cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yotsuba&!
Tarina
Vaikka sarjassa ei ole varsinaista juonta ja sen tarina on pääosin "ei mitään", manga keskittyy Yotsuban matkaan elämästä oppimiseen ja uusien asioiden löytämiseen. Tuona aikana lukija on tavallaan samalla matkalla oppimassa uusia asioita hahmoista, erityisesti Yotsubasta. Jokaisella luvulla on oma teemansa, joissa Yotsuba usein näkee tai kokee jotain ensimmäistä kertaa. Luvut on nimetty vastaavasti: "Yotsuba ja sade", "Yotsuba ja elefantti", "Yotsuba ja ilmastonmuutos", jne.
Koiwain perhe
Yotsuba Koiwai / "Yotsuba" (小岩井よつば Koiwai Yotsuba / よつば Yotsuba) on tarinan päähenkilö. Hän on 5-vuotias, ja osoittaa lapsenomaista ihmetystään kaikkea näkemäänsä uutta kohtaan. Hänen kykynsä löytää jotain hyvää lähes jokaisesta asiasta on vertaansa vailla, ja hänen jatkuva iloisuutensa näyttää tarttuvan muihinkin hahmoihin. Ennen muuttamistaan nykyiseen taloonsa hän ilmeisesti asui isovanhempiensa luona saarella jossain ("vasemmalla", kuten Yotsuba sanoo). Hänen vanhemmistaan tiedetään vähän; vain se, että Yotsuba oli orpo ja että Koiwai otti hänet huostaansa. Kuitenkaan tämä asia ei tunnu häiritsevän Yotsubaa tippaakaan. Yotsuba aiheuttaa aina pikkuisen hämminkiä naapurustossa tai minne ikinä meneekin, mutta hänelle ei voi suuttua.
Ayasen perhe
Ayaset asuvat naapurissa ja ovat tärkeässä osassa Yotsuban tekemisissä.
Asagi Ayase (綾瀬あさぎ Ayase Asagi) on vanhin Ayasen sisaruksista. Hänen ikäänsä ei ole paljastettu, mutta hän opiskelee yliopistossa ja on ilmeisesti vain kesän kotona. Asagi on viehättävä ja aikuismainen, mutta hänellä on taipumus olla välinpitämätön ja kiusata muita ihmisiä, erityisesti äitiänsä.
Fuuka Ayase (綾瀬風香 Ayase Fūka) on keskimmäinen Ayasen sisaruksista, 16-vuotias opiskelija paikallisessa lukiossa, ja kaikkein vastuuntuntoisin kolmesta. Hän löytää jatkuvasti itsensä "auttamasta" Koiwain perhettä, vaikka hänen ei olisikaan tarkoitus. Hänestä on kuitenkin tullut melko hyvä ystävä Yotsuban kanssa. Yotsuba näyttää uskovan, että Fuuka on ihastunut hänen isäänsä, minkä Fuuka kieltää ehkä vähän liiankin äänekkäästi. Yksi sarjan vakiovitseitä on se, että Fuuka on surkea piirtämään ja hän pitää aina outoja paitoja (esimerkiksi kakkospokkarin alussa hänen paidassaan on kuva Azumanga Daiohista tutusta Chiyo-chanin "isästä").
Ena Ayase (綾瀬恵那 Ayase Ena) on nuorin Ayasen sisaruksista ja lähin vastine Yotsuballe sarjan päähenkilöistä, vaikka hän onkin muutaman vuoden vanhempi. Ena on ikäisekseen herkkä ja yrittää olla vastuuntuntoinen (käyttämällä vähemmän ilmastointilaitetta), mutta nauttii myös mahdollisuuksista leikkiä ja pitää hauskaa. Hän nauttii piirtämisestä (missä hän on aika taitava), ja masentuu helposti.
Rouva Ayase (綾瀬家の母 Ayase-ka no Haha / かーちゃん Kā-chan, äiti) on Ayasen siskosten äiti, ja saa Yotsuban säännöllisesti vieraakseen. Yotsuban tapa kutsua häntä äidiksi on hänestä samaan aikaan ärsyttävää ja ihastuttavaa. Hän on jatkuvasti turhautunut Asagiin ja on monien hänen pilojensa kohde. Hän myös pitää makeasta syöden useasti jäätelöä, kakkua jne.
Herra Ayase (綾瀬家の父 Ayase-ka no Chichi, isä) ei ole lähes koskaan kotona, ainakaan päivisin. Asagi kiusaa häntä armotta jatkuvan poissaolon vuoksi, mutta hänellä tuntuu olevan hyvä suhde muuhun perheeseen.
Ystävät
Takashi Takeda / "Jambo" (竹田隆 Takeda Takashi / ジャンボ Janbo) on Yotsuban ja Kowain hyvä ystävä jo ajalta kauan ennen kuin he muuttivat uuteen kaupunkiin. Hän auttoi heitä muuttamaan uuteen taloon, ja on ehkä ollut yksi syy heidän muuttonsa (tai ainakin hänellä on ollut jotain vaikutusta, koska hän asui kaupungissa jo ennen heitä). Hän on 210 cm pitkä, ja häntä kutsutaankin hänen lempinimellään "Jambo". Takashi työskentelee isänsä kukkakaupassa. Vaikka hän ei kuulukaan Koiwain perheeseen, hän on usein heidän luonaan ja häntä kohdellaan kuin perheenjäsentä. Hän on ihastunut Asagiin ja on jatkuvasti hermostunut tämän läsnä ollessa tai tästä puhuttaessa joten hän käyttää usein Yotsuban ystävyyttä Asagiin päästäkseen lähemmäs tätä, vaikka se epäonnistuukin lähes poikkeuksetta.
Miura Hayasaka (早坂みうら Hayasaka Miura) on Enan ystävä. Hän on kiltti, mutta usein varsin tunteeton ja ajattelematon, erityisesti Yotsubaa kohtaan. Hänen melko poikamainen ulkomuotonsa on johtanut hänet Jambon kiusattavaksi, jolle hän aina nopeasti kostaa.
Yanda on Koiwain ja Jambon vanha kaveri. Hänet mainitaan jo ensimmäisessä sarjakuvassa, mutta itse hän ilmestyy vasta myöhemmin. Yanda on melko lapsellinen ja kiusaa Yotsubaa, mutta on kaikesta huolimatta ihan mukava. Yandan ensiesiintymisessä hän yritti päästä Yotsuban kotiin kun tyttö oli yksin kotona. Yanda huomasi myös Asagin kauneuden ja pitää tätä jonkinlaisena mallina.
Stockholm Waterfront
thumb|265px Stockholm Waterfront on kongressikeskuksena ja hotellina toimiva rakennus Tukholman Norrmalmilla Barnhusvikenin rannalla, lähellä keskusrautatieasemaa. Se rakennettiin vuosina 2008–2011, ja sen on suunnittelut arkkitehtitoimisto White.
Rakennuskompleksi muodostuu kolmesta osasta: 11-kerroksisesta toimistotalosta, hotelliosasta sekä matalasta ja veistoksellisesta kongressitalosta. Kongressihalliin mahtuu 3 000 vierasta. Stockholm Waterfrontin tieltä purettiin 1970-luvulla rakennettu postiterminaali. Uudisrakennus herätti paljon keskustelua.
Aiheesta muualla
59.32972°N, 18.05556°W
Onotoa
Onotoa on Kiribatin Gilbertsaariin kuuluva atolli Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu eteläisiin Gilbertsaariin.
