cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chali 2na
thumb|Chali 2na Chali 2na (oik. Charles Stewart, s. 26. kesäkuuta 1971 Chicago) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja rap-yhtye Jurassic 5:n jäsen. Hänen matala äänensä on yksi hip hop -maailman tunnetuimpia. Chali 2na syntyi Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa, mutta muutti sittemmin Los Angelesiin, jossa myös Jurassic 5 perustettiin vuonna 1995. Hän kasvoi isoäitinsä kanssa. Hänen taiteilijanimensä on viittaus Charlie the Tunaan, matalaääniseen Starkistin piirrettyyn maskottiin.
Sooloura
Chali 2na on aloittanut myös soolouran ja häneltä on ilmestynyt mixtape nimeltä Welcome to the Fish Market (toisinaan nimetty Fish Outta Sea), sekä single nimeltä Don't Stop, jonka hän teki yhteistyössä soul-artisti Anthony Hamiltonin kanssa. Don't Stop esiintyi video- ja tietokonepeli NBA Live 06:n soundtrackillä. Welcome to the Fish Marketilla ei ole yhtään Chali 2nan omaa kappaletta, sillä levyllä on pelkästään muiden artistien kanssa yhteistyössä tehtyjä biisejä.
Jukka Helminen
Jukka Helminen (s. 1958 Helsinki) on suomalainen ammattimainen budo-opettaja. Helminen aloitti aikidon harjoittelun Toshikazu Ichimura-sensein peruskurssilla 1977 Meido-Kanin dojolla. Iaidon harjoittelun J. Helminen aloitti vuonna 1978. Shodanin aikidossa Helminen suoritti Ichimura-senseille 1981.
Nykyään Helminen harjoittelee aikidoa ja Suiō-ryū iai kenpōa.
Victoria (jumalatar)
thumb|300px|Victoria kuvattuna kääntöpuolella tässä [[Konstantinus II:n lyöttämässä soliduksessa n. 326–330 jaa.]] Victoria on roomalaisessa mytologiassa voiton jumalatar.
Victorian kreikkalainen vastine on Nike. Victoria yhdistettiin Bellonaan, sodan jumalattareen. Victoria oli etenkin armeijan suosiossa ja yhdistettiin aluksi Juppiterin tai Marsin kulttiin. Victorian myytti on luultavasti kehittynyt sabiinien maanviljelysjumalattaresta Vacunasta.
Victorialla oli temppeli Palatiumilla vuodesta 294 eaa. Etenkin Sulla ja Caesar suosivat Victorian kulttia.
Zandvoort
Zandvoort on kunta Alankomaissa Pohjois-Hollannin provinssissa Pohjanmeren rannalla. Sinne on rautatieyhteys Haarlemista dyynialueen poikki.
Zandvoort on yksi Alankomaiden tärkeimmistä rantalomakohteista. Siellä on pitkiä hiekkarantoja sekä Alankomaiden tärkein moottoriurheilurata: Circuit Zandvoort.
Zandvoortissa on myös nudistiranta. Zandvoortin kunta koostuu Bentveldin sekä Zandvoortin yhteisöistä.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Zandvoortin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Niigatan prefektuuri
Maantiede
pienoiskuva|Prefektuurin kartta
Niigatan prefektuuri käsittää lounaasta koilliseen noin 240 kilometrin pituisen maa-alueen Japaninmeren rannalla. Prefektuuriin kuuluu myös Sadon saari. Muotonsa vuoksi Niigataa on kutsuttu pieneksi Honshūksi.
Niigatan prefektuuri voi näkökulmasta riippuen kuulua joko Hokurikun tai Kōshin’etsun alueeseen, jotka molemmat ovat Chūbun alajakoja. Japanin pisin joki Shinano laskee Niigatassa Japaninmereen.
Aluejako
Niigatan prefektuuri jakautuu 20 kaupunkiin ja 10 muuhun kuntaan, joista kuusi on maaseutukaupunkeja ja neljä on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat yhdeksään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Valtaosassa niistä on jäljellä enää yksi kunta. Niigatan kaupunki jakautuu suuralueisiin.
Historia
Niigatan prefektuuri jakautui Meiji-restauraatioon saakka Echigon ja Sadon provinsseihin. Sengoku-kaudella aluetta hallitsi Uesugi Kenshin.
Niigatan kaupunki on suurin ja tärkein maan Japaninmeren rannalla sijaitsevista kaupungeista. Se on ollut tärkeä satama Matthew Perryn ajoista 1800-luvun puolivälistä lähtien, erityisesti pohjoisen Korean ja Venäjän kanssa käydyn kaupan takia. Niigata olikin Japanin ensimmäinen kansainväliselle kaupalle avattu satama Japaninmerellä.
1960- ja 1970-luvuilla Japanin pääministerin Kakuei Tanakan johtama Etsuzankai-järjestö oli keskeisessä asemassa Niigatan infrastruktuurin kehittämisessä, ja prefektuuriin saatiinkin rakennettua Tokiosta Jōetsu Shinkansen ja Kan’etsu-moottoritie. 23. lokakuuta 2004 prefektuuriin iski Chūetsun maanjäristys, jossa loukkaantui yli 3 000 henkeä.
