cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Priyamani
Priyamani (oik. Priya Vasudev Mani Iyer, s. 4. kesäkuuta 1984 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli, joka työskentelee pääasiassa eteläintialaisessa elokuvateollisuudessa. Hän teki elokuvadebyyttinsä telugunkielisessä elokuvassa Evare Atagaadu vuonna 2003. Seuraavana vuonna hän siirtyi myös tamilin- ja malajalaminkielisiin elokuviin. Vuonna 2007 hän sai tunnustusta roolistaan tamilinkielisessä elokuvassa Paruthi Veeran ja voitti parhaan naispääosan National Film Awards -palkinnon ja parhaan tamilinkielisen naispääosan Filmfare Awards South -palkinnon. Samana vuonna hän saavutti kaupallista menestystä telugunkielisessä elokuvateollisuudessa elokuvalla Yamadonga.
Vuonna 2008 Priyamani sai taas ylistystä kriitikoilta roolistaan malajalaminkielisessä elokuvassa Thirakkatha, josta hän voitti toisen parhaan naispääosan Filmfare Awards South -palkintonsa. Seuraavana vuonna hän teki ensiesiintymisensä kannadankielisessä elokuvateollisuudessa elokuvassa Raam, joka oli sekä yleisö- että arvostelumenestys. Hänen debyyttinsä hindinkielisessä elokuvateollisuudessa elokuvassa Raavan ei poikinut suurta uraa Mumbaissa, mutta hänen menestyksensä etelässä jatkui. Hän voitti kolmannen parhaan naispääosan Filmfare Awards South -palkintonsa roolillaan yhteenkasvaneina kaksosina vuoden 2012 kaksikielisessä elokuvassa Chaarulatha.
Yksityiselämä
Priyamani on näyttelijä Vidya Balanin serkku. Priyamani meni naimisiin liikemies Mustafa Rajin kanssa Bangaloressa 23. elokuuta 2017.
Majavesi (Sastamala)
Majavesi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Sävijoen alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 28,7 hehtaaria ja on kilometrin pitkä ja 600 metriä leveä. Siihen laskee lukuisia ympäröivien soiden ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin neljä kilometriä pitkä ja Mustajärven ja Heinilammen kanssa lopussa yhteinen laskuoja Sävijokeen.
Järven rantaviiva on 3,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Jotkin rannat ovat kivisiä ja järven ainoa saari on pieni rannanläheinen luoto. Rannan läheisyydessä on viisi loma-asuntoa, joille kulkee tiet Pyykoskenmaalta ja Peräkunnasta.
Paratiisivaris
Paratiisivaris (Lycocorax pyrrhopterus) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Paratiisivarista tavataan Indonesiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nigerian tiedeakatemia
Nigerian tiedeakatemia (, lyhennys NAS) on Nigerian kansallinen tiedeakatemia. Vuonna 1977 perustetun tiedeakatemian kotipaikka on Lagos. Nykyisen organisaatiomuotosa se sai vuonna 1986. NAS edustaa osaltaan kotimaansa tiedettä niin Afrikan mantereen alueella kuin maailmanlaajuisenkin tiedeyhteisön areenoilla.
Tiedeakatemialla on noin 260 jäsentä. Vuosittain valitaan enintään 10 uutta jäsentä.
Rui Tenreiro
Rui Tenreiro (s. 1979 Mosambik) on kuvittaja ja sarjakuvantekijä. Häneltä on suomennettu albumi Metsän pidot (2008).
Arboretum
thumb|250px|Von Gimborn Arboretum [[Alankomaat|Alankomaiden keskiosassa Doornin pikkukaupungissa]]
Arboretum (lat. arbor, "puu") eli puulajipuisto on yleisnimitys viheralueesta, johon on kerätty systemaattisesti tai satunnaisesti yleensä yhtä kasvisukua tai heimoa laajempi kokoelma puuvartisia kasveja. Arboretum voi olla hoidettu, jolloin se muistuttaa puutarhaa, tai se voi olla hoitamaton, luonnontilainen puisto. Arboretum voi olla yksityisen, yhteisön tai jonkin kaupallisen tahon omistama näyte- ja kasvitarha.
Suomen arboretumit
300px|thumb|Alakestilän arboretum [[Liminka|Limingassa]]
Suomessa menestyvät kasvit ovat tyypillisesti bioklimaattisesti Suomea muistuttavien alueiden yleensä luonnonvaraisia lajeja. Suomessa menestyviä puuvartisten kasvien kasvikantoja löytyy pääasiassa boreaaliselta vyöhykkeeltä ja sitä vastaavilta vuoristovyöhykkeiltä. Merkittävä osa lajeista on kotoisin Siperiasta, Pohjois-Amerikasta (esimerkiksi Brittiläinen Kolumbia ja Kalliovuorten alue) ja Itä-Aasiasta (Japanin pohjoisosat, Kiinan koillis- ja luoteisosat, Korea, Kuriilit, Sahalin ja Mantšuria). Toisaalta arboretumeiden paikallinen topografia ja mikroilmasto voivat tarjota edellytyksiä eksoottisempien kasvien menestymiseen esimerkiksi lehtimetsäalueelta. Euroopan eteläisimmistä osista tuodut lajit eivät Suomessa juurikaan menesty harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta.
Suuri osa Suomen arboretumeista on jonkin julkisen tahon kuten Metsäntutkimuslaitoksen, Metsähallituksen, yliopistojen tai maatalous- ja metsäoppilaitosten ympärille perustettuja tai niiden hallinnoimia puutarhoja ja puistoja. Toisaalta merkittävä osa Suomen arboretumeista on vanhoilla kartanoilla, joiden yhteyteen on perustettu laajoja dendrologisesti kiinnostavia istutusalueita. Suurimpaan osaa Suomen julkisista arboretumeista on vapaa pääsy, tai pääsymaksu on nimellinen sisältäen oppaan ja esittelyn alueen lajistosta. Osa arboretumeista, erityisesti yliopistojen hallinnoimat puistot, on varustettu nimikyltein ja opastauluin - osassa nimikyltit puuttuvat tai ovat vajaita.
Lasse Laukkanen
Lasse Laukkanen (s. 8. toukokuuta 1956 Haapajärvi) on suomalainen jääkiekkohuoltaja. Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 169.
Laukkanen on toiminut SM-liiga-joukkue Ilveksen huoltajana 1970-luvulta asti. Hän on myös työskennellyt huoltajana muun muassa 18-vuotiaiden maajoukkueessa. Vuonna 1995 perustetun SM-liigan huoltajien yhdistyksen puheenjohtajana Laukkanen on toiminut alusta saakka.
Lasse Laukkasen uraan perehtyvä kirja Tuntematon Huoltaja julkaistiin vuonna 2020.
Kesäkuussa 2023 Laukkaselle myönnettiin Vuoden kiekkoteko -palkinto.
Tampereen ortodoksinen kirkko
Kirkko on ristinmuotoinen ja edustaa uusbysanttilaista kirkkoarkkitehtuuria. Kirkon katolla on seitsemän sipulinmuotoista kupolia, ja sen pääkupoli on 17 metrin korkeudessa.
thumb|left|upright|Tampereen ortodoksisen kirkon [[ikonostaasi.]] Kirkko rakennettiin lahjoitusvaroin kaupungin lahjoittamalle tontille. Rakennustöitä tukivat myös Venäjän Pyhä synodi ja valtio.
Kirkon vihki arkkipiispa Nikolai – ensimmäisen sortokauden vuoksi lopulta uutispimennossa.
