cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Selter
Elämäkerta
Karl Selter syntyi Kapun kylässä Järvamaassa 24. kesäkuuta 1898. Hän opiskeli Tarton yliopistossa ensin lääketiedettä ja sittemmin lakia valmistuen vuonna 1925. Vuoteen 1933 saakka hän työskenteli puolustus- ja oikeusministeriöille pyörittäen samalla myös omaa asianajajatoimistoaan. Selter toimi Viron talousministerinä lokakuuta 1933 toukokuuhun 1938. Selterin virkakaudella Viron taloudellinen asema koheni hänen edeltäjiensä aloittamien uudistusten ja Selterin ajaman valtion vahvan talouselämän roolin siivittämänä. Tuotanto kasvoi vahvan valtion tuen avulla ja 1930-luvun loppupuolella lähes 25 prosenttia koko Viron tuotannosta oli valtionyhtiöiden käsissä.
Vuonna 1937 Selteristä tuli kansanedustaja ja toukokuussa 1938 hänet nimitettiin maan ulkoministeriksi. Selter pyrki turvaamaan Viron itsenäisyyden huonontuneessa turvallisuustilanteessa. Selter tukeutui Viron Saksan kanssa toukokuussa 1939 solmimaan hyökkäämättömyyssopimukseen ja hylkäsi Neuvostoliiton tarjoamat takeet Viron itsenäisyydestä samana vuonna. Maailmanpoliittinen tilanne huononi kuitenkin Viron kannalta, kun Saksa miehitti Puolan saman vuoden syyskuussa. Adolf Hitler ei ollut kiinnostunut Viron itsenäisyyden puolustamisesta ja Selter solmi Neuvostoliiton kanssa yhteistyösopimuksen, joka johti Viron alistamiseen ja maan Kaarel Eenpalun johtaman hallituksen kaatumiseen. Selter erosi 12. lokakuuta ja hänet lähetettiin Geneveen toimimaan Viron Kansainliiton lähettiläänä. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Selterin virka Sveitsissä pelasti hänen henkensä, kun muut entisen hallituksen jäsenet päätyivät NKVD:n surmaamiksi. Sodan jälkeen länsimaat eivät enää tunnustaneet Selterin diplomaattista asemaa ja hänestä tuli epävirallinen Viron edustaja Länsi-Saksassa. Hän kuoli Genevessä 31. tammikuuta 1958.
Kirjallinen tuotanto
''Eesti välisministrina Moskvas. Eesti riik ja rahvas teises maailmasõjas II''. Stockholm 1955.
Ed Fury
Kehonrakennusta harrastanut Fury työskenteli mallina ja esitti sivuosia useissa Hollywood-elokuvissa. 1960-luvun alussa hän siirtyi Italiaan, jossa hänestä tuli suositun Ursus-elokuvasarjan vaalea ja lihaksikas sankari. Furya pidettiin näyttelijänä liian lapsekkaana ja epäuskottavana, ja hänen uransa hiipui pian peplum-tyylilajin myötä. Palattuaan Amerikkaan Fury näytteli toisinaan tv-sarjojen sivuosissa. Vuonna 1996 hän esiintyi luolamieskomediassa Dinosaur Valley Girls Ursus-elokuviin viittaavalla roolinimellä Ur-So.
Casino de Paris
thumb|285px|Casino de Paris. Casino de Paris on musiikkiteatteri Ranskassa Pariisissa. Se sijaitsee 9. arrondissementissa osoitteessa 16 rue de Clichy. Sen juuret juontavat 1700-luvulle. Nimestään huoimatta se ei ole pelikasino.
Ensimmäinen rakennus samalla paikalla oli Duc de Richelieun rakennuttama noin vuonna 1730, mutta vallankumouksen jälkeen paikka sai uudeksi nimeksi Jardin de Tivoli ja siellä esitettiin ilotulituksia. Vuonna 1880 siitä tuli Palace Theatre, jossa esitettiin erilaisia näytöksiä, kuten painia.
Nykyajan tyyppinen Casino de Paris alkoi muotoutua ensimmäisen maailmansodan puhjetessa, jolloin siitä tuli elokuvateatteri ja musiikkiteatteri. Sodan pommitusten vuoksi esiintymiset keskeytyivät, ja kun ne aloitettiin uudestaan, alkoi paikka saada muodon, joka sillä oli lähes koko 1900-luvun.
Casino de Paris’ssa ovat vuosikymmenten kuluessa esiintyneet esimerkiksi Mistinguett, Maurice Chevalier, Josephine Baker, Micheline Bernardini, Tino Rossi, Line Renaud, Carla Bruni, Violetta Villas ja Zizi Jeanmaire. Esityksiä ovat käsikirjoittaneet muun muassa Serge Gainsbourg and Jean Ferrat, pukuja on suunnitellut 1970-luvulla Yves Saint Laurent, julistetaiteilijoita ovat olleet Erté ja Jules Chéret.
Myyntitykit
Myyntitykit (Glengarry Glen Ross) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu David Mametin samannimiseen näytelmään. Se kuvaa neljän kiinteistövälittäjän elämää kahden päivän ajan, kun nämä ovat saaneet kuulla esimiehiltään, että viikon kuluttua kaikki välittäjät kahta lukuun ottamatta irtisanottaisiin.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla, joilla Jack Lemmon palkittiin parhaan miesnäyttelijän Volpi Cup -palkinnolla. Elokuva ei ollut taloudellinen menestys, sillä se tuotti Yhdysvalloissa vain 10,7 miljoonaa dollaria, mikä alitti sen käyttämän budjetin. Kriitikot kuitenkin ottivat elokuvan vastaan korkein arvosanoin, ja Al Pacino ansaitsi siitä parhaan miessivuosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kiihkeäksi ja armottomaksi liike-elämän kuvaukseksi ja antaa sille täydet viisi tähteä.
Tohtori Kohtalo (Kent Nelson)
Tohtori Kohtalo, oikealta nimeltään Kent Nelson on DC Comicsin kustantama sarjakuvahahmo ja supersankari, jonka loivat Gardner Fox ja Howard Sherman. Hahmo teki ensi esiintymisensä More Fun Comics sarjakuvan numerossa 55, vuonna 1940.
Sarjakuvissa
Kent Nelson syntyi 17. tammikuuta 1928 Celestine Babcock-Nelsonille ja arkeologi Sven Nelsonille. Kentin äiti kuoli hieman hänen syntymänsä jälkeen tuntemattomasta syystä. Sittemmin 12-vuotiaana Kentin elämä muuttui täysin, kun isänsä Sven Nelson päätti viedä poikansa arkeologiselle kaivauspaikalle Egyptiin Urin laaksoon. Paikalliset olivat turhan peloissaan lähestyäkseen Nabun temppeliä, peläten kirousta ja Jumalan vihaa, joka puolestaan ei hetkauttanu Sven Nelsonia. Hän meni yhdessä poikansa kanssa temppelin sisään, jossa Kent törmäsi muinaiseen sarkofagiin, joka sisälsi egyptiläisen Nabu velhon kehon. Yhtäkkiä Kent tunsi tarvetta vetää vivusta, joka on pitänyt Nabun unessa tuhansia vuosia. Vedettyään vivusta temppeliin levisi myrkyllistä kaasua, joka tappoi Kentin isän Svenin mutta ei poikaa.
