cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marie Steiner
Suhde Rudolf Steineriin
Marie von Sivers kustansi Steinerin teoksia ja järjesti tämän luentomatkoja. Steinerin ensimmäinen puoliso kuoli vuonna 1911; Marie ja Rudolf Steiner vihittiin jouluaattona vuonna 1914. Marie Steiner kehitti steinerilaisen puheenmuodostuksen sekä eurytmiaksi kutsumansa liikekielen, joka on nykyään keskeinen osa antroposofiaa ja steinerpedagogiikkaa.
Rudolf Steinerin kuoltua vuonna 1924 Marie Steiner peri tämän kirjallisen jäämistön ja julkaisi seuraavan kahdenkymmenen vuoden aikana yli viisisataa julkaisua lähinnä pikakirjoituksella tallennetuista luennoista. Marie Steinerin ja antroposofisen lääkinnän kehittäjän Ita Wegmanin ristiriitojen vuoksi lääkintä ja iso osa englantilaisista sekä hollantilaisista liikkeen jäsenistä irtautuivat Antroposofisen seuran ohjauksesta.
Marie Steiner kuoli 27. joulukuuta 1948 Beatenbergissa Sveitsissä.
Särkkäjärvi
Maantiede
Särkkäjärvi kuuluu Nuorajärven ja Niettaanselän väliseen kaakkois–luoteissuuntaiseen pienten järvien vyöhykkeeseen, joiden korkeustaso on enintään muutaman metrin Nuorajärveä (144,7 metriä mpy) ja Niettaanselkää (144,7 m mpy) ylempi. Noin 100 metriä Särkkäjärveltä pohjoiseen sijaitsee Ahvenlampi, idässä on Keltasilmä ja etelässä Syväjärvi.
Enver Hoxha
Enver Halil Hoxha [ɛnvɛɾ hɔʤa] (16. lokakuuta 1908 Gjirokastër – 11. huhtikuuta 1985 Tirana) oli Albanian työn puolueen (PPSh) pääsihteeri ja maan itsevaltainen johtaja toisen maailmansodan lopusta kuolemaansa 1985 saakka. Hän toimi myös Albanian pääministerinä 1944–1954 ja ulkoministerinä 1946–1953. Hoxhan hallintoa leimasivat eristäytyminen muusta Euroopasta ja veljesmaiden kommunistipuolueista sekä dogmaattinen marxismi-leninismin oppeihin pitäytyminen, jota nimitettiin hoxhalaisuudeksi. Hoxhan aikana Albanian puolifeodaalisesta yhteiskunnasta pyrittiin muokkaamaan Stalinin esikuvan mukainen teollistunut suunnitelmatalousjärjestelmä.
Särkkäjärvi
Maantiede
Särkkäjärven vesitilavuus on 5 698 000 kuutiometriä.
Enver Hoxha
Nuoruus
Hoxha syntyi varakkaaseen perheeseen; isä oli apteekkari. Hän opiskeli Ranskassa 1930–1934, minkä jälkeen hän aloitti oikeustieteen opinnot Brysselissä. Hoxha työskenteli myös sihteerinä Albanian suurlähetystössä. Ranskassa ja Belgiassa ollessaan Hoxha kuuli kommunistisista ideoista. Palattuaan Albaniaan hän työskenteli ensin ranskan kielen opettajana, mutta perusti pian tupakkakaupan Tiranaan.
Janne Hietanen
Janne Hietanen (s. 2. kesäkuuta 1978, Oulu) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hietanen pelasi Veikkausliigassa FC Jazzin, VPS:n ja AC Oulun riveissä yhteensä 136 ottelua sekä Ruotsin Allsvenskanissa, Turkin liigassa, Norjan liigassa ja Belgian liigassa. Hietanen päätti pelaajauransa kauden 2015 jälkeen, ja hän on eniten (196) sarjaotteluita AC Oulussa pelannut pelaaja. A-maajoukkueessa hän pelasi yhteensä 16 maaottelua.
Tyttö nimeltä Nikita
Tyttö nimeltä Nikita (Nikita) on ranskalainen Luc Bessonin ohjaama ja käsikirjoittama draama- ja toimintaelokuva vuodelta 1990. Elokuvan pääosassa näyttelee Bessonin silloinen vaimo Anne Parillaud, ja muissa osissa näyttelevät muun muassa Jean-Hugues Anglade, Tchéky Karyo ja Jean Reno.
Janne Hietanen
Seurajoukkueet
Hietasen pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi, kun hän siirtyi 18-vuotiaana kasvattajaseurastaan Oulun Työväen Palloilijoista FC Jazziin kaudeksi 1997. Veikkausliiga-debyyttinsä hän pelasi 26. huhtikuuta 1997 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Yhden liigakauden jälkeen Hietanen siirtyi Ruotsin pääsarjan IFK Norrköpingiin. Hietasen peliaika jäi kuitenkin Norrköpingissä vähiin, ja hän pääsi kentälle vain kahdessa ottelussa. Kahden Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen Hietanen palasi Veikkausliigaan Vaasan Palloseuran riveihin.
Tyttö nimeltä Nikita
Elokuva oli kaupallinen menestys. Kritiikissä siitä on sanottu, että tyyliteltyä toimintaa ja nykyaikaisia sukupuolirooleja käsitellään siinä raikkaasti ja tuoreesti. Elokuvasta on tehty myös amerikkalaisversioita, jopa suoranaisia apinointeja. Warner Brosin tuotantona valmistui vuonna 1993 elokuva Koodinimi: Nina jonka on ohjannut John Badham ja pääosaa näyttelee Bridget Fonda. Hongkongissa taas on tehty 1991 elokuva Black Cat joka noudattaa samanlaista juonikuviota kuin esikuvansa.
Janne Hietanen
Seurajoukkueet
Alkuvuodesta 2002 Hietanen siirtyi Turkin Superliigassa pelanneeseen Denizlisporiin, jossa hän esiintyi kevätkaudella 2002 ja 2002–2003 yhteensä 28 sarjaottelussa. Turkista Hietanen siirtyi kevätkauden 2004 aikana Espanjan toiselle sarjatasolle Las Palmasin joukkueeseen. Las Palmas tippui kauden 2003–2004 päätteeksi kolmannelle sarjatasolle, ja Hietanen siirtyi Espanjasta Tippeligaenin Tromsø IL:ään joulukuussa 2004. Hietanen teki Tromsøn kanssa kolmen vuoden sopimuksen, mutta siirtyi kesken kauden 2005 takaisin Espanjan kolmannelle tasolle, tällä kertaa Córdoban joukkueeseen. Kausi jäi kuitenkin Córdobassakin kesken, kun Hietanen ja seura purkivat sopimuksen tammikuussa 2006.
Tyttö nimeltä Nikita
The New York Timesin kriitikot valitsivat Nikitan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Juoni
thumb|150px|left|Elokuvan DVD-kansi. Elokuva kertoo nuoresta Nikitasta, joka murtautuu ystävineen pieneen apteekkiin. Ryöstö päättyy ammuskeluun poliisien saapuessa paikalle. Nikitan ystävät menettävät henkensä. Nikita jää ainoana henkiin, ja hän ampuu yhden poliisin. Hänet tuomitaan elinkautiseen kaikkien tulitaistelussa kuolleiden poliisien surmaamisesta, ja tuomiosta hän joutuu istumaan 30 vuotta.