Talous
Niigatan tärkein elinkeino on maatalous. Riisi on tärkein tuote, ja Niigata sijoittuukin prefektuurien riisintuotantoa vertailtaessa kokonaismäärässä toiseksi heti Hokkaidon jälkeen. Unonuman alue tunnetaan erityisesti Koshihikari-riisilajikkeestaan, jota pidetään Japanin paraslaatuisimpana riisinä. Myös riisiin liittyvät elintarviketeollisuuden alat ovat prefektuurille tärkeitä. Niigata tunnetaan Japanissa korkealaatuisesta sakesta, senbei- ja arare-riisikekseistä sekä mochi-riisikakuista. Saken tuotannossa Niigata on Japanin kolmannella sijalla Gunman ja Kioton prefektuurien jäljessä.
Väestö
Vuonna 1885 Niigata oli maan väkirikkain prefektuuri, jopa suurempi kuin Tokio tai Osaka. Vuoden 2003 väestönlaskennassa Niigata oli maan neljänneksitoista väkirikkain alue.
Tangipahoan piirikunta
Tangipahoan piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 46 582 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Amite Cityn kunta. Piirikunta on perustettu 6. maaliskuuta 1869.
Yrjö Jahnsson
Yrjö Waldemar Jahnsson (28. heinäkuuta 1877 Turku – 11. toukokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja professori.
Varhainen elämä ja opinnot
Jahnssonin vanhemmat olivat filosofian tohtori ja lyseonlehtori Adolf Waldemar Jahnsson ja Ida Sofia Magdalena Helander. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1895 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1898 pääaineinaan historia ja filosofia. Jahnsson väitteli filosofian tohtoriksi 1907, väitöskirjan nimenä oli Tutkimuksia Suomen kansantaloustieteen historiasta vuosina 1820–1860.
Ura
Jahnsson toimi Tilastollisen päätoimiston aktuaarina 1907–1910, Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina 1909–1911 ja Teknillisen korkeakoulun kansantaloustieteen professorina 1911–1936. Jahnsson ohitti valinnassa valituskierroksen jälkeen samaa professorin virkaa vt:nä hoitaneen Heikki Renvallin. Tämä aiheutti närkästystä perustuslaillisissa piireissä, joihin Renvall kuului, ja eristi Jahnssonin suomalaisten taloustieteilijöiden piiristä.
Jahnsson alkoi myös toimia liike-elämässä ja perusti tiilitehtaan, joka meni kuitenkin konkurssiin 1914. Monet hänen akateemisista ystävistään olivat toimineet tehtaan lainojen takaajina, ja konkurssi rikkoi heidän välinsä Jahnssoniin. Suomen itsenäistyttyä Jahnssonit alkoivat ostaa edullisesti velkaisia vuokratalokiinteistöjä Helsingistä, ja tällä kertaa liiketoimet sujuivat paremmin, sillä 1920- ja 1930-luvuilla asuinkiinteistöjen tuotto sijoitetulle pääomalle oli hyvä.
Vuonna 1924 Jahnsson perusti Helsinkiin yksityisen 8-luokkaisen oppikoulun (Helsingin suomalainen yksityislyseo), jonka tarkoituksena oli parantaa suomenkielisten lasten koulunkäyntimahdollisuuksia. Muutamaa vuotta myöhemmin 1927 Jahnsson oli perustamassa Suomen ja koko Euroopan ensimmäistä aikuisille tarkoitettua iltaoppikoulua. Tämä Helsingin yksityislyseon iltalinja säilyi lajissaan ainoana Suomessa lähes 20 vuoden ajan.
Jahnsson oli aktiivisesti mukana Etuvartiokansojen klubin toiminnassa ja hän osallistui suomalaisugrilaiseen heimotyöhön muun muassa kustantamalla heimokansoihin kuuluneiden nuorten opintoja Suomessa ja ulkomailla. Jahnsson toimi kymmenen vuoden ajan Suomalaisuuden Liiton sukukansaosaston varapuheenjohtajana ja osaston heimotyön pääasiallisena rahoittajana.
Jahnssonin vastustajat olivat Helsingin yliopistossa ja Suomen Pankissa. Jahnsson itse nimitti artikkeleissaan Suomen Pankin pääjohtajaa Risto Rytiä ja pankkivaltuusmiesten puheenjohtajaa professori Ernst Nevanlinnaa ja valtuusmiesten varapuheenjohtajaa Väinö Tanneria sekä johtokunnan jäsentä Kyösti Kalliota puolueiden pyhiksi kissoiksi. Aikoinaan muinaiset persialaiset olivat kantaneet kissoja sylissään lähtiessään sotaan egyptiläisiä vastaan. Kissa oli Egyptissä pyhä eläin, ja egyptiläisten vastarinta oli näin lamautettu. Jahnssonin mielestä edellä mainitut poliitikot olivat Suomen Pankin politiikassa samassa tehtävässä ja lamauttivat puolueidensa halun vastustaa Suomen Pankin rahapolitiikkaa.
Jahnsson oli myös innokas suomalaisuusmies, ja talouspolitiikan alalla hän arvosteli Suomen elinkeinoelämää hallinneita ruotsalaispiirejä siitä, että nämä olivat kiinnostuneita vain viennin edistämisestä. Jahnssonin ajatukset saivat vastakaikua pulaliikkeiden taholta, ja hän asettui yhdessä vaimonsa kanssa Maalaisliiton kansanedustajaehdokkaaksi vuoden 1933 eduskuntavaaleissa, mutta jäi kuitenkin valitsematta. Vuonna 1934 Jahnsson kutsui ruotsalaisen taloustieteilijä Gunnar Myrdalin esitelmöimään Suomeen perustamansa Talouspoliittisen kerhon tilaisuuteen.
