cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FS Furieux (1883)
Palvelus
Alus modernisoitiin vuosina 1902-1904, jolloin sen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 9,4 tuuman 40 pituuskaliiperin M1893/96 tykit yhteen keskellä alusta olevaan torneihin. Näiden lisäksi alukselle asennettiin kuusitoista 47 ja 37 millimetrin tykkiä. Aluksen kattilat vaihdettiin kahdeksaan Belleville-kattilaan ja höyrykoneeksi tuli VTE, jolloin teho oli 5 145 hevosvoimaa. Nopeus nousi samalla reilulla solmulla 14,3 solmuun. Alus siirrettiin uransa lopulla sukellusveneiden emälaivaksi. Furieux poistettiin alusluettelosta vuonna 1913.
Suuri yhtenäisteoria
Suuri yhtenäisteoria on fysiikassa yksi lukuisista yhtenäiskenttäteorioista, joilla pyritään yhdistämään kolme neljästä perusvuorovaikutuksesta eli heikko vuorovaikutus, vahva vuorovaikutus ja sähkömagnetismi. Teoria ennustaa näiden vuorovaikutusten sulautuvan yhdeksi kentäksi GeV suuremmilla energioilla.
Toistaiseksi on pystytty yhdistämään sähkömagnetismi ja heikko vuorovaikutus sähköheikoksi vuorovaikutukseksi. Vahvaa vuorovaikutusta kuvaa kvanttikromodynamiikka eli QCD. Suuren yhtenäisteoria tarkoituksena olisi yhdistää sähköheikko vuorovaikutus ja vahva vuorovaikutus toisiinsa. Vielä tästäkin pidemmälle menee nk. kaiken teoria, jossa kaikki neljä perusvuorovaikutusta yhdistettäisiin samaan teoriaan.
Ala-Meronen
Ala-Meronen on noin 1,5 neliökilometrin laajuinen järvi Petäjäveden pohjoisosassa. Sen vedet virtaavat Merovenjoen kautta Pengerjokeen, joka on osa Jämsän reittiä.
Maantiede
Ala-Meronen on Merovenjoen vesistön suurin järvi. Merovenjoki on Pengerjoen itäinen sivujoki. Ala-Merosen koillispuolisen Naula-Merosen pinta on noin 20 metriä Ala-Merosta ylempänä. Järviä yhdistää Koskelanjoki. Ala-Merosesta vedet virtaavat lounaaseen Pengerjokeen ja edelleen Jämsänveteen.
Ala-Meronen koostuu läntisestä ja itäisestä selästä, joita yhdistää noin sata metriä leveä Kummunsalmi. Rannat polveilevat huomattavasti enemmän kuin Naula-Merosen ja Kolu-Merosen. Asutusta ja peltotilkkuja on harvakseltaan. Kummunsalmen koillispuolella sijaitsee Pantiovuori, jonka korkeus merenpinnasta on yli 160 metriä, lounaispuolella sijaitsee Eljaksenniemi. Ala-Merosen eteläpuolella on muun muassa Hovilansuo ja Suomalaissuo, jonka länsipuolella on Akkalampi (148,2 metriä mpy). Ala-Merosen ja Naula-Merosen välissä on Kurkisuo, jonka halki järviä yhdistävä vesireitti kulkee.
Ala-Meronen kuuluu Merovenjoen kolmannen jakovaiheen vesistöön. Toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö.
Vesireitti Kolu-Meroselta Jämsänveteen (suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella):
Kolu-Meronen (170,9) → Naula-Meronen (170,8) → Koskelanjoki → Ala-Meronen (150,3) → Liinalionkoski → Liinajoki → Myllykoski → Merovenjoki → Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Harrogate Royal Hall
pienoiskuva|Harrogate Royal Hall vuonna 2007. Harrogate Royal Hall on edvardiaanisen ajan teatterirakennus Harrogaten kaupungissa Pohjois-Englannissa. Se valmistui 1903 suunnittelijanaan Frank Matcham. Sen teatteri on kapasiteetiltaan 978 henkeä. Tila on muunnettavissa esimerkiksi juhlakäyttöön sekä pienemmille yleisömäärille. Alkuperäisen rakennuksen ympäristöön on rakennettu nykyaikainen konferenssikeskus jossa on mm. auditorio, ravintoloita sekä näyttelytiloja.
Anne Lauvergeon
Ennen Arevan johtajuutta Lauvergeon toimi uraanintuottaja Cogeman johtajana ja sitä ennen teleyhtiö Alcatelin johdossa. Aikaisemmin hän on työskennellyt myös Ranskan presidentin François Mitterrandin henkilökohtaisena avustajana. Arevan jälkeen Lauvergeon siirtyi ALP-nimisen konsulttiyhtiön johtoon. Hän toimii myös useiden yritysten hallituksissa.
Lauvergeonilla on insinöörin tutkinto École de Minesistä. Hän on suorittanut tutkinnon myös fysiikasta.
Asko Saatsi
Asko Olavi Saatsi (s. 10. lokakuuta 1962 Iisalmen maalaiskunta ) oli Nurmeksen kaupunginjohtaja. Hän aloitti kaupunginjohtajana maaliskuussa 2012 ja jätti eropyynnön virastaan kesäkuussa 2022. Aiemmin Saatsi on toiminut mm. Metsähallituksen suunnittelupäällikkönä, Iisalmen Teollisuuskylä Oy:n toimitusjohtajana ja Pikes Oy:n toimitusjohtajana. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori ja maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hänellä on vaimo ja aikuinen poika.
Saatsi on julkaissut omakustanteena vuonna 2012 eräkirjan Mielikin mokoma miesi. Hän harrastaa suunnistusta kilpatasolla.
Debbi Morgan
thumb|[[Dorian Harewood ja Debbi Morgan Jesse Owensin tarinan (1984) mainoskuvassa.]] Deborah ”Debbi” Morgan (s. 20. syyskuuta 1956) on Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin tohtori Angie Hubbardin roolista televisiosarjassa All My Children.
Morgan syntyi Pohjois-Carolinassa ja oli vuosina 1989–1994 naimisissa Charles S. Duttonin kanssa.
Tuanku Syed Putra
Radža Sayyid Harrun Putra ibni Syed Hassan Jamalullail, oli Malesian kuningas ja Perlisin radža. Hänestä tuli Malesian kolmas kuningas edellisen hallitsijan Hisamuddinin kuoltua vuonna 1960. Putra toimi kuninkaana vuoteen 1965 asti.
Oileus
Troijalainen soturi
Oileus oli myös erään troijalaisen vaunujen ajajan nimi, jonka Agamemnon surmasi taistelussa lävistämällä tämän pään keihäällään.
Nigerin väijytys 2017
Nigerin väijytys oli Nigerissä toimivan Isis-järjestön haaran toteuttama väijytys amerikkalaisia ja nigeriläisiä joukkoja vastaan 4. lokakuuta 2017 lähellä Tongo Tongon kylää Nigerin Malin vastaisella rajalla. Neljä amerikkalaista ja viisi nigeriläistä saivat surmansa. Surmansa saaneen La David T. Johnsonin ruumis löydettiin vasta kahden päivän jälkeen, mikä johti arvailuihin esimerkiksi hänen vangiksi jäämisestään. Myöhemmän selvityksen mukaan hän sai kuitenkin surmansa taistellessaan.
Amerikkalaisten tappiot Nigerin väijytyksessä olivat amerikkalaisten Afrikan sotilasoperaatioista suurimmat sitten Mogadishun taistelun vuonna 1993.
