cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Höytiäinen
Yleistä
Höytiäinen on 43 kilometriä pitkä, 17 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 283 neliökilometriä. Sen eteläosassa on laaja järvenselkä, joka muuttuu pohjoisessa saarien, niemien ja pitkien lahtien sokkeloksi. Eteläranta huuhtoo laajaa Jaamankangasta. Pohjoisrannasta työntyy järvelle kaksi suurta niemimaata. Niistä leveämmällä sijaitsee Kinahmo ja kapeammalla sijaitsee Oriniemi. Niemien sivulle jää pitkiä lahtia, jotka ovat pääsääntöisesti matalia. Läntisin lahti on 15 kilometriä pitkä ja alle 3 kilometriä leveä Uittamonsalmi, jonka pohjukkaa kutsutaan Rauanlahdeksi. Kinahmon itäpuolella sijaitsee 7 kilometriä pitkä ja alle 2 kilometriä leveä Ruvaslahti. Höytiäisen itärantaan jää 17 kilometriä pitkä lahti, joka on alle 4 kilometriä leveä. Sillä ei ole nimeä, mutta sen pohjukkaa kutsutaan Reposeläksi ja keskikohtaa Keljosseläksi. Oriniemi jää Keljosselän ja Ruvaslahden väliin ja Uittosalmi sijaitsee Kihnamon länsipuolella.
Syvyysvaihtelut
Järvi on eteläosassa myös syvempää kuin sen pohjoisosissa. Järven syvin kohta sijaitsee pari kilometriä Kuussaaresta länteen päin. Siellä on 59 metriin ulottuva pieni syvänne. Järvenpohjan syvyysvaihtelut voivat muuttua muutamasta metristä yli 40 metriin pienellä matkalla. Yli 45 metriin ylettyviä syvänteitä esiintyy Kontiorannan edustalla, Kaiskun eteläpuolella ja Lohiluodon etelä- ja länsipuolella.
Saaria
Höytiäisellä on laskettu olevan 606 saarta, joiden enemmistönä ovat pienet luodot. Ennen Höytiäisen järvenlaskua oli Höytiäisellä 80 pinta-alaltaan yli hehtaarin kokoista saarta, joista 65 maatui järvenlaskussa kiinni mantereeseen. Uusia saaria nousi samalla vedenpintaan ja entisetkin saaret kasvoivat suuresti. Nykyään Höytiäisellä on 170 yli hehtaarin kokoista saarta. Suurin saari on Teerisaari (myös Teyrisaari), jonka pinta-ala on 600 hehtaaria. Saaressa asuu ympäri vuoden vajaa 10 asukasta ja sinne menee talvella jäätie. Toiseksi suurimman saaren Jouhtenisen pinta-ala on 174 hehtaaria. Teerisaaren ympäristön suuria saaria ovat Leppäluoto, Ämmäluoto, Honkasaari ja Ruopansaari. Jouhteisen ympäristössä sijaitsevat esimerkiksi Sikosaari, Jere, Munatsu, Kuussaari, Varpasaari, Laitasaari, Kintainen ja Pulkinluoto. Uittosalmen suuta suojaavat Iso Jänissaari ja Hanhiluoto ja järven eteläosassa sijaitsee Hiekkasaari.
Asutus ja liikenne
Järvi jakautuu kolmen kunnan kesken niin, että järven etelä- ja itäpuoli kuuluu Kontiolahteen ja länsipuoli Polvijärvelle. Lisäksi Reposelän ja Keljosselän pitkä lahti on jaettu Kontiolahden, Polvijärven ja Juuan kesken. Järvenrannan suurin taajama on Kontiolahden kirkonkylä. Se sijaitsee järven kaakkoisrannalla Kontiolahden ympärillä. Järven rannat ovat heikosti viljeltyjä, mutta pohjoisessa, missä sijaitsevat suurimmat vesijättömaat, on runsaasti rantaan ulottuvia peltoalueita. Siellä sijaitsevat esimerkiksi Sirnihtän ja Järvikylän kulmakunnat Reposelällä, Oriniemi ja Ruvaslahden kylä Ruvaslahdella, Rauanlahden ja Huutokosken kylät Rauanlahden ympäristössä. Polvijärven kirkonkylä sijaitsee parin kilometrin päässä Höytiäisestä. Eteläpäässä sijaitsee Puntarikoski, joka on kehittynyt Höytiäisen kanavan ja voimalaitoksen ympärille.
Järvi on vilkas vapaa-ajan vesiliikenteen järvi. Satamia sijaitsee seuraavasti: Kontiolahti, Huhmari, Teatteriranta (Polvijärvi), Kallioniemi (1,4 m), Selkäsalmi, Kunnaslahti, Puntarikosken Häikänniemi, Herneniemi, Tammalahti, Teerisaaren yhteyslaituri (1,6 m), Aavaranta (matala), Martonvaaran Laivaranta (1,3 m), Kuhnustan entinen pudotuspaikka Tuopanjoen Hiekkaniemessä.
Järven itäosan saavuttaa helposti seuraamalla Joensuusta valtatietä 6, jota seuraa Kontiolahdelsta alkaen rannan puolella yhdystiet 15720 ja 15729. Hovilassa yhdystie 15729 vaihtuu yhdystieksi 15730 ja 15802. Pohjoispuolella voi Sirnihtästä alkaen ajaa seututietä 504, joka vie Polvijärvelle. Sirnihtän ja Polvijärven välillä on rantoja lähemmin seuraavat tiet yhdystiet 15793 ja 15799.Polvijärveltä pääsee Ylämyllylle seututietä 502, josta poikkeaa järvelle yhdystiet 15781, 15779 ja Puntarikoskelle johtava 15708. Yhdystie 15710 oikaisee Jaamankankaan läpi valtatielle 6.
Luontoarvoja
Höytiäisen ekologinen tila on hyvä ja myös siihen laskevien jokien tila on hyvä. Höytiäisen mittauspisteessä Kaiskun itäpuolella on veden näkösyvyys ollut keskimäärin 4,4 metriä, vedenväri 35 mg Pt, fosforipitoisuus 5 mikrogrammaa ja α-klorofyllipitoisuus 3 mikrogrammaa litrassa vettä.
Muutamilla järven saarilla on luonnonsuojelualueita. Sellaisia ovat esimerkiksi Teerisaari, Jouhteninen, Jere, Sikosaari, Matala, Kalliosaari, Puolimatkankalliot, Kaisku, Suurisaari, Kolmoset, Kallioluoto ja Leppäluoto. Myös Ruvaslahden laaja vesialue on suojeltualueena.
Historiaa
thumb|250px|Vuonna 2009 paljastettu 150 vuotta aiemmin tapahtuneen Höytiäisen laskun muistokivi.
Höytiäisen lasku
Höytiäisen järvenlasku toteutui vuonna 1859, kun Viinijoen perkaamisen sijasta kaivettiin järven lounaiskulmaan Jaamankankaan läpi uusi kanava. Kanavan padot kuitenkin pettivät ja järven vedestä puolet syöksyivät Pyhäselkään muodostaen Jaamankankaalle suuren ”kanjonin”. Höytiäisen kanavasta tuli näin uusi laskujoki. Järvenlaskussa järven pinta-ala kutistui kolmanneksella ja paljastuneesta vesijättömaasta raivattiin neliökilometreittäin peltomaata.