Enver Hoxha
Nuoruus
1941 Hoxha perusti Jugoslavian avulla Albanian työn puolueen. Hän johti vuodesta 1943 alkaen sen aseellista siipeä, joka taisteli menestyksellisesti maan italialaisia ja saksalaisia miehittäjiä vastaan. 29. marraskuuta 1944 hän julisti Albanian itsenäiseksi ja vuonna 1946 kansantasavallaksi. Enver Hoxha oli naimisissa Nexhmije Hoxhan kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa (Ilir Hoxha ja Sokol Hoxha) sekä yksi tytär (Pranvera Hoxha).
Janne Hietanen
Maajoukkue
Janne Hietanen on pelannut viisi poikien maaottelua. Debyytin maajoukkueessa hän teki 16-vuotiaana 25. huhtikuuta 1995 Hangossa pelatussa alle 17-vuotiaiden maaottelussa Ruotsia vastaan.
Enver Hoxha
Albanian eristäytyminen
Taloudelliset ja poliittiset jännitykset Jugoslavian kanssa johtivat siihen, että Hoxha turvautui Neuvostoliittoon vuonna 1948: näin päästiin irti Jugoslavian määräysvallasta. Samalla hän suoritti hallinnossa jugoslavialaismielisten ainesten puhdistuksia, jotka merkitsivät vuonna 1949 kuolemanrangaistuksia ja vankeustuomioita useille puolueen jäsenille. Stalinin kuolema ja sitä seurannut destalinisaatio Neuvostoliitossa 1950-luvun loppupuolella johtivat siihen, että Hoxha katkaisi 1961 suhteet aiempaan kumppaniinsa ja useimpiin Itä-Euroopan valtioihin ja liittoutui Kiinan kanssa.
Janne Hietanen
Maajoukkue
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Hietanen pelasi 19 ottelua. Debyytin nuorten maajoukkeessa Hietanen pelasi 10. lokakuuta 1997, kun Suomi kohtasi nuorten EM-karsintaottelussa Unkarin. Hietasen pelaamista nuorten maaotteluista yhdeksän oli nuorten EM-kisojen karsintaotteluita.
Enver Hoxha
Albanian eristäytyminen
1960-luvulla maolaisuudesta tehtiin puolueen virallinen oppi. Kaikkia maan uskonnollisia perinteitä vastaan taisteltiin ankarasti. Moskeijoita ja kirkkoja tuhottiin ja otettiin muihin käyttötarkoituksiin. Etääntyminen Neuvostoliitosta täydentyi, kun 1968 Albania vetäytyi virallisesti Varsovan liitosta. Myös suhteet Kiinaan katkaistiin 1978, kun sen politiikka muutti kurssia 1970-luvun lopussa Lin Biaon ja Mao Zedongin kuoltua. Albania alkoi Hoxhan johdolla noudattaa täydellistä eristäytymispolitiikkaa. Niinpä Hoxha rakennutti maahan 600 000 bunkkeria strategisesti tärkeille paikoille pelätessään muiden maiden hyökkäyksiä.
Janne Hietanen
Maajoukkue
Ensimmäisen A-maaottelun Hietanen pelasi 21-vuotiaana, kun Antti Muurinen valitsi hänet avauskokoonpanoon 23. helmikuuta 2000 Bangkokissa pelattuun otteluun Viro–Suomi. Bangkokissa pelattujen otteluiden jälkeen Hietanen pelasi A-maajoukkueessa 12 ottelua 2002–2004, mutta arvokisojen karsintaotteluissa Hietasta ei nähty. Viimeiseksi A-maaotteluksi jäi 9. helmikuuta 2005 pelattu Kypros–Suomi.
Tilastot
2 Toinen sarjataso. 3 Kolmas sarjataso.
Enver Hoxha
Sairaus ja viimeiset vuodet
Yhä heikommasta terveydentilastaan (diabetes ja sydänkohtaukset) huolimatta Hoxha piti loppuun saakka kaikki poliittiset ohjat käsissään ja suoritti yhä uusia puhdistuksia, joissa epäluotettaviksi katsottuja poliitikkoja ja intellektuelleja murhattiin — viimeisen kerran vuosina 1981–1982. Pääministeri Mehmet Shehu ammuttiin luultavasti maan parlamentin istunnossa, samoin kuin muutamia muita ministereitä.
Särkkäjärvi
Maantiede
Särkkäjärvi (04.922.1.056) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Särkkäjärvi on yhdenneksitoista laajin. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu.
Ilomantsin Särkkäjärvi on laajin Suomen kuudesta Särkkäjärvestä.
A.B. Cop
A.B. Cop on Segan vuonna kehittämä kolikkopeli, josta ei tehty virallisia kotikonsolikäännöksiä. Peli tehtiin Sega X Board -alustalle. Pelin idea muistuttaa Chase HQ:ta. Pelissä ohjataan poliisia, joka ottaa rosvoja kiinni tuhoamalla heidän ajoneuvonsa.
Valkiajärvi (Ilomantsi)
Valkiajärvi on metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 73 kilometriä itään.
Maantiede
Valkiajärvi on rantaviivaltaan mutkitteleva. Sen naapurijärvet Niettaanselkä etelässä ja Kaitajärvi lännessä ovat samalla korkeustasolla. Valkiajärven länsiosan selkävesi on suurelta osin vähintään 15 metriä syvä. Järven syvin kohta, 28 metriä, sijaitsee lännessä. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä. Puolisen neliökilometriä laaja Ruununsaari määrittää järven itäosan ilmeen. Saaren itäpuolella sijaitsee Lehmisalmi, jonka syvin kohta on 5,5 metriä. Valkiajärven eteläosassa on Mustalahti ja luoteessa Kokkolahti, jonka itäpuolisella Petraniemellä sijaitsee leirintäalue. Valkiajärveä erottaa Kaitajärvestä noin kaksi kilometriä pitkä niemi, jonka leveys on enimmäkseen alle sata metriä. Niemen eteläpuolinen Lohisalmi yhdistää järvet toisiinsa.
Valkiajärven vesitilavuus on 15 104 000 kuutiometriä.
Valkiajärvi (04.922.1.079) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Valkiajärvi on viidenneksi laajin. Sitä laajempia ovat Nuorajärven lisäksi Niettaanselkä, Viinijärvi ja Haapojärvi. Valkiajärveä seuraa Petkeljärvi, jonka jälkeen tulee Ravajärvet, Suuri Tetrijärvi, Iso Hiislampi ja Kaitajärvi. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu. Alueen pienistä järvistä useat ovat suhteellisen syviä, kuten Särkkäjärvi, kun taas pinta-alaltaan laajimmat järvet ovat sitä vastoin varsin matalia.
Kalajoen kirkko
thumb|240px|Sankarihaudat: Maailman silmissä uhrimme olkoon vain multa, edessä herran kuin kulta se kiiltääpi kerran. thumb|200px|Kirkon [[vaivaisukko esillä Kerimäen kirkon näyttelyssä kesällä 2013.]]
