cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wolverhampton Wanderers FC
Perustaminen ja alkuvuodet
St. Luken koulussa Blakenhallissa ryhdyttiin pelaamaan jalkapalloa silloisen rehtorin Harry Barcroftin aloitteesta 1870-luvun puolessavälissä. Varsinaisen seuran perustivat opettajat Jack Baynton ja Jack Brodie nimellä St. Luke's FC vuonna 1877. Alusta asti mukana oli myös seuran ensimmäinen varsinainen manageri, John Addenbrooke. Samoihin aikoihin paikallisen krikettijoukkueen Blakenhall Wanderersin eräät jäsenet innostuivat pelaamaan jalkapalloa. 1879 St. Luke's FC yhdistyi Wanderersin jalkapallojaoston kanssa ja tämä seurafuusio nimettiin Wolverhampton Wanderersiksi.
Uusi seura sai innostuneen vastaanoton alueella ja jäsenmäärä kasvoi nopeasti. Wolverhampton Wanderers osallistui ensimmäisen kerran Englannin FA Cupiin vuonna 1883 ja on yksi vuonna 1888 käynnistyneen Englannin liigan alkuperäisestä kahdestatoista perustajajoukkueesta. 1889 Wolves pelasi ensimmäisen kerran FA Cupin finaalissa häviten niihin aikoihin suvereenisti englantilaista jalkapalloa hallinneelle Preston North Endille 0–3. Samana vuonna joukkue muutti Dubley Roadilta nykyiselle kotiareenalleen Molineuxille. Joukkueen alkuvuosien maineikkain pelaaja oli puolustaja Charlie Mason, joka ensimmäisenä Wanderers-pelaajana edusti Englannin jalkapallomaajoukkuetta kolmesti vuosina 1887–1890.
Joukkue menestyi liigan alkutaipaleella varsin hyvin ollen kolmen ensimmäisen kauden aikana neljän parhaan joukossa, mutta alkuvuosinaan Wolves oli enemmänkin vahva cup-joukkue. 1893 Wolves saavutti ensimmäisen suuren voittonsa päihittämällä Evertonin Manchesterin Fallowfieldillä pelatussa cup-loppuottelussa 1–0. Jälleen kolme vuotta myöhemmin 1896 seura eteni loppuotteluun asti, mutta Sheffield Wednesday osoittautui paremmaksi 2–1-lopputuloksella. Cupmenestysvuosina sarjapelit sujuivat hiukan heikommin joukkueen kerätessä lähinnä keskikastin sijoituksia, kunnes kaudella 1897–1898 sivusi varhaisvuosiensa parasta liigasijoitusta sijoittuen kolmanneksi. Vuosisadan vaihtuessa joukkue ajautui kuitenkin tasaisen varmaan laskuun ja 1906 Wolves putosi ensimmäisen kerran Englannin liigan ylimmältä sarjaportaalta. Joukkue keräsi sarjakauden aikana vain 23 pistettä, joka oli kahdeksan pistettä vähemmän kuin sarjan toiseksi viimeiseksi sijoittuneella Nottingham Forestilla. Laskusuhdanteessa poikkeuksena kuitenkin vuosi 1908, jolloin joukkue eteni neljännen kerran cup-loppuotteluun ja kaatoi kaikkien yllätykseksi sen ajan huippujoukkueen Newcastle Unitedin 3–1.
Maailmansotien välinen aika
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1921 Wolves hävisi viidennen cup-loppuottelunsa Tottenham Hotspurille niukasti 1–0 ja 1923 seura putosi kolmanteen divisioonaan. Jo seuraavana keväänä joukkue otti ensimmäisen sarjamestaruutensa voittamalla kolmannen divisioonan pohjoislohkon ja palasi takaisin kakkosdivisioonaan. Wanderersin nousun englantilaisten ja eurooppalaisten kärkiseurojen joukkoon voidaan laskea alkaneeksi vuonna 1927, jolloin majuri Frank Buckley tuli joukkueen manageriksi. Tämän entisen Englannin maajoukkuepelaajan aikana Wolves nousi kakkosdivisioonan häntäpäästä yhdeksi Englannin parhaimmista ja vauraimmista seuroista. Vuonna 1932 tapahtui paluu ylimmälle sarjaportaalle 26 vuoden tauon jälkeen. Kausilla 1937–1938 ja 1938–1939 Wolves sijoittui liigassa toiseksi ja näistä jälkimmäisellä kaudella eteni myös cup-finaaliin 18 vuoden tauon jälkeen. Joukkueen ensimmäinen esiintyminen legendaarisella Wembleyllä päättyi kuitenkin Portsmouthin selkeään 4–1-voittoon. Kausi päättyi siis kahteen kakkossijaan, mutta nuoren ja nälkäisen joukkueen tulevaisuus näytti hyvältä. Nousu huipulle keskeytyi kuitenkin seuraavana syksynä, kun toinen maailmansota pysäytti jalkapallotoiminnan seitsemäksi vuodeksi.
Menestysvuodet
Frank Buckley luopui hieman yllättäen managerintoimesta 1944 ja tilalle tuli muutamaksi kaudeksi yli sadan hakijan joukosta valittu Ted Vizard. Vizard menestyi työssään kohtuullisesti, mutta sai silti kesäkuussa 1948 tehdä tilaa Wolvesin juuri peliuransa lopettaneelle keskuspuolustajalle Stan Cullisille. Cullis oli managerina aloittaessaan poikkeuksellisen nuori, vain 31-vuotias ja heti ensimmäisen kauden päätteeksi hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin FA Cupin voittajajoukkueen manageri, kun Wolves kaatoi keväällä 1949 cupfinaalissa Leicester Cityn 3–1 ja palasi cupmestariksi yli 40 vuoden tauon jälkeen. Seuraavalla kaudella Wolves jäi liigassa maalieron perusteella toiseksi Portsmouthin viedessä mestaruuden. Kahden heikosti menneen kauden jälkeen Wolves sijoittui kaudella 1952–1953 kolmanneksi ja seuraavalla kaudella voitti ensimmäisen liigamestaruutensa.
Kolme seuraavaa kautta Wanderers oli mukana liigan kärkikahinoissa, kunnes palasi mestariksi kaudella 1957–1958 yltäen samalla joukkueen yhden kauden piste-ennätykseen (64). Omalta osaltaa mestaruuteen vaikutti kahta edelliskautta suvereenisti hallinneen Manchester Unitedin joutuminen Münchenin lento-onnettomuuteen helmikuussa 1958. Seuraavalla kaudella Wolves otti toisen perättäisen mestaruuden päättäen heikosti alkaneen kauden 13 tappiottoman ottelun sarjalla ja tehden peräti 110 liigamaalia 42 ottelussa.
Kaudella 1959–1960 Wolves oli lähellä himottua tuplamestaruutta voittaessaan cupfinaalissa Blackburn Roversin puhtaasti 3–0, mutta hävitessään sarjamestaruuden Burnleylle vaivaisella pisteen erolla. Samalla kaudella Wolves eteni Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Vielä seuraavalla kaudella joukkue sijoittui liigassa kolmanneksi ja saavutti Cup-voittajien cupissa välieräpaikan, mutta 1960-luvun edetessä menestys jäi huomattavasti laimeammaksi. Muutaman huonosti menneen kauden jälkeen Stan Cullis erotettiin managerin virasta 1964 ja seuraavalla kaudella Wolves jäi 1. divisioonassa viimeistä edeltävälle sijalle pudoten kakkosdivisioonaan.