Suomen sisällissodassa kirkko kärsi vaurioita ja oli sen jälkeen tyhjillään. Myös iso osa kirkon irtaimistosta ja esineistöstä katosi sodan aikana Tampereen valtauksen jälkeen valkoisten ryöstelyn ja valtion takavarikoinnin seurauksena. Valtio luovutti kirkon takaisin Suomen ortodoksiselle kirkolle vuonna 1919.
Kirkon ikonostaasin ikonit ovat Pietarista, ja ne on maalattu öljyväreillä metallilevyille. Tyylillisesti ne edustavat 1800-luvulla Venäjällä vallalla ollutta romanttista länsimaista tyyliä.
Kirkon temppelijuhlia vietetään 23. marraskuuta Pyhän Aleksanteri Nevskin ja 6. joulukuuta Pyhän Nikolaoksen kunniaksi.
Raise Your Fist and Yell
Raise Your Fist and Yell on Alice Cooperin albumi vuodelta 1987. Levyn kansikuvan on maalannut Jim Warren.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Alice Cooper ja Kane Roberts ellei toisin mainita.
Vasarainen (Jyväskylä)
Vasarainen on Keski-Suomessa Jyväskylässä Vertaalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 182,8 metriä mpy.
Eino Kilpi (jalkapalloilija)
Eino Ilmari "Kiki" Kilpi (23. lokakuuta 1910 Helsinki – 27. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kilpi edusti urallaan Helsingin Palloseuraa vuosina 1932–1933 ja 1936–1949. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1932. Kaikkiaan Kilpi pelasi 13 kauden aikana 118 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 12 maalia.
Kilpi pelasi maajoukkueessa vuonna 1937 kaksi maaottelua.
A Bridge Too Far
A Bridge Too Far on Cornelius Ryanin kirjoittama, vuonna 1974 julkaistu sotaromaani, joka käsittelee operaatio Market Gardenia (”Kauppapuutarha”). Toisessa maailmansodassa liittoutuneet yrittivät syyskuussa 1944 tunkeutua Arnhemin kautta natsi-Saksaan. Arnhem sijaitsi miehitetyissä Alankomaissa.
Kirjassa operaatio Market Gardenin tapahtumat kuvataan eri osapuolten, liittoutuneiden, saksalaisten ja alankomaalaisten, kertomana. Kirjan nimi on otettu brittiläisen kenraaliluutnantin Frederick Browningin, liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeijan varakomentajan, toteamuksesta kenraali Bernard Montgomerylle operaation alkaessa: ”Minusta yritämme yhtä siltaa liikaa.”
Muissa medioissa
Kirjasta tehtiin Richard Attenboroughin ohjaama samanniminen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1977. Elokuvassa oli useita päärooleja ja niissä nimekkäitä näyttelijöitä.
Kirjaa on käytetty myös pohjana joillekin videopeleille:
Paimionjoki
thumb|Paimionjoki Marttilan Prunkilassa nähtynä [[Hämeen Härkätieltä.]] thumb|Paimionjoen suurin sivujoki on [[Tarvasjoki (joki)|Tarvasjoki.]] thumb|Padottua Paimionjokea Tarvasjoen Juvankoskella. thumb|Patakoski Kosken keskustan luona. Kosken myllyranta myllyraunioineen on kunnostettu nähtävyydeksi EU-hankkeena. thumb|Paimionjoen vesireittiä 1840-luvulla Somerolla. Etualalalla [[Saarentaanjärvi, takana Kirkkojärvi.]] thumb|Paimionjoen yläjuoksu Somerolla muodostuu viljelymaisemaa halkovasta kapeiden järvien ketjusta. Näistä suurin on [[Hirsjärvi (järvi Somerolla)|Hirsjärvi.]] thumb|Paimionjoen lähdejärvi on [[Painio Somerniemellä.]] Paimionjoki on Paimionjoen vesistön Varsinais-Suomessa virtaava 110 kilometriä pitkä laskujoki, jonka valuma-alue rajoittuu Aurajoen, Kokemäenjoen (Loimijoen), Karjaanjoen, Uskelanjoen ja Halikonjoen vesistöalueisiin. Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan että virtaamaltaan ja se laskee Paimionlahteen. Lounais-Suomen vesistöalueista Paimionjoki on neljänneksi suurin.
Joki saa alkunsa Somerniemeltä Somerolta ja virtaa siitä eteenpäin Hämeen Härkätien tuntumassa, Koski Tl:n kautta Marttilaan ja edelleen Tarvasjoelle, kulkee lyhyen matkaa Liedon alueella ja päätyy Paimioon, jossa se laskee Paimionlahteen. Joen vesistöalueeseen kuuluu myös suuri osa entisestä Karinaisten kunnasta nykyisellä Pöytyällä ja osia eteläisestä Tammelasta.
Paimionjoki on ollut tärkeä vara­raakavesi­lähde Turun vesilaitokselle, joka otti ennen siitä vettä ja säännösteli sitä veden riittävyyden turvaamiseksi. Tämän takia joki on padottu kahdesta kohtaa ylä- ja keskijuoksulta. Joki on lisäksi padottu alajuoksulta kolmesta kohtaa vesivoiman tarpeisiin.
Paimionjoen alaosan varrella Paimion keskustan pohjoispuolella on lounaisen viljelyseudun jokilaakso, Paimionjokilaakso, joka on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue ja muodostaa ydinosan Paimionjokilaakson valtakunnallisesti arvokkaasta maisema-alueesta. Jokilaakso on noin seitsemän kilometriä pitkä, ja laaksossa on edustavia rinneniittyjä, joista tärkeimmät sijaitsevat Askalan voimalaitoksen eli Askalankosken kohdalla kummallakin puolella jokea. Paimionjokilaakson viljelysmaisema on Suomen vanhimpia kulttuurimaisemia.
Valuma-alue
Lähes 50 % vesistöalueesta on metsämaata ja suota. Vesistöalue sijaitsee yhdeksän kunnan alueella, ja merkittävimmät taajama-alueet joen varrella ovat Paimio, Marttila, Kosti Tl ja Somero. Yli 50 % vesistöalueesta on rakennettua ja maatalousaluetta, ja ne sijoittuvat pääosin jokilaaksoihin. Vesistöalueella asuu noin 24 000 ihmistä.
Paimionjoen vesistöalueella on kuusi osavaluma-aluetta, ja niiden pinta-alat ovat 96–315 km². Vesistöalueen korkeimmat kohdat ovat lähes 150 metriä merenpinnan yläpuolella ja ne sijaitsevat alueen itäosassa. Suurin osa vesistöalueesta on alle 100 metrin korkeudella ja alavimmat paikat ovat sen lounaisosassa. Turun kaupunki pumppaa raakavettä ajoittain Paimionjoesta.
Sivujoet
Paimionjoen suurin sivujoki on Karinaisten ja Tarvasjoen kautta virtaava, Tarvasjoen keskustan luona Paimionjokeen laskeva Tarvasjoki (valuma-alueen pinta-ala 139 km²). Pienempiä sivujokia ovat Tammelan eteläosista alkunsa saava, Someron Hirsjärveen laskeva Pajulanjoki eli Virkaanjoki (valuma-alueen pinta-ala 101 km²), Someron pohjoisosista alkunsa saava, Someron Kirkkojärveen laskeva Jaatilanjoki (valuma-alueen pinta-ala 96 km²), Paimiossa joen alajuoksuun yhtyvä Vähäjoki (valuma-alueen pinta-ala 77 km²), Kosken pohjoisosista alkunsa saava, Somerolla Paimionjokeen laskeva Palojoki eli Puostaanoja (valuma-alueen pinta-ala 57 km²) sekä Marttilassa Paimionjokeen pohjoisesta laskevat Ihmistenoja (valuma-alueen pinta-ala 45 m²) ja Hirvasoja (valuma-alueen pinta-ala 32 km²).