Yksityiselämä
Jahnsson meni naimisiin 1906 Hilma Gabriella Häggin (1882–1975) kanssa. Yrjö ja Hilma Jahnsson olivat lapsettomia, ja Yrjö Jahnssonin kuoleman jälkeen kouluneuvos Hilma Jahnsson lahjoitti heidän omaisuutensa 1954 perustetun Yrjö Jahnssonin säätiön peruspääomaksi. Yrjö Jahnssonin sisaruksia olivat opettaja, kansanedustaja Alli Kallioniemi, rehtori, opetusneuvos Aarne Kallioniemi sekä eduskunnan pikakirjoittaja Kaarlo Kallioniemi. Pappi, kirjailija ja opettaja Evald Ferdinand Jahnsson oli hänen setänsä.
Yrjö Jahnsson kuoli toukokuussa 1936 influenssasta aiheutuneeseen keuhkokuumeeseen.
Tassili n’Ajjer
thumb|225px|Tassili n’Ajjerin sijainti Tassili n’Ajjer on vuoristo Saharan autiomaassa Algerian kaakkoisosassa. Noin 500 kilometriä pitkän vuoriston korkein kohta on 2 158 metriin kohoava Adrar Afao. Vuoristo on muodostunut lähes kokonaan hiekkakivestä. Eroosion vaikutuksesta alueelle on muodostunut lähes 300 luonnollista holvikaarta ja muita näyttäviä luonnonmuodostelmia.
Korkeuden ja hiekkakiven vettä säilyttävän ominaisuuden ansiosta alueen kasvillisuus on monimuotoisempaa kuin ympäröivän aavikon. Tassili n’Ajjerissa on hajanaista metsikköä, jossa kasvaa uhanalaisia endeemisiä Myrtus nivellei -myrttikasveja ja sypressilajia tassilinsypressiä (Cupressus dupreziana). Vuoristosta löytyy myös esihistoriallisia kalliomaalauksia ja muita arkeologisia kohteita, jotka ajoittuvat jääkauteen, jolloin alueella oli huomattavasti kosteampi ilmasto ja savannia aavikon sijaan.
Suurin osa vuoristoalueesta on suojeltu Tassili n’Ajjerin kansallispuistolla. Lisäksi Tassili n’Ajjer kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
Menolippu Mombasaan
Menolippu Mombasaan on suomalainen elokuva vuodelta 2002. Sen ohjasi Hannu Tuomainen. Elokuva on musiikkipitoinen draamakomedia ja roadmovie, jossa ajetaan avoautolla halki kesäisen Suomen. Elokuvan tunnuskappale on ”Mombasa”, josta coverversion esittää Denigrate.
Teknopol
Teknolpol on Tallinnassa sijaitseva teknologiapuisto.
Menolippu Mombasaan
Juoni
17-vuotias Pete on lahjakas kitaristi, jolle avautuu mahdollisuus saada kesäksi paikka yhtyeessä No Future. Pete väittää käyttävänsä kesän lukemiseen, sillä ylioppilaskirjoitukset ovat edessä. Yhtyeen keulahahmo epäilee, onko Pete lainkaan mukana, sillä juttu on No Future. Jos Pete ei sitä tajuaisi, se olisi PV, mutta jos tajuaisi, se olisi WC.
Teknopol
Se perustettiin vuonna 2003. Sitä rahoittaa Viron tasavalta, Tallinnan teknillinen yliopisto ja Tallinnan kaupunki. Se antaa tiloja ja tukea innovaatiotoiminnassa oleville yrityksille. Alue on kooltaan noin kymmenen hehtaaria. Alueella toimii 140 yritystä vuokratiloissa, ml. Skype. Alueen lähellä on 1300 tutkijan ja 12000 opiskelijan kampusalue.
Menolippu Mombasaan
Juoni
Myöhemmin Pete esiintyy toisen yhtyeen kanssa musiikinopettajien virityspäivillä. Hän saa sairauskohtauksen ja tuupertuu lavalle. Tutkimuksissa hänellä todetaan syöpä. Hän pääsee pikaisesti leikkaukseen, ja hänen ennusteensa on melko hyvä.
Sairaalassa Pete saa huonetoverikseen Jusan, jolla puolestaan ei ole toivoa parantua syövästään. Jusa jekuttaa alkuun Peteä teeskentelemällä olevansa virolainen opiskelija. Hän hyvittelee tekoaan "pehmentämällä" Peten heräämistä nukutuksesta soittamalla 1970-luvun iskelmää Mombasa ja liimaamalla bikinityttöjen kuvia huoneeseen. Jusalla ei ole perhettä ympärillään, kuten Petellä, ja hänen tulevaisuuden näkymänsä tiivistyy yhteen ainoaan toiveeseen: matkustaa Mombasaan.
