cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tupakkamies
Hahmo
Varhaisissa esiintymisissään Tupakkamies oli pelkkä taustahahmo, joka nähtiin usein FBI:n apulaisjohtaja Walter Skinnerin toimistossa. Salaisten kansioiden toisella tuotantokaudella Tupakkamiestä alettiin kuitenkin nähdä useammin, ja kolmannen tuotantokauden alkaessa hänestä oli tullut yksi sarjan huomattavimmista konnista. Sarjan aikana Tupakkamiehelle kehittyy suorastaan antagonistinen suhde erikoisagentti Fox Mulderiin, joka itse suhtautuu Tupakkamieheen epäuskoisesti ja jopa vihamielisesti. Tupakkamiehestä annetaan kuva henkilönä, joka ei välitä laista eikä häikäile käyttää edes rikollisia toimia toteuttaakseen tavoitteensa. Hahmon näyttelijä William B. Davis on kuitenkin sanonut, että Tupakkamies ei näe itseään pahana, vaan uskoo vain tekevänsä välttämättömän.
Tupakkamiehellä on suuri joukko erilaisia kätyreitä, mukaan lukien Scott Blevins, Marita Covarrubias, Alex Krycek ja Luis Cardinal. Tupakkamies värvää heitä suorittamaan erilaisia laittomia toimia, joihin kuuluvat vakoilu, kidnappaukset ja salamurhat. Useimmiten uhreina ovat henkilöt, joilla on liian paljon Syndikaatille vaarallista tietoa paranormaaleista ilmiöistä tai Yhdysvaltain hallituksen salaisuuksista.
Henkilöhistoria
Suurin osa Tupakkamiehen menneisyyttä koskevista tiedoista kerrottiin jaksossa Tupakkamiehen tarina (Musings of a Cigarette Smoking Man), jonka ensiesitys oli 17. marraskuuta 1996. Jakson mukaan Tupakkamies syntyi Louisianan osavaltion pääkaupungissa Baton Rougessa vuonna 1940. Hänen isänsä oli kommunisti, jota syytettiin vakoilusta ja joka teloitettiin sähkötuolissa. Pian tämän jälkeen äiti menehtyi keuhkosyöpään, ja nuori Tupakkamies joutui orpokotiin. Hänellä ei ollut lapsuudessaan ystäviä, ja niinpä hän vietti vapaa-aikaansa lukien kirjallisuutta, minkä vuoksi hän halusi aikuisena kirjailijaksi. Saatuaan myönteisen julkaisupäätöksen teokselleen Take a Chance: a Jack Colquitt Adventure hän oli jättää eroanomuksensa, lopettaa tupakanpolton ja antautua kirjalliselle uralle, mutta pettyi ja perui päätöksensä, kun teos julkaistiinkin vain jatkosarjana pornoaiheisessa aikakauslehdessä.
Joskus ennen vuotta 1962 Tupakkamies värväytyi Yhdysvaltain armeijaan. Armeija-aikanaan hän piti juoksemisesta eikä vielä tupakoinut. Armeija-aikanaan hän ystävystyi Fox Mulderin William-isän kanssa. Armeijassa palvellessaan Tupakkamiehen oli väitetty osallistuneen muiden muassa diktaattori Rafael Leónidas Trujillon ja itsenäisyystaistelija Patrice Lumumban salamurhiin sekä Sikojenlahden maihinnousuussa toimineiden vastavallankumouksellisten koulutukseen. Jossakin vaiheessa hänet värvättiin CIA:n agentiksi.
Kokemuksensa vuoksi hän sai vuonna 1962 kenraali Francisilta käskyn salamurhata Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy. Tupakkamieheltä meni kokonainen vuosi salamurhan suunnitteluun, mutta lopulta vuonna 1963 hän onnistui murhaamaan presidentin. Hän oli myös läsnä Texas Theatre -elokuvateatterissa, kun Lee Harvey Oswald (jonka Tupakkamies oli värvännyt "syntipukiksi") joutui poliisien pidättämäksi syytettynä presidentin salamurhasta. Tupakkamies otti Oswaldin tyhjältä istuimelta savukeaskin ja poltti ensimmäisen tupakkansa.
Seuraavien vuosien aikana Tupakkamies värvättiin Syndikaatin jäseneksi ja suoritti joukon uusia tehtäviä. Uransa aikana hän muun muassa murhasi Martin Luther Kingin, kidnappasi Vladislav Tretjakin ja muokkasi Super Bowlia siten, ettei Buffalo Bills voisi ikinä voittaa mestaruutta. Tupakkamiehellä oli myös yhteyksiä esimerkiksi Saddam Husseiniin ja J. Edgar Hooveriin.
Salaisien kansioiden pilottijaksossa Punaiset pisteet Tupakkamies nähtiin ensi kerran FBI:n jaostonjohtajan Scott Blevinsin toimistossa, kun Blevins kutsui luokseensa erikoisagentti Dana Scullyn ja kertoi tälle Fox Mulderista ja X-arkistoista. Jakson loppukohtauksessa Tupakkamies vie Mulderin ja Scullyn löytämän avaruusolentojen metalliesineen Pentagonissa sijaitsevan valtaisan varastohuoneen arkiston kätköihin.
Tupakkamies oli vastuussa siitä, että jaksossa Duane Barry – vainottu (Ascension) Alex Krycek lähetettiin FBI:n agentiksi naamioituneena vakoilemaan Mulderia. Hän oli myös vastuussa vainoharhaisuudesta kärsineen entisen FBI-agentin Duany Barryn kuolemasta, joskin Barryn tappoi Krycek. Hän oli myös sekaantunut siihen, että Barry oli kidnapannut Scullyn ja luovuttanut tämän avaruusolennoille ihmiskokeita varten.
Jaksossa Talita kuum! (Talitha Cumi) paljastuu Fox Mulderin Teena-äidin läheiseksi ystäväksi. Tästä lähtien sarjassa aletaan vihjailla, että Tupakkamies oli joko Fox tai Samantha Mulderin biologinen isä. Samassa jaksossa myös kerrotaan, että pitkäaikaisen tupakoinnin vuoksi Tupakkamiehellä on vakava keuhkosyöpä. Jakson Potilas X (Patient X) mukaan Tupakkamiehellä on Jeffrey Spender -niminen poika, jonka hän sai avioliitosta Cassandra Spenderin kanssa. Vaikka Tupakkamies ammutaankin jakson Paluu 2/2 (Redux II) lopussa ja hänen uskotaan menehtyneen, hän tekee paluun jaksossa Punaista ja mustaa (The Red and the Black).
Jaksossa Yksi poika (One Son) Tupakkamies pettää Syndikaatin jäsenet ja antaa muukalaiskapinallisten surmata nämä. Kuolonuhrien joukossa on myös Cassandra Spender. Jaksossa Sielunmessu (Requiem) Alex Krycek työntää pyörätuolissa istuvan, keuhkosyövän heikentämän Tupakkamiehen alas portaista. Tupakkamiehen uskotaan vihdoinkin kuolleen, kunnes hän tekee paluun Salaisten kansioiden viimeisessä jaksossa Totuus (The Truth). Siinä hän paljastaa Fox Mulderille ja Dana Scullylle, että avaruusolennot valloittavat Maapallon ja hävittävät ihmiskunnan 22. joulukuuta 2012. Hetkeä myöhemmin salaperäiset, mustaksi värjätyt helikopterit ilmestyvät ja aloittavat pommituksen, joka tuhoaa Tupakkamiehen piilopaikkana toimineen pueblon. Tupakkamies kuolee lopullisesti valtaisassa räjähdyksessä.