Tausta
Alueella Nigerin länsiosissa Malin vastaisella rajalla toimii useita ääri-islamistisia järjestöjä, joilla on yhteyksiä al-Qaidaan ja Isis-järjestöön. Paikallista Isis-järjestön haaraa johtaa Adnan Abu Walid al-Sahraoui ja sillä oli vuonna 2017 Ranskan tiedustelupalvelun mukaan noin 40-60 ydinjäsentä, joiden lisäksi sillä on liittolaissuhteita muihin järjestöihin. Sahraoui oli vannonut uskollisuudenvalan Isis-järjestölle vuonna 2015 ja se oli ilmeisesti hyväksytty virallisesti lokakuussa 2016. Yhdysvalloilla oli vuonna 2017 noin 800 sotilasta Nigerissä. Niameyssä sijaitsee miehittämättömien lennokkien tukikohta ja toista tukikohtaa on rakennettu Agadeziin.
Väijytys
Puolustusministeriö tai muut viranomaiset eivät pitkään paljastaneet amerikkalaisjoukkojen operaation tarkoitusta. Viikkoja tapahtumien jälkeen viranomaiset myönsivät operaation kohteena olleen Doundoun Cheffou, joka oli liitetty amerikkalaisen avustustyöntekijä Jeffery Woodken sieppaukseen Nigerissä vuonna 2016. Cheffou kuului Isis-järjestölle uskolliseen ryhmään ja amerikkalaiset olivat yllättäen paikantaneet hänen tekemänsä puhelun. Cheffou päätettiin yrittää vangita ja operaatiota varten perustettiin yksikkö helikoptereineen erikoisjoukkojen tukikohta Arlitissa. Väijytetty nigeriläis-amerikkalainen joukko oli tavanomaisella partiolla alueen kylissä, mutta erikoisjoukkojen operaation takia sen reittiä muutettiin kulkemaan suhteellisen turvalliselta alueelta syvemmälle vaarallisena pidetylle alueelle. Tarkoituksena oli, että partio voisi pysäyttää erikoisjoukkojen operaatiota mahdollisesti pakenevat asemiehet. Jossain vaiheessa erikoisjoukkojen iskusta luovuttiin kokonaan huonon sään tai teknisten ongelmien takia. Ilmeisesti tässä vaiheessa partiota päätettiin käyttää vihollisen tiedusteluun erikoisjoukkojen iskun sijaan. 12 amerikkalaisen erikoisjoukkojen sotilaan ja 30 nigeriläisen sotilaan joukko väijytettiin 4. lokakuuta kello 23.40 lähellä Tongo Tongon kylää, jossa joukot olivat keskustelleet paikallisten kylänvanhimpien kanssa. Edellisenä yönä he olivat tuhonneet Sahraouin alikomentaja Djoundjoun Cheiffoun käyttämän leirin. Amerikkalaisten sotilastahojen mukaan on mahdollista, että paikalliset kyläläiset tiedottivat väijytyksen toteuttaneille taistelijoille amerikkalaisten läsnäolosta. Paikallisen kylänvanhimman katsottiin koettaneen viivytellä amerikkalaisia pyytämällä näiltä lääkkeitä amerikkalaisille samalla, kun kylästä huomattiin lähtevän väkeä moottoripyörillä. Nigerin viranomaisten mukaan kylänvanhin pidätettiin myöhemmin.
Väijytyksen toteuttivat noin 50 asemiestä käsiasein, singoin ja kranaatinheittimin. Itse väijytyspaikka sijaitsi vain hieman Tongo Tongon kylän ulkopuolella. Joidenkin lähteiden mukaan väijyttivät antoivat osan amerikkalais-nigeriläisestä joukosta kulkea väijytysalueen läpi ja väijytys alkoi, kun noin puolet joukosta oli ohittanut alueen. Samat lähteet mainitsevat nigeriläisten paenneen ja amerikkalaisten jääneen taistelemaan yksin vihollista vastaan. Loukkuun jääneet amerikkalaiset pyysivät ilmatukea Ranskan ilmavoimilta, joiden Dassault Mirage 2000 -hävittäjät eivät kuitenkaan suostuneet tekemään iskuja huonon sään ja hankalan maaston takia, mikä vaikeutti liittolaisten ja vihollisten erottamista toisistaan. Paikalle saapui myös amerikkalaisten miehittämätön lennokki, joka ei kuitenkaan säännösten takia saanut kantaa aseistusta Nigerissä. CNN:n haastatteleman nigeriläissotilaan mukaan vihollinen sytytti ympäröivän pensaikkomaaston palamaan. Kaksi tuntia yhteenoton alkamisen jälkeen paikalle saapui ranskalainen helikopteri ja erikoisjoukkojen sotilaita Malista, jolloin hyökkääjät viimein vetäytyivät. Ranskalaisjoukot etsivät lähimaaston ja evakuoivat henkiinjääneet.
Seuraukset
thumb|La David T. Johnson. Väijytyksen aikana kuoli neljä amerikkalaissotilasta ja viisi nigeriläistä. Väijytys oli suurin amerikkalaisjoukkojen Afrikassa kärsimä tappio sitten Black Hawk-helikopterin alasampumisen jälkeen Mogadishun taistelun aikana Somaliassa vuonna 1993. Joidenkin lähteiden mukaan vähintään 21 Isisin jäsentä sai surmansa. Surmansa saaneet amerikkalaissotilaat olivat Bryan C. Black, Jeremiah W. Johnson, Dustin M. Wright ja La David Johnson. Joukkoja evakuoitaessa kuolleiden ruumiit jätettiin taistelukentälle ja niistä kolme löydettiin vasta usean tunnin jälkeen. La David T. Johnsonin ruumis löydettiin vasta kahden päivän jälkeen. Kun uutinen väijytyksestä levisi julkisuuteen Johnsonin tilanteesta ei uutisoitu heti, koska arveltiin olevan mahdollista että hän oli selviytynyt ja piilotellut maastossa. Jotkin tahot epäilivät hänen saattaneen päätyä myös vangiksi. Ruumiin löytymisen jälkeen tehdyn selvityksen mukaan hän oli saanut 18 osumaa vihollisen kivääreistä ja konekivääreistä. Viranomaisten mukaan merkit taistelupaikalla viittasivat Johnsonin taistelleen kuolemaansa saakka.
Yhdysvaltain puolustusministeriön virallinen kanta oli pitkään, että yhtään surmansa saneista amerikkalaissotilasta ei jätetty taakse vaan amerikkalaiset ja nigeriläiset joukot olivat saapuneet etsimään heitä välittömästi. Myöhemmin Isis luovutti Mauritanialaiselle uutistoimistolle Jeremiah Johnsonin kypäräkameran kuvaamaa videota, jolla näkyy kolmen amerikkalaisen surma tulitaistelussa. Isis-järjestön asemiehet valokuvasivat vähintään kahden sotilaan ruumiit ja anastivat heidän varustuksensa. Amerikkalaissotilaiden ruumiit olivat näin ainakin väliaikaisesti järjestön taistelijoiden käsissä. Yhdysvaltain puolustusministeriön tuhansia sivuja käsittänyt selvitys tapahtumista ei osoittanut yhtä selvää syytä tapahtumille ja suuri osa selvityksestä määrättiin salattavaksi.
Donald Trump esitti surunvalittelunsa Johnsonin leskelle Myeshia Johnsonille puhelimen välityksellä. Myeshia Johnson arvosteli sittemmin Trumpin surunvalittelun sävyä. Puhelusta uutisoitiin laajalti, mutta Trump itse kiisti itse puhelun olleen epäkunnioittava.