Kalajoen kirkko on rakennettiin peittämättömästä punatiilestä vuosina 1876–1879. Sen suunnitteli F. W. Lüchow. Kalajoen kirkko toimii Kalajoen evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkona. Istumapaikkoja siinä on noin 1 300 ja pinta-alaa 988 neliömetriä. Pitkäkirkon toisessa päädyssä on torni ja toisessa alttari, joka on kuoriabsidissa. Alun perin kirkko oli uusgoottilainen ja kolmilaivainen. Tulipalo tuhosi kirkon 16. helmikuuta 1930. Kirkko rakennettiin uudelleen vuosina 1930–1931 ja vihittiin käyttöön 15. helmikuuta 1931. Kirkon uudistuspiirustukset teki arkkitehti W. G. Palmqvist, jolloin tornin huippua madallettiin ja kirkkosalin pitkämuotoinen laiva tehtiin betoniseksi tynnyriholviksi. Alun perin niissä oli taitekatot ja sivulaivoissa tasakatot.
Esineistö
Alttaritaulun on maalannut Adolf von Becker 1887 ja se kuvaa Kristuksen ylösnousemusta. Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1931. Niissä on 27+1 äänikertaa. Erillisessä kellotapulissa (A. W. Arppe, 1815) on kaksi kelloa vuosilta 1813 ja 1830.
Historiaa
Kalajoen ensimmäinen kirkko valmistui Tyngän kylään arviolta vuonna 1543. Toinen kirkko rakennettiin joitain vuosikymmeniä myöhemmin Mantilan kylään. Kolmannen kirkon rakentamisajankohtaa ei tiedetä, mutta se oli olemassa ainakin 1636 jolloin se arkistolähteiden mukaan purettiin ja rakennettiin uudelleen uuteen paikkaan. Tähän kolmanteen kirkkoon liittyneen kellotapulin rakensi Anders Brofall vuonna 1733. Vuosisadan loppua kohden kirkko rappeutui pahasti ja niinpä seurakunnan neljäs, erivartinen ristikirkko, rakennettiin vuonna 1781. Sen oli suunnitellut kruunun yli-intendentinvirasto Tukholmassa vuonna 1778. Kirkko tuhoutui Suomen sodassa vuonna 1808. Uusi, viides kirkko rakennettiin puusta samaisen yli-intendentin konttorin piirustusten mukaan 1811–1812. Sekin kirkko paloi vuonna 1869, mutta siihen liittynyt kellotapuli vuodelta 1815 on edelleen olemassa.
Islamilaisen Maghrebin al-Qaida
Islamilaisen Maghrebin al-Qaida oli Pohjois-Afrikassa etenkin Saharan ja Sahelin alueella toiminut terroristijärjestö. Ennen vuotta 2007 sama ryhmä tunnettiin nimellä Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat. Ryhmän itsensä mukaan se on al-Qaidan paikallinen osasto.
Maaliskuussa 2017 ryhmä liittyi kolmen muun al-Qaidaan liitetyn ryhmän kanssa uudeksi järjestöksi nimeltä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM.
Ideologia
250px|thumb|vasen|Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan taistelijoita kuvankaappauksessa videolta. Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan ideologiassa sekoittuvat salafistiset ja jihadistiset aatteet. Sen tavoitteena oli puhdistaa Pohjois-Afrikka länsimaisista vaikutteista ja kaataa vääräuskoisina pidetyt alueen maiden hallitukset, sekä korvata ne vanhauskoista šarialakia noudattavalla hallinnolla. Paikalliset maat ovat Islamilaisen Magrebin al-Qaidan paikallinen päävastus, mutta se julisti Espanjan ja Ranskan pääasiallisiksi ulkoisiksi vihollisikseen.
Historia
Islamilaisen Maghrebin al-Qaida juontaa juurensa 1990-luvulle. Vuonna 1992 Algeriassa oli tarkoitus järjestää vapaat parlamenttivaalit, mutta kun alkoi näyttää siltä että islamistipuolueet voittaisivat vaalit, ne mitätöitiin armeijan tuella. Tilanne johti sisällissotaan islamistien ja hallintoa tukevan armeijan välillä. Vuonna 1999 islamistitaistelijat armahdettiin ja väkivallan määrä lähti laskuun. Yksi islamistiryhmistä, Groupe islamique armé eli GIA ei kuitenkaan hyväksynyt tarjottua armahdusta, vaan jatkoi taistelua. Näihin aikoihin GIA:sta irtosi sirpaleryhmä nimeltä Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat.
Kukkasen koulu
Kukkasen peruskoulu sijaitsee Nastolan kirkonkylällä. Vuonna 2017 Männistön koulun oppilaat ja opettajat siirrettiin Kukkasen koulun tiloihin. Lukuvuoden 2017- 2018 alkaessa oppilasmäärä Kukkasen koulussa oli noin 450 oppilasta. Kukkasen koulun rehtorina on vuodesta 2008 asti toiminut Sanna Ainola. Vuoden 2022 alussa koulu siirtyi Nastopolin rakennukseen.
Islamilaisen Maghrebin al-Qaida
Historia
Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat julisti vuoden 2006 syyskuussa liittyneensä al-Qaidaan ja vuoden 2007 tammikuussa se vaihtoi nimensä muotoon Islamilaisen Maghrebin al-Qaida. Vain hieman myöhemmin järjestö teki pommi-iskuja Kabyliessa ja maan pääkaupunki Algerissa. Saman vuoden puolella järjestö pommitti myös esimerkiksi yhdysvaltalaisia diplomaatteja ja armeijan henkilöstöä kuljettaneita busseja, sekä yritti surmata Algerian presidentti Abdelaziz Bouteflikan itsemurhaiskulla. Pommi-iskujen lisäksi järjestö on myös ottanut ulkomaalaisia panttivankeja. Vuoden 2008 joulukuussa YK:n lähettiläs Robert Fowler ja tämän avustaja kaapattiin Nigerissä ja heidät vapautettiin seuraavan vuoden puolella. Vuonna 2010 järjestö surmasi ranskalaisen Michel Germaneaun ja seuraavan vuoden puolella myös saksalaisen Timbuktussa vangiksi otetun miehen. Vuoden 2013 puolella järjestön uskotaan heikenneen merkittävästi, kun siitä irtautui useita sirpaleryhmiä. Toukokuussa 2013 järjestön jäsenet ottivat yhteen tunisialaisten turvallisuusjoukkojen kanssa vuoristoalueella lähellä Algerian rajaa.
Tunisian hallitus on syyttänyt Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan alaryhmittymää Okba Ibn Nafaan prikaatia Bardon kansallismuseon iskusta 18. maaliskuuta 2015. Poliisin hyökkäyksessä 28. maaliskuuta kuoli yhdeksän ryhmittymän jäsentä. Tammikuussa 2016 Islamilaisen Maghrebin a-Qaida otti vastuun terrori-iskuista Burkina Fason pääkaupunki Ouagadougoussa. Terroristit hyökkäsivät kahteen hotelliin ja kahvilaan, jossa sai surmansa 28 henkilöä.
Maaliskuussa 2017 neljä al-Qaidaan liitoksissa ollutta ryhmää, al-Murabitoun, Ansar Dine, Macinan vapautusrintama ja Islamilaisen Maghrebin al-Qaida liittyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM.
Ari Tiittanen
Ari Tiittanen (s. 11. kesäkuuta 1959 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Tiittanen aloitti valmentajauransa Grankulla IFK:ssa, jossa hän toimi vuosina 1986–1988. Tämän jälkeen hän on toiminut muun muassa Pöxyjen valmentajana sekä Atlantiksen edeltäjän FC Norssin päävalmentajana vuonna 1995. Tiittanen on toiminut Antti Muurisen aikana myös HJK:n ja Suomen maajoukkueen valmennusryhmässä.
