cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Espanja
Tanssi ja musiikki
thumb|[[Flamenco-esitys Sevillassa vuonna 2015.]] Espanjan eri alueilla on omat kansantanssinsa. Flamenco ja sitä säestävä musiikki on andalusialaista perinnettä, joka on noussut keskeiseksi koko espanjalaisessa musiikkielämässä. Jota on aragonialaista alkuperää ja sardana katalonialaista. Pohjois-Espanjassa on säilynyt kelttien musiikkiperintöä. 1700-luvun Espanjassa kehittyi bolero, jossa hidasta soolo- tai paritanssia säestetään kastanjeteilla ja kitaralla. Paso doble on espanjalainen tanssi ja myös kilpatanssilaji, jossa on viitteitä härkätaistelusta.
Espanjalaiset muusikot kuten Andrés Segovia toivat klassisen kitaran konserttilavoille. Myös monet espanjalaiset säveltäjät ovat käyttäneet kansanmusiikin aineksia töissään. Espanjalainen kevyt ooppera, zarzuela, on suosittua lähinnä espanjankielisissä maissa, mutta oopperalaulaja Plácido Domingo on tehnyt sitä tunnetuksi laajemmissakin piireissä.
Espanjalainen Julio Iglesias on kaikkien aikojen suosituin latinoartisti ja yksi maailman kymmenestä myydyimmästä laulajasta. Myös hänen poikansa Enrique Iglesias on menestynyt laulajana. Espanjan eniten myynyt naisartisti on kevyen musiikin laulaja Rocío Dúrcal. Yhtyeistä kansainvälistä menestystä on saavuttanut esimerkiksi Baccara 1970-luvulla. Espanja on voittanut Euroviisut kahdesti, vuosina 1968 ja 1969.
Elokuvat ja televisio
thumb|left|upright|Rossy de Palma, elokuvaohjaaja [[Pedro Almodóvar ja näyttelijä Penélope Cruz Cannesissa 2009.]] Mykkäfilmin aikana espanjalaisilla elokuvan tekijöillä oli yhteyksiä lähinnä Ranskaan. 1928 Salvador Dalí ja Luis Buñuel tekivät Andalusialaisen koiran. Buñuel kuvasi Ranskan lisäksi Yhdysvalloissa, muut aikakauden espanjalaiset ohjaajat jäivät vaille kansainvälistä huomiota. Rafael Rivelles ja Juan Calvo saivat pieniä palkintoja Cannesin elokuvajuhlilla 1950-luvulla. Fernando Rey voitti Kultaisen palmun 1961 elokuvalla Viridiana, jonka esittämisen Franco kielsi heti. Buñuel muutti Meksikoon 1949, ja muutkin filmintekijät tekivät yhteistyötä meksikolaisten kanssa. Kun spagettiwesternit tulivat muotiin, Espanjassa kuvattiin vuorostaan Meksikoon sijoittuvia elokuvia, kuten Vain muutaman dollarin tähden. Francon aikana Espanja oli eristyksissä eurooppalaisesta kulttuurista. Carlos Sauran Metsästysretki sai Berliinin elokuvajuhlilla hopeisen karhun 1966. Francon kuolema 1975 vapautti kokonaisen sukupolven, jonka kärjessä oli Pedro Almodóvar. Almodóvarin läpimurto oli Naisia hermoromahduksen partaalla, joka toi myös Carmen Mauran ja Antonio Banderasin kansainväliseen tietoisuuteen. Bigas Luna kuvasi Penélope Cruzin ja Javier Bardemin ensikohtaamisen elokuvassa Kinkkua, kinkkua. Fernando Trueba voitti Oscarin 1992 elokuvalla Belle Époque – muutosten aika. 2000-luvulla on noussut uusi sukupolvi, joka on erityisen viehtynyt kauhuun ja fantasiaan. Alejandro Amenábarin Meri sisälläni (2004) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Espanjalaisia televisiosarjoja ovat muun muassa Serranon perhe, Francon aika - näin sen koimme ja Naapureina Madridissa.
Kirjallisuus
Vanhin säilynyt espanjankielinen kirjallinen teos on 1100-luvulla kirjoitettu runoelma Cantar de Mio Cid, jonka vanhin säilynyt kopio on vuodelta 1207. Runoelman laulut kertovat legendaarisen sotapäällikkö El Cidin vaiheista.
Väkäkärsämadot
Väkäkärsämadot (Acanthocephala) on eläinkunnan pääjakso. Tunnetut tuhatkunta lajia elävät aikuisvaiheessaan loisina selkärankaisten suolistossa. Toukkavaiheen väli-isäntinä toimivat puolestaan niveljalkaiset (hyönteiset ja äyriäiset).
Espanja
Kirjallisuus
Espanjan tunnetuin kirjailija on Miguel de Cervantes (1547–1616), jonka pääteos Don Quijote (1605 ja 1615) on maailmankirjallisuuden merkkiteos ja nykyaikaisen romaanikirjallisuuden perustaja. Espanjan kulttuurin kultakauteen 1500- ja 1600-luvuilla kuuluivat myös näytelmäkirjailija Félix Lope de Vega ja kirjailija Francisco de Quevedo.
Väkäkärsämadot
Ruumiin etupäässä on ulos työnnettävä, sylinterinmuotoinen koukkupintainen kärsä eli proboscis, jolla mato tarrautuu isäntäeläimen suolistoon. Madolla itsellään ei ole ruoansulatuselimistöä, vaan ravinto imeytyy ihon läpi. Väkäkärsämadoista esimerkiksi Echinorhynchus-lajit elävät kaloissa, toiset suvut taas loisivat linnuissa, nisäkkäissä tai sammakkoeläimissä. Poikkeuksellisen suuri laji on sioissa loisiva 50 cm pitkäksi kasvava jättiväkäkärsämato (Macracanthorhynchus hirundinaceus). Väkäkärsämadot eivät loisi ihmisessä. thumb|220px|left|Rhadinorhynchus-madon väkäkärsä
Hummer H1
pienoiskuva|Hummer H1 Hummer H1, joka on HMMWV sota-ajoneuvon siviiliversio, tuli markkinoille vuonna 1992, se oli saanut julkisuutta Operation Desert Stormin aikana otetuista valokuvista. Se on hyvin pitkälti samanlainen kuin sotilasversio, mutta aseistus ja suojaus on poistettu. Myös sisustusta on parannettu mukavuuden nimissä. Mallia on valmistettu Yhdysvalloissa Indianassa, AM Generalin Mishiwakan tehtaalla. Keväällä 2006 GM kuitenkin ilmoitti, että se lopettaa H1:n valmistamisen samana kesänä, johtuen uusista vuoden 2007 päästömääräyksistä dieselmoottoreita varten. Näin ollen mallin kokonaistuotantomäärä jäi noin 12 000 kappaleeseen, joka on murto-osa alkuperäisen sotilasversion valmistusmäärästä.
Espanja
Kirjallisuus
Benito Pérez Galdós (1843–1920) oli oman aikansa merkittävin espanjalaiskirjailija. Maan tunnetuin runoilija on Federico García Lorca (1898–1936). Nykyajan tunnetuimpia espanjalaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Camilo José Cela (1916–2002), Manuel Vázquez Montalbán (1939–2003), Antonio Muñoz Molina (s. 1956), Arturo Pérez-Reverte (s. 1951), Carlos Ruiz Zafón (1964–2020), Javier Marías (s. 1951) ja Almudena Grandes (s. 1960).