Aiheesta muualla
תיקים באפלה Lista över figurer i Arkiv X
Osasto Pennanen
Osasto Pennanen (myös Osasto Petsamo ) oli talvisodan aikana Lapissa taistelleeseen talvisodan Lapin Ryhmään kuulunut pohjoisempi osasto, joka taisteli Petsamossa Neuvostoliiton 52. divisioonaa vastaan. Osaston koko oli aluksi kolme komppaniaa, joista yksi oli sodan ajan suunnitelmiin kuulumaton yksikkö. 8. joulukuuta Lapin Ryhmä vahvisti Osasto Pennasta tiedusteluosastolla (TO 11). Osastoa komensi Antti Pennanen, joka jatkosodassa komensi Petsamon erillisosastoa.
Stockmann
Stockmann Oyj Abp on suomalainen, Helsingin pörssissä listattu kaupan alan yritys. Konserni harjoittaa vähittäiskauppaa Suomen lisäksi myös Baltian maissa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Puolassa, Tšekissä, Slovakiassa, Bosnia-Hertsegovinassa, Serbiassa, Kroatiassa ja Lähi-idässä. Vuonna 2018 Stockmann myi viimeisen kauppakeskuskiinteistönsä Venäjällä.
Stockmann Oyj Abp jakautuu kahteen liiketoimintayksikköön: Stockmann koostuu kahdeksasta Stockmann-tavaratalosta ja verkkokaupasta; Lindex koostuu 458:sta muotimyymälästä 18 maassa ja verkkokaupasta. Lindex tuottaa suurimman osan konsernin liikevaihdosta ja tuloksesta.
Vähittäiskauppa on ollut 2010-luvulla suurissa vaikeuksissa digitalisaation ja kulutustottumisten muuttumisen myötä, mikä on johtanut voimakkaisiin toimintojen uudelleenjärjestelyihin ja karsimisiin, ja lopulta vuonna 2020 yrityssaneeraukseen , josta konserni on selvinnyt Lindexin tuella.
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo on tunnettu maamerkki ja kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennus. Se on Pohjoismaiden suurin ja Euroopan toiseksi suurin tavaratalo, ja sen myyntipinta-ala on 50 000 neliömetriä. Samalla se on myös koko Stockmann-konsernin arvokkain, näkyvin ja tuottavin yksikkö.
1862–1950
Vuonna 1862 saksalainen kauppias Heinrich Georg Franz Stockmann perusti nimeään kantavan Stockmann-yhtiön. Yhtiön alkuna oli Stockmannin kauppahuone, joka aluksi toimi Helsingissä Kauppatorin laidalla, niin sanotussa Lampan talossa ja vuodesta 1880 alkaen Senaatintorin reunalla Kiseleffin talossa. Stockmann Auton syntymävuotena voidaan nähdä vuosi 1904, kun Stockmann myi ensimmäisen auton apupappi Walter Lampénille. Ensimmäinen myyty auto oli Ford. Tapahtuma saattoi olla Suomen ensimmäinen autokauppa. Stockmannin tavaratalo ja hallinto siirtyivät Helsingissä nykyiselle paikalleen Aleksanterinkadun ja Mannerheimintien kulmaan valmistuneeseen rakennukseen 1930-luvulla. Akateemisen kirjakaupan Stockmann osti vuonna 1930.
Suomen ensimmäinen julkinen televisiolähetys tapahtui Helsingin tavaratalossa 18. marraskuuta 1950, ja sen kuva välittyi kaapeleilla.
1951–2010
Stockmann perusti itselleen päivittäistavarakauppaa varten tytäryhtiö Oy Sesto Ab:n vuonna 1962 ja myi sen edelleen Wihuri Oy:n omistamalle Ruokamarkkinat-yhtiölle vuonna 1999. Itse perustamansa Herkku-ketjun Stockmann myi vuoden 2017 lopussa.
Stockmannin nykyisen logon on suunnitellut Harri Ripatti, ja se on otettu käyttöön vuonna 1963. Sen väri muuttui vihreästä mustaksi 2010-luvulla.
Ensimmäinen paikallistavaratalo avattiin vuonna 1957 Tampereelle Hämeenkadun länsipäähän. Vuonna 1967 avattiin Pietarsaaren tavaratalo (osoitteeseen Raatihuoneenkatu 11) ja vuonna 1976 Kouvolan tavaratalo, mutta molemmat tavaratalot suljettiin vuonna 1982. Samana vuonna avattiin myös Turun tavaratalo, ja Espoon tavaratalo oli avattu Tapiolaan vuotta aiemmin vuonna 1981. Laajentuminen jatkui Suomessa Itäkeskuksen tavaratalolla vuonna 1992.
Oulun tavaratalo avattiin vuonna 2001 ja toistaiseksi uusin Jumbon tavaratalo Vantaalle vuonna 2005. Oulun tavaratalo lakkautettiin 31. tammikuuta 2017. Helsingin keskustan tavarataloa on laajennettu useaan otteeseen, viimeksi laajalti vuonna 2006. Se onkin yksi Euroopan isoimmista tavarataloista. Myös Tampereen tavarataloa on laajennettu monta kertaa: erityisen paljon vuonna loppuvuodesta 2014 valmistuneessa perusteellisessa peruskorjauksessa ja laajennuksessa.
Autokaupasta Stockmann luopui vuonna 2006, kun se myi liiketoimintansa Veholle, Keskolle ja SOK:lle. Tavaratalojensa ja muotiliikkeidensä lisäksi Stockmannilla oli vuosina 2002−2015 noin viisitoista Stockmann Beauty -kosmetiikkamyymälää. Stockmann luopui ydinliiketoimintansa ulkopuolisista Beauty-myymälöistä vuonna 2015. Myymälöitä oli pääkaupunkiseudun lisäksi useilla paikkakunnilla, joilla ei ollut Stockmann-tavarataloa: näitä olivat esimerkiksi Kuopio, Rovaniemi ja Seinäjoki. Helsinki-Vantaan lentoasemalla ollut Stockmannin myymälä lakkautettiin vuonna 2015 samasta syystä kuin Beauty-myymälät.
Stockmann laajentui ulkomaille ensimmäisen kerran vuonna 1989, kun se avasi ensimmäiset toimintonsa Moskovassa. Varsinainen Moskovan-tavaratalo avattiin kuitenkin vasta vuonna 1998 Smolenskaja-aukiolle. Kyseinen tavaratalo jouduttiin sulkemaan vuokranantajan väärinkäytösten vuoksi vuonna 2008, mutta sen korvannut Metropolis-kauppakeskuksen tavaratalo avattiin helmikuussa 2009 Moskovan keskustaan. Myöhemmin Stockmann avasi Moskovaan myös kolme Mega-kauppakeskuksissa toiminutta tavarataloa, jotka päätettiin lakkauttaa vuonna 2015. Pietarin tavaratalo avattiin Stockmannin kokonaan omistamaan Nevsky Centre -kauppakeskukseen vuonna 2010. Venäjän tavarataloista seitsemäs ja viimeiseksi jäänyt Jekaterinburgin tavaratalo avattiin maaliskuussa 2011. Loppuvuodesta 2015 Stockmann ilmoitti myyneensä kaikki Venäjän-toimintonsa Reviva Holdings Limited -yhtiölle Nevsky Centre -kiinteistöä lukuun ottamatta : kauppa toteutui 1. helmikuuta 2016. Tavaratalot kuitenkin jatkavat ainakin vuoteen 2023 asti Stockmann-nimellä. Stockmann myi vuoden 2018 lopussa myös Nevsky Centre -ostoskeskuksen venäläiselle PPF Real Estate -yhtiölle 171 miljoonalla eurolla.
Tallinnan tavaratalo avattiin nykyiselle paikalleen vuonna 1996, ja Baltian toinen tavaratalo Riikaan valmistui vuonna 2003.
Krems an der Donau
Krems an der Donau on kaupunki Ala-Itävallassa (Niederösterreich) Tonavan varrella noin 80 kilometriä Wienistä luoteeseen. Nimensä kaupunki on saanut Tonavaan laskevasta Kremsjoesta. Asukkaita Kremsissä vuonna 2021 oli 24 932, ja kaupungin pinta-ala on 51,6 km².