Lokakuussa 2000 Tiittanen liittyi Markku Palmroosin apuvalmentajaksi liiganoususta taistelleeseen Atlantikseen, kun Jari Europaeus oli erotettu yllättäen päävalmentajan paikalta. Seura nousi lopulta Veikkausliigaan ja kaudelle 2001 Tiittasesta tuli päävalmentaja ja Palmroosista apuvalmentaja. Kausi oli menestys, sillä joukkue voitti Suomen Cupin.
Vuonna 2002 Atlantis haettiin konkurssiin ja sen paikka Veikkausliigassa annettiin Finnforest-yhtiön omistamalle uudelle seuralle AC Allianssille. Tiittanen, valmennusryhmä ja suuri osa Atlantiksen vanhoista pelaajista jatkoivat uudessa vantaalaisseurassa. Kaudella 2004 seura saavutti Tiittasen johdolla SM-hopeaa. Kesäkuussa 2005 Tiittanen erotettiin kuitenkin tehtävästään, sillä Allianssi siirtyi kansainväliseen omistukseen.
Kaudella 2006 Tiittanen aloitti GrIFK:n päävalmentajana Kakkosessa. Keith Armstrongin saatua potkut Helsingin Jalkapalloklubista Tiittanen aloitti syyskuussa 2007 uuden Klubi-päävalmentaja Aki Hyryläisen apuna HJK:ssa. Hän jatkoi HJK:ssa myös loppukauden 2007 apuvalmentajan Antti Muurisen tultua vastuuseen ja Hyryläisen siirryttyä sivuun. Samaan aikaan HJK-pestin kanssa Tiittanen jatkoi myös GrIFK:ssa, mutta siirtyi siellä apuvalmentajaksi Jan-Mikael Holmin otettua päävalmentajan vastuun. GrIFK nousi Ykköseen kauden päätteeksi ja Tiittanen jatkoi siellä päävalmentajana. Sen sijaan HJK:ssa hän ei enää jatkanut. GrIFK:n visiitti Ykkösessä jäi lopulta yhden kauden pituiseksi. Tiittanen jatkoi kuitenkin vielä kauniaislaisseurassa, mutta jätti sen kauden 2010 päätteeksi.
Vuonna 2012 Tiittanen aloitti jälleen yhteistyön Markku Palmroosin kanssa. Palmroos nimitettiin tällöin Kakkosen Lohjan Pallon päävalmentajaksi ja Tiittanen apuvalmentajaksi. LoPa:n menestys oli erittäin heikkoa ja kesäkuun lopussa Palmroos erotettiin. Tiittanen puolestaan ilmoitti, että hänkään ei ole enää lohjalaisseuran käytettävissä.
Vuonna 2013 Tiittanen toimi Etelä-Espoon Pallon apuvalmentajana.
Luettelo Atari Lynx -peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Atari Lynx -peleistä.
Eukelade
Eukelade on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003. Kuu sai väliaikaiseksi nimeksi S/2003 J 1.
Nykyisen kreikkalaisesta mytologiasta peräisin olevan nimensä kuu sai maaliskuussa 2005.
Olga Benário Prestes
Olga Benário Prestes (synt. Gutmann Benário; 12. helmikuuta 1908 München – 23. huhtikuuta 1942 Bernburg) oli saksalainen kommunisti ja antifasisti.
Elämä
Münchenissä syntyneen juutalaistaustaisen Benárion vanhemmat olivat asianajaja Leo Benário ja Eugenie Gutmann. Hän peri yhteiskunnallisen tietoisuutensa sosiaalidemokraattiselta isältään, joka muun muassa hoiti köyhien työläisten juttuja ilmaiseksi. 15-vuotiaana Benário liittyi Saksan kommunistiseen nuorisoliittoon (KJVD). Avustettuaan seurustelukumppaninsa Otto Braunin pakenemaan vankilasta vuonna 1928 Benário etsintäkuulutettiin ja hän pakeni Moskovaan. Benário liittyi Kommunistiseen nuorisointernationaaliin ja opiskeli Lenin-koulussa. Myöhemmin hän työskenteli KNI:n ohjaajana Neuvostoliitossa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa muun muassa organisoiden antifasistista toimintaa.
1930-luvun alussa Benário palasi Moskovaan ja suoritti Frunzen sotilasakatemian kurssin. Vuonna 1934 hänet määrättiin brasilialaisen kommunistin Luís Carlos Prestesin henkivartijaksi tämän palatessa presidentti Getúlio Vargasin diktaattorimaisin ottein hallitsemaan kotimaahansa. Laivamatkan aikana Benário ja Prestes alkoivat seurustella. Tammikuussa 1936 pariskunta pidätettiin Rio de Janeirossa Vargasin kommunistipuhdistusten yhteydessä. Gestapon dokumenttien mukaan poliiseilla oli määräys surmata Prestesin pidätyksen yhteydessä, mutta raskaana ollut Benário täytti henkivartijan velvollisuutensa asettumalla miehensä eteen, jolloin hämmentyneet poliisit eivät ampuneet.
Natsi-Saksaan karkotettu Benário synnytti lapsensa berliiniläisessä vankilassa, josta hänet siirrettiin vuonna 1939 Lichtenburgin keskitysleirin kautta ainoastaan naisille tarkoitetulle Ravensbrückin keskitysleirille. Benário oli orjatyövoimana Siemensin tehtaalla ja päätyi lopulta Bernburgin eutanasiakeskukseen, jossa hänet surmattiin kaasukammiossa huhtikuussa 1942.
Muisto
Benárion elämästä on tehty kirjoja, ooppera, näytelmä, elokuva ja televisiosarja. Ravenbruckin keskitysleirillä on häntä esittävä veistos. Berliinin Prenzlauer Bergissä on Benárion mukaan nimetty katu ja Neuköllnissä taidegalleria. Lisäksi hänellä on Berliinissä oma kompastuskivi ja muistomerkki. Benário esiintyy myös DDR:ssä julkaistussa postimerkissä. Vuonna 2004 Jayme Monjardimin ohjaama kassamagneetti Olga oli Brasilian ehdokkaana parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Benárion roolissa oli Camila Morgado.
Perhe
Benárion tytär on brasilialainen historioitsija Anita Leocádia Prestes, joka erotettiin äidistään reilun vuoden ikäisenä.
Guia Circuit
Guia Circuit tai Circuito da Guia on katurata Macaossa. Radalla järjestetään Macaon Grand Prix -kilpailut.
Detail
Detail tai details voi viitata:
Neoptolemos
pienoiskuva|upright=0.9|Neoptolemos surmaa [[Priamos|Priamoksen. Yksityiskohta attikalaisesta mustakuviotekniikalla koristellusta amforasta Vulcista, n. 520–510 eaa.]] Neoptolemos, joskus myös Pyrrhos , oli kreikkalaisessa mytologiassa Akhilleuksen ja prinsessa Deidameian poika.
Hänen isänsä ja Aiaksen kuoltua Troijan sodassa kreikkalaisten sotaonni kääntyi eikä heillä ollut merkkiäkään voitosta. Kreikkalaiset kaappasivat troijalaisen tietäjän, Helenoksen. Hän kertoi, että kreikkalaiset voisivat voittaa sodan jos heillä olisi Herakleen myrkytetyt nuolet, he onnistuisivat varastamaan palladionin sekä mikäli Akhilleuksen poika osallistuisi sotaan.