Hummer H1
H1 on maasto-ominaisuuksiltaan lähes ainutlaatuinen, auto on leveästä raidevälistä johtuen erittäin vakaa myös maastossa ja se pystyy kahlaamaan 76 cm syvässä vedessä sekä kiipeämään 56 cm korkean esteen yli. Auton maavara on 41 cm, joka johtuu siitä, että alustan suunnittelussa on käytettynä mallina kuorma-auton pohjaa. Autolla pystytään nousemaan 60 prosentin (noin 30 asteen) mäkeä. Monissa H1:ssä on CTIS-järjestelmä, jolla saadaan säädettyä rengaspainetta ohjaamosta käsin ajon aikana.
Espanja
Kirjallisuus
Kirjallisuuden Nobelin ovat espanjalaisista saaneet José Echegaray y Eizaguirre 1904, Jacinto Benavente 1922, Juan Ramón Jiménez 1956, Vicente Aleixandre 1977 ja Camilo José Cela 1989.
Hummer H1
Autossa on myös muita erikoisuuksia, kuten jarrut, jotka eivät ole renkaissa vaan lähellä tasauspyörästöä. Lämmityslaite on korkealla ja taittuu osittain moottorin päälle.
Kehitys
Hummerin edeltäjä Humvee saavutti suuren suosion Irakin sodassa, jonka johdosta kehitettiin siviilimalli Hummer H1.
Vuonna 1990, ennen H1:n myyntiin tuloa AM General testasi H1:tä London To Peking Motor Challengessa ralliautona, H1:t pärjäsivät kisassa hyvin ja kiipesivät jopa hiekkadyynejä ylös.
Espanja
Kirjallisuus
Muiden maiden kirjailijoista omaan tuotantoonsa ovat espanjalaisuudesta ammentaneet esimerkiksi Ernest Hemingway ja George Orwell.
Media
Espanjan suurimmat lehdet ovat El País, El Mundo, El Periódico, La Vanguardia ja ABC. Näiden rinnalle ovat nopeasti nousseet ilmaisjakelulehdet, jotka ovat saavuttaneet yli miljoona päivittäistä lukijaa: 20 minutos, Qué!, Metro Directo ja ADN.
Ruoka- ja juomakulttuuri
thumb|right|[[Paella on kotoisin Valencian seudulta.]] Tyypillisiä espanjalaisia kansallisruokalajeja ovat esimerkiksi paella (riisiruoka, joka sisältää mm. vihanneksia, lihaa tai kalaa, paprikaa ja sahramia), gazpacho (kylmä vihanneskeitto, joka sisältää mm. valkosipulia, kurkkua, tomaattia, paprikaa, viinietikkaa, oliiviöljyä ja leipäpaloja), sopa de ajo (valkosipulikeitto), linssikeitto ja tortilla española (espanjalainen perunamunakas). Erilaiset tapakset ovat suosittuja. Tapaksina voidaan tarjoilla vaikkapa oliiveja, lihapyöryköitä, katkarapuja, chorizo-makkaraa, kinkkukuutioita, marinoitua paprikaa tai herkkusieniä, täytettyjä artisokanpohjia, kuorittuja manteleita ja paneerattuja mustekalarenkaita. Kansainvälisesti tunnettu juusto on La Manchan maakunnasta kotoisin oleva Queso Manchego.
Päivän pääateria syödään tyypillisesti klo 14 maissa iltapäivällä, ja perheet kokoontuvat usein lounaalle kotiin. Aamiaista sen sijaan jokainen saattaa nauttia omaan tahtiinsa, ja illansuun tukevaksi välipalaksi voidaan ottaa tapaksia myös baarissa tai kahvilassa. Varsinainen päivällinen syödään taas perheen kesken, tyypillisesti iltakymmeneltä.
Kahvi tarjoillaan mustana (café solo), maitotilkan kera (café cortado) tai kuumaan maitoon sekoitettuna (café con leche). Alkoholiton maitomainen horchata de chufa maistuu mantelilta ja tehdään eräästä makeasta pähkinälajista. Espanja on tunnettu viinimaana. Maailmalla tunnettuja ovat esimerkiksi Riojan viinit, cava (katalonialainen kuohuviini) ja Andalusiasta, Jerez de la Fronterasta peräisin oleva sherry eli jerez. Sangría on suosittu viini- ja hedelmäjuoma, mutta sitä juovat enemmän matkailijat kuin paikalliset. Ruokajuomana myös olut (cerveza) on suosittu. Espanjalaiset oluet ovat yleensä keveitä ja virkistäviä.
Juhlapäivät
thumb|Semana Santa (Pyhä viikko) [[Málaga|Málagassa.]] Kansallisia vapaapäiviä ovat:
Pyhäpäivät saattavat vaihdella maan eri osissa. Lisäksi jokaisella provinssin pääkaupungilla on yleensä kaksi omaa juhlapäivää vuodessa.
Urheilu
Espanjan jalkapallomaajoukkue voitti maailmanmestaruuden vuonna 2010 ja sijoittui neljänneksi vuonna 1950. Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa Espanja on voittanut mestaruuden vuosina 1964, 2008 ja 2012. Olympiakisojen jalkapallossa maa voitti kultaa kotikisoissaan 1992 ja hopeaa 1920 ja 2000. Myös seurajoukkueet FC Barcelona ja Real Madrid kuuluvat maailman huippujoukkueisiin.
Espanjan futsalmaajoukkue on maailman ykkönen. Espanja on yksi maailman vahvimpia koripallomaita. Myös käsipallossa se on ollut vahva.
Mailapeleistä Espanjassa suosituin on tennis, jossa maa on myös menestynyt hyvin. Espanja on voittanut Davis Cupin neljä kertaa ja Fed Cupin viisi kertaa. Maan tunnetuimpiin pelaajiin kuuluu entinen maailmanlistan ykköspelaaja ja vuoden 2010 parhaaksi urheilijaksi valittu Rafael Nadal.
Suosittuja kansallisia mailapelejä ovat esimerkiksi frontón ja padel. Golfissa Espanjalla on ollut useita maailman huippuja.
Pyöräily on Espanjan suosituimpia urheilulajeja, ja syyskuisin järjestettävä Espanjan ympäriajo on yksi kolmesta suuresta maantiepyöräilykisasta. Voimalajeista menestystä on tullut etenkin judossa.
Espanjan vuorilla on useita laskettelukeskuksia. Talviurheilijoista etenkin taitoluistelijat ovat menestyneet. Rannikoilla on hyvät purjehdusmahdollisuudet, ja Espanjalla onkin paljon menestystä purjehduksessa.
Härkätaistelu
thumb|Härkätaistelua Cordobassa. Härkätaistelu on Espanjassa perinteinen ja suosittu kansanhuvi sekä taide- ja kulttuuriperinteen muoto. Ala työllistää maassa suoraan tai välillisesti neljännesmiljoona ihmistä. Härkätaistelun suosio on viime vuosikymmeninä kuitenkin laskenut aiemmasta ja sitä on arvosteltu. Myös Pamplonan heinäkuisen San Fermín -festivaalin härkäjuoksut ovat suuri mediatapahtuma.
