cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lauri Kajanoja
Lauri Kajanojan isä on Jouko Kajanoja.
Releasetinlaite
thumb|250px|Siemens DrS -releasetinlaitteen ohjaus- ja ilmaisintaulu [[Murtomäen rautatieasema|Murtomäellä.]] Releasetinlaite on yksi rautatieliikenteen ohjaukseen käytettävistä asetinlaitetyypeistä. Tässä asetinlaitetyypissä toiminnot ja varmistukset tapahtuvat sähkömekaanisesti releiden välityksellä. Releasetinlaitteella asetetaan junille kulkutie joko seuraavalle pääopastimelle tai tietylle raiteelle. thumb|250px|Siemens SpDrS 60-VR -releasetinlaite Helsingin metron [[Roihupellon metrovarikko|Roihupellon varikolla.]]
Kulkutien asettamisen yhteydessä asetinlaite tarkistaa kulkutie-ehdot eli että kyseinen kulkutieosuus on vapaa eikä vastakkaisia tai risteäviä eli ns. viholliskulkuteitä ole asetettu tai asettumassa, sekä kääntää ja lukitsee vaihteet oikeisiin asentoihin. Tämän jälkeen laite vaihtaa valo-opastimien opasteet ajoon oikeuttaviksi. Junan sivuutettua opastimen laite vaihtaa opastimeen 'seis'-opasteet. Asetettu kulkutie joko purkautuu itsestään tai voidaan purkaa käsin junan sivuutettua kulkutiellä määrätyn kohdan. Asetinlaitteen releet on kytketty siten, ettei ajoon oikeuttavia opasteita voida asettaa, elleivät kaikki kulkutie-ehdot täyty. Siten käytännössä estyy useamman junan ohjautuminen törmääville kulkuteille. thumb|250px|Kulkutienasetus tapahtuu asetinlaitetaulun painonappeja käyttämällä.
Releasetinlaitetta voidaan ohjata joko paikallisesti asetinlaitetaululta käsin, tai keskitetysti kaukokäytöllä rataosan liikenteenohjauskeskuksesta.
Releasetinlaitteita käytetään laajalti Suomessa, ja ne ovat osoittautuneet käytössä varsin luotettaviksi. Nyttemmin niitä on myös korvattu kokonaan elektronisilla tietokoneasetinlaitteilla. Kuitenkin Ruotsissa releasetinlaitteet on havaittu luotettavammiksi kuin tietokoneasetinlaitteet, ja luotettavuusongelmien vuoksi Banverket on korvannut tietokoneasetinlaitteen vanhemmalla releasetinlaitteella. Tunnetuimpia releasetinlaitteiden valmistajia on saksalainen Siemens AG.
28 toivotuinta levytystä
28 toivotuinta levytystä on Katri Helenan kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1987.
Katja Kallio
thumb|Katja Kallio elokuussa 2008. thumb|Katja Kallio haastattelee [[Mia Kankimäki|Mia Kankimäkeä Helsingin kirjamessuilla vuonna 2018.]] Katja Elina Kallio (s. 17. syyskuuta 1968 Turku) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, lyhytproosakirjan Tyypit (2004), lastenkirjan Bibi muuttaa Suomeen (2005) ja omista elokuvamuistoistaan kertovat teokset Elokuvamuisti (2007) sekä Valkokangastuksia (2019).
Elämä ja ura
Kallio valmistui ylioppilaaksi Turun Klassikon lukiosta vuonna 1987. Hän on opiskellut italian ja espanjan kieltä ja kirjallisuutta sekä yleistä kirjallisuustiedettä Turun yliopistossa. Kallio on suomentanut kaunokirjallisuutta espanjasta ja englannista. Hän on työskennellyt muun muassa Liken kustannustoimittajana ja tiedottajana sekä Suomen Kuvalehden TV-maailman kolumnistina. Vuodesta 2007 hän on toiminut Image-lehden elokuvakolumnistina, ja keskittyy kirjoituksissaan eurooppalaiseen Art house -elokuvaan.
Kallio on naimisissa musiikkialan vaikuttaja Asko Kallosen kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Teokset
Kallion esikoisromaani Kuutamolla julkaistiin vuonna 2000 ja seuraava teos Sooloilua vuonna 2002. Romaaneista on tehty samannimiset elokuvat. Kallio kirjoitti yhdessä ohjaaja Aku Louhimiehen kanssa käsikirjoituksen Kuutamolla-elokuvaan (2002) käsikirjoituksen. Hän käsikirjoitti myös Sooloilua-elokuvan (2007) ja oli käsikirjoituksellaan Jussi-ehdokas.
1900-luvun alkupuolen Hankoon sijoittuva Säkenöivät hetket (2013) oli Kallion ensimmäinen historialliseen ajankohtaan ja muualle kuin Helsinkiin sijoittuva romaani. Kerrontatapa ei ole eeppinen, vaan keskittyy henkilöiden elämän intensiivisimpiin hetkiin. Koska romaanissa keskitytään henkilöiden sisäiseen maailmaan sen käsittelytapa on ennemmin psykologinen kuin historiallinen. Sitä on luonnehdittu historialliseksi identiteettiromaaniksi. Historia näyttäytyy siinä ajoittain heräävänä petona, joka näyttää ihmiselle kuka heidän elämässään todella määrää. . Enimmäkseen henkilöiden arkielämään, ei historiallisiin käännekohtiin keskittyvä teos edustaa mikrohistoriallista kerrontatapaa. Kallio itse sanoo tavoittelevansa kirjallisuuden keinoin ihmiselämän hetkiä, jotka ovat merkitykseltään valtavia mutta niin ohikiitäviä, ettei niistä saa otetta, ja koettavansa sanoittaa näkymätöntä näkyväksi.
Anutan kieli
Anuta on austronesialainen kieli, jota puhutaan Anutan saarella, Salomonsaarilla. Se kuuluu oseanialaiseen kieliryhmään ja sen läheisimpiä sukulaiskieliä on muun muassa tikopia.
Katja Kallio
Teokset
Yön kantaja (2017) pohjautuu irtolaistyttö Amanda Aaltosen elämäntarinaan ja sijoittuu Seili n mielisairaalasaarelle, jonne Aaltonen lähetettiin tekaistulla diagnoosilla 1800- ja 1900 -lukujen vaihteessa. Myös tässä romaanissa Kallio kuvaa epäsovinnaisia naisia, jotka eivät sopeudu yhteiskuntaan. Helsingin Sanomien arviossa todettiin Kallion kuvaavan Amanda Aaltosta modernina naisena modernilla tavalla. Aaltosen hahmoa verrattiin arviossa Anna Ahmatovaan ja Elvi Sinervoon. Romaania pidettiin myös upeana kuvauksena ahdistuksen raskaudesta ja hajoamisen pelosta. Heli Laaksonen myönsi Yön kantajalle vuoden 2017 Kodiksamia-palkinnon unohtumattomasta lukuelämyksestä. Teos oli samana vuonna myös Nuori Aleksis -palkintoehdokas, ja sijoittui Blogistanian Finlandia-kategoriassa toiselle sijalle Rosa Liksomin Everstinnan jälkeen.
Anutan kieli
Anutaa puhuu äidinkielenään 270 ihmistä (1999). Kielen sisällä ei tiedetä olevan murre-eroja.
Katja Kallio
Teokset
Tämä läpinäkyvä sydän (2021) kertoo nuoren hankolaisnaisen ja venäläisen sotavangin kielletyn rakkaustarinan jatkosodan ajan Hangossa. Kallio teki romaaniaan varten taustatyötä mm. osallistumalla arkeologisille kaivauksille Hangon Tulliniemessä Durchgangslager Hangön alueella. Paitsi herkän henkilökohtainen, rakkaus on teoksessa väkevästi yhteiskunnallinen aihe.