Pojat hankkivat viinaa ja viettävät sairaalassa syntymäpäivää. Jusan aloitteesta he päättävät häipyä sairaalasta, kukaties Mombasaan. Pete ei ole matkasta kovin innostunut, mutta Jusa saa taivuteltua tämän suostumaan, kunhan ensin käydään Lapissa tapaamassa kesätöihin lähtenyttä Kataa, jolla on orastava romanssi Peten kanssa. Kata palaa poikien mukana etelään enoltaan lainaksi saamallaan avoautolla. Jusan tila heikkenee matkan aikana vääjäämättä. Hän kuitenkin saavuttaa tavoitteensa, sillä Kata vie hänen poikuutensa. Lopulta kolmikko ajaa Yyterin hiekkarannoille, missä Jusa menehtyy. Peten syöpähoidot tuottavat tulosta ja hän juhlii 18-vuotissyntymäpäiviään syksyllä. Lopussa hän soittaa No Future Todayn kanssa "Mombasan".
Vastaanotto
Menolippu Mombasaan palkittiin ”viisaimpana elokuvana” kansainvälisillä nuoren yleisön festivaaleilla Ukrainan Artekissa. Tarvainen palkittiin parhaana miesnäyttelijänä ja Saartamo ja Rönnlöf saivat erikoismaininnan.
Suomen elokuvateattereissa Menolippu Mombasaan keräsi noin 146 000 katsojaa.
Julkaisut
Menolippu Mombasaan sai ensi-iltansa 6. syyskuuta 2002. Seuraavana vuonna Oy Nordisk Film Ab julkaisi sen DVD:nä, joka sisältää elokuvan ohella muun muassa elokuvan tekovaiheista työstetyn koosteen, Denigraten musiikkivideon ja Taiskan "Mombasa"-esityksen 1970-luvulta. Televisioensi-iltansa Menolippu Mombasaan sai joulupäivänä 2004.
Muuta
Johanna Rönnlöf (s. 1982) opiskeli Kallion Ilmaisutaidon lukiossa. Hän oli mukana useissa Teatteri Maskin näytelmissä sekä lastenteatterissa ja naamioteatterissa. Lisäksi hän teki pääroolin Taikin elokuvataiteen osaston lyhytelokuvassa Tarkkis ja toimi avustajana erinäisissä musiikkivideoissa. Rönnlöf ei ole työskennellyt näyttelijänä enää Menolippu Mombasaan elokuvan jälkeen.
Junatie (Helsinki)
pienoiskuva|Silta [[Sörnäisten rantatien yli itään. Vuoden 2018 tarkastuksessa silta todettiin huonokuntoiseksi. Vasemmalla metrosilta, oikealla Suvilahden vanha kaasukello.]] pienoiskuva| [[Hämeentie (Helsinki)|Hämeentien sillan alitus Junatien länsipäässä.]] Junatie on Teollisuuskadun ja Itäväylän välinen katuyhteys Helsingissä ja yksi Helsingin pääyhteyksiä. Se alkaa Teollisuuskadun ja Vääksyntien risteyksestä hieman ennen Hämeentien siltaa ja päättyy Kalasataman metroaseman luona Itäväylään. Huomattava osa Junatiestä on siltaa, joka ylittää Sörnäisten rantatien. Katu kuuluu Hermanninmäen ja Kalasataman osa-alueille.
Helsingin metro kulkee pintaratana ja siltana Junatien pohjoispuolella. Kadun länsipäässä sijaitsee vuonna 1892 rakennettu punatiilinen varastorakennus Sörnäisten kruununmakasiini, jonka kupeessa Junatie yhdistyy Lautatarhankatuun. Itäväylältä länteen ajettaessa Lautatarhankatu on ensimmäinen mahdollinen ulostulotie, ja sitä käytetään U-käännöksenä Kalasataman keskukseen. Lännestä itään ajettaessa Junatiestä on ennen siltaosuutta ramppi Pääskylänkadulle ja edelleen Sörnäisten rantatielle. pienoiskuva|Siltaosuuden länsipuolella on linja-autopysäkit, joita käyttävät runkolinjat [[runkolinja 500|500 ja 510. Pysäkeille on portaikot Sörnäisten rantatieltä.]] Väylämäisellä Junatiellä on olennainen osuus Helsingin poikittaisliikenteessä, ja se on osa kantakaupungin autoliikenteen pääverkkoa. Vuorokaudessa sitä käyttää kokonaisuudessaan noin 33 000 ajoneuvoa ja siltaosuutta noin 24 000. Joukkoliikenteessä sitä käyttävät runkolinja 500 ja runkolinja 510. Kadun ympärillä oleva liittymäalue on kantakaupungin merkittävimpiä solmupisteitä. Ympäristö on liikenteellisesti ramppeineen ja tasoineen monimutkainen, eikä sen sanota muodostavan viihtyisää kaupunkitilaa. Junatiellä on kaupunkialueita erottava vaikutus, ja sen on sanottu saavan etäisyydet vaikuttamaan todellista pidemmiltä.