Cuphuumaa
33 pääsarjakauden jälkeen Wolves joutui hakemaan vauhtia alemmalta sarjaportaalta. Paluu ykkösdivisioonaan toteutui keväällä 1967 ja 1950-luvun menestyksen jälkeinen krapula rupesi osoittamaan paranemisen merkkejä. Uutta joukkuetta ryhdyttiin rakentamaan lähinnä Mike Baileyn, Kenny Hibbitin ja Derek Douganin ympärille. Muutaman heikon sarjasijoituksen jälkeen kaudella 1970–1971 Wolves sijoittui ykkösdivisioonassa neljänneksi ja pääsi 11 vuoden tauon jälkeen eurocupiin.
Kaudella 1971–1972 Wolves eteni UEFA Cupissa lopulta aina finaaliin asti. Matkalla finaaliin kaatui mm. Italian mahtiseura Juventus ja toisen kierroksen ottelussa hollantilaista ADO Den Haagia vastaan nähtiin poikkeuksellinen tapahtuma, kun Haagin pelaajat viimeistelivät peräti kolme omaa maalia Wolvesin voittaessa toisen osaottelun 4–0. Derek Dougan iski cuptaipaleella kaikkiaan yhdeksän maalia, mutta joukkueen varsinaiseksi sankariksi nousi maalivahti Phil Parkes, joka välierissä Ferencvarosia vastaan torjui rangaistuspotkun molemmissa osaotteluissa. Historiallinen eurocupvoitto jäi kuitenkin huipennusta vaille, kun loppuottelussa Tottenham oli vahvempi voittaen kaksiosaisen finaalin yhteismaalein 3–2.
1970-luvun alussa Wolves vakiinnutti väliaikaisesti paikkaansa englantilaisen jalkapallon kärkikaartissa napsien hyviä sarjasijoituksia ja edeten kaudella 1973–1974 Liigacupin finaaliin Manchester Cityä vastaan. Wolvesin ensimmäinen visiitti Wembleyllä vuoden 1960 jälkeen oli voitollinen ja City kaatui 2–1. Vuosikymmenen puoleenväliin osui kuitenkin lievä suvantovaihe ja kauden 1976–1977 seura haki vauhtia alemmalta sarjaportaalta nousten kuitenkin nopeasti takaisin ykkösdivisioonaan.
Kausi 1979–1980 on jäänyt seuran toistaiseksi viimeiseksi menestyskaudeksi, kun Wolves voitti toistamiseen Liigacupin ja sijoittui sarjassa kuudenneksi. Varsinkin voitollinen cupfinaali 1970-luvun lopun mahtiseuraa Nottingham Forestia vastaan on jäänyt hyvin kannattajien mieleen, sillä pian tämän jälkeen Wolves ajautui vakaviin taloudellisiin ongelmiin, jotka lähes koituivat seuran kohtaloksi.
Romahdus
1970-luvun lopussa joukkueen kotikenttä Molineux Stadium oli auttamattomasti vanhentunut, lahoava ja rottia vilisevä tunkio, jonka 1970–1980-lukujen vaihteessa aloitettu ja kesken jäänyt uudistus sekä kasvaneet siirtosummat ja pelaajapalkkiot ajoivat seuran vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin. 1982, kauan ennen Roman Abramovitšia ja Malcolm Glazeria Wolves siirtyi ulkomaalaisomistukseen, kun saudiarabialainen Bhattin suku otti vallan seurassa. Bhattin suku oli erittäin epäsuosittu kannattajien keskuudessa ja tämä näkyi sekä yleisömäärien voimakkaana laskuna, että seuran leväperäisenä johtamisena.
Kaudeksi 1982–1983 Wolves putosi jälleen kakkosdivisioonaan, mutta nousi vielä seuraavaksi kaudeksi ylimmälle sarjaportaalle. Ilo jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä tätä seurasi kolme peräkkäistä putoamista ja keväällä 1986 seura putosi historiansa ensimmäisen kerran neljänteen divisioonaan ajautuen samalla konkurssiin. Wolvesin 130-vuotisen historian aallonpohjana pidetään marraskuun 24. päivää vuonna 1986, kun joukkue oli jumiutunut nelosdivisioonan keskikastiin ja hävisi FA Cupin ensimmäisen kierroksen toisessa uusintaottelussa liigan ulkopuoliselle Chorleylle 0–3.
Toipuminen ja Haywardin aika
1986 Bhattin suku oli jättänyt seuran ja Asdan myymäläketjun ja Gallaghersin rakennusliike loivat Wanderersille uuden omistuspohjan. Kaksi muuta tärkeää tekijää Wolvesin toipumisessa 1980-luvun alun katastrofista olivat Graham Turnerin tulo manageriksi lokakuussa 1986 ja Steve Bullin hankinta West Bromwich Albionista saman vuoden marraskuussa. Kaudella 1987–1988 Bull viimeisteli huikeat 52 maalia ja johdatti joukkueen aladivisioonien tuplamestaruuteen, kun Wolves juhli keväällä 1987 sekä neljännen divisioonan että Sherpa Van Trophyn voittoa. Seuraavalla kaudella Wolves saavutti toisen peräkkäisen sarjanousun voittaessaan kolmannen divisioonan.
Toukokuussa 1990 joukkuetta lapsesta asti kannattanut liikemies Sir Jack Hayward osti joukkueen ja jatkoi Molineux Stadiumin kesken jäänyttä saneerausta sijoittamalla useita kymmeniä miljoonia puntia stadionin uudistamiseen. Tämän lisäksi Hayward sijoitti valtavia rahasummia pelaajahankintoihin ja uuden harjoituskeskuksen rakentamiseen.
Seuraavina vuosina Wolves oli monta kertaa lähellä nousua takaisin ylimmälle sarjaportaalle, valioliigaan ja kaudella 1997–1998 joukkue eteni FA Cupissa välieriin ensimmäisen kerran vuoden 1981 jälkeen. Nousu valioliigaan toteutui vihdoin kaudella 2002–2003 seuran voittaessa nousukarsintafinaalissa Sheffield Unitedin 3–0 ja palasi ylimmälle sarjaportaalle 19 vuoden tauon jälkeen. Valioliigan taso osoittautui kuitenkin joukkueelle liian kovaksi ja seura putosi takaisin nykyiseen mestaruussarjaan yhden kauden jälkeen.
Loppuvuodesta 2002 Hayward luopui puheenjohtauudesta jääden kuitenkin joukkueen omistajaksi. 21. toukokuuta 2007 ilmoitettiin, että Hayward on myynyt seuran liverpoolilaiselle liikemiehelle Steve Morganille. Omistajanvaihdos toteutui 9. elokuuta 2007. Kauppahinta oli 10 puntaa sisältäen uuden omistajan velvoitteen investoida joukkueeseen 30 miljoonaa puntaa.
Paluu Valioliigaan
Manageri Glenn Hoddlen lopetettua kesällä 2006, Wolves palkkasi uudeksi managerikseen entisen Irlannin maajoukkueen ja Sunderlandin päävalmentajan Mick McCarthyn. McCarthy loi Wolvesiin uuden strategian, joka perustui nuoriin, nälkäisiin ja lupaaviin pelaajiin. Strategian tarkoituksena oli samalla leikata joukkueen palkkakustannuksia. Joukkueesta lähti yhteensä 12 pelaajaa, joista vain kahdesta saatiin siirtokorvaus. Joleon Lescott siirtyi Evertoniin ja Seol Ki-Hyeon Readingiin.
