cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruttokellot
Ruttokellot on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani. Kirjan on julkaissut WSOY 2000.
Juoni
Brysseliin lentävä kone, jonka kyydissä istuu Suomen pääministeri, kaapataan. Poliisipsykologi Johanna Vahtera joutuu tulikasteeseen, josta alkaa Suomen rikoshistorian suurin poliisioperaatio - ja Johannan elämän kauhein painajainen.
Ohjaaja Otso Vaismaa saa rahakkaan tarjouksen oudon työtehtävän suorittamisesta. Vaismaan suostuessa tarjoukseen hän tekee virheen, josta tulee kärsimään koko Suomen kansa.
Kritiikki
Pekka Holopainen kirjoittaa Ilta-Sanomissa: "Ruttokellot päihittää minkä tahansa tällä vuosituhannella maailmassa ilmestyneen jännityskirjan."
Kai Hirvasnoro kirjoittaa Kansan Uutisissa: "Ruttokelloja parempaa jännäriä on vaikea kuvitella... Näin hyviä jännityskirjoja ei montaa ilmesty koko maailmassa... Ruttokellot tekee erityisen tehokkaaksi se, että jotain tämän kaltaista voisi aivan hyvin tapahtua myös oikeasti."
300: Imperiumin nousu
300: Imperiumin nousu on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on ohjannut Noam Murro. Elokuva on esiosa vuoden 2007 elokuvalle 300. Se perustuu Frank Millerin Dark Horse Comics -sarjakuviin. Elokuva jatkaa suoraan siitä, mihin edellinen 300-elokuva päättyi. Elokuva keskittyy siihen, kuinka Themistokles johtaa Kreikan 50 laivan laivaston kohtaamaan persialaisten ylivoimaisen tuhatlaivaisen laivaston.
Doc Shaw
thumb|Doc Shaw vuonna 2010. Larramie Cortez ”Doc” Shaw (s. 24. huhtikuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Marcus Littlen roolista televisiosarjassa Viiden tähden merielämää. Doc on myös näytellyt Boomeria sarjassa Kaksi kunkkua.
Edmund Nowicki
pienoiskuva|Edmund Nowicki Edmund Nowicki (13. syyskuuta 1900 Trzemeszno – 10. maaliskuuta 1971) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. maaliskuuta 1924 ja nimitettiin Gdańskin koadjuuttoripiispaksi sekä Hadrianen titulaaripiispaksi 26. huhtikuuta 1951. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Walenty Dymek, jota avustivat Franciszek Jedwabski ja Lucjan Bernacki.
Nowicki sai 1. joulukuuta 1956 nimityksen Thuggan titulaaripiispaksi ja 7. maaliskuuta 1964 Gdańskin piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 70-vuotiaana virassa.
Kangasniemen seurakunta
Kangasniemen seurakunta on Mikkelin hiippakuntaan ja Etelä-Savon rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Kangasniemen kunnan alueella.
Antti Kalapudas
Antti Jaakko Jalmari Kalapudas (s. 22. heinäkuuta 1996 Oulainen) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kalapudas osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Kalapudas on Oulaisten Huiman kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Ylivieskan Jääkarhuissa, josta Kalapudas siirtyi 15-vuotiaana Oulun Kärppiin kaudeksi 2011–2012. Hän oli SM-karsinnoissa seuran C-nuorten paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Sebastian Ahon jälkeen tehoilla 5+13=18. Kevään 2012 pudotuspeleissä Kalapudas oli Kärppien paras pistemies tehoilla 5+8=13. Hänet valittiin kauden päätteeksi C-nuorten SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kalapudas pelasi ison osan kaudestaan myös seuran B-nuorissa.
Kaudella 2012–2013 Kalapudas nousi Kärppien B-nuorten varakapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin ja jakoi sisäisen maalipörssin voiton Jesse Puljujärven kanssa tehoilla 31+32=63, joilla Kalapudas sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan herrasmiespelaajana Erkki Lehtonen -palkinnolla ja valittiin tähdistökentälliseen. Kaudella 2013–2014 Kalapudas oli tehoilla 21+38=59 Kärppien A-nuorten paras syöttäjä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton Sebastian Ahon kanssa. He jakoivat A-nuorten SM-liigan pistepörssin neljännen sijan. Kaksikon pistemäärä on sarjan alle 18-vuotiaiden kaikkien aikojen yhden kauden ennätys runkosarjassa. Kalapudas voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa ja hänet valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Kalapudas valittiin myös A-nuorten SM-liigan tammikuun 2014 kuukauden pelaajaksi.
Kesäkuussa 2014 Kalapudas teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Kärppien kanssa. Kauden 2014–2015 kynnyksellä seura lainasi hänet marraskuun maaottelutaukoon asti ulottuneella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Marraskuussa sitä jatkettiin joulutaukoon ja tammikuussa 2015 kauden loppuun. Kalapudas teki Mestiksen tulokaskautensa aikana kaikkiaan 40 runkosarjaottelussa tehot 12+19=31 sekä kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Hän vahvisti myös Kärppien A-nuoria kevään 2015 pudotuspeleissä ja palasi joukkueen kauden päätyttyä taas Hokkiin. Kalapudas voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Hänet valittiin Mestiksen lokakuun 2014 kuukauden tulokaspelaajaksi.
Kalapudas teki Kärpissä pääsarjadebyyttinsä kaudella 2015–2016. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen sarjaottelunsa Mestarien liigassa 22. elokuuta 2015 vieraissa itävaltalaista Vienna Capitalsia vastaan. Kalapudas merkittiin Kärppien 13. hyökkääjäksi. SM-liigadebyyttinsä hän teki runkosarjan avauskierroksella 12. syyskuuta 2015 Kalevan Palloa vastaan. Kalapudas merkittiin Kärppien kolmosketjun vasempaan laitaan Miro Aaltosen ja Juuso Ikosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.11 minuuttia. Kalapudas teki ottelussa myös liigauransa avausmaalin ja oli toisena syöttäjänä Kärpille 3–2-lukemat viimeistelleen Miro Aaltosen osumaan. Hän pelasi Kärpissä 21 SM-liigaottelua tehopistein 2+1=3, 11 CHL-ottelua ilman tehopisteitä sekä kahdeksan ottelua lainalla Hokissa. Kalapudas eteni Kärppien kanssa CHL:n finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin ruotsalainen Frölunda HC lukemin 1–2. Siirtorajan kynnyksellä, helmikuussa 2016 Kärpät lainasi Kalaputaan loppukaudeksi Kalevan Palloon. Kärpät halusi tarjota hänelle enemmän peliaikaa ja KalPa puolestaan tarvitsi paikkaajaa sentteriosastolleen Jaakko Rissasen ja Balázs Sebőkin loukkaantumisten myötä. Kalapudas teki joukkueessa loppukaudella kymmenessä runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3.
Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2016–2017 Kalapudas teki Kärpissä 58 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 9+12=21. Hän muodosti kauden edetessä toimivan ketjun, jossa Kalaputaan laidoilla pelasivat Ville Leskinen ja Saku Mäenalanen. SM-liigakauden jälkeen Kalapudas siirtyi vahvistamaan Kärppien A-nuoria, joiden paras pistemies ja maalintekijä hän oli pudotuspeleissä tehoilla 5+2=7.