Onotoa sijaitsee 65 kilometriä Tamanasta pohjoiseen. Atollin pinta-ala on noin 16 km² ja asukasluku oli 1 393 vuonna 2015. Yleisimmän teorian mukaan brittiläiset löysivät Onotoan 1826. Samana vuonna atollin näki yhdysvaltalainen kapteeni Chase.
Onotoalla on lentokenttä.
Pako (2. tuotantokausi)
Paon toista tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa elokuussa 2006 ja se jatkui toukokuuhun 2007 saakka sisältäen yhteensä 22 jaksoa. Kauden pääosassa on edellisen kauden lopussa vankilasta karannut ”Fox River -kasi”, joita viranomaiset jahtaavat ympäri Amerikkaa. Tuotantokausi seuraa hahmojen elämää noin kolmen viikon ajan.
Kaudella sarjaan tulee mukaan uusi päähenkilö, FBI:n erikoisagentti Alexander Mahone, jota esittää näyttelijä William Fichtner. Kauden ensimmäiset 13 jaksoa seuraavat karkureiden yrityksiä saada yhteyttä läheisiinsä. He myös etsivät Westmorelandin miljoonia ja yrittävät paeta Michaelin suunnitelmien avulla maasta. Kauden viimeiset yhdeksän jaksoa keskittyvät salaliittojuonen paljastamiseen.
Riste
Riste on Kokemäellä sijaitseva kylä. Kylässä toimi kevääseen 2018 koulu, jossa opetettiin peruskoulun 1–6 luokkia.
Ristellä toimii kylätoimikunta, Risten Praasu ry, sekä vapaaehtoinen palokunta. Siellä sijaitsevat myös JM-rata, motocrossrata ja Suomen Viljavan viljavarasto.
Risten rautatieasema
Risten kautta kulkee Tampereen ja Porin välinen rautatie. Risten rautatieasema (lyhenne Rte) valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikaan vuonna 1895, samanlaisena kuin esimerkiksi Nokian, Siuron, Karkun ja Nakkilan asemat samalla rataosalla. Kansalaissodan aikana vuonna 1918 asemarakennus yritettiin polttaa, mutta silloisen asemapäällikön rouva sai aikeen estetyksi; samaan aikaan kuitenkin läheinen Pahakosken rautatiesilta räjäytettiin ja Peipohjan, Kokemäen ja Kyttälän asemarakennukset poltettiin. Risten asemalta rakennettiin sivuraiteet sorakuopalle pääradan rakentamisen aikoihin ja edelleen voimalaitokselle vuonna 1919 sekä viljavarastolle vuonna 1938. Asemarakennuksen ulkonäköä muutettiin vuosina 1947 ja 1952. Riste ja Peipohja esiintyivät 1900-luvun alkupuolella kaavailtuina vaihtoehtoisina risteysasemina, kun Helsingistä suunniteltiin uutta rautatietä Loimaan kautta Satakuntaan.
Risten asema jäi vuonna 1966 valmistuneen rataoikaisun vuoksi sivuun uudesta ratalinjasta, jolla avattiin samanniminen seisake ja jolta rakennettiin viljavarastolle uusi pistoraide. Vanha asemarakennus purettiin 1970-luvun alussa, henkilöliikenne Risten seisakkeella lopetettiin vuonna 1983 ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1999.
Iso Roinevesi
Iso Roinevesi, tai myös Iso-Roine ja Isoroine, on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja osittain myös Pirkanmaan Pälkäneellä sijaitseva järvi. Sen suurin syvyys on 1960-luvulla suoritetun merikartoituksen mukaan 73 metriä, mikä tekee siitä 12. syvimmän järven Suomessa. Järvi kuuluu niin sanottuun Suur-Längelmäveteen, koska siihen kuuluvilla järvillä on lähes sama vedenpinnankorkeus kuin silläkin.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3 087 hehtaaria eli 30,9 neliökilometriä. Se on 12 kilometriä pitkä ja 10 kilometriä leveä. Järven muoto on kuitenkin niin rikkonainen, että sillä on vain 4,8 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä järvenselkä. Muut järvenselät ovat tätä huomattavasti pienempiä. Järveltä voidaan erottaa neljä toisistaan kytkeytynyttä järviallasta. Suurin niistä on eteläinen järvenosa, johon kuuluu pohjoisessa myös Vähä-Roine. Vähä-Roineen Ruumiinsalmen pohjoispuolelle jää pienin järvenosa Hiiriselkä. Hiirenselän Syväsalmesta aukeaa pohjoisessa Painonselkä ja siitä luoteeseen jatkuva järvenoa, mikä päättyy Salonsaaren takana Rääkkiään. Neljäs järvenosa löytyy kun siirtyy Painonselältä itään osoittavaa Vittastaipaleensalmen läpi, jossa aukeaa Sääkssaarenlahti ja sen selkä. Kahden viimeksi mainittujen järvenosien rajaamiseen osallistuu Torvoilan kylän itäpuolella haarautuvat Luhtainmaan, Hiiriniemen ja Myllykankaan niemet. Myös Pyhäjärveä (949 ha) voitaisiin samasta syystä pitää Ison Roineveden järvenosana.
Järvellä on kartan mukaan 62 saarta. Järven eteläosan huomattavimmat saaret ovat Papinsaari (44 ha ), Lammassaari, Huhtisaari ja Karjusaari (56 ha ), joka on nykyään ojalla erotettu niemi. Pienempiä saaria ovat eteläosassa vielä Räsä, Lumiainen, Paranko, Mäntysaari ja Hillikka. Vähä-Roineella sijaitsevat Kurkiaisterä ja Muturinsaari. Hiiriselällä on Hiirisaari ja Säkkisaari, jotka nimestään huolimatta ovat nykyään niemiä. Rääkkiän keskellä sijaitsee järven suurin saari Salonsaari (62 ha ). Se on 1,3 kilometriä pitkä ja 740 metriä leveä. Saaren suojaan jää kilometrin pituinen Kaiturinlahti. Salonsaaren pohjoispuolella sijaitsee rannan tuntumassa Karhunsaari. Neljännessä järvenosassa sijaitsevät Kalisaari ja Särkisaari.
Sen tilavuus on 221 miljoonaa kuutiometriä eli 0,221 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 7,2 metriä ja suurin syvyys on 73 metriä. Järven rantaviivan pituus on 147 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen metsämaata, mutta peltomaata on myös runsaasti. Asutus on haja-asutusta, jonka väliin on rakennettu vapaa-ajan asutusta. Varsinaisia taajamia ei rannoille levittäydy, mutta kyliä ja kulmakuntia on runsaasti. Sellaisia ovat esimerkiksi Touru, Vitsiälä, Kalaila, Lehdesmäki, Joenkylä, Rukkoila, Sappee, Vihavuosi, Torvoila ja Miehoila. Järvi kuuluu jähes kokonaan Hämeenlinnaan, mutta pohjoispäässä Koivulahdella on pieni osa Pälkänettä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueeseen (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Iso Roinevesi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Hauhon reittiin. Se yhdistyy pohjoisessa Vähä-Roineen ja Vihavuoden kosken kautta Kukkiaan (valuma-alue 868 neliökilometriä), idässä Lehdesmäen joen kautta Pyhäjärveen (300 neliökilometriä) ja etelässä se laksee Vuolteen eli Vitsiälän vuolteen kautta Ilmoilanselkään ja Hauhonselkään.