Ensimmäiseen McCarthyn kauteen lähdettiin ilman odotuksia vuosiin. McCarthy rakensi joukkueen omista kasvateista, sopimuksettomista pelaajista, sekä lainasopimuksilla tulleista pelaajista. Kausi oli onnistunut, sillä Wolves saavutti Mestaruussarjssa play-off paikan, vaikka kauden ensimmäinen puolisko oli ollut epävireinen joukkueelta. Joukkue selvisi välieriin, jossa Wolves koki tappion ensin Molineuxilla 3–2 sekä perään 1–0 tappion Hawthornilla Valioliigaan nousseelle West Bromwich Albionille.
Kaudelle 2007–2008 fanien keskuudessa odotukset olivat kasvaneet edellisellä kaudella saavutetun play-off paikan myötä, vaikka joukkueen laitahyökkääjät Michael Kightly ja Matt Jarvis olivat loukkaantuneiden listalla ennen kauden alkua. Joulukuuhun mennessä joukkue näytti jäävän pois nousukamppailusta Valioliigaan. Mutta hyvät pelit keväällä lopulta jättivät Wolvesin vain maalin erolla ulos play-offseista. Joukkue hävesi viimeisen 15 pelin aikana vain kahdesti. Vaikutusta joukkueen hyviin kevätkauden otteisiin oli Sylvan Ebanks-Blakella, joka oli saapunut tammikuussa 2008 Plymouth Argylestä vahvistamaan Wolvesin hyökkäystä.
McCarthy jatkoi kaudelle 2008–2009 politiikkaansa ostaa nuoria, nälkäisiä pelaajia alasarjoista. Kauden alku oli Wolvesin vahvin, sitten kauden 1949–1950 joukkue voitti ensimmäiset seitsemän otteluaan ja vasta kahdeksannessa ottelussa pelasi tasapelin. Joukkue teki 23 maalia ja päästi 7 maalia, kahdeksassa ensimmäisessä pelissään. Joulukuussa Wolves oli sarjan kärjessä. Joulun ja kahden tasapelin jälkeen Wolves voitti vain kertaalleen 11 ottelun putkessa alkuvuodesta 2009. Mutta kärkipaikka pysyi. Nousu Valioliigaan varmistui 18. huhtikuuta 2009, kun Sylvan Ebanks-Blake, joka voitti myös Mestaruussarjan parhaan pelaajan palkinnon sekä Mestaruussarjan maalikuninkuuden 25 maalillaan samalla kaudella, teki 1–0 voittomaalin Queens Park Rangersia vastaan. Seitsemän päivää myöhemmin Wolverhampton Wanderers Football Club voitti ensimmäisen mestaruutensa sitten kauden 1988–1989. Nykyisen Mestaruussarjan / entisen ykkösdivisioonan voitosta oli jo kulunut vielä kauemmin kun Wolves oli voittanut sen edellisen kerran kaudella 1976–1977.
Susien paluu valioliigaan 2009 oli parempi kuin alkuun uskottiin, kauden lopulla sijoitus oli 15. Kauden 1979–1980 ykkösdivisioonan sijoituksen 6. jälkeen, Wolves ei ole yltänyt kertaakaan yhtä korkealle. Peli kaudella 2009–2010 oli rakennettu tiukan puolustuspelin varaan, yksinäisenä hyökkäyksen kärkenä seuran kallein hankinta Kevin Doyle. Toinen kausi Valioliigassa päättyi putoamisrajan paremmalle puolelle sijaluvulle 17. Peli oli enemmän hyökkäävää ja Wolves voitti Molineuxilla mm. Manchester Cityn, Chelsean ja Manchester Unitedin. Kauden viimeisessä ottelussa se hävisi Blackburnille, mutta samanaikaisesti Blackpool ja Birmingham City hävisivät omat ottelunsa ja tippuivat mestaruussarjaan. Wolves keräsi kaudella paremmat kokonaispisteet edellisvuoteen verrattuna. Molineuxin laajennus aloitettiin heti kauden jälkeen, pohjoinen päätykatsomo Stan Cullis purettiin ja rakennettiin uudestaan. Hankkeen myötä stadionin kapasiteetti kasvaa 2014 mennessä uusilla Stan Cullis ja Steve Bull -katsomoilla 36 000 istumapaikkaan. McCarthyn pitkä valmennuskausi Wolvesissa päättyi lopulta helmikuussa 2012 potkuihin, kun seuralla oli takana 11 valioliigaottelua ilman voittoja. Wolves havitteli McCarthyn seuraajaksi muun muassa Alan Curbishleyä ja Walter Smithiä. Lopulta seura teki kauden loppuun ulottuvan sopimuksen McCarthyn apuvalmentajana toimineen Terry Connorin kanssa. Kauden päätteeksi Wolverhampton putosi mestaruussarjaan ja keväällä 2013 edelleen ykkösliigaan, josta tosin palasi takaisin seuraavalle kaudelle Kenny Jackettin luotsatessa joukkuetta. Heinäkuussa 2016 kiinalainen Fosun International osti seuran emoyhtiön Steve Morganilta. Samassa yhteydessä yhtiön toimitusjohtajana toiminut Jez Moxey luopui tehtävästään, uudeksi toimitusjohtajaksi palkattiin Laurie Dalrymple. Heti kaupan jälkeen Kenny Jacketin sopimus lopetettiin ja tilalle palkattiin italialainen Walter Zenga. Zengan sopimus purettiin vain 14 liigapelin jälkeen ja hänen tilalleen nimitettiin Paul Lambert marraskuussa 2016. Kauden 2016–2017 päätteeksi seuran uudeksi valmentajaksi pestattiin portugalilainen Nuno Espirito Santo. Kesäkuussa 2017 yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi nostettiin Wolverhamptoniin muuttanut kiinalainen Jeff Shi. Joukkue voitti mestaruussarjan kaudella 2017–2018 ja nousi valioliigaan jälleen kaudeksi 2018–2019.
Kotikentät
Wolverhampton Wanderers on historiansa aikana pelannut viralliset kotiottelunsa viidellä eri kentällä. Joukkueen ensimmäinen kotikenttä Windmill Field oli käytössä vuosina 1877–1879. 1879 seura muutti kahdeksi vuodeksi John Harper’s Fieldille ja sieltä edelleen Dubley Roadille lähemmäs kaupungin keskustaa. Kesällä 1889 Wolves siirtyi nykyiselle kotikentälleen Molineux Stadiumille.
Joukkueen historian viides ”virallinen” kotikenttä on naapuriseura West Bromwich Albionin The Hawthorns, jossa Wolves pelasi kaksi kotiottelua marras-joulukuussa 1919 rangaistuksena Molineuxilla aiemmin sattuneesta katsojamellakasta.
Muuta
Wolvesin kaikkien aikojen ensimmäisen liigamaalin teki Aston Villan puolustaja Graham Cox Englannin Liigan ensimmäisellä ottelukierroksella 8. syyskuuta 1888. Kyseessä on samalla Englannin liigan ensimmäinen oma maali.
Englannin liigan ensimmäinen rangaistuspotku tuomittiin Wolverhamptonin ja Accringtonin ottelussa 14. syyskuuta 1891. John Heath teki maalin pilkulta Wolvesin voittaessa 5–0.
Wolverhampton Wanderers on Burnleyn ohella ainoa joukkue, joka on voittanut sarjansa Englannin Liigan kaikilla neljällä sarjatasolla. Tämän lisäksi Wolves on ainoa joukkue, joka on pystynyt historiansa aikana voittamaan Englannin kolme tärkeintä cupkilpailua: FA Cupin, Liigacupin ja Football League Trophyn.
