cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Champa
Historia
Champa kävi pitkään sotia khmerejä ja pohjoisen vietnamilaisia vastaan liittoutuen ajoittain molempien kanssa toista vastaan. Khmerien onnistui valloittaa Champa kuningas Suryavarman II:n johdolla vuonna 1145, mutta vain kaksi vuotta myöhemmin Champan kuningas Jaya Harivarman I:n onnistui karkottaa alueen vallanneet khmerit. Khmerien pääkaupunki Angkor vallattiin ja ryöstettiin vuonna 1177. Khmerit palasivat jälleen myöhemmin ja he hallitsivat maata vuosien 1190 ja 1220 välillä. 1200-luvulla ilmaantui jälleen uusi uhka monolien muodossa. 1280-lukuun mennessä monolit olivat valloittaneet Kiinan ja Vietnamin, minkä jälkeen Kublai-kaani vaati Champan hallitsijoita hyväksymään mongolien suojeluksen ja vasalliuden. Kun vaatimuksiin ei suostuttu, seurasi sotapäällikkö Sügetü sotaretki Champaan. Mongolit valtasivat pääkaupunki Vijayan, mutta kuningas Indravarman pakeni seuraajineen maan vuoristoon, josta käsin he tekivät iskuja mongoleja vastaan. Lopulta vuonna 1284 Sügetü päätti lähteä joukkoineen alueelta saatuaan Champan kuninkaalta vakuutteluja tämän kuuliaisuudesta. 1300-luvun alussa Champan kuningas Jaya Simhavarma nai Vietnamin keisarin siskon, mutta kuninkaan kuoltua vuonna 1307 sodat vietnamilaisia vastaan jatkuivat. Jatkuva sodankäynti heikensi Champaa ja 1400-luvulla se pieneni vähitellen pelkäksi tynkävaltioksi.
Wigner–Seitzin solu
Solun konstruointi
Kahdessa ulottuvuudessa Wigner–Seitzin solu voidaan piirtää valitsemalla ensin jokin hilapiste. Piirretään siitä janat kaikkiin sitä lähimpänä oleviin hilapisteisiin. Piirretään edelleen jokaiselle tällaiselle janalle keskinormaali, toisin sanoen suora, joka leikkaa janan kohtisuorasti sen keskipisteessä. Näiden keskinormaalien väliin jäävä alue on valittua hilapistettä ympäröivä Wigner–Seitzin solu.
Champa
Kulttuuri
thumb|Raunioita [[Mỹ Sơnissa.]] Champan varhaisen historian aikana alueella vaikuttivat etenkin intialaisina kulttuurivaikutteina saapuneet hindulaisuus ja mahayana-buddhalaisuus. Meriteitse saapui myös islam, jonka merkitys kasvoi etenkin Champan loppuvaiheiden aikana tynkäkuningaskunnassa. Lopulta suuri osa Champan väestöstä oli kääntynyt sunnalaiseen islamiin, mutta uskontoon sekoittuivat myös vanhemmat uskonnolliset perinteet. Vietnamilaisten levittäytyessä Champaan monet chamit pakenivat nykyiseen Kambodžaan.
Wigner–Seitzin solu
Solun konstruointi
Kolmessa ulottuvuudessa solut voidaan konstruoida periaatteessa samaan tapaan, mutta tällöin hilapisteitä toisiinsa yhdistäville janoille on muodostettava keskinormaalitaso, toisin sanoen taso, jonka jana leikkaa kohtisuorasti keskipisteessään. Jokainen keskinormaalitason piste on yhtä etäällä janan kummassakin pisteestä. Valitusta hilapisteestä lähtevien janojen keskinormaalitasojen väliin jäävä avaruuden alue on tätä hilapistettä ympäröivä Wigner–Seitzin solu. Tällä tavoin hila tulee kokonaisuudessaan jaetuksi Wigner–Seitzin soluihin, eikä niiden väliin jää aukkoja, toisin sanoen alueita, jotka eivät kuulu mihinkään tällaiseen soluun.
Champa
Kulttuuri
Champan hindulais-buddhalaisen kauden aikana rakennettiin useita temppeleitä, joista osa on sittemmin tuhoutunut sään ja sotien vaikutuksesta. Nykypäiviin saakka on säilynyt kuitenkin useita kymmeniä Champan temppelejä. Chamien temppelit ovat tyypillisesti suhteellisen pieniä ja ne rakennettiin tiilistä. Laajin säilynyt temppelikokonaisuus on nykyisen Keski-Vietnamin Mỹ Sơnissa. Temppelien ulkoseinät koristeltiin reliefein, jotka esittävät esimerkiksi kasviornamentteja, nymfejä, rukoilijoita ja muita aiheita. Samaan tapaan koristeltiin myös temppelien kalkkikiviset tukipaalut, joita koristavat esimerkiksi intialaisaiheiset apsarat, hamsat ja makarat. Hindulaisten aiheiden ohella käytettiin buddhalaisia aiheita, joita on säilynyt esimerkiksi Đông Dươngissa.
Wigner–Seitzin solu
Voronoin solut ja Brillouinin vyöhykkeet
Yleistä matemaattista käsitettä, jonka fysikaalinen sovellus Wigner–Seitzin solu on, sanotaan Voronoin monitahokkaaksi tai Voronoin soluksi ja tason tai avaruuden jakamista tällaisiin alueisiin Voronoin diagrammiksi. Kutakin hilapistettä ympäröivä Voronoin solu käsittää ne avaruuden pisteet, jotka ovat lähempänä kyseistä hilapistettä kuin mitään muuta hilapistettä. Voronoin diagrammin käsite voidaan yleistää tapauksiin, joissa säännöllisessä järjestyksessä olevat hilapisteet on korvattu toisiinsa nähden epäsäännöllisesti sijaitsevien pisteiden joukolla.
Käänteishilassa Wigner–Seitzin soluja vastaavat Brillouinin vyöhykkeet, jotka ovat käänteishilan Voronoin soluja. Brillouinin vyöhykkeillä on keskeinen merkitys kiinteän olomuodon fysiikassa.
Esimerkkejä
Kahdessa ulottuvuudessa säännöllisen Bravais’n hilan alkeiskopit ovat suunnikkaita, erikoistapauksissa neljäkkäitä, suorakulmioita tai neliöitä. Hilan Wigner–Seitzin solut ovat yleensä kuusikulmion muotoisia. Jos hila muodostetaan suorakulmioista, ovat kuitenkin myös Wigner–Seitzin solut suorakulmioita, ja jos se muodostetaan neliöistä, myös Wigner-Seitzin solut ovat neliöitä. Solut ovat neliöitä myös esimerkiksi hilassa, jonka hilavektorit ovat (1,0) ja (1/2,1/2).
Kolmiulotteisessa avaruudessa yksinkertaisen kuutiollisen hilan Wigner–Seitzin solut ovat kuutioita. Pintakeskisessä kuutiollisessa hilassa Wigner–Seitzin solut ovat muodoltaan rombidodekaedreja ja tilakeskisessä kuutiollisessa hilassa katkaistuja oktaedreja. Heksagonaalisen tiivispakkauksen (HCP) Wigner–Seitzin solut ovat trapetsorombisia dodekaedreja.
Voitto-osuus
Voitto-osuus tarkoittaa Suomessa eräiden yhtiömuotojen tuottoa tai sijoitusrahaston tuotonmaksua.