Kaudeksi 2017–2018 Kalapudas siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Hän nousi joukkueen ykkössentteriksi ja jakoi Sportin sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Aleksi Ainalin kanssa tehoilla 9+22=31. Kalapudas jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton kesken kauden Sportista lähteneen Sam Povoroznioukin kanssa lukemalla +7. Joulukuussa 2018 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 Kalapudas teki läpimurron SM-liigan huipulle. Hän oli Sportin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12+34=46. Alkukausi 2019–2020 Kalaputaalla osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja hän jäi lopulta pieneen rooliin. Kalapudas teki 23 ottelussa vain tehot 3+4=7, kunnes hänen sopimuksensa Sportin kanssa purettiin molemminpuolisen tyytymättömyyden vuoksi yhteisymmärryksessä joulukuussa 2019. Samana päivänä Kalaputaan vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella JYPiin. Hänen oli aluksi vaikeuksia löytää sopivaa roolia ja Kalapudas sai keskimäärin peliaikaa lopulta vain 13.31 minuuttia. Hän teki siihen nähden kuitenkin 30 ottelussa kohtalaiset tehot 5+6=11. Helmikuussa 2020 Kalapudas teki JYPin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Syyskausi 2020–2021 Kalaputaalla osoittautui vaikeaksi, sillä hän teki vain kolme tehopistettä. Kalapudas kuitenkin paransi otteitaan kevätkaudella ja hän teki runkosarjassa kaikkiaan 18 tehopistettä. Kalapudas voitti myös JYPin sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Kaudella 2021–2022 Kalapudas johti tehoilla 5+22=27 joukkueen sisäistä syöttöpörssiä Anttoni Hongan kanssa ja he jakoivat sisäisen pistepörssin toisen sijan edellään Reid Gardiner, kunnes helmikuussa 2022 hän jätti sarjataulukossa viimeisenä olleen JYPin. Kalapudas palasi kevääseen 2023 ulottuvalla sopimuksella Kärppiin. Hänen tehonsa loppukaudella jäivät kuitenkin vähäisiksi tehtyään 14 runkosarjaottelussa vain tehot 2+1=3 ja Kalapudas jäi ajoittain kokoonpanon ulkopuolelle.
Kaudella 2022–2023 Kalapudas jäi Kärpissä pieneen rooliin ja usein myös kokoonpanon ulkopuolelle. Hän teki 13 pelaamassaan ottelussa vain kaksi syöttöpistettä, kunnes joulukuussa 2022 seura lainasi Kalaputaan loppukauden kattavalla sopimuksella Saimaan Palloon. Hän teki samalla SaiPan kanssa kauden 2023–2024 kattavan sopimuksen. Vastaavasti SaiPa lainasi Kärppiin puolustaja Joel Olkkosen, joka teki Kärppien kanssa samalla kevääseen 2025 ulottuvan sopimuksen. Kalapudas jakoi tehoilla 5+18=23 runkosarjassa viimeiseksi sijoittuneen SaiPan sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Valtteri Ojantakasen ja Aaron Irvingin kanssa.
Maajoukkueura
Kalapudas pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Vuoden 2016 turnauksessa hän ei saanut kahdessa ensimmäisessä ottelussa peliaikaa, mutta muodosti lopputurnauksen ajan Suomen kakkosketjun Roope Hintzin ja Mikko Rantasen kanssa. Kalapudas teki Ruotsia vastaan pelatussa välieräottelussa Suomen 1–2-voittomaalin ja hänet palkittiin ottelun parhaana pelaajana.
Kalapudas pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 sekä edusti samana vuonna alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla voittaen kultaa.
Suomen A-maajoukkueessa Kalapudas on pelannut viisi ottelua tehden yhden maalin. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin Tampereen Hakametsän jäähallissa pelatussa avausottelussa 13. joulukuuta 2018 Tšekkiä vastaan. Kalapudas merkittiin Suomen kolmossentteriksi laidoilleen Niko Ojamäki ja Jukka Peltola. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki seuraavassa ottelussaan 15. joulukuuta 2018 Moskovan VTB-jääpalatsissa Ruotsia vastaan.
Solofa Fatu
thumb|Solofa Fatu Solofa Fatu jr. (s. 11. lokakuuta 1965) on samoalainen ammattilaisvapaapainija. Hänet tunnetaan parhaiten paininimellään Rikishi. Rikishi on 185 senttiä pitkä ja painaa 185 kiloa.
Fatun kaksoispojat Jonathan (Jimmy Uso) ja Joshua Samuel (Jey Uso) ovat esiintyneet vuodesta 2010 WWE:ssä showpainijoukkuessa The Usos.
Kampavenussimpukka
Kampavenussimpukka eli kauppavenussimpukka (Mercenaria mercenaria) on venussimpukoiden heimoon kuuluva erilaishampainen simpukka, jota tavataan lähinnä Atlantin luoteis- ja koillisrannikolla. Sitä kalastetaan ja viljellään etenkin Yhdysvalloissa ja Taiwanissa ruokateollisuuden käyttöön.
Ulkonäkö
Kampavenussimpukalla on luja ja leveä, soikionmuotoinen kuori, joka on halkaisijaltaan enintään 13 senttimetriä. Väritykseltään se on likaisenvalkoinen, himmeänharmaa tai vaaleanruskea. Kuoren puoliskot ovat epäsymmetriset mutta keskenään samankokoiset ja ‑muotoiset. Niiden pinnalla on hienoja säteittäisiä uurteita ja samankeskisiä renkaita, joista simpukan kasvuvaiheet näkee helposti. Nuorilla yksilöillä kasvurenkaat ovat kohollaan olevia harjanteita, jotka kuluvat iän myötä tasaisemmiksi. Umbot sijaitsevat simpukan keskiviivan etupuolella kahden painauman välissä, joista etummainen on leveä ja sydämenmuotoinen ja takimmainen kapeampi ja pitkänomainen.
Sisältä kuori on hennon nyhälaitainen ja kiiltävänvalkoinen. Sulkijalihasten kohdalta sisäpinta voi olla myös tummansininen tai -violetti. Molemmissa kuorenpuoliskoissa on kolme keskihammasta mutta ei yhtään reunahammasta. Simpukalla on melko lyhyet ja liereät, eripituiset sifonit sekä suuri, kielimäinen jalka, jota se käyttää kaivamiseen.
Levinneisyys
thumb|240px|Kampavenussimpukka, joka on työntänyt jalkansa näkyviin. Kampavenussimpukka on kotoisin Pohjois-Amerikan itärannikolta, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Nova Scotiasta Jukatanin niemimaalle. Se tuotiin Eurooppaan vuonna 1860 vahingossa ja uudelleen vuonna 1950 tarkoituksella. Nykyään sitä tavataan Britteinsaarilla, Alankomaissa, Belgiassa ja Ranskassa sekä Portugalin ja Marokon Atlantinpuoleisilla rannikoilla. Välimeressä se on levinnyt Sisilian lähivesille ja Adrianmeren rannoille ja pohjoisosiin. Se on kulkeutunut ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikan länsirannikolle sekä Taiwaniin ja Kiinaan.