Krasnyi bor (Petroskoi)
pienoiskuva|Krasnyi Borin teloituspaikan muistomerkki. Krasnyi bor (kyrillisillä aakkosilla Красный бор, ) on männikkö Petroskoin lähistöllä Karjalan tasavallassa. Krasnyi bor on Josif Stalinin aikaisen sisäasiain kansankomissariaatin NKVD:n joukkoteloituspaikka. Paikan on löytänyt Memorial-järjestön Juri Dmitrijev.
9. elokuuta – 15. syyskuuta 1937 sekä 26. syyskuuta – 2. lokakuuta 1938 alueella teloitettiin yhteensä 1 196 ihmistä, joista oli
Lähistön ihmisillä oli alueen teloituksista joitakin tietoja, mutta vuonna 1997 Ivan ja Sergei Tšugunkov läheisestä Puujoen (venäjäksi Derevjannojen) kylästä löysivät pitkällisten etsintöjen tuloksena metsästä joukkohaudoille tyypillisiä hautavajoamia. Myöhemmin samana vuonna aloitettiin kaivaukset, joissa todella selvisi, mitä alueella oli tapahtunut.
31. lokakuuta 1998 avattiin Krasnyi bor -muistohautuumaa.
Robert Stevenson (elokuvaohjaaja)
Robert Stevenson (31. maaliskuuta 1905 Buxton, Derbyshire, Englanti – 30. huhtikuuta 1986 Santa Barbara, Kalifornia) oli englantilainen elokuvaohjaaja, joka työskenteli Hollywoodissa 1940-luvulta alkaen ja ohjasi muun muassa 19 elokuvaa The Walt Disney Companylle.
Stevenson sai koulutuksensa Cambridgen yliopistossa ja aloitti ohjaajanuransa vuonna 1932 Saksassa musikaalilla Happy Ever After, joka kuvattiin yhtä aikaa englanniksi ja saksaksi. Varhaisiin brittiläisiin menestyksiin kuului Kuningas Salomonin kaivokset vuodelta 1937.
Tuottaja David O. Selznick kutsui Stevensonin Yhdysvaltoihin. Hänen ensimmäinen amerikkalainen ohjaustyönsä oli Tom Brownin kouluvuodet vuonna 1940. Stevensonin tunnetuimmat ohjaukset syntyivät Disney-yhtiölle: Oscar-palkitut Maija Poppanen ja Hokkuspokkus taikaluudalla sekä komedia Riemukupla.
Jonathan Biabiany
Jonathan Ludovic Biabiany (s. 22. huhtikuuta 1988 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Sampdoriaa Italian miesten jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa, mutta on tällä hetkellä lainassa samalla sarjatasolla pelaavassa Parmassa.
Demokraattinen koulu
Demokraattinen koulu on koulu, jossa oppilaille on haluttu turvata mahdollisuus osallistua merkittävästi koulua koskevaan päätöksentekoon henkilökunnan kanssa tasavertaisina äänestäjinä ja päätöksentekijöinä. Vanhin demokraattinen koulu on Summerhill Englannissa, joka aloitti toimintansa vuonna 1921 Saksassa. Yhdysvalloissa on noin 30 demokraattista koulua. Niistä tunnetuimpia on Sudbury Valley School (Framingham, Massachusetts). Suomessa Keravalla on vuonna 2005 aloittanut toimintansa Feeniks-koulu, ja se on Suomen ensimmäinen demokraattinen koulu. Tampereellakin aloitettiin 2006, mutta koulu joutui lopettamaan rahoitusvaikeuksien takia toimittuaan muutaman kuukauden.
Syksyllä 2018 Turussa aloitti Turun Feeniks-koulu, joka on toistaiseksi Suomen ainoa toiminnassa oleva demokraattinen koulu.
Kyyrölän seurakunta
Kirkot
Kyyrölän seurakunnan pääkirkko, Kristuksen temppeliintuomisen kirkko (rakennettu 1898), sijaitsi Kyyrölän kylässä, jossa sijaitsi myös seurakunnan pappila. Lisäksi seurakunnalla oli Kangaspellon kylässä Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko (1921) ja Perkjärven asemakylässä Pyhän Sergei Radonežilaisen kirkko (1901).
Perustaminen
Kyyrölän ortodoksinen seurakunta perustettiin vuonna 1725, jolloin kreivi Grigori Petrovitš Tšernyšev siirsi lahjoituksena saamilleen ja sodassa autioituneille tiloille Muolaan keskiosaan parisataa venäläistä maaorjaa. Samana vuonna valmistui myös Kyyrölän ensimmäinen kirkko. Oman papin seurakunta sai vuonna 1765.
Lakkauttaminen
Kyyrölän seurakunta lakkautettiin muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin 1940-luvun lopulla. Sotien jälkeen monet kyyrölälaiset sijoitettiin Hämeenlinnan seudulle ja Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta on ylläpitänyt Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan perinteitä.
Harri Vuori
Harri Vuori (s. 10. tammikuuta 1957 Lahti) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Esko Syvingin, Einojuhani Rautavaaran, Paavo Heinisen ja Eero Hämeenniemen johdolla ja sai sävellysdiplomin vuonna 1989. Vuoren tyyli on modernistista ja hyödyntää yläsävelharmoniaa. Hän aloitti uransa uusklassismista ja on edennyt dodekafonian ja jälkisarjallisuuden kautta kohti värikkäämpää sointi-ilmaisua. Harri Vuoren sävellyksiä inspiroivat vahvasti luonto ja luonnonilmiöt.
Vuori on säveltänyt lähinnä orkesteriteoksia ja kamarimusiikkia, jonkin verran myös lauluja ja teoksia soolosoittimille. Vuoren orkesteriteoksia ovat muun muassa Mandelbrotin kaiut, Lopetetut liikkeet, Ylitse kuun, alitse päivän lisäksi tuotantoon kuuluu kamariooppera Kuin linnun jäljet taivaalla. Vuori on säveltänyt myös konsertot bassoklarinetille ja saksofonille. Vuoren ensimmäinen sinfonia sai kantaesityksensä vuonna 2004 ja toinen vuonna 2007. Molemmat on levytetty Toccata-levymerkille. Harri Vuoren jousiteos Lentoon sai kantaesityksen Kokkolassa syksyllä 2015. Vuoren uusimpia teoksia on kitarakonsertto Cthulhu's Dreams ja Lappeenrannan kaupunginorkesteri kantaesitti teoksen osana Ja kitara soi -festivaalia marraskuussa 2016.
Vuori on toiminut 1990-luvun alkupuolelta lähtien myös sävellyksenopettajana, ja hän on vaikuttanut merkittävästi lukuisiin nuoremman polven suomalaissäveltäjiin. Vuoren sävellysoppilaisiin ovat kuuluneet mm. Uljas Pulkkis ja Osmo Tapio Räihälä. Vuodesta 1993 hän on toiminut musiikkitieteen lehtorina Helsingin yliopistossa, ja hänelle myönnettiin yliopiston Pacius-palkinto vuonna 1997. Keväällä 2016 Helsingin yliopisto lakkautti sävellyksenopettajan viran. Sävellyksenopettajan tehtävä on Turun akatemian peruja 376 vuoden takaa. Oppituolia ovat hoitaneet säveltäjät Paciuksesta Sibeliukseen.
Harri Vuori on Jälkeläiset-dokumenttielokuvan päähenkilö. Jälkeläiset kertoo taiteilijaelämästä Tuusulanjärven kulttuurimiljöössä. Dokumentissa käsitellään myös hallituksen säästölinjauksia suhteessa kulttuuripoliittisiin päätöksiin. Dokumentti sai ensi-iltansa huhtikuussa 2017.
