cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cornelius Horan
29. elokuuta 2004 Horan hyökkäsi Ateenan olympialaisten maratonkilpailua johtaneen brasilialaisen Vanderlei de Liman kimppuun ja kaatoi hänet. Pian sivustakatsojat saivat Horanin revittyä irti ja Lima pääsi jatkamaan juoksua. Myös tällä kertaa hän piteli käsissään uskonnollisia ennustuksia. Horan on aiheuttanut häiriötilanteita myös Wimbledonin tennisturnauksessa sekä kriketti- ja rugbyotteluissa.
Syyskuussa 2004 Horania syytettiin seitsemänvuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta hänet vapautettiin syytteistä.
Tammikuussa 2005 katolinen kirkko erotti Horanin papin tehtävistä.
Touko Voutilainen
Touko Voutilainen (1. toukokuuta 1918 Tohmajärvi – 5. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen filosofian lisensiaatti ja rehtori. Hän oli kurssimuotoisuuden ja luokattoman lukion keksijä ja kehittäjä Suomessa.
Voutilanen toimi Sysmän yhteiskoulun rehtorina ja historian opettajana 1949–1952 sekä Uuden Suomen kulttuuritoimittajana 1954–1956
Voutilainen perusti 1956 Helsingin yhtenäiskoulun. Yhtenäiskoulun perustaminen sai 1950-luvulla alkunsa epävirallisen yhdistyksen Urania-piirin puitteissa, kun seuran jäsenten lapset alkoivat tulla kouluikään ja silloiset koulut eivät olleet jäsenten mielestä sellaisia, joihin he lapsensa haluaisivat opintielle laittaa. Koulun perustajat, rehtori Touko Voutilainen ja muut Urania-piiriläiset, eivät hyväksyneet silloista rinnakkaiskoulujärjestelmää, jossa oppilaat neljän vuoden kansakoulun jälkeen erotettiin varallisuuden ja pääsykokeissa pärjäämisen perusteella niihin, jotka pääsivät yliopistoon johtavaan maksulliseen oppikouluun ja niihin, jotka jatkoivat maksuttomassa kansakoulussa ja jatkoivat mahdollisesti ammatillisessa koulutuksessa. He halusivat kehittää suomalaista koulujärjestelmää myöhemmin Britanniassa yleistyneen comprehensive schoolin eli kaikille oppilaille yhteisen, yleissivistävän yhtenäiskoulun suuntaan. Helsingin yhtenäiskoulua ylläpitämään perustettiin Yhtenäiskouluyhdistys ry ja koulu alkoi toimia syksyllä 1956, jolloin koulun aloitti 51 oppilasta, ensimmäinen ja toinen luokka. Voutilainen toimi yhtenäiskoulun rehtorina 1956–1971.
Vuonna 1962 Voutilainen perusti Käpylän iltaoppikoulun, jossa noudatettiin alusta lähtien jakso-opiskelua. Koulu siirtyi 1970 ensimmäisenä Suomessa täydelliseen luokattomuuteen. Voutilainen oli Käpylän iltaoppikoulun rehtorina 1962–1977.
Voutilainen toimi lisäksi Koulusanomien (Koti ja Koulu) päätoimittajana 1957–1958 ja hän oli Helsingin yliopiston liikuntapedagogiikan opettajana 1955–1958.
Kesänkijärvi
Kesänkijärvi on Tornionjoen päävesistöön kuuluva luonnontilainen järvi Kolarissa Ylläksellä Kellostapuli- ja Kesänki-nimisten tunturinlakien välissä lähellä Yllästunturin luontokeskus Kellokasta ja Äkäslompoloa.
Järven ympäri kiertää kesäretkeilyreitti ja talvisin hiihtolatu ja talvipyöräilyreitti. Järvellä on ennen kaikkea maisemallista ja matkailullista merkitystä.
Järveen on istutettu kirjolohta ja kalastaminen vaatii erikoisluvan, jonka voi ostaa esimerkiksi Eräluvat.fi-verkkosivustolta.
Kesänkijärvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Kolarin–Äkäsjoen alueen (67.3) Äkäslompolon valuma-alueella (67.35), jonka Äkäslompolon lähialueeseen (67.351) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 218,6 mmpy. Kesänkijärveen laskevat Kesänkioja ja Varkaanoja. Järvi laskee sen länsipäästä lähtevää Kesänkijokea pitkin, joka laskee 3,6 kilometrin päässä Äkäslompolojärveen.
Pumppulampi (Ähtäri)
Pumppulampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä. Lammen länsipuolelta kulkee Haapamäki–Seinäjoki-rata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 172,7 metriä mpy.
Jack Hensley
Jack Hensley (22. syyskuuta 1955 – 21. syyskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen siviilityöntekijä, jonka Abu Musab al-Zarqawin johtama Irakin al-Qaida sieppasi ja teloitti Irakissa. Hänet siepattiin yhdessä amerikkalaisen Eugene Armstrongin ja brittiläisen Kenneth Bigleyn kanssa 16. syyskuuta 2004 Bagdadissa. Sieppaajat vaativat irakilaisten naisvankien vapauttamista.
Hensley teloitettiin mestaamalla päivää myöhemmin kuin Armstrong. Mestaajat videoivat surmatyön ja julkaisivat sen internetissä. Irakin poliisi löysi Hensleyn ruumiin pian mestauksen jälkeen.
Kassem Mosse
Kassem Mosse (oikealta nimeltään Gunnar Wendel) on saksalainen DJ, jonka musiikki edustaa pääasiassa technoa, minimal technoa sekä deep housea. Hänen levy-yhtiöitään ovat olleet mm. Workshop, Mikrodisko Recordings sekä Nonplus Records.
Secret Love
”Secret Love” on Sammy Fainin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama kappale vuoden 1953 elokuvasta Tarkk’ampujatyttö. Kappaleen esitti elokuvassa Doris Day ja siitä tuli hitti elokuvan ilmestymisen jälkeen. Dayn levytys nousi Billboardin listan kärkeen ja kappaleesta tehtiin lukuisia menestyneitä cover-versioita. Seuraavan vuoden Oscar-gaalassa se palkittiin parhaan laulun Oscarilla. 1950-luvun lopulla kappale nousi jazzartistien suosioon ja sen levyttivät muun muassa Ahmad Jamal, Count Basie, Maynard Ferguson ja Toots Thielemans. Nykyisin ”Secret Lovea” pidetään jazzstandardina.
Suomennoksia
Lähde: Suomen Äänitearkisto ry.
Diego Tinoco
Diego Tinoco (s. 25. marraskuuta 1997 Anaheim, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on suosittu Cesar Diazin roolistaan Netflix-sarjassa Minun Blockissani.
Elämäkerta
Tinoco syntyi 25. marraskuuta 1997 Anaheimissa Kaliforniassa meksikolaisen isän ja kolumbialaisen äidin kanssa, missä hän kiinnostui näyttelemisestä lukiovuosinaan El Segundon lukiossa. Valmistuttuaan lukiosta Tinoco opiskeli Kalifornian osavaltion yliopistossa Long Beachissä, jossa hän valmistui kuvataiteesta. Yliopisto-aikanaan Tinoco työskenteli teatterituotannon parissa, mikä antoi hänelle tarvittavan kokemuksen näyttelijän uransa kehittämiseen.