Elinympäristö
Kampavenussimpukkaa tavataan yleisimmin estuaareissa ja laguuneissa, joissa meriveden suolapitoisuus on vähintään 12 promillea ja lämpötila 10–30 °C. Se elää vuorovesivyöhykkeellä tai sen alapuolella 10 metrin syvyyteen saakka, lähinnä liejupohjassa kivien ja muiden simpukoiden seassa.
Lisääntyminen
Kampavenussimpukka on yksineuvoinen eläin. Naaraat ja koiraat vapauttavat sukusolunsa meriveteen, jossa hedelmöittyminen tapahtuu. Hedelmöityneestä munasta kehittyy toukka, joka ui vapaasti vedessä yhdestä kolmeen viikkoa ennen kuin se laskeutuu merenpohjaan ja muuttuu aikuiseksi simpukaksi.
Kampavenussimpukka voi elää jopa 50-vuotiaaksi. Sen keskimääräinen elinikä on kuitenkin 12–20 vuotta.
Ravinto
Kampavenussimpukka suodattaa merivedestä ravinnokseen planktonia ja muuta mikroskooppista ainesta. Sen lisääntyminen voi häiriintyä, jos ravintoa on saatavilla niukasti.
Kalastus ja käyttö
thumb|240px|Kampavenussimpukoita tarjolla newjerseyläisessä ravintolassa. Kampavenussimpukka on kaupallisesti merkittävä simpukkalaji Yhdysvalloissa ja Taiwanissa, ja sitä pyydystetään vähemmässä määrin myös Ranskassa. Tavallisesti pyydystämiseen käytetään haraa mutta joskus myös pohjatroolia. Vuotuinen kokonaissaalis oli 4 000 – 19 000 tonnia 2000-luvulla, kun vielä 1950-luvulla se saattoi nousta jopa 68 000 tonniin. Kampavenussimpukan viljely on yleistynyt vähitellen ja 2000-luvulla sen kokonaistuotanto oli jo 20 000 – 40 000 tonnia vuodessa. Suurin osa Yhdysvalloissa pyydystetyistä ja viljellyistä simpukoista myydään tuoreena paikalliselle ravintolateollisuudelle.
Täysikokoiset simpukat syödään tavallisimmin raakana, kun taas keskikokoiset simpukat höyrytetään ja tarjoillaan puolikkaasta kuorestaan. Täysi- ja keskikokoisia simpukkoja voidaan käyttää myös muhennoksessa ja täysikokoisia voidaan täyttää.
Pohjois-Amerikassa kampavenussimpukat tunnetaan yleisesti nimellä quahog ja nimeä käyttivät alun perin Amerikan alkuperäisasukkaat. Intiaanit käyttivät aikanaan simpukoiden kuorista hiottuja helmiä wampum-helminauhojen ja -vöiden materiaalina. Erityisen arvokkaita olivat kuoren purppuraisesta sisäosasta tehdyt wampumit.
Red Orchestra 2
Red Orchestra 2: Heroes of Stalingrad
Tringía
Tringía (, myös Trigía, Triggía) on vuori eteläisessä Píndos-vuoristossa Thessaliassa Kreikassa. Sen korkeus on 2 204 metriä.
Tringía sijaitsee Tríkalan alueyksikön alueella linnuntietä noin 33 kilometriä länsiluoteeseen Tríkalan kaupungista. Vuoren korkein huippu tunnetaan samalla nimellä kuin itse vuori. Muut korkeimmat huiput ovat Díkorfo eli Bisertsáou (Δίκορφο/Μπισερτσάου, 2 096 m), Beretoúla (Μπερετούλα, 2 035 m), Pitsiloús (Πιτσιλούς, 1 917 m), Plagiá eli Gkiónali (Πλαγιά/Γκιόναλι, 1 913 m) ja Tsatsoúli (Τσατσούλη, 1 912 m).
Tuhkuri
Tuhkuri voi tarkoittaa seuraavia:
Szczepan Wesoły
Szczepan Wesoły (16. lokakuuta 1926 Katowice – 28. elokuuta 2018 ) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Valerio Valeri 28. lokakuuta 1956, ja hänet nimitettiin Gnieznon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Dragonaran titulaaripiispaksi 11. joulukuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. helmikuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi Stefan Wyszyński, jota avustivat Herbert Bednorz ja Władysław Rubin.
Wesoły sai 7. helmikuuta 1994 nimityksen Dragonaran titulaariarkkipiispaksi. Hän toimi Gnieznon vihkipiispana, kunnes jäi eläkkeelle 8. huhtikuuta 2003.
P-Hydroksibentsaldehydi
p-Hydroksibentsaldehydi eli 4-hydroksibentsaldehydi (C7H6O2) on aromaattisiin aldehydeihin ja fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa aromiaineiden ja maatalouskemikaalien valmistamiseen sekä analyyttisen kemian reagenssina. p-Hydroksibentsaldehydin isomeereja ovat salisyylialdehydi ja m-hydroksibentsaldehydi.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa p-hydroksibentsaldehydi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Aineen reaktiot ovat aromaattisille aldehydeile ja fenoleille tyypillisiä ja se esimerkiksi voidaan hapettaa karboksyylihapoksi ja se reagoi elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Luonnossa p-hydroksibentsaldehydiä esiintyy useissa kasveissa pieniä määriä joko sellaisenaan tai glykosidina.
Valmistus ja käyttö
p-Hydroksibentsaldehydiä voidaan valmistaa fenolista ja kloroformista niin kutsutulla Reimer–Tiemann-reaktiolla, jossa muodostuu myös salisyylialdehydiä. Metanolin käyttö liuottimena parantaa p-hydroksibentsaldehydin saantoa. Yhdistettä voidaan valmistaa myös p-klooribentsaldehydin ja natriumhydroksidin välisellä reaktiolla. Ainetta käytetään maatalouskemikaalien kuten bromoksiniilin, lääkkeiden, hajuste- ja aromiaineiden, kuten anisaldehydin ja vadelmaketonin, valmistamiseen. Sitä käytetään myös apuaineena päällystettäessä metalleja sinkillä elektrolyyttisesti. Yhdistettä voidaan käyttää sikimihappopitoisuuden määrittämiseen.
Karen Blixen
pienoiskuva|pysty|Karen Blixen vuonna 1959. Karen Christence von Blixen-Finecke (o.s. Dinesen; ) oli tanskalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksia sekä tanskaksi että englanniksi. Erityisesti englanninkielisessä maailmassa hänet tunnetaan hyvin myös kirjailijanimellä Isak Dinesen.
Ennen Afrikkaan lähtöä Blixen opiskeli maalausta Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Blixen avioitui vuonna 1914 ruotsalaisen paroni Bror von Blixen-Finecken kanssa ja viljeli kahvia plantaasilla Brittiläisessä Itä-Afrikassa (nykyinen Kenia) Nairobissa. Siellä asuessaan hän sai mieheltään kuppataudin, josta ei parantunut koskaan. Blixen erosi miehestään vuonna 1925. Hän asui Afrikassa vuoteen 1931 saakka, jolloin plantaasi jouduttiin myymään taloudellisista syistä ja hän palasi Tanskaan. Hän ei palannut Afrikkaan enää koskaan, vaan asui loppuelämänsä Kööpenhaminassa sukutilalla.