Stockmann
1951–2010
Suomalainen Seppälä oli Stockmannin omistuksessa vuosina 1988−2015 ja ruotsalainen Lindex vuodesta 2007; molemmat Stockmann on hankkinut yritysostoilla. Vuosina 2012−2015 yhtiöt muodostivat erillisen Muotiketjut-liiketoimintayksikön Seppälän poismyymiseen saakka, jonka jälkeen Lindex on muodostanut itsenäisesti oman liiketoimintayksikkönsä. Lindex avasi oman verkkokauppansa 28 maassa vuonna 2011 ja Seppälä saman vuoden marraskuussa.
Krems an der Donau
Historia
Krems an der Donau ja sen ympäristö ovat olleet asuttuja jo paleoliittiselta kaudelta. Aivan läheltä on löydetty yli 32 000 vuotta vanha naista esittävä Galgenbergin Venus. Alkuperäinen veistos on Wienin luonnonhistoriallisessa museossa, ja sen kopio on esillä Museumkremsissä.
Stockmann
1951–2010
Stockmann osti etäkauppaa harjoittavan Oy Hobby Hall Ab:n vuonna 1985. Se integroitiin osaksi tavaratalotoiminnan liiketoimintayksikköä vuodesta 2010. Stockmann myi vuoden 2016 lopussa Hobby Hallin suomalaiselle sijoittajayhtiö SGN Groupille.
Krems an der Donau
Historia
Roomalaiset viljelivät viiniä Kremsissä, ja roomalaisten jälkeen alueelle asettui germaanisia ruugeja. Krems ja viereinen Stein olivat merkittävä liikenteen solmukohta, ja siitä oli muodostunut jo 1200-luvulla merkittävä kaupunkikeskus. Krems oli mainittu ensimmäisen kerran dokumentissa vuodelta 995. Krems sai kaupunginoikeudet 1305. Se sai myös erityisoikeuksia, mikä takasi paikallisille prinsseille korkeat verotulot ja voimakkaan valtakeskuksen sekä porvareille suvereniteetin.
Ruotsalaiset hallitsivat kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuosina 1645–1648 Kremsiä. Kaupunkiin perustettiin vuonna 1850 tupkkatehdas, ja vuonna 1872 se sai rautatien. Krems oli vuoteen 1938 mennessä kasvanut kiinni sen naapurikaupunkeihin Steiniin ja Mauterniin.
Stockmann
1951–2010
Stockmannin oma verkkokauppa avattiin syyskuussa 2010 ja on uusittu perusteellisesti vuonna 2017. Stockmannin älypuhelinsovellus julkaistiin iOS-käyttöjärjestelmälle huhtikuussa 2015 ja Android-käyttöjärjestelmälle lokakuussa 2016. Sovelluksella voi vastaanottaa etuseteleitä, löytää tavaratalojen yhteystiedot ja aukioloajat sekä kanta-asiakkaana tutustua kuukauden kanta-asiakastarjouksiin sekä nähdä tasokertymänsä. Sovellus toimii myös Stockmannin kanta-asiakaskorttina. iOS-version käyttöönoton yhteydessä myyjät saivat käyttöönsä iPad-tablet-tietokoneet ja joihinkin sovituskoppeihin asennettiin vastaavat laitteet kiinteänä. Järjestelmän avulla asiakas voi pyytää tarkistaa sovitettavan vaatteen tietoja, tarkistaa saatavuuden muissa väreissä ja ko'oissa sekä pyytää myyjää tuomaan tuotteita sovituskoppiin.
Krems an der Donau
Historia
Vuonna 2000 Kremsin ja Steinin vanhatkaupungit liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Stockmann
Vaikeudet 2010–
2010-luvulla Stockmann ajautui vaikeuksiin muun muassa Venäjän-liiketoiminnassaan. Pitkäaikainen toimitusjohtaja Hannu Penttilä erosi tehtävästään elokuussa 2014.
Kesällä 2014 Mika D. Rubanovitschin perustama "Pelastetaan Stocka – Siellä on kaikki" -Facebook-ryhmä keräsi mediahuomion lisäksi yli 3 500 jäsentä kolmessa viikossa. Kolmen viikon keskusteluista kerättiin 55-sivuinen raportti, joka luovutettiin Stockmannin johdolle.
Krems an der Donau
Talous ja liikenne
Nykyään Krems tunnetaan ennen kaikkea viineistään ja kouluistaan. Wachaun alue on Itävallan tuotteliainta viinintuotantoaluetta. Kremissä tuotettiin vuonna 2020 yli 5,8 miljoonaa litraa viiniä. Alueen viineistä 60 prosenttia on Grüner Veltliner -lajiketa. Seuraavaksi suurin osuus on Rieslingillä ja Zweigeltillä.
Stockmann
Vaikeudet 2010–
Penttilän jälkeen toimitusjohtajana toimi marraskuusta 2014 huhtikuun alkuun 2016 ruotsalainen Per Thelin. Hänen aikanaan Stockmann muutti strategiaansa luopumalla Venäjän tavarataloista, Akateemisesta Kirjakaupasta ja Seppälä-vaateketjusta sekä keskittymällä enemmän tavaratalojensa tiettyihin tuotealueisiin. Thelin erosi tehtävästään huhtikuun alussa 2016 ja jätti tehtävänsä heti. Hänen seuraajakseen yhtiö nimitti Stockmannin talousjohtajana toimineen Lauri Veijalaisen.
Tammikuussa 2019 vaikeuksissa ollut Stockmann nimitti kriisijohtajana tunnetun Lauri Ratian hallituksensa puheenjohtajaksi. Toimitusjohtaja Lauri Veijalainen irtisanoutui maaliskuussa 2019, jolloin Ratia ryhtyi toimitusjohtajan sijaiseksi. Uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin Jari Latvanen elokuussa 2019.
Krems an der Donau
Talous ja liikenne
Tärkeimpiä liikenneyhteyksiä Tonavan lisäksi ovat rautatie (Wien–Sankt Pölten) sekä moottoritiet.
Stockmann
Vaikeudet 2010–
Alkuvuodesta 2020 liiketoiminta kehittyi hyvin, kunnes koronavirusepidemia pudotti Stockmannin kävijämääriä ja huhtikuussa 2020 Stockmann hakeutui yrityssaneeraukseen.
Krems an der Donau
Talous ja liikenne
Kremsissä toimii viisi korkeakoulua. Niistä eniten oppilaita on Donau-Universität Kremsissä ja IMC Fachhochschule Kremsissä. Jälkimmäinen vastaa suomalaista ammattikorkeakoulua (saksaksi Fachhochschule).
Stockmann
Vaikeudet 2010–
Yrityssaneerausselvityksen mukaan Stockmann oli perustamisestaan lähtien tunnettu viimeisimpien, kansainvälisiltä markkinoilta hankittujen laatutuotteiden myyjänä, mutta sittemmin yhtiö eksyi alkuperäisestä markkina-asemastaan tavallisten kauppakeskustavaroiden myyjäksi. Stockmann tunnettiin myös erinomaisen asiakaspalvelukokemuksen tuottajana, mutta tämä vahvuus heikkeni, kun ruokaosastot myytiin pois, myyjien määrää vähennettiin ja heidän koulutustaan vähennettiin.
Yrityssaneerausselvityksen mukaan edellytykset saneerausmenettelyn onnistumiseen ovat kuitenkin olemassa.
Joulukuussa 2020 julkistettiin kahdeksanvuotinen saneerausohjelma, jonka mukaan Stockmann myy Helsingin, Tallinnan ja Riian tavaratalokiinteistönsä, mutta jatkaa toimintaansa niissä vuokralaisena. Tallinnassa ja Riiassa sijaitsevat tavaratalokiinteistöt myytiin joulukuussa 2021 ja Helsingin keskustan tavaratalokiinteistön yhtiö myi Kevalle maaliskuussa 2022.