Teemat
Kallio kirjoittaa usein ihmisestä, joka pyrkii osaksi yhteisöä, ja on sanonut että tämä on hänen tuotantonsa pysyvä teema. Hänen teoksensa Säkenöivät hetket (2013), Yön kantaja (2017) ja Tämä läpinäkyvä sydän (2021) ovat historiallisia romaaneja, jotka kuvaavat naisen ulkopuolisuutta ympäröivästä yhteisöstä. Kallio rekonstruoi kaunokirjallisuuden keinoin sellaisia suomalaisten naisten tarinoita, joista ei enää tiedetä mitään: Yön kantajassa Seilin mielisairaalasaaren potilaita ja Säkenöivissä hetkissä Hangon kylpylän kylvettäjättäriä. Yön kantajassa myös alistuminen ja alistaminen ovat merkittäviä teemoja. Kallion tuotannon muita aiheita ovat ulkopuolisuus, läheisyyden ja etäisyyden ristiveto ihmisen elämässä, intohimon merkitys ihmisten välisen seinän rikkovana voimana sekä yhteentörmäykset ja yhteen liittymiset. Särkynyt tai särkyvä perhe sekä pyrkimykset luoda sen tilalle uusi ovat myös toistuneet varsinkin hänen varhaisemmissa teoksissaan.
Pidättyväisyys ja hillittömyys vuorottelevat Kallion romaanien henkilöhahmoissa. Intohimo muodostuu usein ainoaksi tavaksi päästä erillisyyden tunteestaan. Tunne todellisesta yhteydestä toiseen ihmiseen saa rikkomaan säädyllisyyden rajat ja käyttäytymään epäsovinnaisesti ja vastoin moraalisääntöjä, jolloin hänen teoksissaan nähdään ”subliimeja sekoamisen hetkiä”.
Kallio on maininnut pitävänsä Herta Mülleriä kirjallisena kotijumalanaan. Kallion kieltä on kuvattu puronpuhtaaksi, ja hänen lauseitaan monikerroksisiksi vertauskuvallisiksi kudelmiksi. Hän kielellistää kuvaamaansa maailmaa kaikkien eri aistien kautta.
Käsikirjoitukset
Omien teostensa elokuvakäsikirjoitusten lisäksi Kallio on käsikirjoittanut Neil Hardwickin ohjaaman, Topeliuksen Adalminan helmi -satuun perustuvan elokuvan Jos rakastat (2010). Hän on käsikirjoittanut myös Kiiltokuvia -tv-sarjan, joka esitettiin MTV3:lla vuonna 2015.
Lammelan muinaislinna
Lammelan muinaislinna on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Muinaislinnan alueelta on löydetty hieniosti säilyneitä rakenteita, jotka arvellaan olevan varustuksen jäänteitä. Kohdetta ei ole arkeologisesti tutkittu eikä ajoitettu.
Muinaislinna
Kohde sijaitsee Kiikan kirkolta 5,5 kilometriä etelään ja Kaukosen talosta kilometri etelä-kaakkoon. Kun Huittisista kuljetaan Tampereelle, käännytään Kiikkaan johtavasta toisesta tienhaarasta vastakkaiseen suuntaan eli oikealle. Tietä kuljetaan 3,5 kilometriä ja kohde löytyy metsästä vielä 150 metrin kävelymatkan päästä. Paikka sijaitsee Jokiniitunkallion eteläpuolella. Viereinen oja on nimeltään Pieskanoja, joka on pienen Lamminjärven laskuoja.
Historiaa
Vuonna 1955 lähetti kartoittaja Paul Koskinen Turun tie- ja vesirakennuspiiristä Muinaistieteelliselle toimikunnalle vihjeen uudesta muinaisjäännöksestä Teukkulan kylässä. Helmer Salmo kävi pari kuukautta myöhemmin tutkimassa muinaisjäännöstä. Samaa muinaisjäännöstä oli ylioppilas Unto Salo kuvaillut jo vuonna 1950.
Siihen aikaan oltiin suunnittelemassa Turun ja Tampereen välistä pikatietä, joka tunnetaan nykyään nimellä valtatie 12. Silloinen tielinjaus olisi leikannut muinaislinnan noin 20 metrin matkalla kahtia, joten tienlinjausta muutettiin tämän takia.
Bloodtruth
Bloodtruth on italialainen brutaalin death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 2009 Fleshgod Apocalypsen jäsenien sivuprojektina. Yhtye hajosi perustamisvuotenaan, mutta se jatkoi toimintaansa uudistuneella kokoonpanolla vuonna 2011.
Bloodtruth solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa heinäkuussa 2014. Yhtyeen esikoisalbumi Obedience julkaistaan 16. syyskuuta 2014.
Kilpatanssi
thumb|250px|Vakiotanssi Kilpatanssi on tanssiurheilua, joka on yleisnimitys kaikille paritansseille, joita tanssitaan kilpailumielessä. Kilpatanssilla tarkoitetaan kilpailemista kolmessa eri lajissa: viidessä vakiotanssissa, viidessä latinalaistanssissa tai näiden yhdistelmässä 10-tanssissa. Vakiotansseihin kuuluvat hidas valssi, tango, wieninvalssi, foxtrot ja quickstep. Latinalaistansseihin kuuluvat samba, cha-cha, rumba, paso doble ja jive.
Kilpatanssissa kilpaillaan amatööri- ja ammattilaisluokissa. Ammattilaiseksi siirrytään tekemällä ilmoitus lajiliittoon, jonka jälkeen pari ei voi enää kilpailla amatööriluokissa. Kilpailuissa tanssitaan omassa ikä- ja taitotasoluokassa. Tanssiparit ovat kilpailuissa tanssilattialla samaan aikaan, esittäen ennalta harjoitellut koreografiansa kussakin tanssissa. Tanssituomarit vertailevat pareja määriteltyjen arvosteluperusteiden mukaisesti.
Vuodesta 2013 lähtien Suomessa on järjestetty Pro/Am-tanssikilpailuja, joissa parit muodostuvat amatööri- ja ammattilaistanssijasta. Kilpailuun voi osallistua aloittelevat ja jo edistyneemmät tanssijat. Pro/Am-kilpailuissa kilpaillaan kahdessa luokassa (aloittelijat ja pidemmälle edenneet), latinalais- ja vakiotansseissa.
Kilpatanssi kansainvälisesti
Kilpatanssi on suosittu urheilumuoto erityisesti Englannissa, Italiassa, Saksassa ja Venäjällä. Lajissa järjestetään vuosittain maailman- ja euroopanmestaruuskilpailut sekä amatööri- että ammattilaisluokille erillisinä kilpailutapahtumina. MM- ja EM-kilpailujen lisäksi kilpaillaan vuosittain Englannin Blackpool-tanssikilpailuissa, joita voidaan pitää edellä mainittujen lisäksi lajin päätapahtumana.
Kilpailuluokat
Kilpatanssissa kilpaillaan taitoihin (ammattilaiset, A-, B-, C-, D-, E-luokka sekä F-luokka, joka ei ole kilpailuluokka) ja ikään perustuvissa luokissa (lapsi-, juniori-, nuoriso-, yleinen- ja senioriluokat). Kilpailuissa voidaan tanssia kaikkiaan kymmenessä eri tanssilajissa sekä näiden yhdistelmässä eli 10-tanssissa. Yleensä kilpaillaan vakio- (valssi, tango, wienervalssi, foxtrot ja quickstep) ja latinalaistansseissa (samba, cha-cha, rumba, paso doble ja jive) erikseen sillä kaikkien kymmenen tanssin erinomainen hallinta on vaativaa.