Ness Ziona Stadium
Ness Ziona Stadium (hepreaksi: אצטדיון נס ציונה) on jalkapallostadion Ness Zionassa Israelissa. Stadionia käyttää paikallinen jalkapallojoukkue Sektzia Nes Tziona. Stadion valmistui käyttöön vuonna 2001 ja sen kapasiteetti on 3 500.
Jeff Bridges
Jeffrey Leon Bridges (s. 4. joulukuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-voittaja. Hänen isänsä Lloyd Bridges ja veljensä Beau Bridges ovat myös näyttelijöitä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Viimeinen elokuva, Rajut kaverit, King Kong, Portti ikuisuuteen, Starman, Loistavat Bakerin pojat, Tilaa rakkaudelle, Big Lebowski, Iron Man, Crazy Heart ja Kova kuin kivi sekä Tron-elokuvat. Hän on ollut uransa aikana neljä kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi ja voitti palkinnon viidennellä ehdokkuudellaan, roolistaan Crazy Heartissa. Hän sai oman nimikkotähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1994.
Ura
Jeff Bridges teki ensiesiintymisensä valkokankaalla vauvana äitinsä Dorothyn sylissä elokuvassa Ehdonalaiseen vapauteen. Sen jälkeen kun Jeff Bridges oli palvellut rannikkovartiostossa, hän opiskeli näyttelemistä HB Studiolla. Bridgesin ensimmäinen menestysrooli oli rooli Peter Bogdanovichin ohjauksessa Viimeinen elokuva (1971), josta hän sai uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden. The New Yorker -lehden kriitikko Pauline Kael kirjoitti Viimeisen elokuvan arvostelussa, että Bridgesista oli tullut jo nyt yksi Hollywoodin historian luonnollisimmista näyttelijöistä.
Bridgesin näyttelijän lahjat saivat lisää arvostusta Viimeistä elokuvaa seuranneiden projektien jälkeen. John Hustonin elokuvassa Fat City – kova kaupunki (1972) hän esitti vaikeuksissa ollutta nyrkkeilijää ja Robert Bentonin esikoisohjauksessa Paha porukka huijaria sisällissodan jälkeisessä Lännessä.
Michael Ciminon esikoisohjauksessa Rajut kaverit (1974) Bridges esiintyi Clint Eastwoodin rinnalla. Bridges sai elokuvasta uransa toisen Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta. Hänen roolisuorituksensa jätti Eastwoodin jälkeensä, ja hänestä puhuttiin jo seuraavana suurena tähtenä. Bridges teki kuitenkin 1970-luvun lopussa muutamia huonoja elokuvia, kuten vuoden 1976 uusintaversio King Kong ja vuoden 1980 elokuva Portti ikuisuuteen, joka muistetaan yhtenä Hollywoodin kautta aikojen suurimmista taloudellisista epäonnistumisista.
Bridges palasi kuitenkin 1980-luvulla takaisin laatuelokuviin. Vuonna 1982 hän esiintyi Disneyn tieteiselokuvassa Tron, joka oli ensimmäisiä elokuvia, joissa käytettiin runsaasti tietokonegrafiikkaa. 1980-luvun puolivälissä Bridges esiintyi muutamassa elokuvassa, jotka pärjäsivät erityisen hyvin taloudellisesti. Taylor Hackfordin Kaikki pelissä, joka perustui löyhästi vuoden 1947 elokuvaan Varjot menneisyydestä, ilmestyi 1984, jolloin valmistui myös tieteisdraama Starman. Vuonna 1985 ilmestyi lakijännäri Viiltävä terä. Starmanista Bridges sai ensimmäisen kerran Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta.
Bridges esitti Francis Ford Coppolan elokuvassa Tucker – mies ja unelma (1988) liikemies Preston Tuckeria. Hän esiintyi siinä yhdessä isänsä Lloydin kanssa. Seuraavana vuonna ilmestyi kehuttu Loistavat Bakerin pojat, jossa pääosissa olivat Jeff ja Beau Bridges. Heidän vastanäyttelijänään oli Michelle Pfeiffer. Bridges palasi elokuvassa Texasville – unohduksen maa Viimeisen elokuvan rooliin. Elokuva oli pettymys. Vaikka Bridgesin elokuvien menestys vaihteli, hän sai edelleen kehuja roolisuorituksistaan. 1990-luvun alkuun mahtuvat roolit elokuvissa Fisher King, Sydämensärkijöitä ja Peloton. Vuoden 1998 Coenin veljesten draamakomediassa Big Lebowski Bridges esitti työtöntä ja rasvahiuksista "The Dudea", jonka elokuvan kertojaääni sanoi olevan "Los Angelesin piirikunnan laiskin mies". Bridges esiintyi seuraavaksi jännityselokuvassa Kavahda naapuriasi!.
Vuonna 2000 Premiere-lehti julkaisi Bridgesin valokuvia, joita hän oli ottanut elokuviensa kuvaustauoilla, ja samana vuonna Bridges julkaisi ensimmäisen musiikkialbuminsa Be Here Now. Vuonna 2000 ilmestyi myös poliittinen draama Kandidaatti, jossa Bridges esitti petollista ja manipuloivaa Yhdysvaltain presidenttiä Jackson Evansia. Bridges sai roolistaan neljännen Oscar-ehdokkuutensa. Vuoden 2001 elokuvassa K-Pax Bridges näytteli psykiatri Mark Powellia, jonka potilas (Kevin Spacey) väittää olevansa humanoidi.
Bridges esitti elokuvassa Seabiscuit – amerikkalainen legenda liikemies Charles S. Howardia. Hänen seuraaviin projekteihinsa lukeutuivat Tideland, Stick It ja äänirooli animaatioelokuvassa Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat. Bridges ei ollut esiintynyt vuosiin suurissa studioelokuvissa, kunnes hän sai roolin sarjakuvafilmatisoinnista Iron Man, jossa hänen roolihahmonsa Obadiah Stane oli suuren asevalmistajan varajohtaja. Vuonna 2009 Bridgesiltä ilmestyivät poliittinen satiiri Vuohia tuijottavat miehet ja Crazy Heart, jossa hän esitti alkoholisoitunutta countrylaulajaa, joka saa uutta elinvoimaa nuorelta toimittajalta ja lupaavalta muusikolta. Hän on saanut roolisuorituksestaan useita palkintoja ja ehdokkuuksia. Bridges voitti Crazy Heartista muun muassa Golden Globen, Oscarin ja SAG-palkinnon.
Vuonna 2010 Bridges esiintyi kahdessa merkittävässä elokuvassa. Elokuvassa Tron: Perintö hän palasi vuoden 1982 tieteiselokuvan Tron maailmaan. Elokuvassa Kova kuin kivi, joka perustuu jo aiemmin filmatisoituun romaaniin. Vuoden 1969 versiosta John Wayne sai Oscarin samasta roolista.
Uuno Mikael Heinonen
Uuno Mikael (Uti) Heinonen (2. lokakuuta 1905 Taivassalo – 21. marraskuuta 1993 Turku) oli yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa liikenneneuvoksen arvon, vuonna 1960.
Kalliolampi (Ähtäri, Myllymäki)
Kalliolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Kalliolammen pinta-ala on 10,5 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Kalliolampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,7 metriä mpy.