Tavarataloryhmä
thumb|200px|[[Stockmannin Tapiolan tavaratalo kuvattuna sisältä 2017.]]thumb|200px|Sisänäkymä Helsingin keskustan tavaratalossa syyskuussa 2009. Tavaratalot ovat verkkokaupan ohella Stockmann-konsernin ydinliiketoimintaa, sillä ne muodostavat puolet koko konsernin liikevaihdosta. Lindexin osuus on vajaa puolet ja kiinteistöliiketoiminnan osuus loput.
Stockmann-tavaratalot Suomessa
Stockmannin Suomen tavaratalot ovat perinteisesti sijoittuneet erinomaisille liikepaikoille suurten kaupunkien ydinkeskustoihin hyvien kulkuyhteyksien päähän. Helpon saavutettavuuden ja suomalaisittain suurten ihmismassojen kääntöpuolena on kalliit kiinteistökulut ja kalliimpi pysäköinti. Poikkeuksena ovat Itiksen ja Jumbon tavaratalot, jotka sijaitsevat suurissa ostoskeskuksissa kauempana tiiviisti rakennetuista kaupunkikeskustoista.
Kaikissa Suomen tavarataloissa on vähintään kaksi kerrosta (Itis) ja Helsingin tavaratalossa myyntikerroksia on laskutavasta riippuen peräti kaksitoista, mikäli kellarikerrokset lasketaan mukaan. Muu tavarataloille tyypillinen piirre muista kauppamuodoista erottuen on keskitetyn kassalinjan puute: vuokralaisten tuotteita lukuun ottamatta kaikki tavaratalon ostokset voi maksaa mille tahansa kassalle.
Kaikista tavarataloista löytyy Stockmannin omat päätuotealueet kosmetiikka, muoti ja kodin tuotteet. Tyypillisesti nämä sijoittuvat kerroksiin edellä mainitussa järjestyksessä siten, että kosmetiikka katutasossa ja kodin osasto ylimmässä kerroksessa. S-ryhmän Herkku-kaupat sijoittuvat tavaratalon alimpiin kerroksiin, yleensä katutason alapuolelle. Toimintaa täydentää Stockmannin kumppanien kanssa solmimat vuokrasopimukset, joilla täydennetään tavaratalojen tarjontaa. Tyypillisiä vuokralaisia ovat esimerkiksi parturi-kampaamot, Alko, Forexin valuutanvaihtopisteet, Power, apteekit, kukkakaupat ja Akateeminen Kirjakauppa.
Kaikki Suomen tavaratalot ovat täysin kaksikielisiä, sillä kaikki materiaali on saatavilla sekä suomeksi että ruotsiksi. Myös esimerkiksi Tampereen tavaratalossa toimitaan palvelukokemuksen yhtenäisyyden vuoksi näin, vaikka alueen ruotsinkielisten osuus on melko pieni. Suurin osa erityisesti ohjaavasta viestinnästä on saatavilla myös englanniksi. Toisaalta esimerkiksi sulkemiskuulutukset annetaan edellä mainittujen kielten lisäksi saksaksi ja venäjäksi. Henkilökunnalla on nimikylteissään lippusymbolit, jotka ilmaisevat myyjän kielitaitoa. Henkilökunnalle pidetään kielikokeita ennen lippusymbolien myöntämistä.
Aiemmin Stockmannilla on ollut Suomessa tavaratalot myös Pietarsaaressa, Kouvolassa ja Oulussa. Näistä Pietarsaaren ja Kouvolan tavaratalot suljettiin vuonna 1982 ja Oulun Stockmann tammikuun loppupuolella vuonna 2017.
Stockmann-tavaratalot ulkomailla
thumb|[[Stockmannin Tallinnan-tavaratalo.]] Stockmannilla on kaksi tavarataloa ulkomailla, kummatkin Baltiassa.
Venäjän Stockmann
Metropolis, Mega Etelä, Mega Pohjoinen, Mega Itä ja Rostokino Moskovassa, Nevsky Centre Pietarissa sekä Jekaterinburgin tavaratalo eivät ole olleet osa Stockmann-konsernia enää 1. helmikuuta 2016 alkaen.
Alun perin Reviva Holdingsin tarkoituksena oli muuttaa tavaratalot jo Venäjällä lisenssioikeudet omistamaansa brittiläisen Debenhams-brändin alle, mutta päätyi kuitenkin jatkamaan tavaratalotoimintaa Stockmann-brändillä ja lisäksi muuttamaan nykyiset Debenhams-tavaratalot Stockmanneiksi. Syynä tähän on se, että yhtiön arvion mukaan venäläiset tuntevat Stockmann-brändin paremmin.
Kun Venäjän hyökkäys Ukrainaan alkoi helmikuussa 2022, Suomen Stockmann lopetti kaikkien omien tuotemerkkiensä viennin venäläisiin tavarataloihin. Silloin Venäjän Stockmann ryhtyi myymään jäljitelmiä suomalaisista tuotteista. Useita näistä jäljitelmistä valmistetaan samoissa thaimaalaisissa ja turkkilaisissa tehtaissa, joissa valmistetaan Suomen Stockmannin omia sisustustuotteita. Venäjän Stockmann myy myös venäläisiä tuotteita, jotka pyrkivät antamaan vaikutelman suomalaisuudesta. Niihin kuuluu esimerkiksi mysli, jota myydään Suomen lipun alla brändinimellä Mökki.
Revivan lisenssi Stockmannin brändinimeen jatkuu vuoteen 2028 asti. Lisenssisopimus lakkasi tuottamasta Stockmannille tuloja sen jälkeen, kun länsimaat alkoivat asettaa Venäjälle talouspakotteita, mutta lisenssimaksujen laiminlyönneistä huolimatta Stockmann ei voi purkaa 2019 tekemäänsä sopimusta.
Kanta-asiakasohjelma
Stockmannilla on perinteisesti ollut vahva, tarjouksiin perustuva kanta-asiakasjärjestelmä, ja merkittävän osan yrityksen kuluttajaliiketoiminnan liikevaihdosta tuovat nimenomaan kanta-asiakkaat. Kanta-asiakkaat saavat erilaisia etuja ja tarjouksia sekä Stockmannilla että sen valikoiduilla yhteistyökumppaneilla asiakkaan kanta-asiakastasosta riippuen. Kanta-asiakkuus rekisteröidään kanta-asiakaskortilla, sen rinnakkaiskortilla tai yhdistelmäkortilla, johon on liitetty Nordean Mastercard-kortti.
Kanta-asiakkuuden taso määräytyy vuosittaisen ostokertymän mukaan. Ostokertymään lasketaan kanta-asiakaskortille rekisteröidyt ostokset Stockmann-tavarataloissa ja -verkkokaupassa kaikissa maissa. Stockmann Mastercard -kortilla Stockmannin yksiköissä maksaessa jokainen kulutettu euro vastaa kahta ostoskertymäeuroa, ja lisäksi myös tavaratalon ulkopuolella tehdyt ostokset täyttävät kertymää. Kanta-asiakkuuteen voi liittää Finnair Plus -jäsenyyden, jolloin ostokset Stockmannilla kerryttävät Finnair Plus -pisteitä ja tavarataloissa pisteitä voi käyttää myös maksamiseen.
