsinki on Suomen pääkaupunki, joka sijaitsee Suomenlahden rannalla. Vuosittain kaupungissa vierailee yhteensä yli kolme miljoonaa matkailijaa niin Suomesta kuin ulkomailtakin. Tässä artikkelissa luetellaan nähtävyyksiä Helsingissä.
Mereltä Senaatintorille
pienoiskuva|oikea|Suomenlinnan Susisaaren arkkitehtuuria. Mereltä Helsinkiä lähestyvä matkustaja kohtaa ensimmäisenä Kustaanmiekassa Kuninkaanportin, sisäänkäynnin Suomenlinnaan. Suomenlinna on vahva osa helsinkiläistä kaupunki-identiteettiä ja suosittu kesänviettopaikka lukuisine vihreine nummineen ja rantoineen.
Kauppatorille saavuttaessa ollaankin jo lähellä Helsingin historiallisesti tärkeimpiä rakennuksia. Presidentinlinna ja Helsingin kaupungintalo tervehtivät pohjoisessa, Esplanadin puisto avautuu Havis Amandan patsaalta länteen ja idässä Katajanokalla kohoaa ortodoksinen Uspenskin katedraali. Kauppatorin länsipäästä on vain yhden korttelin matka pohjoiseen empiretyyliselle Senaatintorille, jota reunustavat muun muassa Tuomiokirkko pohjoisessa, yliopiston päärakennus lännessä ja valtioneuvoston linna idässä. Välin voi kulkea esimerkiksi Sofiankadun katumuseon kautta.
Senaatintorin koilliskulmasta lähtee pohjoisen suuntaan Snellmaninkatu, jonka varrella sijaitsevat Suomen Pankki, Säätytalo ja Kansallisarkisto.
Mannerheimintien varrella
thumb|left|250px|Edessä on nykytaiteen museo [[Kiasma ja vasemmalla taustalla näkyy Helsingin Sanomatalo sekä oikealla taustalla Postitalo.]] Monet merkittävät rakennukset ja muut nähtävyydet ovat Esplanadin länsipäästä luoteeseen Töölönlahden länsipuolitse suuntautuvan pääkadun Mannerheimintien varrella. Kadun alkupisteestä korttelin päässä länteen on Vanha kirkkopuisto eli Ruttopuisto. Esplanadin jälkeen oikealla ovat Stockmannin tavaratalo, sen jälkeen Kolmen sepän patsas ja Vanha ylioppilastalo. Yhtä kadunväliä myöhemmin vasemmalla on funktionalistinen Lasipalatsi ja oikealla Sokoksen tavaratalo, jota seuraavat Postitalo sekä nykytaiteen museo Kiasma, jonka edessä on Mannerheimin ratsastajapatsas. Kiasman takana on Sanomatalo. Mannerheimintietä pohjoiseen jatkettaessa seuraavina vasemmalla ovat Eduskuntatalo ja Suomen kansallismuseo, sitten oikealla Finlandia-talo ja hiukan myöhemmin Suomen Kansallisooppera, Ratikkamuseo sekä Kisahalli ja Olympiastadion. Stadionin 72-metrinen torni toimii näkötornina ja sen juurella on Urheilumuseo.
Finlandiatalon ja oopperan välillä Mannerheimintie reunustaa Töölönlahden rantapuistoja. Kappaleen matkaa Töölönlahden pohjoispäästä koilliseen sijaitsee huvipuisto Linnanmäki, jonka yhteydessä toimii akvaariokeskus Merimaailma Sea Life. Radan itäpuolisen Eläintarhanlahden pohjoisrannalla on Helsingin Kaupunginteatteri.
Keskustasta Hämeentien suuntaan
thumb|[[Kallion kirkko.]]
Nähtävyyksiä ja merkittäviä rakennuksia on keskittynyt myös päärautatieaseman edestä Kaivokadulta lähtevän Kaisaniemenkatuna, Siltasaarenkatuna ja Hämeentienä jatkuvan itäisen pääkadun varrelle. Eliel Saarisen suunnittelemaa rautatieasemaa vastapäätä City-korttelissa on 1960-luvun betoniarkkitehtuuria edustava Makkaratalo. Rautatientorilla on kansalliskirjailija Aleksis Kiven muistopatsas. Rautatientorin pohjoislaidalla sijaitsee Suomen Kansallisteatteri ja etelälaidalla Ateneumin taidemuseo. Kansallisteatterin takaa pääsee Kaisaniemen puistoon, jossa on myös Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha.
Kaisaniemen jälkeen pääkatu ylittää salmen Hakaniemeen aikoinaan luokkaerojen symboliksi noussutta Pitkääsiltaa myöten. Hakaniemen tori on vilkas kauppapaikka, jolla sijaitsee myös yksi Helsingin kolmesta kauppahallista (muut ovat Hietalahden kauppahalli ja Vanha kauppahalli Etelärannassa lähellä Kauppatoria). Torin kulmalla on myös pyöreä Ympyrätalo. Siltasaarenkatu nousee torilta pohjoiseen kohti Kallion kirkkoa.
Hämeentieltä Tuusulan suuntaan erkanevan Mäkelänkadun varrella on suomalaista nykyarkkitehtuuria edustava Vallilan uusi kirjasto.
Raitiovaunukierrokset linjoilla 2 ja 3
Helsingin kaupungin liikennelaitos on julkaissut "Kiertoajelu Helsingissä" -nimisen esitteen, joka kertoo raitiolinjojen 2 ja 3 varrella olevista nähtävyyksistä. Tämän esitteen avulla on helppo toteuttaa omatoimiset kaupunkikiertoajelut.
Ulkoilu- ja viheralueet
thumb|237px|[[Helsingin keskuspuisto|Keskuspuistoa elokuussa 2005.]] Yli puolen miljoonan asukkaan kaupungiksi Helsinki on yleisilmeeltään suhteellisen avara ja vihreä. Suurin puisto on keskustasta pohjoiseen sijaitseva keskuspuisto, mutta kantakaupunginkin katuverkostossa on lukuisia pienempiä puistoja. Merellisestä Kaivopuistosta aukeaa näkymät Suomenlinnaan ja ulkomerelle.
Helsingissä on myös kotieläinpuistoja, joista Keskuspuiston pohjoislaidalla oleva, Vantaanjokeen rajoittuvalla Haltialan maatilalla voi tutustua yleisiin kotieläimiin kulttuurimaisemassa. Läheinen Haltialan aarnialue, Niskalan arboretum ja Pitkäkosken ja Ruutinkosken koski- ja lehtoalue ovat merkittäviä ulkoilualueita. Koskialueet ovat luonnonsuojelualueita ja luokiteltu linnustoltaan arvoluokkaan I.
Vantaanjoen varsi ja Vantaanjokeen liittyvän Keravanjoen varsi ovat kauttaaltaan kauniita ja hyvin hoidettuja ulkoilualueita. Keravanjoen varrella on myös kauniita koskia, esimerkiksi Myllykoski Helsingin Siltamäen kohdalla.
Jarkko Saapunki
Jarkko Saapunki (s. 25. lokakuuta 1976 Oulu) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja.