Blixen oli julkaissut novelleja salanimellä Osceola tanskalaisissa aikakauslehdissä jo vuodesta 1905, ja palattuaan Tanskaan hän alkoi kirjoittaa romaaneja. Saadakseen ne varmemmin läpi kustantajalta hän otti käyttöön miehisen salanimen Isak Dinesen. Hän kirjoitti nimellä Isak Dinesen yhdeksän teosta, joista tunnetuin on vuonna 1937 julkaistu Eurooppalaisena Afrikassa.
Blixen tunnetaan erityisesti novellituotannostaan. Hänen loistavat tarinankertojankykynsä käyvät ilmi jo varhaisessa novellikokoelmassa Seitsemän salaperäistä tarinaa (1934). Blixen ei saanut milloinkaan Nobelin kirjallisuuspalkintoa, mutta Ernest Hemingway totesi eräässä haastattelussa oman palkintonsa vuonna 1954 saatuaan, että esimerkiksi Blixen olisi ansainnut sen häntä paremmin.
Museo
Blixenin kahviplantaasin päärakennus on Kenian kansallismuseon omistama museo. Tanskan hallitus osti sen 1950-luvulla ja lahjoitti sen Kenialle maan itsenäistyttyä vuonna 1963. Rakennus muutettiin museoksi sen jälkeen, kun Blixenin muistelmiin perustuva vuoden 1985 elokuva Minun Afrikkani palautti hänen tarinansa ihmisten mieliin. Elokuvan ulkokohtaukset on kuvattu museon puutarhassa, mutta sisäkohtaukset muualla. Museossa on jäljellä vain muutamia alkuperäisiä huonekaluja, koska kirjailija myi ja lahjoitti pois irtaimiston Afrikasta lähtiessään, mutta joitakin muita hänelle kuuluneita esineitä on saatu myöhemmin takaisin. Suurin osa nykyisistä huonekaluista on elokuvan tuottajien lahjoittamia. Museossa vierailee kuukausittain –. Myös Blixenin koti Tanskassa toimii nykyään museona.
Kirjailijan vaikutus nykyään
pienoiskuva|[[Norwegian Air Shuttle|Norwegianin Boeing 737, jonka pyrstöön on maalattu Blixenin kuva. ]] Blixenin tuotantoa on elokuvattu melko vähän, etupäässä televisiolle. Kaksi tunnetuinta laajakangaselokuvaa ovat kumpikin 1980-luvulta. Sydney Pollackin elämäkertaelokuva Minun Afrikkani (1985) perustuu Blixenin muistelmateoksiin ja kirjeenvaihtoon sekä hänestä kirjoitettuihin elämäkertoihin. Se keskittyy kirjailijan Afrikan-vuosiin. Gabriel Axelin elokuva Ranskalainen illallinen (1987) pohjautuu Blixenin vuodelta 1950 peräisin olevaan novelliin ”Babetten pidot”, joka on ilmestynyt kokoelmassa Kohtalotarinoita.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Blixenin kuvan yhden Boeing 787-9 -koneen ja yhden Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Nairobissa on kirjailijan mukaan nimetty kaupunginosa, katuja, ravintoloita ja vuosittainen maratonkilpailu.
Tymfristós
Tymfristós (myös Timfristós) eli Veloúchi (Βελούχι) on vuori Píndos-vuoristossa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 2 315 metriä ja prominenssi 1 110 metriä.
thumb|left|160px|Tymfristós-vuoren huippu. Tymfristós sijaitsee Evrytanían ja Fthiotiin alueyksiköiden alueella. Se muodostaa varsinaisen Píndos-vuoriston eteläisimmän huipun.
Makrakómin kunnan osa Tymfristóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Keski-Suomen opiskelija-asuntosäätiö
thumb|250px|Vuonna 2011 valmistunut KOAS:n asuintalo [[Laajavuori (asuinalue)|Laajavuoressa.]] thumb|300px|KOASin kirjaimet Letkutie 2A:n seinässä Keski-Suomen opiskelija-asuntosäätiö (KOAS) rakennuttaa, vuokraa ja ylläpitää asuntoja opiskelijoille Jyväskylässä. Säätiö on voittoa tavoittelematon.
Säätiön taustalla ovat Jyväskylän kaupunki, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY) ja Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijakunta Jamko ry.
Organisaatio
Säätiön hallintoelimiä ovat valtuuskunta ja hallitus. Valtuuskuntaan kuuluu 20–40 jäsentä. Jyväskylän kaupungilla ja JYY:llä on kahdeksan edustajaa, Jamkolla viisi edustajaa ja muilla oppilaitosten edustajilla yksi paikka. Lisäksi asukastoimikunnat valitsevat valtuuskuntaan kaksi edustajaa.
Valtuuskunta valitsee yhdeksänhenkisen hallituksen kahdeksi vuodeksi siten, että vuorovuosin vaihtuu neljästä viiteen jäsentä. Vähintään kahden jäsenen on oltava asukastoimikuntien esittämiä asukasedustajia. Vuonna 2016 hallituksen puheenjohtajana toimii Esa Salokorpi.
KOAS:in toimitusjohtajana toimii Matti Tanskanen.
Asunnot
Vuoden 2013 lopussa KOAS:illa oli eri puolilla Jyväskylää 70 kerrostaloa, joissa oli 2 356 asuinhuoneistoa ja 4 154 asuntopaikkaa. Asunnoista soluasuntoja oli 41 %, yksiöitä 32 % ja perheasuntoja 27 %.
Säätiön liikevaihto oli vuonna 2013 oli 15,6 miljoonaa euroa ja taseen loppusumma 101,4 miljoonaa euroa. Säätiö kerää rakennusrahastoa kohteiden korjaus- ja peruskorjauksia varten.
Rusinoita
Rusinoita on vuonna 1987 valmistunut suomalainen lasten animaatioelokuva.
Janne Pajunen
Janne Pajunen (s. 9. kesäkuuta 1968) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Pajunen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Mikkelissä vuonna 1993 ajalla 48,13. Ennätyksensä matkalla, 47,76, hän juoksi vuonna 1992. Seuratasolla Pajunen edusti IF Drottia.
Kehdosta hautaan
Kehdosta hautaan on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintarikoselokuva. Elokuvan on ohjannut Andrzej Bartkowiak ja käsikirjoittanut John O'Brien yhdessä Channing Gibsonin kanssa. Pääosissa näyttelivät Jet Li ja DMX.
Juoni
Tony Fait on mestarivaras, joka onnistuu jenginsä kanssa tekemään tuottoisan ryöstöretken varastettuaan kasan arvokkaita mustia timantteja. Kaikki muuttuu kuitenkin päälaelleen, kun rikolliseksi siirtynyt entinen etsivä Ling sieppaa Faitin tyttären Vanessan. Ling vaatii lunnaaksi mustia timantteja, mutta joku on jo varastanut ne. Fait lähtee pelastamaan tytärtään Archien ja jenginsä avulla. He saavat kuitenkin yllätysapua, kun Taiwanin hallituksen agentti Su on tullut kostamaan entiselleen parilleen Lingille.