Hestur
Hestur on saari Färsaarilla. Se sijaitsee Streymoysta länteen ja Kolturista etelään. Saaren nimi merkitsee fäärin kielellä hevosta. Hesturissa on neljä vuorta: Nakkur (296 m), Múlin (421 m), Eggjarrók (421 m) sekä Álvastakkur (125 m). Saarella on neljä järveä, joista suurin on Fagradalsvatn. Haelurissa, Hesturin eteläisimmässä kohdassa on majakka. Saarella on yksi kylä, Hestur, jossa on 21 asukasta (1.1.2013).
Turpeenniemi
Turpeenniemi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Turenne (Corrèze)
Turenne on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Corrèzen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 822. Turenne kuuluu departementissaan Saint-Pantaléon-de-Larchen kantoniin Brive-la-Gaillarden arrondissementissa.
Turenne kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Nonkonformistinen taide
Nonkonformistinen taide tarkoittaa Neuvostoliitossa syntynyttä epävirallista taidetta. Se tarkoittaa taidetta, joka 1980-luvun lopulle asti poikkesi virallisen linjan taiteesta. Nonkonformistisen taiteen tekijät eivät noudattaneet vuonna 1934 Neuvostoliiton kirjailijakokouksessa hyväksyttyä sosialistisen realismin taidemääritelmää.
Epävirallisesta taiteesta ei kuitenkaan syntynyt varsinaista taidesuuntausta, eikä taiteilijoilla ollut yhtenäistä tyyliä, ideologiaa eikä maailmankuvaa. Taide ei ollut kaikille sen edustajille poliittisen toisinajattelun ilmausta, vaan yhdistävä tekijä oli yksilöllisen luovan ilmaisun vapauden vaatimus. Osa kuitenkin liittyi 1960-luvulla voimistuneeseen toisinajattelijoiden liikkeeseen.
Nonkonformistinen taide Ukrainassa
Ukrainalainen nonkonformistinen taide sai alkunsa 1950-luvun puolivälissä Nikita Hruštšovin kaudella ”suojasään” vallitessa. Se versoi sosialistisen realismin sisällä, ja sen teemat olivat usein peräisin ukrainalaista kansantaiteesta. Kiinnostuksen kohteena olivat aiemmin kielletyt länsimaisen taiteen tyylit ja suuntaukset ja itämainen filosofia sekä Ukrainan 1920-luvun taide, ja taiteilijat kehittivät omia näkemyksiä ja ilmaisukeinoja.
Toisinajattelijoiden aktiivisuus oli voimakasta Kiovassa ja Länsi-Ukrainassa, ja monet taiteilijat joutuivat oikeudenkäynteihin, sen sijaan Odessassa keskityttiin taiteellisiin kysymyksiin. Jo paljon ennen kuin nonkonformistien näyttely joutui Moskovassa vuonna 1974 aggression kohteeksi, odessalaiset taiteilijat Stanyslav Sytšov and Valentyn Hruštš asettivat 1967 teoksiaan näytteille Odessan oopperan edustalle. Teokset saivat olla paikallaan vain muutaman tunnin ennen poliisin puuttumista, mutta taiteilijat ehtivät esittää pettymyksensä virallisesti hyväksyttyyn taiteeseen ja tuoda julki virallisen ja epävirallisen taiteen eron.
Toisinajattelijoihin vuosina 1965 ja 1972 kohdistuneiden toimenpiteiden aikana epävirallinen taide siirtyi maan alle, ja monet elivät kaksoiselämää: leipä tuli sosialistista realismia edustavalla taiteella ja epävirallista taidetta tehtiin salaa.
Moskovassa pidettiin 1975 yksityisasunnossa ukrainalaisen epävirallisen taiteen näyttely, johon osallistuneista viidestä taiteilijasta – Feodosi Humenjuk Leningradista, Volodymyr Makarenko Tallinnasta, Vitali Sazonov ja N. Pavlenko Moskovasta ja Volodymyr Strelnikov Odessasta – neljä joutui asumaan kotimaansa ulkopuolella. Seuraavana vuonna näyttelyyn Moskovassa osallistui 16 taiteilijaa. Näin eri puolilla Neuvostoliittoa asuneet ukrainalaistaiteilijat saattoivat yhdistää voimansa. Mahdollisuus oli kuitenkin vain Moskovassa, sillä siellä työt olivat ulkomaisten diplomaattien ja kirjeenvaihtajien nähtävillä.
Riihijärvi (Mänttä-Vilppula)
Riihijärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Salmentakan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Nonkonformistinen taide
Nonkonformistinen taide Ukrainassa
Joidenkin taiteilijoiden teoksia päätyi länteen, samoin kuin kolme taiteilijaa, Volodymyr Strelnikov, Volodymyr Makarenko, Vitali Sazonov. Ensimmäisen kiertonäyttelyn lännessä järjesti amerikanukrainalainen Ihor Ciszkewych 1979–1980, toisen järjesti Daria Zelska-Darewytch 1982. Näytteillä oli Volodymyr Makarenkon, Vitali Sazonovin, Anton Solomuh’an ja Volodymyr Strelnikovin ensin Neuvostoliitossa ja emigroitumisen jälkeen lännessä tekemiä töitä. Heistä kolme oli paikalla avajaisissa.
Riihijärvi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 96 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,5 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 8,4 kilometriä.
Nonkonformistinen taide
Nonkonformistinen taide Ukrainassa
Neuvostoliittoon jääneet ukrainalaiset nonkonformistitaiteilijat eivät ennen 1980-lukua saaneet töitään esille julkisesti, mutta eräät viralliset kulttuurijärjestöt tukivat muutamia tunnetuimpia taiteilijoita, kuten Ivan Martšukia, ja heitä kutsuttiin 1987 epävirallisissa tiloissa pidettyihin näyttelyihin. 1988 Ukrainan taiteilijaliiton jäseneksi hyväksyttiin esimerkiksi Feodosi Humenjuk ja Ivan Martšuk. Virallisessa lehdistössä julkaistiin kirjoituksia Opanas Zalyvah’asta ja Volodymyr Lobodasta. Aikaa myöten ero virallisen ja epävirallisen taiteen välillä hämärtyi ja katosi kokonaan.
Riihijärvi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Kangasjärven alueeseen (35.492) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119 metriä mpy.
Nonkonformistinen taide
Nonkonformistinen taide Ukrainassa
Pietarissa on nonkonformistisen taiteen museo Puškinskaja 10:ssä.
Tuuma
right|188px|thumb|Tuuma-asteikolla varustettu mittanauha, jossa tuuma on jaettu 32 osaan
Tuuma (tunnus in englanninkielisestä sanasta inch tai ″, kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku) on Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja muualla anglosaksisissa maissa ja joillakin aloilla edelleen Suomessakin (älypuhelinten ja muiden laitteiden myynti, LVI, auton vanteet) käytetty brittiläisen yksikköjärjestelmän mukainen pituuden mittayksikkö. Kaksitoista tuumaa on yksi jalka. Yksi tuuma on 25,4 millimetriä : 1″ = 25,4 mm = 0,0254 m.