Alku-Höytiäinen
Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikkö suli ohentuen Kaakkois-Suomesta alkaen. Samalla mannerjäätikön reuna vetäytyi luoteeseen päin ja jään alta paljastui pääosin Itämeren peittämät alueet. Maankohoaminen oli kuitenkin nykyistä nopeampaa ja lopulta maata kohosi vedenpinnan yläpuolelle. Höytiäisen ympäristössä kävi myös näin ja pian Höytiäisen järvialtaan painauma muodosti Muinais-Saimaaseen laajan lahtimaisen alueen. Maankohoaminen kavensi lahden suuta ja lopulta Höytiäinen kuroutui erilleen Saimaan laajasta järvialueesta.
Auer ja Sauramo vertasivat eri puolilta järveä löytyneiden turvekerrosten alakorkeuksia toisiinsa ja päätyivät esittämään Höytiäisen kuroutumisajankohdaksi 8 800–8 900 vuotta sitten. Kuroutumisajankohtaa on myöhemmin aikaistettu otettujen radiohiiliajoitusten avulla. Rauanjoen viereisellä Tiaissuolla kairattujen liejukerrosten ajoitus on antanut 9 570 ± 130 vuotta BP. Tämä antaa Alku-Höytiäisen kalibroiduksi kuroutumisajankohdaksi noin 10 500 vuotta sitten. Höytiäisen järvenlasku ja järven uusi lasku-uoma on lisännyt järvialtaan kallistumisnopeutta järven pohjoispäässä. Etelärannat eivät enää laskeudu veteen kuten tekivät ennen, mutta pohjoisessa rantaa paljastuu kiihtyvällä nopeudella. Joskin ihmisen mielestä hyvin hitaasti.
Säännöstely, vedenpinnan korkeudet ja jäähavainnot
Höytiäistä on säännöstelty Puntarikosken voimalaitoksen valistumisen jälkeen vuonna 1958. Lupaehdoissa on vedenpinnan yläkorkeudeksi määrätty 87,50 metriä (mpy., NN) ja alakorkeudeksi 86,65 metriä. Vedenpinnan korkeuksia on mitattu vuodesta 1913 alkaen. Mittausasema sijaitsi aluksi Puntarikoskella, mutta vuonna 1992 se siirrettiin Sorpanniemeen. Voimalassa seurataan silti myös vedenpinnan korkeuksia. Vuosien 1913–1939 vedenpinnan keskikorkeus oli 87,55 metriä (MW), vuosien 1958–1991 87,17 metriä ja vuosien 1992–2008 87,25 metriä mpy. Vedenpintaa säännöstellään päästämällä tai pidättämällä vedenvirtausta Puntarikosken voimalaitoksella, jossa on tehty virtaamahavaintoja vuodesta 1958 lähtien. Voimalan kautta on vuosina 1958–2008 päästetty vettä keskimäärin 16 m³/s (MQ), kun keskiylivirtaama on ollut 62 m³/s (HMQ) ja keskialivirtaama 0,02 m³/s (NMQ). Suurin virtaama 100 m³/s (HQ) on mitattu kesäkuussa 1998. Joskus virtaukset on pysäytetty kokonaankin.
Jäähavaintoja on tehty vaihtelevasti. Höytiäisen jäätymishavaintoja on vuosilta 1961–1990 ja jäidenlähdön havaintoja on vuosilta 1913–1991. Varhaisin jäätyminen on tapahtunut 14.11.1971 ja myöhäisin 29.12.1974. Jäidenlähdöt ovat tapahtuneet vastaavasti 25.4. (vuonna 1950) ja 2.6. (vuosina 1929 ja 1941) välisinä päivinä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Höytiäisen valuma-alueen (04.8) Höytiäisen alueella (04.82), jonka Höytiäisen lähialueeseen (04.821) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,3 metriä mpy.
Bourne
Bourne voi tarkoittaa:
Philippine Airlines
pienoiskuva|Philippine Airlinesin [[Airbus A350|Airbus A350-900.]] Philippine Airlines on Filippiinien kansallinen lentoyhtiö. Yritys perustettiin vuonna 1941 ja sen pääkonttori sijaitsee Pasayn kaupungissa. Solmukohtina ovat Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema Manilassa, Clarkin kansainvälinen lentoasema Angelesissa ja Mactan-Cebun kansainvälinen lentoasema Cebussa.
Philippine Airlines ja sen tytäryhtiö PAL Express lensivät kesäkaudella 2021 yhteensä 65 kohteeseen Filippiineillä, Kaakkois-Aasiassa, Lähi-idässä, Oseaniassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Baiba Bendika
Baiba Bendika (s. 27. kesäkuuta 1991 Cēsis) on latvialainen ampumahiihtäjä. Ampumahiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Östersundissa kaudella 2010–2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoren pikakilpailussa helmikuussa 2016 sijoituttuaan viidenneksi. Ennen sitä hän oli ollut parhaimmillaan 41:s. Aikaisemmin latvialaisista naisampumahiihtäjistä kymmenen joukkoon maailmancupissa oli sjoittunut vain Madara Līduma, jonka paras sijoitus oli kymmenes.
Hakunilan suuralue
1. tammikuuta 2015 Hakunilan suuralueella asui 29 092 asukasta. Hakunilan suuralue on asukkaidensa osalta varsin kansainvälinen, sillä väestöstä 13,3 prosenttia oli ulkomaiden kansalaisia vuonna 2015, mikä oli Vantaan keskiarvoa (9,4 %) enemmän. Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus väestöstä oli 30,6 prosenttia, eli eniten Vantaan suuralueista.
Vuodesta 2007 Hakunilan suuralueeseen on kuulunut seuraavat yhdeksän kaupunginosaa: Länsisalmi, Länsimäki, Ojanko, Vaarala, Hakunila, Rajakylä, Itä-Hakkila, Kuninkaanmäki ja Sotunki.
Baiba Bendika
Bendika on osallistunut kahdeksiin MM-kilpailuihin ja yksiin olympialaisiin. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa 17:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli takaa-ajossa yhdeksäs ja pikakilpailussa 12:s. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhteislähdössä yhdeksänneksi. Hän voitti pikakilpailun Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021.
Guardian (täsmennyssivu)
Guardian tai The Guardian tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Philippine Airlines
Laivasto
thumb|Philippine Airlinesin Airbus A320-200 [[Cebu-Mactan kansainvälinen lentoasema|Cebu-Mactan kansainvälisellä lentoasemalla.]] thumb|Philippine Airlinesin Airbus A321-200 [[Kansain kansainvälinen lentoasema|Kansain kansainvälisellä lentoasemalla.]] thumb|Philippine Airlinesin Airbus A330-300. thumb|Philippine Airlinesin Airbus A350-900 laskeutumassa [[Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema|Toronto Pearsonin kansainväliselle lentoasemalle.]] thumb|Philippine Airlinesin entinen Boeing 747-400 lähdössä [[Sydneyn kansainvälinen lentoasema|Sydneyn kansainväliseltä lentoasemalta.]] thumb|Philippine Airlinesin Boeing 777-300ER laskeutumassa [[Heathrow’n lentoasema|Heathrow'n lentoasemalle.]] Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 8,1 vuotta.
Alex Merlim
Alex Rodrigo da Silva Merlim (s. 15. heinäkuuta 1986 Dourados, Brasilia) on brasilialaissyntyinen italialainen futsalpelaaja, joka edustaa portugalilaista Sporting CP:tä ja Italian futsalmaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 179 senttimetriä pitkä ja 69 kilogrammaa painava oikeajalkainen Merlim on laitapelaaja.
Merlim on pelannut Sporting CP:n paidassa vuodesta 2015 alkaen. Sitä ennen hän edusti vuodet 2011–2015 italialaista Luparensea ja vuodet 2007–2011 niin ikään italialaista Augustaa. Merlim on saavuttanut kaksi Italian mestaruutta.