Vuoteen 2008 asti Stockmann-kortti myönnettiin luotollisena tai ilman luottoa. Luotollisella kortilla saattoi maksaa ostoksia asiakaskohtaiseen luottorajaan saakka, ja velan saattoi maksaa pois milloin tahansa Stockmannin kassoilla. Luottoasiakkaiden tiedot siirrettiin Nordealle vuonna 2008. First-taso otettiin käyttöön vuonna 2011, jolloin etuihin kuului edellä mainittujen lisäksi muun muassa sisustussuunnittelupalveluja sekä ilmainen pääsy Finnairin kylpylään Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Samalla Exclusive-kortin väri muuttui kultaisesta hopeiseksi. Seuraavan kerran järjestelmää uudistettiin vuonna 2015, jolloin Reward-taso sai nykyisen nimensä ja ostokertymärajat laskettiin nykyisiin 4 000 ja 8 000 eurosta. Vuonna 2018 palveluvalikoimasta karsittiin huonekalujen kokoamispalvelu, sisustussuunnittelijan palvelut ja Herkun kotiinkuljetuspalvelu; tilalle tuotiin viisi kertaa vuodessa ilmestyvä kanta-asiakkaiden etuvihko sekä ennakkopääsy Hulluille Päiville.
Hullut Päivät
Hullut Päivät on Stockmannin kaksi kertaa vuodessa järjestämä myyntitapahtuma. Ensimmäisen kerran se on järjestetty vuonna 1986 ja siitä lähtien vähintään vuosittain. Kolmikymmenjuhlavuoden kunniaksi kampanjaa päiviteltiin ja sen visuaalinen ilme uudistettiin keväällä 2016. Tapahtuman tunnushahmona toimii keltainen kummitus. pienoiskuva|Hullut Päivät Helsingin keskustan tavaratalossa 2019.
Lindex
pienoiskuva|Lindex-myymälä Saudi-Arabiassa
Lindex on alun perin ruotsalainen muotikaupan ketju, jolla oli vuoden 2017 lopussa yhteensä 490 myymälää. Yrityksen liikevaihto on 460,6 miljoonaa dollaria vuonna 2017, ja sillä on yli 4 500 työntekijää. Lisäksi Lindexillä on EU:n alueella toimiva verkkokauppa, joka on ollut toiminnassa vuodesta 2011. Vuonna 2020 Lindex on yksi Pohjoismaiden parhaiten menestyvistä vaateketjuista.
Stockmann osti Lindexin vuoden 2007 suhdannehuipun aikaan 870 miljoonalla eurolla. Tämä hankinta on yksi syy siihen, miksi Stockmann ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Toisaalta vuonna 2020 Lindex tuotti Stockmannin liikevaihdosta lähes kolme neljäsosaa eli 146 miljoonaa euroa. Lindexin hyvät tulokset ovat olleet se tekijä, joka on pitänyt horjuvan Stockmannin edelleen pystyssä. Kun Stockmann vaikeuksistaan selvitäkseen myi kiinteistönsä, tuli Lindexistä yhtiön arvokkain osa.
Lindex on arvokas myös Stockmann-yksikön liiketoiminnalle. Lindex teettää niin suuria määriä vaatteita, että se pystyy neuvottelemaan alihankkijoittensa kanssa halvemmista hinnoista. Lindexin organisaatio teettää myös Stockmannin suunnittelemat ja omien merkkiensä alla myymät vaatteet ja asusteet. Ilman Lindexin suuria tilausmääriä Stockmann ei pystyisi teettämään omia mallistojaan kilpailukykyisillä hinnoilla. Ilman omaa mallistoa Stockmannin olisi vaikea pärjätä verkkokaupassa.
Stockmann ja Lindex tavoittelevat eri kohderyhmiä. Stockmann keskittyy eksklusiivisempaan valikoimaan kuin kaikelle kansalle suunnattu Lindex. Lisäksi Stockmannin valikoimaan kuuluu kauneuteen ja sisustukseen liittyviä tuotteita, joita Lindexillä ei ole.
Lindexin valikoimaan kuuluu alusvaatteita, käyttövaatteita ja lastenvaatteita, mikä on suojannut Lindexia talouden suhdanteilta.
Entisiä liiketoimintoja
thumb|200px|Stockmannin tavaratalo [[Stockmannin Oulun tavaratalo|Oulussa]] Stockmann on luopunut säästötoimenpiteiden vuoksi kannattamattomista ja ydinliiketoimintansa ulkopuolisista toiminnoista. Osa toiminnoista on lakkautettu kokonaan, ja joitakin toimintoja on toisaalta ulkoistettu tavarataloissa toimiville vuokralaisille. Ensimmäisiin lukeutuvat esimerkiksi Seppälä ja Beauty-myymälät ja jälkimmäiseen jotkin tavaratalon osastot, kuten elektroniikka, lelut ja kirjat. Vuokralaisilla saa useimmiten kanta-asiakasedut, mutta kassajärjestelmä ei ole Stockmannin: tämän vuoksi muun tavaratalon ostoksia ei voi maksaa vuokralaisten kassoilla.
Akateeminen Kirjakauppa
Stockmann osti Akateemisen kirjakaupan vuonna 1930 ja se myytiin Bonnierille vuonna 2015.
Neljän Stockmannin tavaratalon yhteydessä tai välittömässä läheisyydessä sijaitsee Akateeminen Kirjakauppa. Ne on vuonna 2015 myyty yrityskaupalla Bonnierille, mutta jatkavat toimintaansa entiseen tapaan. Oulun Akateeminen Kirjakauppa suljettiin omistajanvaihdoksen yhteydessä, sillä Stockmann oli päättänyt lopettaa Oulun tavaratalonsa. Jumbon ja Itäkeskuksen Stockmanneilla ei ole enää Akateemista Kirjakauppaa, jotka suljettiin kesällä 2019 ja tammikuussa 2020.
Helsinki-Vantaan lentokenttämyymälä
Stockmannilla oli lentokenttämyymälä Helsinki-Vantaan lentoasemalla vuoteen 2015 asti. Se lakkautettiin, kun Stockmann halusi karsia ydinliiketoimintojensa ulkopuolisia, kannattamattomia osia.
Hobby Hall
Hobby Hall on Suomen suurin postimyyntiyritys, jonka Stockmann osti vuonna 1985. Vuonna 2017 yritys kuitenkin siirtyi SGN Group -yhtiön omistukseen. Hobby Hallin toiminta perustuu pääosin verkkokauppaan. Syksyllä 2021 Hobby Hall avasi myymälän Vantaan Tammistossa, samassa tilassa, jossa sen toiminta päättyi vuonna 2019. Aiemmin yrityksellä on ollut myymälät myös Helsingin Vanhassakaupungissa, Tampereen Kalevassa, Espoon Friisilässä ja Tallinnassa.
One Way
One Way on Stockmannin nuorisolle ja nuorille aikuisille suuntaama nimike, jonka alla myydään eri valmistajien vaatteita ja asusteita. Joissakin tavarataloissa oli selvästi erillinen One Way-myymälä, osassa muusta muodista eroteltu osasto ja joissakin brändiä ei korostettu mitenkään. Esimerkiksi Tampereella myymälä sijaitsi erillisessä rakennuksessa Kyttälänkadulla peruskorjauksen valmistumiseen asti. Stockmann on luopunut erillisistä myymälöistä ja keskittänyt tarjonnan omille tavaratalo-osastoilleen ajan myötä peruskorjauksien yhteydessä, viimeisenä Tapiolassa keväällä 2017.
Stockmann Beauty
pienoiskuva|Stockmann Beauty -myymälä Kampin kauppakeskuksessa Helsingissä vuonna 2006 Stockmann Beauty oli Stockmannin kosmetiikkaa ja hajuvesiä myyvä myymäläketju. Se tarjosi tavaratalojen kosmetiikkaosastoa vastaavan tarjonnan laajasti koko maassa ennen kosmetiikan tuomista verkkokaupan valikoimiin.