Tuuma on alun perin vanhana mittana tarkoittanut joko ihmisen peukalon sormenpäänikaman pituutta tai peukalon leveyttä, mutta sittemmin sille on määritelty standardipituus; mittanormaali eli vertailukappale.
thumb|Brittiläinen pituusyksiköiden vertailukappale vuodelta 1876
Tuuman ja kulman yksikön kulmasekunnin (1/3600 astetta) tunnus (″) on sama, joten asiayhteydestä tulee päätellä kumpaa tarkoitetaan.
Kansainvälinen tuuma
Vuonna 1959 Yhdysvallat ja Kansainyhteisön jäsenmaat määrittelivät kansainvälisen jaardin pituudeksi täsmälleen 0,9144 metriä. Tämän johdannaisena kansainvälinen tuuma määrittyi tarkalleen 25,4 millimetriksi.
Kansainvälisen standardin mukainen symboli tuumalle on in. Joissain tapauksissa tuuman merkkinä käytetään kaksinkertaista yläpuolista indeksointipilkkua (″), jonka vastikkeena usein käytetään lainausmerkkiä.
Historialliset taustat
Ruotsiksi: tum tuuma, tumme peukalo; englanniksi: inch tuuma; hollanniksi: duim tuuma, duim peukalo, sanskritiksi: angulam tuuma, anguli sormi.
Tuuma-sanan etymologiaa katsoen näyttäisi, että tämä mittayksikkö on jalan johdannainen, mutta asia oli todennäköisesti näin ainoastaan latinan kielessä ja Rooman aikoina. Englanninkielisissä teksteissä löytyy täsmällisiä määrityksiä tuuman pituudelle (kun taas jalan pituuden määritykset ovat luultavasti anekdoottisia), joten näyttäisi siltä, että nimenomaan jalka määrittyi kahdeksitoista tuumaksi. Esimerkiksi muinaisenglannin ynce oli määritetty (Skotlannin kuningas David I, noin vuonna 1150) keskimääräisen miehen peukalon kynnen leveydeksi tyven kohdalta. Nykyisen, huomattavasti pidemmän pituuden selittämiseksi on yritetty verrata tuuman pituutta etäisyyteen peukalon kärjestä ensimmäiseen niveleen, mutta tämä saattaa olla pelkkää arvailua.
Historiankirjoissa on merkintöjä tuuman käytöstä noin vuodelta 1000 (sekä Laws of Æthelbert että Laws of Ælfred). Anglosaksinen pituudenyksikkö oli ohrantähkä. Vuoden 1066 jälkeen kolme ohranjyvää vastasi yhtä tuumaa; ei ole selvää, kumpi yksikkö oli kumman johdannainen.
Erään lähteen mukaan tuuma oli kerran määritetty jaardin mukaan, joka taas määrittyi etäisyytenä Henrik I:n nenästä hänen peukaloonsa. Tämä on epätodennäköistä, koska Henrik I syntyi vuonna 1068.
Ennen kansainvälisen tuuman käyttöönottoa Yhdistynyt kuningaskunta ja muut Kansainyhteisön jäsenmaat määrittivät tuuman pituuden imperiaalisen standardin jaardin mukaan. Yhdysvallat ja Kanada käyttivät omaa, tästä poikkeavaa tuuman määritelmää, joka pohjasi metriseen järjestelmään. Kanadalainen tuuma oli tuolloin 25,4 millimetriä. Ennen standardointia amerikkalaisen ja brittiläisen tuumastandardin erot aiheuttivat hienomekaniikassa vakavia hankaluuksia. Vaikka arkielämässä asialla ei ollut käytännön merkitystä, esimerkiksi USA:ssa Packardin lisenssillä tekemiin Rolls-Royce Merlin-moottoreihin ei voitu käyttää Rolls-Roycen varaosia ja sama päinvastoin; amerikkalaisilla varaosilla Rolls-Roycen moottori leikkasi kiinni, kun taas brittiläisillä varaosilla Packardin moottori ruikki öljyä, johtuen erikokoisista tuumista ja niiden aiheuttamista toleranssiongelmista.
Tuuma Suomessa
Suomessa tuuma on edelleen käytössä sekä LVI-alalla että vähittäismyynnissä televisioiden, tietokoneiden, älypuhelinten ja muiden laitteiden ruudun koon ilmoittamisessa. LVI-alalla tuuman arvo on kuitenkin 2,5 cm ja mittaa putken sisähalkaisijan (tai liitäntäosan ulkohalkaisijan), jolloin putken ulkohalkaisija on 3,4–3,7 cm.
Tuuma oli aikaisemmin yleisessä käytössä Suomen mittayksikkönä, ennen kuin metrijärjestelmä vuonna 1886 annetun asetuksen mukaisesti otettiin käyttöön. Ruotsin vallan aikainen tuuma oli nykymitoissa 2,474 cm. Tuuma oli 1/24 kyynärää ja 12 linjaa. Venäjän vallan aikana käyttöön tuli myös venäläinen tuuma, joka oli yhtä suuri kuin englantilainenkin (2,54 cm) ja jakautui 10 linjaan.
Kymmenystuuma
Kymmenystuuma eli desimaalituuma oli vanha Ruotsissa ja Suomessa käytössä ollut pituuden mittayksikkö. Se oli yksi kymmenesosa ruotsalaista jalkaa eli 2,969 senttimetriä. Yksi kymmenesosa desimaalituumaa = 1 linja = 2,97 millimetriä.
Lähteet
Tomme (lingtemaat)
Kannabis Sierra Leonessa
Kannabis Sierra Leonessa on laitonta, mutta silti laaja-alaisesti viljeltyä ja käytettyä maassa. Sitä kuljetetaan naapurimaihin sekä Eurooppaan. Paikallinen termi kannabikselle on diamba.
Historia
Kannabiksen uskotaan olleen yleisesti viljeltyä Sierra Leonessa jo ennen kuin sen viljelyksestä tuli yleistä muualla Länsi-Afrikassa. Kätilöt käyttivät sitä anestesiana synnytyksen aikana ja kalastajat käyttivät sitä käsitelläkseen raskaita töitänsä. Sierraleonelaiset merimiehet sekä ahtaajat levittivät kannabista alueellisesti, johtaen sen leviämiseen Ghanaan sekä Gambiaan.
Kannabis kiellettiin Sierra Leonessa vuonna 1920 maan ollessa Britannian siirtomaana.
Kaipio (yritys)
Kaipio Oy on 1891 perustettu suomalainen kassakaappeja valmistanut yritys, joka oli aikanaan myös merkittävä linja-autokorien valmistaja. Vuonna 1978 sen osti 1944 perustettu Kaso Oy, ja yhtiö on nykyään osa Kaso-konsernia.
Yritys aloitti toimintansa Tampereella 1891 G. R. Grundströmin Kassakaappitehdas Oy nimellä, ja vuonna 1935 nimeksi muutettiin Kaipio Oy. Nimensä mukaisesti se keskittyi kassakaappien valmistukseen. Yrityksen toimitilat sijaitsivat Tampereen Tammelan kaupunginosassa Vellamonkatu 19:ssä. Vuonna 1931 ostettiin konkurssiin joutunut Tampereen Autokoritehdas Oy, ja yrityksen toiminta laajeni autokorien valmistukseen. Autokorivalmistus jatkui vuoteen 1955 saakka, ja kaikkiaan Kaipio valmisti noin 2 000 linja-auton koria ja sen lisäksi erikoiskoreja ja kuorma-auton hyttejä. Kaipio valmisti 1940- ja 1950-luvun vaihteessa myös raitiovaunuja Helsingin ja Turun liikennelaitoksille.