Avoimen yhtiön ja kommandiittiyhtiön voitto-osuus on tilikauden voitosta yhtiömiehelle laskettava tuotto. Yhtiömies voi nostaa voitto-osuuden yhtiöstä, jos sitä ei tarvita hänen yhtiöpanoksensa vajauksen täyttämiseen. Jos yhtiö on tappiollinen, voitto-osuudesta käytetään nimeä tappio-osuus. Voitto-osuus lasketaan vastaavalla tavalla myös laivanisännistöyhtiössä.
Säästöpankin voitto-osuus tarkoittaa kantarahasto-osuudelle jaettavaa määrää.
Itävallan maahockeymaajoukkue
Itävallan maahockeymaajoukkue edustaa Itävaltaa miesten maahockeyn maaotteluissa.
Itävallan miesjoukkue osallistui kesäolympialaisiin ensimmäisen kerran Amsterdamissa 1928. Yhteensä maajoukkue on kilpaillut olympiatasolla kolmesti parhaana sijoituksenaan Helsingin vuoden 1952 kisojen viides sija. Maailmanmestaruuskilpailuihin Itävalta ei ole osallistunut. Euroopan-mestaruuskilpailuihin Itävalta on osallistunut viidesti sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi vuosina 2009 ja 2017.
Sisähockeyssä Itävalta on menestynyt hyvin: se on saavuttanut MM-kilpailuista kultaa vuonna 2018, hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2011 sekä EM-kilpailuista kultaa vuosina 2010 ja 2018, hopeaa vuosina 2014, 2016 ja 2020 sekä pronssia vuosina 1988, 2008 ja 2012.
Sijoitukset
Kesäolympialaiset
EM-kilpailut
Kaupallinen televisiokanava
Kaupallinen televisiokanava saa rahoituksensa liiketoiminnastaan, yleensä mainosajan myynnistä. Se on vastakohta julkisen palvelun televisiokanavalle (Suomessa Yle).
Suomen ensimmäisenä kaupallisena televisiokanavana voidaan pitää Radioinsinööriseuran televisiokerhon perustamaa ja Tekniikan edistämissäätiön (TES) tukemaa TES-TV -kanavaa.
Suurimmat Suomessa kaupallista televisiotoimintaa harjoittavat toimijat ovat MTV Oy, Nelonen Media, Discovery Networks Finland, Fox Networks Group ja Brilliance Communications Oy.
Björn Weckström
Björn Ragnar Weckström (s. 8. helmikuuta 1935 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä ja korutaiteilija. Hän on käynyt kultaseppäkoulun 1950-luvulla. Uransa alusta asti hän on luonut veistoksellisia koruja, jotka muistuttavat pienoisveistoksia enemmän kuin perinteistä korusepän työtä. Weckström tunnetaan erityisesti Lapponia Jewelrylle tekemistään töistä.
Ura korusuunnittelijana
Weckströmin tunnetuin luomus lienee Avaruushopea-sarjan kaulakoru Planetaariset laaksot, jonka hän suunnitteli Lapponialle vuonna 1969. Koru nähtiin vuonna 1977 ensimmäisen Tähtien sota -elokuvan loppukohtauksessa Carrie Fisherin esittämän prinsessa Leian kaulalla. Ohjaaja George Lucasin oli alun perin tarkoitus tilata Weckströmiltä varta vasten elokuvaa varten suunniteltu koru, mutta kuvauskiireiden takia hän joutui etsimään sopivan korun Weckströmin aiemmasta tuotannosta. Suomessa järjestettyyn vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun finaaliin Planetaariset laaksot oli valittu juontaja Jaana Pelkosen kaulakoruksi.
1970-luvun alussa Weckström yhdisteli koruissaan hopeaa ja akryylimuovia. John Lennon ja Yoko Ono ostivat Weckströmin akryylikoruja göteborgilaisliikkeestä, ja pian Weckströmin korut, etenkin sormus Kivettynyt järvi, pääsivät erikoislähikuviin Onon yllä pariskunnan televisiohaastattelussa Yhdysvalloissa, joka tapahtui joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1971 ja toisten mukaan vuonna 1975.
Ura kuvanveistäjänä
Fazerin kukko -niminen Weckströmin veistos seisoo Helsingin Kluuvikadulla. Sen on lahjoittanut Helsingin kaupungille Fazer Oy konditorian satavuotisen historian kunniaksi. Veistos on saanut muotonsa hirven selkänikamasta. Aihe johtui siitä, että kukko oli Fazerin ensimmäinen tunnuskuva. Weckström sai idean muodosta vaeltaessaan Ahvenanmaan metsissä, missä hän näki hirven jäännökset ja otti niistä selkänikaman. ”– – tässä olivat kukko siipineen ja Karl Fazerin lempiharrastus [metsästys] samassa muodossa”, Weckström sanoo. Isolle Roobertinkadulle on pystytetty Weckströmin veistos Viheltävä helsinkiläinen.
Flooran päivänä 13. toukokuuta 2018 HYY Yhtymä luovutti Helsingin yliopiston ylioppilaskunnalle lahjaksi Björn Weckströmin veistoksen Yhdessä ylioppilaskunnan 150-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Veistos sijoitettiin HYY Yhtymän omistamalle Kaivopihalle Helsingin keskustaan.
Korujen ja veistosten ohella Weckström on suunnitellut eräitä sarjatuotantolaseja Nuutajärven lasitehtaalle. Näistä voidaan mainita 1970- ja 1980-luvun Kanerva- ja Fortuna-sarjan maljakot. Sarjatuotantolasistojen lisäksi Weckströmin tuotantoon kuuluu lukuisia uniikkeja, Nuutajärven lasinpuhaltajien kanssa valmistettuja lasiteoksia, sekä mm. lasinpuhaltajamestari Kari Alakosken toteuttamia monumentaalisia lasiveistoksia.
Tunnettuja ovat myös suuret pronssiveistokset, ”koneihmiset”, joissa taiteilija yhdistää Kreikan tarustoa ja aikamme tieteellisiä saavutuksia. Weckström luki 1970-luvulla Barbara McClintockin artikkelin, jossa ennustettiin, että tulevaisuudessa ihmistenkin geenejä voitaisiin muokata, ja kertoo järkyttyneensä siitä.
Weckström on palkittu muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1971 ja professorin arvonimellä vuonna 1986. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin Kaj Franck -muotoilupalkinto. Vuonna 2017 Weckströn sai Italian presidentin myöntämän Cavaliere dell’Ordine della Stella d’Italia -ansiomerkin.
Didrichsenin taidemuseossa järjestetään laaja retrospektiivinen näyttely Ihminen, kone ja koru syys–tammikuussa 2021–2022.
Lähteet
thumb|160px|Avaruushopea-sarjan rannekoru.
Take On Helicopters
Take On Helicopters on Bohemia Interactiven kehittämä lentosimulaattori, joka keskittyy siviilihelikoptereihin. Pelissä pääsee lentämään satojen neliökilometrien kokoisilla, oikeaan karttadataan perustuvilla pelialueilla. Peli julkaistiin 27. lokakuuta 2011 Microsoft Windows-alustalle. 15. maaliskuuta 2012 pelille julkaistiin ensimmäinen lisäosa nimeltään Take On Helicopters: Hinds.
Pelaaminen
Take On Helicopters sisältää kolme eri helikopteriluokkaa; kevyt, keskiraskas ja raskas. Pelissä on myös kolme vaikeustasoa Trainee, Beginner ja Expert. Pelimoodeja ovat vapaalento, uramoodi, haastetehtävät, aikaratatehtävät, harjoitustehtävät, tehtäväeditori ja moninpeli.