Alun perin myymälöitä oli tarkoitus perustaa nopealla aikataululla 15−20, mutta lopulta myymälöiden määrä jäi 12:een. Suurin osa sen myymälöistä sijaitsi Stockmannin tavaratalopaikkakuntien ulkopuolella, mutta myymälöitä oli myös pääkaupunkiseudulla. Myymälät sijaitsivat Seinäjoen myymälää lukuun ottamatta kauppakeskuksissa. Ensimmäiset myymälät avattiin vuonna 2002, ja kaikki myymälät suljettiin vuonna 2015.
Stockmann Herkku
Stockmann Herkku on ketjun elintarvike- ja päivittäistavaraosasto, joita Stockmannilla on Baltian tavarataloissaan Tallinnassa ja Riiassa. Lisäksi Venäjällä lisensoitujen Stockmann-tavaratalojen yhteydessä Stockmann Gastronom -osastoja operoi Debenhams. Virossa Stockmann Herkkua kutsutaan nimellä Stockmann Delikatess (Viro) ja Stockmann Delikateses (Latvia).
Stockmannilla oli myös Suomessa omat Herkku-osastot jokaisessa tavaratalossa vuoden 2017 loppuun asti. Stockmannilla oli vielä vuonna 2014 Suomessa seitsemän Herkkua, joiden yhteenlaskettu markkinaosuus oli 1,2 prosenttia. Helsingin keskustan tavaratalon Herkku oli liikevaihdolla mitattuna Suomen suurin ruokakaupan liikepaikka. vasen|pienoiskuva|Silloisen Stockmann Herkun kassalinjasto Tampereella vuonna 2016 Jokaisen Herkun yhteydessä oli Suomessa Alko. Helsingin Sanomien hintavertailussa vuonna 2016 Herkku oli selkeästi kallein ruokakauppa. Stockmannin mukaan se ei pyrkinyt kilpailemaan hinnalla vaan laadulla ja palvelulla. Herkuille ominaista olikin palvelutiskeihin perustuva tarjonta, jossa merkittävä osa tuotteista tarjottiin palvelutiskeiltä. Omat palvelutiskit olivat hieman tavaratalosta riippuen esimerkiksi juusto-, liha-, kala-, Meals- eli valmisateria-, Bakery- eli leipomo- ja leikkeleosastoilla; esimerkiksi Helsingin keskustan tavaratalon palvelutiskien yhteenlaskettu pituus oli sata metriä.
Herkulla oli laaja valikoima oman brändin tuotteita muun muassa nimikkeillä Stockmann Gourmet, Stockmann Delicatess ja Stockmann Meals. Näitä tuotteita olivat esimerkiksi kahvi, salaattikastikkeet ja erilaiset säilykkeet. Osa näistä tuotteista pääkaupunkiseudun ja Tampereen tavarataloihin valmistettiin Stockmannin omassa Vantaan keskuskeittiössä, jonne keskitettiin vuonna 2010 kyseisten tavaratalojen omat keittiötoiminnot. Herkun tavarantoimittaja oli Tuko, jonka tavaramerkki Eldorado on Herkun "halpatuotemerkki".
Stockmann luopui Herkku-osastoistaan Suomessa myymällä kuusi myymälää käsittäneen liiketoiminnan S-ryhmän osuuskaupoille 27 miljoonalla eurolla vuonna 2017. Myymälät alkoivat toimia S-ryhmän kauppoina 3. tammikuuta 2018. Stockmann Herkku vaihtoi nimensä vuonna 2018 muotoon Food Market Herkku ja samalla ruokakaupan valikoima ja visuaalinen ilme uudistui. Vuoden 2022 alussa Food Market Herkku oli jäljellä enää Helsingin keskustan, Itäkeskuksen ja Tapiolan tavarataloissa. Jumbossa ja Tampereella ne oli lopetettu kokonaan ja Turussa se muuttui tavalliseksi S-marketiksi. Tampereen tavaratalon yhteydessä on nykyisin K-Supermarket Hämeenkatu.
Seppälä
Seppälä oli vuonna 2012 yhteensä 220 myymälällään Suomen laajin muotikaupan ketju. Myymälöitä sijaitsee Suomen lisäksi Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Ketju myytiin sen toimitusjohtajalle ja tämän puolisolle vuonna 2015. Jo aiemmin Stockmann oli ilmoittanut panostavansa toisen omistamansa muotiketjun, Lindexin, kehittämiseen ja kansainvälistämiseen sekä sulkevansa Seppälän Venäjän-myymälät.
Kiinteistöt
Yhtiön kiinteistöjä hallinnoiva liiketoimintaryhmä oli nimeltään Real Estate. Sen liikevaihto vuonna 2017 oli 67,1 miljoonaa euroa, ja sillä oli 113 työntekijää. Sen päätehtävä oli hallinnoida Stockmannin kiinteistöjä ja vuokrata ne osat, joita vähittäiskauppayksikkö Stockmann Retail ei tarvinnut käyttöönsä.
Stockmann myi omistamansa Kirjatalon toukokuussa 2018 AEW Europe City Retail Fund -rahastolle 108,6 miljoonan euron hinnalla.
Tallinnassa ja Riiassa sijaitsevat tavaratalokiinteistöt myytiin Viru Keemia Gruppille (VKG) noin 87 miljoonan euron hinnalla joulukuussa 2021. Stockmann jatkaa toimintaansa samoissa kiinteistöissä uuden omistajan vuokralaisena.
Helsingin keskustan tavaratalokiinteistö myytiin julkisen sektorin työeläkevakuuttajalle Kevalle noin 400 miljoonalla eurolla maaliskuussa 2022. Aiemmin Helsingin tavaratalon markkina-arvoksi oli arvioitu 800 miljoonaa euroa. Stockmannin tavaratalotoiminta rakennuksessa jatkuu pitkäaikaisella vuokrasopimuksella.
Stockmann-museo
Stockmann-museo on Stockmann-konsernin oma erikoismuseo. Sen kokoelmat kattavat yhtiön kehityksen ja toiminnan perustamisvuodesta 1862 nykyisyyteen. Stockmann-museo palvelee yhtiön sisäisiä tarpeita sekä tiedotusvälineitä ja tutkijoita Stockmannin historiaan liittyvissä asioissa. Sillä ei ole pysyvää näyttelyä. Stockmann-museo toimii osana Stockmann-konsernin viestintäosastoa Helsingin Pitäjänmäellä.
Kaakao
Stockmann pärjäsi heikosti Finnwatchin vuoden 2015 joulukonvehtien vastuullisuusvertailussa. Stockmannin isosta joulukonvehtirasiavalikoimasta (yli 200 erilaista rasiaa) ainoastaan kuusi tuotetta on sertifioitu, mikä vastaa noin kolmen prosentin osuutta. Sertifioituja pääsiäismunia sillä ei ollut lainkaan vuonna 2015. Suklaan tuotannossa käytettävän kaakaon sertifiointijärjestelmiä ovat esimerkiksi UTZ, Reilu kauppa ja Rainforest Alliance.
Vaatetuotanto
Stockmann on allekirjoittanut Bangladeshin tehtaiden turvallisuutta edistävän Accord-sopimuksen. Stockmann on ainoa suomalainen vaatealalla toimiva yritys, joka on julkaissut listan sen käyttämistä tehtaista ja se käy myös itse tarkastamassa tehtaansa. Yritys on laatinut toimintatavan lapsityötapausten varalle. Stockmann sanoo lähtökohdakseen sen, että työstä maksettavan palkan täytyy riittää elämiseen, mutta konkreettisia toimenpiteitä sen edistämiseksi ei juurikaan ole tehty.
Omistus
Heinäkuun 2019 lopussa Stockmannin kymmenen suurinta omistajaa olivat seuraavat:
Omistajan nimi (osuus osakkeista, osuus äänistä)
Turandot (täsmennyssivu)
Turandot voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Sähköstatiikka
Sähköilmiöt jaetaan kahteen ryhmään sen mukaan, onko sähkö niissä levossa vai liikkeessä. Sähködynamiikassa käsitellään liikkuvia sähköisiä ilmiöitä.