Korinvalmistuksen päätyttyä Kaipio keskittyi kassakaappituotantoon. Vuonna 1989 Kaipio Oy sai uudet 6 600 neliömetrin toimitilat Tampereen Lakalaivasta Postitorvenkatu 6:sta.
Down II: A Bustle in Your Hedgerow
Down II: A Bustle in Your Hedgerow on Downin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2002.
7. jääkäripataljoona
thumb|150px|Axel Erik Heinrichs 7. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin 3. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärimajuri Axel Erik Heinrichs.
Glenn Shadix
William Glenn Shadix (15. huhtikuuta 1952 Bessemer, Alabama – 7. syyskuuta 2010 Birmingham, Alabama) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvan Beetlejuice myötä.
Shadix opiskeli kaksi vuotta Birmingham-Southern Collegessa, jonka jälkeen hän muutti 1970-luvun lopulla Hollywoodiin pyrkiäkseen näyttelijän uralle. Shadix kuitenkin esiintyi yhteensä 17 vuotta Broadwaylla ennen kuin esiintyi varsinaisesti televisiossa ensi kerran 1980-luvun lopulla. Elokuvan Beetlejuice jälkeen hän esiintyi useissa elokuvissa tehden myös vierailevia rooleja televisiosarjoihin Tyttökullat, Bel-Airin prinssi, Hercules ja Sabrina, teininoita.
Shadix teki satunnaisia äänirooleja 1990-luvulta lähtien animaatiosarjoihin ja elokuviin, kuten Tosi viilee haamujengi, Jackie Chan seikkailee, Batman, Xiaolin Showdown, Justice League Unlimited ja Teen Titans.
Shadix kuoli 7. syyskuuta 2010 kaaduttuaan kotonaan Birminghamissä.
7. jääkäripataljoona
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.
1. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Hugo Henrik Turunen (siirrettiin 25. maaliskuuta komppanioineen 11. jääkäripataljoonaan 2. komppaniaksi), jääkäriluutnantti Lauri Kalervo Groundstroem myöh. Kurkiala ja jääkäriyliluutnantti Kosti Sundberg.
2. komppania
Päällikkö: jääkärikapteeni Lauri Kalervo Groundstroem (25. maaliskuuta alkaen), jääkärikapteeni Leonard August Mathias Grandell (komennettiin 15. huhtikuuta 5. jääkäripataljoonan komentajaksi).
3. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Arvid Johannes Wennerström (siirrettiin 18. maaliskuuta 9. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Johannes (Jussi) Sihvo (18. maaliskuuta alkaen, toimi myöhemmin 10. huhtikuuta alkaen Laatokan puolustuksen järjestelytöissä) ja jääkärikapteeni Paavo Johannes Palkén myöh. Paalu (11. huhtikuuta alkaen, haavoittui Talissa 24. huhtikuuta 1918).
4. komppania/konekiväärikomppania
Päällikkö: jääkärikapteeni Viljo Einar Tuompo (siirrettiin 8. maaliskuuta 4. komppanian siirron yhteydessä 9. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Oscar Bjarne Hugo Nordenswan (siirrettiin 25. maaliskuuta 18. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkärikapteeni Frans William Leppanto ent. Leppälax (25. maaliskuuta 1918 alkaen).
Bredan piiritys (1624–1625)
Bredan piiritys oli viimeinen suuri espanjalaisten saavuttama voitto kahdeksankymmenvuotisen sodan aikana Alankomaissa. Ambrogio Spinolan johtamat espanjalaiset piirittivät alankomaalaisten puolustamaa Bredaa yhdeksän kuukauden ajan 28. elokuuta 1624 – 5. kesäkuuta 1625. Puolustajien oli lopulta antauduttava ruuan ja veden loppuessa. Taudeista selvinneiden eloon jääneiden puolustajien sallittiin marssia pois aseineen.
Tausta
thumb|vasen|[[Ambrogio Spinola.]] Alankomaat ja Espanja olivat solmineet 12-vuotisen rauhan vuonna 1609, mutta sota jatkui jälleen vuonna 1621. Espanja oli kärsinyt huomattavan takaiskun Bergen-op-Zoomin epäonnistuneessa piirityksessä vuonna 1623 ja joissakin piireissä pelättiin jopa koko monarkian kaatuvan Alankomaiden sotaan. Piirityksen jälkeen espanjalaiset olivat aloittaneet suorien sotatoimien sijaan taloudellisen sodan. Alankomaiden vastainen kauppasaarto ulotettiin pohjoisille rantavesille vuonna 1624 ja saartoa valvoi Pohjoinen amiraliteetti eli Almirantazgo del Norte. Lopulta saarto iski kuitenkin Espanjaa vastaan. Alankomaalaiset olivat hallinneet esimerkiksi Itämereltä tuodun viljan, puutavaran ja kuparin kauppaa, josta espanjalaisetkin olivat riippuvaisia. Saarto oli muuten tehokas, mutta sen vaikutukset tuntuivat Alankomaissa vasta hitaasti.
Lopulta espanjalaiset päättivät lopettaa kauppasaarron vaikutusten odottelun ja kevättalvella 1624 heidän joukkonsa hyökkäsivät alankomaiden linnoitusketjua vastaan jäätyneiden jokien yli. Espanjalaiset etenivät nopeasti aina Utrechtiin lähistölle saakka apunaan ympärysvuotisesti valmiustilassa pidetty armeija. Armeijan ylläpito tällä tapaa oli kuitenkin suuri taloudellinen rasite. Flanderin rintamalla haluttiin ratkaiseva voitto ja lopulta päätettiin aikaisemman Bergen-op-Zoomin piirityksen epäonnistumisesta huolimatta ryhtyä Bredan piiritykseen.
Piiritys
thumb|vasen|[[Ambrogio Spinolan kartta piirityksestä.]] Bredan piirityksen alkaessa markiisi Ambrogio Spinolan Espanjan Flanderin armeijaan kuului noin 80 000 miestä ja heistä noin kolmannes (23 000 ) osallistui Bredan piiritykseen. Bredan puolustajia oli noin 9 000. Molempien osapuolten armeijoissa palveli sekalainen joukko sotilaita eri maista. Espanjan puolella oli esimerkiksi flaameja, valloneja, saksalaisia, italialaisia ja irlantilaisia. Alankomaalaisiin kuului puolestaan saksalaisia, englantilaisia, skotteja ja ranskalaisia.
Bredan piiritys alkoi 28. elokuuta 1624. Bergen-op-Zoomin piirityksen perusteella Spinola vältti väkirynnäkköä kaupunkia vastaan. Myös turhaa pommittamista välteltiin. Sen sijaan hän keskittyi luomaan piiritysrenkaasta mahdollisimman tiiviin. Kaupungin ympärille rakennettiin suuret vastalinnoitukset, jotka pitivät puolustajat kaupungin sisällä ja näiden mahdolliset auttajat ulkona. Alankomaalaiset yrittivät rikkoa piirityksen hyökkäyksillä Bredan ulkopuolelta useampaan otteeseen ensin Morits Oranialaisen ja sittemmin Oranialaisen kuoltua heidän komentajakseen nousseen Justinus van Nassaun johdolla. Espanjalaisten onnistui kuitenkin torjua kaikki hyökkäykset. Alankomaalaisia tuki turhaan myös englantilaisten paroni Horace Veren johtama armeija. Bredan puolustajat kärsivät myös kulkutaudeista. Lopulta ruuan ja veden loppuessa puolustajat antautuivat 5. kesäkuuta 1625.