Kehitys
Ennen virallista julkaisua ARMA 2: Operation Arrowhead -pelin omistajat pystyivät testaamaan lentämistä Take On Helicopters:n Community Preview-versiossa. Pelin ennakkotilanneet saivat ladata beta-version pelistä 4. lokakuuta 2011 alkaen.
Pelin versiosta 1.06 lähtien Arma 2 ja Arma 2: Operation Arrowhead pelien sisältöä on voinut käyttää Take On Helicopters:sta käsin.
Diktaattori (elokuva)
Diktaattori (The Great Dictator) on Charles Chaplinin ohjaama, käsikirjoittama ja myös osittain tuottama satiirinen komediaelokuva. Chaplin itse esiintyy 1940 valmistuneen yhdysvaltalaisen elokuvan kahdessa pääosaroolissa. Adolf Hitleriä, kansallissosialismia ja fasismia parodioiva teos oli Chaplinin ensimmäinen varsinainen äänielokuva, ja myös yksi hänen tunnetuimmista töistään. Chaplinin ohella pääosissa ovat Paulette Goddard, Reginald Gardiner, Henry Daniell, Billy Gilbert ja Jack Oakie.
Juoni
Elokuva alkaa ensimmäisen maailmansodan taistelukentältä. Suuresti Saksaa muistuttavan Tomanian sotavoimat yrittävät tuhota Rouenin katedraalin maineikkaalla Paksu Bertta -kanuunalla, mutta osuvat vain läheiseen ulkokäymälään. Vihollisen ilmavoimat yrittävät tuhota Paksun Bertan ja ilmatorjunta on tehotonta, ja myöhemmin Tomanian jalkaväki valmistautuu hyökkäykseen ja kaikki komennetaan rintamalle. Pieni nimetön sotamies eksyy omista joukoistaan ja pakenee vihollista, ja lopulta hän päätyy erään konekivääripesäkkeen luo, missä hän yrittää pitää vihollisen joukkoja etäällä. Hän kuulee väsyneen lentäjän avunhuudot ja auttaa hänet koneeseen ja tulee tämän pyynnöstä itsekin mukaan. Lentokoneesta, jolla he pakenevat, kuitenkin loppuu menovesi ja se törmää puuhun lennettyään viimeiset hetkensä ylösalaisin. Schultz-niminen koneen lentäjä selviää vammoitta, mutta hänen auttajansa menettää muistinsa ja sota ehtii loppua juuri parahiksi kun Schultzilla olisi tärkeät, Tomanian voiton takaavat kirjeet mukanaan.
Sotamies viettää seuraavat 20 vuotta sairaalassa, autuaan tietämättömänä ulkomaailmasta, luullen olleensa sairaalassa vain muutaman päivän. Kun hän lopulta pääsee palaamaan kotiinsa, saamme tietää, että hän on juutalainen parturi, jolla on pieni liike kaupungin juutalaiskortteleissa. Tomanian johtoon on kuitenkin noussut diktaattori Adenoid Hynkel, joka vainoaa juutalaisia. Juutalaiskorttelit on muutettu ghetoksi, ja sen kaduilla partioivat Hynkelin puolisotilaalliset joukot, joiden komentajana toimii Schultz. Parturi joutuu vaikeuksiin joukkojen kanssa, mutta Schultz tunnistaa hänet ja käskee joukkojaan jättämään hänet ja hänen ystävänsä rauhaan. Pian parturin ja hänen vuokraisäntänsä tyttären Hannahin välille syntyy romanssi.
Sillä välin diktaattori Hynkel punoo palatsissaan maailmanvalloitussuunnitelmia. Hän aikoo valloittaa naapurimaa Österlichin (Itävaltion), ja lopettaa hetkeksi juutalaisten vainoamisen saadakseen sodalleen rahoituksen juutalaiselta pankkiirilta Epsteiniltä. Hetken aikaa ghetossa on rauhallista ja mukavaa. Juutalaisvainoista suivaantunut pankkiiri kuitenkin kieltäytyy antamasta Hynkelille lainaa, ja raivostunut Hynkel julistaa entistä ankaramman juutalaisvainon. Schultz asettuu vastustamaan Hynkeliä, mutta hänet vangitaan ja Schultzin entiset joukot polttavat parturinliikkeen. Schultz pakenee vankilasta ja piiloutuu ghettoon ja värvää parturin mukaansa Hynkelin vastaiseen salaliittoon, mutta molemmat vangitaan heidän yrittäessään paeta ja lähetetään keskitysleirille. Hannah ja hänen perheensä pakenevat maasta Österlichiin.
Bacterian diktaattori Benzino Napaloni vastustaa Hynkelin valloitussuunnitelmia ja on siirtänyt joukkojaan Österlichin rajalle uhkaamaan Hynkelin valloitussuunnitelmia. Sotaministeri ja Hynkelin neuvonantaja Garbitsch kehottaa Hynkeliä kutsumaan Napalonin vierailulle, jolloin hän voisi näyttää, kuinka hyvin Tomaniassa menee ja kuinka mahtava armeija sillä on. Napaloni saapuu, ja mahtipontisen vierailuohjelman, kiivaiden neuvottelujen ja ruokasodan jälkeen Hynkel ja Napaloni pääsevät sopimukseen – Napaloni lupaa vetää joukkonsa rajalta ja Hynkel lupaa olla hyökkäämättä Österlichiin. Tomanian joukot kuitenkin vyöryvät Österlichiin sopimuksesta huolimatta, ja Hannah perheineen saa kauhukseen huomata olevansa taas Hynkelin vallan alla.
Parturi ja Schultz pakenevat keskitysleiriltä Tomanian upseerin univormuissa. Koska parturi ja Hynkel ovat täsmälleen samannäköisiä, rajavartijat luulevat parturia Hynkeliksi ja kiidättävät hänet pääkaupunkiin pitämään voitonpuhetta Österlitchin valloituksen kunniaksi; samaan aikaan Garbitschin neuvosta sorsanmetsästäjäksi pukeutunut Hynkel pidätetään parturina. Parturi joutuu nousemaan puhujankorokkeelle tuhatpäisen yleisön eteen ja pitämään puheen. Hän kyllä puhuu, mutta hän puhuukin rauhan, ihmisyyden ja demokratian puolesta. Puheen päätteeksi hän kehottaa Hannahia katsomaan ylös, sillä ”pilvet väistyvät ja aurinko tulee taas esiin”. Hannah, joka kuulee puheen todennäköisesti radiosta, katsoo elokuvan viimeisessä kuvassa taivaalle toiveikkain kasvoin.
Hahmot ja tyyli
thumb|250px|Charlie Chaplin ja Paulette Goddard Diktaattorin trailerissa Adolf Hitleriä parodioivan Hynkelin ja juutalaisen parturin yhdennäköisyys on irvailua sille, ettei Hitler itsekään vastannut ihailemiaan rotuihanteita ja hänen suvussaan tunnetusti väitettiin esiintyvän juutalaisuutta – väite jota ei ole pystytty vahvistamaan. Juonikas ja manipuloiva ministeri Garbitsch (lausutaan kuten englannin ”garbage”, roskat), Hynkelin oikea käsi, on parodia Hitlerin propagandaministeristä Joseph Goebbelsistä. Lihava marsalkka Herring (”silakka”), joka esittelee Hynkelille erilaisia katastrofaalisesti toimivia uusia aseita, on parodia marsalkka Hermann Göringistä. Benzino Napaloni taas on ilmiselvä Benito Mussolini, Italian fasistidiktaattori. Elokuvassa esiintyvistä maista Tomanian esikuvana on Saksa, Osterlichin Itävalta (saksaksi Österreich) ja Bacterian Italia.