Tanssittava koreografia
Kilpatanssissa kilpailijat ovat samaan aikaan lattialla ja tanssivat omaa koreografiaansa välittämättä soitettavasta kappaleesta toisin kuten esimerkiksi jäätanssissa. Parit tietävät ainoastaan tanssilajin rytmin ja soitettavan tempon, mikä on määritelty kilpailusäännöissä. Poikkeuksen muodostaa paso doble, jossa koreografia sovitetaan Pascual Marquina Narron (1873–1948) säveltämän España cañín (engl. Spanish Gypsy Dance) melodian ja "highlightien" mukaan; "highlight" tarkoittaa tässä musiikin korostettua pysäytyskohtaa, johon koreografiassa ajoitetaan näyttävä poseeraus.
Karsintakierrokset
Tanssikilpailuissa paremmuusjärjestys perustuu tuomariarvosteluun. Kilpailun kulku jaotellaan pääpiirteittäin karsintakierroksiin, joista viimeinen on semifinaali, ja finaaliin. Tasapisteiden johdosta voidaan joutua järjestämään myös välikierros, johon osallistuvat vain tasapisteissä olevat. Karsintakierroksilla tuomarit antavat kilpaileville pareille niin sanottuja "rukseja". Ruksi tarkoittaa sitä, että tuomari haluaisi nähdä parin seuraavallakin kierroksella, eli ruksien perusteella ei vielä voi päätellä parien keskinäistä paremmuutta. Jokainen tuomari merkitsee jokaisessa tanssissa erikseen niin monta paria jatkoon kuin seuraavalle kierrokselle on määritelty pääsevän. Semifinaalia edeltävillä kierroksilla voidaan jättää yksi tanssi pois sekä vakio- että latinalaisosuudelta karsintavaiheen nopeuttamiseksi.
Lähtökohtana karsintakierrosten määrässä on, että finaalissa on aina 6 paria (tasatilanteessa finaaliin voi päästä seitsemän paria). Semifinaaliin karsitaan 12 paria (mahdollisessa tasatilanteessa 13). Karsinnoissa voidaan yhdellä kierroksella enintään puolittaa parien määrä. Esimerkiksi kilpailuun osallistuu 18 paria:
Kilpailujen pisteytys
Finaalissa parit arvostellaan sijaluvuilla. Jokainen tuomari tekee päätöksensä itsenäisesti ja jokainen tanssi käsitellään erillisenä osasuorituksena, joista kokonaispisteet muodostetaan. Tuomari antaa kussakin tanssissa parhaaksi katsomalleen parille sijaluvun 1, toiseksi parhaalle 2 jne. Tanssin jälkeen tuloslaskenta selvittää tanssin sijoituksen annettujen sijalukujen perusteella. Laskennassa käytettävän niin sanotun skating-systeemin mukaan majoriteetti (tuomarien enemmistö) ratkaisee. Esimerkiksi viiden tuomarin arvostelemassa kilpailussa kolme voittavaa tuomarinäyttöä viidestä riittää yhden tanssin voittoon, olivat kaksi muuta tuomaria mitä mieltä tahansa. Majoriteetti syntyy aina, sillä sääntöjen mukaan tuomareita on aina oltava pariton määrä: pienemmissä kilpailuissa 5, GP-kilpailuissa 7 ja esimerkiksi SM-, EM-, ja MM-kilpailuissa 9. Maailmalla järjestetään 11 tuomarinkin kilpailuja.
Kun kaikki tanssit on finaalissa tanssittu, lasketaan yksittäisten tanssien sijoitukset yhteen, jolloin muodostuvat niin sanotut sijalukupisteet. Pienin yhteissumma voittaa. Eli viiden tanssin kilpailussa parhaat loppupisteet ovat 5.0 parin voittaessa kaikki viisi tanssia ja (kuuden parin finaalissa) huonoimmat 30.0 (pari on joka tanssin kuudes).
Arvosteluperusteet
Kilpatanssin arvosteluperusteet voidaan jakaa seitsemään ryhmään, jotka ovat tärkeysjärjestyksessä:
Mikäli pari ei tanssi musiikin rytmissä (vaan esimerkiksi cha-chassa niin sanottuun välirytmiin) pari arvostellaan automaattisesti viimeiseksi. Vartalolinjoissa tulee pyrkiä ryhdikkääseen ja luonnolliseen tanssiasentoon, joka säilyy koko liikkeen ajan. Liikeradat tulee suorittaa kuviosarjan mukaisesti, usein pyritään mahdollisimman laajoihin luonnollisiin liikkeisiin. Oikea jalkatekniikka on myös tärkeää, esimerkiksi cha-chassa tukijalan polven tulee ojentua suoraksi ja vakiotansseissa liikkeen tulee olla pehmeää, joka edellyttää polven oikeaoppista käyttöä ja jalkaterän tasaista rullaamista painon siirtyessä sille.
Tanssin luonteen tulkinnalla tarkoitetaan tanssilajille luonteenomaista liikkumista. Esimerkiksi tangossa pyritään staccatomaiseen askellukseen toisin kuin muissa vakiotansseissa, jossa liikkeen tulee olla jatkuvaa. Samoin esimerkiksi paso doble on luonteeltaan marssinomaista, eli askeleet suunnataan voimakkaasti lattiaa kohti ja tanssin tulisi kuvata härkätaistelua. Tanssillisella esittämisellä pari voi erottautua muita tyylikkäämpänä tai esimerkiksi jivessa hauskana. Koreografian tulisi olla monipuolinen siten, että esimerkiksi aloittelevilla pareilla käytettäisiin vakiotansseissa sekä oikealle että vasemmalle kääntyviä kuvioita. Huomionarvoista on kuitenkin se, että jopa huippuammattilaisparit käyttävät erityisesti vakiotansseissa hyvinkin yksinkertaisia kuvioita osana koreografiaansa.
Luokat
Kynnys aloittaa kilpatanssi kilpaurheiluna on tehty matalaksi jakamalla kilpailevat parit ikätason mukaisiin sarjoihin ja taitotason mukaisiin luokkiin. Jaon ansiosta parit voivat kilpailla oman ikäistensä ja suunnilleen yhtä kauan kilpailemista harrastaneiden kanssa. Kilpailemisen voi aloittaa minkä ikäisenä hyvänsä.
Aloittelevat parit tanssivat alimmassa F-luokassa, jossa ei yleensä kilpailla. Oman seuran järjestämässä F-katselmuksessa, joka usein toteutetaan harjoituskilpailuna, seuran ohjaajat tai valmentajat voivat nostaa parin ensimmäiseen varsinaiseen kilpailuluokkaan eli E-luokkaan.
Yrjö Majamaa
Yrjö Antero Majamaa (s. 23. huhtikuuta 1957 Nokia) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kiekonheittäjä. Hän edusti vuodesta 1979 lähtien Tampereen Pyrintöä ja hänen valmentajinaan toimivat Aarno Majamaa sekä Seppo Simola. Kalevan kisoista Majamaa saavutti kiekonheiton pronssia vuonna 1985. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1989 jälkeen.
Musiikki
Majamaa soitti rumpuja Kari Peitsamon yhtyeissä Kari Peitsamo ja Ankkuli sekä Kari Peitsamo Revival.
Kilpatanssi
Luokat
Kilpailuissa parit keräävät nousupisteitä, joita karttuu sitä nopeammin, mitä paremmin pari menestyy. Taitojen kasvaessa pari siirtyy ylempään taitoluokkaan, jolloin vastus ja vaatimustaso kovenevat ja vastaavat paremmin parin omaa osaamista.