Koiratappelu
Taistelukoiraksi kasvatettava koira pidetään erillään muista koirista, usein kahlittuna, eikä sitä totuteta ihmisiin ja muihin koiriin. Sitä ruokitaan ja lääkitään yleensä hyvin, ja se saa liikuntaa. Sen korvat ja häntä saatetaan typistää niin, että vastustaja ei saa niistä otetta eikä pysty lukemaan toisen elekieltä. Joskus koira huumataan ennen taistelua, jotta se olisi aggressiivisempi eikä tuntisi kipua.
Koiratappelut olivat vielä 1800-luvulla täysin laillisia esimerkiksi Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Nykyisin koiratappelut ovat niissä ja monissa muissakin maissa laittomia, sillä taisteluihin ja taistelukoirien pitämiseen liittyy monenlaista vakavaa eläinrääkkäystä. Koiratappelutoiminta onkin mennyt maan alle, ja taisteluita järjestetään nykyisin virkavallalta salassa. Joskus taisteluita järjestetään takakujilla, mutta on myös olemassa vakituisia taistelukehiä.
Tohtori Kohtalo (Kent Nelson)
Sankarina
Kentin ensimmäinen seikkailu Tohtori Kohtalona alkoi taistelulla ilkeää velhoa Wotania vastaan, jonka kynsistä hän pelasti Inza Cramerin. Kent rakastui Inzaan lähes saman tien ja pari meni myöhemmin naimisiin. Hän loi taikuudellaan tornin Salemiin, Massachusettsin osavaltioon, joka toimi Tohtori Kohtalon tukikohtana. Hän seikkaili ensimmäisen kerran toisen sankarin Aaveen kanssa, kun kaksikko tuhosivat militaristisen pakoreitin paholaisten tuonelaan. Toisen maailmansodan aikaan Yhdysvaltojen ollessa sodassa mukana, Tohtori Kohtalo ja useat muut salaperäisen miehet auttoivat häntä kukistamaan Theodore Rooseveltin salamurha yritykset. Rooseveltin vaatimuksesta he perustivat Oikeuden Yhteiskunnan 1940-luvun lopulla.
Tuona aikana Kent huomasi kypäränsä tulevan yhä enemmän omistushaluisemmaksi Kentiä kohtaan, jonka seurauksena hän loi uuden kypärän. Kent kuitenkin menetti voimiaan muutoksen seurauksena, mutta kykeni edelleen lentämään, sekä olemaan haavoittumaton ja yli-inhimillisen vahva. Kent kuitenkin otti alkuperäisen kypäränsä käyttöön yrittäessään etsiä kadonnutta Aavetta. Hän huomasi Aaveen olevan Kulakin mielenhallinnassa ja joutui taistelemaan omaa liittolaista vastaan. Tohtori Kohtalo hävisi taistelun ja menetti Nabun antaman kypärän tuonelaan. Hän vietti koko 1950-luvun uransa lopettaneena sankarina ja toimi lääkärinä. Vasta 1960-luvulla Kent Nelson sai kypäränsä takaisin ja palasi takaisin Tohtori Kohtalon rooliin. Sittemmin vuonna 1963 hän liittyi uudelleen Oikeuden Yhteiskuntaan yhdessä Inzan kanssa. Tuona aikana pari tuntui olevan kuolemattomia muiden sankareiden ikääntyessä, he pysyivät lähes samanikäisinä.
Teräsmies
Kent Nelson esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 1997 Teräsmies-animaatiosarjassa vierailevassa roolissa, jossa hahmo esiteltiin keski-ikäsenä sankarina, joka oli kyllästynyt taisteluun hyvän ja pahan välillä. Teräsmies pyysi häneltä apua yliluonnollista uhkaa Karkullia vastaan, johon Tohtori Kohtalo ei aluksi suostunut. Teräsmies sai kuitenkin suostuteltua hänet taistelemaan jälleen hyvyyden puolesta. Hahmon äänenä toimi George DelHoyo.
Justice League
Kent Nelson nähtiin seuraavan kerran vuonna 2003 Justice Leaguessa ja Justice League Unlimitedissa, joka sijoittui samaan universumiin Teräsmies-animaatiosarjan kanssa. Sarjassa hän oli aluksi Oikeuden Puolustajien liittolainen. Sittemmin toisessa sarjassa hän liittyi heidän joukkioon, mutta pysyi silti omassa "tukikohdassaan". Hahmon äänenä toimi tällä kertaa Oded Fehr.
Batman – pelottomat
Vuonna 2009 Kent Nelsonin Tohtori Kohtalo teki lyhyen vierasesiintymisen Batman – pelottomat animaatiosarjassa, jossa hahmon äänenä toimi Greg Ellis.
Young Justice
Kent Nelsonin versio Tohtori Kohtalosta esiintyi Young Justice animaatiosarjassa, jossa häntä ääninäytteli Edward Asner.
Smallville
Kent Nelsonin Tohtori Kohtalo esiintyi Smallville -televisiosarjassa, jossa häntä esitti Brent Stait.
Andrew Kevin Walker
Andrew Kevin Walker (s. 14. elokuuta 1964 Altoona, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan kirjoitustyöstään elokuvassa Seitsemän (1995), josta hän sai Bafta-ehdokkuuden parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Hänet tunnetaan myös elokuvista 8 mm – kahdeksan millimetriä (1999) ja Päätön ratsumies (1999).
Piirroslampi
Piirroslampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Piirroslampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Soikean muotoisen lammen halkaisija on 150 metriä ja sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria. Sen on Saukkolammesta Kyrösjärveen juoksevan joen läpivirtauslampi, joka sijaitsee Saukonperän peltoaukealla. Siihen ei laske muita ojia. Tulouoma on 90 metriä ja lasku-uoma 400 metriä pitkä. Rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat joko niittyä tai suojavyöhykettä. Rantaan on rakennettu vain yksi vapaa-ajan asunto.
Historiaa
Isojaon täydennyskartassa vuodelta 1885 tämä vesialue muistuttaa Saukkonlammen ja Piirroslammin yhteista aluetta ja sen nimeksi oli kirjoitettu "Lammenpohja".
Aasianlumivarpuset
Aasianlumivarpuset (Pyrgilauda) on varpusten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aasianlumivarpusten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia. Joissain lähteissä suvun lajeja on kirjattu kuuluvaksi lumivarpusten sukuun.
Moribala
Moribala (myös Moribila) on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Moribila Kagoua sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 75 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 11 500 ja keskuskylässä 700 asukasta (vuonna 2009).
Moribalan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Tourakolomban, idässä Kassorolan, etelässä Sikasson alueen Koutialan piirin Zanfiguén ja Kounianan ja lännessä Koromon kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.
Kangassirkka
Kangassirkka (Podisma pedestris) on n. 1,5–3 senttimetrin kokoinen, siivetön heinäsirkkalaji. Se on väriltään puna- tai violetinruskea. Laji viihtyy kangasmetsissä yleisenä koko Suomessa.
Koiras on 15–22 mm pitkä, naaras 24–30 mm. Koiraan vartalon takaosa muistuttaa ampiaista tai mehiläistä.
Moribala
Moribalan kautta kulkee Sanin ja Koutialan välinen maantie RN13. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily ja pienimuotoinen kaupankäynti. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuollon taso on riittämätön.