Zabolin maakunta
thumb|Zabol Afganistanin kartalla.
Zabol, myös Zabul, (paštuksi ja ) on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee Etelä-Afganistanissa ja rajoittuu Pakistaniin. Asukkaita maakunnassa on vuonna 2012 on 287 996, ja asukastiheys on 16,61 neliökilometrillä.
Zabulissa on lentokenttä maakunnan pääkaupungissa Qalatissa (Qalat-i-Ghilzai)
thumb|Zabulin maakunnan alueet.
Maakunta jakautuu yhdeksään alueeseen:
FIPFA
FIPFA (Fédération Internationale de Powerchair Football Association) on kansainvälinen sähköpyörätuolijalkapallon kattojärjestö. Sen päämaja sijaitsee Pariisissa, Ranskassa. Se perustettiin vuonna 2006 sen jälkeen, kun yhdeksän eri maan edustajat tapasivat ensin Portugalin Coimbrassa ja toisen kerran Atlantassa, Yhdysvalloissa. He sopivat pelin säännöistä ja perustivat lajille kansainvälisen kattojärjestön.
Organisaatio
FIPFA on organisaatioltaan samantyyppinen kuin FIFA, jolla on useita kansainvälisiä maanosaliittoja. Toistaiseksi FIPFAn ainut organisoitunut maanosaliitto on Euroopan sähköpyörätuolijalkapallon liitto EPFA, johon kuuluu tällä hetkellä seitsemän jäsenmaata: Suomi, Belgia, Tanska, Britannia, Ranska, Portugali ja Turkki. Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan ollaan tällä hetkellä rakentamassa Amerikkojen sähköpyörätuolijalkapallon konferenssia, PFCA:ta. FIPFAn tavoitteena on perustaa maanosaliitot myös Aasiaan ja Afrikkaan. Aasiassa FIPFAn jäsenmaita ovat ainakin Japani ja Singapore.
FIPFAn ylin päättävä elin on kymmenen nelivuotiskautisen jäsenen muodostama neuvosto. Sen puheenjohtaja valvoo lajille ehdotettuja esityksiä, joita esittävät lajia eri puolilla maailmaa kehittämään pyrkivät komissiot.
Tadeusz Gocłowski
pienoiskuva|Tadeusz Gocłowski. Tadeusz Gocłowski (16. syyskuuta 1931 Piski – 3. toukokuuta 2016 Gdańsk ) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki lasaristien papiksi Stanislaw Rospond 26. kesäkuuta 1956. Hänet nimitettiin Gdańskin vihkipiispaksi sekä Beneventumin titulaaripiispaksi 22. maaliskuuta 1983, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 17. huhtikuuta Józef Glemp, jota avustivat Lech Kaczmarek ja Albin Malysiak.
Gocłowski sai 31. joulukuuta 1984 nimityksen Gdańskin piispaksi ja 25. maaliskuuta 1992 arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 17. huhtikuuta 2008.
Gocłowski tuli tunnetuksi Solidaarisuus-liikkeelle osoittamastaan kannatuksesta. Hänet otettiin Valkoisen Kotkan ritarikuntaan 10. marraskuuta 2011.
Marta Jeschke
Jeschke kuului Puolan 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen, joka voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Kaunasissa 2005. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Debrecenissä 2007 hän sai pronssia 200 metrin juoksussa ja pikaviestissä. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Puola oli pikaviestissä kahdeksas.
Jeschke osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008, missä hän juoksi 200 metrillä ja Puolan pikaviestijoukkueessa. 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä, ja pikaviestissä Puola selviytyi loppukilpailuun, jossa se kuitenkin hylättiin. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Puola karsiutui 4 × 100 metrin alkuerissä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Jeschke juoksi Puolan pronssia ajalla 42,68 sekuntia voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Kilpailun voitti Ukraina, ja hopealle sijoittui Ranska. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui sekä 100 metrin että 4 × 100 metrin alkuerissä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän juoksi kolmannen osuuden Puolan pronssijoukkueessa pikaviestissä.
Jeschken henkilökohtainen ennätys 100 metrillä on Krakovassa 12. kesäkuuta 2011 juostu 11,33 sekuntia, 200 metrillä Rostockissa 28. kesäkuuta 2008 juostu 23,19 sekuntia ja sisäradoilla 60 metrillä Sopotissa 22. helmikuuta 2014 juostu 7,31 sekuntia.
Ryszard Kasyna
pienoiskuva Ryszard Kasyna (s. 28. syyskuuta 1957 Nowy Staw) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Gdańskiin Lech Kaczmarek 24. tammikuuta 1982. Hänet nimitettiin Gdańskin vihkipiispaksi ja Diceksen titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Kowalczyk, jota avustivat Tadeusz Gocłowski ja Piotr Libera.
Viharikos
Viharikos on epävirallinen käsite, jota voidaan käyttää, kun viitataan rikoslain mainitsemaan rangaistuksen koventamisperusteeseen, jossa perusteena on rikoksen tekeminen rotuun, ihonväriin, syntyperään, kansalliseen tai etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, seksuaaliseen suuntautumiseen tai vammaisuuteen perustuvasta vaikuttimesta taikka niihin rinnastettavasta muusta vaikuttimesta. Teko voi kohdistua myös valtaväestöön. Esimerkiksi Belgiassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tuomitsi viharikoksena väestön enemmistöön kohdistuneen vihapuheen.
EU
Helsingin Sanomien oikeustoimittaja Susanna Reinbothin mukaan peruslähtökohta eurooppalaisessa oikeuskäytännössä on se, että mitä suurempaa yleistä merkitystä asialla on, sitä vapaammin siitä saa puhua. EIT on tehnyt eron faktaväitteiden ja mielipiteiden välillä, mutta mielipidekin voi olla sananvapausartiklan vastainen, jos sen tueksi ei esitetä tarpeellisia perusteluja. Reinboth vetoaa ihmisoikeussopimuksen 17. artiklaan, jossa kielletään muun muassa sopimuksen 10. artiklan turvaaman sananvapauden väärinkäyttö.
Erään venäläisen lehden päätoimittaja ei saanut EIT:ssä ymmärrystä juttusarjalleen, jossa esitettiin totena juutalaisten salaliittoa, joka oli suunnattu Venäjän kansaa vastaan. EIT katsoi, että tällainen yleistävä, kiihkeä hyökkäys yhtä etnistä ryhmää kohtaan oli vakava ihmisoikeussopimuksen perusarvojen loukkaus ja kyseessä viharikos. Samaten eräässä Ranskaa koskeneessa ratkaisussaan EIT katsoi, että holokaustin kieltäminen oli vakava loukkaus juutalaisia kohtaan ja yllytti vihaan heitä vastaan.
Belgiaa koskeneessa päätöksessään EIT katsoi, ettei šaria-lakia ajanut islamisti, joka yllytti "antamaan opetuksen" ei-muslimeille teki viharikoksen, tässä tapauksessa demografista enemmistöä vastaan. EIT:n mukaan oli eri asia, onko mainetappiosta kärsinyt osapuoli yksilö vai kaupallinen yritys. Tällä perusteella EIT:n mukaan oli sallittua nimittää erään unkarilaisen yrityksen tuotteita ulosteeksi.