Saapunki on toiminut nuorten valmentajana Japanissa Iiyaman kaupungissa vuosina 1997–1998 ja vuosina 1998–2002 Suomen nuorten maajoukkueen valmentajana Vuokatissa. Vuosina 2002–2003 hän toimi yhdistetyn Suomen A-maajoukkueen mäkivalmentajana ja palasi tähän tehtävään seuraavan vuosikymmenen loppupuolella. Vuosina 2003–2006 hän toimi Lillehammerin urheilukeskuksen päällikkönä. Vuosina 2007–2010 hän toimi Puijon Hiihtoseuran päävalmentajana.
Saapunki on toiminut henkilökohtaisena valmentajana muun muassa Jaakko Tallukselle (1998–2003), Arttu Lapille ja Matti Hautamäelle.
Oman mäkihyppyuransa Saapunki lopetti 20-vuotiaana. Hän kuului B-maajoukkueeseen ja nuorten maajoukkueeseen. Mäkihypyn maailmancupissa hän kilpaili kerran. Maaliskuussa 1994 hän sijoittui 48:nneksi Lahdessa käydyssä normaalimäen kilpailussa. SM-kisoissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi. Saapunki lopetti mäkihyppyvalmentamisen syksyllä 2010 ja siirtyi Lapinlahdelle liikuntasihteeriksi sekä toimitusjohtajaksi.
Hän palasi Puijon Hiihtoseuraan syksyllä 2013 ja toimii nuorten urheilulukiolaisten valmentajana sekä muun muassa Ilkka Herolan mäkivalmennuksessa. Hän oli yhdistetyn A-maajoukkueen mäkivalmentajana MM-kilpailuissa 2019.
Vuonna 2021 Saapunki valittiin Suomen Voimanostoliiton toiminnanjohtajaksi.
Saapunki soittaa kitaraa neljän entisen mäkihyppääjän muodostamassa The Kroisos -yhtyeessä.
Bob Kahn
Robert E. ”Bob” Kahn (s. 23. joulukuuta 1938) on tietojenkäsittelyn ja tietoliikenteen asiantuntija, joka kehitti TCP/IP-protokollan yhdessä Vinton G. Cerfin kanssa. Lawrence Roberts palkkasi Kahnin ARPANETin kehitykseen vuonna 1972.
Kahn ja Cerf ovat voittaneet Turing-palkinnon vuonna 2004 ja Japani-palkinnon vuonna 2008.
Team Aguri
Team Aguri (virallisellä nimellä Team Aguri Formula E Team, aiemmin nimellä Amlin Aguri) on entinen brittiläis-japanilainen Formula E -talli, joka kilpaili sarjassa ensimmäistä kertaa sarjan debyyttikaudella 2014–2015. Kaudella 2015-2016 tallin kuljettajina toimivat António Félix da Costa ja Nathanaël Berthon. Talli lopetti kauden 2015–2016 jälkeen ja tallin pohjalta perustettiin Techeetah -talli.
Kausi 2014-15
thumb|250px|Félix da Costa Amlin Agurin ratissa [[Saksan ePrix 2015|Berliinissä 2015.]] Ennen kautta Amlin Aguri -nimellä toimineen tallin kuljettajiksi ilmoitettiin António Félix da Costa ja Katherine Legge. Ensimmäisessä kilpailussa Kiinassa Félix da Costan tilalla ajoi entinen japanilainen F1-kuljettaja Takuma Satō, sillä Félix da Costa oli kilpailemassa DTM-sarjassa. Malesiassa Félix da Costa teki Formula E -debyyttinsä. Uruguayssa Salvador Durán korvasi Leggen ja jatkoi tallissa loppukauden. Argentiinassa ajetussa osakilpailussa Félix da Costa otti tallin ensimmäisen osakilpailuvoiton. Kauden päättäneessä Lontoon osakilpailussa DTM-kilpailun vuoksi estyneen Félix da Costan korvasi toinen entinen japanilainen F1-kuljettaja Sakon Yamamoto.
Kauden aikana talli keräsi 66 pistettä ja sijoittui tallien mestaruussarjassa seitsemänneksi.
Kausi 2015-2016
Kaudeksi 2015–16 talli vaihtoi nimensä Team Aguriksi nimisponsori Amlinin jätettyä tallin. Toisesta kaudesta lähtien tallien olisi mahdollistä hyödyntää omia innovaatioitaan auton voimansiirrossa, mutta Team Aguri päätti jatkaa ensimmäisellä kaudella kaikkien tallien käyttämällä autolla.
Félix da Costa jatkaa tallin kuljettajana myös toisella kaudella. Tallikaverikseen hän sai ranskalaisen Nathanaël Berthonin. Berthon ajoi kuitenkin vain kolme kilpailua kunnes Salvador Durán teki paluun tallin kilpakuljettajaksi ja korvasi Berthonin.
Häkkikäämitty roottori
thumb|Induktiomoottorin oikosulkuroottori.|alt=
Häkkikäämitty roottori on epätahti- eli oikosulkumoottoreissa yleisesti käytetty pyörivä osa eli roottori. Häkkikäämitykseen indusoituu sähkövirta, joka magnetoi roottorin. Häkkikäämitys myös oikosulkee indusoituneet virrat, mistä syystä oikosulkuroottorilla varustettua sähkömoottoria kutsutaankin usein oikosulkumoottoriksi. Häkkikäämitystä voidaan käyttää myös tahtimoottoreissa.
Rakenne
thumb|Tietokonekaavio oikosulkuroottorin rakenteesta: keltaiset renkaat roottorin kummissakin päissä ovat oikosulkurenkaita, ja niiden välillä kulkevat häkkikäämityksen johteet. Roottorin keskellä akselin ympärillä ovat rautalevyt joista roottorin ydin koostuu. Käytännössä rautalevyjä on koko matkalla oikosulkurenkaiden välissä.|alt= Häkki-nimitys tulee käämityksen muodostamasta häkistä, joka muistuttaa oravanpyörän häkkiä (tästä myös englanninkielinen nimitys Squirrel cage). Häkkikäämitty roottori koostuu kerroksittain kasatuista, uritetuista rautalevyistä. Urien läpi kulkevat alumiinista tai kuparista valmistetut johteet (käämit), jotka on päistään kytketty yhteen metallirenkailla (oikosulkurenkailla). Nämä kytkevät johteet oikosulkuun (ks. kuva).
Johteet on yleensä hiukan käännetty suorasta linjasta melun ja vääntömomentin vaihteluiden vähentämiseksi.
Toiminta
Induktiomoottorin staattorikäämitykset muodostavat pyörivän magneettikentän roottorin ympärille. Pyörivä magneettikenttä indusoi roottorin häkkikäämitykseen sähkövirran joka magnetoi roottorin. Näin muodostunut magneettikenttä aiheuttaa roottoriin Lorentzin voiman mukaisesti tangentin suuntaisen vääntömomentin, ja roottori lähtee seuraamaan staattorin pyörivää magneettikenttää.
Roottorin magnetoiminen induktiolla vie energiaa aiheuttaen sen, että roottorit pyörivät hieman staattorikäämityksen pyörivää magneettikenttää, kiertokenttää, hitaammin. Tätä pyörimisnopeuksien eroa sanotaan jättämäksi ja se kasvaa moottorin kuormituksen kasvaessa. Tämän vuoksi oikosulkumoottorit kuuluvat epätahtikoneisiin.