Työväenmuseo Werstas
pienoiskuva|Vuosina 2017–2021 Werstaalla oli esillä näyttely Vapauden museo, joka tarkasteli suomalaista yhteiskuntaa ja Suomen itsenäisyyden aikaa vapauden ja hyvinvoinnin kannalta. Työväenmuseo Werstas on valtakunnallinen vastuumuseo, joka sijaitsee Tampereella. Museo on erikoistunut sosiaalihistorian sekä työn ja työväestön historian tallentamiseen, tutkimiseen ja esittelyyn. Vuodesta 2012 lähtien Werstaan yhteydessä on toiminut myös Kuurojen museo, joka aiemmin sijaitsi Helsingissä. Vuoden 2014 alusta alkaen Työväenmuseo Werstas on hallinnoinut myös Tampereen työväentalossa toimivaa Lenin-museota.
Työväenmuseo Werstas on Tampereen toiseksi suurin museo ja Suomen laajin pääsymaksuton museokohde.
Museorakennus
Werstaan toimitilat sijoittuvat Finlaysonin suojeltuihin tehdasrakennuksiin TR6, TR6a ja TR19, jotka ovat rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaita. Museon sisääntuloaula on tehty entiseen lankavärjäämöön.
Pysyvät näyttelyt
Werstaan päänäyttely Meirän kaupunki käsittelee työelämän muuttumista, työväen asumista ja kansalaisyhteiskunnan vaiheita 1900-luvulla. Näyttelyssä pääsee tutustumaan muun muassa vuosisadan alun osuuskauppaan, työväen säästöpankkiin ja työväentaloon.
Höyrykonemuseon pysyvässä näyttelyssä on esillä suurin Suomessa käytetty höyrykone. Sulzer-jättiläiskone on otettu käyttöön vuonna 1900, ja se on toiminut Finlaysonin tehtaan voimanlähteenä. Kone sijaitsee alkuperäisellä paikallaan. Höyrykonemuseo on ollut aiemmin Finlaysonin tehtaan yksityisenä museona.
Kesäkuussa 2021 avattu Teollisuusmuseo on Werstaan ja Museokeskus Vapriikin yhteistyönä toteuttama näyttely, joka esittelee tamperelaisen teollisuuden kaksisataavuotista historiaa. Näyttelyyn on hankittu tietoa muun muassa Wikidata-verkkoprojektin avulla.
Historia
Työväenkulttuurin tallentamiseen erikoistuneen museon perustamisesta keskusteltiin Suomessa 1980-luvun alusta lähtien. Tavoitteen saavuttamiseksi perustettiin Työväen keskusmuseoyhdistys vuonna 1988. Yhdistys alkoi kartuttaa tulevan museon kokoelmia. Tulevan museon kokoelmiin sulautettiin useita jo olemassa olevia museoita ja kokoelmia, kuten Osuuskauppamuseo, Työväenaatteen museo, STS-pankkimuseo ja Kivistön torpparimuseo.
Museon kävijäennätys on vuodelta 2019, jolloin siellä vieraili yli 51 000 kävijää.
John Keble
Toivo Lyyn suomentama John Keblen runo "Kirja" sisältyy antologiaan Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja.
Eugène Terre’Blanche
thumb|Eugène Terre'Blanche Eugène Terre’Blanche (31. tammikuuta 1941 Ventersdorp, Transvaal – 3. huhtikuuta 2010 Ventersdorp, Luoteismaakunta) oli eteläafrikkalainen äärimmäisyysliikkeiden edustaja, joka kuului valkoiseen ylivaltaan tähtäävän Afrikaner Weerstandsbeweging -järjestön (”Afrikaanerien vastarintaliike”) perustajiin ja toimi sen puheenjohtajana. Hän oli innokas apartheidin kannattaja.
Tausta
Terre’Blanchen sukujuuret juontavat ranskalaisessa, Toulonin seudulta Etelä-Afrikkaan vuonna 1704 siirtolaiseksi saapuneeseen hugenottiin Estiennen Terreblanceen. Isoisä Etienne Terre'Blanche taisteli brittejä vastaan buurisodassa, ja hänen isänsä oli Etelä-Afrikan armeijan (South African Defence Force – SADF) everstiluutnantti. Hän kävi koulunsa Potchefstroomissa. Eugene Terre’Blanche syntyi vuonna 1941 Ventersdorpissa Transavaalissa. Hän kävi koulunsa Potchefstroomissa. Olemukseltaan kookkaana hän tuli valituksi lukioaikana koulunsa rugbyjoukkueeseen ja sen kapteeniksi.
Ura
Terre’Blanche vastusti pääministeri John Vorsterin liian liberaalina pitämäänsä politiikkaa, ja vuodesta 1968 lähtien hän toimi aktiivisti Etelä-Afrikan Kansallispuolueen äärioikeistolaisen siiven riveissä. Hän ei kuitenkaan onnistunut yrityksissään päästä maan parlamenttiin Heidelbergin vaalipiiristä.
Suora toiminta
ANC:n ja Kansallispuolueen johtamien Etelä-Afrikan demokratisoimisneuvottelujen aikana 1990-luvun alussa AWB uhkasi aloittaa täysimittaisen sodan. AWB:n kannattajat murtautuivatkin sisään World Trade Centeriin, jossa neuvottelut olivat käynnissä, pelottelivat neuvottelijoita ja töhrivät seiniä rasistisilla kirjoituksilla. Yksi ANC:n kokousedustaja pahoinpideltiin lievästi. AWB poistui tämän jälkeen rakennuksesta.
Ennen Etelä-Afrikan ensimmäisiä vapaita vaaleja Bophuthatswanan hallitsija Lucas Mangope pyysi apua levottomuuksien hillitsemisessä oikeistolaiselta Afrikaner Volksfront järjestöltä, jonka jäsen AWB oli. Vaikka Mangope erityisesti kielsi AWB:n osallistumisen, AWB:n joukkoja tuli alueelle. Afrikaner Weerstandsbeweging -järjestön jäsenten ilmaantuminen alueelle sai Mangopen oman armeijan kapinoimaan, ja hänet syöstiin vallasta. Bophuthatswanan epäonnistuminen pani pisteen buurinationalistien ääriryhmien suunnitelmille aseellisesta vastarinnasta uutta demokraattista järjestystä vastaan afrikaanien volkstaatin perustamiseksi.
Afrikaner Weerstandsbewegingin toiminnassa Terre’Blanche toteutti lisäksi muun muassa seuraavia operaatioita:
Oikeudellisia ongelmia
Terre’Blanchesta tuli enemmän kuin Etelä-Afrikan konservatiivisen puolueen johtajista valkoisen äärioikeiston ja apartheidin symboli. Mielikuvat Terre'Blanchista ja AWB:stä aiheuttivat maltillisten konservatiivien siirtymisen muihin järjestöihin.
Terre’Blanche tuomittiin 17. kesäkuuta 1997 kuudeksi vuodeksi vankeuteen hyökkäyksestä huoltoasemalle ja yrityksestä murhata maatyöläinen. Hänet vapautettiin kesäkuussa 2004. Hän kuitenkin nautti laajoja etuoikeuksia AWB-järjestöön myönteisesti suhtautuvan vankilahenkilökunnan taholta, ja niin hän viettikin suurimman osan tästä ajasta sairaalassa sekä hoitaen vankilan puutarhaa ja maatilaa. Hän tuli tämä aikana myös uskoon, ja hän laimensi aiempia hyvin jyrkkiä rasistisia mielipiteitään.