B-luokka (sukellusvene, USA)
B-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka veneet rakensi Fore River Shipbuilding Company.
Digital Living Network Alliance
DLNA-merkinnällä varustettu laite toimii muiden vastaavalla merkinnällä varustettujen laitteiden kanssa. Tyypillinen käyttökohde on esimerkiksi kannettavassa laitteessa olevan sisällön toistaminen langattomasti WLAN-yhteyden kautta kotiverkkoon liitetyssä DLNA-tuetussa televisiossa.
Pikkunapparit
Pikkunapparit (Platyrinchidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajien taksonomia on epäselvä ja lajit luokitellaan usein kuuluviksi joko kotingoihin tai tyranneihin. BirdLife Suomen luokitukseen mukaan pikkunappareihin kuuluu 4 sukua ja 9 lajia.
Efanda
Efanda oli Sköldungaättenin norjalaista kuninkaallista sukua 800-luvulta. Hänen nimensä mainitaan historioitsija Vasili Tatištševin tutkimusten mukaan Joakimin kronikassa. Hänestä tiedetään hyvin vähän. Hänen kanssaan rusien valtakuntaan muutti myös hänen vanhempi veljensä Odd Orvar, jonka Novgorodin sloveenit nimesivät slaavilaisittain Olegiksi. Olegista tuli myöhemmin Kiovan ruhtinas.
Efanda sai ilmeisesti vain yhden lapsen eli Igorin, josta tuli myöhemmin Kiovan ruhtinas. Eräiden oletusten mukaan Efandalla olisi ollut ensimmäisestä avioliitosta Hoskuld (ilmeisesti venäläisten kronikoiden mainitsema Kiovan ruhtinas Askold).
Leijona (tuotemerkki)
Leijona on Oy Perkon omistama kellomerkki. Kellotukku- ja vähittäisliike J. W. Lindroos aloitti Leijona-kellojen myynnin Tampereella 1900-luvun alussa, merkin perustamisvuodeksi ilmoitetaan 1907. Alussa kellot valmistettiin Sveitsissä, nykyään suurin osa kelloista on kiinalaisvalmisteisia. Kellojen tunnuksena on aina ollut leijonan kuva liittyneenä leijona-sanaan.
Perkko Ab osti J. W. Lindroosin liiketoiminnan 1919, jolloin Leijona-kellojen maahantuonti ja tukkumyynti siirtyi heille. Nykyään Leijona-merkki sisältää noin 350 erilaista ranne-, tasku- ja kaulakelloa ja se on Suomen suosituin rannekellomerkki. Leijonan kellokokoelma vaihtuu useamman kerran vuodessa.
Vuonna 2019 Leijona julkaisi yhdessä kelloseppämestari Kari Voutilaisen kanssa kehitetyn Leijona Heritage-malliston. Heritage-sarjan kellot valmistetaan Sveitsissä.
Historia
Sveitsiläisten tuotemerkkiarkistojen mukaan kilpeä kantava leijona -merkin on alun perin rekisteröinyt kelloseppä Albert Kenel & Co joulukuussa 1880 ja myöhemmin Manufacture d’Horlogerie Lion SA vuodesta 1892.
Tukkuliike J.W. Lindroosia on pidetty ensimmäisenä Leijona-kelloja maahantuoneena ja niiden tukkumyyntiä Suomessa harjoittaneena liikkeenä. Varhaisin tunnettu mainos, jossa Leijona-kello esiintyy, on vuodelta 1907. Lindroosin julkaisemassa kellojen hintaluettelossa Leijona-kellot esiintyivät ainakin jo 1909.
Aydınin maakunta
Aydınin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 041 979 vuonna 2014.
Aydınin maakunta rajoittuu Egeanmereen lännessä, İzmirin ja Manisan maakuntaan pohjoisessa, Denizlin maakuntaan idässä ja Muğlan maakuntaan etelässä.
Maakunnan pääkaupunki on Aydın (207 554 as., 31.12.2014 arvio). Muita suuria kaupunkeja ovat Nazilli (113 476 as.), Kuşadası (77 861 as.), Söke (72 523 as.) ja Didim (59 864 as.).
Piirikunnat
thumb|220px|left|Aydınin maakunnan piirikunnat Aydınin maakunta on jaettu 17 piirikuntaan.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1932
85px|right|Ratsastus
Vuoden 1932 kesäolympialaisten ratsastus järjestettiin 10. elokuuta – 13. elokuuta 1932 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Tämä oli kuudes kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 31 osanottajaa kuudesta eri maasta. Tapahtumia oli kuusi, joista yksi peruttiin, koska kyseiseen tapahtumaan ei osallistunut osallistujia.
King Features Syndicate
King Features Syndicate on yhdysvaltalainen lehdistösyndikaatti. Syndikaatti jakaa sanomalehtistrippejä, palapelejä, kolumneja ja pelejä 5 000 sanomalehdelle ympäri maailmaa. Yhtiön perustivat William Randolph Hearst ja Moses Koenigsberg vuonna 1915. Suomessa ja muissa pohjoismaissa King Features Syndicaten sarjakuvia jakelee Bulls Presstjänst.
Nokia 6303 classic
Nokia 6303 classic on Nokian vuonna 2009 toukokuussa julkaisema matkapuhelin. Siinä on 3,2 megapikselin kamera salamavalolla. Puhelimessa on 1050 milliampeeritunnin akku. Näytön on koko on 2,2 tuumaa. Puhelimessa on muistikorttipaikka ja sen sisäinen muisti on 17 megatavua.
Uiguurilainen kirjaimisto
Uiguurilainen kirjaimisto on ensimmäisen vuosituhannen lopulla syntynyt muinaisuiguurin aakkosellinen kirjoitusjärjestelmä. Se pohjautuu sogdilaiseen kirjaimistoon, joka puolestaan perustuu yhteen syyrilais-aramealaisista kirjaimistoista. Kirjainten järjestys on ylhäältä alas ja rivien vasemmalta oikealle. Jokaisella 22 kirjaimesta on useita variantteja, jotka riippuvat sen asemasta sanan alussa, keskellä tai lopussa.
1200-luvulla mongolit loivat oman uiguurilaiseen kirjaimistoon perustuvan kirjoitusjärjestelmän, jota käytetään edelleen Sisä-Mongoliassa. Siihen perustunutta mantšujen kirjaimistoa käytettiin 1700-luvulle saakka.
Tyler Farrar
Tyler Farrar (s. 2. kesäkuuta 1984 Wenatchee, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä, joka edustaa UCI World Tour -tasolla kilpailevaa Dimension Data -tallia. Hän on ajajatyypiltään kirimies.
Saavutuksia
Lähde: Cycling Archives
Saukkolampi (Ikaalinen, Saukonperä)
Saukkolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Saukonperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Saukkolampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lampi on 1,5 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Saukonperän peltoaukean keskellä ja siihen laskee valuma-alueelta useita ojia. Sitä voidaan pitää valuma-alueensa keskusjärvenä. Saukkolampi laskee jokimaista uomaa pitkin Piirroslammen kautta Kyrösjärveen. Tulo-ojia on kaksi. Lännestä siihen laskee Railastonoja, joka on Röyhiönjärven ja Mertalammen yhteinen laskuoja. Pohjoisesta laskee Heinälamminoja, jota pitkin laskee muiden valuma-alueen järvien ja ojien vedet. Rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Ranta on niittyä tai peltojen suoja-aluetta. Rantaan on rakennettu vain neljä vapaa-ajan asuntoa. Rannan lähellä sijaitsee kolme maatilaa ja Röyhiön Kylätalo, jossa on myös kesäteatteri. Seututie 276 ohittaa järven sen eteläpuolelta.