Historia
Nimi Junatie viittaa Sörnäisten satamarataan, jonka alkuperäinen reitti kulki Pasilan ratapihalta Teollisuuskadun eteläreunaa ja nykyistä Junatien pengertä pitkin Sörnäisten satamaan. Kruununmakasiinin kohdalla rata oli tasainen, mutta sen jälkeen rata laskeutui alas rinnettä kohti satamaa, nykyiselle Sörnäisten rantatielle. Rinteen jyrkkyyttä vähennettiin suurella ratapenkereellä. Yhteys muutettiin ajotieksi sen jälkeen, kun satamarata siirrettiin uudelle reitille Vallilanlaaksoon vuonna 1965. Ratapenger korvattiin nykyisellä sillalla vuonna 1972. Radan vaikutus katualueen yleisilmeessä on edelleen selkeä: historiasta kertovat muun muassa Hämeentien ylikulkusilta, rinnakkaiset kadut ja ratapenkereen korvannut silta.
Alun perin Junatien länsiosa kulki jonkin matkaa Teollisuuskadun vieressä vain kapean vihervyöhykkeen siitä erottamana ja kaareutui etelään päättyen Aleksis Kiven kadulle Harjukadun risteyksessä. Myöhemmin liikennejärjestelyjä muutettiin siten, että Junatie muodostui Teollisuuskadun suoranaiseksi jatkeeksi, ja samalla alkuperäisen Teollisuuskadun itäisin, Hämeentielle johtanut ramppimainen osuus muutettiin Teollisuuskuja-nimiseksi kevyen liikenteen väyläksi.
Hankkeet
pienoiskuva|vasen|Metrorata ja Junatien silta nähtynä idästä. Vasemmalla ylöspäin viettävä Pääskylänkatu ja oikealla Lautatarhankatu. Junatie on väylämäinen ympäristö, joka halutaan muuttaa keskustamaiseksi tilaksi. Kevyen liikenteen ja joukkoliikenteen yhteyksiä halutaan parantaa katuverkon välityskykyä heikentämättä. Yhteys on osa Pasilan ja Kalasataman välistä vilkasta Teollisuuskadun akselia, johon on tarkoitus keskittää liike-elämää ja kaupunkikulttuuria. Akseli on vuoden 2016 yleiskaavassa merkitty keskustatoimintojen alueeksi, johon on esitetty myös täydennysrakentamispotentiaalia. Junatiellä voisi kulkea Teollisuuskadulle jatkuva pikaraitiotie ja pyöräliikenteen Itäbaana.
Suunnittelukilpailu
Junatietä varten järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 2019. Työryhmiin kaivattiin niin liikennesuunnittelijaa, arkkitehtia kuin maisema-arkkitehtiakin. Kilpailun voittaneessa ”Crossroads”-ehdotuksessa Junatien silta puretaan, ja Itäväylä ja Sörnäisten rantatie yhdistetään toisiinsa uudella sillalla. Muu liikenne hoidetaan maantasossa, ja esimerkiksi Suvilahden reunaan jää tilaa täysin uusille kortteleille. Ehdotuksessa Junatie laajennetaan 2+2 -kaistaiseksi. Pikaraitiotie on linjattu nurmiratana Teollisuuskadulta Junatietä pitkin Lautatarhankadulle ja Työpajankadulle, yhdistyen lopulta Kalasatama–Pasila-raitiotiehen Hermannin rantatiellä. Kruununmakasiinista tulee osaa baanaväylää. Ehdotusta on kutsuttu rohkeaksi, sen luomaa aluetta viihtyisäksi ja pyöräreittejä selkeiksi. Ehdotus perustuu tilanteeseen, jossa Hermanninmäen alittava Sörnäistentunneli on rakennettu. Tunnelista tehtiin toteutuspäätös marraskuussa 2021.
Seppo Sajama
Turun yliopistossa väitellyt Sajama tarkasteli väitöskirjassaan muun muassa Franz Brentanon filosofiaa. Sajaman opettajana toimi Sven Krohn, joka kehitti Turusta Suomen fenomenologisen filosofian keskuksen.
Sajama edusti analyyttistä fenomenologiaa. Suomessa fenomenologiaa on perinteisesti tutkittu mannermaisen filosofian näkökulmasta. Työllään Sajama laajensi suomalaisen analyyttisen filosofian perinteen käsitystä filosofian ongelmista.
Sajama oli kiinnostunut käytännöllisestä filosofiasta ja eettisistä ongelmista. Hän tarkasteli ammattietiikkaa, syrjäytymistä, asunnottomuutta, hoitotyön etiikkaa ja terveyspalveluiden priorisoinnin oikeudenmukaisuuskysymyksiä.
Julkinen sana (radio-ohjelma)
Julkinen sana oli Yleisradion Yle Radio 1- ja Yle Puhe -kanavilla esitetty tiedonvälitystä ja medioita käsittelevä ohjelmasarja. Siihen tuotettiin vuoden 2001 alusta vuoden 2017 loppuun noin 750 jaksoa ja viimeinen ohjelma, uusinta vuodelta 2011, lähetettiin 3. tammikuuta 2018.
Seppo Sajama
Sajama oli osallisena professori Pentti Arajärven johtamassa tutkimuskonsortiossa, joka tutkii syrjäytymisen oikeudellisia pidäkkeitä. Sitä ennen Sajama toimi Suomen Akatemian rahoittamassa asunnottomuutta tutkivassa hankkeessa.
Julkinen sana (radio-ohjelma)
Julkisen sanan pitkäaikainen tekijä oli Juha Kulmanen, joka toimi viimeksi ohjelman tuottajana. Ohjelman toimittajia ovat olleet myös muiden muassa Anna-Liisa Haavikko, Janne Junttila ja Airi Leppänen.