Odysseus saikin Neoptolemoksen osallistumaan sotaan tarjoamalla tälle isänsä varustuksen sekä Hermionen, Menelaoksen ja Helenan tyttären, käden. Neoptolemoksella olikin hyvin tärkeä osa sodassa sillä hän surmasi Priamoksen ja Astyanaksin sekä uhrasi Polyksenen isänsä haudalla.
Sodan loputtua hän meni naimisiin Hermionen kanssa, mutta he eivät saaneet yhtään lasta. Myöhemmin Hermionen rakastettu, Orestes, murhasi Neoptolemoksen ja meni Hermionen kanssa naimisiin.
Mattias Flink
Mattias Flink (s. 8. maaliskuuta 1970) on ruotsalainen entinen vänrikki, joka murhasi humalatilassa 11. kesäkuuta 1994 AK5-rynnäkkökiväärillä seitsemän ihmistä Falunissa. Tapausta on pidetty Ruotsin 1900-luvun pahimpana verilöylynä.
Ensin Flink ampui kuoliaaksi viisi ravintolasta palaamassa ollutta naista sekä haavoitti vakavasti yhtä. Tämän jälkeen Flink ampui laukausten paikalle hälyttämän yövartijan sekä sattumalta ohikulkeneen polkupyöräilijän.
Flink pidätettiin Falunin varuskunnan liepeillä poliisin kanssa käydyn ammuskelun jälkeen. Flink haavoittui ammuskelussa ja hänet jouduttiin leikkaamaan sairaalassa.
Poliisikuulusteluissa kävi ilmi, että Flink oli yrittänyt muutama päivä ennen verilöylyä hakeutua psykologin puheille. Flink oli ollut äärimmäisen huolissaan väkivaltaisista purkauksista, joita hänellä oli ilmennyt jo pidemmän aikaa.
Keihäsmatkat (televisiosarja)
Keihäsmatkat on suomalainen draamasarja, joka julkaistiin Nelosen suoratoistopalvelu Ruudussa keväällä 2020. Sarja kertoo 1960- ja 1970-luvuilla toimineesta Keihäsmatkat-matkatoimistosta ja sen perustajasta Kalevi Keihäsestä. Keihästä sarjassa esittää Janne Kataja. Sarjan tapahtumat alkavat vuodesta 1972, jolloin Keihänen oli juuri hankkinut kaksi lentokonetta ja perustanut oman Spear Air -lentoyhtiönsä.
Mattias Flink
Flink tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, jota hänet aluksi lähetettiin suorittamaan Norrköpingin vankilaan ja sittemmin Beatebergin vankilaan Tukholman ulkopuolelle, missä ollessaan Flink joutui pahoinpitelyn kohteeksi. Myöhemmin hän muutti vankilassa identiteettiään Ruotsin viranomaisten avustuksella. Vankeusaikanaan Flinkiä kuvailtiin esimerkilliseksi ja rauhalliseksi vangiksi, ja 2000-luvulla hän pääsikin useita kertoja vartioimattomille lomille, joilla hän myös käyttäytyi esimerkillisesti.
Keihäsmatkat (televisiosarja)
Keihäsmatkojen kuvaukset aloitettiin heinä–elokuun vaihteessa 2019 ja se kuvattiin syksyn 2019 aikana Suomessa ja Turkissa.
Mattias Flink
Heinäkuussa 2010 käräjäoikeus päätti lyhentää Flinkin rangaistuksen 32 vuoden vankeudeksi. Tämän jälkeen joulukuussa 2010 hovioikeus kumosi käräjäoikeuden päätöksen ja pidensi Flinkin rangaistusta 36 vuoteen, minkä perusteella hän vapautuisi aikaisintaan vasta vuonna 2018. Toisaalta maaliskuussa 2011 Ruotsin korkein oikeus päätti myöntää sekä Flinkille että syyttäjälle valitusluvat. Flink vaati saamansa rangaistuksen lyhentämistä takaisin käräjäoikeuden määräämään 32 vuoteen. Valtakunnansyyttäjä taas vaati Flinkin rangaistuksen jättämistä elinkautiseksi ja mahdollisesti Flinkin jäämistä loppuelämäkseen vankilaan perusteena, että Flinkin pyyntö rangaistuksen lieventämisestä on "otettu liian aikaisin käsiteltäväksi".
Flink vapautui vankilasta 11. kesäkuuta 2014, jolloin hänen tekemästään rikoksesta tuli kuluneeksi päivälleen 20 vuotta.
Muinaisen Egyptin pukeutumiskulttuuri
thumb|Muinaisegyptiläinen paria kuvaava patsas Arkeologisissa kaivauksissa löydettyjen seinämaalausten, reliefien, patsaiden sekä savipaloille ja papyruksille tehtyjen piirrosten perusteella tiedetään varsin tarkasti, miten muinaiset egyptiläiset pukeutuivat.
Vaatteet
Yleisin vaatteissa käytetty materiaali oli pellava. Lampaan villasta ei vaatteita valmistettu, sillä sitä pidettiin epäpuhtaana. Tästä syystä rikolliset haudattiin yleensä villaan käärittyinä. Villa olisi sitä paitsi ollut liian hiostavaa Egyptin kuumassa ilmastossa. Köyhien tiedetään käyttäneen myös jäykkiä ja yksinkertaisia, niinestä tai papyruskaislasta tehtyjä vaatekappaleita.
Muinaisegyptiläisessä pukeutumiskulttuurissa ei juuri tapahtunut merkittäviä muutoksia koko sen kolme tuhatta vuotta kestäneen historian aikana. Alempien kansanluokkien miehet pukeutuivat tavallisesti polvenmittaiseen valkoiseen lannevaatteeseen, joka jätti yläruumiin paljaaksi. Naiset pukeutuivat suorakulmaiseen, täyspitkään hihattomaan mekkoon, jossa oli leveät olkaimet.
Egyptiläiset eivät käyttäneet hattuja. Silti faaraon pukeutumiseen kuului olennaisena osana pään ympärille kiedottu raidallinen huivi, nemes.
Jotkin egyptiläiset papit pukeutuivat tietyissä uskonnollisissa seremonioissa leopardintaljaan. Sem-papit käyttivät lannevaatetta, jossa oli olan yli kiertävä hihna.
Hiukset
Egyptissä 600-luvulla eaa. vieraillut Herodotos kertoo, että egyptiläiset papit peseytyivät ja ajelivat itsensä paljaaksi kahden päivän välein, sillä karvoja ja hiuksia pidettiin epäpuhtaina. Toisaalta myös egyptiläisen ylimystön jäsenet tekivät näin. He leikkasivat hiuksensa ja teettivät niistä peruukin pellavahuppuun kiinnittämällä.
Egyptiläisten hiusten väri oli useimmiten musta tai tummanruskea. Vanhan valtakunnan ja keskivaltakunnan aikana suosittiin lyhyttä peruukkia, joka oli joko suora tai kiharrettu pienille kiharoille afrikkalaiseen tyyliin. Uuden valtakunnan aikana, jolloin pukeutumiskulttuuri oli koristeellisempi ja tuhlailevampi, käytettiin pitkää peruukkia, joka ulottui harteille tai vyötäisille. Peruukki punottiin kymmeniksi ohuiksi palmikoiksi. Faaraot käyttivät tekopartaa kuninkuuden merkkinä.