Kahramanmaraşin maakunta
Kahramanmaraşin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 089 038 vuonna 2014.
Saukkolampi (Ikaalinen, Saukonperä)
Historiaa
Ennen Kyrösjärven järvenlaskuoja oli vedenpinta 4–5 metriä nykyistä ylempänä. Vesiraja ulottui silloin syvemmälle sisämaahan ja tuolloin Saukkolammi ja Piirroslammi olivat Kyrösjärvestä kapean virtaavan salmen erottamina yhteinen vesialue. Isojaon täydennyskartassa vuodelta 1885 tämä vesialue muistuttaa Saukkonlammen ja Piirroslammin yhteista aluetta ja sen nimeksi oli kirjoitettu "Lammenpohja".
Kahramanmaraşin maakunta
Maakunnan pääkaupunki on Kahramanmaraş (475 793 as., 31.12.2014 arvio). Toinen suurempi kaupunki on Elbistan (99 537 as.).
Piirikunnat
thumb|220px|left|Kahramanmaraşin maakunnan piirikunnat Kahramanmaraşin maakunta on jaettu 11 piirikuntaan.
Muinaisuiguurin kieli
thumb|175px|Muinaisturkkilaisen piirtokirjoituskiven kopio [[Ankarassa.]] Muinaisuiguurin kieli on muinaisten uiguurien käyttämä turkkilainen kirjakieli. Se tuli tunnetuksi Itä-Turkestanista 1800–1900-lukujen vaihteessa löydettyjen kirjallisten muistomerkkien ansiosta.
Muinaisuiguurin kehityksen uskotaan alkaneen 500-luvun lopussa Orhonjoella nykyisen Mongolian alueella syntyneessä muinaisturkkilaisessa valtakunnassa. 700-luvun puolivälistä lähtien uiguurien valtakunnassa käytettiin turkkilaisiin piirtokirjoitusaakkosiin perustunutta kirjakieltä, jonka normit olivat yhteisiä kaikille itäisille turkkilaisille. 800-luvun puolivälissä osa uiguuriheimoista muutti Itä-Turkestaniin ja perusti Kotšon valtakunnan, jossa on laadittu suurin osa muinaisuiguurin kirjallisista muistomerkeistä. Valtakunnan hajottua 1200-luvun puolivälissä muinaisuiguuria käytettiin vielä pitkään kulttikielenä.
700–1600-luvulta peräisin olevien muinaisuiguurilaisten tekstien kieli kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaiseen ryhmään. Ne on laadittu etupäässä uiguurilaisella kirjaimistolla. Sen lisäksi on käytetty manikealaista, syyrialaista (estrangelo), brahmilaista, tiibetiläistä sekä turkkilaista riimukirjoitusta. Muistomerkit koostuvat etupäässä käännetyistä buddhalaisista ja muiden uskontojen pyhistä kirjoituksista.
Toisen vuosituhannen alussa käytetty karahanid-uiguurin kirjakieli ja sen jatkajat sekä nykyinen uiguurin kieli eli uusuiguuri poikkeavat huomattavasti muinaisuiguurista. Ne kuuluvat turkkilaisten kielten karlukkilaiseen ryhmään.
Julius Stockhausen
Julius Stockhausen (1826 Pariisi – 1906 Frankfurt) oli saksalainen baritoni, kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Stockhausenin isä oli harpisti sekä säveltäjä ja äiti laulaja. Stockhausen oppi lapsena soittamaan eri soittimia. Hän sai koulutuksensa Pariisissa. Vuonna 1848 hän esiintyi Elias-oratorion tulkinnassa Baselissa, ja vuonna 1857 hän liittyi Pariisin Opéra-Comiquen palvelukseen. Hän piti Franz Schubertin Die schöne Müllerinin ensimmäisen julkisen esityksen Wienissä 1850-luvulla. Vuosina 1863–1867 Stockhausen johti Hampurin filharmonikkojen konsertteja ja samalla paikallista kuoroa. Vuosina 1874–78 hän työskenteli Sternin lauluseuran johdossa Berliinissä. Hän opetti Hochin konservatoriossa (Frankfurt) vuosina 1878–1880 ja 1883–1884. Hänen välinsä konservatorion johdossa olleen Joachim Raffin kanssa olivat tulehtuneet. Hän julkaisi kaksiosaisen oppimateriaalin laulajia varten vuosina 1886–1887.
Schubertin ohella Stockhausen kantaesitti esimerkiksi Robert Schumannin Dichterlieben vuonna 1861 Johannes Brahmsin säestämänä. Hän kantaesitti myös Schumannin koko teoksen Kohtauksia Goethen Faustista vuonna 1862 Kölnissä, vaikka kapellimestari Ferdinand Hiller olisi alun perin halunnut siitä vain osia esitettävän. Stockhausen oli tutustunut Hilleriin esiintyessään vuonna 1859 Clara Schumannin kanssa Lontoossa, jossa hän tapasi Hillerin, Jenny Lindin ja Pauline Viardot'n. Kesällä 1854 ensi kertaa tapaamansa Clara Schumannin kautta Stockhausen myös tutustui Brahmsiin ja Joseph Joachimiin.
Stockhausen piti monia resitaalikiertueita. Häntä pidettiin aikanaan yhtenä Schubertin Winterreisen ja muiden laulujen hienoimmista tulkeista. Johannes Brahms omisti hänelle säveltämiään lauluja.
Levens
Levens on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Var-joen varrella noin 25 kilometriä Nizzasta pohjoiseen.
Kunnan keskiaikainen keskusta sijaitsee korkean kukkulan laella. Kylä on kasvanut sitä suojaavan linnan ympärille. Linnasta on säilynyt joitain osia.
Saukkolampi (Ikaalinen, Sorvanperä)
Maantietoa
Lampi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa suon ympäröimänä. Lampeen laskee suo-ojia ympäröiviltä soilta ja Vehonoja, joka on Valkeajärven, Veholammen ja Housulammen yhteinen laskuoja. Rantaviivan pituus on kilometrin. Lammella ei ole rakennuksia eikä sinne johda teitä.
Natriumheksafluorisilikaatti
Natriumheksafluorisilikaatti (Na2SiF6) on natrium- ja heksafluorisilikaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden fluorauksessa ja lasin valmistuksessa.
Ominaisuudet
Natriumheksafluorisilikaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman kylmään veteen ja sen liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa natriumfluoridiksi ja piitetrafluoridiksi. Vahvojen happojen kuten rikkihapon vesiliuokset reagoivat natriumheksafluorisilikaatin kanssa muodostaen natriumfluoridia, natriumsuolaa ja piidioksidia.
Valmistus ja käyttö
Natriumheksafluorisilikaattia voidaan valmistaa neutraloimalla fluoripiihappoa natriumkarbonaatilla tai fluoripiihapon ja natriumkloridin välisellä reaktiolla. Jälkimmäisessä tapauksessa natriumheksafluorisilikaatti saostuu huonon vesiliukoisuutensa vuoksi ja voidaan erottaa suodattamalla. Kolmas tapa valmistaa yhdistettä on natriumfluoridin ja piitetrafluoridin välinen reaktio.