Ikäsarjat
alt=|pienoiskuva|Aikuiset tanssivat [[Cha-cha|cha-cha-cha-tanssia kilpailuissa.]] Lapsi-, juniori-, nuoriso- ja alle 21-vuotiaiden ikäsarjat määräytyvät parin vanhemman osapuolen mukaan ja pari kilpailee koko vuoden siinä ikäsarjassa, jonka ikäsarjaehdon parin vanhempi osapuoli täyttää kalenterivuoden aikana. Yleisessä ikäsarjassa ja seniori-ikäsarjoissa tulee parin molempien osapuolien täyttää ikäsarjaehto kalenterivuoden aikana.
Seniori-ikäsarjat:
Taitoluokat
C-, B- ja A-luokissa pari voi halutessaan erikoistua joko vain vakiotansseihin tai latinalaistansseihin ja tanssia molempia eli 10-tanssia. Mestariksi kehittyminen esimerkiksi vakiotanssissa vaatii yleensä erikoistumista ja harjoittelun keskittämistä vain yhteen tanssimuotoon. Seniorit voivat taitoluokasta riippumatta erikoistua haluamaansa tanssimuotoon. E- ja D-luokkien kilpailuissa arvostellaan tanssimuodot yhdessä (E-luokassa tulos koostuu 3 vakio- ja 3 latinalaistanssin yhteistuloksesta, D-luokassa 4 vakio- ja 4 latinalaistanssin yhteistuloksesta) C-luokasta ylöspäin vakio- ja latinalaistanssien kilpailujen palkinnot jaetaan erikseen. Erikoistumismahdollisuuden vuoksi myös osallistujat voivat eri tanssimuodoissa vaihdella.
Yleisessä A-luokassa erinomaisesti menestyneet voivat siirtyä ammattilaisluokkaan kirjallisella ilmoituksella lajiliittoon. Tämän jälkeen he eivät voi osallistua enää amatöörien kilpailuihin.
Taitoluokat ikäsarjoissa:
Luokkanousut
Aloittelijan taitoluokka on aina F-luokka. Alkeiskurssin päätteeksi järjestetään katselmus, jossa katsotaan, että pari on omaksunut perusteet ja sillä on valmiudet aloittaa harjoittelu kilpailemista varten.
Luokkanousut E-luokasta ylöspäin perustuvat kilpailemalla saavutettaviin nousupisteisiin.
Osallistumalla kilpailuun ja tanssimalla 1. kierroksen saa 1 pisteen. Kaikista tanssituista karsintakierroksista saa 1 pisteen (ml. semifinaali) Finaalissa pisteitä ansaitsee seuraavasti:
Kuuden parin finaalissa esimerkiksi 1. 7p 2. 5p 3. 4p 4. 3p 5. 2p 6. 1p. Jos finaalissa on 7 paria, sijat 1–6 pisteytetään kuten 6 parin finaalissa. Myös 7. saa 1 pisteen.
Lapsi- ja juniorisarjoissa ei pisteiden täyttyessäkään voi nousta ylempään taitoluokkaan mikä on ikäsarjan ylin. Tällöin pisteiden ollessa täynnä pari nousee ylempään luokkaan vasta, kun ikäsarjan puolesta nousee sellaiseen sarjaan, jossa ylempi luokitus on mahdollinen. Eli Lapsi II -sarjan pari, joka D-luokassa on saavuttanut 50 pisteen rajan nousee C-luokkaan vasta, kun iän puolesta nousee Juniori I sarjaan. Tällöin tili nollautuu ja alkaa uuden 50 pisteen metsästys. Yli 50p saavutetut pisteet eivät varastoidu.
Vakiotanssit
Kilpailujärjestyksessä:
Latinalaistanssit
Kilpailujärjestyksessä:
Kilpailuasusteet
Vakio- ja lattaripuvut ovat erilaiset. Lapsi-sarjoissa tanssivat tytöt käyttävät usein vakio- ja latinalaistanssipukujen välimuotoa. Pukeutumisen on oltava sääntöjen mukainen. Erityisesti alempien luokkien pukeutumista on rajoitettu, jotta aloittelevan kilpatanssijan ei heti tarvitsisi ostaa kalliita vaatteita.
Vakiotansseissa asu on juhlava, miehellä frakki (musta tai yönsininen kaikkine asusteineen) ja naisella yksiosainen kilpailupuku, jonka leikkaukset ovat tarkoin säädeltyjä. Latinalaistansseissa miehen asu on mustat tai yönsiniset housut ja paidan tulee olla housuissa, eikä se saa olla hihaton. Naisen asu on usein paljastava, joskin lantiolinjan ja rintojen alueen tulee olla kokonaan peitetty.
Kautta aikojen
Menestynein kilpatanssipari on Skotlantia edustanut Donnie Burns ja Gaynor Fairweather, jotka voittivat vuosina 1984–1998 yhteensä 14 latinalaistanssin ammattilaisluokan maailmanmestaruutta. Vakiotansseissa menestynein pari on Englantia edustanut Marcus Hilton ja Karen Hilton, jotka voittivat vuosina 1990–1998 yhteensä yhdeksän ammattilaisluokan maailmanmestaruutta. Hiltonit voittivat myös 10-tanssin mestaruuden vuonna 1986.
Tämän hetken parhaat
Latinalaistanssien ammattilaisluokkaa hallitsevat tällä hetkellä Saksaa edustava Bryan Watson ja Carmen Vincelj. He ovat voittaneet maailmanmestaruuden vuodesta 1999 ja ovat olleet jo vuosia voittamattomia. Heidän vakavimmin otettavia haastajiaan ovat Slavik Kryklyvyy ja Elena Khorova sekä Michal Malitowski ja Joanne Leunis. Vakiotansseissa valtikka siirtyi vuonna 2005 italialaisparille Mirko Gozzoli ja Alessia Betti, He uusivat mestaruutensa vuonna 2006. Heidän kovin haastajansa tällä hetkellä on pari Timothy Howson ja Joanne Bolton, Englanti. 10 -tanssin Mm 3,, Em 1., Sm 1, sekä 10-tanssin MM-kultaa vuonna 2016, Jaak Vainomaa ja Taina Savikurki.
Suomalaismenestys
Menestynein suomalaispari kautta aikojen on Jukka Haapalainen ja Sirpa Suutari. He voittivat vuosina 1997–2001 Blackpoolissa latinalaistanssien ammattilaisluokan yhteensä neljästi. Mikko Kaasalainen voitti unkarilaisparinsa Adrienn Fitorin kanssa latinalaistanssien ammattilaisten maailmanmestaruuden Luxemburgissa 20.9.2015.
Heillä on yhteensä 8 MM-mitalia (5 kultaa, 2 hopeaa, 1 pronssi) useiden avointen mestaruuksien (mm. GOC) lisäksi.
Vuonna 2014 pari teki historiaa voittamalla sekä seniori 1- että seniori 2-sarjojen maailmanmestaruudet kuukauden välein.
Kairiru
Kairiru on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava austronesialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään yli 3 500 ihmistä (1981). Suurin osa kielen puhujista puhuu myös tok pisiniä. Kairirun lähimpiä sukulaiskieliä ovat kaiep ja terebu.
Pohjois-Molukit
Pohjois-Molukit on Molukkien saariryhmän pohjoisimmista saarista muodostuva Indonesian provinssi. Se syntyi vuonna 1999, kun Molukkien saariryhmä päätettiin jakaa kahdeksi maakunnaksi, Molukkeihin ja Pohjois-Molukkeihin. Pohjois-Molukkien saaret sijaitsevat Sulawesin ja Uusi-Guinean saarten välissä. Pohjoispuolella on Filippiinienmeri ja eteläpuolella Seraminmeri.