Ison Roineveden alueella sijaitsee 28 yli hahtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan ja toistensa kautta Isoon Roineveteen. Niistä huomattavimpia ovat Urasjärvi (46 ha), joka on salmen kautta yhteydessä järven länsirantaan, Konaanjärvi (106 ha), Käkistenjärvi (9 ha), Vuolijärvi (27 ha), Hiiramenjärvi (7 ha), Levälampi (6 ha), Arajärvi (18 ha), Tuoresjärvi (18 ha), Pitkäjärvi (73 ha) ja Valkjärvi (11 ha), joiden yhteinen laskujoki Lokajoki laskee Lokajoenlahteen suuren järvenselän pohjoisrantaan, Koijärvi (57 ha), joka laskee Rääkkiän Koivulahteen, ja Kyläjärvi (56 ha), Särkijärvi (12 ha) ja Siikanen (20 ha), joiden yhteinen laskuoja laskee Paskurin kautta Sääkssaarenlahteen, Iso-Syöliö (13 ha), joka laskee Vähä-Roineen eteläosaan, ja viimeiseksi Kenkijärvi (34 ha), joka laskee yksinään järven eteläpäässä Roineenlahteen.
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 esittää Iso Roineveden rantaviivan erilaisena nykyiseen verrattuna. Vedenpinta on ollut silloin korkeammalla ja monet järven lahdet ovat maatuneet järviksi vedenpinnan laskun jälkeen. Esimerkiksi Paskuri on ollit lahdenpohjukkaa, mutta on maatuessaan kuroutunut erilleen Isosta Roinevedestä. Myös Konajärven laskuoja on piirretty lahdeksi tai salmeksi. Urasjärvi oli lahti, jota suojasi leveä saari. Luusuan edustalla sijaitseva Karjusaari on tuolloin saari, samoin olivat Hiirisaari ja Säkkisaari.
Luontoarvoja
Iso Roinevesi on rehevyystasoltaan karun ja lievästi rehevän järven rajalla. Se ei yleensä kärsi sisäisen kuormituksen kannalta merkittävästä alusveden hapettomuudesta. Alusvedessä hapen kyllästysaste laskee kesä- ja talvikerrostuneisuuden lopulla yleensä noin 35 prosenttiin, jolloin liukoisen hapen määrä vedessä on noin 4–5 mg/l. Happea on tällöin ollut riittävästi, jotta fosforia ei ole vapautunut veteen pohjasedimentistä. Ahven, taimen, muikku, lahna, kuha ja hauki kuuluvat sen kalakantaan.
Isolta Roinevedellä kulkee 0,8 m syväyksinen veneväylä ylöspäin Pyhäjärveen ja Vihavuoteen sekä alaspäin Hauholle ja Valkeakoskelle.
Tsukihime
Tsukihime on TYPE-MOON-yrityksen visual novel, jonka pohjalta tehtiin myös 12-osainen anime Shingetsutan Tsukihime  ja manga. Tsukihime-peli saavutti Japanissa dōjin-taustaansa nähden paljon huomiota omalaatuisen tarinankerrontansa ja yksityiskohtaisen taustajuonen ansiosta. Alun perin Tsukihime julkaistiin joulukuussa 2000, ja pian tammikuussa 2001 TYPE-MOON julkaisi Tsukihime PLUS+DISKin, joka sisälsi sivujuonia ja sarjaan liittyvää materiaalia. Elokuussa 2001 seurasi Tsukihimen jatko-osa Kagetsu Tōya. Huhtikuussa 2003 kaikki kolme levyä ja kasa lisämateriaalia, kuin myös pelin uudelleenmiksattu ääniraita, julkaistiin Tsuki-Bako-nimisessä kokoelmassa.
Tsukihime-anime esitettiin alun perin 9.10.2003 ja 25.12.2003 välisenä aikana TBS- ja BS-i-kanavilla. Englanninkielinen julkaisu kulkee nimellä Lunar Legend Tsukihime.
Melty Blood-sarjassa esiintyy myös hahmoja Tsukihimestä.
Muita sivustoja
Shingetsutan Tsukihime 真月譚 月姫
Purolan rautatieasema
Purolan seisake on Suomen rataverkon liikennepaikka Järvenpään Purolassa. Järvenpään neljästä seisakkeesta Purolan seisake oli vähiten käytetty. Se muodostuu kahdesta reunalaiturista. Henkilöliikenteen pysähdykset seisakkeella lopetettiin 27. maaliskuuta 2016.
Purolan seisakkeelta nousi vuonna 2004 noin 32 000 junamatkustajaa, mikä oli noin 40 % edellistä vuotta enemmän. Lokakuussa 2014 tehdyn laskelman mukaan Purolan seisaketta käytti 129 matkustajaa arkivuorokaudessa (nousijat ja poistujat yhteensä). Helsinkiin liikennöitiin raiteelta 1 ja Riihimäelle raiteelta 2.
Orahyty
Orahyty eli orahytykkä (Pseudohydnum gelatinosum, joskus Tremellodon gelatinosus) on hyytelösienilaji. Se on kuusien ja muiden havupuiden kuollutta orgaanista, lahoavaa ainetta käyttävä marraseliö. Orahytyä tavataan Euroopan ja Aasian havumetsissä. Sitä on tunnistettu myös Oseaniasta sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikasta, mutta näissä havainnoissa näyttäisi olevan kyse muista orahytyjen suvun (Pseudohydnum) lajeista, joista osaa ei ole vielä kuvattu tieteelle.
Sienen malto on kuin sitkeätä hyytelöä. Sen alapinnan itiölava on piikkinen, mistä johtuu vanha nimi hytyorakas. Väri saattaa olla vaalea, mutta tummempia muotojakin tavataan.
Sientä voi käyttää ravinnoksi esimerkiksi viipaleina sokerin kera, nykyään ei kuitenkaan suositella minkään sienen syömistä kypsentämättä.
Olli Miettinen
Olavi (Olli) Miettinen (18. huhtikuuta 1899 Viipuri – 14. kesäkuuta 1969 Jyväskylä) oli suomalainen taidemaalari. Miettinen tunnetaan eritoten 1930-luvun alun kubistisista asetelmamaalauksistaan, joita on kutsuttu klassikoiksi suomalaisen modernistisen maalaustaiteen historiassa. Maisemamaalarina hän lisäsi lyyrisiä piirteitä cézannelaiseen maalausperinteeseen.
Miettinen opiskeli Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1914–1918 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1921–1924.
Miettisen debyyttinäyttely oli vuonna 1926, minkä jälkeen hän osallistui lukuisiin kansallisiin ja kansainvälisiin ryhmänäyttelyihin. Miettinen opetti Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1953 sekä 1957–1959.
Tunnustukset
Miettinen voitti useita palkintoja taidekilpailuissa. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1953 ja valtion taiteilijaeläke 1958.
Maurice Richard
Joseph-Henri-Maurice ”Rocket” Richard QPC, OC, OQ, (4. elokuuta 1921 Laval, Quebec, Kanada – 27. toukokuuta 2000 Montreal, Quebec, Kanada) oli kanadanranskalainen Montreal Canadiensissa vuodesta 1942 vuoteen 1960 pelannut jääkiekkoilija. ”Raketti-Richard” oli aikansa tunnetuin hyökkääjäpelaaja, ja hän oli ensimmäinen, joka onnistui tekemään 50 maalia 50 ottelussa. Tuosta saavutuksesta muodostui huippuhyökkääjän mitta NHL:ssä, ja se on säilynyt melkein myyttisenä rajapyykkinä senkin jälkeen, kun ottelumäärät ovat kasvaneet. Kyseessä oli myös ensimmäinen kerta, kun joku pelaaja onnistui tekemään NHL:ssä yhdellä kaudella 50 maalia. Maurice Richard eli enimmän osan elämästään Ahuntsicissa Montréalissa.