New Yorkin isku 2017
New Yorkin isku 2017 tapahtui 31. lokakuuta 2017, kun New Yorkin Manhattanilla 29-vuotias mies ajoi autolla pyöräilijöiden päälle. Kahdeksan ihmistä kuoli ja 11 loukkaantui. Argentiinan ulkoministeriö ilmoitti, että viisi iskussa kuolleista ja yksi loukkaantuneista oli argentiinalaisia. Belgian viranomaisten mukaan yksi kuolleista oli belgialainen. Poliisi kertoi, että tapausta tutkitaan terrori-iskuna. Tekijä on kotoisin Uzbekistanista, ja viranomaislähteiden mukaan hän jätti käyttämäänsä ajoneuvoon viestin, jossa hän kertoi tehneensä iskun terroristijärjestö Isisin nimissä. Hän ajoi ihmisten päälle West Streetin pyörä- ja kävelytiellä lähellä uutta World Trade Centeriä. Lopulta mies törmäsi ajoneuvollaan koulubussiin, ja kaksi aikuista ja kaksi lasta loukkaantui.
Poliisi ampui epäiltyä vatsaan ja pidätti hänet. Mies vietiin sairaalahoitoon, ja hänen uskotaan jäävän henkiin.
Mies työskenteli Uberin kuljettajana.
Tekijä Sayfullo Saipov on kotoisin Uzbekistanista ja sai oleskeluluvan Yhdysvaltoihin vuonna 2010 green card -arvonnassa. Yhdysvaltain presidentti Trump ilmoitti välittömästi että haluaa peruttaa ohjelman ja haluaa maahanmuutto-oikeuden perustuvan kykyihin (merits). Trumpin mukaan Saipov sai maahan sukulaisuussuhteiden perusteella myös 23 perheenjäsentään.
Eve Best
Eve Best (s. Emily Best, 31. heinäkuuta 1971 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tri Eleanor O'Haran roolista Showtimen komediasarjasta Nurse Jackie.
Jalkapallokirja
Vuosittain ilmestyvä noin 500-sivuinen Jalkapallokirja sisältää edellisen kauden tulokset ja tilastot Suomen kansallisista jalkapallosarjoista. Kansainvälisestä jalkapallosta mukana ovat kaikki arvoturnaukset sekä kansainväliset seurajoukkueiden turnaukset. Kirja ei sisällä ulkomaisia kansallisia sarjoja. Suomesta mukana ovat miesten, naisten ja junioreiden sarjat. Kirjassa on myös tulevan kauden sarjaohjelmat. Lisäksi kirja sisältää vanhoja tilastoja, muun muassa Suomen maaottelut sekä maajoukkuepelaajat eri ikäluokissa. Jalkapallokirjassa on myös päivästä päivään -tyyppinen katsaus edellisen vuoden tärkeimpiin jalkapallouutisiin Suomesta ja ulkomailta.
Ensimmäisen, vuonna 1933 ilmestyneen Jalkapallokirjan kokosi tunnettu urheilutoimittaja Hugo Valpas. Hän julkaisi Vaasassa ilmestynyttä kirjaa aina vuoteen 1945 saakka. Vuosina 1936–1939 kirja ilmestyi nimellä Pallokirja. Vuonna 1946 päätoimittajaksi tuli John Gustafsson ja kirjaa alkoi kustantamaan Suomen Palloliitto. Vuosina 1976–2000 Jalkapallokirjan päätoimittajana oli SPL:n tiedotuspäällikkönä pitkään työskennellyt Esko S. Lahtinen.
Jalkapallokirjan lisäksi Suomessa julkaistaan myös muiden palloilulajien vuosikirjoja. Jääpallokirjaa on julkaistu vuodesta 1947 lähtien ja Jääkiekkokirjaa vuodesta 1961. Pentti Salmen toimittama Koripallokirja ilmestyi vuosina 1970–2010.
Stanislav Stepaškin
Stanislav Ivanovitš Stepaškin (, 1. syyskuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT – 4. syyskuuta 2013 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Stepaškin voitti Tokion kesäolympialaisissa 1964 kultaa 57 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa filippiiniläisen Anthony Villanuevan tuomariäänin 3–2. Turnauksen neljä aiempaa otteluaan hän voitti joko tyrmäyksellä tai teknisellä tyrmäyksellä.
Stepaškin voitti Euroopan-mestaruuden 57-kiloisten sarjassa Moskovassa 1963 ja Itä-Berliinissä 1965.
Nyrkkeilijänuransa jälkeen Stepaškin valmensi Algerian, Neuvostoliiton, Kamerunin ja Seychellien maajoukkueita. Hän kuoli Moskovassa sairastettuaan pitkään 73-vuotiaana 4. syyskuuta 2013.
Darrel Akerfelds
thumb|Darrel Akerfelds vuonna 2008.
Darrel Wayne Akerfelds (12. kesäkuuta 1962 Denver, Colorado – 24. kesäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä. Hän opiskeli Columbine High Schoolissa, Arkansasin yliopistossa ja Mesa State Collegessa. Hän debytoi Major League Baseballissa 1. elokuuta 1986 ja pelasi sille viimeisen ottelunsa 2. heinäkuuta 1991. Hänen seuroinaan olivat Oakland Athletics, Cleveland Indians, Texas Rangers ja Philadelphia Phillies.
Peliuransa jälkeen Akerfelds toimi valmentajana. Hänellä todettiin haimasyöpä vuonna 2010, ja hän kuoli sairauteensa 2012.
Puukellokanerva
Puukellokanerva eli puukanerva (Erica arborea) on ainavihanta kanervakasveihin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Välimeren seudulla, Madeiralla ja Kanariansaarilla.
thumb|vasen|Puukanervia Madeiralla. Puukellokanerva on sukunsa suurin laji. Se kasvaa tyypillisesti 2–4 metriä korkeaksi, mutta joskus jopa kuusimetriseksi. Neulasmaiset lehdet kasvavat 3–4 lehden kimppuina. Tuoksuvat valkoiset tai vaaleanpunaiset kukat puhkeavat keväällä tiiviinä pyramidinmuotoisina terttuina. Puukellokanervan juuria käytetään piippujen valmistamiseen.
PistePiste
PistePiste (oikealta nimeltään Harri Arhio ) on helsinkiläinen pop- ja R&B-artisti.
Harri Arhio latasi vuonna 2010 Mikseri.net -sivustolle tekemiään demokappaleita nimellä PistePiste. DJ Mobster löysi kappaleet ja kertoi niistä Warner Music Finland -levy-yhtiön tuotantopäällikkö Lasse Kurjelle, joka kiinnostui niistä. Arhio kiinnitettiin Warner Musicille, joka julkaisi PistePisteen ensimmäisen singlen ”Elän sut uudestaan” 2. huhtikuuta 2012. Sittemmin kappaletta on kuunneltu YouTube ja Spotify -palveluissa yhteensä yli kolme miljoonaa kertaa.
PistePisteen toinen single ”Viljaa” julkaistiin tammikuussa 2013. Kolmas single ”Hetken maailma on tässä” julkaistiin kesäkuussa 2013. PistePisteen debyyttialbumi Hetken maailma on tässä julkaistiin 30. elokuuta 2013.
Heksametyylibentseeni
Heksametyylibentseeni (C12H18) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä voidaan käyttää muiden orgaanisten yhdisteiden synteesissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa heksametyylibentseeni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on liukenematonta veteen, mutta liukenee useaan orgaaniseen liuottimeen esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja kloroformiin.