Ehostus, öljyt ja voiteet
Silmät rajattiin lyijystä valmistetulla mustalla "kohlilla". Luomivärinä oli vihreä. Kulmakarvat nypittiin hopeisilla atuloilla ja tilalle maalattiin soikeat, mustat kaaret. Paitsi kaunistuskeinona, silmien ehostamista käytettiin suojana lentohiekkaa ja silmäsairauksia ja tulehduksia aiheuttavia epäpuhtauksia vastaan.
Noël Kokora-Tekry
Noël Kokora-Tekry (8. maaliskuuta 1922 – 9. elokuuta 2001) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 9. tammikuuta 1949 ja nimitettiin Gagnoan hiippakunnan piispaksi 11. maaliskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean Marie Etrillard, jota avustivat Eugène Abissa Kwaku ja Augustin Sagna.
19. joulukuuta 1994 Gagnoasta tuli arkkihiippakunta. Kokora-Tekry jatkoi sen johtamista arkkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 2001.
Christine Prinsloo
Christine Seraphine ”Chris” Prinsloo (s. 3. toukokuuta 1952 Oldeani, Tanganjikan huoltohallintoalue) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Prinsloo pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Rosalyn Tureck
thumb| Rosalyn Tureckin erään Goldberg-muunnelma-äänityksen kansikuva Rosalyn Tureck (14. joulukuuta 1914 Chicago – 17. heinäkuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti, cembalisti ja kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin tuotannon tulkitsijana.
Rosalyn Tureck syntyi Chicagossa vuonna 1914 ja aloitti pianotunnit jo nuorena konsertoiden ensimmäistä kertaa julkisesti vain yhdeksänvuotiaana. Chicagossa hänen opettajinaan toimivat Jan Chiapusso ja Sophia Brilliant-Liven, joka itse oli ollut Anton Rubinsteinin oppilas. Vuonna 1931 hän aloitti opinnot Juilliard School of Musicissa opettajanaan Olga Samaroff. 18-vuotiaana Tureck opetteli Bachin Goldberg-muunnelmat viidessä viikossa ja esitti ne ulkomuistista. 23-vuotiaana hän piti viikoittaisten resitaalien sarjan, jossa hän tulkitsi Bachin Das Wohltemperierte Klavierin kaikki fuugat, Goldberg-muunnelmat, Italialaisen ja Englantilaisen sarjan, Partitat sekä Italialaisen konserton vain kuuden viikon sisällä. Tureck debytoi Carnegie Hallissa vuonna 1935 soittamalla thereminiä, esitti Johannes Brahmsin b-molli-pianokonserton Philadelphian orkesterin kanssa vuonna 1936 ja teki Euroopan-kiertueen jo vuonna 1947.
Tureck vastusti jyrkästi ajatusta, että Bachin musiikkia tulisi soittaa vain niin sanotuilla autenttisilla soittimilla, ja kerrotaankin hänen vastanneen cembalisti Wanda Landowskalle aiheesta käydyssä keskustelussa: ”Sinä soitat sen omalla tavallasi, minä Bachin tavalla”. Vuonna 1997 Tureck Bach Research Foundation piti symposiumin, jossa haastettiin musiikkimaailmaa edellisen neljännesvuosisadan hallinnut ajatus musiikin esittämisen historiallisesta autenttisuudesta, näkemys, joka Tureckin mukaan oli pohjimmiltaan virheellinen.
Tureck aloitti kapellimestarina vuonna 1956 ja johti uransa aikana muun muassa Lontoon filharmonista orkesteria, New Yorkin filharmonikkoja sekä omaa orkesteriaan Tureck Bach Playersiä. Hän julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja, kuten kolmiosaisen teoksen An Introduction to the Performance of Bach. Hän perusti kansainvälisen Bach-instituutin vuonna 1966 ja myöhemmin Tureck-Bach-instituutin ja sen seuraajan Tureck Bach Research Foundationin.
Rosalyn Tureck toimi opettajana Philadelphian konservatoriossa (1935–1942), Juilliardissa (1943–1955) ja Columbia Universityssä (1953–1955). Hänestä tuli St. Hilda’s Collegen elinikäinen fellow 1970 ja vieraileva fellow Wolfson Collegeen 1973.
Anthony ja Joe Russo
Anthony Russo (s. 3. helmikuuta 1970) ja Joseph "Joe" Russo (s. 18. heinäkuuta 1971), tunnetaan myös nimellä Russon veljekset, ovat yhdysvaltalaisia televisio- ja elokuvaohjaajia. Veljekset ohjaavat usein yhdessä ja toimivat toisinaan käsikirjoittajina, tuottajina ja näyttelijöinä. He ovat saaneet Emmy-palkinnon työstään televisiosarjassa Sukuvika.
Pugatšovin kapina
pienoiskuva|Pugatšov jakaa oikeutta, Vasili Perov, 1879 Pugatšovin kapina oli venäläisten kasakoiden ja talonpoikien kapina vuosina 1773-1775 Venäjän valtiovaltaa vastaan. Sen johtaja oli Donin kasakka Jemeljan Pugatšov, joka väitti olevansa murhattu keisari Pietari III. Pugatšovin kapina oli suurin useista 1700-luvun toisen puoliskon talonpoikaiskapinoista. Se oli myös Venäjän historian suurin talonpoikaiskapina.
Tausta
1700-luvulla suurin osa Venäjän 18-miljoonaisesta väestöstä oli talonpoikia, jotka olivat maaorjan asemassa. Heidän tilanteensa huononi entisestään aateliston etujen parantuessa. Talonpoikien tyytymättömyys johti 1750-luvulta alkaen useiden talonpoikaislevottomuuksien puhkeamiseen eripuolilla Venäjää. Vuosien 1762 ja 1776 välillä Venäjällä oli noin 160 kapinaliikettä. Paikalliset kapinat kukistettiin kuitenkin nopeasti.
Vuodesta 1760 alkaen tilanomistajat saivat oikeuden karkottaa talonpoikia Siperiaan, ja viisi vuotta myöhemmin karkotusoikeutta laajennettiin siten, että omistaja saattoi lähettää niskoittelijan pakkotyöhön kaivokseen tai tehtaaseen. Venäjän modernisaatio eteni Katariina Suuren valtakaudella nopeasti, mikä vaati paljon rahoitusta. Maanomistajat kasvattivat maaorjien veroja pitääkseen yllä omaa elintasoaan.
Katariina ei valistushallitsijana hyväksynyt orjuutta, ja ohjeessaan hän esitti talonpoikien aseman parantamista sekä näiden vähittäistä vapauttamista. Säätyläiset kuitenkin vastustivat etujensa vastaista uudistusta, ja Katariina tarvitsi heidän tukeaan, joten hän luopui hankkeesta.
Kapina
Pugatšovin kapina alkoi Jemeljan Pugatšovin johdolla syksyllä 1773 Jaikjoen varrella. Käyttääkseen hyväkseen kansan tyytymättömyyttä Katariinaan hän väitti olevansa Pietari III ja perusti oman keisarillisen hovin. Kapinan pääjoukkoa olivat seudun kasakat ja talonpojat, joihin kapinan edetessä yhtyivät Uralin tehtaiden ja kaivosten työläiset, vanhauskoiset, baškiirit, tataarit sekä muiden vähemmistöjen jäseniä. Levottomuudet levisivät nopeasti ja suurimmillaan kapinalliset hallitsivat valtavaa aluetta Volgan seudulta Kazaniin asti. Venäjä oli samaan aikaan sodassa Turkin kanssa, mikä oli kapinalle otollista. Maan itäosissa oli vain vähän sotilaita ja paikallishallinto joutui paniikkiin tajuttuaan vaaran liian myöhään.