Magneettikenttä kulkee rautaytimessä, joka on suunniteltu rakenteellisesti ja materiaalivalinnoilla minimoimaan häviöitä. Ohuet lakkapäällysteiset levyt roottorin sisällä vähentävät pyörrevirtahäviöitä. Niiden materiaali on vähähiilistä mutta runsaasti piitä sisältävää rautaa, jonka resistanssi on puhdasta rautaa moninkertaisesti suurempi. Näin pyörrevirtahäviöitä saadaan entistä pienemmäksi. Matala hiilipitoisuus tekee siitä magneettisesti vähän hystereesihäviöitä aiheuttavaa.
Yksi- ja kolmevaihemoottoreissa käytetään samaa perusrakennetta laajalla kokoalueella.
Häkkikäämitys tahtimoottoreissa
Häkkikäämitystä käytetään myös tahtimoottoreissa, joissa se toimii käynnistysvaiheessa samoin kuin induktiomoottoreissa ja vaimennuskääminä moottorin siirryttyä riittävän nopeuden saavutettuaan tahtiajoon. Vaimennuskäämityksen tarkoitus on vaimentaa magneettikentän heilahteluja ja vastakkaiseen suuntaan pyöriviä kenttiä.
Velma Dinkley
Velma Dinkley on kuvitteellinen hahmo, joka on tullut tutuksi Scooby-Doo-televisiosarjoista ja -elokuvista. Hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1969 animaatiosarjassa Scooby-Doo, Where Are You!. Hahmon loivat Joe Ruby ja Ken Spears. Velma tunnetaan parhaiten mysteerijengin älykkönä, jonka tunnetuimmat lausahdukset ovat "Jinkies!" (suom. "Jukra!") ja "My Glasses! I can't see without my glasses!"
Hahmo
Velma on oranssiin villapaitaan pukeutunut mysteereitä ratkovan ryhmän älykkäin jäsen, jonka avulla he saavat usein paljon johtolankoja. Hän kykenee muun muassa lukemaan kiinaa, japania ja ranskaa, ratkaisemaan tieteellisiä kaavioita ja monia muita älyllisiä lahjoja vaativia asioita. Alkuvuosina Velman ongelmaksi sarjan aikana osoittautui silmälasiensa putoilu, kun erinäiset viholliset tönäisivät häntä tai joutuessaan takaa-ajetuksi, jonka seurauksena Velma kompastui hukaten silmälasinsa. Tämän seurauksena hänen kuultiin usein sanovan "My Glasses! I can't see without my glasses!".
Velmalla on tapana tarjota Scoobyraksuja Scooby-Doolle ja Shaggylle kaksikon ollessa liian pelokkaita olemaan vapaaehtoisia syöttejä tehtävien aikana. Ryhmän hajaantuessa etsimään johtolankoja Velma on usein Fredin ja Daphnen mukana, mutta satunnaisesti myös Shaggyn ja Scoobyn kanssa, sekä yksikseen. Kuitenkin lähes suurimman osan ryhmän löytämistä johtolangoista Velma kykenee ratkaisemaan mysteerin.
Teimuraz Gabašvili
Teimuraz Gabašvili (s. 23. toukokuuta 1985 Tbilisi, Georgia) on venäläinen tennispelaaja. Hän pelaa sekä kaksin- että nelinpeliä. Gabašvilillä ei ole vielä ATP-turnausvoittoja. Hänen paras saavutuksensa Grand Slam -turnauksissa on pääsy neljännelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2010. Tuolloin hän voitti kolmannella kierroksella Andy Roddickin mutta hävisi seuraavassa ottelussaan Jürgen Melzerille. Toiselle kierrokselle Gabašvili on yltänyt Yhdysvaltain avoimissa 2006 ja 2007, Ranskan avoimissa 2009 sekä Wimbledonissa 2010.
Nelinpelissä Gabašvili on kerran yltänyt ATP-turnauksissa loppuotteluun, Indianapolisissa vuonna 2007.
John Cassavetes
John Nicholas Cassavetes (9. joulukuuta 1929 New York – 3. helmikuuta 1989 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän oli myös amerikkalaisen independent-elokuvan edelläkävijä pienen budjetin ihmissuhdedraamoillaan, joiden naispääosaa näytteli usein hänen puolisonsa Gena Rowlands.
Elämäkerta ja ura
Amerikankreikkalainen Cassavetes aloitti näyttelijänuransa 1950-luvulla teattereissa, ja hieman myöhemmin hän alkoi saada pikkurooleja elokuvista ja televisiosta. Tänä aikana hän tapasi tulevan vaimonsa ja monien elokuviensa tähden Gena Rowlandsin. Cassavetes alkoi opettaa metodinäyttelemistä New Yorkissa vuonna 1956, ja eräässä improvisaatiotyöpajassa hän sai idean ensimmäiseen elokuvaansa. Cassavetes teki elokuvan Varjoja (Shadows, 1960) ystäviensä ja perheensä rahoilla, käytti ystäviään näyttelijöinä ja kuvasi elokuvan 16 millimetrin filmille.
Cassavetes otti etäisyyttä Hollywoodin tuotantojärjestelmään, ja päätti esikoiselokuvansa tavoin rahoittaa elokuvansa jatkossa itse, tällä kertaa näyttelemällä suurissa produktioissa. Cassavetes saikin 1960-luvun lopussa roolit sellaisista menestyksistä kuin Rosemaryn painajainen (Rosemary's Baby, 1968) ja Likainen tusina (Dirty Dozen, 1967). Jälkimmäisestä hänet laitettiin ehdolle parhaan sivuosan Oscarista.
Vuonna 1971 Cassavetes ohjasi yhden suuren studion produktion, Minnie and Moskowitz, mutta sitä seurasi kolme itsenäisesti tuotettua elokuvaa. Menestyksiä olivat Naisen parhaat vuodet (A Woman Under the Influence, 1974) ja Kiinalaisen kiristäjän murhat (Killing of a Chinese Bookie, 1976), joista ensiksi mainittu sai kaksi Oscar-ehdokkuutta: Gene Rowlands parhaasta naispääosasta ja Cassavetes parhaasta ohjauksesta. Ensi-ilta (Opening Night, 1977) oli puolestaan kaupallinen katastrofi, jonka takia Cassavetes ei voinut tehdä enää itsenäisesti tuotettuja elokuvia.
Unkarintammi
Unkarintammi (Quercus frainetto) on tammilaji (Quercus). Se on kesävihanta puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopassa ja Lähi-idässä.
Ulkonäkö
thumb|vasen|Lehtiä ja terhoja.
Unkarintammi kasvaa 25–30 metriä korkeaksi. Sen latvus on pyöreähkö. Runko voi kasvaa läpimitaltaan kaksimetriseksi. Lehdet ovat 10–25 senttimetriä pitkiä ja 8–15 leveitä ja muodoltaan soikeahkon pitkänpyöreitä ja pariliuskaisia. Syvän loven erottamia pyöristyneitä liuskoja on 7–10 lehden kummallakin puolella. Karvainen lehtiruoti on 2–12-millimetrinen.