Järvet
Vesistöalueen suurin järvi on Somerolla, entisen Somerniemen alueella sijaitseva Painio (781 ha), josta joki saa alkunsa. Muita järviä ovat joen yläjuoksulla Somerolla järviketjun muodostavat Hirsjärvi (245 ha), Kirkkojärvi (59 ha), Saarentaanjärvi (43 ha), Rautelanjärvi (30 ha), Pusulanjärvi (62 ha), Åvikinjärvi (7 ha) ja Pitkäjärvi (34 ha). Järviketjun alapuolelle jää vielä Myllylammi (13 ha) Somerolla. Alempana joen laajentumana on vielä pieni Sorvastonjärvi Koskella.
Painioon laskevien latvapurojen lähdejärviä Somerniemellä ovat Vesajärvi (46 ha),Särkjärvi (40 ha), Siikjärvi (48 ha), Poikkipuoliainen (14 ha) ja Mustjärvi.
Tammelan puolelta Torronjokena alkunsa saavan Pajulanjoen latvajärviä Tammelassa ovat Valkjärvi (65 ha), Valajärvi (51 ha), Tourunjärvi ja Haiponjärvi.
Jaatilanjoen valuma-alueen suurin järvi on Lammijärvi ja pienempiin kuuluu muiden muassa Laukkonlammi.
Koskella Paimionjokeen laskee Liipolanjärvi ja Tarvasjoen eräs alkulähde on Mellilän Mustajärvi.
Muuten Paimionjoen alajuoksu on pääosin järvetön.
Kalasto ja muu luonto
Paimionjoessa, Paimion keskustan pohjoispuolella on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue Paimionjokilaakso, jossa tavataan muun muassa vuollejokisimpukkaa. Rinneniityillä esiintyy useita harviniaisia kasvilajeja. Myös alueen linnusto on runsas.
Sillat
Suurimpia Paimionjoen ylittäviä liikenneväyliä ovat Paimiossa seututie 110, valtatie 1, yhdystie 2340 ja Rantarata. Liedossa ja uudelleen Tarvasjoella Paimionjoen ylittää valtatie 10 ja Marttilassa seututie 224. Koskella Paimionjoen ylittävät yhdystie 2407, Hämeen Härkätiehen kuuluva yhdystie 2810 ja siitä erkaneva yhdystie 2805. Somerolla joen ylittää toisen kerran yhdystie 2810 sekä edempänä kantatie 52. Lisäksi joen ylittävät lukuisat paikallis- ja yksityistiet.
Vanha saha- ja myllytoiminta
Osaan koskista liittyy vanhoja mylly- ja sahateollisuuden patoja ja niiden jäänteitä. Näistä Kosken Patakoskeen liittyvää Myllyrannan aluetta, jossa on vanhoja myllynraunioita, on viime vuosina kunnostettu EU-hankkeena.
Voimalaitokset
Paimionjoessa on kaksi pienvesivoimalaitosta (Juntolankoski, Askalankoski ) ja yksi minivesivoimala (Juvankoski ). Juvankoski sijaitsee Liedon Tarvasjoella, Juntolankoski ja Askalankoski puolestaan Paimiossa. Askalan voimalaitos on valmistunut vuonna 1938, Juntola vuonna 1920 ja Juva vuonna 1916. Paimionjoen voimalaitokset ovat teholtaan yhden megawatin luokkaa, joten niiden merkitys valtakunnallisessa sähköntuotannossa on käytännössä olematon. Voimalaitokset siirtyivät Fortum Oyj:ltä Koskienergia Oy:lle 31. maaliskuuta 2012.
Joen alaosaa lyhytaikaissäännöstellään vesivoiman takia, ja kaikkien voimalaitosten pudotuskorkeus on 14 metriä. . Valonian vesiasiantuntijan mukaan Paimionjoen pienvesivoimatuotanto ei ole kestävän kehityksen periaatteiden mukaista. Esimerkiksi kolme Halikon Märynummella sijaitseva tuulivoimalaa tuottavat sähköä kaksi kertaa enemmän kuin Paimionjoen kaikki voimalat yhteensä. Vesiensuojeluyhdistys on luokitellut Paimionjoen pienvesilaitoksien arvon lähinnä museaaliseksi, ilman merkityksellistä sähköntuotantoarvoa. Tästä syystä pienvesivoimalaitoksien modernisointi ei ole järkevää, muihin uusiutuviin sähköntuotantolaitoksiin, kuten tuulivoimaan investointeihin verrattaessa. Edellä mainitusta syystä vesiensuojeluyhdistys on esittänyt vesivoimaloiden vesivoimaoikeuksien perumista, sekä tehdyn päätöksen täytäntöönpanokieltoa kuntalain 98§:n säännösten mukaisesti. Oikaisuvaatimuksessa vaaditaan myös, että säännöstelytyöryhmän ynnä muiden asianosaisten tulisi mahdollisimman pian käynnistää jatkoselvitykset Paimionjoen ennallistamiseksi säännöstelyä edeltäneeseen luonnontilaan.
Säännöstely vedenottoa varten
Turun vesilaitos sai Länsi-Suomen vesioikeuden päätöksellä 26. maaliskuuta 1964 luvan veden ottamiseen Paimionjoesta sekä sen säännöstelyyn veden riittävyyden turvaamiseksi. Paimionjoki olikin tärkeä vararaakavesilähde Turun alueelle. Vesistöalueen yläosaan Someron Hovirinnankoskeen ja alemmas Tl Kosken Karjakoskeen rakennettiin tämän jälkeen padot säännöstelyä varten. Paimionjoen tulvahuippuja pienentää ja virtaamaa on tasannut tämän jälkeen yläosan järviketjun säännöstely. Hovirinnankosken keskivirtaama on ollut 2,85 m³/s, mutta kuivimpina aikoina virtaamaa ei ole ollut lainkaan ja suurin virtaama on ollut vuonna 1966 52 m³/s, jolloin virtaaman seuranta aloitettiin. Vuonna 2003 Hovirinnankosken pato korjattiin kaukokäyttöiseksi.
Pumppaamo sijaitsee Kättylässä Tarvasjoella ja sieltä on johdettu kuivina kausina Paimionjoesta vettä Savijokea pitkin Aurajokeen 0,2–0,8 m³/s. Paimionjoen vesistöalueella on neljä vedenkorkeuden ja neljä virtaaman mittausasemaa, jotka ovat käytössä koko ajan. Vesistöalueella ei ole tehty merkittäviä tulvarakenteita- tai suojelutoimenpiteitä. Kun Turun kaupungin tekopohjavedenottamo Virttaankankaalle valmistui, vedenotto Paimionjoesta väheni, mutta sen jälkeen voimaan tulleen luvan mukaan Turun kaupungilla on edelleen oikeus juoksuttaa vettä Paimionjoesta, jos vedenpinta Turun kaupungin varavedenottamolla Aurajoen Halistenkoskella laskee alle tietyn rajan.