Oikeana laitahyökkääjänä pelannut Richard johdatti Canadiensin Stanley Cupin voittoon vuosina 1944, 1946, 1953, 1956, 1957, 1958, 1959 ja 1960. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka saavutti urallaan 500:n NHL-maalin rajapyykin. Kaikkiaan Richard teki 544 maalia ja antoi 421 maaliin johtanutta syöttöä, eli hän saavutti 965 pistettä 978 ottelua kestäneellä NHL-urallaan.
Richard on yksi viidestä pelaajasta, jotka ovat tehneet viisi maalia yhdessä NHL:n pudotuspeliottelussa. Muut neljä pelaajaa ovat Newsy Lalonde, Darryl Sittler, Reggie Leach ja Mario Lemieux.
Richardin pikkuveli Henri ”Pocket Rocket” Richard ('Taskuraketti') pelasi myös NHL-liigassa Montreal Canadiensissä koko uransa ja voitti ennätykselliset 11 kertaa Stanley Cupin.
Ferdinand IV (Toscana)
thumb|Ferdinand IV. Ferdinand IV (10. kesäkuuta 1835 Firenze – 17. tammikuuta 1908 Salzburg, Itävalta-Unkari) oli nimellisesti viimeinen Toscanan suurherttua vuosina 1859–1860, mutta hän ei tosiasiassa hallinnut valtakuntaansa.
Ferdinand IV:n vanhemmat olivat suurherttua Leopold II ja tämän toinen puoliso, Molempain Sisiliain prinsessa Maria Antonia. Italian yhdistymiseen liittyneen vallankumouksen uhatessa hän lähti yhdessä isänsä kanssa maanpakoon vuonna 1859. Leopold luovutti maanpaossa kruunun pojalleen Ferdinandille 21. heinäkuuta 1859, mutta tällä ei enää ollut asiaa takaisin Toscanaan. Maata hallitsi Bettino Ricasolin johtama väliaikaishallinto, kunnes koko Toscana maaliskuussa 1860 liitettiin osaksi uutta Italian kuningaskuntaa. Ferdinand sai samaan aikaan Itävallan armeijassa nimellisen sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän ilmoitti muodollisesti luopuvansa Toscanan kruunusta vuonna 1870 pikkuserkkunsa, Itävallan keisari Frans Joosefin toiveesta.
Ferdinand IV:n pojat Joosef Ferdinand, Peter Ferdinand ja Henrik Ferdinand toimivat myöhemmin kenraaleina Itävalta-Unkarin armeijassa.
Ponte in Valtellina
Ponte in Valtellinan naapurikunnat ovat Castello dell’Acqua, Chiuro, Montagna in Valtellina, Piateda, Teglio, Tresivio ja Valbondione.
Tamana (Kiribati)
Tamana on pienin Kiribatin Gilbertsaarista Tyynellä valtamerellä.
Tamanan pinta-ala on noin 4,8 km² ja väkiluku oli 1 104 vuonna 2015. Atolli sijaitsee eteläisillä Gilbertsaarilla, 70 kilometriä Onotoasta kaakkoon ja 86 kilometriä Aroraelta luoteeseen.
Tamanalla ei ole laguunia.
Bow Wow
Shad Gregory Moss (tunnettiin aiemmin nimellä Lil' Bow Wow, s. 9. maaliskuuta 1987 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä, joka käyttää esiintymisnimeä Bow Wow.
Ura Lil' Bow Wow:na
Bow Wow aloitti musiikkiuransa 5-vuotiaana, jolloin hän käytti nimeä "Kid Gangsta". Vuotta myöhemmin, 1993, hän piti keikkakiertueen kotikaupungissaan Columbuksessa. Hänen lahjakkuutensa huomasivat Snoop Dogg ja Dr. Dre, jotka antoivat hänelle lempinimen "Lil' Bow Wow". Myöhemmin Dr. Dren vaikutuksella hän pääsi levy-yhtiö Death Row Recordsin listoille. "Lil' Bow Wow" esiintyi myös Snoop Doggin Doggystyle-albumin musiikkivideolla "Gin And Juice".
Ura Bow Wow:na
Bow Wow otti Lil'-sanan pois esiintymisnimestään vuonna 2003 "Unleashed"-albumillensa, jonka hän julkaisi nimellä Bow Wow. Unleashedin jälkeen Bow Wow:n seuraava albumi oli vuoden 2005 "Wanted", jolta julkaistiin singlet Fresh Azimiz, Let Me Hold You ja Like You. Wanted oli ensimmäinen Bow Wow:n albumi, joka sai Parental Advisory Explicit Content - tarran. Wantedia seurasi vuonna 2006 "The Price Of Fame". Siltä julkaistiin singlet Shortie Like Mine, Outta My System ja I'm A Flirt. Seuraavana talvena Bow Wow julkaisi levyn Face Off R&B-laulaja Omarionin kanssa, jonka singlet olivat Girlfriend ja Hey Baby (Jump Off). Bow Wow julkaisi vuonna 2009 albumin "New Jack City II", jonka piti olla hänen viimeinen albumi, mutta myöhemmin Bow Wow ilmoitti julkaisevansa uuden albumin, "The Transition To Shad Moss". "New Jack City II":lta julkaistiin vai yksi single, You Can Get It All. Elokuussa 2009 hän ilmoitti liittyvänsä rap-artisti Lil' Waynen Cash Money - levy-yhtiöön, ja ilmoitti kappaleessaan I know I'm The Shit hänen seitsemännen albuminsa The Transition To Shad Moss olevan jo tuotannossa. Bow Wow vihjasi myöhemmin YouTube-videossa levyn kappaleen Dirty Girl, T-Painin ja Pitbullin kanssa olevan ensimmäinen single albumilta.
Montauk-intiaanit
thumb|Long Island oli 1600-luvun alussa montaukien liittokunnan (Metoac) asuttama. Montaukit olivat nykyiseen New Yorkin kaupunkiin kuuluvan Long Islandin alkuperäisiä asukkaita ja kuuluivat algonkinien kieliryhmään. Rannikon asukkaina he tekivät pitkiä matkoja avomerelle ja olivat taitavia kalastajia, joiden tiedettiin pyytävän harppuunoilla jopa pieniä valaita. Montaukeja oli alun perin vain yksi heimo, mutta monet historioitsijat ovat käyttäneet tätä yhteisnimeä Long Islandin kaikista heimoista.
Bow Wow
Näyttelijäura
Bow Wow on ollut vierailevana näyttelijänä mm. televisio-ohjelmissa Moesha,The Steve Harvey Show, Ruma Betty, Entourage, Smallville ja "Magic shoes". Hän teki debyyttinsä elokuvanäyttelijänä vuonna 2002, jolloin hän näytteli Taikatossuissa. Elokuvan suosion ansiosta hän on saanut rooleja muutamiin Hollywood –elokuviin, The Fast and the Furious: Tokyo Driftiin ja viimeisimpänä Lottery Ticketiin, jossa hän näyttelee pääosaa.
Montauk-intiaanit
Kulkutaudit tuhosivat kaksi kolmasosaa montaukeista jo 1660-luvulla. Seuraavalla vuosisadalla he katosivat lähes täysin Long Islandilta ja yhdistyivät muihin heimoihin. Nykyään montaukit tunnetaan shinnecockien nimellä, ja vuonna 2010 heistä tuli Yhdysvaltain 565. virallisesti tunnustettu intiaanikansa.
Bow Wow
Näyttelijäura
Bow Wow seurusteli R&B–laulaja Ciaran kanssa noin vuoden verran. Nykyään hän seurustelee The Pussycat Dollsista tutun Melody Thorntonin kanssa. Hän on esiintynyt myös MTV:llä My Super Sweet 16-ohjelmassa.