Elokuva sisältää myös lukuisia irtovitsejä, jotka eivät useinkaan käänny englannista muille kielille. Hynkelin virallinen arvonimi on Phooey (”hölynpöly”), joka muistuttaa äänteellisesti saksan Führeriä. Hänen puolueensa tunnusmerkki on hakaristin sijasta kaksoisristi eli englanniksi ”doublecross”, joka tarkoittaa huijaamista.
Elokuvassa Hynkel ja Herring puhuvat toisinaan omalaatuista kieltä, tomaniaa. Tämä saksaa parodioiva kieli on Chaplinin luomaa leikkikieltä, siansaksaa, jossa kuitenkin on mukana sanoja sekä englannista että saksasta. Kielen oli tarkoitus parodioida saksaa; usein toistuvat sanat ”Wiener Schnitzel” (wieninleike) ja ”Sauerkraut” (hapankaali), jotka amerikkalaiset yleensä tunnistivat saksalaisiksi sanoiksi. Kielen intonaatio on kova ja kulmikas, ja sitä puhutaan voimakkaasti ääntäen. Tämän tarkoituksena oli luoda kuvaa aggressiivisesta ja hyökkäävästä luonteenlaadusta.
Ghetossa osa kylteistä ja mainoksista on tomaniaksi, osa taas esperantoksi.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
Elokuva kiellettiin aikoinaan natsi-Saksassa, mutta esitettiin kerran Balkanilla vastarintaliikkeen vaihdettua Kreikasta salakuljetetun filmin sotilasteatterissa toisen elokuvan tilalle. Yleisö nautti elokuvasta jonkin aikaa, kunnes yleisölle valkeni mistä on kyse. Osa poistui ja valkokangasta myös ammuttiin. Hitler itse näki elokuvan tiettävästi kahdesti. Elokuvan aiheuttamista reaktioista ei ole tietoa. Saksassa elokuva vapautui esityskiellosta vasta 1958. Elokuva kiellettiin myös Espanjassa, ja sitä alettiin esittää vasta diktaattori Francisco Francon kuoltua 1975. Italiassa muutamia kohtauksia leikattiin, ja leikkaamaton versio esitettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 2002.
Diktaattori valittiin vuonna 1997 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Diktaattorin kaikkien aikojen 16. parhaaksi komediaksi.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Diktaattori oli mukana heistä kahdentoista listalla.
Jussi Rinne
Jussi Rinne on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Rinne pelasi miesten SM-sarjaa Tampereen Kiertäjissä yhteensä kolme kautta vuosien 1957–1964 välillä. Kauden 1963–1964 Rinne pelasi SM-sarjauransa parhaalla, 14,1 pisteen keskiarvolla.
Pizzan päälle mä haluan sut – 24 Tenkas-rallia
Pizzan päälle mä haluan sut – 24 Tenkas-rallia on laulaja Aarne Tenkasen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Megamania.
Riivo Sinijärv
Kemisti ja kemian insinööri Neuvosto-Virossa
Sinijärv opiskeli Tarton valtion yliopistossa ja valmistui kemistiksi vuonna 1969 ja sen jälkeen Tallinnan polyteknisestä instituutista kemian insinööriksi vuonna 1977. Sen jälkeen hän toimi Neuvosto-Virossa tutkijana 1969-1988 Tiedeakamiassa, Kemian instituutissa, Kybernetiikan instituutissa, Kemian ja biologisen fysiikan instituutissa. Vuosina Sinijärv oli perustamassa Kemian ja biologisen fysiikan instituutin tutkimuksen pohjalta Kemotex AE ja Kemotex Bio -yrityksiä, joissa hän myös työskenteli vuosina 1988-1992. Kemotex perustettiin tuottamaan ja valmistamaan erittäin puhtaita biolääkkeitä. Vuonna 1989 hän siirtyi Viron pienyritysten liiton puheenjohtajana.
Poliittinen ja diplomaattiura uudelleenitsenäistyneessä Virossa
Uudelleenitsenäistyneessä Virossa Sinijärv oli perustamassa vuonna 1991 oikeistolaitosta Viron kokoomuspuoluetta. Hän nousi vuonna 1992 valittuun uuden itsenäisyyden ensimmäiseen riigikoguun, jossa hän toimi ulkoasiainvaliokunnan varapuheenjohtajana. Vuosina 1993-1995 hän toimi Viron Iso-Britannian suurlähettiläänä Lontoossa. Hänestä tuli sen jälkeen huhtikuu-joulukuu 1995 ulkoministeri Vähin II hallitukseen. Ulkoministeriaikanaan kesäkuussa 1995 hän tapasi Venäjän silloisen ulkoministerin Andrei Kozyrevin, joka oli poikkeuksellista, sillä ulkoministeritapaamisia ei ollut valtioiden välillä ollut siihen mennessä pitkään aikaan 1990-luvun alussa. Hänen ulkoministeriajanjaksoonsa osui Paldiskin venäläisessä sotilastukikohdassa sijainneen atomireaktorin poistaminen syyskuussa 1995. Neuvotteluja Viron ja Venäjän välisestä rajasopimuksesta käytiin myös hänen ulkoministeriaikanaan, mutta eivät johtaneet vielä allekirjoittamisvaiheeseen. Vuoden 1996 lopulla hänestä tuli Vähin III hallituksen sisäministeri. Tässä tehtävässä hän jatkoi seuraavassa Siimannin hallituksessa huhtikuun 1997 loppuun.
Yritysjohtaja- ja liikemiesura
Virossa rautatieyhtiö yksityistettiin 1990-luvun lopulla ja Sinijärv toimi konsulttina yksityistämisessä. Amerikkalaisyhtiöstä tuli tarjouskilpailun jälkeen Viron rautatieyhtiön Eesti Raudtee omistaja. Sinijärv jatkoi työtään Eesti Raudtee -yhtiön varatoimitusjohtajana vuodesta 2001 yhtiön toimitusjohtajan ollessa amerikkalaisen. Yksityistetty Eesti Raudtee siirtyi vuonna 2006 takaisin Viron valtion omistukseen. Tässä yhteydessä Sinijärv myös irtisanottiin. Sinijärv on toiminut sen jälkeen yhdessä amerikkalaisten ja suomalaisten liikemiesten kanssa rahtiliikenneyhteyden kehittämiseksi Baltian alueelta Keski-Eurooppaan, jota varten amerikkalais-virolais-suomalainen konsortio perusti vuonna 2007 Navirail -yhtiön Viroon asian hoitamiseksi.
Vuodesta 2002 Riivo Sinijärv on johtanut Viron Euroopan liikettä sen puheenjohtajana. Viron suurlähettiläs Riivo Sinijärven säätiö perustettiin hänen suojeluksessaan Viron kansallisen kulttuurirahaston alaisuuteen vuonna 2002. Tarkoituksena on tukea virolaisten opiskelijoiden tutkimuksia Isossa-Britanniassa ja virolaisten yliopistojen keskustelukerhojen kilpailuja brittiläisiin yliopistoihin.
Riivo Sinijärv on luennoinut oikeustieteellisessä akatemiassa ja ollut monien vuosien ajan sen hallintoneuvoston jäsen ja puheenjohtaja. Riivo Sinijärv annettiin Akadeemia Nordin, nykyisen Tallinnan yliopiston lakiakatemian, kunniatohtorius 20. toukokuuta 2006.