Seuraukset
Bredan puolustajille annettiin kunnialliset antautumisehdot, eli varuskunnan sallittiin marssia ulos kaupungista vapaasti aseidensa kera. Puolustajien jälkeen oli kuitenkin jäänyt noin 13 000 pääasiassa tauteihin kuollutta sotilasta ja kaupungin asukasta. Varuskunnasta oli selvinnyt vain noin 3 500 sotilasta. Espanjalaisetkaan eivät välttyneet taudeilta, minkä lisäksi he menettivät miehiä sotilaskarkuruuden takia. Heidän tappionsa olivat noin 5 000 miestä. Miestappioita suuremmat olivat espanjalaisten piirityksen taloudelliset kulut. Piiritys rahoitettiin nostamalla veroja, mikä herätti vihaa etenkin alemmissa säädyissä. Yleisesti piiritystä pidettiin kuitenkin Espanjassa suurena voittona ja Spinolaa verrattiin esimerkiksi Lepanton taistelun Giovanni Andrea Doriaan. Sotaa Alankomaissa piiritys ei kuitenkaan ratkaissut. Bredan piiritys jäi viimeiseksi suureksi espanjalaisten voitoksi Alankomaissa.
Different World
Different World voi tarkoittaa:
McMurdon kuivat laaksot
thumb|350px|McMurdon kuivat laaksot [[Landsat|Landsat 7:n ottamassa satelliittikuvassa. Victorian, Wrightin ja Taylorin laaksojen isot suolajärvet erottuvat kuvan vasemmanpuoleisten laaksojen pohjilla sinisinä alueina.]] thumb|250px|Alueen karttaa McMurdon kuivat laaksot on lumettomista laaksoista muodostuva alue Etelämantereella Victorianmaalla McMurdon salmen rannalla. Laaksojen yhteenlaskettu pinta-ala on 4 800 neliökilometriä, mikä vastaa noin kahta prosenttia Etelämantereen pinta-alasta, ja ne ovat mantereen suurin lumeton alue.
Maantiede
Laaksot muodostuvat kolmesta isosta (merkitty seuraavassa i:llä) ja muutamasta pienemmästä itä-länsisuuntaisesta laaksosta. Laaksot ovat noin 5–10 km leveitä ja 15–80 km pitkiä. Pohjoisesta etelään lueteltuna kuivat laaksot ovat:
Jonkin matkaa laaksoista kaakkoon on lisäksi huonosti tutkittu Garwoodin, Marshallin ja Miersinlaaksoista muodostuva alue, joka ekologisesti muistuttanee enemmän tutkittuja laaksoja.
Ilmasto
Laaksojen kuivuus johtuu katabaattisista tuulista. Laaksojen länsipuolella sijaitsevalta Itä-Antarktiksen jäätiköltä laskeutuva kylmä ja kuiva tuuli aiheuttaa vähäisenkin lumen sublimoitumisen ja estää näin jäätikön muodostumisen. Mannerjäätikkö itse ei pääse työntymään laaksoihin, sillä laaksojen länsipäässä oleva harjanne estää sen.
Vuoden keskilämpötila alueella on noin −20 °C kuukausittaisen keskilämpötilan vaihdellessa −23,7 °C ja +0,7 °C välillä. Tuulennopeus laaksoissa on kesäisin 10–15 km/h, mutta voi saavuttaa talvella jopa 320 km/h. Tuuli on muokannut laaksoihin monia erikoisia kalliomuodostumia. thumb|250px|Muumioitunut hylje McMurdon laaksoissa. Täysin vedetön ei ympäristö laaksoissa kuitenkaan ole, sillä niissä on muutamia hypersuolaisia järviä, ja Etelämantereen kesän aikana alueella virtaa joitakin jokia. Näistä merkittävin on Wrightin laakson pohjalla virtaava mantereen pisin joki, Onyx. Laaksot ovat tieteelliseltä kannalta hyvin mielenkiintoisia, sillä kylmyyden ja kuivuuden vuoksi ne luultavasti muistuttavat Marsin pintaa maapallolla eniten.
Luonto
Ankarista oloista huolimatta alueella kasvaa jäkäliä, leviä sekä bakteereita ja arkeoneja. Laakson erikoisuutena voidaan mainita endoliittiset mikrobikasvustot. Eläimistö muodostuu mikroskooppisista punkeista, rataseläimistä, karhukaisista, sukkulamadoista ja alkueliöistä. Läheiseltä rannikolta laaksoihin vaeltaneiden weddellinhylkeiden muumioituneita jäänteitä löytyy Wrightin ja Taylorin laaksoista.
Tutkimus ja ihmisen toiminta alueella
Alueella on runsaasti tutkimustoimintaan liittyvää infrastruktuuria, mutta pysyviä tutkimusasemia siellä ei enää ole. Uudella-Seelannilla oli vuosina 1968–1995 Wrightinlaaksossa kesäaikaan toimiva tutkimusasema Vanda, mutta ympäristön suojelemiseksi asema purettiin. Lähimmän asutuksen muodostavat McMurdon ja Scottin tutkimusasemat noin sadan kilometrin päässä.
Spirou (täsmennyssivu)
Spirou voi viitata seuraaviin:
Dança Comigo (Vem Ser Feliz)
Dança Comigo (Vem Ser Feliz) on Sabrinan esittämä kappale, joka edusti Portugalia vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä.
Kappale kilpaili Euroviisujen semifinaalissa, jossa se sijoittui 28 maan joukosta sijalle 11. ja täten karsiutui finaalista.
James Booker
James Carroll Booker III (17. tammikuuta 1939 New Orleans, Louisiana – 8. marraskuuta 1983 New Orleans ) oli yhdysvaltalainen pianisti ja laulaja. Bookerin musiikillinen repertuaari oli laaja, hän soitti niin jazzia, rokkia, bluesia, boogie woogieta, gospelia kuin rhythm & bluesia.
Neljäntoista ikäisenä Booker teki ensimmäisen levynsä Imperial Recordsille. Little Booker -nimellä tehty äänite "Doin' The Hambone"/"Thinkin' 'Bout My Baby" ilmestyi vuonna 1954. Vuosina 1954–1960 hän keikkaili muun muassa Amos Milburnin, Joe Texin, Shirley and Leen, Huey Smithin, Dee Clarken, Earl Kingin, Bobby Blue Blandin, Junior Parkerin ja Smiley Lewisin kanssa, kunnes hän 1960-luvun alussa levytti listoille nousseen kappaleen "Gonzo". Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana hän teki musiikillista yhteistyötä esimerkiksi Lloyd Pricen, Aretha Franklinin, Ringo Starrin, The Doobie Brothersin ja B.B. Kingin kanssa.