Tuleva Albumi Underrated (2011)
Bow Wow liittyi Cash Money Recordsiin vuonna 2009.Hänen seuraava albuminsa tullaan julkaisemaan 1 Marraskuuta. Albumilla tulvat vierailemaa ainakin:Birdman, Boyz II Men, Chris Brown, DJ Khaled, Fabolous, Game, Lil Wayne, Lloyd Banks, Meek Mill, Nas, Nelly, Nicki Minaj, Sean Kingston, Snoop Dogg, Styles P ja Talib Kweli.Albumimin ensimmäinen single Ain't Thinkin' julkaistiin 1 marraskuuta 2010.
Montauk-intiaanit
Ensimmäiset siirtolaiset
1600-luvun alussa ensimmäiset merimiehet poikkesivat Long Islandille (Intiaaninimi Sewanhacky). He ihmettelivät saaren asukkaiden pronssista ihonväriä ja veistoksellisia piirteitä. Vuonna 1626 hollantilainen Peter Minuit (myöhemmin Uuden-Amsterdamin kuvernööri) osti Manhattanin intiaaneilta rihkamalla, lasihelmillä ja kankaalla, joiden arvo oli noin 24 dollaria. Maiden myymisestä vastanneet canarsee-intiaanit olivat vain ohikulkumatkalla ja myivät montaukeihiin lukeutuvien manhatanien maa-alueet. Myöhemmin kauppasummaa on arveltu suuremmaksi, mutta tällöinkin sen arvoksi on laskettu vain alta 39 dollaria.
Alfa-aminohappo
thumb|right|200px|[[Alaniini on α-aminohappo.]] Alfa-aminohappo (\alpha-aminohappo) on aminohappo, jossa karboksyylihiiltä seuraavaan hiiliatomiin (\alpha-hiileen) kiinnittyy aminoryhmä.
Montauk-intiaanit
Wampumin käyttö
Myös englantilaiset olivat kiinnostuneet Long Islandista. Kapteeni Lion Gardiner osti vuonna 1639 New Yorkin edustalla olevan Manchonatin (kuoleman saari) montaukeilta vaatteilla, aseilla, ruudilla ja suurella mustalla koiralla. 1640-luvun alussa montaukien päällikkö Wyandanch solmi ystävälliset suhteet kapteeni Gardieriin ja Long Islandin ensimmäiseen brittiläiseen siirtokuntaan.
Alfa-aminohappo
Kaikki DNA:n koodaamat aminohapot ovat alfa-aminohappoja.
Montauk-intiaanit
Sodat siirtolaisia vastaan
Vuonna 1641 narragansetien vaikutusvaltainen ylin johtaja Miantonomo kiersi sotureineen Long Islandin intiaanikylissä puhumassa salaliitosta englantilaisia ja Uutta-Hollantia vastaan. Yksittäisiä tihutöitä lukuun ottamatta intiaanit eivät lähteneet kapinaan. Vuotta myöhemmin Miantonomo uudisti käyntinsä ja kertoi suunnitelleensa eri heimojen liittoutuman Uuden-Englannin tuhoamiseksi. Wyandach kieltäytyi tukevansa intiaanien tulevaa sotaliittoa ja välitti tiedon sodan uhasta Gardinerille. Myös mohegaanien päällikkö Uncas oli valmis viemään soturinsa englantilaisten puolelle. Britit vangitsivat taistelujen jälkeen sodanhaluisen Miontonomon ja luovuttivat tämän mohegaanien tuomioistuimelle.
Rauhaton aikakausi purkautui sodaksi myös toisella rintamalla. Hudsonlaakson wappinger-intiaanien pettymykseksi hollantilaiset kohdistivat mielenkiintonsa irokeesien kanssa käytävää kauppaa kohtaan. Lisäksi Uuden-Amsterdamin kuvernööri Willem Kieft pani intiaanit maksamaan veroa. Tilanne johti vuosina 1643–1645 käytyyn sotaan, jossa alueen algonkinkieliset intiaanit ryhtyivät sotaan Uuden-Hollannin siirtokuntaa vastaan. Long Islandin montaukit tukivat sodassa wappingereita. Sota saatiin loppumaan Long Islandin brittisiirtolaisten avustuksella. Myöhemmin saman vuosikymmenen lopulla montaukien ylimmäksi päälliköksi noussut Wyandanch ulotti valtansa saaren kaikkien heimojen keskuuteen ja sai aikaan sen, että Long Islandin heimot tunnetaan monissa historiallisissa artikkeleissa montaukien liittokuntana.
Isolampikorento
Isolampikorento (Leucorrhinia rubicunda) on yleinen lampikorentoihin kuuluva sudenkorento.
Montauk-intiaanit
Montaukien katoaminen
1650-luvun alussa narragansetit tuhosivat kolmen vuoden aikana useita montaukien kyliä. Sodan vielä jatkuessa Wyandanchin tytär siepattiin hänen omista häistään. Kapteeni Gardinerin brittijoukot pelastivat tytön myöhemmin vangitsijoidensa käsistä ja kiitollisuuden osoituksena Wyandanch myi Gardinerille paljon maata saaren etelärannalta. Vuoden 1658 isorokkoepidemia surmasi kaksi kolmasosaa montaukien väestöstä. Wyandanchin kuollessa kaksi vuotta myöhemmin oli montaukien valta kadonnut kokonaan.
Isolampikorento
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|left|Sukukypsä koiras pienoiskuva|Nuori koiras Isolampikorennolla on tumman takaruumiinsa keskilinjalla täpliä, jotka ovat tavallisesti keltaiset naaraalla ja punaiset sukukypsällä koiraalla ja harvoin naaraalla. Takaruumiin 7. jaokkeessa sijaitseva täplä jatkuu yli jaokkeen puolenvälin. Siipien kylkisuonet eli siiven etureunan siipisuonet ovat kokonaan keltaiset, ja siipitäplät ovat sukukypsällä koiraalla tavallisesti punaiset. Pikkulampikorennolla kylkisuonet ovat vain kärjistä keltaiset.
Isolampikorennon ulkonäkö on muiden lampikorentojen kaltainen. Sukupuolielimien rakenne on merkittävin eroavaisuus pikkulampikorentoon ja täplälampikorentoon nähden. Koiraalla on tyvestään suurikokoinen ja muodoltaan pyöreä paritteluelimien väkänen, joka on tyvestä eteenpäin lyhyt ja hyvin käyrä. Naaraalla puolestaan sukuaukon suojus koostuu vain kahdesta pienikokoisesta ulokkeesta. Isolampikorennon ylemmät perälisäkkeet ovat väriltään tummat.
Montauk-intiaanit
Montaukien katoaminen
Wyandanchin hautapaikka jäi tuntemattomaksi ja hänen nimensä vaille ansaitsemaansa arvostusta. Kun Raamattua käännettiin algonkinien kielelle 1660-luvun aikana, kääntäjä John Eliotin apuna toimi englannin kieltä puhuva montauk-intiaani Cockenoe, joka oli Wyandanchen lanko.
Isolampikorento
Ulkonäkö ja koko
Isolampikorennon takaruumiin pituus on 23–28 mm, ja takasiipi on 26–32 mm pitkä.
Montauk-intiaanit
Montaukien katoaminen
Seuraavalla vuosisadalla montaukit katosivat Long Islandilta lähes kokonaan. Vuonna 1741 heidän kokonaismääräkseen laskettiin 400. Vuonna 1761 tämä lukema oli vain 192 montaukia. Ennen vuosisadan päättymistä suurin osa jäljelle jääneistä kansanrippeistä siirtyi mannermaalle ja yhdistyi Brothertonin mahicaneihin.