Luonnonmukaisuuden palautus
Paimionjoki on entinen lohijoki. Askalan voimalaitoksen valmistuttua vuonna 1936 siitä muodostui alin este kalojen nousulle jokeen. Lounais-Suomen vapaa-ajankalastajapiiri ry on esittänyt, että säännöstely- ja voimalaitospatoihin tulisi rakentaa kalatiet ja tarpeettomat padot joessa tulisi purkaa. Tulevaisuudessa lohien nousumahdollisuus on tarkoitus palauttaa Paimionjokeen. Esimerkiksi Askalan voimalaitokselle on määrätty kalatievelvoite ja koskelle on suunniteltu kaksi kappaletta kalateitä. . Vuonna 2009 Paimionjoen vesistön hoitamiseksi on aloitettu Paimionjokihanke, jonka tavoitteena on parantaa vesistön tila hyvälle tasolle vuoteen 2027 mennessä. Karjakosken ja Hovirinnan säännöstelypadot ovat jääneet tarpeettomiksi Turun seudun vesi Virttaankankaan hankkeen valmistuttua. Pohjavesihankkeen valmistuttua Paimionjoen merkitys raakavesilähteenä Turun seudun vedelle mitätöityi, mistä johtuen Paimionjoen sääntelyä ei enää tarvita. Turun seudun vesi ei oleta, että varavesilaitosta enää koskaan käytettäisiin. Tästä huolimatta vaelluskalojen pääsy mereltä ei nykyisellään onnistu. Sen estävät Paimionjoen alajuoksun kolme pienvesivoimalaitosta, joiden merkitys valtakunnallisessa vesivoimatuotannossa on mitätön. Turun tavoitteena on päästä eroon kaikista padoista
Karjakosken pato
Koski Tl:ssä sijaitseva Karjakosken pato on ensimmäinen Paimionjoen pato, joka on muutettu luonnonmukaiseksi pohjapadoksi. Muutostyöt suoritettiin siten, että vanha betonipato poistettiin. Pohjapato rakennettiin pääosin luonnonkivestä. Pohjapadon keskelle muodostettiin pieni virtausaukko, joka mahdollistaa virtauksen matalankin vedenpinnan aikana. Muutostöiden vaikutusalue rajoittuu Karjakoski–Hovirinta-välille. Muutos valmistui vuonna 2015.
Hovirinnan säännöstelypato
Hovirinnankosken padon muutos pohjapadoksi on suunnitteluvaiheessa. Suunnitelman tavoitteena on luoda vaihtoehtoisia ratkaisumalleja, joilla järviketjun kynnystämistä pystytään jatkamaan. Muutostöiden tavoitteena on löytää ratkaisumalli, joka palvelee voimalaitokset omistavan Koskienergian tarpeita ja intressejä. Hovirinnan muutostöiden pohjapadoksi suunniteltiin ensin alkavan aikaisintaan vuonna 2017. Kun valituslupa on kaikilla rantakiinteistön omistajilla, niin valituksista johtuen rakentamisen aloittamisen arvioitiin tuolloin viivästyvän vähintään vuodella. . Muutostyön kumppaneina toimivat Turun Seudun Vesi Oy, Turun vesiliikennelaitos ja Varsinais-Suomen Ely keskus. Suunnittelua pohjapatoa varten tehtiin 2016. Lupahakemus säännöstelypadon korvaamiseksi luonnonmukaisella pohjapadolla jätettiin vuonna 2018.
Painion Palikaisten sillan pohjapato
Hovirinnan säännöstelypadon purkuun liittyy tarve rakentaa pohjapato Painioon Palikaisten sillan kohdalle. Padon avulla varmistetaan vesistöjen korkeuserot. Luvan haku tätä varten oli vuonna 2016 suunnitteilla. Suunnitteilla oli luonnonmukainen pohjapato.
Rautelankosken palauttaminen
Hovirinnan padon muutostöihin liittyen on esitetty kolme eri vaihtoehtoa Yhdessä vaihtoehdossa Rautelankoski palautettaisiin alkuperäiseen tilaansa. Turun kaupunginhallitus on hyväskynyt Paimionjoki sopimuksen joka sisältää Rautelankosken entisöinnin ja palautuksen. Entisöinnin yhteydessä Rautelankoskeen muodostuu lohikalojen kutupaikkoja. . Paimionjoki yhdistys on laatinut ennallistamiseen liittyen Paimionjoen kehittämissuunnitelman jossa kuvataan Rautelankosken entisöintiin liittyvät toimenpiteet. Pato oli suunniteltu toteutettavaksi noin sadan metrin matkalla kivilouheesta rakennetuilla kynnyksillä.
Voimalaitosten kalatiesuunnitelmat
Paimionjoki-yhdistys ry on tilannut Paimionjoen pienvesivoimalaitosten kalatietarkastelusuunnitelman. Lounais-Suomen vapaa-ajankalastajapiiri ry esittää, että Turun alueen vedenoton loputtua Askalan ja Juntolan pienvesivoimalaitoksille tulee asettaa yhden kuutiometrin minimijuoksutusvelvoite.
Suunnitelman mukaan Askalan pienvesivoimalaitoksen padon yhteyteen olisi rakennettavissa paäosin luonnonmukainen kalatie. Padon länsipuoli soveltuu maanpinnan jyrkkyyden johdosta huonosti kalatien rakentamiseen. Sen sijaan padon itapuolen ranta on huomattavasi loivempaa ja soveltuisi hyvin kalatien rakentamiseen.
Kalatien rakentaminen Juntolan pienvesivoimalaitoksen padon yhteyteen on suuresta putouskorkeudesta ja rantojen jyrkkyydesta johtuen hankalaa. Kalatie olisi rakennettavissa joko padon itä- tai länsireunaan.
Myös Juvan pienvesivoimalaitoksen padon kalatien rakentaminen on suuresta putouskorkeudesta ja alueen kallioisesta maaperästä johtuen hyvin hankalaa. Suunnitelman mukaan Juvan voimalaitospadon yhteyteen ei kannata rakentaa kalatietä ennen kuin on rakennettu kalatiet Askalan ja Juntolan voimalaitospatojen yhteyteen. Kalatien tarvitseman virtaaman tulisi olla suuruusluokka 500 l/s.
Paimionjoki-yhdistys
Paimionjoen vesistön tilaa parantamaan perustettiin vuonna 2010 Paimionjoki-yhdistys. Jäsenenä yhdistyksessä voivat olla yhdistyksen toiminta-alueella tai sen välittömässä läheisyydessä sijaitsevat ja yhdistyksen hallituksen hyväksymät oikeuskelpoiset yhteisöt. Vuonna 2010 jäseninä olivat Someron kaupunki, Kosken TL kunta, Marttilan kunta, Tarvasjoen kunta, Pöytyän kunta, Paimion kaupunki, Sauvon kunta, Fortum Power and Heat Oy, MTK-Somero ry, Maataloustuottajain Tarvasjoen yhdistys ry, MTK-Koski Tl ry, MTK-Paimio ry, Someron vesiensuojeluyhdistys ry, Painion hoitoyhdistys ry, Varsinais-Suomen kalastusalue, Paimionselän kalastusalue, Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri ja Paimion seudun ympäristöyhdistys ry. Kannatusjäseninä olivat Turun kaupunki ja Liedon kunta. Yhdistys on valmistellut Paimionjoen vesistön hoitoa varten kaksi toimenpideohjelmaa. Ensimmäinen toimemnpideohjelma vuosille 2011–2015 valmistui vuonna 2011. Toinen toimenpideohjelma vuosille 2016–2021 valmistui vuonna 2016.
Jeremy Bloom
Marraskuussa 2009 Bloom kertoi lopettavansa urheilu-uransa ja keskittyvänsä muihin asioihin.
Ura amerikkalaisessa jalkapallossa
Bloom valittiin NFL-draftissa 2006 Philadelphia Eaglesin riveihin viidennellä varauskierroksella ja yhteensä 147:tenä pelaajana. Pelipaikaltaan hän on palautusspesialisti, mutta hän sai vamman ja oli kauden 2006 sivussa aina viidennelle kierrokselle asti. 2007–2008 Bloom edusti Pittsburgh Steelersiä.