Lupaava ura otti takapakkia vuonna 1967. Booker tuomittiin heroiinin hallussapidosta vuodeksi vankeuteen, jonka hän kärsi Angola Penitentiaryssa. Vuoden 1974 paikkeilla Booker palasi keikkalavoille, vuonna 1977 hän kiersi myös Euroopassa. Euroopassa hän myös levytti useita albumeja kuten King of the New Orleans Keyboard Vol. I &II (JSP) The Piano Prince of New Orleans (Aves) ja New Orleans Piano Wizard: Live (Rounder). Vuosina 1977–1982 Booker soitti vakituisesti Maple Leaf Barissa New Orleansissa.
Booker kuoli marraskuussa 1983 odottaessaan pyörätuolissa New Orleans Charity Hospitalin päivystyspoliklinikalla. Kuolinsyy oli ruumiinavauksen mukaan maksan pettäminen.
Spirou
pienoiskuva|Spirou-lehden tunnus. Spirou on viikoittain julkaistava ranskalais-belgialainen sarjakuvalehti. Lehdessä on julkaistu useita suosittuja sarjakuvia, kuten Piko ja Fantasio, Lucky Luke, Johannes ja Pirkale sekä Strumffit. Lehteä julkaisee belgialainen Dupuis-kustantamo. Spirou on vanhin belgialainen sarjakuvalehti sekä vanhin ranskankielinen sarjakuvalehti, jota yhä julkaistaan. Se on myös yksi vanhimmista edelleen julkaistavista sarjakuvalehdistä. Ainoastaan vuonna 1924 aloittanut Il Giornalino ja 1937 aloittanut Detective Comics ovat Spirouta vanhempia.
Spiroun perusti vuonna 1938 Jean Dupuis, joka omisti katolisen kirjapainon Marcinellessa. Dupuis julkaisi paria perhelehteä, ja sai sitten ajatuksen ryhtyä julkaisemaan lapsille suunnattua lehteä. Perheyhtiössä mietittiin sopivaa nimeä uudelle lehdelle, ja lopulta päädyttiin vallonin sanaan spirou, joka tarkoittaa oravaa, mutta myös nuorta viikaria. Spirou on myös lehden ensimmäisessä numerossa esiintyneen tunnetun sarjakuvahahmon nimi. Hahmo on nuori hissipoika, joka sai myöhemmin kumppanikseen Fantasia-nimisen hahmon. Suomeksi sarjaa julkaistaan nimellä Piko ja Fantasio.
Toisen maailmansodan jälkeen Spirousta tuli Euroopan johtava sarjakuvalehti, jonka kanssa kykeni kilpailemaan suosiosta ainoastaan vuosina 1946–1993 julkaistu Tintin-lehti. Spiroun sarjakuvat ovat pääasiassa rentoon tyyliin piirrettyjä humoristisia seikkailusarjakuvia, joiden piirrostyyliä kutsutaan Marcinellen koulukunnaksi.
Glauco-luokka
Glauco-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu
Portugalin hallitus tilasi laivastolleen CRDA:lta Monfalcondesta kaksi sukellusvenettä Delfim ja Espadarte, joiden rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931, mutta keskeytettiin pian aloittamisen jälkeen. Italian hallitus lunasti alukset 1932 ja töitä jatkettiin. Alukset valmistuivat ja ne liitettiin Italian laivastoon lokakuussa 1935 ja tammikuussa 1936.
Marc Raquil
Marc Raquil (s. 2. huhtikuuta 1977 Créteil) on ranskalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metriä.
Raquil osallistui sisäratojen EM-kisoihin vuonna 2000 ja sijoittui kolmanneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän juoksi toiseksi 400 metrillä ajalla 44,79. Samoissa kisoissa hän juoksi Ranskan joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä Leslie Djhonen, Naman Keïtan ja Stéphane Diaganan kanssa alun perin toiseksi, mutta joukkue sai kultaa, kun yksi Yhdysvaltain juoksija jäi kiinni dopingin käytöstä ja heidän joukkueensa suoritus hylättiin. Vuoden 2005 EM-hallikisoissa Madridissa Raquil kuului jälleen viestijoukkueeseen, joka vei voiton 4 × 400 metrin viestissä. Vuonna 2005 hän voitti Eurooppa-cupin kilpailun Firenzessä ajalla 45,80 ja vuotta myöhemmin Malagassa Eurooppa-cupin superliigan kilpailun ajalla 45,89. Göteborgin EM-kisoissa vuonna 2006 Raquil voitti ensimmäisen henkilökohtaisen Euroopan mestaruutensa 400 metrillä.
Raquil on tunnettu raivokkaasta loppukiristään, jonka aikana hänen juoksutyylinsä muuttuu kulmikkaaksi ja nykiväksi. Pariisin MM-kilpailuissa hän oli 400 metrin loppukilpailussa viimeisenä vielä loppusuoran alkaessa mutta nousi pronssille. Myös Göteborgin EM-kilpailuissa hän nousi vasta viime metreillä Vladislav Frolovin ohi kultaan.
Kiinan itäinen rautatie
Kiinan itäinen rautatie oli rautatie, jonka venäläiset rakensivat kiinalaisten luvalla Mantšuriaan vuosina 1897–1901.
Vuonna 1898 ryhdyttiin rakentamaan 880 kilometrin pituista eteläistä sivurataa, joka erkani Kiinan itäisestä rautatiestä Harbinissa ja ulottui pitkin Itä-Mantšuriaa Port Arthuriin (nyk. Lüshunkou), jossa oli ympärivuoden jäätön syväsatama. Venäjän–Japanin sota syttyi vuonna 1904 siitä kiistakysymyksestä, kenelle Port Arthur kuului ja millä periaatteilla satamaa tarjottaisiin avoimien ovien politiikan mukaisesti kaikkien käyttöön. Venäjän hävittyä sodan pääosa sivuradasta (pohjoisessa Changchuniin asti) siirtyi Japanin omistukseen. Japanilaiset perustivat Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön hoitamaan rautatietä ja varustivat Kwantungin armeijan suojelemaan sitä.
Alkuperäinen Kiinan itäinen rautatie säilyi Venäjän ja sittemmin Neuvostoliiton omistuksessa vuoteen 1935. Tuolloin Neuvostoliitto myi sen Mantšukuolle, nukkevaltiolle, jonka Japani oli perustanut vuonna 1932 miehittämäänsä Mantšuriaan. Toisen maailmansodan jälkeen rautatie oli Neuvostoliiton ja Kiinan yhteisessä omistuksessa. Neuvostoliitto luovutti sen kokonaan Kiinan kansantasavallalle 1950-luvun alussa.
Kenia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Kenia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 161 mitalia, joista 62 on kultaisia. Se on Afrikan menestynein maa ja hallinnut erityisesti miesten kestävyysjuoksuja. Yhtä kultamitalia lukuun ottamatta sen kaikki MM-mitalit on saavutettu vähintään 400 metrin mittaisilta juoksumatkoilta. Pekingissä 2015 Kenia oli mitalitilaston ykkönen.