Harri Vuorelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Mihail Larionov
Mihail Fjodorovitš Larionov (3. kesäkuuta (J: 22. toukokuuta) 1881 Tiraspol, Venäjän keisarikunta – 10. toukokuuta 1964 Fontenay-aux-Roses, Ranska) oli venäläinen avant-garde-taidemaalari.
Abala
Abala on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Tillabérin alueen Filinguén departementissa. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä noin 65 kilometriä Filinguésta pohjoiseen. Kunnassa on 75 200 (vuonna 2010, arvio) ja kuntakeskuksessa 7 200 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Abalan kunnan pinta-ala on noin 6 000 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Tahouan alueen Tillian kuntaan, kaakossa Filinguén departementin Sanamin sekä etelässä Kourfeyen ja Filinguén kuntiin, lännessä Oullamin departementin Banibangoun kuntaan ja pohjoisessa Maliin.
Kuntaan kuuluu 45 hallintokylää, 32 perinteistä kylää, 72 pikkukylää, neljä leiriä ja viisi vedenottopaikkaa. Asukkaista 58,6 % on hausoja, 22,1 % fulbeja, 16,5 % tuaregeja, 1,6 % djermoja ja 1,2 % arabeja.
Keskuskylään johtaa huonokuntoinen tie Filinguésta. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely sekä laiduntamiseen ja paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra, okra ja maapähkinä. Maataloustuotteiden ja karjan myynti suuntautuu lähialueille sekä Nigeriaan ja Maliin. Osa väestöstä työskentelee alueen ulkopuolella siirtotyöläisinä.
Mihail Larionov
Elämä
Vuodesta 1902 alkaen hänen tyylinsä oli impressionismi. Vierailtuaan Pariisissa vuonna 1906 hän siirtyi kohti Jälki-impressionismia ja sen jälkeen kohti uusprimitiivistä tyyliä, joka oli kehittynyt venäläisistä niinipuupiirroksista. Vuonna 1908 hän järjesti Moskovassa näyttelyn Kultainen talja, jossa esiteltiin kansainvälisten avant-garde-taiteilijoiden, kuten Henri Matissen, André Derainin, Georges Braquen, Paul Gauguinin ja Vincent van Goghin, maalauksia. Muut hänen pitämänsä yhteisnäyttelyt esittelivät Vladimir Tatlinin, Marc Chagallin ja Kazimir Malevitšin teoksia.
Abala
Alkeiskoulu ja terveyspalvelut tavoittavat noin puolet väestöstä. Abalassa toimii myös yläkoulu.
Mihail Larionov
Elämä
Vuonna 1913 Larionov perusti rayonismin, joka oli ensimmäinen lähes abstrakti taidesuuntaus Venäjällä. Hän piti yhden miehen esityksen Omega-työpajassa. Vuonna 1915 hän jätti Venäjän ja työskenteli Pariisissa Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueen produktioissa. Hän vietti loppuelämänsä Ranskassa, ja hän ja Gotšarova saivat Ranskan kansalaisuuden vuonna 1939. Hän kuoli 82-vuotiaana Pariisin esikaupungissa Fontenay-aux-Rosesissa.
Viron kongressi
Jännitettä Korkeimman neuvoston kanssa
Viron kongressi piti itseään ainoana laillisena edustajistona Virossa. Korkeimman neuvoston vaalit pidetään maaliskuussa 1990. Poliittinen aloite siirtyy näin Korkeimmalle neuvostolle, jossa Kansanrintamalla on vahva asema. Vastakkainasettelu Viron kongressin ja Kansanrintaman välillä kärjistyy lokakuussa 1990. Sen seurauksena kansanrintamalaiset jäsenet marssivat ulos Viron kongressin istunnosta.
Maaliskuussa 1991 Korkeimman neuvoston järjestämää kansanäänestystä, jossa kysyttiin itsenäisyydestä, Viron kongressi ei tukenut, koska sellaiseen kysymykseen ei sen mielestä ollut tarvetta. Oikeudellinen jatkuvuus perustui vuoden 1938 perustuslakiin.
Kun itsenäisyysjulistus 20. elokuuta 1991 annettiin, sen yhteydessä sovittiin, että perustuslakia ryhtyy valmistelemaan edustajisto, jossa on 30 edustajaa Korkeimmasta neuvostosta ja 30 Viron kongressista. Viron kongressin tavoitteena oli siinä yhteydessä saada vuoden 1938 kansalaisuuslaki voimaan niin vähin muutoksin kuin mahdollista. Vuoden 1938 perustuslaissa oli leimaa antavana myös presidenttivaltaisuus. Siitä ei niinkään tullut kiistakysymystä, vaan kansalaisuuslaista. Kompromissiksi sovittiin, että perustuslakiehdotuksen kansanäänestyksen yhteydessä kysytään mielipidettä kansalaisuutta anoneiden äänioikeudesta. Perustuslaki hyväksyttiin keskuun 28. päivän 1992 äänestyksessä, mutta äänioikeuden antaminen ei-kansalaisille hylättiin.
Viron kongressin lopetus
Muita kommentteja antoi riigikogun varapuhemieksi valittu Viron komitean puhemies Tunne Kelam, joka julisti loppupuheenvuorossan, että "Viron kongressin saavutus oli historiallisen Viron tasavallan palauttaminen". Toinen kongressin johtajista, entinen poliittinen vanki Enn Tarto puolestaan piti Viron kongressin suurimpana saavutuksena sitä, että "se jatkaa toimintaa riigikogussa". Samaa painotti myös Mart Laar, voittaneen vaaliliiton johtaja ja pääministeri, kun hän Viron kongressin päätösistunnossa pitämässään puheessa julisti, että riigikogun vaalit merkitsivät Viron kongressin ajaman linjan voittoa Viron politiikassa.
Bentoniitti
Bentoniitti on luonnon savea, jonka oleellisimpana osana on montmorilloniittisavi. Se pystyy absorboimaan suuria määriä vettä ja suotuisissa oloissa laajenemaan sen seurauksena tilavuudeltaan jopa kymmenkertaiseksi. Bentoniittia esiintyy yleisesti ympäri maailmaa, mutta Suomessa sitä tavataan vain vähäisissä määrin. Suomessa käytetty bentoniitti tuodaan muualta, kuten Yhdysvalloista tai Euroopan eteläosista.
Bentoniitin sulamispiste on yli 1 200 °C, tiheys 2,5 g/cm3 ja CAS-numero 1302-78-9. Bentoniitin kemiallinen kaava on Al2O3.4(SiO2).H2O ja moolimassa 360,31 g/mol.
Kilpua
Kilpua on kylä Oulaisten kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla Pohjanmaan radan ja kantatien 86 varressa, lähellä Vihannin kunnanrajaa. Kilpuan rautatieasemalla ei nykyisin ole miehitystä, henkilö- eikä tavaraliikenteen palveluita.
Bentoniitti
Bentoniitti muussa teollisuudessa
pienoiskuva|Bentoniittiseoksen lisäystä [[Sémillon|Sémillon-viiniin kirkastusta varten]] Hyvän vedensitomiskykynsä takia bentoniittia käytetään usein lisänä kissanhiekkavalmisteissa ja kotiviinin valmistuksessa kirkasteena. Elintarviketeollisuus puolestaan käyttää sitä paakkuuntumisenestoaineena E-koodilla E558. Rehuteollisuudessa sitä käytetään sideaineena. Erään yhdysvaltalaisen bentoniitintoimittajan mukaan, rehuun lisättynä se sitoo elimistössä erilaisia myrkkyjä, nopeuttaa villan kasvua lampailla ja parantaa munatuotantoa kanaloissa. Sillä ei ole todettu olevan lisäaineena vahingollisia sivuvaikutuksia.