Ura freestylehiihdossa
Freestylehiihdossa Bloomin lajina oli kumparelasku. Bloom oli vasta 15-vuotias, kun hän pääsi Yhdysvaltain freestylehiihtomaajoukkueeseen. Vuonna 2002 hän voitti Yhdysvaltain mestaruuskilpailut ja valittiin edustamaan maatansa talviolympialaisiin 2002. Siellä hän sijoittui yhdeksänneksi. Talviolympialaisissa 2006 Bloom paransi sijoitustaan kuudenneksi.
Iida Sofia Hirvonen
Iida Sofia Hirvonen on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Hän on kirjoittanut muun muassa Helsingin Sanomiin ja Ylioppilaslehteen ja ollut mukana perustamassa Zelda-nimistä zineä eli pienlehteä. Hirvosen esikoisromaani Radalla oli yksi kolmesta vuoden 2022 Kalevi Jäntin palkinnon saajasta.
Kyklooppi (sarjakuvahahmo)
Kyklooppi, oikealta nimeltään Scott Summers, on Marvel Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari ja Ryhmä-X:n johtohahmo. Stan Leen ja Jack Kirbyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 The X-Men-sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa.
Sarjakuva
Kykloopin alias Scott Summersin historia on kokenut vuosien ajan erilaisia muutoksia niin pienissä kuin suurissa määrin. Keskeisin aihe on ollut hahmon synnyintarina. Lapsena hän joutui orvoksi nähdessään vanhempiensa kuolevan lento-onnettomuudessa. Hän ja veljensä Alex olivat ainoita selviytyjiä onnettomuudesta, kun vanhempansa laittoivat pojat ainoaseen toimivaan laskuvarjoon. He pakottivat lapsiaan hyppäämään lentokoneesta pois juuri ennen törmäämistä. Jälkeenpäin veljekset joutuivat eroon toisistaan ja Scott vietti aikansa orpokodissa. Tietämättään orpokotia hallitsi salaa Herra Pahuus.
Vuosia myöhemmin 16-vuotiaana Scott alkoi kärsiä kovista päänsäryistä ja silmien pakotuksesta. Hän meni tapaamaan erikois-silmälääkäriä Washingtoniin, joka huomasi, että rubiinikvartsista tehdyt silmälasit lopettaisivat pojan kivut. Sittemmin Scottin ollessa vierailulla New Yorkissa, hänen kehittyvät mutanttikykynsä tuli lopulta esille ja hänen hallitsematon optinen säteensä hajotti nosturin, joka aiheutti suuren esineen putoamisen väkijoukkoon. Scott pelasti ihmiset toisella säteellä, mutta he muuttuivatkin lynkkausjoukoksi. Scott pakeni lopulta paikalta junalla. Samaan aikaan roisto nimeltä Timanttilyhty pakotti pojan auttamaan häntä rikoksissaan. Paikalle saapunut Professori X pelasti Scottin Timanttilyhdyltä ja pyyhki ihmisjoukon muistin Scottin vahingon aikaista tapahtumista. Professori pyysi Scottia liittymään Ryhmä-X:n ensimmäisenä virallisena jäsenenä, johon Scott myös suostui.
Ryhmä-X
Scott sai koodinimekseen Kyklooppi ja joutui pian ryhmän ensimmäisessä tehtävässä taistelemaan Magnetoa vastaan. Hän rakastui myöhemmin Jean Greyhyn, mutta vaaran pelon vuoksi ei näyttänyt vuosiin tunteitaan naista kohtaan. Aikaa myöhemmin Magneton kohtaamisesta Ryhmä-X kohtasi ensimmäistä kertaa Mutanttien Veljeskunnan. Taistelun jälkeen Kykloopista tuli Ryhmä-X:n uusi kenttäjohtaja, jolloin hänen ryhmäänsä kuuluivat Jean Greyn lisäksi Jäämies, Enkeli, Peto, Polaris ja myöhemmin mukaan tullut veljensä Alex. Vuosien jälkeen hänen ryhmänsä taisteli Krakoa vastaan, jonka seurauksena Kyklooppi oli ainut Ryhmän-X:n jäsen, joka kykeni pakenemaan elävältä saarelta Professori X:n luokse. Kyklooppi auttoi mentoriaan harjoittelemaan uutta Ryhmä-X:ä, johon liittyivät Storm, Wolverine, Kolossi, Painajainen, Ulvoja, Thunderbird ja Aurinkotuli. Ryhmä lähti pelastamaan alkuperäiset jäsenet saarelta. Tehtävän jälkeen alkuperäis jäsenet jättivät ryhmän, mutta Kyklooppi päätti jäädä johtamaan uutta ryhmäänsa tuntiessaan ettei hänen siviilielämänsä olisi enää samanlaista.
Pian sen jälkeen kosminen olento nimeltä Feeniksvoima laittoi Jean Greyn salaa horrokseen ja jäljitteli häntä. Kun Feeniks teki itsemurhan, Kyklooppi luuli oikean Jean Grey kuolleen ja päätti jättää Ryhmä-X:n. Kyklooppi palasi kuitenkin myöhemmin takaisin Ryhmä-X:n ja meni naimisiin Madelyne Pryorin kanssa, joka oli hänen tietämättä Jeanin kaksoisolento. Scott ei tiennyt, että Madelyne oli Herra Pahuuden luoma klooni Jeanista. Scott ja Madelyne saivat lapsen nimeltä Nathan Christopher ja Kyklooppi jätti toistamiseen Ryhmä-X:n.
Myöhemmin oikea Jean Grey palasi horroksesta, jonka myötä Kyklooppi jätti vaimonsa ja liittyi Jeanin ja muiden alkuperäisten Ryhmä-X:n jäsenten kanssa muodostamaan Tekijä-X:n. Madelyne tuli hulluksi ja kehitti itselleen supervoimat. Hän kuitenkin kuoli taistelussa Jean Greytä vastaan. Kyklooppi päätti lopulta mennä vuosien tunteiden kiemurtelunsa jälkeen naimisiin Jean Greyn kanssa ja jatkoi myös Ryhmä-X:n kenttäjohtajana.
Supervoimat
Kykloopilla on mutanttikykynään ampua silmistään rubiininpunaista sädettä eli niin sanottuja optisia salamoita. Kykloopin silmät eivät ole enää orgaanista hyytelöä, joka muuttaa valon kuviksi. Sen sijaan ne ovat ulottuvuuksienväliset portit tämän ja jonkin toisen universumin välillä. Tämä universumi on täynnä hiukkasia, jotka muistuttavat fotoneja. Nämä hiukkaset muodostavat suuren, suoraviivaisen tyrmäävän voiman kun ne reagoivat tämän universumin esineiden kanssa.
Animaatio
Kyklooppi esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa ja animaationa vuonna 1966 The Marvel Super Heroes -animaatiosarjan The Sub-Mariner tarinan jaksossa ”Dr. Doom’s Day”. Kyklooppi seikkaili muiden alkuperäisten Ryhmä-X:n jäsenten kanssa Enkelin, Jean Greyn ja Jäämiehen.
X-Men
thumb|220px|Kyklooppi [[X-Men (vuoden 1992 animaatiosarja)|X-Men animaatiosarjassa.]] Kyklooppi pääsi lopulta päähahmon rooliin animaatiosarjassa, kun X-Men esitettiin ensi kerran televisiossa 31. lokakuuta 1992. Sarjassa hahmon asu pohjautui samaan aikaan X-Men sarjakuvia piirtäneen Jim Leen suunnittelemaan asuun. Kykloopin äänenä toimi Norm Spencer.