Pugatšov voitti kaikki talvella 1773-1774 kapinaa kukistamaan lähetetyt keisarin joukot. Menestyksen myötä kapinallisten määrä kasvoi nopeasti. Talonpojat polttivat useita kartanoita ja tappoivat löytämänsä aateliset. Kauhistunut aateli pakeni kapinan alta Moskovaan ja Pietariin. Pugatšov antoi Pietari III:n nimissä manifestin, jossa maaorjuus lakkautettiin. Hän myös jakoi talonpojille maata, käski tuhota maanomistajat ja virkamiehet, antoi uskonvapauden sekä vapautuksen veroista ja asepalveluksesta. Kapinan johtajat alkoivat myös järjestää hallitsemiensa alueitten hallintoa ja muodostaa oikean armeijan.
Heinäkuussa 1774 Pugatšovin 20 000 miehen vahvuinen armeija alkoi piirittää Kazania.
Kapinan kukistaminen
Tilanteen vakavuuden käytyä selväksi Katariina II käski lopettaa sodan Turkin kanssa millä keinolla hyvänsä. Venäjän voitettua Turkin kenraali Aleksandr Suvorov riensi Kazanin edustalla olleita kapinallisia vastaan. Pugatšov ei kyennyt taistelujen pitkittyessä enää hallitsemaan joukkojaan. Kapina kärsi myös puutteista valmisteluissa, koordinaatiossa ja johtajuudessa. Venäjän varsinaisen armeijan hyvin johdetut ja varustellut sotilaat pystyivät voittamaan lukumäärältään suuremman talonpoikaisarmeijan.
Hallitus lupasi armahduksen kapinasta luopujille ja palkkion Pugatšovin vangitsemisesta tai tappamisesta. Elokuussa 1774 Volgan alajuoksulla käytiin ratkaiseva taistelu, joka päättyi kapinallisten tappioon. Muutamat Pugatšovin kannattajat kääntyivät johtajaansa vastaan ja luovuttivat Pugatšovin hallitukselle. Pugatšov vietiin rautahäkissä Moskovaan ja teloitettiin julkisesti tammikuussa 1775. Myös monia muita kapinan johtajia teloitettiin, lukuun ottamatta johtajansa luovuttaneita, jotka saivat armahduksen. Osoituksena lempeydestään Katariina II antoi katkaista teloitettavilta kaulan ennen ruumiin paloittelemista neljään osaan eikä päinvastoin, kuten oli yleensä tapana.
Seuraukset
Tappion seuraukset olivat alueen talonpojille tuhoisat. Kapinoineelle alueelle lähetettiin rangaistusretkikuntia, ja teloitukset sekä karkotukset jatkuivat kuukausia. Jaikjoen nimi muutettiin Uraljoeksi ja Jaikin kasakoita alettiin kutsua Uralin kasakoiksi. Maaorjuus laajennettiin kattamaan myös Ukraina kasakoiden rankaisemiseksi.
Kapinan seurauksena Katariina II muutti mielipiteensä talonpoikien vapauttamisen suhteen. Hän uskoi, että Venäjän oppimattomat talonpojat eivät olleet valmiita vapautukseen ja sen seuraukset olisivat valtakunnalle yksinomaan tuhoisat.
Eri puolilla Venäjää puhkesi levottomuuksia vielä tämän jälkeenkin, mutta ne eivät kehittyneet laajoiksi kapinoiksi. Paikallishallinnon uudistuksen myötä hallituksella oli maaseudusta aikaisempaa tiukempi ote.
Argentiinan Grand Prix 1996
Argentiinan Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 584. osakilpailu. Se ajettiin 7. huhtikuuta Buenos Airesissa. Kilpailun voitti Damon Hill ja hänen tallikaveri Jacques Villeneuve oli toinen.
Self-portrait
Self portrait tai self-portrait voi viitata:
Clavis
Clavis on Etelä-Haagassa sijaitseva Sibelius-Akatemian opiskelija-asuntola. Claviksen osoite on Vanha viertotie 21, 00350 Helsinki. Asuntolaa hallinnoi Sibelius-Akatemian Opiskelijain Asuntolasäätiö. Talon on suunnitellut arkkitehti Veikko Malmio.
Claviksen asukasneuvosto (englanniksi: Clavis Council) järjestää perinteisesti asukkaille vuosittain syysbileet, jouluillallisen ja kevätgrillijuhlat.
Richard Wright (muusikko)
thumb|Wright esiintymässä heinäkuussa 2006. Richard William ”Rick” Wright (28. heinäkuuta 1943 Hatch End, Lontoo – 15. syyskuuta 2008) oli englantilainen itseoppinut pianisti ja kosketinsoittaja. Hän oli yksi Pink Floyd -yhtyeen perustajajäsenistä.
Sävellykset
Wrightin tärkeimpiä sävellyksiä Pink Floydin kanssa ovat ”A Saucerful of Secrets”, ”Echoes” ja ”Shine On You Crazy Diamond”, sekä hänen instrumenttien osalta säveltämänsä ”The Great Gig in the Sky”, jonka lauluosuudet improvisoi Clare Torry.
Kosketinsoittajana ja laulajana
Wright toimi usein Pink Floydin taustalaulajana, mutta myös satunnaisesti päälaulajana. Wrightin suhde yhtyeen basistiin Roger Watersiin kuitenkin tulehtui niin pahasti, että Wright erotettiin yhtyeestä The Wall -albumin nauhoitusten aikana 1979, minkä jälkeen hänet palkattiin kiertuemuusikoksi samaiselle kiertueelle. Kiertue oli yhtyeelle taloudellisesti tappiollinen, mutta Wright sai palkkionsa, koska hän oli työsuhteessa Pink Floydiin.
Paluu Pink Floydiin
Wright otettiin takaisin yhtyeen riveihin Watersin lähdön jälkeen vuonna 1986. Myöhäiskauden Pink Floydin tuotannon merkittävimpiä kappaleita on Wrightin säveltämä ”Wearing The Inside Out” albumilta The Division Bell. Nick Mason kirjoitti vuonna 2004 samaa nimeä mukailevan yhtyeen historiikin Inside Out: A Personal History of Pink Floyd (Weidenfeld & Nicolson, ISBN 978-0-297-84387-0).
Sooloura
Wright osallistui Syd Barrettin toisen sooloalbumin Barrett (1970) äänityksiin David Gilmourin kanssa.
Wrightin ensimmäinen sooloalbumi Wet Dream julkaistiin syyskuussa 1978. Albumilla vieraili Pink Floydin kiertuekitaristinakin toiminut Snowy White. Albumin kappaleista Wrightin käsialaa ovat paitsi kaikki ”Against the Odds”, jonka hän teki vaimonsa Julietten kanssa. Albumin kansitaiteen suunnitteli Hipgnosis, joka on tehnyt kansitaidetta myös Pink Floydille. Vuonna 1984 Wrightilla oli muusikko Dave Harrisin kanssa lyhytikäinen yhteistyöprojekti nimeltä Zee, jonka materiaalista osa julkaistiin albumilla Identity. Tyyliltään albumin musiikki oli elektronista poppia lievällä rock-vivahteella.