Bentoniitissa voi olla myös maaperän haitallisia aineita. Vuonna 2016 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA varoitti sisäisestikin nautittavaksi tarkoitetun bentoniittituotteen korkeasta lyijypitoisuudesta. FDA:n mukaan terveysvaikutteisena markkinoitu tuote voi aiheuttaa lyijymyrkytyksen.
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle tapahtui 6. toukokuuta 1983, kun Britannian kuninkaallisen laivaston Sea Harrier -VTOL-hävittäjä laskeutui espanjalaisen konttilaivan konttipinon päälle Atlantilla. Hävittäjä osallistui Naton sotaharjoitukseen, mutta epäonnistui palaamaan sen kanssa harjoitelleen opettajakoneen luokse. Hävittäjän lentäjä yritti tämän jälkeen palata inertiasuunnistusjärjestelmän turvin lentotukialukselle, jolta oli noussut ilmaan. Inertiasuunnistusjärjestelmä oli vioittunut, ja lentäjä laskeutui polttoaineen vähetessä lähellä purjehtineelle konttialukselle. Laskeutumisessa ei tullut henkilövahinkoja tai merkittäviä materiaalivahinkoja.
Kulmalehtimittari
Kulmalehtimittari (Scopula nigropunctata) on Suomessa muutaman kerran harhailijana tavattu mittariperhoslaji.
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Tapahtumien kulku
Ensimmäiseen Naton sotaharjoitukseensa osallistunut luutnantti Ian ”Soapy” Watson lähti harjoituslennolle Sea Harrier -koneella HMS Illustrioukselta lähellä Portugalin rannikkoa. Watsonin koneen lisäksi harjoituslennolle lähti toinen opettajakone, jonka johdolla Watsonin oli tarkoitus löytää ”sotaoloissa” operoiva ranskalainen lentotukialus, joka operoi radiohiljaisuudessa ja tutka sammutettuna.
Kulmalehtimittari
Koko ja ulkonäkö
Ulkonäöltään laji muistuttaa monia muita Scopula-suvun mittariperhosia, mutta on suhteellisen kookas. Siipien yleissävy on harmaa. Etusiivessä on kolme ja takasiivessä kaksi harmaata poikkiviirua. Uloimman poikkiviirun ulkopuolelta siipi on tummanharmaa ja aaltoviiru erottuu siinä valkoisena. Sekä etu- että takasiivissä on hyvin erottuvat, mustat keskipilkut. Etusiivet ovat erikoisen teräväkärkiset ja takasiiven ulkoreuna tekee selvän, terävän kulman. Siipiväli 29–34 mm.
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Tapahtumien kulku
Etsinnän jälkeen Watson palasi opettajakoneen kanssa sovittuun kohtaamispaikkaan. Opettajaa ei kuitenkaan näkynyt, ja Watson kääntyi inertiasuunnistusjärjestelmän avulla HMS Illustriouksen oletettuun suuntaan ja odotti sen ilmaantuvan tutkaan. Alus ei kuitenkaan tullut näkyviin, ja Watson päätti ottaa yhteyttä radiolla, jolla ei myöskään saanut vastausta. Koneen inertiasuunnistusjärjestelmä oli vioittunut, minkä seurauksena Watson ei onnistunut palaamaan lentotukialukselle, jolta oli lähtenyt.
Kulmalehtimittari
Levinneisyys ja lentoaika
Kulmalehtimittari on levinneisyydeltään eurosiperialainen. Sitä tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, pohjoisessa Tanskaan ja Baltiaan sekä idässä Siperian poikki Koreaan ja Japaniin saakka. Suomesta laji tavattiin ensimmäisen kerran Loviisasta vuonna 1992. Lisäksi yksittäiset yksilöt on tavattu Houtskarista 2005 ja Bromarvista 2007. Keski-Euroopassa perhoset lentävät yhtenä sukupolvena toukokuun keskivaiheilta elokuun puoleenväliin.
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Tapahtumien kulku
Watson lensi koneellaan itään läheiselle laivaväylälle Sea Harrierin polttoaineen alkaessa loppua. Hän onnistui saamaan radioyhteyden laivaan 80 kilometrin päässä ja sai tämän näköyhteyteen 19 kilometrin päässä. Watson aikoi alkuun hypätä heittoistuimella Alraigo-nimisen aluksen läheisyyteen, mutta päätti yrittää pystysuoraa VTOL-laskeutumista aluksen rahtikonttipinon päälle. Alraigo kuljetti Kanariansaarilla sijaitsevan Roque de los Muchachosin observatorion teleskoopin aluslevyä, ja konttilaivan kannella olleet rahtikontit muodostivat lentäjien koulutuksessa käytetyn harjoituslaskeutumisalustan kokoisen tasaisen pinnan.
Kulmalehtimittari
Elinympäristö ja elintavat
Laji elää metsänreunamilla sekä melko avoimilla niityillä. Päivisin perhosia voi löytää lepäämästä toukkien ravintokasveilla, illan hämärryttyä molemmat sukupuolet voivat lentää valolle. Kulmalehtimittari talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Tapahtumien kulku
Watson laskeutui toisen lähestymisen päätteeksi aluksen konttipinon päälle, kun koneella oli enää polttoainetta muutamaksi minuutiksi. Laskeutumisen jälkeen hävittäjä alkoi liukua alas konttipinon päältä. Watson yritti pysäyttää liu’un vetämällä hävittäjän laskutelineet sisään. Hävittäjä jatkoi kuitenkin liukumista ja pysähtyi lopulta törmättyään kannelle pysäköityyn pakettiautoon.
Kulmalehtimittari
Ravintokasvi
Toukka elää erilaisilla puilla ja pensailla, erityisesti kuusamilla (Lonicera) ja kärhöillä (Clematis).
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle
Tapahtumien kulku
Alraigo saapui Santa Cruz de Tenerifen satamaan neljää päivää myöhemmin lehdistön vastaanottamana. Watson joutui kahteen kertaan erilaisten tutkintakomiteoiden haastateltavaksi.
Seuraukset
Sea Harrier ZA176 nostettiin laivasta Santa Cruz de Tenerifen satamassa, ja vietiin takaisin Britanniaan BP:n British Tay -tankkerilla. Hävittäjän todettiin olevan korjattavissa, ja se palasi huollon jälkeen palvelukseen. Kone muunnettiin vielä yhdeksän vuotta onnettomuuden jälkeen FA2-versioksi, minkä jälkeen se palveli vielä vuoden 2003 syyskuulle. ZA176 on nykyisin Nottinghamshiren Newark Air Museumin kokoelmissa FA2-päivityksen jälkeisessä asussaan.
Onnettomuuden lopulliseksi syyksi todettiin Watsonin kokemattomuus, sillä hän oli suorittanut vasta 75 prosenttia koulutuksestaan ennen Naton sotaharjoitukseen osallistumista. Watson sai nuhtelut ja hänet siirrettiin toimistotehtäviin. Myöhemmin hän lensi vielä 2 000 tuntia Sea Harriereilla ja toiset 900 tuntia F/A-18 Horneteilla ennen eroamistaan tehtävistään vuonna 1996. Rahtilaivan miehistö ja omistaja saivat 570 000 puntaa korvauksia.