Arthur Bergström
thumb|150px|Arthur Osvald Bergström Arthur Osvald Bergström, joka käytti Saksassa nimeä Bergh (8. marraskuuta 1876 Helsingin pitäjä – 15. joulukuuta 1932) oli suomalainen Torpedoveneen päällikkö ja merikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Constantin Bergström ja Fredrika Elisabeth Eklund. Arthur Osvald Bergström kävi keskikoulun ja harjoitteli kotitilallaan maataloustöitä, mutta kiinnostui merenkulusta ja suoritti Helsingin merikoulussa aliperämiehentutkinnon vuonna 1900, perämiestutkinnon hän suoritti vuonna 1901 ja merikapteenitutkinnon vuonna 1905.
Hän työskenteli usealla Höyrylaivaosakeyhtiön aluksella, kunnes sai kapteenin vakanssin S/S Castorin päällikkönä vuonna 1914. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli Bremenin satamassa aluksensa kanssa ja joutui saksalaisten pidättämäksi, mutta hänet vapautettiin ja hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet komennettiin erikoistehtäviin Englantiin ja Ruotsiin. Hän palasi takaisin pataljoonan yhteyteen ennen sen Suomeen paluuta ja toimi kotimatkalla kipparoimansa laivan kapteenina (Castor).
Hän toimi koko Suomen sisällissodan ajan Castorin kapteenina. Sisällissodan jälkeen hän astui Suomen armeijan laivaston palvelukseen 18. helmikuuta 1919 ja toimi aluksi torpedovene C 3:n ja myöhemmin torpedovene S1:n päällikkönä. Suomen armeijan laivastosta hän erosi 26. huhtikuuta 1919 palatakseen S/S Castorin päälliköksi, josta tehtävästä hän erosi vuonna 1930. Hänet on haudattu Helsinkiin. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Bob Bondurant
Bondurant kelpuutettiin vuonna 2003 Motorsports Hall of Fame of Americaan.
Tim Cahill
Timothy Filiga ”Tim” Cahill (s. 6. joulukuuta 1979 Sydney) on maajoukkueuransa jo lopettanut australialainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi englantilaista Millwallia ja pelasi myös Australian jalkapallomaajoukkueessa. Hänet valittiin Oseanian vuoden pelaajaksi vuonna 2004. Hän oli myös ehdolla maailman parhaaksi pelaajaksi vuonna 2004.
Ura
Cahill muutti 17-vuotiaana Englantiin haaveenaan päästä ammattilaisjalkapalloilijaksi. Aikaisemmin hän oli edustanut Australiassa Sydney FC:tä. Englannin kakkosdivisioonassa pelannut (nykyään League One) Millwall FC teki sopimuksen Cahillin kanssa. Cahillin johdolla Millwall nousi kauden 2000–2001 päätteeksi ykkösdivisioonaan (nykyään Championship). Mestaruussarjassa Cahill johdatti kauden päätteeksi 13 maalillaan Millwallin neljänneksi ja joukkue oli lähellä nousua Valioliigaan. Lopullisen läpimurtonsa Cahill teki Englannissa kaudella 2003–2004, kun Millwall eteni ensimmäisenä joukkueena Valioliigan ulkopuolelta FA Cupin finaaliin saaden vastaansa Manchester Unitedin. Välierissä Cahill oli tehnyt voittomaalin Sunderlandia vastaan. Maali valittiin myös BBC:n vuoden urheiluhetkeksi. Vaikka Millwall hävisi loppuottelun Manchester Unitedille, Cahill herätti Valioliigajoukkueiden kiinnostuksen.
22. heinäkuuta 2004 Cahill siirtyi Millwallista Evertoniin 1,5 miljoonan punnan korvauksella. Cahillistä tuli vuonna 2004 kautta aikojen ensimmäinen Evertonin pelaaja, joka on ollut ehdolla Kultaisen pallon saajaksi. Everton menestyi kaudella 2004–2005, vaikka joukkue oli myynyt kauden kynnyksellä huippulupauksensa Wayne Rooneyn Manchester Unitediin. Cahillin Everton nousi neljän suuren joukkoon jättämällä paikallisvastustaja Liverpool FC:n vasta viidenneksi ja ilman Mestarien liigapaikkaa kaudelle 2005–2006. Cahill pelasi ensimmäisellä kaudellaan Evertonissa 33 peliä ja teki niissä 11 maalia. Maalimäärä riitti joukkueen sisäiseen maalikuninkuuteen ja kannattajien äänestyksessä hänet valittiin Evertonin parhaaksi pelaajaksi kaudella 2004–2005. Onnistunut kausi tuotti Cahillille uuden viisivuotisen jatkosopimuksen, joka allekirjoitettiin elokuussa 2005. Kausi 2005–2006 oli pettymys Evertonille ja Cahillille. Joukkue tippui Mestarien liigassa jo karsintavaiheessa. Valioliigassa joukkue jäi vasta 11:nneksi. Cahillin maalimäärä myös laski selvästi kaudesta 2004–2005. Hän teki vain kuusi maalia 32 ottelussa.
Cahill siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigaan heinäkuussa 2012. Hän ehti pelata Yhdysvalloissa kolme kautta ja teki parhaalla kaudellaan 27 ottelussa 11 maalia. Helmikuussa 2012 Cahillin matka jatkui Kiinan Superliigaan Shanghai Shenhuaan, jossa hän ehti pelata yhden kauden ennen siirtoa Zhejiangiin. Myös siellä hän pelasi yhden kauden verran. Cahill teki Kiinassa kaikkiaan 16 maalia 51 ottelussa.
Elokuussa 2016 Cahill palasi kotimaahansa Australiaan. Hän teki sopimuksen Melbourne Cityn kanssa. Cahill ehti pelata Melbournessa puolitoista kautta tehden 11 maalia tuona aikana. Tammikuussa 2018 julkistettiin Cahillin paluu Millwalliin, jossa hän pelasi edellisen kerran kaudella 2003–2004. Seura kuitenkin purki sopimuksen kauden lopussa keväällä 2018.
Samoa
Cahill pelasi 14-vuotiaana Samoan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa, minkä vuoksi kesti vuoteen 2004, ennen kuin hän sai luvan edustaa Australiaa.
Australia
Cahill teki debyyttinsä Australian maajoukkueessa 30. maaliskuuta 2004 Etelä-Afrikkaa vastaan. Toukokuussa 2004 hänet valittiin Oseanian mestaruuskilpailuiden joukkueeseen sekä elokuussa Ateenan olympialaisiin. Cahill iski ensimmäisessä täydessä ottelussaan kaksi maalia ja seuraavassa hän teki hattutempun. Vuonna 2004 hänet valittiin Oseanian vuoden pelaajaksi. Cahillista tuli 12. kesäkuuta 2006 Australian historian ensimmäinen maalintekijä maailmanmestaruuskisoissa, kun hän teki kaksi maalia Japanin verkkoon. Pelin jälkeen FIFA valitsi Cahillin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Australia eteni lopulta kisoissa neljännesvälieriin, joissa se hävisi Italialle. Cahill pelasi neljät MM-kisat vuosina 2006–2018 ja lopetti maajoukkueuransa Venäjän MM-kisojen jälkeen. Hän pelasi yhteensä 107 maaottelua, joissa teki 50 maalia.
Muuta
Cahillin äiti on samoalainen ja isä englantilainen.
Akwasi Afrifa
Akwasi Amankwa Afrifa (24. huhtikuuta 1936 Mampong – 16. kesäkuuta 1979 Accra) oli ghanalainen sotilas, joka toimi maansa valtionpäämiehenä vuosina 1969–1970.