Pohjois-Molukkien pääkaupunki on Sofifi, joka sijaitsee Halmaheran saarella. Asutetuin kaupunki on kuitenkin Ternate, joka sijaitsee samannimisellä Ternaten tulivuorisaarella. Pohjois-Molukeilla on noin 990 500 asukasta (vuonna 2010) ja provinssin pinta-ala on 31 983 neliökilometriä.
Provinssin väestö koostuu useista eri etnisistä ryhmistä, joista mikään ei muodosta selkeää enemmistöä. Runsasväkisimmät ovat Sula-, Makian-, Galela- ja Buton-kansat.
Vili (jumala)
pienoiskuva|[[Lorenz Frølich: Odin luo veljineen maailman Ymirin ruumiista.]] Vili (myös nimellä Lodur) oli skandinaavisessa mytologiassa Borin ja Bestlan poika, Odinin ja Ven veli. Hän tappoi Odinin ja Ven kanssa Ymir-jättiläisen ja loi kosmoksen Ymirin ruhosta ja teki ensimmäisen miehen ja naisen (Askr ja Embla) veljiensä kanssa. Vili antoi ihmisille ajatuksen ja liikkeen.
Lindy hop
Lindy hop on improvisointiin ja rutiineihin perustuva vauhdikas paritanssi.
Swing-tansseista puheenollen kuulee monesti sanottavan, että "Lindy hop on kaikkien swing-tanssien äiti". Väite on varsin yleisesti tunnettu myytti lindy hop -harrastajien keskuudessa ja virheellinen. Ensimmäiset swing-tanssit syntyivät viimeistään aivan 1900-luvun alussa. Näitä swing-tansseja ovat mm. texas tommy swing sekä myös foxtrot ja balboa, jotka ovat syntyneet huomattavasti ennen kuin lindy hop sai alkunsa.
Lindy hop on paritanssi, joka perustuu parinväliseen neuvotteluun rytmisestä yhteisymmärryksestä, miten musiikkiin tanssitaan. Tämä yhteisymmärrys syntyy lindy hopin sosiaalitanssiversiossa käytännössä lennosta kuultavaan musiikkiin. Tällöin puhutaan improvisoimisesta (tai musiikintulkinnasta/musiikin seuraamisesta), mikä on lindy hopin sielu. Erityisesti lindy hopin kilpailuversioissa ja esiintymisissä, mutta myös sosiaalisesti tanssituissa versioissa, käytettiin menneisyydessä tyypillisesti ns. rutiineja, mitkä perustuivat ennalta suunniteltuihin kuviosarjoihin. Lindy Hop on erittäin varioitava tanssi, jonka ainoa perustavanlaatuinen kuvio on swing out (swing). Musiikkina on tyypillisesti swing-musiikki. Alun perin lindy hoppia tanssittiin ns. 8 count -rytmiin nopea, nopea, hidas, nopea, nopea, hidas -askelluksella. Nopeat olivat askelia ja hitaat olivat alun perin joko askeleita tai potkuja. Lindy hopin perustaa kuvattiin ns. box steppinä, minkä tyyppistä perustaa käytettiin tuolloin myös mm. fox-trotissa. Nähtävästi vuosina 1933–1934 yleistyi ns. triple step -perusta, jolloin hidas-kohtiin tehtiin kolmen askeleen -askelsarja (triple step). Triple step -perusta ei koskaan yltänyt suureen menestykseen ns. swing eran (määrittelyistä riippuen ainakin vuodesta 1935 vuoteen 1945) aikaisten lindy hop tanssijoiden keskuudessa. 1930-luvun loppupuolelta alkaen lindy hoppia alettiin tanssia yhä yleisemmin myös 6 count -askellukseen (nopea, nopea, hidas, hidas), mikä oli jo 1940-luvulla tyypillisin askelrytmi lindy hopissa.
Tässä on muistettava se, että swing eran aikaiselle lindy hop -tanssijalle ei ollut olemassa mitään 8 count tai 6 count -askellusta. Tuonaikainen tanssija vain tanssi. Lindy hopin 8 count ja 6 count -ajattelutapa ja muu (tyypillisesti) kahdeksaan tapahtuva rytmin laskeminen on tullut mukaan lindy hoppiin vasta myöhemmin swing eran jälkeen, kun lindy hopin juuria alkoivat jäljittää tanssin harrastajat, jotka olivat tottuneet etukäteen määriteltyyn perusaskeleeseen ja rytmin laskemiseen tyypillisesti kahdeksaan (ks. tästä prosessista viimeinen kappale). Osaksi tämä liittyy myös ns. oppitunteihin, joissa opitaan lindy hoppia. Oppituntityyppinen opetus ei olisi muuten mahdollista, jos oppitunneilla ei ole määrämuotoisia ideoita, miten tanssia opetetaan. Tämä eroaa suuresti menneisyyden sukupolvien lindy hop -oppimisesta, mikä perustui omatoimiseen tarkkailuun siitä, miten muut tanssivat lindy hoppia ja havaittujen ideoiden omatoimiseen opetteluun. Myös ns. mentorointikäytäntö oli yleistä eli kysyttiin neuvoa muilta, jotka parhaansa mukaan auttoivat kysyjää tanssin oppimisessa.
Savoy Ballroomin ensimmäinen sukupolvi
"Shorty" George Snowden kuului New Yorkin Harlemin tunnetuimman ballroomin Savoy Ballroomin lindy hoppareiden ensimmäiseen sukupolveen, jonka muita tunnettuja tanssijoita olivat mm. George "Twistmouth" Ganaway ja Leroy "Strech" Jones sekä Alfred Leagins. Ensimmäisen sukupolven vaikutusaika Savoy Ballroomissa ulottui pääasiassa aina 1930-luvun puoliväliin asti (poikkeuksena Alfred Leagins, joka jatkoi Savoyssa tanssimista aina ballroomin sulkemiseen asti).
Savoy Ballroomin toinen sukupolvi
Savoy lindy hoppareiden toinen sukupolvi noin 1933–1950 uudisti lindy hoppia tuomalla erityisesti ns. air stepit (akrot) keskeiseksi osaksi perfomanssi- ja kilpatyylistä lindy hoppia. Shorty Georgen sukupolvi oli pitäytynyt lähinnä ns. floor stepeissä eli lattiaa pitkin liikkuvissa kuvioissa, mutta jo tämä sukupolvi teki ensimmäisiä air steppejä. Savoy lindy hoppareiden toinen sukupolvi loi runsaasti uusia air steppejä Frankie Manningin johdolla, joka väitti, että hän teki ensimmäisen lindy hopin todellisen air stepin vuonna 1935 kilpaillessaan Savoy Ballroomissa itseään Shorty George Snowdenia vastaan. Hänen väitteensä ensimmäisestä lindy hopin air stepistä on virheellinen, koska ensimmäinen sukupolvi teki jo air steppejä. Manningin ensimmäinen henkilökohtainen air step mahdollisesti auttoi toista sukupolvea, mikä tunnetaan yleensä nimellä Whitey's Lindy Hoppers, kehittämään ilmiömäisiä air-step -rutiineita. Muihin toisen sukupolven (käytännössä Frankie Manningin) keskeisiin uudistuksiin kuuluivat ns. ensemble-tanssimisen lisääminen lindy hoppiin ja lindyn vieminen enemmän kohti lattiaa muuttamalla tanssiasennon horisontaalisemmaksi.