Sarjassa Kyklooppi esitettiin Ryhmä-X:n johtohahmona, ja hänellä oli sarjan alusta lähtien suhde Jean Greyhin. Hahmo oli pitkälti sarjakuvaversionsa tapainen. Hän oli johdossa sarjan ensimmäisessä tehtävässä, jossa Ryhmä-X:n oli määrä tuhota kaikki tärkeät tiedostot "Mutant Control" yhtiöstä, joka yrittivät käyttää keräämiään tietoja hyväkseen siepatakseen ja sen jälkeen kuulustellakseen mutantteja. Vahtien jahdatessa mutantteja pitkin kaupunkia Kyklooppi päätti komentaa ryhmänsä vetäytymään tilanteen käydessä liian vaikeaksi. Päätös tuli kuitenkin kalliiksi, kun sotilaat saivat pidätettyä Pedon ja Morph kuoli ammuskelun keskellä. Tämä kiristi Wolverinen ja Kykloopin välejä, ja Wolverine alkoi kantaa kaunaa Kykloopille, vaikka he onnistuivatkin kukistamaan Vahti-robotit.
Sarjan aikana Kyklooppi tapasi myös isänsä, joka osoittautui olevan avaruusmerirosvo Corsair. Sarjan aikana Kyklooppi vieraili muiden Ryhmä-X:n jäsenten kanssa Hämähäkkimies-animaatiosarjassa, joka sijoittui samaan animaatiouniversumiin.
X-Men: Evolution
thumb|220px|Kyklooppi [[X-Men: Evolutionissa.]] Kyklooppi esiintyi pääroolissa myös X-Men: Evolutionissa vuosina 2000–2003, jossa hahmoa ääninäytteli Kirby Morrow.
Sarja kertoi nuoremmista mutanteista, jotka olivat vasta asettuneet Professori X:n ns. suojakotiin. He kävivät normaalisti koulussa ja palasivat takaisin instituutioon harjoittelemaan erikoiskykyjään. Kyklooppi toimi useimmiten vastuullisena nuorena, joka johti myös kenttäjohtajana Ryhmä-X:n tehtäviä. Sarjan ensimmäisillä kausilla hän joutui ryhmänsä kanssa kohtaamaan mutanttien veljeskunnan, jotka aiheuttivat heille harmia koulussa ja sen ulkopuolella. Huolimatta itsevarmasta johtajan roolista, hänellä oli vaikeuksia tehdä vaikutusta Jean Greyhin, joka oli instituutissa hänen parhaita naiskavereitaan. Kaksikon suhde meni lopulta pidemmälle, kun Mystikko sieppasi Kykloopin ja jätti hänet Meksikon erämaahan ilman lasejaan. Kostoksi Kyklooppi jätti hänet Area 51 -rakennuksen sisälle vartijoiden kiinniotettavaksi. Kyklooppi harhaili pitkään pitkin Meksikoa eikä uskaltanut avata silmiään pelätessään satuttavansa jotakin. Lopulta Mystikko yritti tappaa Kykloopin, mutta Jean oli ehtinyt paikalle pelastamaan hänet.
Kykloopilla oli myös läheinen kaverisuhde Painajaisen kanssa, joka usein turvautui hänen apuun. Kyklooppi tapasi sarjan aikana myös veljensä Alexin. Kaksikon traagista onnettomuutta näytettiin Kykloopin muistelmissa, jossa he hyppäsivät vioittuneesta lentokoneesta ulos mereen.
Videopelit
Kyklooppi esiintyy useissa peleissä pelattavana hahmona. Se esiintyi ensimmäisen kerran videopelissä vuonna 1989 Marvel’s X-Menissä.
Luettelo peleistä, joissa Kyklooppi esiintynyt
Kirjastopuisto (Vantaa)
Kirjastopuisto  on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva julkinen puisto, joka on saanut nimensä viereisestä Tikkurilan kirjastosta. Se sijaitsee Tikkurilan keskusta-alueella kirjaston, Vantaan kaupungintalon ja Tikkurilan aseman välisellä alueella. Kesällä 2017 avatussa puistossa on muun muassa skeittikaukalo, leikkipaikka ja nurmialue. Puistossa on järjestetty ulkoilmakonsertteja ja esitetty elokuvia. Kaupunkikuvallisesti Kirjastopuisto muistuttaa keskustapuistoa.
Tikkurilan keskustan ulkotiloista järjestettiin arkkitehtuurikilpailu jo vuonna 2006, ja kilpailun voitti Maisemasuunnittelu Hemgård. Puiston rakentaminen alkoi heinäkuussa 2016, ja suunnittelu- ja rakentamiskustannukset olivat noin kaksi miljoonaa euroa. Puisto rakennettiin pääasiassa entisen katu- ja pysäköintialueen paikalle. Yhdessä viereisen Tikkurilantorin kanssa Kirjastopuisto palkittiin Vuoden ympäristörakenteena 2017. Raadin mukaan ”vanhaan ympäristöön on osattu rakentaa monipuolinen ja laadukas kaupunkipuisto, joka huomioi eri-ikäisten asukkaiden tarpeet.”
Lohikäärmeen silmät
Lohikäärmeen silmät on Stephen Kingin romaani. Alkuteoksen julkaisi vuonna 1984 Philtrum Press rajallisena painoksena, mutta laajempaan levitykseen teos päätyi Viking Pressin kustantamana vuonna 1987. Tapio Tammisen suomennoksen julkaisi Book Studiol vuonna 1993. Kirja poikkeaa Kingin kauhutuotannosta kerronnaltaan ja tarinaltaan. Se on fantasiaromaani, jonka King kirjoitti tyttärelleen Naomille, koska tämä ei pitänyt isänsä pelottavista ja väkivaltaisista tarinoista. Kirja on omistettu myös Stephen Kingin ystävälle Ben Straubille.
Kirjastopuisto (Vantaa)
Puistossa sijaitsee Merja Rankin teos Tarinapuu, corten-teräksestä tehty kuusi metriä korkea veistos.
pienoiskuva|Tarinapuu.
Lohikäärmeen silmät
Juoni
Vanhalla kuninkaalla on neuvonantajana velho nimeltään Flagg, kavala juonittelija, joka on yliluonnollisen pitkän iän ja yksinkertaisen Rolandin manipuloinnin avulla yrittänyt sytyttää Delainissa verisen kapinan ja syöstä koko kuningaskunnan tuhatvuotiseen pimeyteen. Flagg pelkää pian epäonnistuvansa aikeissaan, jos rehti ja suoraselkäinen Peter nousisi uudeksi hallitsijaksi. Flagg laatii suunnitelman tämän raivaamiseksi tieltä. Hän murhauttaa salaa kuninkaan polttavalla myrkyllä ja lavastaa Peterin syylliseksi. Peter suljetaan korkeaan Neulan huipulle virumaan loppuiäkseen, ja Thomas, joka Flaggin mieleen on enemmän isänsä kaltainen, kruunataan kuninkaaksi ja Flagg aikoo Thomasin neuvonantajana jatkamaan pelottavan suunnitelmansa toteuttamista. Mutta Peter aikoo paljastaa oikean syyllisen ja paeta nokkeluutensa ja uskollisten ystäviensä avustuksella pelastaakseen Delainin.