Afrifa sai sotilaskoulutuksensa siirtomaa-aikana englantilaisilta, ja opiskeli kaksi vuotta Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa. Hän kuului vuoden 1966 sotilasvallankaappauksen jälkeen maata hallinneeseen kahdeksanmiehiseen junttaan (National Liberation Council, NLC), ja toimi sen johdossa maan valtionpäämiehenä 1969. Vuonna 1970 Afrifa johti presidenttikomissiota, joka toimi vt. presidenttinä oikean presidentin valintaan asti. Afrifa surmattiin ampumalla maan muun sotilasjohdon joukossa vuoden 1979 levottomuuksissa. Kahdeksan kenraalia tuomittiin pikaoikeudenkäynneissä, teloitettiin ja haudattiin joukkohautoihin. Vuonna 2001 heidän jäännöksensä määrättiin kaivettaviksi ylös ja palautettaviksi perheille.
Sakilaiset
Sakilaiset olivat kaupunkiin asettuneita 1900-luvun alun työläisnuoria, oman aikansa jengiläisiä. Nimitystä käytetään erityisesti Helsingin Kallion ja Sörnäisten nuorista rahvaasta, katujen kundeista, sälleistä, jotka muodostivat vetelehtiviä nuorisojengejä. Sakilaisia pitivät koossa yhteiset riitit, pukeutuminen, kieli ja helposti tunnistettava äänekäs ja väkivaltainen käyttäytyminen. Yhteiskunnalliselta taustaltaan sakilaiset olivat siis alinta sosiaalista kerrostumaa, sekatyömiehiä, kengänkiillottajia, lehdenmyyjiä tai kokonaan toimettomia pikkurikollisia. Lisäansioita he saivat paitsi pikkurikollisuudesta kuten varkauksista, myös enemmän tai vähemmän vakituisesta viinan myynnistä.
Sakilaisuus oli hyvin maskuliinista, naisten asema oli esineellistynyt. Heihin kohdistettiin väkivaltaa, mutta he toisaalta saattoivat osaltaan ylläpitää hegemonista maskuliinisuutta ja turvautua väkivaltaan itsekin. Oma tanssimuoto, ajankohdan normeihin nähden eroottissävyinen pisto, ilmensi sakilaisten arvoja.
Sakilaisuuden vastavoimana ilmeni yhdistystoiminta, jonka kautta nuoria ohjattiin harrastuksiin, kuten vapaapalokuntiin, urheiluseuroihin ja harrastajateatteriin.
Vehkajärven taistelu
Vehkajärven taistelu käytiin Suomen sisällissodan aikana 26. helmikuuta 1918 Kuhmalahden pitäjän Vehkajärvellä. Kylässä oli noin 500 punakaartilaista, joita vastaan valkoiset hyökkäsivät pelätessään heidän iskuaan Kuhmoisten kirkonkylään. Punaiset karkotettiin yllätyshyökkäyksen jälkeen, mutta valkoiset eivät kuitenkaan jääneet Vehkajärvelle pysyvästi. Tämän jälkeen punaiset keskittivät kylään uudelleen joukkojaan ja iskivät Kuhmoisiin 10. maaliskuuta, tarkoituksenaan edetä myöhemmin Jämsän kautta strategisesti tärkeällä Haapamäen radalle.
Vehkajärven ja Kuhmoisten miehitys
Työväenliikkeen kannatus oli Kuhmalahdella suurinta juuri Vehkajärvellä, jonka punaiset miehittivät heti sodan alkupäivinä. Lähipitäjistä oli saapunut muun muassa Valkeakosken punakaartin komppania sekä kauempaa Hyvinkäällä koottu Uudenmaan punakaartilaisten osasto. Vehkajärvelle asettuneiden noin 500 punakaartilaisten ruokahuolto tuotti ongelmia, minkä vuoksi erityisesti muualta tulleet syyllistyivät ryöstelyyn. Vehkajärven punaisten päällikkönä toimi vanhassa väessä tarkka-ampujana palvellut Kustaa Estlin.
Valkoiset puolestaan ottivat haltuunsa parikymmentä kilometriä Vehkajärven koillispuolella sijaitsevan Kuhmoisten kirkonkylän. Etelästä Padasjoen suunnalta hyökänneet punaiset yrittivät vallata kylän jääkärikapteeni Mauri Rantasalon joukoilta 20.–21. helmikuuta, mutta joutuivat vetäytymään takaisin. Seuraavana päivänä Kuhmoisiin saapui virolaisen upseerin Hans Kalmin johtama 80 miehen vahvuinen osasto, jonka hän oli hieman aikaisemmin muodostanut Lauri Pihkalan ja Niilo Sigellin kanssa Ähtärissä toimivan Tuomarniemen metsäkoulun oppilaista. Muutamaa päivää myöhemmin Kalmin komentoon annettiin everstiluutnantti Leonard Bergströmin alaiseen Pohjois-Hämeen rykmenttiin kuulunut Pohjois-Hämeen I pataljoona, johon hänen oma osastonsa yhdistettiin. Pataljoonan vahvuus oli aluksi noin 300–350 miestä.
Kalmin hyökkäyssuunnitelma
Vaikka punaisilla ei välittömästi epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen ollut uusia määräyksiä Kuhmoisiin suuntautuvasta iskusta, päätti Kalm sen estääkseen hyökätä Vehkajärvelle. Suunnitelman mukaan punaiset harhautetaan Kuhmoisten suunnasta etenevillä joukoilla, mutta varsinainen hyökkäys tehdään heidän selustaansa lännestä käsin. Kalm sitoi operaatioon kaksi komppaniaa, joista hän johti itse Vehkajärven eteläpuolitse koukannutta osastoa.
Hyökkäystä valmisteltiin edeltävänä päivänä tehdyllä tiedusteluretkellä, jota Kalm johti henkilökohtaisesti. Paikallisille asukkaille kerrottiin valkoisten aikovan pian hyökätä Kuhmoisten suunnasta. Tarkoituksena oli, että tieto menisi myös punaisille. Vehkajärven ja Kuhmoisten välisellä maantiellä osasto sai vangikseen punaisten partion. Kalm ampui itse kaksi punakaartilaista ja lähetti kolmannen Vehkajärvelle kertomaan, kuinka hän aikoo joukkoineen hyökätä seuraavana päivänä ja tappaa myös loput punaiset.
Taistelu
Valkoisten hyökkäys käynnistyi varhain aamulla 26. helmikuuta, jolloin idästä ja pohjoisesta edennyt harhautusosasto veti punaisten huomion puoleensa. Kustaa Estlin määräsi kylässä olleen suuren kuormaston siirtymään turvaan kylän länsipuolelle tietämättä, että Kalmin johtama komppania oli juuri päässyt asemiin Vehkajärven kirkon tuntumaan Kangasalle johtavan maantien varrelle. Kalmin kertomuksen mukaan kuormaston etummaiset hevoset ammuttiin heti kirkonmäen jälkeen, jolloin tie sulkeutui ja perässä tulevat liukuivat mäkeä alas sulloutuen yhdeksi rykelmäksi.