Thierry Pister
Thierry Pister (s. 2. syyskuuta 1965) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura
Pister aloitti uransa KAA Gentissä ja nousi seuran edustusjoukkueeseen vuonna 1982. Vuodet 1986–1989 hän pelasi Royal Antwerpissa, kauden 1989/1990 Ranskassa Sporting Toulon Varissa, 1990–1994 Standard Liègessä, 1994–1996 sveitsiläisessä Lausanne-Sportissa, 1996–1998 KSK Beverenissä ja 1998–1999 RAEC Monsissa.
Valmentajaura
Lopetettuaan pelaajauransa Pister jatkoi Monsissa valmentajana. Kauden 2001/2002-kauden hän valmensi Bevereniä, mutta palasi takaisin Monsiin kahdeksi kaudeksi. 2004–2005 hän toimi KSK Ronsen valmentajana, kunnes kesällä 2005 tuli Suomeen kiinalaisen Zheyun Yen ostaman AC Allianssin valmentajaksi. Pisterin ensimmäisessä ottelussa seura kärsi 8–0-tappion FC Hakalle ja asiasta kehkeytyi suuri sopupeliskandaali Pisterin peluutettua lukuisia heikkotasoisia tuntemattomia uusia pelaajia.
Nekropoli
thumb|[[Etruskit|Etruskien nekropoli Populoniassa.]] thumb|[[Viktoriaaninen aikakausi|Viktoriaanisen ajan nekropoli Glasgow’ssa.]] Nekropoli (kreikan sanasta nekropolis ’kuolleiden kaupunki’ ) tarkoittaa isoa hautausmaata tai hautapaikkaa, jossa haudoille on rakennettu omat rakennelmat. Termiä käytetään pääasiassa hautausmaista, jotka sijaitsevat muinaisten kansojen kaupunkien ja keskusten läheisyydessä.
Historia ja tarkoitus
Maailman vanhin nekropoli lienee Maltalla sijaitseva Ħal Saflienin hypogeum, joka on noin vuodelta 2500 eaa.
Nekropoleja rakennetaan useista syistä. Joskus niiden tarkoitus on pelkästään uskonnollinen, kuten Egyptin Kuninkaiden laakso. Koska usein uskottiin kuolemanjälkeiseen elämään, rakennettiin haudoille "asumuksia" ja rakennelmia. Toiset kulttuurit ovat taas luoneet nekropoleja sen takia, että kaupungissa on ollut hautauskielto; hyvinä esimerkkeinä etruskien rakentamat nekropolit, joita löytyy Italiasta, eteläisestä Toscanasta ja pohjoisesta Latiumista. Rooman valtakunnassa nekropoleja muodostui samasta syystä teiden varsille heti kaupunkien ulkopuolelle, esimerkiksi Via Appia Rooman ja Alyscamps Arlesin ulkopuolella.
Eräs hyvin huomattava historiallinen nekropoli on Samarkandissa sijaitseva Shahi Zinda, johon on haudattu entisten hallitsijaperheiden jäseniä.
1800-luvulla nekropoleja rakennettiin taas viktoriaanisen suurellisen ja yksityiskohtaisen muodin innoittamana.
Nykyaikainen nekropoli on esimerkiksi Colmassa, Kaliforniassa. Se on San Franciscon esikaupunki, jonne on haudattu jo vuosikymmenien ajan San Franciscon ja muiden lähikaupunkien kuolleet. Kaupunkilaiset näkivät tarpeelliseksi haudata kuolleet kaupungin ulkopuolelle.
Osasto Suoranta
Osasto Suoranta oli talvisodan Lapin Ryhmään kuulunut talvisodassa kapteeni Hugo Suorannan komennossa taistellut sotilasosasto, joka taisteli Neuvostoliiton 88. divisioonaa vastaan Sallassa Savukoskella ja Pelkosenniemellä lähellä.
Neuvostoliittolaiset pyrkivät kohti Savukoskea ja Pelkosenniemeä päästäkseen Sodankylään ja sieltä Rovaniemelle sekä lopuksi Tornioon.
Valtakirja
pienoiskuva|Englanninkielinen yksilöity valtakirja Valtakirja on asiakirja, jolla fyysinen tai juridinen henkilö valtuuttaa toisen toimimaan puolestaan. Valtakirjaa käytetään muun muassa oikeudenkäyntiasiamiehen valtuutuksen osoittamiseen. Myös kaupankäynnissä voidaan toinen valtuuttaa myymään tai ostamaan jotain. Äänestyksessä äänioikeus voidaan valtakirjalla antaa toiselle henkilölle. Usein valtakirjassa yksilöidään annettu toimeksianto ja asiamiehen toimivallan laajuus, esimerkiksi kauppahinta.
Saloinen
thumb|right|Saloisten kirkko Saloinen, aik. Salo Ol. (ei tule sekoittaa Varsinais-Suomessa sijaitsevaan samannimiseen kaupunkiin), on Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Saloisten kunta liitettiin 1973 Raaheen. Salo oli yksi Pohjanmaan vanhoista emäpitäjistä, Salon seurakunta perustettiin 1300-luvun alkupuolella. Saloisten pyhän Olavin kirkko tiilestä on vuodelta 1932 (rakennusmestari Pekka Karvonen). Paikalla aiemmin sijainnut keskiaikainen puukirkko paloi vuonna 1930.
Saloisissa sijaitsee SSAB Europe Raahen-terästehdas.
Luonto
Saloinen eli vanha Salo sijaitsee Pohjanlahden rannalla, Raahen kaupungin eteläpuolella. Saloinen eroaa monista muista Pohjanmaan rannikkopitäjistä siten, että se ei ole syntynyt jokisuuhun tai joen varrelle, vaan sen läpi virtaa vain kaksi pienempää jokea, Piehinkijoki alueen eteläosassa sekä Haapajoki Piehingin ja Kirkonkylän välissä. Saloinen on syntynyt alueella keskiajalla sijainneen hyvän satamapaikan ympärille. Toinen eroavaisuus Saloisten luonnossa naapurikuntiin verrattuna on mäkisyys. Saloisissa ei ole niin tasaista kuin esimerkiksi Kalajoella tai Limingassa. Saloisista löytyy myös muutama matala vaara, muun muassa Laivavaara, Ukkovaara ja Pirttivaara. Alueen suurin järvi on Haapajärven tekoallas, joka laajennettiin ja padottiin aikoinaan Rautaruukin tarpeisiin. Sisämaassa, sydänmailla eli vaaroilla on edelleen laajoja asumattomia erämaita. Asutus on perinteisesti keskittynyt rannikolle sekä myöhemmin Piehinki- ja Haapajokivarteen. Maankohoaminen on muuttanut vuosisatojen kuluessa maisemaa. Kirkonkylä eli Salonkylä joka aikoinaan perustettiin suuren lahden rannalle saloon eli suureen saareen jonka kapea kannas yhdisti mantereeseen on nykyisin Salonlahden kuivuttua melkein sisämaan kylä.
Historia
thumb|right|250px|Saloisten kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa. Salo on yksi Pohjanmaan vanhoista emäpitäjistä. Itsenäinen kirkkopitäjä siitä tuli vuonna 1413. Kirkkopitäjä ulottui etelässä Kalajoen ja Lestijoen välillä olevaan Siiponjokeen asti. Hailuodon saari luettiin myös Saloon kuuluvaksi. Idässä Salo ulottui pitkälle sisämaahan aina Oulujärvelle asti. Tarkkaa itärajaa ei ollut pitäjälle tässä vaiheessa vielä määritelty. Hallintopitäjänä Salosta käytettiin aluksi nimeä Ranta. Rannan hallintopitäjä perustettiin vuonna 1407.