Siihen asti perfomanssi-lindy hopissa eri parit olivat tanssineet omia rutiineja ("routines" = askel- ja kuviosarjoja. Routine-sanan synonyymina alettiin myöhemmin käyttää sanaa choreography ('koreografia'), jota ei käytetty lindy hop -tanssijoiden keskuudessa swing-kaudella.) lähinnä pari kerrallaan esiintyen (tämä oli tyypillistä esimerkiksi Shorty Georgen tanssiryhmälle). Frankie loi idean, jonka perusteella lindy-parit alkoivat tanssia osan esityksestä samoilla rutiineilla, jolloin ryhmän esiintyminen tehostui, kun kaikki parit tekivät yhtä aikaa samat kuviot ja askeleet. On kuitenkin huomattava, että näillä pareilla ja parien osapuolilla oli kaikilla oma tyylinsä toteuttaa yhteiset rutiinit. Yksilölliset erot olivat huomattavat eri tanssijoiden välillä.
Frankie Manningin esimerkin mukaisesti toisen sukupolven Savoy lindy hopparit siirtyivät tanssimaan myös horisontaalisemmin kuin ensimmäinen sukupolvi. Shorty Georgen menestysaikana lindy hoppareiden yläkeho oli varsin pystyasennossa. Frankie kehitti ajatuksen tanssia yläkeho lähes yhdensuuntaisesti lattian kanssa, minkä idean hän sai kuulemastaan swing-musiikista, missä oli enemmän lattiansuuntainen poljento toisin kuin aiemmassa 1920-luvun musiikissa, äitinsä tanssiuransa alussa sanomista sanoista, että hän olisi liian jäykkä tanssijaksi ja näkemistään kirkkohartaushetkistä, joissa yleisö eli mukana välillä kumartuen alaspäin. Frankie jäi tässä kuitenkin lähes ainutlaatuiseksi tapaukseksi, koska käytännössä kukaan muu ei kyennyt tanssimaan yhtä horisontaalisesti kuin hän tanssi.
Kharsusin kieli
Kharsusin kieli on seemiläinen kieli, jota puhutaan Omanin Dhofarin alueella. Tarkemmin kieli kuuluu eteläarabiaan, joka poikkeaa esimerkiksi arabiasta.
Lindy hop
Savoy Ballroomin toinen sukupolvi
Savoy lindy hoppareiden toisen sukupolven johtavien tanssijoiden keskeinen toimintakehys oli mm. Whitey's Lindy Hoppers -nimellä kulkenut esiintymisryhmä (tai ryhmät, kun noita oli useita. Kaikkiaan ainakin 100 lindy hopparia kuului aikoinaan tuohon ryhmittymään), jonka johdossa oli Savoy Ballroomin silloinen 'floor manager' Herbert 'Whitey' White. WLHs pääsi aikoinaan myös Hollywood-elokuviin, joista tunnetuimpia ovat 'A Day At Races' ja 'Hellzapoppin'. Ryhmä esiintyi myös ulkomailla Australiaa ja Brasiliaa myöten. Ryhmään kuuluivat keskeisesti Frankien lisäksi mm. Al Minns, Leon James, Norma Miller, Willamae Ricker, Billy Ricker, Snookie Beasley, Ann Johnson, Eunice Callen, Millie Cruise ja Lucille Middleton.
Kharsusin kieli
Kharsusin kielen puhujat kuuluvat Kharsus- ja Ifar-heimoihin. Heidän asuttamansa Jiddat al-Kharsusinin alue sijaitsee Dhofarin koillisosassa. Kharsusi on läheistä sukua mehrille ja pienemmälle batharin kielelle.
Vuonna 2008 tehdyn arvion mukaan kharsusin puhujia on 3 500–4 000. Unescon mukaan kieltä pidetään vaarantuneena.
Ritva Koistinen-Armfelt
Ritva Koistinen-Armfelt (s. 1956 Eno ) on suomalainen kantelemuusikko. Hänet kutsuttiin vuonna 1987 perustamaan Sibelus-akatemian solistista kanteleensoiton opetusohjelmaa. Hän on vuodesta 1995 lähtien, jolloin kantelemusiikin lehtoraatti perustettiin, toiminut Sibelius-akatemian kantelemusiikin lehtorina. Vuonna 2016 hän väitteli tohtoriksi Sibelius-akatemiasta.
Lindy hop
Savoy Ballroomin toinen sukupolvi
Toisen maailmansodan myötä ja Yhdysvaltojen liityttyä vuoden 1941 lopussa mukaan sotaan Japania vastaan, useimmat WLHs:n miespuoliset jäsenet joutuivat armeijan palvelukseen ja WLHs:n menestystarina kuihtui sodan melskeisiin, mutta käytännössä Whitey's Lindy Hoppers jatkoi Herbert White:n johdolla aina hänen kuolemaansa vuonna 1950 saakka. 1940-luvun puolivälistä alkaen oli jälleen uuden, kolmannen Savoy lindy hoppareiden sukupolven aika.
Ritva Koistinen-Armfelt
Ritva Koistinen-Armfeltin isä on kanteleenrakentaja Otto Koistinen. Koistinen Kanteleen perustaja ja toimitusjohtaja Hannu Koistinen on Ritva Koistinen-Armfeltin veli.
Lindy hop
Savoy Ballroomin kolmas sukupolvi
Kolmannen sukupolven keskeisimpiä tanssijoita olivat ainakin Delma "Big Nick" Nicholson, Lee Moates, "Little" Nick Mosley, Vicky Gadson, Theophilus "Teddy" Brown, Ruth "Sugar" Sullivan ja George Sullivan, Barbara Billups sekä vuoden 1957:n aikana mukaan tullut Sonny Allen. Kolmas sukupolvi ei päässyt enää Hollywoodiin samaan tyyliin kuin WLHs-sukupolvi. 1950-luvulle tultaessa kolmannen sukupolven ainoaksi "elokuvasuoritukseksi" (tämä dokumenttifilmi julkaistiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1986) jäi venäläisen tanssijan Mura Dehnin dokumenttielokuva 'Spirit Moves', joka on ainutlaatuinen lähde Savoyn kolmannen sukupolven lindy hopista. Kolmannen sukupolven lindy hop-tanssijat eivät kuitenkaan lannistuneet vähäisemmästä julkisuudestaan huolimatta, vaan jatkoivat lindy hopin kehittämistä WLHs:n jalanjäljissä yhä nopeampiin tempoihin. Tämän sukupolven tanssijat aikaansaivat erilaisia floor step -rutiineja, joista tunnetuimmat ovat first stops ja second stops. Kolmannen sukupolven Savoy Ballroom -uran "loppu" tuli Savoy Ballroomin sulkemisen muodossa, mikä tapahtui vuonna 1958. Samalla Swing Era oli myös lopullisesti hiipumassa ja 1960-luvun alussa odotti jo paritanssimisen väliaikainen lamauttaja: 'twist'-tanssi.
Ritva Koistinen-Armfelt
Koistinen-Armfeltille myönnettiin ylimääräinen taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Lindy hop
Dean Collins
Savoy lindy hopparit eivät olleet ainoita lindy hopin kehittäjiä. Vuodesta 1937 alkaen Yhdysvaltain Los Angelesin Hollywoodissa vaikutti alun perin Savoy Ballroomissa tanssinut Dean Collins, joka markkinoi menestyksellä omaa tanssityyliään Hollywood-elokuviin. Näistä elokuvista tunnetuimpia ovat ainakin 'Hellzapoppin', 'Buck Privates' ja 'Ride 'em Cowboy'. Deanin tyylin keskeisin tunnusmerkki oli lindy hopin swingoutin yksi versio: 'Whip', minkä alun perin kehitti Deanin silloinen pari: Irene Thomas. Myöhemmin Dean tuli tunnetuksi tanssistaan parinsa Jewel McGovanin kanssa. Deanin sekä hänen kouluttamiensa että häneltä vaikutteita saaneiden tanssijoiden tyyli tuli 1990-luvun lopulta alkaen tunnetuksi erheellisesti Hollywood-stylenä. Termi, jonka kehittivät 90-luvulla los angeleslaiset lindy hopparit Eric Robinson ja Sylvia Skylar. Deanin tyyli oli kuitenkin hänen versionsa Savoy Ballroom lindy hopista ja kuten jo ylläkin todettiin Hollywood-elokuvissa esiintyivät myös varsinaiset Savoy Ballroom -tanssijatkin. Deanilta oppinsa tai vaikutteensa saaneet lindy hop-tanssijat esiintyivät vielä 1950-luvun rock 'n' roll -elokuvissa, kuten Rock Around The Clock, Don't Knock the Rock ja Jukebox Rhythm.