Hedekukat kasvavat 5–8 senttimetriä pitkissä riippuvissa norkoissa. Kukinta tapahtuu kesäkuussa. Hedelmä on tammenterho. Se on noin kaksi senttimetriä pitkä ja noin kolmasosaksi tai puoliksi kehdon ympäröimä. Terhot kypsyvät ensimmäisenä vuonnaan.
Levinneisyys
Unkarintammi kasvaa Euroopassa ja Lähi-idässä Italian eteläosissa, Unkarissa, Balkanilla ja Turkissa Mustanmeren eteläpuolella. Se viihtyy monenlaisilla mailla.
Pohjan prikaati
thumb|right|300px|Pohjan prikaatin muistomerkki Hiukkavaarassa. thumb|right|300px|Entisiä kasarmirakennuksia. Pohjan prikaati (PohPr) oli vuosina 1957–1998 toiminut, Ouluun sijoitettu Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Joukko-osasto syntyi, kun 1. Prikaati sai 1. tammikuuta 1957 maakunnallisen nimen. Vuonna 1959 prikaatiin kuulunut patteristo eriytettiin omaksi Pohjanmaan Tykistörykmentin II patteristoksi. Joukkoyksikkö oli sijoitettuna Oulun kasarmialueelle, kunnes se muutti vaiheittain Oulun Hiukkavaaraan 1960-luvun alussa.
Prikaatin miehistö rekrytoitiin perinteisesti Oulun ja Lapin lääneistä. Lapin Jääkäripataljoonan ja Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston perustamisen myötä rekrytointialue muuttui etelämmäksi Raahen Sotilaspiirin ja Pohjanmaan sekä Sisä-Suomen Sotilasläänien alueelle.
Pohjan prikaati lakkautettiin Puolustusvoimien rakenneuudistuksen yhteydessä 31. joulukuuta 1998. Joukkoyksikön perinteitä vaalii 1. lokakuuta 1998 Jääkäriprikaatin joukkoyksikkönä aloittanut Pohjan Jääkäripataljoona. Samalla myös Pohjan prikaatin perinnelippu siirtyi Pohjan Jääkäripataljoonan käyttöön.
Organisaatiomuutoksia
Vuonna 1958 lakkautettiin prikaatin konekiväärikomppaniat, kun konekiväärimiesten erityistarve lakkasi kevyen konekiväärin käyttöönoton myötä. Vuonna 1962 lakkautettiin Maxim m/09 -kalustolla varustettu konekiväärijoukkue.
Ilmatorjuntakomppanian koulutus lopetettiin prikaatissa 2. kesäkuuta 1960 osana ilmatorjuntajoukkojen uudelleen organisointia. Käytössä ollut kalusto siirrettiin Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristolle.
Prikaatin uusi organisaatio vahvistettiin 20. toukokuuta 1960, jonka mukaan siihen kuuluivat aliupseerikoulu, esikuntakomppania, pioneerikomppania, viestikomppania ja kaksi kivääripataljoonaa. I kivääripataljoonassa oli lisäksi panssarintorjuntakomppania ja II kivääripataljoonassa kranaatinheitinkomppania. Aiempi tukikomppania lakkautettiin.
Vuonna 1967 prikaatin pioneerikomppania siirrettiin perustettavan Pohjan Pioneerikomppanian rungoksi ja prikaati menetti oman pioneerikomppaniansa.
Vuosien 1973–1975 aikana viestikomppania alistettiin I pataljoonalle ja lopulta lakkautettiin. Viestikoulutus siirrettiin panssarintorjuntakomppaniaan. Esikuntakomppania alistettiin II pataljoonalle ja prikaati sai oman panssarivaunujoukkueen.
Lakkautus
thumb|250px|Saksalaisvalmisteinen Sturmgeschütz III G-[[rynnäkkötykki marraskuussa 2007. Se ja kasarmialueella ollut Comet-panssarivaunu siirrettiin 2008 keväällä maneesin edustalle ampumaratojen lähelle.]] Valtioneuvosto teki vuonna 1997 turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon liittyvän päätöksen joukko-osaston lakkauttamisesta.
Pohjan Pioneeripataljoona ja Pohjois-Suomen Viestipataljoona siirrettiin 1.7.1998 alkaen Kainuun Prikaatin komentajan alaisiksi Oulussa. Lisäksi Oulun Korjaamo liitettiin Kajaanin Korjaamoon samana päivänä. Oulun Sotilasläänin esikunnan (OulSlE) alaisuuteen siirtyivät 1.7.1998 lukien vartiosto ja Pohjan sotilassoittokunta sekä varuskunnalliset tehtävät. Pohjan Jääkäripataljoonan nimi luovutettiin Sodankylään Jääkäriprikaatiin.
DCSNet
DCSNet (Digital Collection System Network) on FBI:n Yhdysvalloissa käyttämä ja kehittämä valvontaverkosto, jolla se voi tarkkailla lähes kaikkea maan tele- ja internetviestintää. Järjestelmä seuraa koko ajan kaikkea sähköistä viestintää ja sen avulla salakuuntelu onnistuu helposti ja välittömästi tarpeen vaatiessa. DCSNet yhdistää toisiinsa perinteisissä puhelinkeskuksissa olevat FBI:n salakuuntelutilat, internetpalveluntarjoajien datakytkimet sekä matkapuheluiden tietovirrat. DCSNet-järjestelmällä on oma, internetistä erillään oleva, salattu runkoverkkonsa, jota hallinnoi Sprint-operaattori Yhdysvaltain hallituksen puolesta.
Järjestelmä käyttää valvonnassa ainakin kolmea erityyppistä tiedonkeruukomponenttia. DCS-3000-laite (Red Hook) tallentaa lähtevien ja saapuvien puheluiden puhelinnumerotietoja, mutta ei itse puhelujen sisältöä. DCS-6000-laite (Digital Storm) pystyy poimimaan ja tallentamaan puheluiden ja tekstiviestien sisällön. DCS-5000-laitetta, josta ei ole saatavilla paljoa tietoa, käytetään vakoilijoiden ja terroristien seurantaan.
DCSNet-salakuuntelujärjestelmän avulla FBI kykenee tarkkailemaan ja nauhoittamaan reaaliajassa sähköistä viestintää. Tarvittaessa FBI voi lähettää edelleen tietovirtaa liikkuviin seuranta-autoihin. Helppokäyttöiseksi kuvatun järjestelmän avulla voidaan paikantaa myös reaaliajassa matkapuhelinten karkeat sijainnit. Agentit voivat lähettää järjestelmästä vieraskieliset puhelut tai viestit suoraan kielenkääntäjille.
Suurimman osan järjestelmän tiedoista onnistui hankkimaan Electronic Frontier Foundation oikeusteitse Freedom of Information Act -lain perusteella.
Intel Pentium Pro
thumb|260px|Intel Pentium Pro Intel Pentium Pro on Intelin valmistama kuudennen sukupolven x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin marraskuussa 1995. Intelin oli tarkoitus korvata Intel Pentium Pentium Pro:lla, mutta lopulta suoritin sai jalansijaa vain palvelinkäytössä. Suorittimen korvasi Intel Xeon.