Heksametyylibentseeniä voidaan valmistaa metyloimalla ksyleeniä tai pseudokumeenia kloorimetaanilla alumiinikloridin toimiessa katalyyttinä. Tämä reaktio on tyypiltään Friedel–Crafts-alkylointireaktio. Yhdistettä valmistetaan myös fenolin ja metanolin välisellä reaktiolla. Tämä tapahtuu yli 400 °C:n lämpötilassa alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä. Kolmas tapa on 2-butyynin trimerointi.
Heksametyylibentseeniä voidaan käyttää hajusteiden valmistukseen. Lisäksi sen kompleksien varauksensiirto-ominaisuuksia tutkitaan. Yhdistettä voidaan myös käyttää ligandina organometalliyhdisteissä.
Maskeeraus
thumb|Maskeerauksen tekemistä saksalaisella televisiostudiolla vuonna 1953. thumb|Hahmomaskeerauksessa näyttelijä muutetaan roolihahmonsa näköiseksi. Maskeeraus on esittävän taiteilijan ulkonäkön muuttamista esimerkiksi roolimeikkien ja peruukin avulla.
Maskeerausta käytettiin jo keskiajalla uskonnollisissa näytelmissä, joissa enkeleiden kasvot maalattiin punaisiksi ja Jumalan ja Jeesuksen valkoiseksi tai kultaiseksi. Antiikin Kreikan ja Rooman teattereissa ei vielä tarvittu maskeerausta, sillä näyttelijät käyttivät naamioita. Elisabetin ajan Englannissa maskeerauksessa käytettiin esimerkiksi liitua varkaiden ja kummituksen puuteroimiseksi.
Teatterivalaistuksen kehittymisen jälkeen 1800-luvulla myös maskeerauksesta tuli taidokkaampaa. Ludwig Leichnerin 1860-luvulla kehittämä kasvomaali antoi näyttelijöille mahdollisuuden luoda kekseliäämpiä maskeerauksia. Leichnerin maali oli kuitenkin liian raskasta elokuviin, ja 1910-luvulla Max Factor kehitti puolijuoksevan meikkivoiteen varhaisia elokuvia varten. Hän kehitti lisää maskeerausta 1920-luvulla muiden elokuvatekniikoiden kehittyessä. Ensimmäisenä tunnettuna maskeerajana voidaan pitää näyttelijä Lon Chaney vanhempaa, joka teki maskeja varhaisiin kauhuklassikoihin.
Maskeerausta voidaan käyttää hävittämään elokuvan-, televisiosarjan- tai teatterintekemisessä aiheuttavat näkyvät jäljet tai meikkauksen tavoin vahvistamaan näyttelijän positiivisia piirteitä ja häivyttämään muita piirteitä. Hahmomaskeerauksessa sen sijaan luodaan näyttelijästä se hahmo, jota hän esittää. Tähän kuuluvat esimerkiksi etniset maskit ja ikämuutokset sekä lisäksi myös tieteis- tai kauhuelokuvien hirviömaskit.
Unta
”Unta” on Katri Ylanderin kappale hänen toiselta studioalbumiltaan Kaikki nämä sanat (2007). Aku Rannilan säveltämä ja Saara Törmän sanoittama kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä digitaalisesti 3. maaliskuuta 2008.
Spintires
Spintires on venäläisen Pavel Zagrebelnyyn kehittämä maastoajoon keskittyvä simulaatiopeli, jonka brittiläinen Oovee on julkaissut vuonna Windows-alustalle Steam-palvelussa.
Spintires: MudRunner on jatkokehitetty versio, jonka Focus Home Interactive on julkaissut vuonna Windowsin lisäksi PlayStation 4 ja Xbox One -alustoille.
Pelissä etenkin mudan käsittely on saanut positiivista palautetta. Maaston ja mudan muodonmuutokset ovat toteutettu grafiikkaprosessorilla suoritettavalla toiminnolla.
Ren’Py
Ren'Py Visual Novel Engine on ilmainen visual novel -kehitysalusta. Python-ohjelmointikielellä luotu sovellus on saavuttanut suosiota etenkin Japanin ulkopuolella. Vuoden 2014 loppuun mennessä Ren'Pyllä on luotu yli 700 peliä. Ren'Py on saatavilla Android, iOS, macOS, Linux ja Windows alustoille.
Ren'Pyn on kehittänyt Tom "PyTom" Rothamel, joka julkaisi sen vuonna 2004 MIT-lisenssillä.
Ominaisuudet
Ren'Py tukee käytännössä kaikkia visual novel -peliltä yleensä vaadituista ominaisuuksista, kuten haarautuvia tarinoita, pelin tallentamista, tarinan kelaamista ja monenlaisia siirtymätehosteita. Edistyneemmät ohjelmoijat voivat tarvittaessa luoda Ren'Py-peleihinsä uusia ominaisuuksia Python-ohjelmointikielen sekä alustaa varten kehitetyn, erityisesti animointiin tarkoitetun, ATL-kielen (Animation and Transformation Language) avulla. Peli tukee myös julkaistavien pelitiedostojen salaamista takaisinmallintamisen ehkäisemiseksi.
HD 175541 b
HD 175541 b on eksoplaneetta, joka löydettiin 10. huhtikuuta 2007. Se kiertää alijättiläistähteä HD 175541 noin 417 valovuoden päässä Maasta, Käärmeen tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään 1,03 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 0,815 vuotta. Planeetan massa vastaa noin 0,61 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Richard Robarts
Richard Robarts (s. 22. syyskuuta 1944 Bicknacre, Essex) on entinen brittiläinen F1-kuljettaja.
Robarts osallistui neljään F1-osakilpailuun kaudella 1974. Hän oli parhaimmillaan 15. Brasilian GP:ssä 1974. Robartsin paikan otti Brabhamilla Rikky von Opel. Robarts siirtyi Iso Marlboro -talliin, mutta sai tehdä tilaa Tom Belsølle. Robarts kilpaili Formula 2 -luokassa ennen siirtymistään muihin autourheilusarjoihin.
Avon
Avon voi tarkoittaa:
Sergei Kirmasov
Sergei Stanislavovitš Kirmasov (s. 25. maaliskuuta 1970 Mtsensk) on venäläinen yleisurheilija, joka kilpaili moukarinheitossa. Hän edusti nuorempana Neuvostoliittoa.
Kirmasov sai nuorten EM-kisoissa 1989 kultaa ja voitti aikuisten maansa mestaruuden ensi kertaa vuonna 1992. Hän voitti Venäjän-mestaruuden myös vuosina 1998 ja 2001. Kirmasov oli mukana MM-kisoissa 2001 ja 2003 sekä vuoden 2004 olympialaisissa, mutta putosi joka kerralla karsinnassa.
Culex laticinctus
Culex laticinctus on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Edwards vuonna 1913. Lajia tavataan laajalta alueelta Afrikasta ja Aasiasta. Sillä ei ole alalajeja.
Ha’il
Ha’il on kaupunki Saudi-Arabian Ha’ilin provinssissa. Kaupunki on entinen rašidien dynastian pääkaupunki. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 310 897 asukasta.
Maantiede
Ha’il sijaitsee Najdin historiallisen alueen pohjoisosassa. Najdin pohjoisreunan muodostaa Nafud Ha’ilista pohjoiseen ja pohjoisessa sijaitsee myös Umm Arkadin harjanne. Kaupungista länteen sijaitsee Adjan massiivi ja idässä Samran kukkula, joka tunnetaan paikallisesti myös nimellä al-Mawkida.