Seppo Sajama
Sajama kuului Suomen filosofisen yhdistyksen julkaiseman Ajatus-vuosikirjan toimitusneuvostoon. Hän oli naimisissa Saara Sajaman (o.s. Pitkonen) kanssa ja heillä on neljä lasta.
Pihlajisto
Pihlajisto on Malmin kaupunginosaan kuuluva, vajaan 2 500 asukkaan osa-alue Helsingissä, noin 7 kilometriä keskustasta koilliseen. Lähellä Lahdenväylää sijaitseva tiivis kerrostalolähiö rakennettiin 1970-luvun alkupuolella täydentämään viereistä Pihlajamäen asuinaluetta. Kerrostalojen lisäksi Pihlajistossa on pienemmissä määrin myös rivitaloja, omakotitaloja ja paritaloja. Pihlajiston lounaispuolelle, Lahdenväylän, Vantaanjoen ja Herttoniemen vanhan satamaradan väliselle alueelle on rakentunut Viikinmäen uusi asuinalue.
Pihlajistossa asui vuoden 2016 alussa 2 486 asukasta. Työpaikkoja alue tarjosi 146 hengelle. Kaupungin hallinnollisessa jaossa alue lasketaan osaksi Latokartanon peruspiiriä, kiinteistöjaotuksessa kuitenkin osaksi Malmin kaupunginosaa.
Pihlajisto on Pihlajamäen ja Viikinmäen tavoin kallioista ja korkeaa seutua, joka on ollut merenpinnan yläpuolella jo useita tuhansia vuosia. Esihistoriallisella ajalla matalammalla sijaitsevat lähiseudut olivat meren peittämiä.
Luonnehdinta alueesta
250px|left|thumb|Pihlajistolle tyypillisiä 1970-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Kuvan rakennukset ovat peruskorjattuja. 250px|left|thumb|Pihlajisto luoteesta eli nykyisen [[Savelanpuiston suunnasta vuonna 1978. Taustalla Lahdenväylä.]] Pihlajisto on tyypillinen tiiviisti rakennettu 1970-luvun lähiö, viereisen Pihlajamäen laajennus. Myös Pihlajistossa on korkeita taloja: useimmat talot ovat 9-kerroksisia. Alueen kaakkoisosassa koulua vastapäätä on matalampaa tuotantoa. Parhaat ja kalleimmat näköalat ovat Viikinmäessä vanhan satamaradan länsipuolella, jonne on 2000-luvulla rakennettu uusia, korkeatasoisia 9-kerroksisia torneja.
Vanha Pihlajisto muistuttaa Espoon Kirstinmäkeä. Alue on rakennettu mäen päälle. Pienen ostoskeskuksen erikoisuutena on syvä, kuoppamainen piha. Kaupunginosa on myös lähellä Vantaanjoen viheralueita. Korkeat kalliot reunustavat jokea Pihlajiston puolella. Mäen päällä on Viikinmäen jätevedenpuhdistamo, josta jätevedet lasketaan mereen Katajaluodolle pitkässä putkessa. Varsinainen puhdistamo on kallioluolissa maan alla.
Pihlajistosta johtaa Pihlajamäkeen muutama kävelypolku, joista yksi lähtee ostoskeskukselta suoraan pohjoiseen, sukeltaa pieneen, soiseen kanjoniin, ohittaa Vuolukiventien pohjoispuolelta ja loppuu Rapakiventielle Suomen suurimpiin kuuluvien hiidenkirnujen luokse.
Historiaa
Pihlajisto oli aikakaudelleen tyypillinen aluerakentamisen filosofialla toteutettu tiivis, yhtenäinen ja kerralla rakennettu asuinalue. Vuonna 1969 Helsingin kaupunki asetti tavoitteeksi saavuttaa 600 000:n asukasmäärä vuoteen 1974 mennessä, eli kasvua tarvittiin 25 000 asukkaan verran. Tämä vaikutti realistiselta, koska edellisten neljän vuoden aikana asukasmäärä oli kasvanut 30 tuhannella, mutta myöhemmin ilmeni että kasvu pysähtyi ja väkimäärä pysyi lähes samana vuoteen 1975 asti. Joka tapauksessa tavoitteen toteutumiseksi päätettiin rakentaa Pihlajiston lähiö Pihlajamäen kupeeseen, ja hankkeeseen tulivat mukaan yritykset Sato ja Polar, jotka halusivat vaihtaa Kirkkonummella ja Vantaalla omistamiaan maita rakennusoikeuteen Pihlajistossa. Pentti Riihelän johdolla alue kaavoitettiin nopeasti huhtikuun ja heinäkuun 1969 välillä paljon Pihlajamäkeä tiiviimmäksi, ja perusteellisen arkkitehtisuunnittelun sijaan otettiin käyttöön Saton jo valmiiksi piirretyt lamellitaloratkaisut.
Rakentaminen alkoi marraskuussa 1969, ja ensimmäiset asukkaat pääsivät muuttamaan taloihin jo lokakuussa 1970. Alueen keskelle talot nousivat 6–9-kerroksisina ja laidoille 3–4-kerroksisina. Ostoskeskuksen rakentaminen viivästyi kiistaan nuorisotilojen sijainnista; niitä ei lopulta rakennettu lainkaan, mikä myöhemmin kostautui häiriöongelmina. Yli kolmannes asukkaista muutti Pihlajistoon Helsingin kantakaupungista ja vain 10 prosenttia muualta Suomesta.