Nimestään huolimatta Pentium Pro on hyvin erilainen kuin Pentium. Se perustui täysin uuteen P6-ytimeen, josta muokattua versiota käytettiin myöhemmin Intel Pentium II:ssa, Intel Pentium III:ssa ja Intel Pentium M:ssä. P6-ydin pilkkoo monimutkaiset CISC-tyyppiset x86-käskyt pienemmiksi RISC-tyyppisiksi käskyiksi, jotka se sitten suorittaa. P6 pystyy suorittamaan kolmea käskyä rinnakkain Pentiumin kahden sijaan ja se pystyy myös uudelleenjärjestelemään käskyjä lennossa.
Suorittimen liukuhihnaa on myös selvästi pidennetty, noin 14-vaiheiseksi Pentiumin 5-vaiheisesta. Tämä mahdollistaa suuremmat kellotaajuudet samalla valmistustekniikalla, tosin suurempi hyöty tästä tuli vasta myöhäisempien P6-pohjaisten suorittimien kuten Pentium IIn myötä.
Pentium Pro sisältää lukuisia parannuksia haarautumisen ennakointiin. Siinä oli uusi käsky, CMOV, jota käyttämällä jossain tilanteissa pystyttiin välttämään haarautuminen kokonaan. Pentium Pro:n suorituskyky ajettaessa 32-bittistä koodia oli erinomainen, mutta 16-bittistä koodia ajettaessa se hävisi jopa tavalliselle Pentiumille. Koska siihen aikaan suurin osa kotikäyttäjien käyttämistä ohjelmista oli 16-bittistä, Pentium Pro ei saavuttanut suosiota kotikäyttäjien keskuudessa. Intel täytti tämän aukon tuotevalikoimassaan julkistamalla Pentium MMX:n.
Pentium Pro käytti jättimäistä Socket 8 -suoritinkantaa. Siinä oli 256 tai 512 kilotavua välimuistia, erillisellä piirillä kuin suoritin mutta silti samassa pakkauksessa. Myöhemmin julkaistiin yhden megatavun välimuistia käyttävä malli. Kaikki mallit olivat kalliita, sillä kehittymättömistä tuotantotekniikoista johtuen Pentium Pro:n saanti oli huono ja tuotantokustannukset siten korkeat. Suoritin toimi 150, 166, 180 tai 200 megahertsin kellotaajuudella. Ulkoinen väylä oli 60 tai 66 MHz. Pentium Pro:ta käytettiin usein monisuoritinkokoonpanoissa.
Pentium Pro:n seuraajaksi sanotaan usein Pentium IIsta, joka oli käytännössä Pentium Pro, johon oli lisätty MMX-käskyt sekä 16-bittistä suorituskykyä oli paranneltu, ja välimuistirakennetta muutettu, mutta tosiasiassa varsinainen Pentium Pron seuraaja oli Pentium IIn pohjalta tehty kalliimpi Pentium II Xeon; Pentium II ei kyennyt toimimaan neljän suorittimen monisuoritinkokoonpanoissa ja se oli enemmän lähinnä Pentium MMXn korvaaja.
Carrouges
Carrouges on kunta Pohjois-Ranskassa Ornen departementissa Ala-Normandian alueella. Kaupungin nähtävyyksiä on 1300-luvulta peräisin oleva linna Château de Carrouges. Kunta on Normandie-Mainen –luonnonpuiston keskuspaikka (Parc naturel régional Normandie-Maine).
Kimmo Liimatainen
Kimmo Liimatainen (s. 19. lokakuuta 1978 Valkeakoski) on suomalainen uransa päättänyt kilpa-autoilija. Liimatainen aloitti uransa kilpaillen eri karting sarjoissa vuosina 1987–1998. Vuonna 1999 hän kilpaili Saksan Formula Ford -sarjassa. Samana vuonna hän ajoi kuusi kilpailua Formula BMW ADAC -sarjassa, jossa jatkoi myös seuraavalla kaudella sijoittuen loppupisteissä toiseksi. Vuodet 2001–2002 Liimatainen ajoi Saksan Formula 3 -sarjassa saavuttaen yhden voiton.
Extreme E
Entinen F1-kuski Nico Rosberg perusti Extreme E -autourheilusarjaan oman tallinsa, jonka nimi on Rosberg X Racing. Kimmo Liimatainen toimii tallissa tallipäällikkönä. Talli voitti kaudella 2021 sarjan mestaruuden.
Risto Siltanen
pienoiskuva|Risto Siltanen Risto Siltanen (s. 31. lokakuuta 1958 Mänttä) on entinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän oli Pekka Rautakallion ohella ensimmäinen huipputason uran NHL:ssä luonut suomalaispuolustaja. Siltasen seuroja NHL:ssä olivat Edmonton Oilers, Hartford Whalers ja Quebec Nordiques. Fyysisesti Siltanen oli lyhyt, mutta tanakka. Siltanen tunnettiin NHL:ssä hyvin kovasta lyöntilaukauksestaan.
Ura
Hän aloitti uransa Tampereen Ilveksessä, jonka riveissä voitti SM-hopeaa 1990 ja pronssia vuonna 1989. Hänet valittiin SM-liigan vuoden tulokkaaksi 1977. Risto Siltanen valittiin useita kertoja SM-liigan tähtikentälliseen, ja SM-liigan parhaaksi puolustajaksi hänet valittiin vuonna 1990.
Siltanen pelasi urallaan SM-liigassa 363 ottelua kirjauttaen 96 maalia, 102 syöttöä ja 336 jäähyminuuttia.
NHL:ssä Siltanen pelasi 562 ottelua saavutuksinaan 90 maalia, 265 syöttöä ja 266 jäähyminuuttia.
Siltanen edusti Suomea 73 A-maaottelussa, 23 nuorisomaaottelussa ja 9 poikamaaottelussa.
Siltasen maajoukkueuran kohokohtia oli Kanada-cup 1981, kun hän Tapio Levon kanssa muodosti Suomen ykköskentällisen puolustajaparin. Seuraavan kevään MM-kisoihin Suomessa Siltanen olisi ehtinyt, kun Edmonton Oilers yllättäen putosi jatkosta NHL:n pudotuspeleissä. Kotikisojen kokoonpano oli kuitenkin melkein valmis ja vain Siltasen joukkuetoveri Jari Kurri saatiin mahdutettua mukaan. Vuoden 1983 MM-turnauksesta Siltanen lähetettiin kesken kaiken kotiin henkilökohtaisten syiden vuoksi. Vuonna 2013 antamassaan haastattelussa Siltanen kertoi, ettei ole vieläkään antanut julkista nöyryytystä anteeksi päävalmentajana toimineelle, ja kotiin lähetyksestä vastanneelle Alpo Suhoselle. Suhosen mukaan Siltanen oli saapunut joukkuepalaveriin humaltuneena. Siltanen myönsi nauttineensa alkoholia edellisiltana, mutta vetosi jalkavamman aiheuttamaan harjoituskyvyttömyyteensä.
Tollander & Klärich
Tollander & Klärich oli suomalainen tupakkatehdas, joka toimi Helsingissä vuosina 1840–1926. Tehtaan perustivat vuonna 1840 G. O. Wasenius, B. O. Thunberg ja J. F. Granberg ja sen nimenä oli aluksi G. O. Wasenius Tobaks och Kortfabrik, valmistusohjelmaan kuuluvat tupakkatuotteet ja kortit. Vuonna 1851 tehdas siirtyi sen johtajana toimineen saksalaissyntyisen Frans Andreas Henrik Klärichin (1816–1884) ja konsuli Johan Magnus Tollanderin (1811–1870) omistukseen. Uudet omistajat myivät korttitehtaan ja keskittyvät tupakkatuotteisiin. Vuodesta 1859 alkaen Klärich omisti tehtaan yksin.