Ritva Koistinen-Armfelt
Projekteja
1970-luvulla Ritva Koistinen teki yhteisiä kansanlaulukonsertteja Raita Karpon kanssa. Yhdessä tehty musiikki on päätynyt myös äänilevyille, joita on mainittu alla kohdassa levytyksiä.
Ritva Koistinen-Armfelt on tehnyt yhteistyötä Kronos-kvartetin kanssa ja esiintynyt heidän järjestämässä konserttisarjassaan New Yorkin Carnegie Hall -salissa vuonna 2010. Yhteistyö Kronos-kvartetin kanssa on jatkunut vuonna 2016 San Franciscossa pidetyn konsertin muodossa.
Lindy hop
1960-1970-luvut
Lindy hopin harrastaminen ei kuitenkaan pysähtynyt suuren yleisön mielenkiinnon paritanssimiseen lamauttaneen twistin esiintuloon, vaan erilaiset, lähinnä vanhojen Savoy lindy hoppareiden johtamat ryhmät jatkoivat lindy hoppaamista paritanssin 'katovuosikymmenien' 1960- ja 1970-lukujen yli aina tähän päivään saakka. Tunnetuimpia näistä ryhmistä olivat vuoden 1958 Harvest Moon Ball -kilpailun voittajan Sonny Allenin Rockets-tanssiryhmä (Sonny Allen, Sugar Sullivan, Barbara Billups keskeisimpiä jäseniä) ja entisen Savoy Ballroomin 'hat check girl'in Mama Lu Parksin kaitsema tanssiryhmä Mama Lu Parks Dancers, joka esiintyi säännöllisesti Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa aina Mama Lun kuolemaan saakka 1990-luvun alussa (ryhmä on myöhemmin jatkanut toimintaansa ja esiintymisiään). Mama Lu myös ylläpiti Harvest Moon Ball -kilpailua (tunnettu kansallinen kilpailu New Yorkissa, johon kuului myös 'lindy hop'/'jitterbug-jive' -divisioona Swing Eran -aikana), kun Harvest Moon Ball -organisaatio lopetti lindy hop -divisioonan vuonna 1979 (tilalle tuli the hustle-tanssi), Mama Lu jatkoi lindy hop -divisioonaa omissa kilpailuissaan aina vuoteen 1989 asti (HMB-organisaatio otti väliaikaisesti lindy hopin vuosiksi 1982 ja 1983 takaisin yhdeksi divisioonaksi, jolloin sekä HMB-organisaatio että Mama Lu Parks pitivät yhtä aikaa lindy hop -kilpailuja.).
Ritva Koistinen-Armfelt
Projekteja
Nykysäveltäjistä esimerkiksi Karin Rehnqvist on tehnyt yhteistyötä Ritva Koistinen-Armfeltin kanssa. He tapasivat vuonna 2002 Viitasaaren Musiikin Aika -festivaalilla. Ritva Koistinen soitti Karin Rehnqvistin säveltämää musiikkia Torontossa tammikuussa 2007. Tästä yhteistyöstä on poikinut mm. sävellys All those strings!, joka kantaesitettiin Tukholman konserttitalossa 9.5.2014.
Ritva Koistinen on esittänyt myös Pekka Jalkasen ja Carl Armfeltin musiikkia.
Lindy hop
1960-1970-luvut
Oma historiansa 1960- ja 1970-luvuilla oli myös muilla Savoy Ballroom-tanssijoilla. Al Minns ja Leon James liittoutuivat authentic jazz -tanssimisesta kiinnostuneen Marshall Stearnsin kanssa, joka käynnisti vernacular-tanssimista käsitelleen historia-projektin 1950-luvulla (Stearnsin kontekstissa 'vernacular dance'-termillä ja authentic jazz -tanssilla tarkoitetaan alkuperäistä yhdysvaltalaista jazz-tanssimista, minkä yksi osa-alue on lindy hop.). Al ja Leon olivat Marshall Stearnsin näyttöpari, jotka esittivät erilaisissa tv-ohjelmissa ja seminaareissa 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella vanhoja jazztansseja ja lindy hoppia. Tämä projekti pysähtyi väliaikaisesti Marshall Stearnsin kuolemaan vuonna 1966. Al & Leon -duo jatkoivat -Stearsin kuoleman jälkeen- aktiivista tanssiuraansa aina Leon Jamesin kuolemaan 1970-luvun alussa saakka. Oma lukunsa oli Yhdysvaltojen länsirannikolla Dean Collins, joka oppilaineen jatkoi lindy hoppaamista Los Angelesissa. Deanin ehkä keskeisin intohimo oli tanssin opettaminen mitä hän jatkoi näiden vuosikymmenten läpi aina kuolemaansa vuoteen 1984 saakka. Dean ei ehtinyt kokea kunnolla lindy hopin uudelleentulemista 1980-luvulla. Silti hänet ehdittiin tuomaan takaisin parrasvaloihin innokkaiden harrastajien toimesta 1980-luvun alussa, jolloin hän myös omine ryhmittymineen pääsi takaisin suurenkin yleisön tietoisuuteen erilaisissa tv-ohjelmissa.
Ritva Koistinen-Armfelt
Väitöstyö
Ritva Koistinen-Armfeltin väitöstyö käsittelee kosketusta kanteleensoiton keskeisenä ilmiönä ja kehollisuutta kosketuksen taitoon liittyvänä tekijänä. Kirjan lisäksi väitöstyöhön sisältyy verkkosivusto Moniaistinen liikkeellisyys kanteleen soittotekniikoissa. Väitöstyöhön sisältyi myös Sibelius-akatemian DocMus-sarjassa 25.9.2008 pidetty konsertti, jossa Ritva Koistinen esitti Arvo Pärtin, Lauri Jõelehden, Miklos Marosin, Pekka Jalkasen ja Timo Ruottisen musiikkia.
Lindy hop
1980-luvulta nykypäivään
Lindy hop alkoi tulla takaisin suuren yleisön suosioon 1980-luvulta alkaen jolloin lindy hopista kiinnostuneet harrastajat etsivät vielä elossaolevia tanssijoita avukseen lindy hopin opettelemisessa. Tämä prosessi tapahtui yhtä aikaa ainakin kolmessa eri maassa: Britanniassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Tähän prosessiin osallistuivat Englannissa ainakin Jiving Lindy Hoppers -ryhmä, joka sai avukseen edellä mainitut Mama Lu Parks Dancers -ryhmän tanssijat, Savoyn kolmannen sukupolven tanssijoista George ja Ruth "Sugar" Sullivanin sekä Whitey's Lindy Hoppers -ryhmästä lähtöisin olevien Pepsi Bethelin ja Frankie Manningin. Yhdysvalloissa tähän prosessiin osallistuivat keskeisesti jälleen Frankie Manning ja vuonna 1985 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka Al Minns. Ruotsissa myös Al ja Frankie olivat keskeisessä osassa. Al lähinnä vain lokakuussa 1984, jolloin hän opetti lindy hoppia Swedish Swing Societyn tanssijoille (myöhemmin tästä oppilasjoukosta tuli keskeinen ydin Rhythm Hots Shots -ryhmälle) ja Frankie vuodesta 1987 alkaen.