Samochód pancerny wz. 29
'''Samochód pancerny wz. 29''' oli Puolassa ennen toista maailmansotaa valmistettu ja sodan aikana käytetty panssariauto. Sen pääase oli 37 mm tykki ja kaksi konekivääriä. Auto osoittautui kuitenkin hitaaksi ja suureksi, eikä se soveltunut liikkumaan maastossa. Niitä tilattiin vain kymmenen. Autot osallistuivat taisteluihin Saksaa vastaan syyskuussa 1939. Ne saavuttivat joitakin onnistumisia, mutta lopulta ne joko tuhottiin tai hylättiin.
Piirteet
thumb|vasen|Maastokuvioituja autoja rivissä. thumb|vasen|Valokuvassa vuonna 1934. Puolalla oli 1920-luvulla käytössään useita eri panssariautomalleja, joiden modernisoinnin yhteydessä päädyttiin rakentamaan uusia Samochód pancerny wz. 28-panssariautoja. Puolitelallinen ajoneuvo oli kuitenkin hidas, kallis ja hankalahuoltoinen. Ongelmia pyrittiin ratkaisemaan uudella Samochód pancerny wz. 29-panssariautolla. Auto rakennettiin italialaisen ja Puolassa lisenssillä valmistetun S.P.A. 25C -kuorma-auton pohjalle. Tämä tarkoitti esimerkiksi sitä, että varaosia oli saatavilla helposti. Toisaalta kuorma-auton moottori oli panssarointia ajatellen heikko ja takavetoisena se ei soveltunut maastoon.
Panssariautoon rakennettiin laatikonmuotoinen kori, jossa oli manuaalisesti käännettävä tykkitorni. Sisätilat olivat suuresta koosta ja rungon muodosta huolimatta suhteellisen ahtaat. Panssarilevyt suojasivat ajoneuvoa panssaria läpäiseviltä käsiaseilta ja sirpaleilta 300 metrin etäisyydelle saakka. Useiden panssariluukkujen ansiosta näkyvyys autosta oli hyvä. Aseistuksena auton tykkitornissa oli 37 mm Puteaux-tykki ja 7,92 mm Hotchkiss-konekivääri. Lisäksi rungon takaosassa oli vielä toinen konekivääri. Tykkitornin oli alun perin tarkoitus toimia myös ilmatorjuntana, joskin tästä luovuttiin sen epäkäytännöllisyyden takia. Radiota autossa ei ollut ja sen sijaan käytettiin merkkilippuja. Mallin ongelmat, kuten hidas nopeus, huono liikkuvuus ja suuri koko johtivat pieneen tilausmäärään. Vuonna 1934 autoja oli vain 10. Yksi tai kaksi autoa oli ilmeisesti muutettu aseistamattomaksi kaiutinautoksi, mutta ei ole selvää käyttikö niitä armeija vai poliisi. Myöhemmin vuonna 1935 käyttöön tuli laajemmin valmistettu Samochód pancerny wz. 34.
Käyttö
Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 Mazowieckan ratsuväkirykmentillä oli kahdeksan wz. 29-panssariautoa. 1. syyskuuta saksalaisia panssariautoja vastaan tehtiin väijytys, jossa tuhottiin kolme 12. divisioonaan kuulunutta panssariautoa. Puolalaiset menettivät autoistaan kaksi. Seuraavana päivänä otettiin yhteen SS-rykmenttien Der Führer ja Deutschland kanssa, joissa menetettiin yksi auto. 4. syyskuuta Przasnyszin eteläpuolella käydyssä yhteenotossa wz. 29-panssariautot tuhosivat saksalaisen Panzerkampfwagen I-panssarivaunun, sekä esikunta-auton. Autosta saatiin saksalaiselle 1. ratsuväkirykmentille kuuluneita asiakirjoja 3. armeijan sotasuunnitelmista. Seuraavien päivien aikana puolalaiset joukot vetäytyivät ja kävivät samaan aikaan viivytystaisteluja. 7. syyskuuta tuhottiin kaksi saksalaista panssariautoa ja 13. syyskuuta toiset kaksi. Samalla menetettiin yksi wz. 29. Loput puolalaiset autot tuhoutuivat seuraavien päivien aikana ja 16. syyskuuta viimeiset jouduttiin hylkäämään niiden jäätyä jumiin vaikeakulkuiseen maastoon.
Baruch Steinberg
pienoiskuva|Baruch Steinberg. Baruch Steinberg (17. joulukuuta 1897 Przemyślany – huhtikuu 1940 Katyn) oli puolalainen upseeri ja sotilasrabbi. Hän toimi Puolan maavoimien päärabbina Puolan valtauksen aikana 1939. Neuvostoliittolaiset murhasivat hänet Katynin joukkomurhassa huhtikuussa 1940.
Öljylamppu
thumb|[[Ranskalainen öljylamppu 1800-luvun lopulta.]]
Öljylamppu on lamppu, jonka polttoaineena on valopetroli. Öljylampulla voidaan tarkoittaa myös kaikkia valonlähteitä, jotka polttavat öljymäisiä polttoaineita, joko maaöljy-pohjaisia petroleita, kasviperäisiä kasviöljyjä tai eläinperäisiä rasvoja. Öljylamppuja on monta eri laatua:
Toimintaperiaate
Kaikissa öljylampuissa, paitsi painelampuissa, on sydänlanka, jota pitkin polttoaine kulkeutuu polttimoon. Sydänlanka on tekstiilivalmisteinen lanka tai nauha ja joissain lampuissa, kuten Argand-lampussa se on kierretty sylinterin muotoon. Liekin hapensaantia voidaan tehostaa lampun lasilla, joka muodostaa savupiipun, joka aiheuttaa tasaisen ilmavirtauksen liekin ympärille, joka osaltaan vakauttaa liekkiä sekä parantaa sen kirkkautta. Varsinaisissa öljylampuissa on mekanismi jolla sydänlankaa voi säätää korkeussuunnassa, jolla voi vaikuttaa liekin suuruuteen ja valon määrään. Varhaisissa öljylampuissa sydänlankaa piti aika ajoin niistää, jotta liekki ei nokeaisi. Tavallisessa sydänlangallisessa öljylampussa valaisuominaisuudet ovat verrattavissa kynttilään ja valon lähteenä toimii suoraan liekin tuottama hehku. Öljylampuissa liekki palaa kuitenkin kynttilää kirkkaammin ohjattujen ilmavirtojen ansiosta.
Voimavalolampuissa on erityisvalmisteinen hehkusukka, joka kuumentuessaan loistaa valoa luminenssin vaikutuksesta. Hehkusukka parantaa oleellisesti lampun valaisutehoa. Tunnettu voimavalolamppujen merkki on Aladdin.
thumb|170px|left|[[Petromax-voimavalolyhty]] Painelampuissa öljysäiliöön pumpataan muutaman ilmakehän suuruinen paine. Paine pakottaa polttoaineen nousemaan ylös höyrystinputkeen, jossa polttoaine höyrystyy. Valopetrolihöyryyn sekoitetaan ilmaa ja kaasuseos syötetään polttimoon. Kaasuuntunut polttoaine palaa erityisen kuumalla liekillä ja saa hehkusukan loistamaan kirkasta valoa luminenssin vaikutuksesta. Lampun palaessa kaasuliekki tuottaa itsessään höyrystämiseen vaadittavan lämmön, mutta lamppua sytyttäessä on lamppu ensin esilämmitettävä. Painelamput ovat aina voimavalolamppuja, sillä kaasuuntunut polttoaine palaa lähes näkymättömällä, vain vähän sinertävällä liekillä. Valaisu ei täten perustu liekin itsensä tuottamaan valoon, vaan liekkiä käytetään vain lämmön lähteenä hehkusukalle. Tehokkaimmat voimavalolyhdyt kuten Petromax hk500 valaisevat jopa 500 hefnerkynttilän kirkkaudella, mikä vastaa noin 400 W hehkulamppua.