Arto Melleri
Elämäkerta ja ura
Arto Mellerin vanhemmat olivat kauppias Armas Johannes Melleri ja Katri Helena o.s. Kangas. Tuleva runoilija kiinnostui lukemisesta ja kirjoittamisesta jo lapsena. Teini-iässä kiinnostuksen kohteiksi muodostuivat myös sarjakuvat sekä pop- ja rock-musiikki. Synnyinseudun värikkäät ihmiset ja heidän tarinansa kiehtoivat nuorta Melleriä. Arto Melleri suoritti ylioppilastutkinnon 1975 Vimpelin lukiossa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja Teatterikorkeakoulussa 1976–1980 valmistuen dramaturgiksi. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2003.
Melleri oli monipuolinen kirjoittaja. Julkisuuteen hän tuli 1970-luvulla yhtenä Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet -näytelmän kirjoittajista. Kirjailijana Melleri debytoi jo vuonna 1970 pienoisromaanilla Meno-paluu, joka ilmestyi nuorille lukijoille suunnatussa Kontakti-sarjassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu runoja, kertomus- ja novellikokoelmia, näytelmiä, elokuvakäsikirjoitus, oopperalibretto sekä yksi romaani. Yleisradiolle Melleri teki kolme kuunnelmaa, joista ensimmäisen nimeltä Seita hän kirjoitti 12-vuotiaana. Kaksi muuta kuunnelmaa ovat nimeltään Karanteeni ja Paholaisen sakramentti. Esikoisrunokokoelmallaan Schlaageriseppele (1978) Melleri nousi sukupolvensa johtavaksi runoilijanimeksi. Hän sai viimeisen runokokoelmalle myönnetyn Finlandia-palkinnon vuonna 1991 teoksella Elävien kirjoissa. Melleri tunnetaan suomalaisen boheemin runoilijan arkkityyppinä.
Vuonna 1998 Melleri jäi suojatiellä auton alle ja sai aivovamman. Hän vajosi koomaan ja hänet todettiin 80-prosenttisesti aivoinvalidiksi. Melleri kuitenkin kuntoutui ja pystyi kirjoittamaan uusia teoksia. Vuonna 2004 hänelle sattui toinen kaatumisonnettomuus, jossa hänen aivonsa saivat pahoja vaurioita. Kaatuminen aiheutti toispuolisen halvaantumisen ja luultavasti myös osittaisen sokeutumisen. Melleri kuoli vuonna 2005 vain 48 vuoden iässä. Hän oli naimisissa Nadja Pyykön kanssa. Hänen veljensä Jorma Melleri on Anneli Jäätteenmäen puoliso.
Mellerillä on kaksi tytärtä, Vera ja Sara hänen edellisestä avioliitostaan näyttelijä Kaija Kankaan kanssa. Vuonna 2003 Mellerin elämästä valmistui dokumenttielokuva Yksinäisen tähden harhailija, jonka on ohjannut Tahvo Hirvonen.
Harold & Kumar 2: Pako Guantanamosta
Harold & Kumar 2: Pako Guantanamosta on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2008. Se on jatko-osa elokuvalle Harold & Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys. Elokuvan pääosia näyttelevät John Cho ja Kal Penn.
Juoni
Elokuvassa Harold ja Kumar matkustavat lentäen Amsterdamiin, kun matkalla heitä epäillään terroristeiksi, koska he olivat salakuljettaneet lentokoneeseen marihuanaa ja bongin. He joutuvat Guantanamo Bayn vankilaan. Harold ja Kumar pääsevät pakenemaan Guantanamo Baysta ja suuntaavat kohti kaverinsa Razan kotia. Kumarin ensirakkaus on menossa naimisiin Texasissa, ja kaverukset pyrkivät estämään häät.
Tomi Nybäck
Tomi Nybäck (s. 3. huhtikuuta 1985 Tuusula) on Suomen kaikkien aikojen menestynein shakinpelaaja. Hänellä on ollut shakin suurmestarin arvo vuodesta 2003, ja hän on siten kaikkien aikojen nuorin shakin suurmestari Suomessa. Nybäck pelaa shakin ohella myös pokeria.
Nybäckiä on luonnehdittu Suomen suurimmaksi lahjakkuudeksi shakissa. Vuodesta 1997 lähtien hän edusti Suomea junioreiden maailman- ja Euroopan mestaruuskisoissa. Vuonna 2002 hän sai pronssimitalin alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuskisoissa Peñiscolassa ja vuonna 2003 myös pronssimitalin saman ikäluokan maailmanmestaruuskisoissa Halkidikissa.
Vuonna 2003 Nybäck ylsi hyviin saavutuksiin avoimissa turnauksissa: Jyväskylän Heart of Finland -turnauksessa tuli voitto ja vahvojen pelaajien värittämässä Kööpenhaminan Politiken Cupissa toinen sija yhdessä Michał Krasenkowin, Oleksandr Bjeljavskyin, Luke McShanen ja Artur Jusupovin kanssa. Samana vuonna Hengelossa Nybäck voitti jälleen. Vuonna 2004 Heart of Finland -turnauksessa Nybäck tuli toiseksi samalla pistemäärällä voittajan kanssa. Vuodenvaihteessa 2005-2006 pidetyssä Tukholman Rilton Cupissa Nybäck oli viiden voittajan joukossa.
Nybäck debytoi FIDE:n ranking-listalla heinäkuussa 1999, jolloin hänen pistemääränsä oli 2095. Kahden vuoden kuluttua tästä hänellä oli jo 2430 pistettä, mikä on huomattava saavutus. Tammikuussa 2007 Nybäckistä tuli ensimmäinen suomalainen shakinpelaaja, jonka vahvuusluku ranking-listalla on ollut yli 2600 pistettä (Nybäckillä se oli tällöin 2604).
Nybäck raivasi tiensä Suomen edustusjoukkueeseen jo alle 20-vuotiaana, kun hän vuonna 2002 debytoi Bledissä pidetyissä shakkiolympialaisissa. Seuraavissa olympialaisissa (2004 ja 2006) hän oli jo Suomen ykköspöydän pelaaja. Nybäck on edustanut Suomea myös Euroopan joukkuemestaruuskisoissa vuosina 2003 ja 2005, ja vuonna 2005 hän voitti Göteborgissa pidetyissä kisoissa pronssimitalin henkilökohtaisesta tuloksesta ykköspöydällä.
Werder Bremenin seurajoukkueessa Nybäck juhli Saksan Bundesliigan voittoa vuonna 2005.
Tukholmassa vuodenvaihteessa 2007-2008 pelatussa Rilton Cupissa Nybäck jakoi kärkisijan 8 muun pelaajan kanssa tuloksella 6,5/9.
Kesäkuussa 2008 Mäntässä pidetyissä suomenmestaruuskisoissa Nybäck teki historiaa voittamalla kaikki yhdeksän peliään. Saman vuoden marraskuussa pelatuissa 38. shakkiolympialaisissa hän kukisti kuudennella kierroksella maailmanlistan neljännellä sijalla olleen Norjan Magnus Carlsenin (vahvuusluku 2786), mikä on vahvin yksittäinen suomalaisvoitto koskaan.
Polykem
pienoiskuva|300px|vasen|Venturo CF 45 poistuneena alkuperäiskäytöstään kuutostien varressa Luumäellä..
Oy Polykem Ab oli vuonna 1954 perustettu muoviteollisuusyritys, joka valmisti muun muassa valokuvuiksi kutsuttuja kuplanmuotoisia kattoikkunoita sekä arkkitehti Matti Suurosen suunnittelemia muovirakennuksia, kuten Futuro, Venturo ja CF-100/200-huoltoasema. Polykem perusti vuonna 1957 tehtaan Hiekkaharjuun ja vuonna 1969 toisen tehtaan Ruotsinpyhtäälle.