Kaupungissa vallitsee aavikkoilmasto. Vuorokauden ylin lämpötila vaihtelee vuoden mittaan 17–40 °C:n välillä ja alin lämpötila 4–24 °C:n välillä. Viilein kuukausi on tammikuu ja lämpimin elokuu. Vuosittainen sadanta on noin 110 millimetriä. Sateet sijoittuvat lokakuun ja toukokuun välille. Kesäkuun ja syyskuun välisenä aikana ei sada juuri lainkaan.
Historia
pienoiskuva|vasen|Barzanin linnoitusta [[Gertrude Bellin valokuvassa.]] Nimi Ha’il viittasi alun perin vadiin, joka sijaitsee nykyisen kaupungin reunamilla. Itse asutuskeskus paikalla tunnettiin alun perin nimellä Kurayya. Ha’ilin mainitsevat teoksissaan esimerkiksi runoilijat Imru’l-Qais ja Tarafa ibn al-Abd. Jotkut tutkijat ovat yhdistäneet paikan myös Ptolemaioksen mainitsemaan paikkaan nimeltä Arre Kome. Ha’il sijaitsee Šammar-heimon historiallisella ydinalueella. Wahhabilaiset hallitsijat alistivat Šammar-heimon vuosina 1786-7 ja 1800-luvun alkupuolta leimasivat valtakiistat sukujen välillä. Egyptin Ibrahim pašša teki sotaretken Dariyahin kaupunkiin vuonna 1818 ja Ha’ilista vaadittiin samalla sotaretkellä suojelurahaa.
Vuonna 1835 Ha’ilin hallitsijoiksi nousi rašidien suku ensin saudien alaisuudessa ja myöhemmin itsenäisenä Jabal Šammarina. Jabal Šammar oli voimakkaimmillaan Muhammad Ibn Rašidin valtakaudella vuosien 1872 ja 1897 välillä. Tuolloin Ha’ilin kaupunki koostui neljästä torin ympärille rakennetusta korttelista ja yhteensä kaupungissa oli noin 20 000 asukasta. Kaupungista pohjoiseen sijaitsi Barzanin linnoitus. Kaupungin vaikutusvaltaisimmat kauppiaat olivat lähtöisin Najafin kaupungista Irakista. Vuonna 1871 kaupunkiin iski kulkutauti, joka tappoi monet sen asukkaista ja vuonna 1877 kaupungissa oli vain arviolta 3 000 asukasta. Muhammadin kuoltua vuonna 1897 kiistat vallanperimyydestä heikensivät rašideja ja tilannetta hyödynsivät heidän kilpailijansa saudit. Ibn Saudin joukot valtasivat Ha’ilin 2. marraskuuta 1921.
Talous
Ha’il sijaitsi aikanaan merkittävän Irakista lähtevän pyhiinvaellusreitin varrella, mutta reitti siirrettiin kulkemaan Al Jawfin kautta vuonna 1963. Kaupunki oli myös tunnettu hevosistaan, mutta hevostenkasvatus ei ole enää merkittävä elinkeino. Kaupungin nykyisiä pääelinkeinoja ovat pienimuotoinen maatalous ja kauppa. Alueella viljellään esimerkiksi taatelia, hedelmiä ja viljaa.
Koulutus
Kaupungissa sijaitsee Ha’ilin yliopisto.
Homma haltuun
Homma haltuun oli suomalainen piilokameraohjelma, joka perustui israelilaiseen Deal With It-formaattiin, joka on myyty yhteensä 14 maahan. Ohjelmaa juonsivat NRJ:n Aamupojat Renne Korppila ja Anssi Honkanen ja sen ensimmäinen jakso esitettiin Jim-kanavalla 26. syyskuuta 2011. Ohjelmassa ravintola-asiakkaat joutuivat suorittamaan juontajakaksikon antamia tehtäviä. Jos pöytäseurue ei arvannut, mistä on kyse, tehtävien suorittaja saattoi voittaa 500 euron rahapalkinnon.
Viiriäiskyyhkyt
Viiriäiskyyhkyt (Geotrygon) on kyyhkyjen heimoon kuuluva lintusuku.
BK Ventspils
BK Ventspils on latvialainen koripalloseura, joka sijaitsee Ventspilsissa. Joukkue on Latvian menestynein yhdeksällä mestaruudellaan, jotka se voitti vuosina 2000–2006, 2009 ja 2014. Joukkue on myös osallistunut Korac Cupiin 1998 sekä Saporta Cupiin kahdesti: vuosina 1999 ja 2000. Baltian liigan Ventspils voitti vuonna 2013 ensimmäisenä latvialaisjoukkueena.
2010-luvulla Ventpilsissä ovat pelanneet muun muassa Latvian maajoukkuepelaajat Artūrs Bērziņš, Mārtiņš Meiers ja Kristaps Janičenoks.
Jousilieskapuu
Jousilieskapuu eli jousisoihtupuu (Handroanthus impetiginosus, syn. Tabebuia impetiginosa) on bignoniakasvien (Bignoniaceae) heimoon ja lieskapuiden (Handroanthus) sukuun kuuluva puolittain ainavihanta kasvilaji.
Jousilieskapuu on Paraguayn kansallispuu.
Tuntomerkit
vasen|pienoiskuva|Jousilieskapuun [[kukinto.]] Avoimilla alueilla jousilieskapuu on tavallisesti 8–12 metrin korkuinen, mutta on tiheissä metsissä korkeampi kuin 20–35 metriä. Rungon halkaisija voi olla 60–80 senttimetriä. Kukinnot ovat väriltään vaaleanpunaisia ja niiden "nielu" on valkoinen keltaisilla raidoilla. Jousilieskapuu kukkii suurissa kimpuissa keväällä juuri ennen uuden lehvistön puhkeamista. Nuoret yksilöt eivät välttämättä aina kuki.
Käyttö ja terveysvaikutukset
Etelä-Amerikan alkuperäiskansat ovat käyttäneet puuta jo pitkään lääkkeenä, ja se on nykyisin suosittu luontaistuote. Sen kuorissa on lapacholia, joka torjuu grampositiivisia ja gramnegatiivisilta bakteereja, joiden lisääntymisen valmiste estää tukahduttamalla käymisprosessin.
HD 192699 b
HD 192699 b on eksoplaneetta, joka löydettiin 10. huhtikuuta 2007. Se kiertää alijättiläistähteä HD 192699 noin 219 valovuoden päässä Maasta, Kotkan tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään 1,16 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 0,963 vuotta. Planeetan massa vastaa noin 2,5 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Yangmingshanin kansallispuisto
Yangmingshanin kansallispuisto on Taiwanin eli Kiinan tasavallan Taiwanin saaren pohjoisosassa Taipein ja Uuden-Taipein kaupunkien alueella sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto käsittää yli 11 338 hehtaaria vuoristoisella vulkaanisella seudulla. Kansallispuistossa tavataan useita kasvi- ja eläinlajeja ja se on perustettu vuonna 1985.
Maantiede
thumb|vasen|Paikallinen [[fumaroli.]] thumb|Paikallista maisemaa. Yangmingshanin kansallispuisto käsittää vuoristoisen alueen Taiwaniin eli kiinan tasavaltaan kuuluvalla Taiwanin saarella. Puiston alue käsittää osia uuden-Taipein ja Taipein kaupunkien alueista. Kokoa alueella on yhteensä 11 338 hehtaaria. Kokreus merenpinnasta puistossa vaihtelee 200 metristä 1120 metriin. Kansallispuisto on tunnettu etenkin vulkanismin muokkaamista pinnanmuodostelmistaan. Alue on osa Euraasian ja Filippiinien laattojen törmäyskohtaa ja seudulla on yli 20 tulivuorta. Vulkaanisen toiminnan tuloksena ovat syntyneet myös alueen fumarolit ja kuumat lähteet. Puiston korkein vuori on Qixing, joka on myös yksi alueen nuorimmista tulivuorista. Alueen tulivuorille tyypillinen piirre ovat niiden kraatterijärvet, kuten Zhuzihu.