Toteutumattomia suunnitelmis
Aikoinaan ranskalaisen elokuvayhtiön WAMC Entertainmentin piti tuottaa tarinaan pohjautuva 45 miljoonan dollarin budjetin animaatioelokuva vuodeksi 2001 tai 2002, mutta suunnitelma kariutui ennen alkuun pääsyä.
Putkisuuhuulikko
Putkisuuhuulikko (Siphonognathus argyrophanes) on huulikkoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Australian rannikolta.
Koko ja ulkonäkö
Putkisuuhuulikko voi suurimmillaan kasvaa 40–45 cm pitkäksi. Kala on ruumiinmuodoltaan erittäin pitkänomainen ja hoikka ja suuosat ovat huomiota herättävän pitkät. Putkisuuhuulikko muistuttaa ulkonäöltään enemmän kornettikaloja tai trumpettikaloja kuin muita heimonsa lajeja. Lajilla ei ole vatsaeviä, selkä- ja pyrstöevät ovat pitkät ja peräevä lyhyt. Väritykseltään putkisuuhuulikko on selästään vihreä ja vatsastaan vaalea tai punertava. Kyljen poikki kulkee tumma juova.
Levinneisyys ja elintavat
Putkisuuhuulikon levinneisyysalue ulottuu Australian etelärannikolla Perthistä Bassinsalmelle. Se elää alle 40 metrin syvyydessä useimmiten Posidonia-suvun meriheinien joukossa. Putkisuuhuulikon ravintoa ovat selkärangattomia eläimet, joita se pyydystää kasveilta tai pohjasta.
Puffy AmiYumi
thumb|Puffy AmiYumi esiintymässä 2009. Puffy AmiYumi (myös PUFFY) on japanilainen Ami Onukin ja Yumi Yoshimuran muodostama rock-duo. Yhtye perustettiin vuonna 1996. Vuonna 2004 yhtye teki Hi Hi Puffy AmiYumi -nimisen sarjan, jota esitettiin Cartoon Networkilla.
Suunnitelmatalous
Keskusjohtoisen suunnitelmatalouden vastakohtana on hajautettu markkinatalous, mutta yksikään talousjärjestelmä ei ole yksiselitteisesti luokiteltavissa pelkästään toiseen näistä. Koska kaikissa talousjärjestelmissä on havaittavissa piirteitä sekä suunnitelmataloudesta, että markkinataloudesta, niin onkin mielekästä tässä yhteydessä puhua seka- tai puitetalouksista.
Eräiden väitteiden mukaan lähes kaikissa maissa Isoa-Britanniaa lukuun ottamatta teollistuminen käynnistyi valtion toimin, kuten rautateitä rakentamalla. Varat tähän kerättiin verovaroilla, jotka valtio sijoitti taloudellisiin toimiin. Valtio saattoi myös lainata pääomiaan teollisuustuotannon käynnistämiseen. Vaatimuksia kaiken tuotannon järjestämisestä suunnitelmatalouden keinoin esitettiin etenkin sosialistien piirissä.
Esimerkkejä suunnitelmataloudesta
Neuvostoliitossa siirryttiin lähes täyteen suunnitelmatalouteen lokakuussa 1928 ensimmäisen viisivuotissuunnitelman yhteydessä. Etenkin kulutusta pyrittiin kuristamaan mahdollisimman pieneen resurssien siirtämiseksi talouskasvuun ja teollistumiseen. Tässä oli kysymys Neuvostoliiton yleisestä ja nopeasta modernisaatiosta, jossa maaseudun voimavaroja käytettiin aivan 1700-luvun Englannin tapaan teollisuuden hyväksi.
Samaan tapaan Kiinassa oli ”suuri harppaus” 1958–1960. Näissä valtion komennossa rakennettiin paljon teollisuutta. Stalinistista teollistamispolitiikkaa harjoitettiin Neuvostoliitossa vuosina 1929–1953, Albaniassa 1945–1990 ja Itä-Euroopassa 1948–1953, Kuubassa sekä Pohjois-Koreassa. Normaaliin suunnitelmatalouteen siirryttiin vuonna 1953. Kiina vuodesta 1957 ja Jugoslavia vuodesta 1964 harjoittivat suunnitelmataloutta hajanaisilla aloilla. Lähes kaikki komentotaloudet kulkivat stalinistisen vaiheen läpi ja helpottivat kontrollia talouskasvun hidastuttua. Sosialististen maiden talouksissa noin 90 % työvoimasta oli valtion palveluksessa.
Ongelmia
Professori Tibor R. Machanin mukaan ”Ilman markkinoita, jotka kohdentavat resurssit kysynnän ja tarjonnan lain mukaan, on vaikeaa tai mahdotonta kanavoida resurssit ihmisten todellisten preferenssien ja päämäärien mukaan.”
Täysimittaiseen suunnitelmatalouteen (sekatalouden sijaan) liittyy ongelmia, joista on käytännön kokemuksia suunnitelmataloutta soveltaneista maista. Yksi keskeinen ongelma on tuotannon ohjaus. Markkinataloudessa hintojen muodostus kysynnän ja tarjonnan pohjalta mahdollistaa tuotantopäätösten hajautetun tekemisen tehokkaasti: markkinoilla vähissä olevien tuotteiden tuotanto kasvaa ja ylitarjottujen laskee pelkästään hintasignaalien avulla ilman että kenenkään tarvitsee tuntea tuotantojärjestelmän kokonaistilannetta. Neuvostoliiton kaltaisessa suunnitelmataloudessa tuotteiden valmistajat eivät tee päätöksiä sen puoleen hinnoista kuin tuotantomääristäkään. Sen sijaan mammuttimainen taloussuunnitteluvirasto Gosplan Moskovassa määräsi 1980-luvun lopulla jo 200 000 eri hintaa ja asetti tuotantokiintiöt 70 000 tuotteelle; lisäksi osatasavalloissa toimi vastaavat virastot.
Keskusvirastojen taloussuunnittelijoiden oli erittäin hankala hahmottaa sekä talouden kokonaisuutta että tuotannon paikallisia olosuhteita. Seurauksena oli jatkuvia tuotannonoptimointivaikeuksia, jotka johtivat krooniseen alitarjontaan yksissä ja välillä koomiseen ylituotantoon toisissa tuotteissa. Tulitikut, muovikassit, alusvaatteet, kengät ja hedelmät olivat eräitä tuoteryhmiä, jotka olivat kuuluisia vaikeasta saatavuudestaan. Toisaalta syrjäisiin maaseutumyymälöihin saattoi yllättäen saapua suuria eriä vaikkapa silkkisolmioita tai italialaista vermuttia.
Pitkissä tuotantoketjuissa samankaltaiset tuotanto-ongelmat johtivat pullonkauloihin ja viivästyksiin kriittisten osien puuttuessa. Neuvostoliiton suunnitelmataloudessa ei ollut markkinataloudelle tavallista vaihtoehtoa ostaa kalliimmalla hinnalla pikatoimitusta kriittisestä osasta, paitsi ulkomailta, mitä tehtiinkin, mutta ulkomaankaupan päätökset piti kierrättää Moskovan virkakoneiston kautta, usein useamman viraston läpi. Ongelmien seurauksena työntekijät ja kalliit koneinvestoinnit seisoivat monesti toimettomina tai toimivat vajaateholla. Toisaalta tuotteiden suunnittelijoilla oli myös optimointiongelmia: jos esimerkiksi moottorista saa vähemmän polttoainetta kuluttavan tekemällä siitä vaikeamman koota, kumman säästäminen on kriittisempää: työvoiman vai polttoaineen? Markkinataloudessa hintasignaalit ratkaisevat tämänkaltaiset ongelmat, mutta suunnitelmataloudessa keskusjohdon asettama hinta ei välttämättä kuvasta hyödykkeen niukkuutta, ainakaan paikallisesti.