Isolampikorento
Elintavat
Isolampikorennon lentoaika on toukokuun puolivälistä elokuun puoliväliin. Päälentoaika ajoittuu kesäkuun puolestavälistä heinäkuun puoleenväliin.
Montauk-intiaanit
Valaanpyyntiä ja meripelastusta
Jo 1600-luvun lopulta lähtien monet Long Islandin montaukit ottivat pestin valaanpyyntialuksille. Meripelastustöissä he saivat paljon ansaitsemaansa mainetta kylmähermoisuutensa ja uhrautuvuutensa vuoksi. Joulukuussa 1876 yli kymmenen montaukia menehtyi myrskyssä yrittäessään irrottaa Long Islandin edustalla karille ajanutta brittiläistä höyrylaiva Circasiania
Isolampikorento
Levinneisyys ja elinympäristö
Isolampikorentoa tavataan Euroopan itäisissä ja pohjoisissa osissa sekä Aasian puolella Siperiassa 90° leveyspiirille ulottuvalla alueella. Laji elää Keski-Euroopassa hyvin paikoittaisesti. Suomessa isolampikorento on koko maan alueella yleinen.
Montauk-intiaanit
Montauk Pointin majakka
Montaukien alkuperäisenä asuinalueena ollut Long Islandin itäisin osa siirtyi brittien omistukseen vuonna 1683. Samalla paikan nimi muuttui Suffolkiksi. Atlanttiin työntyvä itäinen niemi nimettiin alkuperäisasukkaiden mukaan Montauk Pointiksi. Paikka nousi julkisuuteen hieman yli sata vuotta myöhemmin, kun Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti George Washington antoi toimeksiannon rakentaa majakka Montaukin niemeen. Paikaksi valittiin aivan Atlantin rannalla oleva "kilpikonnakukkula", jonka montaukit olivat joskus nimenneet. Majakka otettiin käyttöön 1797. Se toimi rannikkovartioston pääasemana useita vuosia ja ohjasi Euroopasta suuntautuvaa laivaliikennettä.
Isolampikorento
Levinneisyys ja elinympäristö
Laji elää tavallisesti pienissä vesissä ja toisinaan runsaan kasvillisuuden järvillä ja jokien suvannoilla. Pohjoisessa Suomessa isolampikorentoa tavataan Etelä-Suomea useammin suoalueiden lammilla.
Tukevasti ilmassa
Tukevasti ilmassa oli Tuomas Nevanlinnan ja Jukka Relanderin vuosina 2001–2016 toimittama filosofinen keskusteluohjelma Radio Helsingissä.
Ohjelman ensimmäinen lähetys kuultiin 5. maaliskuuta 2001. Tällöin vastasyntyneellä ohjelmalla ei ollut vielä nimeä, ja se oli jaettu useampiin osioihin. Sen paremmin tunnettu muoto – näennäisesti rakenteetta polveileva keskustelu jostakin teemasta ja sen ympäriltä – syntyi vasta muutaman ensimmäisen lähetyksen aikana. Vanhan käytännön suuntaan liikuttiin jälleen vuonna 2005, kun mukaan otettiin yleisökysymyksiä. Tämä on kuitenkin ollut enemmän satunnaista, eikä juurikaan sisällöltään poikkea ohjelman muusta kulusta. Keskustelijoiden välisen dialogin lisäksi jokaisessa ohjelmassa kuullaan muutama musiikkikappale.
Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta jokaisella Tukevasti ilmassa -lähetyksellä on ollut otsikko eli teema. Tällaisia ovat olleet muun muassa hyvinvointivaltio, pyhyys, armeija, halu, Mongolia ja krapula. Ohjelman formaattiin on kuulunut, että kaikissa lähetyksissä itse teemaan ei välttämättä päästä. Tällöin teema on saatettu siirtää seuraavaan lähetykseen. Teemaa ei yleensä paljasteta heti ohjelman alussa vaan sitä lähestytään pikkuhiljaa.
Nevanlinnan tai Relanderin poissa ollessa heidän sijaisinaan ohjelmassa ovat esiintyneet muun muassa Silja Hiidenheimo, Kaarina Hazard, Juha Siltanen, Mikko Kuustonen, Jussi Tiihonen ja Tarja Roinila. Syksyllä 2008 Nevanlinna lähti vuodeksi Yhdysvaltoihin, minkä ajan ohjelma oli tauolla. Ohjelma oli tauolla myös kesäkuusta 2015 tammikuuhun 2016. Toukokuusta 2016 helmikuuhun 2019 sarja oli jälleen tauolla, joka päättyi "Vielä kerran!"-livekeskusteluun ravintola Pueblossa Helsingissä. Tapahtuma liittyi Tuomas Nevanlinnan eduskuntavaalikampanjaan.
Ohjelmaa lähetettiin tammikuuhun 2014 asti maanantai-iltapäivisin. Syksyyn 2006 asti lähetysaika oli kello 15-17, sen jälkeen kello 13-15. Tammikuusta 2014 alkaen ohjelmaa lähetettiin perjantai-iltapäivisin kello 13–15. Tammikuusta 2016 alkaen ohjelmaa lähetettiin sunnuntaisin kello 16-18. Ohjelma on saatavilla myös podcast-muodossa Radio Helsingin verkkosivuilta.
Shark Bay
Shark Bay on lahti Länsi-Australiassa Australian läntisimmällä kohdalla yli 800 kilometriä Perthistä pohjoiseen. Noin 13 000 neliökilometrin laajuisen lahden erottaa Intian valtamerestä Edel Landin niemimaa ja kolmen saaren ketju. Lahti on matala ja suolainen, ja se elättää monipuolista lajistoa. Siellä on muun muassa maailman laajimpiin kuuluvat meriruohoniityt ja huomattavat dugongi- ja valaspopulaatiot. Lisäksi alueelta löytyy muutama tuhat vuotta vanhoja stromatoliittejä. Iso osa lahdesta kuuluu moniin suojelualueisiin, ja lahti kuuluu myös Unescon maailmanperintöluetteloon.
Dirk Hartog saapui vuonna 1616 ensimmäisenä eurooppalaisena alueelle. Nimensä se sai William Dampierilta vuonna 1699. Monet maantieteelliset piirteet puolestaan on nimetty 1800-luvun alussa kymmenien päivien ajan lahtea kartoittaneen retkikunnan mukaan. Helmenpyynti oli pitkän alueen merkittävin elinkeino. Turismi on kuitenkin kehittynyt 1960-luvun jälkeen, ja alueella vierailee vuosittain noin 170 000 turistia. Monkey Miassa on syötetty delfiinejä jo 1960-luvulta lähtien.
Maantiede ja ilmasto
thumb|left|Shark Bayn kartta. Shark Bay sijaitsee Australian länsirannikolla Intian valtameressä. Lahti on noin 100 kilometriä leveä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 200 kilometriä pitkä. Sen pinta-ala on noin 13 000 neliökilometriä. Sen keskisyvyys on 9 metriä ja suurin syvyys 29 metriä. Lahden rantaviiva on W-kirjaimen muotoinen. Oikea sakara kulkee pitkin mannermaan rantaviiva, keskisakaran muodostaa Peronin niemimaa ja vasemman sakaran Edel Landin niemimaa. Edel Landin piirteisiin kuuluvat hiekkakivimaastot ja valkoiset hiekkadyynit. Sen läntinen ranta päättyy yllättäen kallioseinämiin ja itäistä rantaa halkovat useat pitkänomaiset lahdet ja lahdelmat, joissa on useita pieniä saaria. Peronin niemimaalla sen sijaan on punaisia hiekkadyynejä ja tasankoja, joista löytyy birrida-nimellä kutsuttuja kipsialtaita. Edel Landin niemimaa jatkuu merelle Dirk Hartogin, Dorren- ja Bernierinsaarena, jotka muodostavat esteen lahden ja meren välille.