Sää
Puiston korkeuden takia kesät alueella ovat suhteellisen viileitä ja talvet kylmiä. Vuotuinen keskimääräinen sadanta alueella on noin 4 000 mm. Kesäisin sateita tuovat lounaaseen puhaltavat monsuunituulet ja talvisin koilliseen puhaltavat tuulet. Sadepäiviä on vuosittain keskimäärin 190. Talvisin sateet saattavat tulla myös lumena.
Luonto
Kansallispuiston alueella tavataan noin 123 eri lintulajia, joihin lukeutuvat esimerkiksi pikkubambupyy, japaninrilli, punanokkabulbuli, valkoperämanikki, ruusutimali, harmaapääsirkku, ojasuokana, taiwaninjokirastas ja taiwaninloistoharakka. Paikallisiin nisäkäslajeihin lukeutuvat esimerkiksi taiwaninmakaki, kiinanjäniksen alalaji (L. s. formosus), villisian alalaji (C. u. swinboei), naamaripalmunäätä, oliiviselkäorava ja Mogera insularis. Eri matelijalajeja alueella on 53 ja sammakkoeläimiä 22. Hyönteisiin lukeutuvat esimerkiksi alueen yli 180 tunnettua perhoslajia. Eri kasvilajeja alueelta tunnetaan 1 359.
Historia
Nykyisen kansallispuiston aluetta on asutettu esihistoriallisilta ajoilta lähtien. Ensimmäisten asukkaiden joukossa olivat Taiwanin alkuperäiskansat. Han-kiinalaisia siirtolaisia alkoi saapua alueelle 1600-luvun paikkeilta lähtien. Viljelyskelpoisen maan lisäksi alueella oli esimerkiksi siirtolaisia houkutelleita kivihiili- ja rikkiesiintymiä. Alueen rikkiä käytettiin etenkin ruudin valmistukseen. Alue sai nykyisen nimensä Yangmingshan vasta vuonna 1950 ja sitä ennen se oli tunnettu nimellä Tsaoshan. Nykyinen kansallispuisto perustettiin 16. syyskuuta 1985.
Päätie 2 (Ahvenanmaa)
Päätie 2 on Ahvenanmaalla kulkeva tie, joka alkaa Maarianhaminasta ja päättyy Prästöön. Tien pituus on 31 kilometriä.
Nähtävyydet
Jomalassa tie sivuaa Jomalan kirkon sen läheltä, Finströmin pohjoispuolella juuri ennen Ödkarbyvikeniä sijaitsevan tunnelin päällä olevalla kalliolla oleva Uffe på berget -kahvila ja Kastelholman linna Kastelholman kylän eteläpuolella.
Monongahelan taistelu
Monongahelan taistelu käytiin 9. heinäkuuta 1755 Pennsylvanian alueella noin 16 kilometriä itään nykyisestä Pittsburghista. Taistelussa hyökkäävänä puolena toimi kenraali Edward Braddockin johtama brittiläinen sotaretkikunta, jonka päämääränä oli ottaa haltuunsa Uuden Ranskan Fort Duquesnen linnake. Ranskalaiset olivat kuitenkin ehtineet vahvistaa miehitystään sadoilla liittolaisilla ja aiheuttivat Braddockin retkikunnalle murskaavan tappion.
Tappio merkitsi loppua Braddock-tutkimusretkelle, jonka avulla britit olivat toivoneet valtaavansa Fort Duquesnen ja saamaan itselleen strategisesti tärkeän Ohiolaakson valvonnan. Braddock haavoittui taistelussa ja menehtyi vammoihinsa perääntymisen aikana. Loput hänen armeijastaan vetäytyi kohti kaakkoa ja Fort Duquesne jäi ranskalaisten haltuun vielä kolmen vuoden ajaksi. Monongahelan taistelu merkitsi alkua seitsenvuotiselle sodalle.
Siirtomaiden kiistat
Englannin ja Ranskan siirtomaakamppailu Pohjois-Amerikassa oli alkanut jo 1600-luvulla ja jatkui seuraavalle vuosisadalle monista rauhansopimuksista huolimatta. 1750-luvulla tärkeimmäksi kiistan kohteeksi nousi Ohiojoen laakso, jonne ranskalainen retkikunta rakensi useita linnakkeita vuosina 1753–1754 tarkoituksenaan pitää brittiläiset Alleghenyvuorten itäpuolella. Britit puolestaan mielivät samoille turkismaille eivätkä hyväksyneet, että Ranska julisti Ohiolaakson maat omikseen.
Virginian kuvernööri Robert Dinwiddie lähetti nuoren George Washingtonin pitkälle matkalle Williamsburghista Eriejärven rannalle Fort Le Boeufiin kertomaan ranskalaisille, että Englanti oli jo ehtinyt julistaa Ohionlaakson itselleen. Ranskalaiset kiistivät väitteen ja lähettivät Washingtonin mukana viestin, että Ranska ei luovu Ohionlaaksosta. Tämä huononsi maiden suhteita entisestään, eivätkä ne saaneet neuvotteluissa ratkaisua maakiistaan. Toukokuussa 1754 George Washingtonin johtamat brittijoukot ja heidän intiaaniliittolaisensa surmasivat kymmenen ranskalaista Jumonville Glenin taistelussa. Kaksi kuukautta myöhemmin ranskalaiset kostivat kukistamalla Washingtonin joukot Fort Necessityssä.
Suunnitelma
Washingtonin tappion jälkeen kuvernööri Dinwiddie lähetti virallisen selonteon Lontooseen ja kuvaili Ohionlaakson vaikeaa tilannetta. Kirjeen yksityiskohtainen sisältö paljasti Ranskan menneen uhkailuissaan liian pitkälle. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä toimiva Newcastlen herttua Thomas Pelham-Holles pyrki löytämään rauhanomaisen ratkaisun Englannin ja Ranskan kiistassa, mutta epäonnistui. Asian käsittely siirtyi Cumberlandin herttua Wilhelm Cumberlandille, joka oli kuningas Yrjö II:n poika. Cumberland oli luonut sotilaalliseen voimankäyttöön perustuvan maineen 1740-luvun aikana ja aikoi jatkaa samaa linjaa Ohionlaaksossa. Pääministerin mielipiteistä piittaamatta Cumberland ja sotaministeri Henry Fox laativat suunnitelman kahden irlantilaisen jalkaväen rykmentin lähettämisestä Amerikkaan kenraalimajuri Edward Braddockin johtamana. Braddock valittiin tehtäväänsä luotettavuutensa ja kurinpidollisten taitojensa vuoksi, vaikka hänen kokemuksensa sotakentiltä olivat vähäiset. Kuningas antoi suostumuksensa suunnitelman toteuttamiseen.
Brittiläinen armeija
thumb|Kenraali Edward Braddock Braddock ja hänen sotaväkensä saapuivat Virginiaan helmikuun lopulla ja maaliskuun alussa 1755. Braddockin adjutantiksi nimettiin George Washington, joka johti Virginian miliisivoimia. Marssin aikana retkikuntaan liittyi Pohjois-Carolinasta tulleita metsänvartijoita, joiden joukossa olivat myöhemmin legendaarisen maineen saavuttaneet Daniel Boone ja Daniel Morgan. Lisäksi Braddockin sotaväkeen liittyivät everstiluutnantti Thomas Gage ja kapteeni Horatio Gates sotilaineen sekä toimittaja Benjamin Franklin, joka auttoi tarvikkeiden ja kuljetusvaunujen toimittamisessa. Retkikunnan miesvahvuus oli parhaimmillaan yli 2 200.