Petroli
Petrolin alhainen viskositeetti eliminoi aikanaan polttoaineen syöttöongelmat, sillä petroli nousee hyvin sydänlankaa pitkin ylös. Petroli myös palaa kirkkaalla valkealla liekillä ilmassa eikä liekille tarvitse syöttää erikseen happea, kuten Bude-lampussa.
Historia
thumb|[[Rooman valtakunta|Roomalainen öljytuikku]] Ensimmäiset öljylamput ovat olleet tuikkuja, jossa on poltettu kasviöljyä tai eläinrasvaa. Öljytuikut vastaavat toimintaperiaatteeltaan kynttilää ja niiden valoteho on myös samaa luokkaa. Öljylamppuja on käytetty jo esihistoriallisena aikana. Öljyn koostumus on vaihdellut. Muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät oliiviöljyä, intialaiset rasvaa ja persialaiset maaöljyä.
Välimeren maissa oliiviöljylamput pysyivät laajassa käytössä pitkälti 1800-luvulle, maaseudulla ja pienissä kylissä 1900-luvullekin.
Ennen petroliaikakautta, joka alkoi 1850-luvulla, ehti käytössä olla myös öljykäyttöisiä lamppuja mm. Argand-lamppu joka patentoitiin 1780-luvulla. Öljykäyttöiset öljylamput vaativat kuitenkin monimutkaisia virityksiä mm. kellomekanismeja (Carcel-lamppu) joten petroli syrjäytti yksinkertaisuudellaan ja puhtaudellaan nopeasti (kasvi)öljyn käytön lamppujen polttoaineena.
Vuonna 1780 Aimé Argand patentoi Argand-lamppuna tunnetun öljylampun. Lampussa oli sylinterin muotoinen sydänlanka, jonka läpi ja ympäri ilma pääsi virtaamaan, täten parantaen liekin kirkkautta. Sylinterinmuotoinen lasista valmistettu "savupiippu" paransi ilmavirtausta ja samalla vähensi liekin lepattamista. Argand-lampussa oli myös uutena piirteenä mekanismi, jolla sydänlankaa saattoi nostaa tai laskea ja näin säätää liekin voimakkuutta. Argandin öljylamppu tuotti ensimmäistä kertaa selvästi kynttilää kirkkaamman valon (jopa viisi tai kymmenen kertaa kirkkaamman), se paloi puhtaammin ja oli myös käyttökustannuksiltaan kynttilää edullisempi.
Vuonna 1854 "Kerosene" rekisteröitiin tuotemerkkinä Yhdysvalloissa ja petroli-pohjaisten polttoaineiden käyttö lampuissa yleistyi nopeasti. Petrolin suuri etu öljyyn nähden, oli sen viskositeetti. Petroli kulkeutui helposti sydänlankaa pitkin ylös säiliöstä liekille, toisin kuin öljy ja näin ollen poisti polttoaineen syöttöön aiemmin liittyneet ongelmat.
Kukryniksy
pienoiskuva|Kukryniksyt ripustavat pilapiirroksia rintamalla vuonna 1942. Kukryniksy oli kolmen neuvostoliittolaisen pilapiirtäjän yhteinen salanimi. Nimi muodostui piirtäjien Mihail Kuprijanovin, Porfiri Krylovin ja Nikolai Sokolovin nimikirjainten yhdistelmästä. Kolmikko työskenteli yhdessä vuodesta 1924 aina 1980-luvulle saakka. Kukryniksyt olivat pilalehti Krokodilin vakiopiirtäjiä. Heidän kuuluisimmat työnsä ovat toisen maailmansodan aikana tehtyjä pilapiirroksia, joissa pilkattiin säälimättä Hitleriä ja natseja näiden epäonnistuneesta Neuvostoliiton miehityksestä. Kukryniksyt tekivät myös suuren määrän poliittisia pilapiirroksia päivälehtiin sekä kuvittivat venäläisten ja ulkomaisten kirjailijoiden teoksia. Kukryniksy-kollektiivi sai kotimaassaan useita palkintoja piirroksistaan.
Kuprijanov, Krylov ja Sokolov tapasivat opiskellessaan Moskovan Vhutemas-taideteollisuuskoulussa, Neuvostoliiton Bauhausin vastineessa. Kaksi vuotta myöhemmin kolmikko perusti Kukryniksy-ryhmän. Aluksi he tekivät lukuisia maalauksia ja julisteita ajalle tyypilliseen sosialistisen realismin tyyliin. Vuonna 1929 Kukryniksyt suunnittelivat Majakovskin Lude-näytelmän Meyerholdin teatterin esitykseen lavastuksen ja puvustuksen. Vuodesta 1933 lähtien Kukryniksyt piirsivät pilapiirroksia Pravdaan. He ryhtyivät piirtämään myös Krokodil-lehteen. Toisen maailmansodan puhjettua Neuvosto-Venäjän uutistoimisto Tass perusti nopeasti erikoisyksikön tuottamaan kannustavia julisteita sekä propagandapiirroksia. Kukryniksyt osallistuivat toimintaan lukuisten muiden taiteilijoiden tavoin. Toisen maailmansodan aikana ryhmä teki tunnetuimmat piirroksensa. Sodan päätyttyä Kukryniksyt tekivät Neuvostoliitton politiikkaa tukevia ja länsimaita ivaavia pilapiirroksia.
Iso Helvelampi
Iso Helvelampi, tai myös Iso Heivelampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,3 metriä mpy.
Salaojituskone
thumb|Salaojakone thumb|Salaojakone 1940-luvulta. Salaojituskone (salaojakone) on teloilla tai kumipyörillä kulkevaan runkoon rakennettu laite, jolla tehdään noin 15-30 cm leveää, Suomessa keskimäärin metrin syvyistä salaojaa. Salaojan pohjalle asennetaan ojan tekemisen yhteydessä salaojaputki. Salaojaputket ovat nykyisin lähes yksinomaan muovista valmistettuja. Aikaisemmin salaojituksessa käytettiin tiilestä valmistettua putkea. Tiiliputken käyttö hiipui 1970-luvulla ja korvautui kokonaan muoviputkella 1990-luvulle tultaessa. Salaojakoneita käytetään peltosalaojituksen tekoon, rakennussalaojitus tehdään useimmiten kaivinkoneilla. Useimmiten salaojasuunnitelman tekee salaojitussuunnittelija ja varsinaisen työn salaojitusurakoitsija.
Koneellisen salaojakaivun historia
Ensimmäiset putkelliset salaojat on Suomessa tehty 1800-luvun puolenvälin tienoilla tiiliputkilla. Tätä ennen peltojen pinnanalaisessa kuivatuksessa on erityisesti Itä-Suomessa käytetty paikoin mm. risu- ja kivisalaojia, joiden käytöstä on merkkejä jo 1600-luvulta lähtien.