Armahdus
Apartheidin loppumisen myötä Terre’Blanche ja hänen kannattajansa saivat armahduksen hyökkäyksestä World Trade Centeriä vastaan. Sitä kutsutaan Ventersdorpin taisteluksi. Siihen liitettiin myös muut ryhmän teot. Armahduksen myönsi Etelä-Afrikan totuuskomissio (Truth and Reconciliation Commission).
Kuolema
Terre’Blanche murhattiin huhtikuussa 2010. 21-vuotias mies ja 15-vuotias poika hyökkäsivät hänen kimppuunsa hänen maatilallaan. Syynä olivat maatöistä maksamattomat palkat. Toisen syytetyn asianajajan mukaan surman motiivina oli Terre’Blanchen yritys harrastaa seksiä tämän päämiehen kanssa.
Tšuktšilaiset kielet
pienoiskuva|Kartta [[Tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet|tšuktšilais-kamtšatkalaisisten kielten maantieteellisestä jakaumasta. Tšuktšilaiset kielet on merkitty violetin sävyillä.]] Tšuktšilaiset kielet (joskus myös luoravetlaaniset tai tšuktšilais-korjakkilaiset kielet) on kamtšatkalaisten kielten ohella toinen tšuktšilais-kamtšatkalaisen kielikunnan haaroista. Sen kieliä puhutaan kahdella Venäjän kaukoidän autonomisella alueella, Tšukotkassa ja Kamtšatkassa. Venäjän väestönlaskennan 2010 mukaan tšuktšilaisilla kielillä on jäljellä noin 7 000 puhujaa, joista suurin osa, noin 5 095, puhuu tšuktšia. Jäljelle jäävistä noin 1 665 puhuu korjakkia, ja loput alutoria sekä kerekkiä. Tšuktšilaisten etninen väkiluku on kuitenkin noin 25 000. Unesco on määritellyt kaikki tšuktšilaiskielet uhanalaisiksi kieliksi.
Venäjän väestönlaskenta 2021, joka ajoittuu loppuvuodelle 2021, tulee antamaan tuoretta tietoa myös tšuktšilaisten kielten ja kansojen nykytilasta.
Tšuktšilaisten ja kamtšatkalaisten kielten sukulaisuus on kyseenalaistettu. Joidenkin tutkijoiden mielestä kieliryhmät muodostavat tšuktšilais-kamtšatkalaisen kielikunnan, mutta toisten mielestä samankaltaisuus johtuu kielikontakteista.
Tšuktšilaisista kielistä vain tšuktšilla ja korjakilla on kirjoitettu kieli, joka sekin perustuu venäjän kyrilliseen kirjaimistoon.
Luokittelu
Tšuktšilaisia kieliä ovat:
(†) Mahdollisesti kuollut sukupuuttoon.
Tšuktšilaisia kieliä on perinteisesti pidetty kahtena kielenä, tšuktšina ja korjakkina, koska tšuktšien ja korjakkien välillä vallitsi terävä etninen jako. Kerekin ja alutorin murteet, joita etniset tšuktšit ja korjakit puhuvat, eroavat kuitenkin yhtä paljon näistä lajikkeista kuin toisistaan. Siten tšuktšilaiskielet luokitellaan tällä hetkellä yleisesti neljäksi kieleksi, mutta sitä voitaisiin yhtä helposti pitää yhtenä kielenä, jolla on merkittävää dialektista vaihtelua.
Tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet, ja näin ollen tšuktšilaiset kielet, luokitellaan toisinaan paleosiperialaisten kielten joukkoon, joka on kattava termi kieliryhmille, joilla ei ole tunnistettua yhteyttä toisiinsa ja joiden uskotaan edustavan Siperian kielikartan jäänteitä ennen turkkilais- ja tunguusikielten kehittymistä.
Foneettiset ominaisuudet
Konsonanttien refleksien suhteen mukaan -d- (-š-?) ja -r- ovat vastakkaisia:
Suurimmalle osalle tšuktšilais-kamtšatkalaiskielistä tyypillinen piirre on nousun synharmonismi (laajennus y > o, u > e, e > a): se on johdonmukaisimmin edustettuna tšuktšissa, mutta esiintyy myös palanassa, karagassa ja korjakissa. Se on käytännössä kadonnut alutorissa ja on kokonaan poissa kerekissä (jossa sitä on kompensoitu aksenttiharmonialla, joka koostuu korostettujen ja neutraalien tavujen vuorottelusta).
Kieliopilliset ominaisuudet
Laajalle levinnyt etuliite, mikä ei yleensä ole tyypillistä alueen muille suvuille (poikkeuksena kamtšatkalaiset kielet).
tšuktšilais-kamtšatkalaiskielissä ei ole adjektiiveja ja adverbejä itsenäisinä kategorioina.
Kieliopillista sukupuolta ei ole olemassa, mutta erotetaan kaksi tai kolme toimintaluokkaa:
Henkilöiden nimillä on persoonallisuusluokka eri sanaluokissa (kuten numerot, predikatiivit jne.).
On mahdollista käyttää eläinten nimiä toisessa ja kolmannessa luokassa (toisena esiintymisen kanssa).
Kolme strategiaa aktanttien koodaukseen:
+
Kuusiot
Kuusiot (Pedicularis) on 350–600 lajia kattava kasvisuku, jonka lajit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Kaikki lajit ovat puoliloisia; ne imevät muiden kasvien juuristosta itselleen ravinteita. Kukat, jotka puhkeavat kasvin latvassa olevaan terttuun, ovat yleensä kirkasväriset: punaiset, keltaiset tai harvoin valkoiset, joskus kaksiväriset. Lehdet ovat yleensä liuskoittuneet.
Lajeja
Suomessa esiintyviä kuusiolajeja ovat:
Tunnelointimikroskooppi
alt=Ensimmäinen kaupallinen tunnelointimikroskooppi vuodelta 1986.|pienoiskuva|Ensimmäinen kaupallinen tunnelointimikroskooppi vuodelta 1986. Tunnelointimikroskooppi (STM, ) on mikroskooppi, jolla saadaan atomitason kuvia tutkittavista pinnoista. Tunnelointimikroskoopin terävää mittakärkeä liikutetaan sähköä johtavan näytteen pinnan lähellä ja samanaikaisesti laitteistolla kontrolloidaan mittakärjen ja pinnan välistä jännitettä. Muodostuvan tunnelointivirran avulla saadaan kuva näytteen pinnan topografiasta. Tunnelointivirta on vahvasti riippuvainen mittakärjen ja pinnan välisestä etäisyydestä, mutta myös näytteen elektronitiheydestä. Pintatopografian kuvantamisen lisäksi tunnelointimikroskooppia voidaan käyttää myös kiinteiden näytteiden elektronisten ominaisuuksien tutkimiseen, atomimanipulaatioon sekä nanorakenteiden valmistukseen. Vuonna 1981 IBM:n työntekijät Gerd Binnig ja Heinrich Rohrer keksivät, että elektronien kvanttimekaanista tunnelointi-ilmiötä hyödyntämällä voitaisiin kehittää mikroskooppi, jonka avaruudellinen erotuskyky on erittäin suuri. Tutkijat saivat keksinnöstään fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 1986.