Natriumheksafluorisilikaatin pääasiallinen käyttökohde on veden fluoraus, mihin sitä käytetään erityisesti Yhdysvalloissa. Muita käyttökohteita ovat hyönteisten- ja tuhoeläinten hävitys, lasin etsaus ja emalien valmistus, berylliumin ja tinan elektrolyyttisessä valmistuksessa apuaineena ja piitetrafluoridin ja synteettisen kryoliitin valmistus.
Surutasku
Surutasku (Oenanthe lugens) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 14,5 cm, siipien kärkiväli 26–27,5 cm ja paino 19–25 g. Surutasku muistuttaa suuresti nunnataskua, mutta sillä on erilainen siipikuvio ja enemmän valkoista yläperässä. Naaras on himmeämmän värinen kuin koiras.
Elinympäristö
Surutasku asuu vuorten karuilla louhikkoisilla rinteillä ja kallioisilla ylängöillä aina 2 700 metrin korkeudelle asti.
Lisääntyminen
Surutaskun pesä on syvällä kallion kolossa tai halkeamassa, kiven alla tai törmässä. Naaras munii 4–5 munaa. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän lentokyvyttöminä noin kahden viikon ikäisinä. Laji pesii usein kahdesti kesässä.
Chaghcharan
Chaghcharān on kaupunki Keski-Afganistanissa ja Ghowrin maakunnan hallinnollinen pääkaupunki. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 7 920 ihmistä ja suurin etninen ryhmä on tadžikit.
Surutasku
Ravinto
Surutasku syö pääasiassa hyönteisiä, toisinaan myös muita selkärangattomia ja kasvien osia.
Ćićarija
Ćićarija on Istrian niemimaan pohjois- ja koillisosassa sijaitseva 45 kilometrin pituinen ja 10–15 kilometrin levyinen vuoristoinen ylänkö. Suurin osa ylängöstä sijaitsee Kroatiassa, mutta sen pohjoisin osa ulottuu Slovenian puolelle. Alueen korkein vuori on Veliki Planik, jonka huippu on 1 272 metrin korkeudella merenpinnasta.
thumb|450px|Ćićarija Gračišćesta päin nähtynä
Vuoden 2001 laskennan mukaan Ćićarijan väestötiheys oli 7 asukasta neliökilometrillä. Harvaan asutukseen ovat osaltaan johtaneet alueen heikko taloudellinen kehitys, ympäröiviä seutuja ankarampi ilmasto ja karstipitoinen maaperä, johon mitä ilmeisimmin viittaa alueen lempinimi Halkeamavuoret.
Suomen silta
150px|thumb|Lydia Koidula. Suomen silta on Viron kansallisrunoilija Lydia Koidulan vuonna 1881 kirjoittama sikermä, jonka aiheena on Suomen ja Viron kansojen yhteys. Aiheena Suomen silta esiintyy muissakin Koidulan runoissa ja jo Fr. R. Kreutzwaldin kokoamassa Kalevipoegissa.
Rakenne
Suomen silta koostuu neljästä osasta. Sen alkuruno Unenägu (Uni) kuvailee unen näkymää, jossa Suomen ja Viron "isänmaita" yhdistää silta. Toisen runon kertosäkeessä kehotetaan kohottamaan Suomen silta, ja kolmannessa (Mälestused, Muistot) Koidula kuvailee Suomen kaipuuta. Päätösrunossa Soome sild Koidula jäljittelee kansallis- tai maakuntalaulujen hymnimäistä ja korkeavireistä sävyä. Suomen silta tarttui sittemmin fraasiksi juhlapuheissa ja heimotyön iskusanaksi.
Iso-Britannia talviolympialaisissa 2018
Iso-Britannia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 58 urheilijaa, jotka kilpailivat 11 urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 34 ja naisia 24. Freestylehiihtäjiä oli yksitoista sekä rattikelkkailijoita ja curlingpelaajia kymmenen. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi skeletonkelkkailija Lizzy Yarnold ja päättäjäisissä lumilautalija Billy Morgan.
Iso-Britannia voitti kisoissa yhden kultamitalin ja neljä pronssia. Se sijoittui kisojen mitalitilastossa 19:nneksi. Yksittäisissä urheilumuodoissa maa oli skeletonin mitalitilaston ykkönen.
Tore Modeen
Tore Gunnar Werner Modeen (25. syyskuuta 1929 Helsinki – 11. helmikuuta 2007 Helsinki ) oli suomalainen juristi, oikeustieteen tohtori ja professori. Hän oli Åbo Akademissa 1964–1968 hallinto-oikeuden apulaisprofessori ja 1968–1977 valtio-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden professori. Vuosina 1977–1995 hän oli Helsingin yliopistossa kunnallisoikeuden ja kunnallistalouden professori. Tieteellisissä tutkimuksissaan Modeen on käsitellyt muun muassa erilaisia valtio- ja hallinto-oikeudellisia kysymyksiä. Hän on laatinut henkilöhistorioita sukunsa jäsenistä.
Modeenin isä oli tilastotieteilijä Gunnar Modeen.
Wise Blood – levoton veri
Juoni
Nuori, yksinkertaiselta ja itsepäiseltä vaikuttava mies Hazel Motes (Dourif) palaa nimeämättömästä sodasta lievästi haavoittuneena autioituneeseen kotitaloonsa Tennesseen maaseudulla, mutta jatkaa matkaansa kaupunkiin. Hän on katkeroitunut tavasta, millä hänen saarnaajaisoisänsä (Huston) kohteli häntä lapsena, ja päättää ryhtyä perustamansa uudenlaisen ”Jeesuksettoman” kirkkokunnan kiertäväksi saarnaajaksi kehnolla autonromullaan. Hänen tielleen osuvat toinen yksinkertainen nuori mies (Dan Shor), sokeaa näyttelevä huijarisaarnaaja (Stanton) ja tämän tytär (Wright), kilpaileva huijarisaarnaaja (Ned Beatty) ja tämän apuri (William Hickey) sekä monia muita erikoisia hahmoja.
Tuotanto
Elokuva on kuvattu pääosin Georgian osavaltion Maconissa.
Elokuvan bluegrass-vaikutteisen musiikin on tehnyt Alex North. Pääteemana kuullaan erilaisia banjo- ja viulusovituksia kappaleesta ”Tennessee Waltz”.
Vastaanotto ja jälkimaine
The New York Timesin Vincent Canby kuvasi ensi-iltakritiikissään Wise Bloodia niin eksentriseksi ja käänteissään yllättäväksi, että sitä luulisi pikemminkin nuoren enfant terriblen esikoiselokuvaksi kuin yhdeksi seitsemänkymppisen veteraanin viimeisistä.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen ylisti Wise Bloodia vuonna 1981 näin: ”On hyviä ja huonoja, vakavia ja vaikuttavia filmejä, ja sitten on oikeita elokuvia. Niiden kuvat kulkevat puhtaina ja luontevina, klassisen ilmavina ja itsestäänselvinä kuin hienoin proosa. John Hustonin vuonna 1979 valmistunut Wise Blood on sellainen elokuva.”