Ensimmäiset salaojat kaivettiin käsin lapiolla. Ensimmäiset salaojakoneet tulivat Suomeen 1920-luvulla, muuta niiden käyttö jäi vähäiseksi. Toisen maailmansodan jälkeen koneellinen kaivu vauhdittui mm. amerikkalaisten armeijakäyttöön suunniteltujen puolitela-autojen perään rakennetuilla salaojankaivuyksiköillä. 1960-luvulta alkaen salaojakoneita valmistettiin Suomessa teollisessa mittakaavassa. Suomalaisvalmisteiset salaojakoneet olivat yleensä traktorirunkoon rakennettuja.
Suomalainen salaojakonevalmistus loppui 1990-luvun alussa. Suomessa on yhä käytössä useita kotimaisia kaivavia salaojakoneita, mutta nykyisin salaojakoneet ovat enenevässä määrin alankomaalaista tai britannialaista alkuperää. Nämä koneet ovat tela-alustaisia ja alusta alkaen salaojituskäyttöön suunniteltuja ja valmistettuja.
Salaojakonetekniikka
Nykyisin käytössä on kahta salaojakonetyyppiä, kaivavia ja aurasalaojakoneita. Kaivava salaojakone kaivaa maahan kapean kaivannon, jonka pohjalle putki lasketaan. Kaivu tapahtuu joko kaivuketjun ja siihen kiinnitettyjen kauhojen avulla tai kiinteän kaivupyörän avulla, jonka ulkokehällä on kaivuterät. Aurakone puolestaan tekee maahan viillon, jonka pohjalle salaojaputki lasketaan. Suomessa käytössä olevat aurasalaojakoneet ovat pystyaura-tyyppiä, jolloin viillon tekevä aura on pystysuorassa maanpintaan nähden. Kivettömämmillä mailla erityisesti Keski-Euroopassa ja Yhdysvalloissa on käytössä myös ns. delta-aura, jossa putken laskeva aura on V:n muotoinen. Suomessa delta-auran käyttöä rajoittaa ajoittaisen kivisyyden lisäksi salaojasoran yleinen käyttö putken ympärysaineena.
Vanhempien salaojituskoneiden salaojan syvyydensäätö toimii "sihtikeppien" avulla. Salaojasuunnittelija "punnitsee" eli mittaa pellon korkeuserot ja laittaa sihtikepit valmiiksi niin, että salaojituskoneen kuljettaja tietää mihin syvyyteen tekee salaojaa.
Salaojitus lyhyesti
Salaojituksen tarkoituksena on kuljettaa vettä pois avo-ojattomilta pelloilta. Suomessa salaojituksessa käytetään yleisesti kokoojaputkia. Peltoon tehdään kokooja, jonka kautta vesi poistuu laskuaukon kautta kaivon, avo-ojaan tai muuhun paikkaan. Kokoojaan liitetään imuojat, joiden avulla vesi kerätään muualta pellolta pois. Salaojalle määrätään yleensä jokin kaato, eli kuinka paljon on veden pudotus (tasoon nähden), pudotus riippuu ojanpituudesta ja pellosta, yleensä 0,2–1 prosentin luokkaa.
Dibromimetaani
Dibromimetaani on hiilen ja bromin yhdiste, jota kutsutaan myös nimillä metyleenidibromidi ja metyleenibromidi. Sen kemiallinen kaava on CH2Br2. Dibromimetaani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, joka liukene veteen 1,2 g/100 ml (15 °C). Yhdiste on palamatonta ja sen höyry on ilmaa raskaampaa. Dibromimetaanin moolimassa on 173,835 g/mol, sulamispiste -52,7 °C, kiehumispiste 97 °C, tiheys 2,5 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 74-95-3.
La La La (Naughty Boyn kappale)
La La La on brittiläistuottaja Naughty Boyn kappale, joka sisältää Sam Smithin esittämiä sanoja. Se julkaistiin Naughty Boyn Hotel Cabana-debyyttialbumin toisena singlenä 18. toukokuuta 2013. Kappale saavutti listan ensimmäisen sijan 26 eri valtion listoilla, kuten Britannian singlelistalla. Kappaleen julkaisuaikaan se vahvistettiin Official Charts Companylla Britannian vuoden 2013 nopeiten myyneeksi singleksi. Vuoden 2013 lopussa "La La La" oli Britanniassa vuoden 2013 kuudenneksi nopeiten myynyt single, myyden yli 145 000 kopiota julkaisuviikollaan.
Ainolan lastentarha
Hemming Åströmin tytär, lastentarhanopettajaksi Saksassa opiskellut Hanna Åström (myöhemmin Frankenhaeuser), perusti lastentarhan Ouluun vuonna 1901. Lastentarha, joka oli tarkoitettu lähinnä Veljekset Åströmin tehtaiden työntekijöiden lapsille, aloitti toimintansa ns. Porttimökissä Hupisaarten Pakolansaaressa.
Porttimökki oli pieni, eikä lastentarhaksi tarkoituksenmukainen. Lastentarha toimi rakennuksessa vain muutaman vuoden, kun Hanna Åström rakennutti uuden Laskuniemen lastentarhan läheiseen Kiikkusaareen. Kansallisromanttista karelianismia edustavan kaksikerroksisen vuoraamattoman hirsirakennuksen suunnitteli arkkitehti Viktor J. Sucksdorff. Rakennuksen sydämenä toimi miehenkorkuisella avotakalla varustettu kahden kerroksen korkuinen pirtti, jonka ympärille luokkahuoneet oli ryhmitelty. Ajan tavan mukaan opettajat asuivat rakennuksessa: alakerrassa oli yksi ja yläkerrassa kaksi huonetta opettajille. Johtajattaren asuntona toimi Merikosken puolella oleva parvekkeellinen huone. Lastentarhaan rakennettiin myös yksi Oulun ensimmäisistä vesikloseteista.
Kunihiko Kodaira
Kunihiko Kodaira (, 16. maaliskuuta 1915 – 26. heinäkuuta 1997 Tokiossa) oli Tokion yliopiston matematiikan professori 1944–1949, minkä jälkeen hän jätti Japanin ja muutti Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1950 vuoteen 1961 hän työskenteli Princetonin yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli kuuden vuoden ajan eri yliopistoissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1967 hän palasi Japaniin ja Tokion yliopistoon.
Ainolan lastentarha
Hanna Åström meni naimisiin arkkitehti Carl Frankenhaeuserin kanssa 1909 ja muutti miehensä kanssa Helsinkiin, josta he pian muuttivat Porvoon maalaiskuntaan Kullon kylään. Hanna Frankenhaeuser lahjoitti lastentarhan Nuorten Ystävät -yhdistykselle vuonna 1914, jolloin lastentarhasta ensimmäistä kertaa alettiin puhua nimellä Ainolan lastentarha. Ainolan lastentarhan ensimmäinen lukukausi Nuorten Ystävien ylläpitämänä oli syyslukukausi 1914.
Anggun
Anggun (koko nimi Anggun Cipta Sasmi; s. 29. huhtikuuta 1974 Jakarta ) on indonesialaissyntyinen ranskalainen poplaulaja. Hän aloitti esiintymisen seitsemänvuotiaana. 19-vuotiaana Anggun muutti Indonesiasta Lontooseen ja sittemmin Ranskaan, jossa hän asuu tällä hetkellä. Anggun on laulanut indonesiaksi, ranskaksi ja englanniksi. Hän edusti Ranskaa vuoden 2012 euroviisuissa kappaleella ″Echo (You and I)″ .