Laitteisto
alt=Kaaviokuva tunnelointimikroskoopista.|pienoiskuva|Kaaviokuva tunnelointimikroskoopista. Tunnelointimikroskooppi koostuu pietsosähköisestä skannerista, asennon karkeasäätimestä, mittakärjestä, tärinäeristyksestä sekä tietokoneesta. Pietsosähköinen skanneri mahdollistaa mittakärjen tarkan liikkeen. Se laajentuu tai supistuu siihen kohdistetun sähkövirran mukaisesti. Asennon karkeasäätimen ja skannerin z-anturin avulla näyte asetetaan muutaman ångströmin päähän mittakärjestä. Mittakärjet valmistetaan yleensä volframista tai platina-iridium seoksesta ja niiden kärki on yhden atomin paksuinen. Koska tunnelointimikroskopia on altis mekaaniselle häiriölle, on mittakärki aina varustettu vähintään yhdellä värinää eristävällä järjestelmällä.
Toimintaperiaate
alt=Tunnelointimikroskoopin toimintaperiaate.|pienoiskuva|Tunnelointimikroskoopin toimintaperiaate. Tunnelointimikroskoopin toiminta perustuu kvanttiteoriaan ja elektronien tunneloitumisilmiöön. Kahden toisiaan hyvin lähellä olevan elektrodin välillä kulkee sähkövirta, vaikka ne eivät olisi kosketuksissa toisiinsa. Virran suuruus on riippuvainen elektrodien välisestä erosta ja atomiakin pienempi ero aiheuttaa mitattavia muutoksia virran suuruuteen.
Kun tunnelointimikroskoopin mittakärki on riittävän lähellä (yleensä noin 2–5 Å eli 0,2–0,5 nm ) näytteen pintaa, mittakärjen ja näytepinnan elektronien aaltofunktiot limittyvät. Kun näytteeseen johdetaan jännite, liikkuu mittakärjen ja näytteen välillä virta kvanttimekaanisesta tunnelointi-ilmiöstä johtuen. Tunnelointivirta voidaan mitata ja näin pintatopografiasta voidaan muodostaa kuva. Tunnelointivirta on riippuvainen näytteen pinnan ja mittakärjen välisestä etäisyydestä. Mittakärkeä voidaan liikuttaa näytteen pinnalla vaaka- ja pystysuunnissa. Tunnelointimikroskoopissa on kaksi eri toimintatapaa, joita ovat vakiovirta- ja vakiokorkeusmenetelmä.
Kroonstad
-27.65°N, 27.23333°W thumb|240px|Kroonstadin kaupungintalo. Kroonstad on kaupunki Etelä-Afrikan Free Staten provinssissa Vaaljoen varrella. Kaupungissa on noin 111 000 asukasta (vuonna 1991) ja se on maatalouden ja teollisuuden keskus sekä merkittävä rautateiden risteysasema.
Kaupunki perustettiin vuonna 1855 ja se kasvoi nopeasti 1800-luvun lopulla kun alueelta löydettiin kultaa. Bloemfonteinin kukistuttua toisen buurisodan aikana se oli Oranjen vapaavaltion pääkaupunki 13. maaliskuuta - 11. toukokuuta 1900.
Tunnelointimikroskooppi
Käyttökohteet
alt=Huoneenlämpötilassa ja normaalipaineessa otettu tunnelointimikroskooppikuva grafiitin pinnasta.|pienoiskuva|Huoneenlämpötilassa ja [[NTP|normaalipaineessa otettu tunnelointimikroskooppikuva grafiitin pinnasta.]] Tunnelointimikroskooppia voidaan käyttää vakuumissa tai erilaisissa ympäristöissä kuten ilmassa, vedessä, kaasussa tai nesteessä. Mittauslämpötilalle ei juurikaan ole rajoituksia: mittaukset onnistuvat lämpötilavälillä, joka ulottuu lähes absoluuttisesta nollalämpötilasta (–273,15 °C) muutamiin satoihin celsiusasteisiin. Tunnelointimikroskopiaa käytetään pääsääntöisesti kuvantamiseen, mutta sitä voidaan käyttää myös esimerkiksi pintojen elektronisten-, optisten-, magneettisten- ja värähtely ominaisuuksien karakterisointiin. pienoiskuva|Tunnelointimikroskooppikuva grafiitin pinnalle adsorboituneista [[wikipedia:Perylenetetracarboxylic_dianhydride|PTCDA-molekyyleistä, joihin on kirjoitettu tunnelointimikroskoopin kärjellä CeNS:n logo. Logon viivojen leveys 1−3 nm.]] Tunnelointimikroskoopin käyttökohteita :
Is it Right
Is it Right on Elaiza-yhtyeen esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa. Kappaleen ovat säveltäneet yhtyeen keulakuva Elzbieta Steinmetsz sekä Frank Kretschmer ja sanoittaneet Steinmetz ja Adam Kesselhaut. Kappaleen kesto on tasan kolme minuuttia.
Is it Right selviytyi automaattisesti finaaliin, sillä Saksa on yksi ns. big five -maista eli suurimmista rahoittajamaista. Finaalissa Saksa sijoittui sijalle 18 kerättyään 39 pistettä. Suurin yksittäinen pistemäärä, jonka Saksa sai, oli kahdeksan pistettä Puolalta.
Jamrudin taistelu
Jamrudin taistelu oli 30. huhtikuuta 1837 käyty taistelu Afganistanin ja Sikhivaltion välillä Jamrudin hallinnasta Khaibarsolan eteläosassa. Taistelu alkoi afgaanien yritettyä jälleenvallata aikaisemmin sikheille menettämänsä linnoitus Jamrudissa. Lopulta sen valtaus ei kuitenkaan onnistunut.
Tausta
thumb|vasen|Jamrudin linnoitus valokuvassa vuodelta 1910. Jamrud oli strategisesti tärkeä paikka Khaibarsolan eteläosassa. Afgaanit olivat rakennuttaneet paikalle linnoituksen, jonka tarkoitus oli hallita kulkua solaan. 1800-luvun alkupuolella tuolloista fgaanien Dorrani-valtakuntaa uhkasi Randžit Singhin johtama Sikhivaltio. Sikhit olivat vallanneet useita Dorranien hallkitsemia alueita, kuten Attockin vuonna 1813 ja Multanin vuonna 1818. Afgaanit olivat myös menettäneet koko Kashmirin alueen. Eteneminen kohti Afganistanin sydänaluetta jatkui tulevina vuosina. Lopulta afgaanit menettivät myös Peshawarin ja talvella vuonna 1836 sikhit valtasivat myös Jamrudin linnoituksen.
Huhtikuussa 1837 afgaaneille näytti tarjoutuneen tilaisuus iskeä takaisin. Afganistanin silloinen emiiri Dust Muhammad sai kuulla tiedustelijoiltaan, että huomattava osa Jamrudissa olleista sikhisotilaista oli vedetty sikhien pääkaupunki Lahoreen. Dust Muhammad alkoi kerätä joukkoja Jamrudin takaisinvaltaamiseksi omassa pääkaupungissaan Kabulissa. Jamrudin valtaus olisi saattanut merkitä myös Peshawarin jälleenvaltausta. Joukkojen innoittamiseksi ja keräämiseksi sikhejä vastaan julistettiin jihad.
Taistelu
Kohti Jamrudia huhtikuussa 1837 eteneviä afgaanijoukkoja johti Dust Muhammadin kaksi poikaa Muhammad Akbar Khan ja Muhammad Afsal Khan. Perille päästyään afgaanit piirittivät linnoituksen. Piirityksen aikana he saivat lisää vahvistuksia Afganistanista ja joukkojen määrä Jamrudissa nousi suurin piirtein lukemaan 20 000.