Virtaus merestä lahteen on rajoittunut, mutta etelään kulkeva Leeuwinin merivirta tuo lämmintä ja vähäsuolaista trooppista vettä lahteen levestä Dorren- ja Dirk Hartogin saaren välisestä salmesta sekä Dirk Hartogin saaren ja Edel Landin niemimaan välisestä salmesta. Lahden suolaisuus vaihtelee länsi- ja pohjoisosien merellisestä 35–40 ppt:n Shark Baun oikeanpuolisen lahdelman pohjukkan 56–70 ppt:hen.
Shark Bayn alueella yhdistyy kolme merkittävää ilmastotyyppiä, mutta sen ympäristön ilmasto vaihtelee silti puolikuivasta kuivaan. Kesät ovat usein kuumia ja kuivia ja talvet leutoja; kesälämpötilat ovat yleensä 20–35 astetta ja talvilämpötilat 10–20 astetta. Vuotuinen sademäärä on vähäinen, ja lahden itäosissa sadanta on noin 200 millimetriä ja lounaisosissa noin 400 millimetriä vuodessa. Meriveden lämpötila vaihtelee lahden ulkopuolella elokuun 20,9 asteesta helmikuun 26 asteeseen. Lahden sisäosissa vesilämpötila on elokuussa 17 astetta ja suurin mitattu lämpötila helmikuussa 27 astetta.
Kasvillisuus
Shark Bay sijaitsee juuri kahden kasvillisuusvyöhykkeen siirtymäalueella. Siellä yhdistyvät Australian sisämaan kuiva ja lounaisosien lauhkea vyöhyke. Kuivalla alueella pääkasveja ovat akaasiat, Tecticornia-suvun mehikasvit ja Spinifex-suvun heinäkasvit. Peronin niemimaa kuuluu pääosin kuivaan vyöhykkeeseen. Proteakasvit ja myrttikasvit puolestaan ovat valtalajeja lauhkean vyöhykkeen alueilla, joihin kuuluvat lahden ympäristön länsi- ja eteläosat.
Itse lahti on tunnettu meriruohon kasvupaikka. Siellä kasvaa 12 meriruoholajia, ja se on yksi maailman monipuolisimmista meriruohon kasvualueista. Meriruohot peittävät noin 4 000 neliökilometrin alueen lahdesta, ja 1 030 neliökilometrin laajuinen Wooramel Seagrass Bank on maailman suurin meriruohosärkkä. Runsaslukuisimmat lajit ovat Amphibolis antarctica ja Posidonia australis, jotka muodostavat 90 prosenttia meriruohoniityistä.
Eläimistö
thumb|Defiini [[Monkey Mian ruokintapaikalla.]] Lahti on tunnettu merieläimistään. Siellä elää muun muassa 10 000–12 000 dugongia, eli noin 10 prosenttia koko maailman populaatiosta. Valaista lahdessa tavataan pullonokkadelfiineihin kuuluvaa Tursiops aduncusta, ryhävalasta, etelänmustavalasta, lahtivalasta ja miekkavalasta. Ryhävalaille ja etelänmustavalaille lahti on muuttomatkojen pysähdyspaikka. Tursiops aduncus -delfiinit puolestaan tulevat usein syötettäviksi Monkey Miaan; vain Mauritanian Banc d’Arguinin kansallispuistossa ja Brasilian pohjoisrannikolla sijaitsevassa paikassa on ruokittu delfiinejä yhtä kauan.
Shark Bayn monipuoliseen linnustoon kuuluu yli 230 lajia, eli noin 35 prosenttia Australian linnuista. Pesiviä merilintuja on 11 lajia, ja niihin kuuluvat muun muassa sääksi ja räyskä. Alueen sammakko- ja matelijalajisto on myös monipuolinen, ja siellä elää lähes sata lajia, joista yhdeksän on kotoperäisiä. Uhanalaiset liemikilpikonnat ja valekarettikilpikonnat pesivät lahden hiekkarannoilla.
Juha Dahllund
Keskikenttäpelaaja "Dalla" Dahllund edusti Suomea 22 A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Shark Bay
Eläimistö
Shark Bayltä on tavattu 323 kalalajia, joista 83 prosenttia on trooppisten, 11 prosenttia lämpimien ja 6 prosenttia viileiden vesien lajeja. Haita, kuten tiikerihaita, valashaita ja jättilaishaita on paljon, samoin myös rauskuja on runsaasti. Lisäksi lahti on merkittävä lisääntymispaikka monille äyriäisille, polttiaiseläimille ja onteloeläimille.
Juha Dahllund
Dahllund voitti Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa Suomen mestaruuden vuosina 1973, 1978, 1981 ja 1985 sekä Suomen Cupin vuosina 1981 ja 1984. Kaikkiaan hän pelasi HJK:n ja Kiffenin joukkueissa 259 SM-sarjaottelua vuosina 1972–1985 ja teki niissä 22 maalia. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet vuoden suomalaisjalkapalloilijaksi 1981.
Shark Bay
Stromatoliitit
thumb|Shark Bayn [[Stromatoliitti|stromatoliittejä]] Lahden eteläosassa Hamelin Poolin alueella mikrobit rakentavat noin 2 000–3 000 vuotta vanhoja stromatoliittejä, jotka ovat syanobakteerien rakentamia kivimuodostelmia. Vaikka Shark Bayn stromatoliitit ovatkin nuoria, niitä pidetään yleisesti Maan varhaisimpina elämänmuotoina. Ensimmäiset stromatoliitit ilmestyivät todennäköisesti 3,5 miljardia vuotta sitten. Shark Bayn lisäksi nykyään eläviä stromatoliitteja löytyy vain kahdesta paikasta Bahamalla.
Suojelu
Shark Bay on kuulunut vuodesta 1991 sen luontoarvojen takia Unescon maailmanperintöluetteloon. Perintökohde käsittää noin 2,2 miljoonan hehtaarin laajuisen alueen. Siitä noin miljoona hehtaaria kuuluu erilaisiin suojelualueisiin. Shark Bayn merensuojelualue on luonnonsuojelualueista suurin; se on noin 749 000 hehtaarin laajuinen. Lisäksi alueella on muun muassa François Péronin kansallispuisto. Kaikkiaan Shark Bayn alueella on 12 erilaista suojelualuetta.
Historia
thumb|[[Louis de Freycinet|Louis de Freycinet’n retkikunnan majapaikka Shark Bayssä.]] Todisteita Australian alkuperäisasukkaiden asutuksesta Shark Bayn alueella on löydetty 4 200 vuoden takaa. Suhteellisen leuto ilmasto on ollut suotuisa pysyvälle asutukselle, ja esimerkiksi Peronin niemimaalta ja Dirk Hartogin saarelta on löytynyt useita esihistoriallisia tunkioita.
Dirk Hartog saapui vuonna 1616 todennäköisesti ensimmäisenä eurooppalaisena Länsi-Australiaan. Sen kunniaksi Dirk Hartogin saaren pohjoisosaan on pystetty muistolaatta. Englantilainen merirosvo William Dampier nimesi lahden vuonna 1699. Ranska lähetti vuonna 1800 Nicolas Baudinin johtaman Géographen ja Jacques Hamelinin Naturalisten tutkimaan eteläistä pallonpuoliskoa. Jälkimmäinen niistä kartoitti Shark Bayn aluetta 49 päivän ajan. Louis de Freycinet ja François Péron tutkivat Dirk Hartogin saaren lahdelmia ja Peronin niemimaata ja Pierre Faure läntistä lahtea. Suurin osa Shark Bayn luonnonkohteista on saanut nimensä tämän retkikunnan jäsenistön mukaan.