Kuvaukset ainakin kolme tuntia kestäneestä taistelusta vaihtelevat suuresti. Punaisten kansanvaltuuskunnan pari päivää myöhemmin antamien tietojen mukaan yhteenotto päättyi valkoisten täydelliseen tappioon. Heidän mukaansa punaiset menettivät vain muutamia miehiä, kun taas valkoiset perääntyivät ja kuljettivat kaatuneitaan pois kolmellatoista hevosella. Kalmin mukaan punaiset lähtivät heti hurjaan pakoon ja myös Lauri Pihkala kirjoitti jälkeenpäin pakokauhuun joutuneiden punaisten hillittömästä paosta. Taisteluun niin ikään osallistunut Niilo Sigell sen sijaan kertoi punaisten taistelleen sitkeästi ja mainitsee kuinka ”urhoja tavattiin molemmin puolin”.
Myös kirkonkylän suunnasta hyökännyt valkoisten harhautusosasto onnistui useassa paikassa yllättämään punaiset lähes täydellisesti, vaikka heillä oli tieto vihollisen saapumisesta. Pitäjäntalolle majoittuneet punaiset Kalm komensi ulos ja määräsi heidät teloitettavaksi. Saarroksissa olleet punaiset onnistuivat kuitenkin lopulta vetäytymään Vehkajärveltä Padasjoen, Kangasalan ja Oriveden suuntaan. Vuonna 1923 julkaistun Valkeakosken työväenyhdistyksen muistojulkaisun mukaan valkoiset hyökkäsivät Vehkajärvelle idästä kolmen aikaan aamuyöllä, jolloin he yllättivät noin kilometrin päässä kylästä olleen punaisten etuvartion. Taistelussa itsekin mukana ollut Edvard Nieminen kertoo, että noin 100 pääosin Valkeakoskelta tullutta punaista jäi saarroksiin, josta he 12 tunnin taistelun jälkeen onnistuivat murtautumaan ulos Vehkajärven jään kautta.
Taistelun yhteydessä katosi viisi Punaisen Ristin sairaanhoitajina toiminutta Valkeakosken työväenyhdistyksen naista. Myöhemmin selvisi, että he olivat joutuneet vangeiksi heti taistelun alettua, jonka jälkeen valkoiset kuljettivat naiset Seinäjoen kautta Kemiin.
Punaisten paetessa heidän kuormastonsa jäi valkoisten käsiin. Kärryihin oli lastattu muun muassa suuri määrä elintarvikkeita, joilla valkoiset pärjäsivät pitkälle maaliskuuhun saakka. Taistelun jälkiä on edelleen nähtävissä ainakin kirkonmäellä sijaitsevan entisen pitäjänmakasiinin seinässä, jossa on lukuisia luodinreikiä.
Tappiot, haudat ja muistomerkit
Vehkajärven taistelussa kaatui ainoastaan neljä valkoista. Punaisia kuoli arvioiden mukaan 40–50, joista suurin osa oli valkoisten teloittamia antautuneita tai haavoittuneita. Joukossa oli 18 Valkeakosken punakaartin miestä, joiden ruumiit kuljetettiin puolentoista viikon kuluttua Valkeakoskelle ja haudattiin Paviljonginmäelle 17. maaliskuuta järjestetyissä suurissa sankarihautajaisissa. Vuonna 1946 vainajat siirrettiin Valkeakosken hautausmaalla sijaitsevaan joukkohautaan. Vehkajärven hautausmaalla on 13 taistelussa kaatuneen tuntemattoman punaisen joukkohauta muistomerkkeineen.
Taistelun jälkeen
Valkoiset eivät miehittäneet Vehkajärveä, vaan vetäytyivät taistelun päätyttyä takaisin Kuhmoisten kirkonkylään. Punaiset puolestaan ryhtyivät keskittämään Vehkajärvelle joukkoja parin viikon kuluttua Kuhmoisiin tehtävää hyökkäystä varten. 10. maaliskuuta käydyn Kuhmoisten taistelun jälkeen valkoiset käynnistivät viikko myöhemmin oman suurhyökkäyksensä ja punaisten peräännyttyä miehittivät Kuhmalahden 21. maaliskuuta.
Sepang International Circuit
Sepang International Circuit on moottorirata Sepangissa Selangorin osavaltiossa Malesiassa. thumb|300px|Radan pääsuora kuvattuna ensimmäisestä mutkasta.
Sepang International Circuitin on suunnitellut saksalainen F1-arkkitehti Hermann Tilke. Se oli vuosina 1999–2017 Formula 1:n Malesian GP:n näyttämönä. Siellä järjestetään myös MotoGP ja Superbike -osakilpailuja, sekä muita suuria moottoriurheilutapahtumia.
Euroopan tiedesäätiö
right Euroopan tiedesäätiö (European Science Foundation, ESF) perustettiin vuonna 1974. Nykyään siihen kuuluu 80 jäsenorganisaatiota 30 maasta. Jäsenorganisaatiot ovat pääasiassa jäsenmaiden tieteellistä perustutkimusta rahoittavia elimiä. ESF:n päämaja sijaitsee Strasbourgissa Ranskassa.
ESF edistää eurooppalaista tiedettä ja perustutkimusta kokoamalla yhteen eri maiden tutkijoita, järjestämällä tutkimusohjelmia, tutkimusverkostoja, tutkivia työpajoja ja konferensseja sekä käsittelemällä asioita, joilla on strategista merkitystä Euroopan tiedepolitiikassa. Aloitteet tulevat sekä tutkijakunnasta että jäsenorganisaatioilta.
Helsingin yliopiston vararehtori, professori Marja Makarow valittiin syyskuussa 2007 tiedesäätiön puheenjohtajaksi vuonna 2008 alkaneelle viisivuotiskaudelle.
Toiminta-ajatus, arvot
thumb|250px|Tiedesäätiön päämaja [[Strasbourgissa.]] ESF on itsenäinen järjestö, joka rahoittaa toimintansa pääasiassa jäsenorganisaatioiden maksamilla jäsenmaksuilla. Jokainen jäsenorganisaatio tai maa maksaa jäsenmaksun bruttokansantuotteensa (BKT) perusteella. Lisäksi jäsenorganisaatiot rahoittavat osallistumisensa niihin ohjelmiin, joissa haluavat olla mukana.
ESF:n arvoja ovat euroopanlaajuisuus, monitieteisyys, joustavuus, itsenäisyys, perusteellisuus ja avoimuus.
Menetelmät
ESF:n toiminta rakentuu seuraavien instrumenttien ympärille:
ESF:n tutkimuskonferenssit (ESF Research Conferences) koostuvat yleensä sarjasta kokouksia, jotka järjestetään joka toinen vuosi. Konferensseista ei julkaista kirjallista materiaalia. Uusien lähestymistapojen ja ajatusten esiintuomiseen kannustetaan. Konferenssit ovat avoimia kaikille, sekä tutkijoille että yritysmaailman edustajille.
Tutkimusverkosto-ohjelmat (ESF Research Networking Programmes) ovat tiettyihin teemoihin kohdistettuja toimintoja, joilla tuodaan yhteen huippututkijoita ja lupaavia nuoria tutkijoita ajankohtaisten tutkimusaiheiden ympärille, joissa yhteistyö luo todistettavasti parempaa tutkimusta. Ohjelmat yhdistävät merkittäviä monikansallisten tutkimusryhmien toteuttamia hankkeita ja niiden puitteissa on jaettu muun muassa lyhyt- tai pitkäaikaisia apurahoja työskentelyyn jossakin muussa Euroopan maassa kuin hakijan kotimaassa sekä järjestetty seminaareja, symposiumeja ja tutkivia työpajoja. Ohjelmat ovat 3–5-vuotisia ja jäsenorganisaatioiden rahoittamia.