Määrittely
Suomen lainsäädäntö ei tunne viharikoksen käsitettä. Suomen rikoslain 6 luvun 5 §:n rangaistuksen koventamisperusteet antavat kuitenkin mahdollisuuden rangaistuksen koventamiseen, jos kyseessä on viharikos. Kyseistä pykälää sovelletaan käytännössä harvoin. Pykälän tulkintaohjeena toimivat lain syrjintäsäännökset. Toistaiseksi viharikollisuutta ei tunnisteta lainsäädännössä omaksi rikollisuudenlajikseen. Poliisiammattikorkeakoulu kerää kuitenkin vuosittain tietoa viharikoksista.
Poliisihallituksen ohjeen (13.11.2011) mukaan teko merkitään viharikokseksi aina, kun kuka tahansa tilanteessa ollut henkilö, poliisi, epäilty, asianomistaja, todistaja, ilmoittaja tai muu pitää teon motiivina joko osittain tai kokonaan ennakkoluuloa tai vihaa tiettyä kansanryhmää kohtaan, pitää tekoa tehtynä osittain tai kokonaan rotuun, ihonväriin, syntyperään, kansalliseen tai etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, seksuaaliseen suuntautumiseen tai vammaisuuteen perustuvasta vaikuttimesta taikka niihin rinnastettavasta muusta vaikuttimesta.
Esiintyminen
Vuonna 2014 tehtiin Suomessa ensimmäisen kerran surmatyö, jonka käräjäoikeus tulkitsi viharikokseksi. Siinä 16-vuotias poika puukotti kantaväestöön kuuluvaa 60-vuotiasta miestä kaulaan. Romanitaustainen nuorukainen oli aiemmin kirjoittanut sosiaalisessa mediassa vihaavansa valtaväestöä ja aikovansa viiltää joltakulta kurkun auki. Hovioikeus ei pitänyt tekoa viharikoksena.
Vuoden 2021 rikosilmoituksista löysivät 1 026 mahdollista viharikosta. Yleensä uhri oli mies, naisia 39 prosenttia. Miehiin kohdistuvat viharikokset olivat yleensä pahoinpitelyitä, naisten ilmoitukset yleensä kunnianloukkauksista. Viharikosepäilyistä 69 % oli etnisyyteen liittyviä, 13 % uskontoon, 10 % seksuaaliseen suuntautumiseen, 6 % vammaisuuteen ja 2,6 % sukupuoli-identiteettiin tai -ilmaisuun. Esimerkiksi kristityksi kääntynyt uhattiin tappaa. Erästä mustamaalattiin hänen suuntautumisensa takia. Ainoa henkirikos liittyi seksuaaliseen suuntautumiseen.
Yhdysvallat
Liittovaltion poliisi FBI raportoi Yhdysvalloissa tapahtuneen vuonna 2010 yhteensä 6 624 (vuonna 2009 yhteensä 6 604) yksittäistä viharikosta. Viharikoksien merkittävimpiä perusteita olivat ihonväri (47,3 % tapauksista), uskonto (20,0 %) ja seksuaalinen suuntautuminen (19,3 %).
Vuonna 2013 Yhdysvalloissa tehtiin rodun motivoimia viharikoksia 3 407. Niistä hyökkäyksiä mustia tai afrikkalaisamerikkalaisia vastaan oli 2 263, valkoisia 724, Yhdysvaltain intiaaneja ja Alaskan alkuperäiskansoja 146, aasialaisia 158, monirotuisia tai ryhmiä 109, havaijilaisia alkuperäiskansoja tai muita Tyynenmeren saaren asukkaita 3.
Vasilítsa
Vasilítsa on vuori Pohjoisessa Píndos-vuoristossa Luoteis-Kreikassa. Sen korkeus on 2 249 metriä.
thumb|left|220px|Vasilítsan hiihtokeskus talvella. Vasilítsa sijaitsee Epeirokseen kuuluvan Ioánninan alueyksikön ja Länsi-Makedoniaan kuuluvan Grevenán alueyksikön rajalla noin 42 kilometriä länteen Grevenán kaupungista. Nykyisin vuori tunnetaan ennen kaikkea hiihtokeskuksestaan. Se perustettiin vuonna 1975 ja sai kansallisen hiihtokeskuksen nimityksen vuonna 1991. Vuoren alue on osa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa.
The Road to Hell
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
Irakli Sirbiladze
Irakli Sirbiladze (, s. 27. syyskuuta 1982 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut Kakkosessa pelaavaa Jippoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Sirbiladze on pelannut kotimaansa Georgian pääsarjassa Lokomotivi Tbilisin, Dinamo Batumin, Sioni Bolnisin, Olimpi Rustavin, Merani Tbilisin sekä Spartaki Tskhinvalin riveissä. Olimpi Rustavissa pelatessaan hän esiintyi myös Mestarien liigan karsinnoissa, joissa teki myös yhden maalin.
Sirbiladze siirtyi Suomeen Ykkösessä pelanneeseen Kokkolan Pallo-Veikkoihin Pohjois-Suomen Kolmosessa pelanneen AC Kajaanin kautta. Kaudella 2010 hän voitti Ykkösen parhaan pelaajan palkinnon ja voitti maalikuninkuuden, veikkauspörssin ja paikalliset palkinnot. Kaudeksi 2011 hän siirtyi KPV:sta lainalle Veikkausliigaseura-Jaroon. . Kauden 2011 lopulla hän solmi kaksivuotisen sopiumuksen turkulaisen Veikkausliigajoukkue FC Interin kanssa. Kaudella 2012 hän voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden ja hänet valittiin vuoden liigapelaajaksi. Hänen seuransa FC Inter saavutti SM-hopeaa.
Kesäkuussa 2013 pelatun FF Jaro-FC Inter -ottelun puoliajalla Sirbiladze esitti ottelun erotuomarille tappouhkauksen. Seurauksena uhkauksesta oli punainen kortti ja automaattinen kahden ottelun pelikielto. Tapaus käsiteltiin Palloliiton kurinpitovaliokunnassa, jossa pelikieltoa pidennettiin yhdellä ottelulla kurinpitolautakunnan pitäessä tappouhkausta epäurheilijamaisena käytöksenä.
Sirbiladze teki kauden 2013 lopulla yksivuotisen jatkosopimuksen vuoden jatko-optiolla FC Interin kanssa. Kauden 2014 jälkeen Sirbiladze siirtyi Kuopion Palloseuran riveihin. KuPS-jaksosta tuli vain kauden mittainen. Veikkausliigaotteluita Jarossa, Interissä ja KuPS:ssa kertyi kaikkiaan 147 ja niissä 47 maalia. Tammikuussa 2016 Sirbiladze siirtyi Ykköseen nousseeseen KPV:hen, jota hän oli edustanut jo aiemmin kaksi kautta. Hän olikin heti uudella ensimmäisellä KPV-kaudellaan Ykkösen toiseksi paras maalintekijä 15 maalillaan. Tammikuussa 2018 Sirbiladze siirtyi vapaalla siirrolla KPV:sta kakkosen Jippoon. Jipossa pelejä kertyi vain kaksi kappaletta, joissa hän teki kuitenkin kaksi maalia. Huhtikuussa 2019 Sirbiladzesta tuli vapaa agentti eikä hän ole sen jälkeen pelannut missään joukkueessa.