Wise Blood oli vuonna 1980 ehdolla New York Film Critics Circlen parhaan elokuvan palkintoon, jonka sai Robert Redfordin Tavallisia ihmisiä. Vuonna 2004 The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Sukaskeltto
Sukaskeltto (Crepis setosa) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja kelttojen (Crepis) sukuun kuuluva ruohovartinen kasvilaji. Yksi sukaskelton lajituntomerkeistä on sen varsissa, lehdissä sekä kehtosuomuissa oleva keltainen karvoitus.
pienoiskuva|vasen|250px|Sukaskeltto (Crepis setosa)
Sukaskeltto on yksivuotinen ja voi kasvaa noin 60 cm korkeaksi. Sen varsi on kasvutavaltaan pysty sekä yleensä ainakin tyveltään monihaarainen. Lehdet ovat karheakarvaisia ja pariliuskaisia. Ylimmät lehdet ovat ruodittomia ja sepiviä, kun taas alemmat lehdet ovat ruodillisia. Sukaskelton kukat ovat kalvaankeltaisia ja sijaitsevat mykeröinä, jotka ovat noin 1 cm leveitä. Mykeröt sijaitsevat huiskilomaisesti. Kehtosuomut ovat varisen ja lehtien tapaan karvaisia. Ulommat kehtosuomut ovat sisempiä lyhyempiä sekä yleensä ulospäin siirottavia. Sukaskeltto kukkii heinäkuusta syyskuulle. Hedelmät ovat otakärkisiä ja valkean lenninhaivenen omaavia.
Malatyan maakunta
Malatyan maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 769 544 vuonna 2014.
Maakunnan pääkaupunki on Malatya (438 000 as., 31.12.2014 arvio).
Piirikunnat
thumb|220px|left|Malatyan maakunnan piirikuntajako. Malatyan maakunta on jaettu 13 piirikuntaan.
Kuplapesä
thumb|250px|oikea|[[Taistelukalan (Betta splendens) mätimunia kuplapesän kuplissa.]] Kuplapesä on joidenkin kalalajien, kuten labyrinttikalojen, syljestä ja ilmasta vedenpintaan tekemä rakennelma, joka monesti tarttuu vesikasveihin. Kuplat suojelevat mätimunia tunkeilijoilta ja muilta vaaroilta, myös poikasten juuri kuoriuduttua. Kuplapesää käyttävien kalalajien mätimunat ovat pesässä kuoriutumiseen saakka.
SA-3 (kytkin)
200px|thumb|SA-3 -kytkimet 200px|thumb|SA-3 -kytkimet kytkettynä
SA-3 on rautatiekalustossa käytettävä automaattikytkin. Kytkin pohjautuu amerikkalaiseen Willison-kytkimeen ja on yhteensopiva sen kanssa. Se otettiin käyttöön alun perin Neuvostoliitossa vuonna 1957. Kytkin onkin laajassa käytössä pääosin entisen Neuvostoliiton alueella. Myös Pohjoismaissa sekä Keski-Euroopassa kytkintä käytetään jonkin verran raskaissa tavarajunissa.
SA-3 -kytkimen etuna on sen hyvä vetovoiman kesto. Junapainot eivät käytännössä rajoita sen käyttöä. Matkustajaliikenteessä sen haittana kuitenkin on, että sen kytkentä ei ole välyksetön jolloin vaunujen välit jäävät löysiksi. Sillä on merkitystä matkustajamukavuuden kannalta.
Suomessa SA-3 -kytkimellä on 1990-luvulta alkaen varustettu pääasiassa vetokalusto. Vaunuissa käytetään ruuvikytkimiä, jotka mahdollistavat välyksettömän kytkennän. SA-3 on mahdollista kytkeä ruuvikytkimeen erityisen ystävyyssiteen avulla. Lisäksi Sr2-sarjan vetureissa on käytössä Unilink-kytkin, jossa on yhdistetty sekä SA-3- että ruuvikytkin.
Niittyheinäsirkka
Niittyheinäsirkka (Omocestus viridulus) on heinäsirkkalaji. Sen tunnistaa oliivinvärisestä selästä ja ruskeankellertävistä kyljistä. Selkäkilvissä on juovia. Niittyheinäsirkan ääni on hyvin kuuluva. Se viihtyy kosteikoissa, ojanpientareilla ja myös rehevillä ja kuivilla niityillä. Se syö kasviravintoa ja talvehtii munana. Niittyheinäsirkka aikuistuu sukulaisiaan aiemmin, jo kesäkuun lopulla. Naaras munii maahan muutaman munaryhmän loppukesällä. Niittyheinäsirkkaa esiintyy Suomessa yleisesti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on hyvin yleinen laji. Niittyheinäsirkan koiras on kooltaan 14–16 millimetriä ja naaras 18–23 millimetriä.
Touch! Generations
|right|180px '''Touch! Generations''' (タッチジェネレーションズ) oli Nintendon tuotemerkki, jota käytettiin Nintendo DS- ja Wii-peleissä näyttämään niiden kuuluvuutta laajemmalle yleisölle kuin tavallisille pelaajille. Nintendo lakkasi käyttämästä tuotemerkkiä Nintendo 3DS:n julkaisun yhteydessä vuonna 2011, vain viisi vuotta sen esittelemisen jälkeen.
Pelit
Big Brain Academy ja Magnetica tulivat ensimmäisiksi Yhdysvalloissa markkinoitaviksi peleiksi, jotka saivat Touch!-merkinnän, kun ne julkaistiin 5. kesäkuuta. Niitä puolestaan seurasi 26. kesäkuuta 2006 julkaistu Sudoku Gridmaster. Samassa yhteydessä useat aiemmin julkaistut pelit merkittiin Touch! Generations-tuotemerkin alaisiksi.
Japani
Japanissa alkuperäisellä Touch! Generations-kokoelman peleillä oli massiivinen menestys, varsinkin Brain Training-peleillä, jotka sijoittuivat korkealle myyntitilastoissa.
Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikassa Brain Age julkaistiin 17. huhtikuuta 2006, mutta Touch! Generations-brändi julkaistiin vasta 5. kesäkuuta 2006.
Touch! Generations julkaistiin Euroopassa 9. kesäkuuta 2006 Dr. Kawashima's Brain Training: How Old Is Your Brain? pelin julkaisun yhteydessä.
Vastaanotto
Touch! Generations-pelit on vastaanotettu erittäin hyvin lähes joka alueella. Esimerkiksi Brain Age: Train Your Brain In Minutes A Day-peliä on myyty maailmanlaajuisesti yli 9 miljoonaa kappaletta. Nintendogs-sarja on yksi suosituimmista DS-nimikkeistä, myyden toukokuuhun 2009 mennessä yhteensä 22.2 miljoonaa kappaletta, jota seuraa Brain Training 17.4 miljoonan kappaleen myynnillä.
Kati Kulovesi
Kati Kulovesi (s. 1973 ) on suomalainen oikeustieteilijä ja Itä-Suomen yliopiston kansainvälisen oikeuden, erityisesti kansainvälisen ympäristöoikeuden professori. Hän on toiminut toimi Suomen ilmastopaneelissa (2014–2015 ja 2016–2019). Hän on johtanut useita kansainvälisiä ympäristöoikeuden alaan kuuluvia tutkimushankkeita ja hankkinut näille esimerkiksi tavoiteltua ERC-rahoitusta.