Piirityksen aikana linnoituksen muureja tulitettiin tykeillä. Afgaanien onnistui viimein murtaa osa muurista, mutta 30. huhtikuuta paikalle saapui sikhikenraali Hari Singh Nalwan johtama 10 000 miehen armeija. Sikhit hyökkäsivät afgaaneja vastaan ja heistä suurin osa pakotettiin vetäytymään. Muhammad Afsalin johtamat noin 2 000 afgaania onnistuivat kuitenkin viivyttämän sikhien etenemistä jonkin aikaa ja afgaanien ratsuväki teki onnistuneen rynnäkön. Muutamien onnistumisien innoittamana afgaanikomentajien onnistui kerätä vetäytyvät joukkonsa uudestaan kasaan ja järjestää vastahyökkäys. Sikhien Hari Singh Nalwa haavoittui ja kuoli myöhemmin vammoihinsa. Afgaanien ei kuitenkaan enää onnistunut vallata itse linnoitusta, vaan he vetäytyivät kun paikalle saapui uusia sikhien vahvistuksia.
Seuraukset
Taistelun molemmat osapuolet julistautuivat sen voittajiksi. Sikhien oli lopulta onnistunut pitää Jamrudin linnoitus itsellään ja hallita näin Khaibarsolan eteläosaa. Toisaalta Sikhivaltion jatkuva laajentuminen kohti Afganistania pysähtyi.
Japaninesikko
Japaninesikko (Primula japonica) on esikoiden sukuun kuuluva laji. Se on lähtöisin nimensä mukaisesti Japanista. Kasvi on 40–50 cm korkea. Lehdet ovat muodoltaan liuskaiset ja niiden reuna on sahalaitainen. Kukat ovat punaisia tai valkoisia, niissä on kukkaperät ja ne ovat päällekkäin muodostaen kiehkuroita. Japaninesikko kukkii kesäkuulta heinäkuulle. Kasvi menestyy puolivarjossa kosteassa ja multavassa maassa. Sitä voidaan lisätä paitsi siemenistä, myös jakamalla; jakaminen voidaan tehdä 3–4 vuoden välein ja oikea aika on heti kukinnan jälkeen.
Rauniopuisto
thumb|right|300px|Pyhän Marian kirkon rauniot. Rauniopuisto on puisto Vaasassa Vanhan Vaasan kaupunginosassa. Sen alueella ovat Pyhän Marian kirkon ja sen kellotapulin rauniot ja Vaasan triviaalikoulun rauniot. Puiston alueella on sijainnut myös Vaasan raatihuone. Rakennukset jäivät raunioiksi Vaasan palossa 1852. Raunioiden ympäristö on nurmetettu.
Pyhän Marian kirkko oli FT Markus Hiekkasen mukaan luultavasti vuosien 1500 ja 1520 välillä rakennettu, Neitsyt Marialle omistettu harmaakivikirkko. Kirkkoa laajennettiin useaan otteeseen, muun muassa vastaperustetun kaupungin tarpeisiin 1600-luvulla. Kaupungin kokiessa hävityksen isonvihan aikana myös kirkko ryöstettiin. 1700-luvun puolivälissä kirkko muutettiin ristikirkoksi. Juuri ennen vuoden 1852 paloa alttaritaulu oli siirretty muualle ja se on tätä nykyä Mustasaaren kirkossa.
Vaasan triviaalikoulu oli rakennettu 1691. Sen tunnetuimpiin oppilaisiin kuului vuosina 1815–1822 koulua käynyt Johan Ludvig Runeberg.
Töykänäsjärvi
Töykänäsjärvi, tai myös Töykänänjärvi , on Pirkanmaalla Kangasalla Töykänän kylän eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,2 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee yli 40 metriä korkean Mustikkavuoren eteläpuolella sekä Sikovuoren ja Töykänäsvuoren koillispuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven kaakkoispäähän on rannalle rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tie yhdystieltä 3231. Järvi on muuten autio. Järven länsipään ylittää Sahalahdelle johtava sähkölinja.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Iso lampi”. Sen länsipuolella oli suot raivattu niityiksi ja sen laskuojassa oli vesimyllä. Myös laskuojan ympäristöä oli raivattu niityiksi. Ojan varressa sijaitsi Töykänän viiden talon kylä (”Töykene by”). Vuoden 1957 peruskartassa 1800-luvun niityt oli osittain vielä peltomaata. Pellot olivat vuoden 1977 kartassa jätetty viljelemättä ja seuraavassa vuoden 1980 kartassa metsitetty.
Ilkka Kivimäki
Ilkka Kivimäki (s. 20. heinäkuuta 1949 Salo) on suomalainen entinen rallikartanlukija.
Kivimäki aloitti kartanlukijana jo 15-vuotiaana kiertäen veljensä Riston kanssa ST-ajoja. Ajokortin saatuaan Ilkka hankki virallisen kilpailulisenssin ja veljekset siirtyivät ralleihin. Toimittuaan veljensä lisäksi muun muassa Esa ja Eero Nuuttilan sekä Pertti Lehtosen kartanlukijana Ilkka aloitti yhteistyön Markku Alénin kanssa vuoden 1973 RAC-rallissa.
Alén teki kaudeksi 1974 sopimuksen Fiatin rallitallin kanssa ja pyysi Kivimäkeä vakituiseksi kartanlukijakseen. Kivimäki suostui ja alkanut yhteistyö kesti 20 vuotta, vuoden 1993 Jyväskylän Suurajoihin saakka, jolloin molemmat lopettivat aktiiviuransa rallissa. 20 vuoden aikana pari työskenteli muun muassa Fiatille, Lancialle, Toyotalle sekä Subarulle ja saavutti 19 MM-rallivoittoa. Lisäksi kaksikko saavutti kuusi MM-mitalia sekä FIA-Cupin voiton vuonna 1978.
Kaarlo Angerkoski
Kaarlo Voldemar Angerkoski (vuoteen 1908 Ålfors; ) oli suomalainen näyttelijä. 1930-luvulla hän oli vaimonsa Siiri Angerkosken ohella Suomen Filmiteollisuuden ensimmäinen kiinnitetty, kuukausipalkkainen elokuvanäyttelijä.
Angerkoski teki 24 elokuvaroolia vuosina 1929–1939. Tunnetuimpia ovat SF-paraati (1940) ja Tulitikkuja lainaamassa (1938) sekä pääosat sotilasfarsseissa Rykmentin murheenkryyni (1938) ja Serenaadi sotatorvella (1939). Hän kuoli 33-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Lapsuus ja nuoruus
Kaarlo Angerkoski syntyi Pietarin konepajan mekaanikon Karl Emil Angerkosken ja Anna Katarina Nyströmin perheen toiseksi lapseksi. Pari oli vihitty joulukuussa 1895, yhdeksän kuukautta Karl Angerkosken ensimmäisen vaimon, Fransilia Serafia Grönforsin kuoleman jälkeen. Kaarlon sisar oli häntä kahdeksan vuotta vanhempi laulaja-näyttelijä Aino Angerkoski (1898–1974). Jo kuusivuotiaana Kaarlo soitti viulua Pietarin suomalaisen yhteiskoulun juhlissa ja kymmenvuotiaana hän esiintyi Terijoella suuressa juhlassa.