Ritva Koistinen-Armfelt
Oppilaita
Sibelius-akatemiassa Ritva Koistinen-Armfeltin oppilaina kanteleensoitossa ovat olleet ainakin Eva Alkula, Elisa Kerola , Kristi Mühling , Juulia Pölönen ja Jenny Vartiainen.
Guémoukouraba
Guémoukouraba on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee historiallisella Kaartan alueella 180 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 10 100 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Ritva Koistinen-Armfelt
Levytyksiä
Ritva Koistinen on tehnyt kolme soololevyä. Näiden lisäksi Ritva Koistinen on soittanut konserttikanteletta mm. seuraavilla levyillä.
Lindy hop
1980-luvulta nykypäivään
Kokonaisuudessaan tätä "lindyn suuren yleisön tietoisuuteen" -palauttamisprosessia on kutsuttu muun muassa nimellä Lindy Revival. Todellisuudessa kyseessä on the Revival of the Interest in the Lindy Hop, koska lindy hop ei koskaan kuollut vuosikymmenien aikana ennen kuin se "uudelleenlöydettiin" lähinnä valkoisten tanssinharrastajien toimesta 1980-luvulla. Lindy Revivalin tämänhetkinen tulos on nähtävissä kukoistavana lindy hop -harrastuksessa ympäri maailmaa, mikä on poikkeuksellista lindy hopin kulta-aikaan 1930–1950 -lukuihin verrattuna, jolloin lindy hoppia harrastettiin pääasiassa vain Yhdysvalloissa ja sen naapurimaissa, Brasiliassa, Australiassa sekä Euroopassa tietyissä maissa, kuten Englannissa, Irlannissa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa sekä Suomessa. Näissä maissa tanssittua "lindy hoppia" (tanssi oli tyyliltään varsin erilaista kuin Harlemin lindy hop) ei yleensä kutsuttu lindy hopiksi, vaan sitä kutsuttiin nimillä jitterbug, jive, boogie woogie ja rock and roll.
Guémoukouraba
Guémoukouraban kunta rajoittuu idässä ja etelässä Kitan piirin Madinan, lännessä Didenkon ja Djougounin ja pohjoisessa Diéman piirin Lambidoun, Fataon, Madiga Sackon ja Dianguirdén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Etelärajalla virtaa Baouléjoki.
Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat kakoloja, bambaroita, mandinkoja, fulbeja ja maureja. Alueelta suuntautuu voimakas muuttoliike ulkomaille.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Guémoukourabassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Sumatra
Sumatra on Indonesiassa sijaitseva saari. Se muodostaa Jaavan, Borneon ja Sulawesin saarten kanssa Isojen Sundasaarten saariston. Sumatra on Borneon jälkeen saariston toiseksi suurin, ja koko maailman kuudenneksi suurin saari. Saaren pinta-ala on noin 470 000 km². Sumatralla on noin 50 miljoonaa asukasta. Saaren suurin kaupunki on 2 miljoonan asukkaan Medan.
Sumatran saari on tuliperäinen ja saarella on useita toimivia tulivuoria. Sumatralla vallitsee trooppinen ilmasto ja saarella on kuumaa ja kosteaa ympäri vuoden. Saarella kasvaa luontaisesti trooppista sademetsää. Sumatran sadametsissä elää useita uhanalaisia eläinlajeja, joista monia tavataan vain Sumatralla.
Maantiede
thumb|Sumatran pinnanmuodot thumb|Sumatran tulivuoret
Sijainti
Sumatra sijaitsee Isojen sundasaarten saaristossa. Se on saariston läntisin ja toiseksi suurin saari. Sumatra rajoittuu etelässä ja lännessä Intian valtamereen. Pohjoisessa sen erottaa Malakan niemimaasta ja samalla Aasian mantereesta Malakansalmi, idässä Jaavasta Sundasalmi. Päiväntasaaja kulkee Sumatran poikki.
Kallioperä ja pinnanmuodot
Sumatra on osa Tyynenmeren tulirengasta, jossa esiintyy voimakasta laattatektonista ja vulkaanista toimintaa. Sumatran kohdalla Intian laatta liukuu Sumatran saaren alle, joka aiheuttaa maanjäristyksiä, maanvyörymiä ja tulivuorenpurkauksia. Sumatran saarta halkoo kaakosta luoteeseen kulkevat Barisanvuoret. Vuorijono sijoittuu saaren länsiosaan. Saaren korkein vuori on 3800 metriä korkea Gunung Kerinci.
Vuoden 2004 joulukuun maanjäristyksen keskus oli Sumatran ja Andamaanien alueella ja sen voimakkuus voimakkuus 9.1 magnitudia. Järistyksen aiheuttama tsunami aiheutti valtavia tuhoja muun muassa Acehissa ja Thaimaan rannikolla. Toinen viime vuosikymmenien tuhoisa maanjäristys tapahtui vuonna 2000, jolloin järistys teki tuhojaan Bengkulun kaupungissa surmaten satoja.
Vuorijonosta itään maasto on tasankoisempaa ja rannikkoa kohti mentäessä soista maastoa halkovat hitaasti virtaavat joet. Tasankoiset maat ja jokivarret mahdollistavat maatalouskäytön. Sumatran pisin joki on saaren etelä osassa Etelä-Sumatralla virtaava Musijoki, joka virtaa Palembangin kaupungin läpi. Leveimmillään Musi on 600 metriä leveä.
Sumatran ja koko Kaakkois-Aasian suurin koko vuoden vetisenä pysyvä järvi on Pohjois-Sumatralla sijaitseva Tobajärvi. Se on maailman suurin vulkaaninen järvi, ja se sijaitsee supertulivuoren kalderassa. Tobajärven pinta-ala on 1146 km² ja se on yli 500 metriä syvä. Tobajärvi syntyi noin 100 000 vuotta sitten tulivuoren purkautuessa. Purkauksen seurauksena vuori romahti ja paikalle syntyi maailman suurin kaldera, johon järvi syntyi. Toban purkaus on suurin tiedossa oleva tulivuorenpurkaus. 100 000 vuotta sitten Sumatran saari oli todennäköisesti jo asuttu.
Ilmasto
Sumatralla vallitsee kostea ja kuuma trooppinen ilmasto. Päivän ylimmät lämpötilat ovat 22 °C - 30 °C. Alankoalueilla ilman kosteus on suuri ja sateissa on suuria alueellisia eroja. Saaren länsiosa on itäosaa kosteampi. Useimmissa paikoissa Sumatralla saadaan sadetta 4000 mm vuodessa. Kosteimpia alueita ovat Länsi-Sumatra ja Bengkulu, joissa sadetta saadaan 5000–6000 mm vuodessa. Kuivimmilla alueilla saaren keskiosan laaksoissa sademäärä on 2000 mm vuodessa.
Kuivan ja kostean kauden sademäärissä ei ole suuria eroja. Kuiva kausi on vuoden alussa ja kesä-heinäkuussa. Näinä aikoina pensaspalot ovat yleisiä, jotka saavat alkunsa usein viljelijöiden kaskenpoltosta, heidän kulottaessaan lisää viljelymaata. Tämä aiheuttaa kasvavia ongelmia, sillä ilmaston muuttuessa kuivan kausi pitenee. Sumatran maastopalot aiheuttavat toisinaan merkittävää haittaa Singaporen lentoliikenteelle.
Sumatralla puhaltaa tuuli pohjoisen suunnasta joulu-maaliskuussa ja etelästä touko-syyskuussa. Monet kausittaiset tuulet ovat voimakkaita ja ne saattavat yltyä hirmumyrskyksi asti.