Kunihiko Kodaira
Kodaira tutki algebrallista geometriaa ja sai siitä monia palkintoja. Vuonna 1954 hän jakoi Fieldsin mitalin Jean-Pierre Serren kanssa ja vuonna 1984–85 hän voitti Wolfin palkinnon.
Ainolan lastentarha
Ainolan lastentarha tuhoutui talvisodan pommituksissa 21. tammikuuta 1940. Ainolan aluetta pommitettiin kolmesti kyseisen päivän aikana: ensimmäinen pommitus katkaisi lastentarhan sähköt, toisessa pommituksessa rikkoutuivat vesijohdot ja osa ikkunoista, kolmas pommitus osui lastentarhaan, jolloin talon vintti syttyi palamaan ja sieltä tuli levisi niin, että koko rakennus tuhoutui. Lastentarhaan kuuluneista rakennuksista säilyivät vain leikkimökki ja ns. Alakööki, jossa sijaitsi ulkohuoneet, puuliiteri, pesutupa ja tunkio. Oulun kaupunki kunnosti Alaköökin lasten leikkitaloksi vuonna 1985. Alakööki tuhoutui tuhopoltossa 6. lokakuuta 2011, mutta kaupunki on rakentanut sen tilalle uuden rakennuksen entiseen tyyliin.
Anggun
Hänestä tuli Ranskan kansalainen vuonna 2000. Hän on kritisoinut Indonesiaa siitä, ettei se salli kaksoiskansalaisuutta.
Ainolan lastentarha
Nuorten Ystävät rakennutti arkkitehti Gustaf Strandbergin suunnitteleman uuden lastentarharakennuksen silloisten Rautatien- ja Roobertinkatujen kulmaukseen vuosina 1941–1945. Rakennuksessa toimii nykyisin kaupungin ylläpitämä Ainolan päiväkoti.
Derrick Crayton
Pelaajaura
Yliopistotasolla University of Arkansas at Little Rockia edustanut Crayton pelasi ammattilaisena eri puolilla maailmaa. Suomessa hän edusti kolmea eri seuraa, joista BC Nokiaa Suomen pääsarjassa kaudella 2001–2002 18,3 pisteen ja 8,6 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla.
Valmennusura
Valmentajaurallaan Crayton on valmentanut suomalaisseurojen lisäksi palestiinalaisia seurajoukkueita voittaen joukkueineen Palestiinan mestaruuden ja Palestiinan maajoukkuetta. Suomessa Crayton nosti Forssan Koripojat Korisliigaan, minkä lisäksi hän on valmentanut Äänekosken Huimaa ja toiminut lapualaisen Korikobrien valmennusryhmässä. Kauden 2013–2014 alussa Korikobrien päävalmentaja Terence Stansbury erotettiin tehtävästään, ja Crayton toimi kauden loppuun saakka joukkueen päävalmentajana.
Salusjärvi (Mänttä-Vilppula)
Salusjärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 159 hehtaaria eli 1,6 neliökilometriä. Se on 4,0 kilometriä pitkä ja 2,3 kilometriä leveä. Järvellä on useita järvialtaita, joiden vedenpinnan korkeustaso on sama. Itäisin allas on Isopuoli, joka on L-kirjaimen muotoinen. Etelään työntyy Salussärkkää seuraava järvenselkä ja sen pohjoispäässä salmen itäpuolella sijaitsee itään työntyvä järvenselkä. Näiden välinen salmi on alle 1,5 metriä syvä. Eteläpää päättyy 700 metriä pitkään ja alle 130 metriä leveään Koivulahteen. Itäosassa työntyy itään 250 metriä pitkä Ilveslahti ja pohjoiseen 350 metriä pitkä ja 550 metriä leveä Viholanlahti. Salussärkkä on pitemmän harjujakson harjanne, joka ylettyy lähes koko järven matkan vedenpinnan yläpuolelle. Samaa harjujaksoa löytää Riihijärveltä, Ylä-Kolkilta ja Parannesjärveltä. Se jakaa järven itäiseen ja läntiseen osaan, joita yhdistää särkän pohjoispäässä kapea salmi tai uoma.
Läntinenpuoli on kolmialtainen järvenosa. Ensimmäinen osa on 1,4 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se on yhteydessä 30 metriä leveän Ristasalmen kautta Junnilahteen, jolla toista osaa voidaan kutsua. Junninlahti on 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se on yhteydessä Vähäpuoleen noin 10 metriä leveän salmen kautta. Vähäpuolen eteläpäässä järvi levenee Leijalahtena. Kaikki järven salmet ja uoma ovat alle 1,5 metriä syviä tai painoin alle metrin syviä.
Järven rantaviivan pituus on 12,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 0,32 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen metsämaata, mutta myös peltomaata on paljon. Isonpuolen rannoilla sijaitsee monia mäkiä, joiden rinteet laskevat järveen. Esimerkiksi etelärannalla mäet kohoavat yli 30 metrin korkeuteen. Järven ilmettä hallitsee myös Salussärkkä, joka jakaa järven kahtia. Asutus on haja-asutusta, joka muodostuu 30 taloudesta, joista seitsemän on maatiloja. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3481 ja seututieltä 346 haarautuvilta teiltä.
Luontoarvoja
Salussärkkä on harjuna erityisen hieno ja antaa autoilijallekin pikaisen näkymän kummallakin puolella levittäytyvälle järvelle. Suojelu on pelkästään maisemallista eikä alue sisälly Natura 2000-ohjelmaan. Se on maakunnallisesti arvokas harjualue ja rajoitukset sen metsänhoidossa alkaa näkyä puustossa tikankoloina sekä maakasvien luonnonmukaisuutena.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Salusjärven valuma-alueeseen (35.419) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,0 metriä mpy.
Järvi on Tarjanneveden alueeseen laskevan Salusjärven valuma-alueella sijaitsevana latvavesiä. Sen vuoksi järven kautta virtaa vain vähän vettä. Se saa pääosan vedestään valuma-alueelle tulevana sadantana. Salusjärvi valuma-alueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat etelässä sijaitseva Päijänne (3 ha), joka vaikuttaa harjujakson viereen muodostunelta supalta ja joka laskee Isopuolen Verkkolahteen, sekä pohjoisessa sijaitseva Pikku Innalanlammi (2 ha), joka laskee Viholanlahteen. Järven laskuoja on Myllyoja, joka laskee Tarjanteen Kolkinlahteen. Ojalla on pudotusta lähes 11 metriä.
M114 (haupitsi)
M114 on yhdysvaltalainen kenttähaupitsi. Se otettiin käyttöön vuonna 1942 nimellä 155 mm Howitzer M1. Yhdysvaltain armeija käytti niitä toisen maailmansodan jälkeen Korean ja Vietnamin sodissa. M114:n korvasi M198-haupitsi.
155mm Howitzer Motor Carriage M41 -telahaupitsi on M114 -haupitsilla varustettu M24 Chaffee -panssarivaunu.
Adolphson-Falk
Adolphson-Falk on ruotsalainen syntikkamusiikkia soittava orkesteri, jonka perustajajäsenet ovat Tomas Adolphson ja Anders Falk.
Yhtyeen Med rymden i blodet -albumi sai suosiota vuonna 1982. Vuonna 2018 yhtye teki 50-vuotisjuhlakiertueen.
Adolphson ja Falk osallistuivat myös Ruotsin euroviisukarsintaan Melodifestivaleniin vuonna 1979.