EUROCORES-ohjelmien (EUROCORES programmes) tavoitteena on edistää yhteistyötä sekä eurooppalaisten rahoittajaorganisaatioiden että tutkijoiden välillä. EUROCORES-aloitteet eroavat olennaisesti tutkimusverkosto-ohjelmista siinä, että niiden avulla halutaan rahoittaa nimenomaan tutkimusta. Ohjelmaan valittavissa aiheissa pyritään noudattamaan bottom-up -periaatetta. Ohjelmat valmistellaan ESF:n ja jäsenorganisaatioiden välisenä yhteistyönä, jossa ESF vastaa hakemusten käsittelystä, arvioinnista ja ohjelman yleisestä hallinnoinnista, kun taas jäsenorganisaatiot tekevät varsinaiset rahoituspäätökset. Kansalliset organisaatiot rahoittavat vain kansallisia hankkeita.
Forward Looks -instrumentin tavoitteena on tuoda yhteen tieteellinen ennakointi ja tieteen rahoituksen suunnittelu kansallisella ja eurooppalaisella tasolla. Tarkoituksena on antaa eurooppalaiselle tiedeyhteisölle mahdollisuus kehittää pitkäntähtäimen näkemyksiä ja analyyseja tutkimuksesta ja sen kehityksestä monitieteellisillä aloilla ja toimia vuorovaikutuksessa ESF:n jäsenorganisaatioiden kanssa.
Jomalan linnavuori
Jomalan linnavuori on Ahvenanmaalla Jomalan Dalkarbyssä ja  Maarianhaminan pohjoispuolella sijaitseva linnavuori.
Linnavuori
Dalkarbyssä sijaitsee Prästträsketin äärellä yli 70 metriin kohoava Kasberget, joka on toiminut vartiovuorena kylän asukkaille. Järven eteläpuolella sijaitsee hieman matalampi Borgberget, jonka korkeimman kohdan rinteitä kiertää 130 metrinen kivivalli. Mäen laki on jyrkin idän puolella. Muut rinteet ovat vaatineet suojakseen suojavarustuksen, jonka jäänteitä kivivallit ovat. Valli on paikoin vaikea havaita, mutta sen kulun pääpiirteet huomaa selvästi kolmesta katkoksesta huolimatta. Se alkaa pohjoisessa jyrkänteen päältä ja kiertää lakea samalla korkeudella yli 180 astetta. Mäen pohjoispuolella sen juurella sijaitsee vielä yksi muuri, joka ojentuu ensin yli 50 metriä pohjoiseen ja kääntyy kohtisuoraan itään lähes 40 metriä. Muuri jatkuu vielä 20 metriä itään 20 metrin katkoksen jälkeen. Muurin päässä sijaitsee kiviröykkiö, joka lienee hautakumpu. Lähellä on parisen kymmentä muutakin kivilatomuksia tai -kasoja. Aluetta kutsutaan nimellä Korshaga.
Mäen itäpuolella sijaitsee Borgdalskällan, joka on ehtymättömästi pulppuava lähde.
Xak III: The Eternal Recurrence
Xak III: The Eternal Recurrence on MicroCabinin tuottama toimintaroolipeli, joka julkaistiin vuonna 1993 NEC PC-9801:lle ja FM Townsille sekä vuotta myöhemmin PC Enginelle. Pelin oli tarkoitus päätyä myös MSX 2:lle, mutta kyseiselle alustalle tarkoitettua versiota ei ehditty kehittää loppuun. The Eternal Recurrence on päättävä osa MicroCabinin luomassa Xak-pelisarjassa.
Juoni
Päihitettyään ihmisten asuttamaa Xak-maailmaa koetelleet neljä arkkidemonia Latok Kartista, Xak-sarjan protagonistista, on tullut maailmankuulu soturi, joka tunnetaan myös mahtavan Duel-jumalan jälkeläisenä. Aseenaan Latok käyttää esi-isältään perimäänsä legendaarista Xak-miekkaa. Vaikka rauha on vallinnut jo hyvän aikaa ihmisten keskuudessa, Latok saa pian tietää Farlandin valtakuntaa piirittävistä demonijoukoista ja näitä johtavasta kenraali Zomu Dizaesta. Latok ottaa Farlandin seuraavaksi kohteekseen. Matkallaan hän saa myös vuosia kestäneen etsinnän jälkeen tietoja kadonneesta isästään, jonka todellinen kohtalo on selvässä ristiriidassa hänen aiempien käsitystensä kanssa.
Italiansärki
Italiansärki (Sarmarutilus rubilio) on särkien heimoon (Leuciscidae) kuuluva eteläeurooppalainen makean veden kala. Se on särjeksi pieni, mutta voi kasvaa 18 senttimetrin mittaiseksi ja elää 6-vuotiaaksi. Se elää alkuperäisenä Italiassa Toscanan-Latiumin alueella niin Adrianmereen kuin Tyrrhenanmereen laskevissa vesistöissä. Siirrettynä se esiintyy myös etelämpänä Italiassa.
Xak III: The Eternal Recurrence
Pelaaminen
Pomovastusten ohella pelin luolastoissa tavataan heikompiakin hirviöitä, joita vastaan Latok taistelee miekallaan. Yhteenotot käydään reaaliajassa, eivätkä viholliset hyökkää satunnaisesti, vaan ne nähdään jo kartalla. Taistelun aikana Latokin hyökkäys on tehokkaimmillaan, kun hän käyttää miekkaansa, ja kilvellä puolustautuessaan hän taas suojautuu vihollisten iskuilta parhaiten. Hyökkäysten tavoitteena on voittaa taistelu kuluttamalla vastapuolen osumapisteet loppuun.
Italiansärki
Italiansärki erotettiin muista särjistä (Rutilus) omaksi Sarmarutilus-suvukseen vuonna 2014. Sen ajatellaan eronneen muista särjistä Mustanmeren Sarmatian alueella mioseenikaudella ja levinneen Välimereen sen järvivaiheessa ja säilyneen siellä vain Toscanan-Latiumin alueella.
Toisin kuin muut särjet, italiansärki on virtaavissa vesissä elävä jokikala. Se eroja Rutilus-särkiin on pieni koko ja nieluhampaiden rakenne.
Oppiva alue
Oppiva alue on maantieteellinen alue, kuten kaupunki tai maakunta, jolla oppimista arvostetaan ja pidetään tärkeänä. Käsitettä käytetään talousmaantieteessä ja innovaatiotutkimuksessa.
Oppivan alueen käsite yleistyi 1990-luvun puolivälissä talousmaantieteessä ja innovaatiotutkimuksessa (Florida 1995, Morgan 1997). Tutkimuksen lisäksi käsitettä alettiin hyödyntää aluekehityksen ja korkeakoulupolitiikan strategioissa. Oppivan alueen käsitemalli on toiminut sekä Suomen paikallisen ja alueellisen kehittämisen taustamallina kuin Euroopan unionin alueellisen innovaatiopolitiikan viitekehyksenä (Virkkala 2004).
Oppivan alueen käsite on jatkoa käsitteille oppiva organisaatio ja oppiva yritys.
Internetin sekä muiden tiedonvälitystapojen ansiosta tietoa on entistä enemmän saatavilla. Tästä on ollut seurauksena, että erilaiset muutokset tapahtuvat entistä nopeammassa syklissä. Nopean muutoksen seurauksena myös organisaatioissa työskentelevien ihmisten täytyy omaksua uusia asioita nopeammassa tahdissa. Enää ei riitä että opiskelee yhden ammatin ja työskentelee saamillaan tiedoilla eläkeikään asti.