Tollander & Klärich erikoistui 1870-luvulla savukkeiden valmistukseen. Frans Andreas Henrik Klärichin kuoltua 1884 tehtaan omistajiksi tulivat hänen poikansa A. W. Klärich ja vuodesta 1889 Klärichin vävy arkkitehti Hugo E. Saurén. Tehdas muutettiin osakeyhtiöksi 1897. Vuonna 1914 tehtaan palveluksessa oli 45 henkilöä joista lähes kaikki olivat naisia. Tehdas toimi vuoteen 1926 saakka. Sen valmistamia savukemerkkejä olivat muun muassa Commerce, Ideal, Petit Canon, Stambul, Heimo ja Sampo. Vuosina 1914–1915 yrityksellä oli tupakkatehdas myös Ruotsin Södertäljessä.
Gabriele Grunewald
Gabriele Grunewald (o.s. Anderson, 25. kesäkuuta 1986 Perham, Minnesota – 11. kesäkuuta 2019 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen juoksija, joka kilpaili 800–5 000 metrin matkoilla.
Grunewald oli vähällä päästä vuoden 2012 olympialaisiin 1 500 metrin matkalla. Hän voitti Yhdysvaltojen hallimestaruuden 3 000 metrin matkalla vuonna 2014.
Vuonna 2009 Grunewaldilla diagnosoitiin harvinainen adenokystinen sylkirauhassyöpä. Häneltä hoidettiin myös kilpirauhassyöpä vuonna 2011. Sylkirauhassyöpä uusiutui vuonna 2016, jolloin häneltä leikattiin puolet maksasta. Syöpä uusi taas vuonna 2017, ja Grunewald kuoli 11. kesäkuuta 2019.
Scott Walker (poliitikko)
Scott Walker (s. 2. marraskuuta 1967) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän kuuluu republikaaniseen puolueeseen ja on toiminut Wisconsinin kuvernöörinä vuodesta 2011 lähtien. Hän pyrki republikaanien ehdokkaaksi vuoden 2016 presidentinvaaleissa.
Trilogia
Trilogia on kolmen toisiinsa liittyvän taiteellisen teoksen sarja. Yleensä trilogioita esiintyy elokuva- tai kirjateoksissa. Trilogian teokset ovat yleensä itsenäisiä ja eri aikaan tehtyjä. Trilogioita esiintyy myös videopeleissä ja näytelmissä, mutta trilogioita voivat olla myös musiikkikappaleet, albumit ja taulut. Jälkimmäisessä tapauksessa kolme (suhteellisen) itsenäistä taulua muodostavat yhdessä vierekkäin aseteltuna yhden, suuremman kokonaisuuden, jolloin periaatteessa yksi taulu on siis jaettu kolmeen (suhteellisen itsenäiseen) osaan.
Josh Arieh
Josh Arieh (s. 26. syyskuuta 1974 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Arieh sijoittui kolmanneksi vuoden 2004 World Series of Pokerin pääturnauksessa ja voitti 2,5 miljoonaa dollaria. Hän on voittanut urallaan kaksi WSOP-ranneketta. World Poker Tourilla hän on ollut finaalipöydässä kahdesti (Borgata Poker Openissa vuonna 2004 kolmas ja Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classicissa vuonna 2009 kolmas).
Ariehin pokeriuran turnausansiot ylittivät tammikuussa 2010 5,7 miljoonaa dollaria. Arieh asuu Mariettassa, Georgiassa.
X (pelisarja)
X on Egosoftin kehittämä avaruussimulaatiopelien sarja.
Pelaaminen
Pelit ovat ensimmäisestä persoonasta pelattavia. Avaruusaluksilla muun muassa käydään kauppaa ja taistellaan.
Pelit ovat yksinpelejä lukuun ottamatta X4: Foundationsin online-moodia.
Kehitys
Inspiraatiota peleihin ovat antaneet muun muassa Elite, Blade Runner ja 2001: Avaruusseikkailu, sekä BBS-pelistä Tradewars. Kehittäjien ydinryhmä koostuu noin 20 henkilöstä.
Per Krafft (nuorempi)
thumb|250px|Per Krafft nuoremman muotokuva Ruotsin kuninkaasta [[Kustaa IV Aadolfista.]] Per Krafft (nuorempi) (1777–1863) oli ruotsalainen muotokuva- ja historiamaalari. Hänen isänsä oli muotokuvamaalari Per Krafft vanhempi. Hän opiskeli Pariisissa. Käytyään Italiassa hän palasi Ruotsiin vuonna 1806.
Vilhelm Glückstadt
Vilhelm Salomon Glückstadt (18. helmikuuta 1885 Kööpenhamina – 3. huhtikuuta 1939) oli tanskalainen elokuvaohjaaja.
Vilhelm Glückstadt työskenteli pankkivirkailijana, Johan Christensenin perustaman Skandinaviske-Russiske Handelshusin prokuristina ja yhtiön elokuvateatterien johtajana. Hän aloitti Skandinaviske-Russiske Handelshusin elokuvaohjaajana vuonna 1912 ja jatkoi seuraavana vuonna Filmfabriken Danmarkilla. Glückstadt tunnetaan symbolistisista elokuvistaan kuten Kuoleman saari (De Dødes Ø, 1913), Den Fremmede (1914) ja Jokamies (Enhver, 1915).
Vuodesta 1916 lähtien Glückstadt työskenteli Kööpenhaminan pörssissä ja sen jälkeen johtajana elokuvien maantuontiyhtiöissä, mutta jäi vuonna 1919 kiinni yhdysvaltalaisten elokuvien laittomasta kopioinnista ja viennistä. Hänen veljensä Carl Franz-Joseph Glückstadt työskenteli myös Skandinaviske-Russiske Handelshusissa ja Filmfabriken Danmarkilla.
Hidatsat
Hidatsat ovat Yhdysvalloissa asuva intiaaniheimo, jonka arvellaan asuneen noin 400 vuotta Pohjois-Dakotan alueella. Hidatsat olivat sekä maanviljelijöitä että metsästäjiä ja puhuivat siouxien murteita. Ranskalaiset ja englantilaiset kutsuivat hidatsoja gros ventreiksi (isomahat) ja sekoittivat heidät Montanassa asuvaan Algonkin-kieliryhmän atsina-heimoon, josta käytettiin samaa nimeä. Sekaannuksen aiheutti tasankojen merkkikieli, jossa kummankin heimon nimi ilmaistiin lähes samanlaisella käsimerkillä. Läpi 1700-luvun ja osin seuraavallakin vuosisadalla hidatsat tunnettiin myös minnetaree-intiaaneina. Nimi oli Pohjois-Dakotan ensimmäisten asukkaiden mandanien antama ja tarkoitti "joen yli tulleita". Hidatsojen määrän on uskottu 1600-luvulla olleen noin 3 000 henkeä, mutta esihistoriallisen kauden aikana heitä on ollut paljon enemmän.