Keväällä 2022 Sirbiladze aloitti valmentajauransa Lehmon Pallon B-junioreiden sekä miesten Itä- ja Keski-Suomen piirin Kolmosessa pelaavan edustusjoukkueen valmennusryhmissä.
Lee Archambault
Lee Archambault (s. 25. elokuuta 1960) on yhdysvaltalainen astronautti, koelentäjä ja Yhdysvaltain ilmavoimien eversti. Hän oli NASAn avaruussukkulalennon STS-117 pilotti ja 16. maaliskuuta 2009 laukaistun Kansainvälinen avaruusasemalle suuntautuneen avaruussukkulalennon STS-119 päällikkö.
Vjatšeslav Ionov
Vjatšeslav Nikolajevitš Ionov (, 26. kesäkuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT – 25. kesäkuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Ionov voitti Neuvostoliiton kajakkinelikossa 1 000 metrillä olympiakultaa Tokiossa 1964. Vuonna 1966 hän voitti nelikossa 10 000 metrillä maailmanmestaruuden.
Ionov kuoli 25. kesäkuuta 2012, päivää ennen 72-vuotissyntymäpäiväänsä.
Tokugawa Hidetada
Tokugawa Hidetada (, 1579–1632) oli Japanin Tokugawa-shōgunaatin toinen shōgun. Hän oli ensimmäisen Tokugawa-shōgunin Tokugawa Ieyasun kolmas poika. Hidetada toimi shōgunina vuodesta 1605 vuoteen 1623, mutta oli vastuussa shōgunaatin päätöksenteosta vasta isänsä kuoltua 1616. Tätä ennen vastuu päätöksenteosta oli pääsääntöisesti edelleen Ieyasulla, joka oli luopunut shōgunin asemasta vain päästäkseen eroon sen asettamista rituaalisista velvollisuuksista.
Sekigaharan taistelussa Hidetada melkein maksoi Ieyasulle taistelun voiton, koska viivytteli matkallaan taisteluun yrittäen valloittaa linnoitusta, jonka hän olisi voinut kiertää. Sekigaharassa osoittamastaan liiallisesta varuillaan olosta huolimatta historioitsijat pitävät juuri Hidetadan huolellisuutta ja varovaisuutta syynä hänen valintaansa seuraavaksi shōguniksi.
Shōguniksi noustuaan Hidetada avioitui Oeyon kanssa, ja he saivat kaksi poikaa, Tokugawa Iemitsun ja Tokugawa Tadanagan. He saivat myös kaksi tytärtä, joista Kazukon Hidetada naittoi keisari Go-Mizunoolle ja tästä liitosta syntyi keisarinna Meishō.
Eerik Lagerspetz
Yrjö Eerik Lagerspetz (s. 5. maaliskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen käytännöllisen filosofian professori Turun yliopistossa.
Lagerspetz valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1984. Hän opiskeli vuosina 1985–1986 Oxfordin yliopistossa ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1989 väitöskirjalla A Conventionalist Theory of Institutions. Lagerspetz työskenteli uransa alkuvaiheessa Turun yliopiston assistenttina (1985–1987), Suomen Akatemian nuorempana tutkijana (1987–1990) ja Turun yliopiston yliassistenttina (1992–1994). Vuonna 1994 hänestä tuli yhteiskuntafilosofian dosentti.
Vuosina 1994–2004 Lagerspetz oli käytännöllisen filosofian professori Jyväskylän yliopiston ja vuodesta 2004 Turun yliopistossa. Hän toimi Suomen Akatemian varttuneena tutkijana vuosina 1998–1999 ja 2005–2006. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 2006.
Eerik Lagerspetzin vanhemmat olivat eläintieteen emeritusprofessori Kari Lagerspetz ja psykologian professori Kirsti Lagerspetz (o.s. Ahlman). Sosiologian professori Mikko Lagerspetz, pianisti Juhani Lagerspetz ja filosofi Olli Lagerspetz ovat hänen veljiään. Hänen äidinisänsä oli filosofi Erik Ahlman.
Antoni Baraniak
pienoiskuva|pysty|Antoni Baraniak. Antoni Baraniak (1. tammikuuta 1904 Sebastianowo – 20. elokuuta 1977) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki salesiaanien papiksi Adamo Stefano Sapieha 3. elokuuta 1930. Hänet nimitettiin Gnieznon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Theodosiopolis in Armenian titulaaripiispaksi 26. huhtikuuta 1951, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stefan Wyszyński, jota avustivat Tadeusz Pawel Zakrzewski ja Lucjan Bernacki.
Baraniak sai 30. toukokuuta 1957 nimityksen Poznańin arkkipiispaksi, jona hän toimi loppuikänsä. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Ian Murray
Ian Murray voi olla:
Leena Saraste
Leena Saraste (ent. Salokangas, s. 3. elokuuta 1942 ) on suomalainen valokuvaaja ja filosofian tohtori. Hän on työskennellyt valokuvaajana, alan opettajana, tutkijana ja taiteilijana. Sarasteen teoksia on muun muassa Suomen valokuvataiteen museon kokoelmissa.
Elämä
Saraste opiskeli Taideteollisen korkeakoulun kamerataiteen laitoksella, josta hän valmistui 1965. Sen jälkeen hän opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 2004. Hänen väitöskirjansa otsikko oli: "Valo, muoto vai elämä, Kameraseurat kohti modernia 1950-luvulla". Saraste on julkaissut 1980 valokuvauksen perusteoksen Valokuva, pakenevan todellisuuden kuvajainen, jota on käytetty oppikirjana. Teoksesta on ilmestynyt kaksi täysin uudistettua laitosta nimillä Valokuva tradition ja toden välissä (1996) ja Valokuva, muisto – viesti – taide (2010).
Saraste matkusteli 1980-luvulla Syyriassa, Palestiinassa ja Libanonissa dokumentoiden erityisesti palestiinalaisten pakolaisten arkea Beirutin leireillä. Hän julkaisi matkoistaan kuvajournalistisen kirjan Rakkaani, Palestiina (1983).
Euroopan vihreät nuoret
Euroopan vihreät nuoret (, FYEG) on Euroopan laajuinen vihreiden nuorisojärjestöjen kattojärjestö, joka on perustettu vuonna 1988. Siihen kuuluu yhteensä 38 jäsenjärjestöä joka puolelta Eurooppaa. Jäsenjärjestöinä on niin kansallisten puolueiden nuorisojärjestöjä kuin myös muita ympäristöjärjestöjä. Suomesta jäsenenä on Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto. Järjestön päämaja on Brysselissä, Euroopan parlamentin tiloissa.
Euroopan vihreiden nuorten ylin päättävä elin on yleiskokous, jonne jäsenjärjestöt lähettävät edustajansa, ja joka päättää politiikasta ja strategiasta sekä valitsee hallituksen. Hallitukseen kuuluu yhdeksän jäsentä ja kausi on vuoden mittainen. Järjestöllä on kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa. FYEGin puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa suomalaiset Jehki Härkönen, Simo Salmela ja Panu Laturi.