Teatteriura
Kesällä 1926 Kaarlo Angerkoski siirtyi Viipurin Työväen Teatteriin, jossa hän tapasi ensimmäisen kerran tulevan vaimonsa Siiri Palmun. Angerkoski näytteli muun muassa klassikkotragediassa Othello Montanon roolin. Siiri Palmu oli samassa näytelmässä Jagon puoliso. Vuosina 1927 ja 1928 Angerkoski kierteli operettikiertueen kanssa ympäri Suomea. Tampereella Kaarlo Aarnin juhlanäytännössä Angerkoski teki vaikutuksen teatterinjohtaja Eino Salmelaiseen ja hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin vuosiksi 1928–1931. Siellä hän oli mukana noin 40:ssä näytelmässä, muun muassa Agapetuksen Syntipukin Koikkalaisena (ensi-ilta 3. toukokuuta 1930). Samassa roolissa hän vieraili myös Kansallisteatterissa 18. marraskuuta 1930.
Kaudella 1931–32 Angerkoski oli samaan aikaan Turussa Siiri Palmun kanssa, tosin eri teattereissa. Turun Teatterissa Angerkoski tulkitsi jälleen Koikkalaista ja hänellä oli muun muassa Edmundin osa Shakespearen Kuningas Learissä. Kansan Näyttämöllä Helsingissä 1932–1933 Angerkosken roolit olivat melko vaatimattomia. Asiaan puututtiin Aika-lehdessä 24. maaliskuuta 1933: roolivalinnoista päättäviä henkilöitä syytettiin muun muassa nepotismista, sillä aikalaisarvostelijoiden mukaan Kansan Näyttämön johtajan Mia Backmanin poikaa Fritz-Hugo Backmania nähtiin paljon suuremmissa ja tärkeämmissä rooleissa. Kaarlo Angerkoski palasi Tampereen Teatteriin.
Naimisiin Siiri Palmun kanssa
Angerkoski kihlautui Siiri Palmun kanssa jouluna 1932. He avioituivat 10. syyskuuta 1933. Molemmat näyttelivät kaudella 1933–34 Tampereen Teatterissa. Avioparin hääkuvaksi sai kelvata Jeppe Niilonpoika -näytelmän mainoskuva: Jeppe roikkuu hirsipuussa ja Nilla itkee sen juurella. Pariskunnan ainoa lapsi Sirkka-Liisa syntyi 6. maaliskuuta 1934. Ennen siirtymistään elokuvateollisuuteen Siiri ja Kaarlo Angerkoski olivat kiinnitettyinä Helsingin Kansanteatteriin 1934–1938. Kaarlo Angerkosken ensirooli Kansanteatterissa oli alokas Aaltonen nimimerkki Topiaksen näytelmässä Rykmentin murheenkryyni. Hän näytteli saman roolin näytelmän elokuvaversiossa vuonna 1938. Syksyllä 1934 hänellä oli pääosa Aleksis Kivi -aiheisessa Elsa Soinin näytelmässä Kivi jonka rakentajat hylkäsivät. Juhani Tervapään klassikkonäytelmässä Juurakon Hulda Angerkoski tulkitsi tuomari Soratien roolin.
Elokuvaura
Suomen Filmiteollisuuden palvelukseen Kaarlo Angerkoski siirtyi 1938, kuten vaimonsakin. Angerkosken SF-kiinnitys oli lyhyt, mutta menestyksekäs. Hän näytteli useissa aikansa komedioissa ja niitti mainetta sotilasfarssien sankarirooleissa. Näiden ohella hän näytteli muutamia dramaattisia luonneosia. Esimerkiksi elokuvassa Vieras mies tuli taloon (1938) hän tulkitsi juoppohullua insinööriä. Kritiikki ylisti Angerkosken asteikon laajuutta. Vuoden 1939 menestyselokuvassa Helmikuun manifesti hän näytteli tsaarin urkkijaa. Viimeinen roolisuoritus oli johtaja Anger vuonna 1939 kuvatussa elokuvassa SF-paraati. Angerkosken kaksi viimeistä elokuvaa, Serenaadi sotatorvella ja SF-paraati, julkaistiin postuumisti. Kriitikot luonnehtivat Angerkoskea ”armoitetuksi koomikoksi”, jonka kuolema oli suuri menetys elokuvataiteelle.
Kaarlo Angerkosken piti näytellä proviisori Himasen rooli Ossi Elstelän elokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin, mutta hän kuoli kesken kuvausten. Hänen korvaajakseen valittiin Tauno Palo.
Kuolema
Viikonloppuna 30. syyskuuta – 1. lokakuuta 1939 Kaarlo Angerkoski matkusti vaimoineen Kotkaan. Hän vieraili Kotkan Näyttämöllä Isakin osassa näytelmässä Jääkärin morsian. Hänen sydämensä alkoi oireilla kesken näytöksen, ja väliajalla turvauduttiin lääkärin apuun. Angerkoski halusi kuitenkin näytellä Jääkärin morsiamen viimeisenkin näytöksen. Sydänkohtaus uusiutui matkalla kotkalaiseen tilapäisasuntoon. Viimeisinä hetkinään Kaarlo oli kahden vaimonsa Siirin kanssa. Lähteiden mukaan Siiri oli nostanut Kaarlon pään syliinsä, hän silitti miehensä otsaa ja puolentoista tunnin aikana elämä hiipui Kaarlo Angerkoskesta.
Sydänhalvaus oli Angerkosken virallinen kuolinsyy. Hän oli viettänyt kuluttavaa elämää; hän tupakoi ja joi valtavasti kahvia. Elokuvia kuvattiin toistuvasti yöaikaan. Häneltä puuttui varsinainen teatterikoulutus, joten varsinaisen tekniikan teorian hän joutui korvaamaan vaistoillaan ja hermoillaan, mikä kulutti voimia. Angerkoskea luonnehdittiin avoimeksi ja vilpittömäksi ihmiseksi. Mainittiin hänen älyllinen joustavuutensa ja reaalivaistonsa. Sanottiin, että kenellekään toiselle näyttelijälle ei rooliin eläytyminen tuottanut niin vähän vaikeuksia kuin Kaarlo Angerkoskelle. Hänet siunattiin 6. lokakuuta Hietaniemen kappelissa Helsingissä. Kuolinilmoitukseen Siiri Angerkoski valitsi muistolauseen ”Jumala on rakkaus”. Angerkoskien hauta on kappelin seinustalla (kortteli 32, rivi 3, hauta 16).
Jarkko Sorvanto
Jarkko Lauri Juhani Sorvanto (s. 1978) on Lapinjärven kunnanjohtaja. Lapinjärven kunnanvaltuusto valitsi hänet yksimielisesti joulukuussa 2021, ja hän aloitti virassaan 2022. Sorvanto toimi Ylöjärven kaupunginjohtajana huhtikuun alusta 2014 vuoden 2021 alkupuolelle saakka. Ylöjärven kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan hän voitti Heidi Rämön 32–19. Sorvanto on oikeustieteen ja valtiotieteiden kandidaatti. Ennen kaupunginjohtajaksi valitsemista hän toimi Ylöjärven hallintojohtajana marraskuusta 2013.
Lahnajärvi (Kangasala, Isolahti)
Lahnajärvi on Pirkanmaalla Kangasalan Sahalahdella Isolahden kulmakunnalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen itäpuolella kohoaa yli 40 metrin korkeuteen Satiaismäki ja länsipuolella yhtä korkealle laajempii nimetön mäki. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Lammen vieressä on suokannaksen erottama pikkulampare. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat soistuvaa rantasuota. Järven ympäristöissä on peltomaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.729) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä mpy. Järveen on johdettu pelloilta kuivatusojia ja siitä lähtee laskuoja Kirkkojärveen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli ”Lahdenlampi” ja koko sen laskuojan varsi oli raivattu niityiksi. Nämä niityt on myöhemmin muokattu peltomaaksi ja sitäkin on raivattu molemmissa suunnissa lisää. Vanhassa kartassa järvi vaikuttaa suhteellisesti suuremmalta kuin se on nykyään. Jos kartanpiirtäjä on piirtänyt järven oikean kokoisena, on laskuojaa perattu ja järven vedenpintaa laskettu. Vuoden 1957 peruskartassa järven rannassa on latoja, joten on todennäköistä, että sen rantasuolta on niitetty rehua eläimille.