Eränkäynnillä oli tärkeä asema vielä keskiajan salolaisten elämässä. Asukkaat metsästivät ja kalastivat. Salo tunnettiin myös markkinapaikkana, pitäjän nimikkopyhimyksen Pyhän Olavin messun yhteydessä 29. heinäkuuta järjestettiin jokavuotiset Olavinpäivänmarkkinat. Keskiajan saloislaiset olivat myös merenkulkijoita, jotka purjehtivat muun muassa Tukholmaan.
1500-luvun aikana asutus keskiaikaisen Salon emäpitäjän eteläosien jokilaaksoissa oli kasvanut niin paljon, että siitä erotettiin osia aluksi kappeliseurakunniksi ja myöhemmin itsenäisiksi pitäjiksi. Kalajoki itsenäistyi pitäjäksi vuonna 1540 ja Pyhäjoki vuonna 1568. Uudenajan alussa Salon kirkkopitäjään kuului näin ollen nykyisen Saloisten ja Siikajoen välinen rannikko mukaan lukien Hailuoto, joka itsenäistyi ilmeisesti 1590-luvulla. Idässä pitäjä rajoittui Oulujärven erämaapitäjään eli Paltamoon. 1500-luvun aikana Pohjanmaan suurten jokien latvoille siirtyi savolaisia uudisasukkaita. Salossa tämä koski lähinnä Siikajoen yläjuoksua, jota sen tähden nimitetään myös Siikasavoksi.
Salon alueen suurin mullistus 1600-luvulla oli kaupungin perustaminen. Salon kaupungin perusti kreivi Pietari Brahe vuonna 1649. Vuonna 1652 Salon kaupunki sekä myös pitäjä siirtyivät osaksi Pietari Brahen omistamaa Kajaanin vapaaherrakuntaa. Kaupunki nimettiin tässä yhteydessä perustajansa mukaan Raaheksi (Brahestad). Vuonna 1689 Siikajoesta muodostettiin oma pitäjänsä, johon kuului koko Siikajokilaakso. Seuraavana vuonna muodostettiin Raahen-Salon seurakunta, jonka emäseurakunnaksi tuli kaupunkiseurakunta, joka sisälsi myös Pattijoen, Olkijoen, Savolahden ja Palon. Kappeliseurakunniksi tulivat Salo ja Vihanti.
1800-luku alkoi sotaisasti, kun Ruotsi ja Venäjä taistelivat Suomen sodassa vuosina 1808-1809. Marraskuun 16. päivänä neuvoteltiin Salon pappilassa aselevosta, 19. päivänä neuvotteluja jatkettiin Olkijoella Lassilan talossa, jossa seuraavana päivänä allekirjoitettiin aseleposopimus.
Kirkollinen ja maallinen hallinto erotettiin maalaispitäjissä vuoden 1865 kunnallisasetuksella. Tässä yhteydessä vanha Salon pitäjä jaettiin Salon kappeliseurakuntaan (myöhemmin Saloinen), joka käsitti aluksi vain Salon ja Piehingin maakirjakylät, Salon emäseurakuntaan (myöhemmin Pattijoki), joka käsitti Pattijoen, Savolahden, Palon ja Olkijoen kylät, Vihantiin, johon kuuluivat Vihannin, Alpuan ja Ilveskorven kylät. Seuraavaksi ruvettiin jakamaan Raahen-Salon kirkkoherrakuntaa.
Loppiaispäivänä 1930 Salon keskiaikainen Pyhän Olavin puukirkko, joka yli 400 vuotta oli palvellut seurakuntalaisia, paloi muutamassa tunnissa perustuksiaan myöten. Saloisissa rakennettiin 1960-luvulla Rautaruukin terästehdas. Otanmäki Oy oli alkanut sen suunnittelun jo 1950-luvulla. Pitkän väännön jälkeen tehdas päätettiin sijoittaa Saloisten Rojuniemeen, ja tehtaan nimeksi tuli Rautaruukki Oy. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1961. Saloinen liitettiin Raaheen vuoden 1973 alussa. Liitoksen taustalla oli Rautaruukin perustaminen Saloisiin. Liitoksesta oli puhuttu jo 1950-luvun lopulla, jolloin Saloisissa oli kuitenkin päätetty pyrkiä lykkäämään liitosta mahdollisimman pitkälle. Terästehdas hankkeen toteuduttua asia tuli uudelleen ajankohtaiseksi.
Saloisten seurakunta jatkoi kuntaliitoksen jälkeen toimintaansa edelleen omana kirkkoherrakuntanaan. Talouden hoito oli kuitenkin nyt yhteinen Raahen kanssa, minkä takia muodostettiin Raahen seurakuntayhtymä. Pattijoen kunnan liityttyä Raaheen myös Pattijoki tuli mukaan seurakuntayhtymään. Oman kirkkoherran ja kirkkoherrakunnan saloistelaiset menettivät vuonna 2007, jolloin Saloinen ja Pattijoki liitettiin Raahen seurakuntaan.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Saloisten väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Vuonna 1912 Pattijoesta liitettiin Saloisiin alue, jossa oli 623 asukasta.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Saloisten ainoa taajama oli kirkonkylä, jossa oli 1 327 asukasta vuonna 1960 ja 2 330 asukasta vuonna 1970. Lisäksi Raahen keskustaajama ulottui vuonna 1970 osittain, 144 asukkaan verran Saloisten puolelle.
Nykyaika
Nykyajan Saloisissa iso osa asukkaista, varsinkin kirkonkylällä ja sen naapurikylillä, saa toimeentulonsa teollisuudesta. Tärkein työnantaja on oman kylän terästehdas eli Rautaruukki, joka nykyisin tunnetaan nimellä SSAB Europe Raahe (ent. Ruukki). Paljon käydään töissä myös Raahen kaupungissa. Maa- ja metsätalous on edelleen tärkeä elinkeino erityisesti pienemmillä kylillä. 1970-luvulta alkaen on lakkautettu monia tiloja, toisaalta varsinkin viime aikoina jäljelle jääneitä on laajennettu. Kuntaliitoksen myötä Saloisista on vähitellen hävinnyt iso osa kunnan tarjoamista palveluista muun muassa kunnanvirasto, kirjasto, lukio, moni koulu on lakkautettu, myös Kirkonkylän ala-aste ja viimeksi terveysasema. Seurakunnan palvelut ovat säilyneet paremmin muun muassa seurakuntakoti on peruskorjattu ja laajennettu. Saloisten asukasluku on pysynyt 2000-luvulla varsin vakaana. Nykypäivän saloistelainen asuu yleensä omakotitalossa, rivitaloja on vain muutamia Kirkonkylällä eli Salonkylällä ja Savolahdessa, Ollinsaaressa on kerrostaloalue, myös Satamakankaalla on muutama kerrostalo jotka ovat SSAB:n konttoreina. Kyläyhdistystoiminta on viime aikoina ollut vilkasta ja tuloksellista, Haapajoki-Arkkukari valittiin vuonna 2007 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Teollisuus
Raahen Laivakankaalla sijaitsee kultakaivos. Kultakaivos oli Nordic Mines Oy:n omistuksessa, kunnes sen toiminta lopetettiin vuonna 2014. Kaivos ei ole enää toiminnassa, mutta kaivannot ja infrastruktuuri ovat edelleen tallella Mattilanperällä. Otso Gold on nykyinen kaivosyrittäjä kyseisellä alueella.
Kylät
Saloinen jakaantuu neljään maarekisterikylään, jotka ovat: Palo, Piehinki, Saloinen eli Salo ja Savolahti. Muita kyliä ovat Arkkukari, Haapajoki, Honganpalo, Hurnasperä, Aunolanperä, Ketunperä, Koskenkorva, Kultalanperä, Leinoperä, Mattilanperä, Ollinsaari, Peltomaanperä, Romuperä, Satamakangas, Siniluoto, Tarpio, Tokolanperä, Ylipää ja Äyrinmäki.