Yksittäisten lajien mitalitilastoissa Kenia on MM-kisojen menestynein maa miesten 800 metrin juoksussa, 1 500 metrin juoksussa, 5 000 metrin juoksussa sekä miesten ja naisten 3 000 metrin estejuoksussa ja miesten ja naisten maratonilla. Billy Konchellah voitti 800 metrillä kultaa vuosina 1987 ja 1991 sekä pronssia vuonna 1993, jolloin maailmanmestaruuden vei toinen kenialainen Paul Ruto. Seuraavat kolme maailmanmestaruutta voitti tanskalainen Wilson Kipketer, joka hänkin on alun perin kenialainen. Osakassa 2007 voitti 800 metrin kultaa kenialainen Alfred Kirwa Yego, Daegussa 2011 sekä Pekingissä 2015 David Rudisha ja Eugenessa 2022 Emmanuel Korir. Miesten 1 500 metrillä Kenia on voittanut viisi maailmanmestaruutta. Asbel Kiprop voitti vuosina 2011, 2013 ja 2015, Elijah Manangoi vuonna 2017 sekä Timothy Cheruiyot vuonna 2019. Miesten 5 000 metrillä Kenia on voittanut seitsemän maailmanmestaruutta. Yobes Ondieki oli mestari vuonna 1991, Ismael Kirui vuosina 1993 ja 1995, Daniel Komen vuonna 1997, Richard Limo vuonna 2001, Eliud Kipchoge vuonna 2003 ja Benjamin Limo vuonna 2005. Miesten estejuoksussa Kenia on yltänyt 13 kultamitaliin, minkä lisäksi kaksi maailmanmestaruutta on voittanut Keniasta Qatarin maajoukkueeseen ostettu Saif Saaeed Shaheen, entiseltä nimeltään Stephen Cherono. Kenian paidassa 3 000 metrin esteitten kultaa ovat juosseet Moses Kiptanui vuosina 1991, 1993 ja 1995, Kiptanuin vuonna 1997 hopealle jättänyt Wilson Boit Kipketer, Christopher Koskei vuonna 1999, Reuben Kosgei vuonna 2001, Brimin Kiprop Kipruto vuonna 2007, maan menestynein MM-kisaedustaja Ezekiel Kemboi vuosina 2009, 2011, 2013 ja 2015 sekä Conseslus Kipruto vuosina 2017 ja 2019. Miesten maratonilla kenialaisista ovat maailmanmestaruuden voittaneet Douglas Wakiihuri vuonna 1987, Luke Kibet vuonna 2007, Abel Kirui vuosina 2009 ja 2011 ja Geoffrey Kirui vuonna 2017. Naisten estejuoksussa maailmanmestaruuden ovat voittaneet Milcah Chemos Cheywa vuonna 2013, Hyvin Jepkemoi vuonna 2015 ja Beatrice Chepkoech vuonna 2019. Naisten maratonin kenialaiset maailmanmestarit ovat Catherine Ndereba vuosilta 2003 ja 2007, Edna Kiplagat vuosilta 2011 ja 2013 ja Ruth Chepngetich vuonna 2019.
Ezekiel Kemboi on voittanut miesten estejuoksussa neljä kultamitalia ja saavutti jo niitä ennen kolme hopeamitalia. Vivian Cheruiyot on voittanut naisten 5 000 ja 10 000 metrillä neljä kultaa ja yhden hopean vuosina 2007–2015. Estejuoksun kolminkertainen maailmanmestari Moses Kiptanui saavutti kultamitaliensa lisäksi yhden hopean. Asbel Kiprop on voittanut kolme kertaa peräkkäin kultaa 1 500 metrillä vuosina 2011–2015. Kolme kertaa himmeämmille mitaleille on päässyt Paul Tergat, joka jäi 10 000 metrin juoksussa aina Etiopian Haile Gebrselassien taakse ja sai saaliikseen kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin, sekä Paul Tanui, joka on ollut 10 000 metrillä pronssilla vuosina 2013, 2015 ja 2017. Keniasta muualle muuttaneista urheilijoista Bernard Lagat saavutti synnyinmaansa riveissä yhden MM-hopean vuonna 2001 mutta voitti Yhdysvaltain kansalaisena kaksi maailmanmestaruutta Osakassa 2007 sekä saavutti kaksi hopeaa ja yhden pronssin kaksissa seuraavissa kisoissa. Vuonna 2017 naisten maratonin voitti Bahrainia edustanut kenialaissyntyinen Rose Chelimo. Ensimmäisenä kenialaisena kenttälajin mitalin saavutti Julius Yego, joka voitti keihäänheitossa kultaa Pekingissä 2015. Kenian ensimmäinen pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon MM-kilpailuissa päässyt urheilija oli Julius Korir, joka Helsingissä 1983 sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa seitsemänneksi. Hän oli noissa kisoissa ainoa kenialainen pistesijoilla, mutta sen jälkeen maa on voittanut vähintään yhden kultamitalin kaikissa MM-kisoissa.
Saint-Tropez (televisiosarja)
Saint-Tropez (Sous le soleil 'Auringon alla') on ranskalainen saippuaooppera, jota tuotettiin vuosina 1996–2008.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat nimensä mukaisesti Saint-Tropeziin Côte d'Azurille, ja sen pääosissa ovat kolme ystävätärtä, Jessica, Laure ja Caroline. Sarjassa seurataan heidän kiihkeää elämäänsä, ystävyys- ja miessuhteitaan.
Suomessa Nelonen esitti sarjaa viimeksi kesällä 2005 ja se jäi toistaiseksi tauolle.
Musiikki
Avy Marciano - Sous Le Soleil
Kalliolammi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
GP3 Itävallan Grand Prix 2016
GP3 Itävallan Grand Prix 2016 oli GP3-kauden 2016 toinen osakilpailu, joka ajettiin 2.–3. heinäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Itävallan GP:n ohessa.
10. jääkäripataljoona
thumb|150px|Knut Solin 10. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin 3. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Knut Solin (19. maaliskuuta 1918 alkaen).
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan Tampereelta 18. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 19.–20. huhtikuuta 1918.
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen '''Uudenmaan Rykmenttin 3. pataljoona'''
1. komppania
Päällikkö: jääkärikapteeni Sven Selander (24. maaliskuuta alkaen).
2. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Alexander Mellblom (siirrettiin 12. huhtikuuta 4. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Carl Erik Hilding Wolff (12. huhtikuuta alkaen).
3. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Allan Clayhills (24. maaliskuuta alkaen).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
Joukkueen varajohtajana 7. komppaniassa? jääkärivääpeli Aarne Antero Alfving myöh. Alvi, pataljoonassa adjutanttina jääkärivänrikki Kosti Palmqvist, pataljoonan adjutantti jääkärivänrikki Aarne Putkonen, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Väinö Teivonen (siirrettiin 31. maaliskuuta 14. jääkäripataljoonaan), ryhmänjohtajana jefreitteri Kalle Vihtori Härkönen (Siirrettiin 30. maaliskuuta 16. jääkäripataljoonaan).
Jalkapallon B-sarjan kausi 1930
B-sarja, alueelliset karsinnat
Helsinki
HJK
Turku
EIF
Häme-Satakunta
Vaasa
VIFK
KuPS (Savon piirissä pelattiin karsintajärjestelmällä, 9 joukkuetta ilmoittautui : 2 Kuopiosta, 2 Varkaudesta, 2 Jyväskylästä, 1 Mikkelistä, 1 Iisalmesta ja 1 Kajaanista.)
Kymenlaakso
KoPS (Kymissä pelattiin sarjana, 4:stä osallistuneesta yksi luopui kesken )
Viipuri
Sudet