Polykem keskittyi erityisesti akryylimuovituotteisiin, mutta raaka-aineina käytettiin myös PVC-muovia, polyesteriä ja lujitemuovia.
Alkuvuosinaan Polykem valmisti akryylimuovista metallikehyksellä yhteen liitettyjä valomainoslaatikoita alihankintana Puistolassa sijainneelle Airamin tehtaalle. Teksti ja muut asiakasyritysten graafiset elementit lisättiin valomainoksiin joko silkkipainomenetelmällä tai liimaamalla valkoisen akryylin pintaan värillisestä akryylistä sahatut kuviot. Polykemin valomainoksia käyttivät muun muassa liike- ja huoltoasemaketjut.
Valomainosten markkinoiden alkaessa täyttyä Polykem panosti uuteen tuotteeseen, akryylimuoviseen valokupukattoikkunaan. Polykemin valokupuikkunat eli kattokuvut saivat suurta suosiota 1960-luvun alun tasakattoisissa liike- ja toimistorakennuksissa.
Vuosina 1968–1978 Polykem valmisti arkkitehti Matti Suurosen suunnittelemaa Futuro-taloa sekä modulaarisia Venturo- ja Casa Finlandia -muovirakennuksia aluksi Hiekkaharjussa ja sitten Ruotsinpyhtään Kuninkaankylässä.
Vuonna 1969 Polykemin palveluksessa oli 79 työntekijää ja 17 toimihenkilöä. Toiminnan laajentuminen aiheutti yhtiölle taloudellisia vaikeuksia. minkä seurauksena tuotevalikoimaa haluttiin karsia ja keskittyä muovirakennusten tuotantoon. Vuonna 1972 Polykem Oy:n Hiekkaharjun tehdas myytiin Lohjan Kalkkitehtaan Uniplast Oy:lle, joka lopetti tehtaan vuonna 1975 ja siirsi koko tuotannon Lohjalle. Vuoden 1973 öljykriisi kolminkertaisti muovin hinnan, joten taloudelliset vaikeudet jatkuivat myös Ruotsinpyhtäällä. Vuonna 1978 Polykem Oy myytiin Exel Oy:lle, joka jatkoi yhtiön tuotantoa (joskaan ei Matti Suurosen suunnittelemien muovirakennusten tuotantoa) Mäntyharjulla ja Tuupovaarassa. Vuonna 1992 Polykem haettiin konkurssiin.
Lähteet
Anu Mönkkönen & Kirsti Pietilä: "Oy Polykem Ab - Muovia Hiekkaharjusta", teoksessa Hako, Jukka et al. (toim.) Helsingin Pitäjä 2013 Helsingin, s. 95-113, Vantaa-Seura-Vandasällskapet 2013, ISBN 978-952-67848-0-9.
Jigme Singye Wangchuck
Jigme Singye Wangchuck (s. 11. marraskuuta 1955) oli Bhutanin kuningas vuosina 1972–2006. Hän nousi valtaan isänsä Jigme Dorji Wangchuckin kuoltua. Jigme Singye Wangchuck kruunattiin virallisesti 2. kesäkuuta 1974.
Valtaan noustessaan 17-vuotias Jigme Singye Wangchuck oli maailman nuorin kuningas. 1980-luvulla hän otti kansansa menestyksen mittariksi bruttokansanonnellisuuden.
Jigme Singye Wangchuckilla on kymmenen lasta.
Jean Delannoy
thumb|Jean Delannoy Jean Delannoy (12. tammikuuta 1908 Noisy-le-Sec, Seine-Sain-Denis, Ranska – 18. kesäkuuta 2008 Guainville, Ranska) oli ranskalainen elokuvakäsikirjoittaja, leikkaaja, ohjaaja ja näyttelijä.
Delannoy syntyi perheeseen, jonka juuret olivat Ylä-Normandiassa. Hänen sukunsa oli hugenotteja. Hän aloitti esiintymisen mykkäelokuvissa opiskellessaan Pariisissa.
Delannoy pääsi myöhemmin leikkaamaan elokuvia. Hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1934. Hänelle myönnettiin 1946 Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen palmu elokuvasta Pastoraalisinfonia.
François Truffaut ryöpytti vuonna 1954 Delannoyta ja muita tunnustettuja ohjaajia elämälle vieraiden ja hedelmättömien elokuvien ohjaajiksi.
Mobile Equipment Identifier
Mobile Equipment Identifier (MEID) on mobiililaitteissa käytettävä yksilöllinen, elektroninen sarjanumero. Se ilmoitetaan joko desimaalilukuna (MEID DEC) tai heksadesimaalilukuna (MEID HEX).
Jigme Dorji Wangchuck
pienoiskuva|Jigme Dorji Wangchuck bhutanilaisessa setelissä. Jigme Dorji Wangchuck (2. toukokuuta 1929 – 15. heinäkuuta 1972) oli Bhutanin kuningas. Hän nousi valtaan 27. lokakuuta 1952. Jigme Dorji Wangchuckin johdolla Bhutan liittyi vuonna 1971 Yhdistyneisiin kansakuntiin. Kuningas kuoli sairaalassa Nairobissa, Keniassa heinäkuussa vuonna 1972, hän oli saamassa lääketieteellistä hoitoa.
Jigme Dorji Wangchuck kärsi lähes koko ikänsä huonosta terveydestä. Hän sai sydänkohtauksen ensimmäistä kertaa ollessaan 20-vuotias.
Dan Lilker
Dan "Danny" Lilker (s. 18. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen basisti. Lilker perusti Anthraxin yhdessä Scott Ianin kanssa 1981 ja soitti yhtyeen ensimmäisellä, vuonna 1984 julkaistulla Fistful of Metal -albumilla. Lilker erosi Anthraxista kolme päivää ennen albumin julkaisua. Hän aloitti samana vuonna uudessa Nuclear Assault -yhtyeessä.
Lilker perusti vuonna 1990 deathgrindin pioneereihin kuuluvan Brutal Truthin, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1999. Lisäksi Lilker on tullut tunnetuksi Stormtroopers Of Deathin jäsenenä.
The Ultra Zone
The Ultra Zone on kitaristi Steve Vain vuonna 1999 ilmestynyt sooloalbumi. Kappaleista puolet on instrumentaalisia ja lopuissa jonkin verran laulua.
Koronis-ryhmä
thumb|right|303px|Joitain Koronis-ryhmän kappaleita. Koronis itse on numero 158, ja Ida on numero 243. Pieni piste Idan lähellä on sen kuu Dactyl. Koronis-ryhmä on pikkuplaneettaryhmä Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä. Ryhmän kappaleet ovat siis päävyöhykkeen asteroideja. Ryhmä on syntynyt suuremman pikkuplaneetan hajotessa palasiksi törmäyksessä.
Ryhmän jäsenet ovat melko pieniä. Ne ovat läpimitaltaan alle 45 kilometrisiä. Niiden tiedetään olevan myös epäsäännöllisen muotoisia, sillä niiden havaittu kirkkaus vaihtelee kun ne pyörivät akselinsa ympäri. Tämä johtuu siitä, että pyöriessään epäsäännöllinen kappale näyttää välillä suuremman pinta-alan havaitsijoitaan kohti.
Asteroidin pyöriessä siitä saatujen kirkkausmittausten sarjaa sanotaan pyörähdysvalokäyräksi. Useimpien Koronis-ryhmän kappaleiden, joista on tehty kirkkausmittauksia, valokäyrät näyttävät asteroidien pyörähdysaikojen sijoittuvan 6 ja 18 tunnin väliin.