Kihinen
Kihinen on kylä Halikossa. Se sijaitsee aivan asemanseudun länsikolkassa. Kylän entinen pääalue on sijainnut Kihistenmäellä, mutta 1800-luvun kyläaluemuutoksissa pääalue on jaettu Puotilan ja Rikalan kesken. Nykyinen Kihisen kylän alue sijaitsee Karjanummena tunnetulla alueella.
Kihistenmäki sijaitsee asemanseudun ja kirkonkylän välissä. Kihinen on ollut asutettu jo ajanlaskumme alusta saakka, mutta muinaiset asuinpaikat ovat pääosin tuhoutuneet myöhempien rakennustöiden yhteydessä. Todennäköisesti Kihistenmäellä ollut kylä on kuulunut jo Rikalan muinaispitäjään. Siellä on ollut koulu, joka lakkautettiin ja siirrettiin kirkonkylään. Mäellä on omakotitaloasutusta, Puotilan talonpoikaiskartano sekä huonekalutehdas ADI Kalusteet.
Karjanummi on ollut ennen Vialan ja Tunilan kylien aluetta. Se sijaitsee Kuninkaantien varrella Pitkämäen pohjoispuolella ja sen läpi kulkee rantarata. Karjanummi on asutettu vasta 1700-luvulla, jolloin sinne perustettiin torppia. Halikonjoki toimii alueen pohjoisrajana. Kylän Tunnelinmäessä on kaksi rautatietunnelia vuosilta 1927 ja 1993.
Jacques Barzun
pienoiskuva|Eric Robert Morse, With Light from a New Dawn, 1947. Jacques Martin Barzun (30. marraskuuta 1907 Créteil, Ranska – 25. lokakuuta 2012 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen kulttuurihistorioitsija. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Presidential Medal of Freedom.
Barzun sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1933 ja asui vuodesta 1996 kuolemaansa asti San Antoniossa, Texasissa. Hänen lukuisiin tietokirjajulkaisuihinsa kuuluu A Catalogue of Crime: Being a Reader’s Guide to the Literature of Mystery, Detection, & Related Genres, jolla hän ja Wendell Hertig Taylor voittivat vuonna 1972 erikois-Edgarin. Hän teki lisäksi merkittävää työtä muun muassa säveltäjä Hector Berlioziin liittyen.
Barzun valmistui Columbian yliopistosta, jonka opettajana ja professorina hän itse myöhemmin toimi. Kaikkiaan Barzunin teosluetteloon kuuluu kymmeniä kirjoja eri aihealueista. Hän jatkoi kirjoittamista 2000-luvulle asti. Hän valmisteli vuoteen 2008 asti kirjaa nimeltä Janus, jota ei koskaan julkaistu. Eräs hänen viimeisistä teoksistaan on From Dawn to Decadence: 500 Years of Western Cultural Life, 1500 to the Present (2000).
Vuonna 2002 Barzun kirjoitti esipuheen Mortimer H. Frankin kirjaan Arturo Toscanini: the NBC years.
Barzun oli naimisissa kolmesti. Vuonna 1931 alkanut liitto Lucretia Muellerin kanssa päättyi eroon vuonna 1936, jona vuonna hän avioitui Mariana Lowellin kanssa. Barzunilla ja Lowellilla oli kolme yhteistä lasta, kaksi poikaa ja tytär. Liitto päättyi Lowellin kuolemaan vuonna 1979. Vuodesta 1980 Barzun oli naimisissa Marguerite Davenportin kanssa.
Novaja Karelija
Novaja Karelija (pidemmästi KROO "Novaja Karelija", venäjäksi КРОО "Новая Карелия") on petroskoilainen nuorisojärjestö, joka tukee Karjalan nuorten terveyttä ja sosiaalista kehitystä. Järjestö oman ilmoituksensa mukaisesti määrittelee itse kulttuurisen, esteettisen, taloudellisen, teknisen ja sosiaalisen kehittymisen strategian. Aatteellisen (ei-kaupallisen) organisaation on rekisteröinyt Venäjän federaation oikeusministeriö 8. toukokuuta 2008.
Toiminta
Organisaation verkkosivujen mukaan sen ensimmäinen tehtävä on ehkäistä suomalaisen revanšismin kasvu ja suomalaisten yritykset palauttaa osa Karjalan alueesta. 17. kesäkuuta 2008 Suomen pääkonsulaatin edessä Petroskoissa pidettäväksi suunnitellun mielenosoituksen koordinaattori oli Artem Sergejevitš Grivnikov. Mielenosoituksesta ei ollut tehty ilmoitusta miliisille, ja lehtitietojen mukaan se jäi järjestämättä. Ensimmäisenä asiasta Suomessa tiedotti Keskisuomalainen.
Keskustelun suomalaisesta suomalaisen revanšismista Karjala-kysymykseen viitaten oli tiettävästi kaksi vuotta aikaisemmin Venäjän federaation virallisen lehden Rossijskaja gazetan artikkelissa, jossa epäiltiin Veikko Saksin Pro Karelian piirissä julkaiseman kirjan "Karjalan palautus" tukevan suomalaisen puunjalostusteollisuuden kauppapolitiikkaa Venäjällä aiheuttaen paineita Venäjän hallitusta kohtaan.
Fort Washingtonin valtaus
Taustaa
Fort Washingtonin linnoitus sijaitsi Manhattanin luoteiskärjessä Hudson-joen kupeessa noin 75 metriä korkealla kukkulalla, mistä se hallitsi Hudson-joen kapeaa salmea vastarannalla olleen Leen linnoituksen kanssa.
Kesällä 1776 amerikkalaiset olivat upottaneet salmeen vanhoja laivoja vaikeuttaakseen brittilaivaston liikkumista. Molempien linnoitusten komentajana toimi kenraalimajuri Nathanael Greene, joka taivutti George Washingtonia jättämään joukot, 6 000 sotilasta, linnoituksiin amerikkalaisarmeijan siirtyessä pohjoiseen Harlemin taistelun jälkeen.
Käytännössä ratkaisemattomaan jääneen White Plainsin taistelun jälkeen brittiarmeija kenraali Howen johdolla palasi piirittämään linnoituksia marraskuun alussa. Tällöin kenraali Greene oli Washingtonin mukana ja linnoituksesta vastasi eversti Robert McGaw.
Taistelu
Taistelua edeltävänä päivänä britit pyysivät linnoitusta antautumaan, mutta näiden kieltäydyttyä aloitettiin kenraali Cornwallisin johdolla valtaustoimet 16. marraskuuta ensin tykistötulella ja sitten jalkaväen hyökkäyksin. Linnoituksen puolustus piti jonkin aikaa, mutta brittien hyökätessä kolmelta suunnalta vastarinnan jatkaminen olisi johtanut väistämättömään verilöylyyn ja McGaw antoi antautumiskäskyn. Amerikkalaisista kuoli 54 sotilasta, mutta yli 2 800 jäi vangiksi (arviolta 1 000 haavoittunutta), mikä oli valtava sotilaallinen ja henkinen takaisku.