Kulovesi tuli ylioppilaaksi Suutarilan lukiosta (1992). Hän suoritti oikeustieteen maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa (1998) ja Lontoon yliopistossa (London School of Economics and Political Science: LL.M., 2001). Hän valmistui Lontoon LSE:stä myös oikeustieteen tohtoriksi (LL.D., 2008). Kuloveden englanninkielinen väitöskirjatutkimus (2008) oli otsikoitu Challenges of Environment and Legitimacy in the WTO Dispute Settlement System. Työn toimitettu versio on julkaistu vuonna 2011 Kluwer Law Internationalin kustantamana.
Luettelo pikkuplaneetoista: 213001–214000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 213001:stä ja päättyen 214000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
(213051) 1998 UZ17
Hämeenlinnan Pallokerho
Hämeenlinnan Pallokerho eli HPK on hämeenlinnalainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelaa jääkiekon SM-liigassa. Kaudella 2005–2006 HPK voitti historiansa ensimmäisen Suomen mestaruuden kukistettuaan Porin Ässät otteluvoitoin 3–1. Toisen mestaruutensa HPK voitti kaudella 2018–2019 Kärppiä vastaan otteluvoitoin 4–3. Kahden kullan lisäksi HPK on saavuttanut kolme hopeaa sekä yhdeksän pronssia. HPK pelaa kotiottelunsa Pohjantähti areenalla. HPK Naiset pelaavat SM-liigassa.
Alkuvuodet – Pallosta kiekkoon (1929-1950)
Hämeenlinnan Pallokerhon perustava kokous pidettiin 5. joulukuuta vuonna 1929. Seuran nimeksi valittiin tuolloin Hämeenlinnan Jääpalloseura, ja toiminta keskittyikin aluksi jääpalloon. Pian seuraavan vuoden alussa seuran nimi vaihtui Hämeenlinnan Pallokerhoksi eli HPK:ksi, jonka nimisenä seura on toiminut aina tähän päivään saakka. Huhtikuussa 1930 päätettiin seuran toimintaa laajentaa siten, että sen ohjelmaan lisättiin myös jalkapallo ja pesäpallo. Vuonna 1935 HPK:n ja sen paikallisen kilpakumppanin Hämeenlinnan Tarmon toiminta yhdistettiin osittain. Yhdistymisen tavoitteena oli että HPK:lle jäisi jääpallo ja pesäpallo, Tarmolle jalkapallo. Yhdistymisen seurauksena sai alkunsa myös Tarmon jääkiekkotoiminta ja helmikuussa 1932 Tarmo pelasi ensimmäisen ottelunsa.
Ensimmäiset SM-sarjakaudet (1950-1961)
Kausi 1949–1950 oli HPK:n ensimmäinen Suomen jääkiekon pääsarjassa. HPK sai paikalliskilpailijastaan Tarmosta kovan vahvistuksen, kun Eero Salisma siirtyi Pallokerhoon. HPK jäi kuitenkin SM-sarjassa kuudenneksi eli viimeistä edelliseksi ja putosi takaisin suomensarjaan.
Vuoden 1951 suomensarjaan HPK lähti ennakkosuosikkina ja seuran onnistuikin nousta takaisin pääsarjaan. Toiseen SM-sarjakauteensa 1951–1952 HPK lähti suurin odotuksin. Seura voitti oman lohkonsa voittaen kaikki ottelunsa, HPK voitti muun muassa paikallisvastustajansa Tarmon ensimmäistä kertaa SM-sarjaottelussa. Voitto Tarmosta takasi HPK:lle lohkovoiton, kyseessä oli Tarmon ainoa tappio vuoden 1952 SM-sarjassa. Tarmo sijoittui lohkossa HPK:n jälkeen lohkon toiseksi. Lohkovoiton myötä HPK selviytyi ensimmäistä kertaa historiassaan loppuotteluihin, seuran nousu suomensarjasta mitalijoukkueeksi oli nopeaa.
Loppuotteluissa vastaan tuli toisen lohkon voittaja ja edellisen kauden mestari Ilves. Myös edellisenä kautena Ilves oli voittanut hämeenlinnalaiset loppuotteluissa – silloin vastassa oli ollut Tarmo. Ensimmäinen loppuottelu Ilvestä vastaan alkoikin tasaisesti, mutta HPK:n peli sekosi kun Eero Salisma ajettiin ulos kentältä. Ilves voitti lopulta selkein lukemin 6–1. Toinen ottelu oli tasaisempi, sen voitti Ilves maalein 4–3 ja HPK saavutti hopeamitalit.
Seuraavana kautena 1953 Hämeenlinnassa palattiin totuttuun järjestykseen ja Tarmo palasi kaupungin ykkösseuraksi. HPK ja Tarmo pelasivat tosin eri lohkoissa, joten paikallisottelu ei toteutunut. HPK jäi lohkonsa kolmanneksi, Tarmon saadessa hopeamitalit. Myös vuonna 1954 jäi SM-sarjan paikallisottelu Tarmoa vastaan pelaamatta, sillä joukkueet oli taas sijoitettu eri lohkoihin. HPK kuitenkin sijoittui lohkonsa toiseksi ja Tarmo jäi neljän parhaan ulkopuolelle, joten HPK nousi taas kaupungin herraksi. Lohkonsa kakkosena HPK selviytyi pronssiotteluun, jossa se oli niukasti Turun Palloseuraa parempi; ensimmäisen ottelun HPK voitti maalilla, toinen ottelu päättyi tasan. Näin HPK saavutti pronssimitalit. Seuraava HPK:n jääkiekon SM-mitalisijoitus tulikin vasta 1990-luvulla ja Tarmo piti huolen kaupungin kiekkomenestyksestä vielä muutaman vuoden ajan.
Seuraavina vuosina Kerhon menestys oli vaisumpaa, vuonna 1954–1955 se jäi lohkonsa kolmanneksi ja ulos mitalipeleistä. Seuraavana kautena 1955–1956 HPK säilyi SM-sarjassa voitettuaan uusintaottelun putoamisesta. Myös vuosina 1957 ja 1958 HPK jäi mitalipelien ulkopuolelle, putoaminen ei kuitenkaan uhannut. Kaudeksi 1958–1959 SM-sarjan sarjajärjestelmää uudistettiin ja sarja pelattiin yksilohkoisena. Sarjan häntäpäässä neljä joukkuetta oli tasapisteissä, mutta HPK jäi kymmenen joukkueen sarjassa viimeiseksi maalieron turvin, mutta kerhon onneksi se ei ratkaissut putoamista vaan sääntöjen mukaan tasapisteissä pelattiin uusintaottelu. Uusintaotteluiden jälkeen HPK säilyi sarjassa, paikallisvastustaja Tarmon kohtalona taas oli putoaminen suomensarjaan. Seuraavana kautena 1959–1960 HPK koki kuitenkin saman kohtalon, se jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja putosi suomensarjaan kaudeksi 1960–1961.