Suunnitteljoilla oli myös ongelma tulosten mittaamisen kanssa. Vaikka tuotantokiintiöiden ylitykset palkittiin sekä tehtaiden että työntekijöiden tasolla, piti tuloksia pystyä mittaamaan tavalla tai toisella. Sopivien mittareiden kehittäminen osoittautui yhdeksi suurimmiksi ongelmiksi suunnitelmataloudessa, eikä sitä pystytty ratkaisemaan tyydyttävästi koko Neuvostoliiton olemassaolon aikana. Esimerkiksi öljynetsinnässä tuloksia mitattiin metreinä porattua reikää: sen seurauksena Neuvostoliiton öljynporauskalustolla porattiin runsaasti syviä, suhteellisen vähän tuottavia öljylähteitä, sen sijaan että olisi keskitytty vain lupaavimpiin esiintymiin. Tuotantovaiheessa mitattiin vuosituotantoa, eikä öljylähteen koko eliniän tuotantoa. Tämän vuoksi öljyntuotantolaitokset alkoivat pumpata vettä öljyesiintymiin näin kasvattaen hetkellisesti tuotantomääriä, mutta heikentäen esiintymän kokonaistuotantoa. Lopputuloksena vuoteen 1980 mennessä neuvostoliittolaisista lähteistä pumpattu raakaöljy sisälsi keskimäärin puolet vettä.
Neuvostoliittolaiset tuotteet kärsivät jatkuvista laatuongelmista, jota pahensi kilpailun puute. Kuluttajilla oli usein mahdollisuus ostaa vain yhden tehtaan huonekaluja, televisioita, autoja, ynnä muuta, ja vaikka vaihtoehtoja olisikin ollut, ei tuotteiden suosio kuluttajien parissa ollut menestyksen mittari, vaan ainoastaan tuotantokiintiöiden saavuttaminen ja ylittäminen. Näin ollen valmistajilla ei juurikaan ollut motivaatiota kehittää laatua, ja useimmat kulutustavarat hävisivät länsivaihtoehdoille suunnittelussa ja laadussa, joskus jopa vaarallisesti. Vuonna 1987 moskovalainen sanomalehti raportoi, että kaupungissa vuonna 1986 sattuneesta 28 056 tulipalosta peräti 40 % johtui vioittuneista televisioista. Eräs kuibyševiläinen televisiotehdas puolestaan ehti tuottaa 49 000 viallisen televisiovastaanottimen sarjan ennen kuin kukaan puuttui asiaan.
Toisaalta prioriteettiasemassa olleet raskas konepajateollisuus, aseteollisuus, ilmailuteollisuus ja avaruusohjelma kykenivät valmistamaan maailmanluokan tuotteita. Esimerkiksi Suomessa edelleen käytössä olevat neuvostovalmisteiset sähköveturit ja ydinreaktorit osoittautuivat kilpailukykyisiksi ja kestäviksi.
Kullervo (nimi)
Kullervo on suomalainen miehen etunimi.
Kullervo-nimi on mahdollisesti johdettu kulta-sanasta. Nimi on syntynyt Koillis-Virossa alkusoinnun ja sanaleikin ansiosta. Virossa Kultaneidon takoja oli Kuller Kalevipoeg, Nalleer naesopoeg. Sieltä nimi kulkeutui Inkeriin ja lopulta Kalevalaan.
Kullervon nimipäivä on 25. syyskuuta. Nimi sijoitettiin vuonna 1908 tälle päivälle, koska se oli aikaisemmin ollut Kleofaan nimipäivä, ja kreikkalainen, Raamatussakin esiintyvä nimi Kleofas (Kleopas) tarkoittaa myös kultaista.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 16 853 miestä on saanut nimekseen Kullervo. Heistä suunnilleen puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvulla.
Folding@home
thumb|right|280px|Kuvakaappaus ohjelmasta. Folding@home on hajautetun laskennan projekti, joka hyödyntää henkilökohtaisten tietokoneiden ylijäämäistä laskenta-aikaa tutkiakseen proteiinien muodostamia kolmiulotteisia rakenteita, erityisesti niiden laskostumista laskennallisen kemian metodein. Projekti käynnistettiin 1. lokakuuta 2000 Stanfordin yliopistolla ja sitä johtaa Vijay Pande. Folding@home on päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan maailman laajimpana hajautetun laskennan projektina.
Molekyylisimulaatiota suorittavan ohjelman voi kuka tahansa asentaa omalle tietokoneelleen ja tällä tavoin olla mukana projektissa. Ohjelma hakee kerta toisensa jälkeen Folding@homen palvelimelta työyksikön, jota se käsittelee muutamista tunneista muutamiin päiviin, ja lopulta palauttaa tuloksen palvelimelle. Projektin tulokset auttavat muun muassa tautien tutkimuksessa, kuten Parkinsonin tauti ja Alzheimerin tauti. Projektin tulokset auttavat myös koronavirusten kuten COVID-19 tutkimuksessa.
Helmikuussa 2009 projektin käytössä oli yli viiden petaflopsin edestä laskentatehoa.
Tavallisen tietokoneen prosessorilla ajettavan ohjelman lisäksi Folding@homen asiakasohjelmasta on myös muunnelmat Nvidian ja ATI:n näytönohjaimille, jotka kykenevät peräti kymmenkertaiseen laskutehoon. Sen lisäksi moniydinprosessorien kapasiteetti voidaan hyödyntää kokonaan. Elokuusta 2006 aina joulukuuhun 2012 PlayStation 3 -pelikonsolia pystyi hyödyntämään Folding@homen apuna, "Life with Playstation"-ohjelmalla. Käyttäjä pystyy seuraamaan työyksikkönsä valmistumista sekä tietokoneelta että projektin internetsivuilta. Sen jälkeen kun projekti julkaistiin, sen avulla on tuotettu 129 tieteellistä artikkelia tai tutkimusta, jotka ovat nähtävissä projektin nettisivuilla.
Gary Suter
Jääkiekkoura
Juniorina hän pelasi Dubuque Fighting Saints -joukkueessa. Lukiovaiheessa edustus vaihtui Culver Military Academy -oppilaitokseen ja sitten hän eteni University of Wisconsin-Madisonin yliopistojoukkueeseen. Gary Suterin varasi NHL:ään Calgary Flames kierroksella 9 kaikkiaan 180:n joukosta vuonna 1984. Gary Suter pelasi myös Chicago Blackhawksissa ja San Jose Sharksissa.
Myös Gary Suterin veli Bob ja veljenpoika Ryan Suter, sekä sisarenpoika Jeremy Dehner ovat tunnettuja jääkiekkoilijoita.
Agostino Giuseppe Delfino
Agostino Giuseppe Delfino (17. kesäkuuta 1935 Arenzano – 18. lokakuuta 2020) oli italialaissyntyinen, Keski-Afrikan tasavallassa työskennellyt roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 19. syyskuuta 1959 ja nimitettiin Berbératin hiippakunnan piispaksi 17. kesäkuuta 1991. Delfinon konsekroi piispaksi 27. lokakuuta Armando Umberto Giannin ja Michel Marie Joseph Maîtren avustama Joachim N'Dayen.
Delfino jäi eläkkeelle 17. kesäkuuta 2010.
Kansallisvaltio
thumb|right|Suurin osa Euroopan maista on kansallisvaltioita. Kansallisvaltio on valtio, jossa kansallisuus ja kansalaisuus vastaavat toisiaan.