Brittiläistä imperiumia edustava William Johnson, joka oli valittu intiaaniasiain yli-intendentiksi, tarjoutui järjestämään Braddockille intiaaniliittolaisia tuleviin taisteluihin. Braddock osoitti kuitenkin halveksuntansa intiaaneja kohtaan ja menetti käytöksellään näiden tuen niin, että vain pieni ryhmä mingoja jäi hänen retkikuntansa tiedustelijoiksi. Apuaan tarjonneet delawaret ja suurin osa mingoista vetäytyivät pois Braddockin heikkojen diplomaattisten kykyjen vuoksi. Kuvernööri Dinwiddien lupaamat 400 cherokee-soturia eivät ilmaantuneet paikalle, koska eivät halunneet taistella Ranskan intiaaniliittolaisia vastaan.
Ranskalainen armeija
Intiaanien houkuttaminen mukaan tulevaan taisteluun oli työlästä, sillä he olivat haluttomia nousemaan suurilukuista brittiarmeijaa vastaan. Ranskalaisjoukkojen komentajaksi valittu kapteeni Daniel Liénard de Beaujeu pystyi kuitenkin taivuttamaan intiaanit puolelleen. Hän oli ehtinyt hankkia näiden kunnioituksen aiempina vuosina ja vähetteli Braddockin joukkojen iskuvoimaa. Fort Duquesnen puolustukseen liittyi kaikkiaan 637 intiaania, joista suurin osa koostui Ranskan vanhoista liittolaisista ojibwoista, ottawista ja potawatomeista.
Marssi kohti Fort Duquesnea
Marssi alkoi maaliskuun lopulla Alexandriasta Virginiasta. Noin 200 kilometrin raskaan marssin jälkeen retkikunta pysähtyi Fort Cumberlandissa Marylandin useiden päivien ajaksi. Matkan jatkuessa retkikunnan menoa hidastivat monet ongelmat. Valittu reitti osoittautui liian kapeaksi ja tietä jouduttiin leventämään useita kertoja tykistön ja tarvikevankkurien liikkumisen helpottamiseksi. Matkanteon jouduttamiseksi Braddock jakoi retkikuntansa kahteen osaan. Samalla kun hän johti edessä kulkevaa lentävää kolonnaa, niin takana kulki raskaassa lastissa oleva vankkurikaravaani, joka jäi yhä enemmän jälkeen. Kesäkuun lopulla Braddockin mingo-tiedustelijat löysivät ranskalaismielisten intiaanien hylättyjä leiripaikkoja ja puihin kirjoitettuja ranskankielisiä uhkauksia. Joitakin päiviä myöhemmin viisi retkikunnan jäsentä löytyi surmattuna ja skalpeerattuna.
Retkikunnan edellä kulkevat mingo-tiedustelijat näkivät monesti vilahduksia retkikunnan etenemistä seuranneista intiaaneista, jotka pysyttelivät metsien suojissa. Mingot yrittivät varoittaa toistuvasti Braddockia, mutta tämä ei koskaan kuunnellut heidän mielipiteitään, Pahimmillaan retkikunnan käyttämä reitti oli kymmenien kilometrien matkalla niin runsaan aluskasvillisuuden peitossa, että näkyvyyttä oli vain muutama metri.
Taistelu
Matkan aikana Braddockin retkikunta kärsi nälästä, janosta ja kuumuudesta. Kuukausien uuvuttava marssi ja sen aikana puhjenneet sairaudet vähensivät entisestään miesten taisteluintoa. Vastapuolelle tilanne sen sijaan oli edullinen: ranskalaiset ja intiaanit olivat syöneet ja levänneet hyvin ja intiaanien lisäetuna oli erinomainen paikallistuntemus. Eri heimojen tarkka-ampujilla oli aikaa etsiä itselleen suojainen piilopaikka, jota lähestyjän oli vaikea havaita.
Kohtalokkaana päivänä 9. heinäkuuta 1755 Braddockin mingo-tiedustelijat kulkivat tehtävänsä mukaisesti retkikunnan kärkimiehinä. Mingojen takana everstiluutnantti Gage johti kevyttä jalkaväkeään, joukossa useita krenatöörejä. Heidän takanaan kulkivat kapteeni Gatesin pioneerit, jotka levensivät kuljettavaa reittiä kuudelle raskaassa tarvikelastissa olevalle vankkurille. Sadan metrin päässä vankkureista seurasivat Braddock ja hänen esikuntansa, joihin lukeutui myös George Washington.
Keskipäivän aikaan mingot havaitsivat liikettä puissa ja niiden takana vajaan sadan metrin etäisyydellä. Everstiluutnantti Gage kiirehti miehiään eteenpäin ja määräsi ampumaan kolme yhteislaukausta vihollisen suuntaan. Vaikka musketinkuulat hajaantuivat laajalle alueelle, yksi niistä osui vihollisryhmää komentavaan kapteeni Beaujeuhin, joka menehtyi vammoihinsa.
Komentajansa kuolemasta piittaamatta intiaanit aloittivat taistelun maastossa, joka puineen ja pensaineen tarjosi hyvät mahdollisuudet heidän omaksumaansa sotataktiikkaan. Gagen kevyt jalkaväki vastasi intiaanien tuleen vielä muutamalla tehottomalla yhteislaukauksella ja aloitti vetäytymisen huomattuaan, että vihollisia oli joka puolella. Myös pioneerit ja vankkurinkuljettajat kääntyivät pakoon. Braddock komensi omia joukkojaan eteenpäin, mutta brittiläiset sotilaat eivät olleet valmistuneet äkilliseen taisteluun oudossa ympäristössä. Yhtäaikaisesti perääntyvät ja hyökkäävät joukot sekoittuivat toisiinsa ja kaaos valtasi taistelukentän. Braddock ja muut upseerit yrittivät turhaan järjestää joukkojaan uudelleen.
Intiaanit turvautuivat taistelun aikana psykologiseen sodankäyntiin ja ripustivat brittien päänahkoja puiden oksiin pelotteeksi vastustajalle. Erään taistelusta pelastuneen irlantilaisen sotilaan mukaan haavoittuneiden miesten ja hevosten huudot ja intiaanien jatkuva verenhimoinen kiljuminen lisäsivät paniikkia.
Punataudin jäljiltä yhä huonokuntoinen Washington sai virginialaiset alaisensa käyttämään vastustajan taktiikkaa ja tulittamaan näitä puiden ja kallioiden takaa. Braddockilta ammuttiin kaksi ratsua alta ja Washingtonilta yksi. Kun Braddock myöhemmin perääntyi, luoti osui hänen oikeaan käsivarteensa ja lävisti hänen keuhkonsa. Braddockin maatessa tajuissaan mutta kykenemättömänä johtamaan perääntymistä, Washington otti käskyvallan ja järjesti samalla Braddockin pois taistelukentältä. Intiaanit eivät lähteneet seuraamaan pakenevia miehiä yli Monongahelajoen vaan jäivät keräämään ryöstösaalista taistelukentälle.