FYEGin toimintaan kuuluu seminaareja, tapaamisia, koulutuksia, leirejä ja poliittisia keskusteluja. Järjestö organisoi kansainvälisiä kampanjoita yhdessä jäsentensä kanssa. Järjestö julkaisee Ecosprinter-lehteä sekä joka toinen viikko ilmestyvää sähköpostiuutiskirjettä.
FYEG liittyi Euroopan vihreän puolueen nuorisojärjestöksi vuonna 2007.
Tero Ruuskanen
Tero Ruuskanen (1977 Puumala – 23. joulukuuta 2012 Puumala ) oli luokanopettaja ja pesäpallotuomari. Hän oli ensimmäisenä toiminut tuomarina sekä aikuisten (naiset 2004 Hyvinkää, miehet 2007 Kouvola ) että kaikkien tyttöjen ja poikien (E-A -junioreiden) Itä–Länsi-otteluissa.
Ruuskasen tuomarinura sai alkunsa vuonna 1989 hänen kotipaikkakunnaltaan Puumalasta. Hänet valittiin vuoden nuorisotuomariksi 1993 valtakunnan tasolla. Hän on myös saanut lukuisia vuoden tuomari- ja nuorisotuomaripalkintoja omalla alueellaan Etelä-Savossa. Tuomaroinnin ja tarkkailun lisäksi Ruuskanen on ollut valtakunnallisten pesäpalloleirien tuomarileirinjohtaja kolme kertaa ja sen lisäksi lukuisissa muissa tehtävissä. Sen jälkeen Ruuskanen jatkoi leiriuraansa tuomaritarkkailijana ja eteni urallaan miesten Ykköspesikseen ja naisten Superpesikseen vuonna 1997 parinaan Niko Kaukovalta. Ensimmäisen miesten Superpesisottelunsa SMJ-SoJy hän tuomitsi Seinäjoella 2001. Varsinaisesti miesten Superpesikseen Ruuskanen nousi syöttötuomariksi vuonna 2003 Jyväskylästä. Ruuskanen on ollut mukana loppuotteluissa pesätuomarina sekä välierissä syöttötuomarina.
Ruuskanen oli Suomen Pesäpalloliiton nuorisotuomarijohtaja 2001-2008 ja koulutti tänä aikana valtakunnallisesti noin 1 500 alle 18-vuotiasta nuorisotuomaria ympäri Suomen. Hän on osallistunut 81 valtakunnalliselle pesäpalloleirille tuomarin, tuomaritarkkailijan ja nuorisotuomarijohtajan tehtävässä.
Saavutukset
Pesäpallotuomarina:
Tervajoen rautatieasema
Tervajoen rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Seinäjoki–Vaasa Isonkyrön Kylkkälän kylässä. Vuonna 2016 tapahtuneiden rautatieasemien lakkautusten jälkeen Tervajoen asemasta tuli ainoa väliasema Seinäjoki-Vaasa -rataosuudella, jolla matkustajajunat pysähtyvät. Asemalla pysähtyvät rataosan kaikki henkilöjunat.
Tervajoki avattiin liikenteelle 29. syyskuuta 1883. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se rakennettiin Vaasan radan IV luokan tyypin piirustusten mukaan. Vuonna 1906 rakennusta laajennettiin Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan.
Vuonna 2001 lipunmyynti ja tavaraliikenne asemalla lopetettiin. Vuonna 2007 asemarakennus ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille.
...ja Jumala loi naisen
...ja Jumala loi naisen on vuonna 1956 valmistunut ranskalainen elokuva, jonka ohjasi Roger Vadim. Elokuva nosti Brigitte Bardot’n maailmanlaajuiseksi sensaatioksi, seksisymboliksi ja tähdeksi. Elokuvan kuuluisin kohtaus on lopussa oleva tanssikohtaus, jossa Bardot tanssii avojaloin pöydällä.
Juoni
Elokuva kertoo 18-vuotiaasta Etelä-Ranskassa asuvasta orpotytöstä Juliettesta (Brigitte Bardot), joka on vapaasieluinen tyttö täynnä seksuaalista energiaa. Juliettea piirittävät monet miehet, eikä hänen käytöksensä miellytä kaikkia. Juliette on rakastunut Antoineen (Christian Marquand), joka ei kuitenkaan suhtaudu tähän vakavasti. Kun Juliettea uhkaa käytöksensä takia paluu takaisin orpokotiin, tarjoutuu Antoinen veli Michel (Jean-Louis Trintignant) menemään hänen kanssaan naimisiin. Juliette suostuu ja he menevät naimisiin. Pariskunnan avioliitto alkaa onnellisesti, mutta kun Antoine palaa, pariskunnan onnen ylle alkaa kertyä synkkiä pilviä.
Piotr Libera
thumb|right|Piotr Libera pienoiskuva Piotr Libera (s. 20. maaliskuuta 1951 Szopienice) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Katowicen hiippakuntaan Herbert Bednorz 15. huhtikuuta 1976. Hänet nimitettiin Katowicen vihkipiispaksi ja Centurian titulaaripiispaksi 23. marraskuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1997. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Miroslav Stefan Marusyn.
Libera sai 2. toukokuuta 2007 nimityksen Płockin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. toukokuuta.
Vuotalo
Vuotalo on kulttuurikeskus Helsingin Vuosaaressa.
Historia
Vuotalosta järjestettiin arkkitehtikilpailu vuonna 1996. Rakennuspaikan lähtökohdat olivat monitahoiset. Pohjoisesta tuli rakentaa kulkuyhteys tontin lävitse Vuosaaren kauppakeskukseen. Vieressä sijaitsevan koulun ja urheilutalon välille tuli järjestää jalankulkureittiin nähden poikittainen yhdyskäytävä. Lisäksi alueen rakennushankkeeseen kuului koulujen laajennus ja pihojen uudelleenjärjestely sekä 420-autopaikkaisen metroaseman liityntäpysäköinnin rakentaminen. Arkkitehtikilpailun pohjalta voittajaksi valittiin arkkitehtitoimisto Heikkinen-Komonen Oy:n ehdotus "a la kyltyyri". Rakennus valmistui vuonna 2001 ja sen kustannukset olivat 9,92 miljoonaa euroa.
Talossa toimivat aluksi kaupunginkirjasto, Helsingin kulttuurikeskus, suomenkielinen työväenopisto, Vuosaaren lukio ja Tehtaanpuiston yläaste.
Marraskuussa 2021 Vuotalo vietti 20-vuotissyntymäpäiviään. Ohjelmaan kuului esimerkiksi konsertteja, yökuvia Vuosaaresta esittelevä valokuvanäyttely ja talon historiasta kertova pakopeli. Vuotalossa järjestettiin vuosittain yli 200 tapahtumaa, kuten lastentapahtumia, konsertteja, elokuvia, teatteriesityksiä ja näyttelyitä. Talossa toimi myös työväenopisto, kirjasto, kulttuuripalvelut ja Kirjakahvila Pokkari. Talossa vieraili vuosittain noin puoli miljoonaa asiakasta.