Eurooppalaisten siirtolaisten mukana tullut isorokko hävitti enimmän osan kolmen hidatsa-kylän asukkaista Knife-joen rannoilla 1837. Eloonjääneet yhdistivät voimansa saman kulkutaudin kokeneiden mandanien kanssa. Myöhemmin myös sotien ja sairauksien heikentämät arikarat liittyivät heihin. Yhdessä tämä kolmen heimon muodostama vähälukuinen joukko taisteli siouxeja vastaan vuosikymmenien ajan kunnes joutui turvautumaan Yhdysvaltain tarjoamaan apuun.
1800-luvun puolivälistä alkaen hidatsat, mandanit ja arikarat ovat asuneet Fort Bertholdin reservaatiossa Pohjois-Dakotassa, ja heidät tunnetaan MHA-kansakuntana.
Varhaishistoria
On arveltu,että joskus kauan sitten hidatsat asustivat Wisconsinissa hyvin lähellä Minnesotan rajoja. Tuntemattomasta syystä he jättivät maansa ja ylittivät idästä Mississippijoen. Jäätyään asumaan Devil's Laken rantamille Pohjois-Dakotassa hidatsojen keskuudessa syntyi riita omien heimojen metsästysmaista. Absarokeiksi itseään kutsuva kansanosa jätti Devil's Laken ja suunnisti kulkunsa länteen. Heidät tunnetaan historiassa crow-intiaaneina. Eurooppalaiset käänsivät heidän nimensä "variksiksi", vaikka nimi tarkoitti varpushaukkaa. Devil's Laken seuduille jääneet hidatsat joutuivat jättämään alueen siouxien painostamina. He pakenivat yli Missourin ja asettuivat asumaan sen lännenpuoleisille rantamille mandanien naapureiksi. Vaikka molemmat kansat kuuluivat samaan kieliryhmään, heidän murteensa erosivat toisistaan huomattavasti.
Dakotan kauppakeskukset
thumb|Hidatsat ja valkoiset kauppiaat Eurooppalaiset kauppiaat liikkuivat vesiteitse 1700-luvun alkupuolella Suurten järvien lännenpuoleisille alueille laajentaakseen kauppaverkostoaan. Ranskalainen tutkimusmatkaaja Pierre La Vérendrye saapui Kanadasta Missourijokea pitkin retkikuntineen nykyiseen Pohjois-Dakotaan ensi kerran vuonna 1738. Täällä hän vieraili hidatsojen ja mandanien kylissä, joissa ostettiin ja myytiin kaikkea, jota siihen aikaan pidettiin tärkeänä. Vuoteen 1750 mennessä moni eri intiaanikansa oli asuttanut Pohjois-Dakotan. Sen keskiosaa hallitsivat hidatsa- ja mandankylät. Pohjoisilla alueilla asustivat creet ja assiniboinet. Itärajalla majailivat yanktonai-siouxit ja cheyennet. Läntisillä rajoilla pitivät kyliään crowt. Etelässä olivat arikarat vallanneet laajoja alueita.
Hidatsa-, mandan- ja arikarakylistä muotoutui oman aikakautensa kauppakeskuksia. Metsästäjien tuomat biisoninnahkaiset viitat ja parkittu nahka vaihtuivat maanviljelijöiden tuotteisiin, joista eräs oli hidatsojen itseviljelemä tupakka. Kaukaisiakin heimoja vaelsi kaupantekoon. 1750-luvulla hevoset nousivat suureksi myyntivaltiksi. Niitä välittyi paljon lounaasta ja lännestä, sillä varsinkin kiowat ja shoshonit olivat erikoistuneet hevosten myyntiin. Kysyttyä tavaraa olivat myös eurooppalaiset tehdastuotteet, kuten musketit, myöhemmin kiväärit ja veitset. Eurooppalaisilta kauppiailta vaihdossa saadut vaatteet ja intiaaninaisia kiinnostavat halvat helyt olivat osa monipuolista tarjontaa.
Nopeasti laajeneva kauppaverkosto toi mukanaan myös kulttuurivaikutteita eri suunnilta. Pohjoisten tasankojen seremonioihin yhdistyi osia alempaa Mississippiltä kulkeutuneesta taiteesta, kosmologiasta ja rituaaleista. Erikielisten kansojen kaupankäynnin helpottamiseksi kehitettiin erityinen tasankojen merkkikieli. Yhdysvaltalainen kauppias Charles McKenzie oli vuonna 1805 nähnyt, miten lähes 2 000 crow-intiaania oli tullut kaupantekoon hidatsakylään ja pystyttänyt viikoiksi lähialueelle satoja tiipii-telttoja.
1800-luku
Kaupankäynnin ohella hidatsat joutuivat mukaan ympäristön moniin sotiin. Siouxien lisäksi pohjoisesta tulevat assiniboinet muodostivat selvästi erottuvan uhan. Sotien taustalta löytyi vanhojen riitojen ohella erimielisyydet metsästysmaista, jotka kärjistyivät välienselvittelyiksi silloin, kun eri heimojen ratsumiesten linjat leikkasivat toisiaan. Lukuisat kahakat sävyttivät metsästysretkiä vastustajien vaihtuessa. Hidatsat tunnettiin sotaisina ja joskus he lähettivät sotapartioitaan kauas länteen shoshoneita ja jopa mustajalkoja vastaan. Heidän on kerrottu vetäneen myös rauhalliset naapurinsa mandanit mukaan sotatoimiin.
Vuonna 1845 hidatsat ja heihin liittyneet mandanien rippeet perustivat uuden kylän, joka sai nimekseen Like-a-fishhook. He yrittivät vaalia vanhaa elämäntapaansa, mutta euro-amerikkalaisten elämäntyyli ja monet tuotteet syrjäyttivät nopeasti vanhat hidatsojen perinteet. 1860-luvun alussa siouxien toistuvien hyökkäysten kohteina olleet arikarat muuttivat Like-a-Fishhookiin ja solmivat hidatsojen ja mandanien kanssa kestävän liiton siouxeja vastaan. Myöhemmin paikasta tuli Fort Bertholdin reservaatio.
Nykyaika
Hidatsat, arikarat ja mandanit asuvat edelleen vanhoilla alueillaan keskisessä Pohjois-Dakotassa Fort Bertholdissa. Heidät tunnetaan MHA-nationin nimellä, joka on lyhenne heidän heimonimiensä alkukirjaimista. Reservaatin koko maa-alue käsittää 4 000 neliökilometriä, joista puolet on yksityisessä intiaaniomistuksessa. Missouri-joki virtaa alueen poikki ja jakaa sen kolmeen erilliseen osaan. Pohjoiset ja itäiset alueet ovat hedelmällistä viljelysmaata, lännestä ja etelästä taas löytyy enimmäkseen ruohoaavikkoa. Kaikkiaan näitä kolmen heimon jälkeläisiä asuu seudulla yli 8 000 henkeä. Sääolosuhteet ovat talvisin kylmät ja kesäisin kuumat. Tornadot, ukkosmyrskyt, raesateet ja monet muut ilmaston ilmiöt ovat tulleet tutuiksi reservaatin asukkaille. Vaikka hidatsan kielen puhujien määrä putosi tasaisesti 1900-luvulla, niin löytyy nykyisellä vuosituhannella yhä hidatsa-sukuja, jotka käyttävät omaa kieltään kaikissa kommuuninsa sosiaalisissa tapahtumissa ja uskonnollisissa tilaisuuksissa. Vuoden 2000 väestönlaskennan yhteydessä saatiin hidatsan kieltä puhuvien määräksi 508.