Tervasalmen silta
Tervasalmen silta on museosilta Kuhmossa. Teräsbetoninen holvisilta on valmistunut vuonna 1935.
Sillan kokonaispituus on 33 metriä. Holviaukon leveys on 20 metriä, ja jänneväli on 20,3 metriä. Sillan hyötyleveys eli kaiteiden välinen etäisyys sillan kannella on 5,3 metriä.
Tervasalmen silta rakennettiin korvaamaan lossi Sotkamon ja Kuhmon välisellä tiellä, Nurmesjärven ja Ontojärven välisessä Tervasalmessa. Siltasuunnittelu aloitettiin jo vuonna 1906, jolloin alkuperäisenä tarkoituksena oli rakentaa puusilta. Kaikesta huolimatta sillan materiaaliksi valittiin lopulta teräsbetoni, ja sillan suunnitteli insinööri Ossi Heinistö.
Tervasalmen sillan viereen rakennettiin vuonna 1972 uusi kantatie 76:n silta. Vanha silta jäi yhdystie 19258:n sillaksi. Silta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosilta".
Yogyakarta (kaupunki)
Yogyakarta on (Alankomaiden Itä-Intian aikaan Jogjakarta) Yogyakartan erityisalueen hallintokeskus Jaavan saaren etelärannikolla Indonesiassa. Kaupunkia palvelee Adisucipton kansainvälinen lentoasema ja toinen Jaavan läpi Jakartasta/Bandungista Surabayaan kulkeva rautatie kulkee kaupungin läpi.
Aktiivinen Merapi-tulivuori sijaitsee kaupungista noin 30 kilometriä pohjoiseen.
Historia
Yogyakarta perustettiin vuonna 1755 Mataramin sulttaanikunnan jakautuessa kahtia.
Vuonna 1879 Yogyakartassa julkaistiin viikoittain ilmestyvää Darmowarsito-lehteä, joka oli kaupungin ensimmäinen paikalliskielinen lehti. Vuodesta 1895 noin vuoteen 1909 julkaistiin kahdesti viikossa ilmestyvää paikalliskielistä Retnodumilah-lehteä. Molempien mainittujen lehtien julkaisija oli H. Buning.
Indonesian itsenäisyyssodan aikana Yogyakarta toimi Indonesian ensin muodollisena ja sitten virallisena pääkaupunkina. Alankomaalaiset miehittivät kaupunkia 18. joulukuuta 1948 – 6. heinäkuuta 1949 välisenä aikana.
Ikkala
Ikkala on kylä ja taajama Lohjalla. Ikkalan postinumeroalueella 03810 asuu 595 asukasta. Lisäksi Ikkalassa on paljon kesäasukkaita. Kesämökkejä Ikkalassa on 187 (31.12.2017). Ikkalan työpaikkaomavaraisuus on nykyisin pieni. Ikkalasta käydään töissä muun muassa Karkkilassa, Lohjalla, Vihdissä, Helsingissä ja muualla pääkaupunkiseudulla.
Ikkala sijaitsee Karkkilan rajan tuntumassa. Ikkalan postinumeroalueeseen kuuluvat Ikkala, Koivula, Suopelto, Viitaankulma, Alhonpää, Paikkari, Tausta, Palanne, Viiala, Härkämäki, Syrjälä, Pyöli ja Ratinkulma. Vihtiin päin mentäessä Ikkalan kylä ulottuu Taustan risteykseen. Pusulan suunnassa rajana voi pitää tien vasemmalla puolella sijaitsevaa suurta kiveä, Pirunkiveä. Marttilan suunnassa kylä loppuu Viitaankulmaan ja Karkkilaan ajettaessa kylän – ja nykyisen Lohjan raja – osuu entisen kunnalliskodin eli entisen Hotelli Oivan eli nykyisen Kaislakodin paikkeille.
Ikkalan kyläsuunnitelma valmistui vuonna 2014. Kyläsuunnitelman mukaan Ikkalan kylän visio on:
Historia
Muinaisina aikoina metsäinen Pusulan seutu oli ollut lähinnä hämäläisten ja varsinaissuomalaisten eränkäyntialuetta, jolle alkoi siirtyä myös vakituisempaa asutusta. Ruotsin vallan alkuajoista lähtien myös kruunu pyrki uudisasuttamaan sitä. Pusulassakin alkoi kaskiviljelyn aika, joka jatkui paikoittain jopa 1900-luvun alkuun. Näin syntyi kylä myös Ikkalaan.
Tie numero 1224, jota pitkin saavutaan Ikkalaan Vihdistä päin, on kenties jo keskiajalta peräisin oleva tärkeä yhdystie. Ikkalan kautta on päästy niin Lopelle kuin Somerollekin. Somerolla tie yhtyi Hämeen härkätiehen ja Lopella ns. Meritiehen. Mm. vuonna 1600 Ikkalan, Viialan ja Uudenkylän talonpojat tekivät valituksen Kaarle-herttuan sotaväen läpimarssin aiheuttamista ruoka-, vaate- ja muista menetyksistä.
Ikkalan kylä, joka aikoinaan rakentui muinaisen jokilaakson rinteeseen nauhamaiseksi tienvarsiasutukseksi, muodostaa edelleen hyvin säilyneen ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kylämiljöön. Aivan keskustassa suurten vaahteroiden ja korkeiden sireeniaitojen takana ovat Kokin, Pellin ja Näkin vanhat talot. Itse tilat olivat olemassa jo 1500-luvulla. Yhtä vanha on Uudessakylässä Ylitalon tila, jota saman suvun jäsenet ovat asuneet yhtäjaksoisesti yli 500 vuotta. Sama suku on hallinnut satoja vuosia myös vähän kauempana kylästä sijaitsevaa Pyöliä. Kokki toimi kestikievarina 1600–1700 -luvuilla. Ylitalo ja Pelli olivat rustholleja, jotka varustivat ratsumiehen ruotuväkiarmeijaan. Muita kylän vanhoja tiloja ovat Viiala, Siutila, Metsola ja Tiensuu.
Sotien jälkeen Ikkalan kylä asutti paljon Karjalan evakkoja. Tultaessa 1950-luvulle Ikkalaan saapuivat ensimmäiset kesämökkiläiset. Kunnan ja muutamien alueen yrittäjien yhdessä rakennuttamia rivitaloja alkoi nousta kylän keskustaan 1970-luvulla ja niihin sijoittui yritysten työntekijöitä.
Elinkeinot ja palvelut
Ensimmäisen oman teollisuuslaitoksen, Pellin höyrykonesahan, kylä sai jo vuonna 1912. Se meni konkurssiin, kun laivalastillinen sahan toimittamaa puutavaraa katosi laivoineen jäljettömiin. Aikoinaan kylää palveli silloisen ajan hengen mukaisesti kaksi osuuskauppaa, SOK:n Jyvä ja OTK:n Tuki. Oli myös säästöpankki, posti, meijeri, teurastamo, puhelinkeskus ja kolme kioskia. Muita Ikkalassa toimineita yrityksiä ovat olleet Nurmi Hydraulics Oy, Ikkalan saha, Leino-Kaluste Oy ja Kataisen taimitarha. Nykyisen Ikkalan yritystoiminta on pienyritysvaltaista.