Alasarjakaudet (1961-1979)
1960-luvun alkuvuodet HPK tahkosi suomensarjassa paikallisvastustajansa Tarmon kanssa. Vuonna 1964 Hämeenlinnassa päästiin pois luonnonjääoloista, kun Rinkelinmäen tekojäärata valmistui. Vuosikymmenen loppupuoliskolla Hämeenlinnan kiekkoherruus oli siirtymässä vähitellen HPK:lle, sillä Tarmo haki välillä vauhtia maakuntasarjasta saakka. Tosin Kerhonkin sarjasijoitukset olivat suomensarjassa vaatimattomia. Kausina 1968–1969 ja 1969–1970 HPK oli juuri putoamisviivan yläpuolella, mutta maakuntasarjaan seura ei sentään pudonnut.
Seuraavina kausina sijoitukset paranivat ja kaudella 1971–1972 HPK selviytyi jo SM-sarjakarsintaan asti, mutta lopulta karsintasarjassa nousu SM-sarjaan ei kuitenkaan ollut lähelläkään. HPK:n kurssi oli kuitenkin kääntynyt ja se nousi toiseksi korkeimman sarjatason parhaiden seurojen joukkoon. Kaudella 1972–1973 HPK ei SM-karsintaan yltänyt. Samalla kaudella HPK:n paikallisvastustajan Tarmon menestys oli heikompaa; Tarmo putosi maakuntasarjaan ja HPK jäi ainoana hämeenlinnalaisjoukkueena toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Seuraavalla kaudella 1973–1974 HPK voitti oman suomensarjalohkonsa ja eteni SM-karsintaan. Karsintasarjassa Kerho jäi kuitenkin kolmanneksi, eikä selviytynyt karsimaan SM-sarjapaikasta SM-sarjan yhdeksättä vastaan.
Kaudeksi 1974–1975 toiseksi korkein sarjataso muuttui I-divisioonaksi. I-divisioonaa ei enää pelattu alueellisesti jaetuissa lohkoissa, vaan sarja muuttui yksilohkoiseksi, jolloin ottelumatkat pitenivät. Myös sarjan taso nousi, edellisenä kautena sarjasta pudotettiin 16 joukkuetta. Ensimmäinen I-divisioonakausi sujui alkuun lupaavasti, ja sarjan kärkikolmikko Sport, FoPS ja HPK erottui muista jo sarjan alkuvaiheessa. Lopulta kuitenkin HPK oli kuitenkin kärkikolmikon kolmas joukkue selkeällä piste-erolla.
Ennen seuraavan I-divisioonakauden 1975–1976 alkua Hämeenlinnan jääkiekkopiireissä tapahtui odottamaton käänne, sillä Tarmo lopetti perinteikkään ja menestyksekkään jääkiekkotoimintansa ja Tarmon jääkiekkotoiminta sulautettiin Pallokerhoon. Hämeenlinnassa katsottiin, ettei sen kokoinen kaupunki voinut ylläpitää kahta menestyvää jääkiekkojoukkuetta. Seuraavina kausina HPK jäi yhä selvemmin I-divisioonan kärkiporukoiden taakse, eikä se yltänyt SM-sarjakarsintapaikkaan. Seura oli kuitenkin vakaasti sarjataulukon keskivaiheen yläpuolella. HPK oli kuitenkin paras I-divisioonassa pelaava joukkue, jolla ei vielä ollut jäähallia. Vuonna 1977–1978 kerho oli taas lähellä SM-sarjakarsintaa, tämä vauhditti kaupungin päätöstä jäähallin rakentamisesta. Halli päätettiin rakentaa kattamalla Rinkelimäen tekojäärata. Rakennustyöt vaikeuttivat HPK:n harjoittelua vuonna 1978–1979. HPK olikin sarjassa I-divisioonan puolivälin alapuolella.
Nousuyritysten kaudet (1979-1983)
Vuonna 1979 Rinkelinmäen tekojäärata viimein katettiin ja HPK pääsi ensimmäistä kertaa pelaamaan kotiottelunsa jäähallissa. Uusi Rinkelinmäen jäähalli siivitti osaltaan joukkuetta menestykseen, sillä seuraava I-divisioonakausi 1979–1980 oli seuran paras sitten mestaruussarjakausien. Sarjan alku meni vielä tasatahtia muiden kärkiseurojen SaiPan ja SaPKon kanssa, mutta sarjan puolivälissä HPK pelasi 15 ottelun tappiottoman putken ja karkasi saavuttamattomaan johtoon. Lopulta HPK oli sarjan selkeä ykkönen. SM-liigan karsintasarja sen sijaan ei sujunutkaan HPK:n kannalta toivotunlaisesti. Neljän joukkueen karsintasarjan ykköseksi pelasi SaiPa, joka jäi runkosarjassa HPK:n taakse. HPK:n ja SaiPan väliin jäi vielä tasapisteissä SaiPan kanssa ollut Jokerit, joka puolusti liigapaikkaansa. Nousu SM-liigaan jäi hämeenlinnalaisittain vielä haaveeksi.
Seuraavan kauden I-divisioonaan 1980–1981 HPK sai kovan vahvistuksen, kun Jouni Rinne siirtyi Hämeenlinnaan Rauman Lukosta. Muitakin vahvistuksia tuli HPK:hon ja seura lähtikin kauteen ennakkosuosikkina. HPK johtikin sarjaa alusta alkaen ja Kerho pelasi itsensä runkosarjan voittoon pistepörssin voittaneen Rinteen johdolla. Liigakarsinnassa kuitenkin liigajoukkueet Lukko ja Jokerit eivät antaneet divisioonan kärkikaksikolle HPK:lle ja KooVeelle mahdollisuuksia, eikä HPK:n nousuyritys onnistunut.
Kaudeksi 1981–1982 Jouni Rinne lähti takaisin Raumalle. HPK erottui kuitenkin muista voitti taas lopulta runkosarjan. Uutena sarjajärjestelmänä I-divisioonassa pelattiin pudotuspelit liigakarsintaan pääsystä. Sarjan voittajana HPK sai levätä ensimmäisen kierroksen. Vastustajaksi HPK:lle tuli JyP HT, jolle ei juuri annettu ennakkoarvioissa mitään mahdollisuuksia. Jyväskyläläisseura kuitenkin yllätti HPK:n ja vei ottelusarjan nimiinsä suoraan voitoin 3–0 ja HPK jäi tappion myötä SM-liigakarsinnan ulkopuolelle.
Kaudella 1982–1983 HPK voitti I-divisioonan runkosarjan neljättä perättäistä kertaa. Voitto ei kuitenkaan ollut yhtä selkeä kuin aiempina vuosina, sillä JoKP jäi vain pisteen päähän. Pudotuspeleissä vastaan tuli taas JyP HT, jonka HPK voitti tällä kertaa voitoin 3–0 ja eteni liigakarsintaan SM-liigan viimeiseksi jäänyttä Lukkoa vastaan. HPK sai ottelusarjaan kotiedun ja ensimmäinen ottelu Hämeenlinnassa päättyi HPK:n 4–1-voittoon. Seuraava ottelu pelattiin Raumalla. HPK siirtyi ottelussa johtoon jo ensimmäisen minuutin aikana, ja lisäsi parin seuraavan minuutin aikana johtoaan kolmeen maaliin. Lopputulos oli 1–6 hämeenlinnalaisille. Ottelusarjan viimeinen ottelu Hämeenlinnassa tuntui enää muodollisuudelta, sen HPK voitti 3–0. Ottelusarjan voiton myötä varmistui HPK:n paluu korkeimmalle sarjatasolle.