1990-luvun puolivälissä asukkaiden yhteistoiminta virisi ja alueen viihtyisyyttä alettiin parantaa osin talkoovoimin. Muun muassa Montuksi kutsuttu keskusaukio sai viihtyisämmän ilmeen ja lapsille tehtiin seikkailupuisto. Pihlajisto otettiin myös Myllypuron, Kontulan ja vanhan Vuosaaren rinnalla Valtion asuntorahaston lähiöprojektin pilottikohteeksi.
Taide
Pihlajistossa sijaitsee Helsingin kaupungin taidemuseon julkinen veistos Alkumuna, joka kuvaa Kalevalan ensimmäisen runon säettä. Budapestin kaupunki lahjoitti Helsingille teoksen 1971. Veistos tunnetaan myös nimellä Maailman synty. Se sijaitsee Salpausseläntiellä keskeisellä paikalla. Teoksen veistäjä, unkarilainen taiteilija Tamás Ortutay, oli teoksen paljastushetkellä 13. syyskuuta 1971 Suomessa stipendiaattina.
Pihlajiston asukasyhdistys ja pyrkii parantamaan lähiön ulkonäköä eri projektein. Esimerkiksi vuonna 1999 Helsingin kaupungin kulttuuriasiainkeskus myönsi 10 000 markan määrärahan Pihlajiston Kalevala-aiheiselle mosaiikkiprojektille. Pihlajistolaiset tekivät talkootyönä betonielementtejä koristamaan savimosaiikkiteoksia, jotka kuvasivat Kalevalan eri tapahtumia.
Palvelut
250px|thumb|right|Pihlajiston ostoskeskus Pihlajiston ostoskeskus valmistui vuonna 1973, kun asuinalueen rakentaminen oli puolivälissä. Pihlajiston keskustassa, niin sanotun montun ympärillä, on keskittymä palveluita: apteekki, pizzeria, kioski, kukkakauppa, ruokakauppa, baari, parturi-kampaamo, muita pieniä yrityksiä, Aulangon päiväkoti ja leikkipuisto Salpausselkä. Pihlajiston Pihlajamäen puoleisella rajalla sijaitsee vuonna 1978 valmistunut Pihlajiston ala-aste. Helmikuussa 2021 Pihlajistoon avattiin K-kauppa.
Julkiset liikenneyhteydet
Pihlajiston läpi kulkee bussilinja 71 sekä ruuhkalinja 71B, yölinja 77N ja lähibussi 701. Lisäksi Viikinmäen ja Pihlajiston rajalla kulkee runkolinja 550.
Kierrätys
Sergio Toppi
pienoiskuva|Englantilainen siirtomaasotilas (Sergio Toppi).Sergio Toppi (11. lokakuuta 1932 Milano, Italia – 21. elokuuta 2012 Milano, Italia) oli italialainen kuvittaja ja sarjakuvataiteilija.
Toppi aloitti kuvittajana ja piirsi eri tyyleillä toimeksiantojen mukaan. Hänen omia, yleensä lyhyitä tarinoitaan julkaistiin italialaisissa ja ranskalaisissa sarjakuvalehdissä.
Toppin tuotannosta on ilmestynyt suomeksi Jack Londonin kertomuksiin perustuva Erämaatarinoita. Lehtimiehet julkaisi sen vuonna 1979 Maailman parhaita nuorisokirjoja sarjakuvina -sarjan kahdeksantenatoista osana. Vuonna 1981 ilmestyneessä Otavan kustantamassa Historian suuret seikkailut -sarjan kuudennessa osassa oleva Pizarro: Andien sydämessä on myös Toppin kuvittama.
Ak Koyunlu
Ak Koyunlu, myös Aq Qoyunlu (,, Āq Quyūnlū) oli myöhäiskeskiajalla vuosina 1378–1501 olemassa ollut turkmeeniheimojen liittoutuma, joka hallitsi suurta aluetta Lähi-idässä. Ak Koyunlun hallitsema alue muodostui nykyajan Azerbaidžanille ja Armenialle kuuluvien alueiden lisäksi osista nykyistä Turkkia, Irania ja Irakia.
Nimi
Nimi Ak Koyunlu tarkoittaa valkoista lammasta, ja Ak Koyunlun jäseniä kutsutaan joissakin lähteissä nimellä valkoisen lampaan turkmeenit. Nimi esiintyy ensimmäistä kertaa 1300-luvun lopun lähteissä, samoin kuin sen kilpailija Kara Koyunlu, Musta lammas. Nimien synnystä on esitetty erilaisia teorioita, kuten eri heimot olisivat alkujaan pitäneet valkoisia ja mustia lampaita toteemieläiminään, mutta tämä on kyseenalaista, sillä runsaasti lampaanlihaa syöneet paimentolaiset olisivat tuskin käyttäneet lampaita toteemeissaan, sillä turkmeenien tavan mukaan toteemieläimen lihan syöminen oli kielletty. Yksi mahdollinen teoria on, että eri heimoilla lammaslaumat olisivat olleet pääpiirteittäin eri värisiä.