Ikkalan koulu
Ikkalassa on kyläkoulu. Ikkalan koulu on aloittanut toimintansa 1912. Nykyinen ala-asteen koulurakennus on valmistunut vuonna 1982. Pihan puukoulu, jossa on teknisen käsityön luokka, on valmistunut 1938. Ikkalan koulua käy tällä hetkellä runsaat 50 oppilasta.
Kotojärvi
pienoiskuva|Kotojärvi Kylässä sijaitsee Kotojärvi. Kotojärvi on noin 10 hehtaarin kokoinen pikkujärvi, jonka eteläpäässä on uimaranta. Uimaranta on ikkalalaisten talkootyönä kunnostama kesällä 2019, jolloin rannalle asennettiin ponttonilaituri. Uimarannan ympäristö sukellettiin puhtaaksi kesällä 2018, kyläyhdistyksen kustannuksella. Kahtena viime kesänä kyläyhdistys on järjestänyt järvellä kalastuskilpailut lapsille. Kotojärven ympärille ja Korpimäen kallioille rakennetaan parhaillaan luontopolkua Live 3 -hankerahoituksella. Hankkeen toteuttaa Ikkalan kyläyhdistys.
Ikkalan kyläyhdistys
Ikkalan kyläyhdistyksessä on noin 112 jäsentä, eli noin joka viides ikkalalainen kuuluu kyläyhdistykseen. Kyläyhdistys on vuodesta 2009 alkaen järjestänyt suosittua Elopäivää, joka pidetään elokuisin Juhlatalo Kokin pihapiirissä. Vuosina 2016–2018 kyläyhdistys tuotti kesäistä harrastajanäytelmää, "Peikko-oopperaa". Kesällä 2019 esitettiin kesänäytelmä Äiti Äkäinen Pippurimaassa, ja näytelmän jatko-osa esitetään kesällä 2020. Toukokuisin kyläyhdistys järjestää "lasten olympialaiset" Ikkalan koulun urheilukentällä. Kyläyhdistys järjestää monia muitakin tapahtumia Ikkalassa, kuten konsertteja, pikkujoulujuhlan ja retkiä kulttuuritapahtumiin. Ikkalan kyläyhdistys hallinnoi Ikkalan luontopolkuhanketta.
Kenneth Bigley
Kenneth John "Ken" Bigley (22. huhtikuuta 1942 – 7. lokakuuta 2004) oli brittiläinen siviilityöntekijä, jonka Abu Musab al-Zarqawin johtama Irakin al-Qaida sieppasi ja teloitti Irakissa. Hänet siepattiin yhdessä yhdysvaltalaisten Eugene Armstrongin ja Jack Hensleyn kanssa 16. syyskuuta 2004 Bagdadissa. Sieppaajat vaativat irakilaisten naisvankien vapauttamista. Armstrong ja Hensley teloitettiin jo viikon sisällä sieppauksesta, Bigleyn teloitusta he lykkäsivät useaan otteeseen. Lopulta 7. lokakuuta 2004 julkaistiin Internetissä teloitusvideo, jonka alussa sieppaajat sanovat, että eivät haluaisi tappaa Bigleytä.
Michael Tippett
Michael Kemp Tippett (2. tammikuuta 1905 – 8. tammikuuta 1998) oli englantilainen säveltäjä.
Tippett syntyi Lontoossa ja opiskeli sävellystä Ralph Vaughan Williamsin johdolla sekä orkesterinjohtoa Adrian Boultin johdolla. Hän aloitti uransa 1920-luvulla johtamalla oopperoita ja amatöörikuoroja.
Tippett sävelsi viisi jousikvartettoa, neljä konserttoa, neljä sinfoniaa, viisi oopperaa ja vokaalimusiikkia. Hän julkaisi vanhemmalla iällään omaelämäkerran Those Twentieth Century Blues (1991).
Tippett oli avoimesti homoseksuaali. Hän sairastui pahaan keuhkokuumeeseen Tukholmassa syksyllä 1996 mutta kykeni palaamaan kotiinsa, jossa hän kuoli levollisesti 93-vuotiaana.
Zelda
Zelda tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Nokia-missio
Nokian herätys eli Nokia-missio oli kristillinen, tarkemmin sanottuna karismaattinen, luterilaisen kirkon sisällä syntynyt herätysliike, joka oli lähtöisin Nokialta. Nokia Missio järjestäytyi vuonna 2008 omaksi kirkkokunnakseen, joka tunnettiin nimellä Nokia Missio Church. Liike jakaantui vuonna 2012 Nokia Missio Churchiksi (joka vaihtoi myöhemmin nimekseen Uuden toivon seurakunnat) ja Missiomaailma ry:ksi. Kirkkokunnan hallituksen puheenjohtajana toimii Jukka Mononen ja Missiomaailma-lähetysjärjestöä johtaa Markus Korhonen.
Liikkeen synty ja alkuvaiheet
Nokian herätys syntyi Nokian kirkkoherran Markku Koiviston voimakkaan karismaattisen uudistumisen seurauksena hänen parannuttuaan imusolmukesyövästä vuonna 1991. Nokian kirkossa alettiin pitää kirkkoherra Koiviston johdolla ns. torstai-iltoja, joille olivat tyypillisiä voimakas ylistys ja rukous sekä monenlaiset Pyhän Hengen armolahjat, muun muassa sairaiden parantaminen ja kielilläpuhuminen. Myös nk. kaatumisilmiötä on esiintynyt.
Välirikko evankelis-luterilaisen kirkon kanssa
Nokian herätyksen ja muun Nokian evankelis-luterilaisen seurakunnan toiminnan välille muodostui jännitteitä. Näiden kärjistyttyä Markku Koivisto jätti kirkkoherran työnsä Nokialla ja perusti Nokia Missio -nimisen järjestön. Hän pysyi kuitenkin pitkään tämän jälkeen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirassa, muodollisesti Tampereen piispan alaisena.
Piispa ja tuomiokapituli kyseenalaistivat useaan otteeseen Markku Koiviston toimintatavan ja teologian. Tampereen hiippakunnan silloinen piispa Juha Pihkala arvosteli Nokia Missiota amerikkalaisperäisen hurmahenkisyyden tuomisesta luterilaisuuteen. Suomen kirkkohistoria ei tunne toista tapausta, jossa piispa on syyttänyt oman kirkon pappia shamanismista, okkultismista ja valkoisesta magiasta. Hänen mukaansa vaarallisilla vesillä ollaan silloin, kun luvataan ihmeparantumisia ja muita suuria elämänmuutoksia. "Näissä asioissa on paljon petytty. Tällaisten ääriliikkeiden jäljiltä löytyy poikkeuksellisen paljon uskonnon uhreja." Piispa varoitti karismaattisten liikkeiden vaarasta muuttua ikään kuin parempien ja todempien kristittyjen ryhmiksi. Karismaattisia ilmiöitä esiintyy kaikissa maailmanuskonnoissa, Pihkala muistuttaa. Siksi hänen mielestään on väärin väittää niiden olevan kiistattomia todisteita Pyhän Hengen läsnäolosta. Tuomiokapitulin kuulustelupöytäkirja tulkitsee, että Nokia Mission kokouksissa luodaan suggestiivista ilmapiiriä huutamisen, karjahtelun ja ylistämisen avulla. Kokemus nostetaan sanan rinnalle, mutta samalla se syrjäyttää opin. Tuomiokapitulin mielestä hurmoksellisuuden ylikorostaminen johtaa elämysriippuvuuteen.