Washington pystyi keräämään kokoon noin 200 pakenevaa miestä, mutta määrä oli riittämätön taistelun jatkamiseen. Sotilaat taivalsivat läpi yön noin kymmenen kilometrin päässä olevien vankkureiden luo ja aloittivat harkitun vetäytymiseen. Braddock kuoli joitakin päiviä myöhemmin. Washington hautasi hänet lyhyen seremonian myötä retkikunnan paluureitin varrelle. Hauta jätettiin merkitsemättä, etteivät intiaanit löytäisi sitä. Jälkeenpäin eräs retkikunnan mukana olleista pennsylvanialaisista väitti ampuneensa Braddockin kostoksi veljensä kuolemasta, jonka Braddock oli aiheuttanut.
Jälkiseuraukset
Taistelua on luonnehdittu erääksi Britannian siirtomaa-ajan tuhoisimmista. Brittejä ilmoitettiin kaatuneen 456 ja haavoittuneen 421. Vankkurikaravaanien mukana kulkeneista naisista enemmän kuin puolet joutui intiaanien vangiksi.
Monongahelan taistelu merkitsi loppua Braddockin tutkimusretkelle, jonka monet olivat uskoneet päättyvän Ohionlaakson sieppaamiseen Ranskalta. Tilanne johti nopeasti Englannin ja Ranskan väliseen seitsenvuotiseen sotaan. Seuraavan kolmen vuoden ajan ranskalaiset hallitsivat Ohionlaaksoa ja saivat puolelleen monia aiemmin puolueettomina pysyneitä heimoja. Englantilaisten huono intiaanipolitiikka vaikeutti heidän asemaa. Sodan edetessä brittiläiset joukot ottivat vallan ja ranskalaisia tukeneet intiaanit käsittivät valinneensa väärän puolen. Ranska ei pystynyt tarjoamaan intiaaniliittolaisilleen enää kylliksi lahjoja. Lopulta intiaanit väsyivät pitkään sotaan eivätkä nähneet riittävää syytä taistella eurooppalaisten sodassa kaukana kotiseuduiltaan. Sodan ratkaisuhetket käytiinkin pääasiassa valkoisten armeijoiden välillä. Britit valtasivat Fort Duquesnen, Quebecin ja Montrealin vuoden 1759 loppuun mennessä. Muualla maailmassa seitsenvuotinen sota jatkui vuoteen 1763, jolloin kirjoitettiin Pariisin rauha.
Emmanuel Bove
Emmanuel Bove, oik. Bobvnikoff, kirjailijanimi Jean Vallois, (20. huhtikuuta 1898 Pariisi, Ranska – 13. heinäkuuta 1945 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen kirjailija. Vuosikymmeniksi kuolemansa jälkeen unohduksiin jäänyt Bove on nykyisin ranskalaisen kirjallisuuden 1900-luvun klassikoita.
Boven isä oli venäläinen, äiti luxemburgilainen. Bove käytti kirjailijanimeä Jean Vallois ennen ensimmäistä omalla nimellään julkaisemaansa romaania Mes amis (1924). Hän jatkoi kirjoittamista toiseen maailmansotaan saakka. Sodan aikana hän lähti maanpakoon Algeriaan ja kuoli sydänkohtaukseen pian Ranskaan paluunsa jälkeen.
Faasinsiirtokatalyysi
thumb|250px|Faasinsiirtokatalyytin toimintamekanismi nukleofiilisessä substituutiossa Faasinsiirtokatalyysi on eräs katalyysin tyyppi, jossa reagoivat lähtöaineen ovat keskenään eri faaseissa ja katalyytti siirtää reagoivat yhdisteet faasista toiseen. Tällaisia homogeenisissa reaktioissa faaseina voi olla kaksi toisiinsa liukenematonta nestettä, neste ja kiinteä aine tai neste ja kaasu. Faasinsiirtokatalyysi on laajasti käytetty menetelmä teollisessa synteettisessä orgaanisessa kemiassa.
Faasinsiirtokatalyysin tyypit
Faasinsiirtokatalyyttien toiminta perustuu siihen, että reagoivat lähtöaineet sijaitsevat kahdessa toisiinsa liukenemattomassa faasissa. Faasinsiirtokatalyytti liukenee molempin faaseihin ja muodostaa komplekseja reaktioiden lähtöaineiden kanssa ja nämä kompleksit kykenevät liikkumaan faasien välillä ja nopeuttamaan reaktioita. Faasinsiirtokatalyytit siis ikään kuin uuttavat reagenssit faasista toiseen. Faasinsiirtokatalyyttien etuna tavanomaisiin heterogeenisiin tai homogeenisiin katalyytteihin on että reaktioissa ei välttämättä tarvitse käyttää vedettömiä olosuhteita, myrkyllisten orgaanisten liuottimien vähäisempi käyttö, reaktioissa voidaan käyttää alhaisempia lämpötiloja ja paineita, reaktioajat ovat lyhyempiä, sivureaktioiden vähäisempi määrä ja reagenssien helppo erotettavuus. Faasinsiirtokatalyyteillä katalysoidut prosessit kuluttavat usein vähemmän energiaa ja tuottavat vähemmän jätettä verrattuna tavanomaisiin prosesseihin, joten faasinsiirtokatalyyttien kehitys ja tutkiminen on tärkeä osa vihreää kemiaa.
Kaksifaasikatalyytit
Tyypillisin faasinsiirtokatalyyttisysteemi on kaksifaasikatalyysi, jossa faasinsiirtokatalyytti siirtää reagenssit kahdesta toiseensa sekoittumattomasta faasista toiseen. Yleisin on vesifaasiin liukoisten anionien tai kationien uuttaminen faasinsiirtokatalyytin avulla vesifaasista orgaaniseen faasiin. Tyypillinen esimerkki on nukleofiilinen substituutioreaktio, jossa vesifaasiin liuennut nukleofiilinen anioni uutetaan kationisen faasinsiirtokatalyytin Q+-avulla orgaaniseen faasiin, jossa se reagoi elektrofiilisen yhdisteen esimerkiksi organohalogeenin kanssa. Tyypillisiä tähän tarkoitukseen käytettyjä faasinsiirtokatalyyttejä ovat kvaternääriset ammoniumsuolat, kuten tetrabutyyliammoniumbromidi, Aliquat 336 ja kiina-alkaloideista johdetut yhdisteet, ja fosfoniumsuolat. Myös alkalimetallien polyeetteri-, kruunueetteri- ja kryptandikomplekseja voidaan käyttää. Käyttämällä kiraalisia faasinsiirtokatalyyttejä voidaan reaktioissa saavuttaa hyvä enantioylimäärä.
Niin kutsutussa käänteisessä faasinsiirtokatalyysissä faasin siirtokatalyytti on anioni, joka siirtää elektrofiilisen kationin vesifaasista orgaaniseen faasiin, jossa reaktio tapahtuu.
Kolmifaasikatalyysi
Kolmifaasikatalyysi on uudempimenetelmä, jossa katalyytti on sidottu polymeerikantajaan. Tämän menetelmän etuna on erityisesti katalyytin helppo eristettävyys ja kierrätettävyys.
Faasinsiirtokatalyysin sovelluskohteita
Faasinsiirtokatalyyttiä käytetään teollisuudessa erityisesti nukleofiilisten substituutioreaktioiden katalyytteinä. Tälla tavoin valmistetaan muun muassa polymeerejä, lääkeaineita ja maatalouskemikaaleja esimerkiksi kloropreenin valmistuksessa. Nukleofiilisten substituutioiden lisäksi faasinsiirtokatalyyttejä voidaan käyttää additioreaktioissa, kondensaatioreaktioissa, epoksidoinneissa, dehydrohalogenoinneissa, hapetuksissa ja pelkistyksissä.