Vuonna 1996 Wright julkaisi Broken China -nimisen albumin, joka lähenteli Pink Floyd -kauden albumien äänimaailmaa. Albumi käsitteli hänen kolmannen vaimonsa Millien kamppailua masennusta vastaan. Sinéad O’Connor vieraili albumilla muutaman kappaleen lauluosuuksissa.
2000-luvulla Wright toimi David Gilmourin kiertueilla kosketinsoittajana ja soitti tämän albumin On an Island (2006) nimikappaleessa urkuja ja kappaleessa ”The Blue” koskettimia laulaen joitakin vokaaliosuuksia.
Kuolema
Wright kuoli kotonaan 15. syyskuuta 2008 sairastettuaan lyhyen aikaa syöpää. Hän oli kuollessaan 65-vuotias.
Suurin lentoonlähtöpaino
Suurin lentoonlähtöpaino on ilmailussa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan ilma-aluksen suurinta mahdollista lentoonlähtöpainoa. Termistä käytetään myös joissain tapauksissa muotoa Maximum Take-Off Mass.
Lentoonlähtöpainon suuruuteen vaikuttavat monet tekijät, kuten sääolosuhteet, kiitotien pituus, ilmanpaine ja voimalaitteen teho.
Raffu Valtonen
Fredrik "Raffu" Valtonen (21. toukokuuta 1914 – 9. huhtikuuta 2000) oli turkulainen muusikko, kapellimestari, viulisti, saksofonisti ja laulaja. Director musices -arvonimen tasavallan presidentti myönsi hänelle vuonna 1987.
Orkesteri Inari
Raffu Valtonen ja 1929 perustettu orkesteri Inari oli tunnettu esiintyjä Turussa ja lähiseudulla yli 60 vuoden ajan. Perustavassa kokoonpanossa soittivat Raffu, hänen veljensä Ruben Valtonen, Paavo Lindholm ja Eino Koskinen. Lindholmin mentyä asepalvelukseen rumpaliksi tuli Einari Valtonen. Inarin perustamisen aikaan Valtonen oli 15-vuotias ja nuorin Valtosen veljeksistä. Pojat nimesivät orkesterinsa Inariksi vastalauseeksi tuona aikana muodikkaille ulkomaisille nimille. Inari toimi amatöörivoimin yhtäjaksoisesti 1990-luvun alkupuolelle.
Inarin hyvin alkanut ura jatkui menestyksellisesti sotavuosiin asti, joiden aikana oli voimassa tanssikielto. Sota-aikana Inari kierteli viihdyttämässä rannikkotykistön sotilaita kaikilla Suomenlahden linnakkeilla. Vuonna 1945 Puolustusvoimat pyysi Inaria viihdekiertueittensa vetäjäksi, ja niin lähtivät vauhtiin Raffun & Inarin tahdittamat aseveli-illat ja muut kiertueen viihdehetket. Näillä kiertueilla kokoonpano oli 8–12 miestä ja niiden loputtuakin hyväksi osoittautunut isompi kokoonpano säilytettiin edelleen.
Alkoi 1950–luku ja isojen orkesterien aika. Muotiin tulivat foxtrotit, jive, samba ja muut latinalaiset rytmit. Inari veti tanssinystäviä Turun palokunnantalolle ja muihin tuon ajan suosikkipaikkoihin.
Vuonna 1957 pyydettiin Raffu Valtosta ravintola Itämeren orkesterinjohtajaksi, jona hän toimi menestyksekkäästi vuoteen 1960. Itämeren kauden jälkeen palasi Valtonen taas omiensa pariin, ja Inarin toiminta jatkui kuten vanhaan hyvään aikaan, tosin suurten orkesterien aika oli jo auttamattomasti ohi ja Inarikin palasi alkuaikojensa 4–6 miehen kokoonpanoon.
Muu toiminta
Valtonen oli mukana perustamassa Turun Soitannollista Kerhoa ja taitavana organisaattorina toimi pitkään viihdetoimikunnan vetäjänä.
Valtonen teki päivätyönsä Turun ja Porin lääninhallituksen vahtimestarina eikä koskaan pyrkinyt muusikkona laajempaan maineeseen. Inarin aktiiviaikana ei ollut tapana, että paikalliset orkesterit tekevät omia levyjä; markkinointi tällä tasolla ei kuulunut ajan kuvaan. Valtosen yksityiskokoelmassa on tallenteita eri tilaisuuksien musiikista, mutta levyn tekemiseen hänet houkutteli Rauno Lepistö 1979 ja äänitykset tehtiin Studio 55:ssä Turussa. Ilman Lepistöä ei Inarin musiikista olisi jäänyt jälkipolville mitään tallennetta. Levyn kappaleista valtaosa on Valtosen itsensä säveltämää ja sanoittamaa.
Manuel Felipe Díaz Sánchez
pienoiskuva|Manuel Felipe Díaz Sánchez Manuel Felipe Díaz Sánchez (s. 5. toukokuuta 1955) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Barquisimeton arkkihiippakuntaan 14. heinäkuuta 1979 ja nimitettiin Cumanán arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sitifiksen titulaaripiispaksi 27. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfredo José Rodríguez Figueroa, jota avustivat Tulio Manuel Chirivella Varela ja Eduardo Herrera Riera.
4. huhtikuuta 2000 Díaz Sánchez sai nimityksen Carúpanon piispaksi ja 10. joulukuuta 2008 Calabozon arkkipiispaksi.
S/2003 J 5
S/2003 J 5 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen Carme-ryhmän kuu. Sen löysi joukko Havaijin yliopiston tähtitieteilijöitä vuonna 2003. S/2003 J 5 on läpimitaltaan noin neljä kilometriä. Kuu kiertää Jupiteria noin 23.5 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 739 päivää. Radan inklinaatio on 165 astetta ja eksentrisyys 0,2459.
Australian Idol
Australian Idol on Australian versio brittien Pop Idolista (Suomessa Idols). Se on kyvynetsintäohjelma, jossa etsitään popesiintyjää. Sitä on esitetty seitsemän kautta vuosien 2003-2009 aikana ja sen viimeisimmällä kaudella sen juontajina toimivat Andrew G ja Ricki-Lee Coulter.
Edward Bernays
thumb|Edward Bernays vuonna 1917. Edward Bernays (22. marraskuuta 1891 – 9. maaliskuuta 1995) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen propagandan, tiedotus- ja suhdetoiminnan ja mainonnan kehittäjä. Bernays oli Sigmund Freudin sisarenpoika ja sovelsi Freudin ajatuksia käytännössä. Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels luki Bernaysin teoksia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Bernays oli Walter Lippmanin kanssa jäsenenä Yhdysvaltain hallituksen Committee on Public Information (CPI) -komiteassa, jonka tavoitteena oli saada amerikkalaiset tukemaan maan liittymistä sotaan.
Sodan jälkeen American Tobacco Companyn johtaja George Washington Hill palkkasi Bernaysin markkinoimaan tupakkaa naisille. Hän arvioi yhtiön pystyvän tuplaamaan myyntinsä naisasiakkaille, jos naisten julkinen tupakanpoltto hyväksyttäisiin.