Shark Bayn alueelle muutti vuoden 1850 jälkeen guanonkerääjiä, helmenpyytäjiä, kalastajia, puunhakkaajia ja paimenia. Helmenpyynti oli 1940-luvulle saakka merkittävin elinkeino. Kalastuksen suosio oli huipussaan 1960-luvulla, mutta sen jälkeen ala alkoi taantua tiukempien pyyntikiintiöiden takia. Lisäksi Carnarvonin valaanpyyntiasemalta pyydettiin vuosien 1950–1962 aikana 7 852 ryhävalasta, kunnes toiminta kaatui valaiden häviämiseen alueelta. Rannikon valtatie saavutti Shark Bayn 1960-luvulla, jolloin alkoi turistien tuleminen alueelle.
Asutus ja turismi
thumb|[[Denham (Australia)|Denhamin keskustaa.]] Shark Bayn ympäristössä asuu noin tuhat ihmistä. Alueen keskellä sijaitsevassa Denhamin kylässä on noin 450 asukasta. Alueen pääasiallisin elinkeino on turismi, mutta Carnarvonin kylässä on myös kalastusta. Turismi on lisääntynyt paljon vuoden 1985 jälkeen, kun Denhamiin ulottui ensimmäinen päällystetty tie. Nykyään siellä vierailee vuosittain noin 170 000 turistia, jotka tulevat paikalle kalastamaan tai tapaamaan delfiinejä, joita on ruokittu Monkey Miassa jo 1960-luvulta lähtien.
Jerry Voutilainen
Jerry Voutilainen (s. 29. maaliskuuta 1995 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai oikea laitapuolustaja.
Voutilainen teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla kaudella 2011 pelaten kaksi liigaottelua, joissa molemmissa hän tuli kentälle vaihdosta. Kaudella 2012 hän pelasi 17 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Voutilainen on pelannut viisi nuorten maaottelua ja 32 poikien maaottelua.
Z/OS
z/OS, aiemmin MVS (Multiple Virtual Storage) ja OS/390, on IBM:n käyttöjärjestelmä System z -sarjan suurtietokoneille. Ohjelma on 1964 julkaistun S/360-koneen käyttöjärjestelmän perillinen. Käyttöjärjestelmää kehitettiin nimellä MVS 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla, kunnes se vaihtoi nimekseen OS/390 vuonna 1995. Vuonna 2001 ohjelman nimeksi tuli z/OS. z/OS on suoraan yhteensopiva vanhoille versioilleen tehdyille ohjelmille.
z/OS tukee myös UNIX-ohjelmia ja sillä on virallinen Unix-sertifiointi Single UNIX Specification -standardin mukaisesti.
Historia
IBM S/360 tullessa markkinoille vuonna 1964, sitä varten oli kehitetty useita käyttöjärjestelmiä, joista edistynein oli nimeltä OS/360. OS/360 jakaantui kahteen rinnakkaisversion OS/MFT ja OS/MVT. Näistä MFT oli yleinen Suomessa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Vuonna 1972 tuli OS/VS1 ja OS/VS2, jotka korvasivat MFT:n ja MVT:n. OS/VS2 versio 1 tunnettiin myös nimellä SVS. OS/VS2 versio 2 eli MVS julkaistiin vuonna 1974.
Näitä seurasivat MVS/SE, MVS/SP, MVS/XA, MVS/ESA ja OS/390, jotka kaikki olivat yhteensopivia siten, että aiemmille tehdyt ohjelmat toimivat myös uudemmissa käyttöjärjestelmän versioissa ilman muutoksia.
Ominaisuuksia
Monet z/OS:n ominaisuuksista periytyvät aiemmilta vuosikymmeniltä. Alaspäin yhteensopivuudesta tullaan IBM:n mukaan pitämään huolta jatkossakin. Tämä tarkoittaa sitä, että aiemmin (jopa 1960-luvulla) käännetyt ohjelmat toimivat edelleen.
Tämän vuosikymmenen uutuuksia on muun muassa Java-tuki. Unix-tuki z/OS:ssä on ollut jo pitkään.
Resurssien käyttö
z/OS parantaa Z9-sarjan koneen resurssienjakohallintaa tekniikalla, joka yhdistää koneeseen sisäänrakennetun resurssienjako-ohjelman ja osioinnin ja klusterien hallinnan. z/OS voi siis mitoittaa prosessorin ja kanavien käytön yhdessä muiden, samassa koneessa tai samassa klusterissa olevien käyttöjärjestelmien kanssa.
Muistinhallinta
Vuodesta 2001 z/OS on tukenut 64-bittistä muistiavaruutta. Yhteensopivuuden takaamiseksi myös 31- ja 24-bittiset muistiavaruudet voidaan osoittaa. Käyttöjärjestelmän ydin sijaitsee aina 24-bittisessä muistiavaruudessa, jolloin sitä voivat käyttää kaikissa muistitiloissa toimivat sovellukset. IBM otti muistinsivutustoiminnon käyttöön 1970-luvulla. Nykyisellään z/OS voi osoittaa 16 eksatavua muistia. Usean käyttöjärjestelmän ympäristöissä z/OS pitää muistiavaruuden suojattuna, jolloin muut, samoja resursseja käyttävät käyttöjärjestelmät eivät voi lukea vieraan järjestelmän muistia.
Tiedostojärjestelmä
Z/OS:n tiedostojärjestelmä on nimeltään zFS. zFS voidaan käyttää HFS-tiedostojärjestelmän ohella.
Kukkula 60
Kukkula 60 voi tarkoittaa seuraavia:
Windows on the World
Windows on the World oli New Yorkin World Trade Centerin kaksoistornien Pohjoistornin (One World Trade Center) 106. ja 107. kerroksessa sijainnut ravintolakompleksi, joka käsitti kaksi ravintolaa, Windows on the Worldin ja Wild Bluen, sekä baarin nimeltä The Greatest Bar on Earth. Lisäksi kerroksissa oli myös tiloja yksityistilaisuuksille. Windows on the World käsitti 4 600 neliömetriä lattiapinta-alaa ja paikat 240 asiakkaalle. Ravintola aloitti toimintansa huhtikuussa 1976 ja se tuhoutui syyskuun 11. päivän iskuissa World Trade Centerin kaksoistornien romahdettua.
Historia
thumb|oikea|250px|[[World Financial Center Windows on the World -ravintolasta nähtynä.]] Ravintoloitsija Joe Baum kehitti ja toteutti suunnitelman perustaa ravintolakompleksi World Trade Centerin Pohjoistornin ylimpiin kerroksiin. Olemassaolonsa aikana Windows on the Worldista oli yksi New Yorkin tunnetuimmista ravintoloista. Vuonna 1993 Windows on the World jouduttiin sulkemaan moneksi vuodeksi 25 miljoonaa dollaria maksaneen peruskorjauksen vuoksi World Trade Centerin pommi-iskun jälkeen. Ravintola avattiin uudelleen vuonna 1996. Vuonna 2000, ravintolan viimeisenä kokonaisena toimintavuotena, Windows on the Worldin tulot olivat 37 miljoonaa dollaria tehden siitä Yhdysvaltojen taloudellisesti menestyneimmän ravintolan. Windows on the Worldin viimeisenä pääkokkina toimi Michael Lomonaco.