Kylät ja elinkeinot
thumb|Big Hidatsa tarjosi hyvät puitteet monenmoisille asioille. Se toimi kauppakeskuksena, suojapaikkana siouxeja vastaan ja sen rantamilla harrastettiin uimista. Hidatsat asuivat maamajoissa, jotka he olivat omineet mandanien kulttuurista. Paaluvarustetut kylät olivat suuria, ja niiden määrä oli varhaisten eurooppalaisten mukaan 9. Vuonna 1782 pohjoisia tasankoja koetelleen isorokon jälkeen kylien määrä väheni ja seuraavan vuosisadan alussa on mainittu vain kolme hidatsojen kylää. Näistä suurin ja pohjoisin, Big Hidatsa, oli perustettu noin 1740 ja käsitti 100 maamajaa ja yli tuhat asukasta. Pienemmät kylät olivat amatiha ja amahami. Kylistä löytyi myös eräänlainen telttasauna, jossa saunomisen jälkeen vilvoiteltiin menemällä uimaan.
Hidatsojen talous perustui runsaan maissintuotannon lisäksi moniin puutarhatuotteisiin ja kausiluonteiseen biisoninmetsästykseen. Naiset pitivät huolta maataloudesta työkaluinaan puusta ja biisoninluista tehdyt kuokat ja haravat. lukuun ottamatta tupakanviljelyä, josta huolehtivat vanhat miehet. Naiset eivät yksinomaan pitäneet hengissä heimoaan, vaan tuottivat viljelyksillään myös suuret ylijäämät, jotka hyödynnettiin kaupankäynnissä. Metsästys oli miehinen tapahtuma, jonka jälkivalmistelut kuitenkin suoritettiin naisten voimin. He käsittelivät ja leikkasivat lihat ja huolehtivat siitä, että kaikki osat saaliista käytettiin tarkkaan.
Seremoniat
thumb|Hidatsain suuri skalppitanssijuhla [[Karl Bodmerin näkemyksenä.]] Mandanien naapuriksi muuttaminen sai aikaan hidatsojen oman alkuperäisen kulttuurin asteittaisen katoamisen. Tärkein mandaneilta omittu seremonia oli aurinkotanssi, joka hidatsojen versiona tunnettiin nimellä Naxpike. Osa seremoniasta koostui kärsimysten eri muodoista. Tapahtuma sisälsi myös Suuren linnun sadetanssin sekä naisten esittämän biisonien kutsuksi nimetyn tanssi, jonka tarkoituksena oli houkutella biisonin kylän läheisyyteen.
Seurat ja sosiaalinen arvostus
Hidatsojen sosiaaliset seurat jakaantuivat ikäluokkien mukaan. Kun poika tuli tiettyyn ikään, hänelle ostettiin junioreiden seuran jäsenyys, joka takasi oikeuden laulaa seuran lauluja ja ottaa osaa seremonioihin. Jäsenyytensä myyneet ostivat itselleen paikan seuraavan ikäluokan seuraan. Arvoasteikossa korkeimmalla olivat vanhat miehet, jotka olivat yltäneet ylimpään seuraan ja täyttäneet kaikki heimonsa sosiaaliset ja seremonialliset odotukset.
Naisten puolella käytäntö oli sama. Nuorilla tytöillä oli oma "skunkkiseuransa". 30–40-vuotiaat naiset liittyivät "hanhien seuraan" ja vaihdevuosien tullen naiset siirtyivät "valkoisen biisinilehmän seuran" jäseniksi. Naiset ottivat osaa kaikkiin soturien voitonparaateihin ja tanssivat myös mukana "skalppitanssissa". Hidatsojen klaanijärjestely oli sekä matrilineaalinen että patrilineaalinen. Äidiltä tyttärelle saattoi periytyä paljon valtaa. Naisilla oli seremonioissa tärkeitä rooleja ja heidän merkityksensä oli suuri myös sosiaalisessa elämässä. Paljon arvovaltaa ansaitsivat myös ne iäkkäät naiset, jotka olivat kunnostautuneet ruukuntekijöinä, parantajina tai arkkitehteina. thumb|Hidatsat pelaamassa hoop-and-polea talvisessa maisemassa. Karl Bodmerin maalaus.
Taiteilijoiden mallina
Taidemaalarit George Catlin ja Karl Bodmer tekivät useita maalauksia intiaanien katoavasta kulttuurista ja elintavoista. Kumpikin kierteli 1830-luvun aikana useiden heimojen parissa. Hidatsain ja mandanien kulttuuriin molemmat ehtivät tutustua tavallista paremmin ja heidän jäljiltään on säilynyt paljon taidetta Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoista
Melisma
thumb|pysty=1.5|Esimerkki melismasta teoksessa Alleluia Vigilia Nativitatis. Melisma (kreikan sanasta melos, sävel) on laulumusiikissa sävelkulku ja siihen liittyvä tekniikka, jossa yhdellä tavulla lauletaan useampi eri sävel. Tähän tyyliin laulettua musiikkia kutsutaan melismaattiseksi. Sen vastakohta on syllabinen laulu, jossa jokaista säveltä vastaa yksi tavu.
Melismaattinen laulutapa on tyypillinen useille orientaalisille musiikkikulttuureille ja keskiaikaiselle laululle. Termiä käytetään usein gregoriaanisen kirkkolaulun yhteydessä, mutta sitä voidaan käyttää mistä tahansa musiikkilajista puhuttaessa, esimerkiksi barokkimusiikissa tai myöhemmän ajan gospelissa.
Ensimmäiset tiedot nuotteihin kirjoitetusta melismasta ovat noin vuodelta 900 jaa. Sitä käytettiin tällöin gregoriaanisessa laulussa tietyissä messun osissa. Erityisesti graduaali ja halleluja-osat olivat tyypillisen melismaattisia. Aretha Franklinia pidetään yhtenä nykymusiikin parhaista melismaattisen laulun edustajista. Melismojen käyttö on yleistä myös nykypäivän popmusiikissa. Muun muassa Tori Kelly, Whitney Houston, Mariah Carey, Beyoncé Knowles ja Christina Aguilera käyttävät runsaasti korusäveliä korostamaan äänenkäyttötekniikkaansa.
David Thewlis
David Thewlis (oik. David Wheeler; s. 20. maaliskuuta 1963 Blackpool, Lancashire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Thewlisin ensimmäinen iso rooli Mike Leigh'n vuoden 1993 synkässä elokuvassa Naked, jossa hän esitti kiertelevää katufilosofia Johnnya, toi Thewlisille muun muassa Cannesin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinnon.
Thewlis esiintyi 1990-luvulla monissa elokuvissa kuten Kuningas, rakastajatar ja aisankannattaja, Total Eclipse, Viimeinen lohikäärme ja Seitsemän vuotta Tiibetissä. Viimeksi mainitun vuoksi hänellä on porttikielto Kiinaan. Hänet tunnetaan myös Remus Lupinin roolista Harry Potter -elokuvissa.