Alkuperä
Ak Koyunlun alkuperä on nimen lailla mysteeri. Mahdollisesti osa siihen kuuluneista heimoista tuli alueelle seldžukkien mukana 1000-luvulla ja osa taas 1200-luvulla mongolien mukana. 1300-luvun puolivälissä Ak Koyunlun turkmeenit liikkuivat Armeniassa olevien kesälaitumien ja itä-Anatoliassa olevien talvilaitumien välillä.
Hallinto
Ak Koyunlun poliittinen järjestelmä oli löyhä. Korkein päätösvalta kuului emiirien ja heimopäälliköiden neuvostolle, jota kutsuttiin nimellä kengač. Neuvosto päätti sotilaallisista asioista sekä perimisjärjestyksestä. Vaikka Ak Koyunlu oli monarkia, sen neuvoston päätösvalta oli korkeampi kuin Ak Koyunlun hallitsijalla. Emiirit ja heimopäälliköt olivat omilla alueillaan suhteellisen omavaltaisia. Sotilaallisesta ja poliittisesta aluehallinnosta vastasi sotaväki, johon värvätyt huolehtivat omasta toimeentulostaan karjansa, omistamansa maan sekä sotien aikana saatujen saaliiden turvin. Armeijan lisäksi hallitsijalla oli käytössään oma henkivartiokaartinsa, johon kuului laajimmillaan kymmeniä tuhansa sotilaita. Hallinnon ylläpitämiseksi tarvittavia varoja varten Ak Koyunlu keräsi veroja alueillaan olleilta armenialaisilta, kurdeilta ja arabeilta, sekä tulleja itä-Anatolian kauppareittejä pitkin kulkeneilta kauppialta.
Australian avoin tennisturnaus 2000
Australian avoin tennisturnaus 2000 pelattiin 17. – 30. tammikuuta 2000.
Miesten kaksinpeli
Andre Agassi – Jevgeni Kafelnikov 3–6, 6–3, 6–2, 6–4
Naisten kaksinpeli
Lindsay Davenport – Martina Hingis 6–1, 7–5
Miesten nelinpeli
Ellis Ferreira / Rick Leach –  Wayne Black /  Andrew Kratzmann 6–4, 3–6, 6–3, 3–6, 18–16
Naisten nelinpeli
Lisa Raymond / Rennae Stubbs –  Martina Hingis /  Mary Pierce 6–4, 5–7, 6–4
Sekanelinpeli
Jared Palmer / Rennae Stubbs –  Todd Woodbridge /  Arantxa Sánchez Vicario 7–5, 7–6
Tilkkutäkki 3
Tilkkutäkki 3 on Tilkkutäkki -kokoelmalevysarjan kolmas osa, joka julkaistiin vuonna 2006. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Roni Andersson
Roni Andersson (s. 7. tammikuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli laitahyökkääjä, mutta hän pystyi tarvittaessa pelaamaan myös sentterinä.
Andersson aloitti kiekkoilun Vuosaaren Viikingeissä, josta siirtyi Jokereissa, jossa pelasi pääosin junioreissa. Kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan kaksi SM-liigaottelua Jokereiden edustusjoukkueessa. Kaudeksi 2006–2007 nuorukainen valloitti kuitenkin pelipaikan Jokereista ja pelasi 50 ottelua, joissa syntyi kymmenen tehopistettä. Kauden päätteeksi Anderssonin ja muiden Jokeri-pelaajien kaulaan ripustettiin vielä hopea-mitalit.
Vanha linnoitus
Vanha linnoitus, myös Fortétsa (Φορτέτσα < ) ja Pyhän Nikolaoksen linnoitus (Φρούριο Αγίου Νικολάου, Froúrio Agíou Nikoláou), on linnoitus Korfun kaupungissa Korfun saarella Kreikassa. Se on toinen kaupungin linnoituksista niin kutsutun Uuden linnoituksen ohella,  ja sen tavoin osa Unescon maailmanperintökohdetta Korfun vanhakaupunki.
Historia
Vanhan linnoituksen niemen linnoittaminen alkoi 500-luvulla varhaisella bysanttilaisella kaudella eli varhaiskeskiajalla, jolloin barbaarit tuhosivat antiikin ajalta periytyneen Korkyran kaupungin ja asutus hakeutui sieltä turvallisempaan paikkaan. Vuosina 1267–1386 kukkulaa linnoittivat myös angeviinit.
pienoiskuva|vasen|Linnoituksen vallihauta ja toinen sen suurista viisikulmaisista bastioneista. Linnoitus sai nykyisen muotonsa pääosin venetsialaisvallan aikana vuosina 1386–1797. Venetsialaisella kaudella linnoitusta muutettiin erityisesti tykistön kehityksen vuoksi. Sitä uudenaikaistettiin varsinkin tuhoisan turkkilaispiirityksen vuonna 1537 jälkeen, jolloin arkkitehdit Michele ja Gian Gerolamo Sanmicheli uusivat sen bastionijärjestelmän mukaisesti. 1500-luvulla kaupungin hallinto siirrettiin linnoituksen ulkopuolelle, jolloin se jäi lähinnä sotilastukikohdaksi.
pienoiskuva|vasen|Kellotorni ja tykki. Vuosien 1814–1864 brittivallan aikana linnoituksen alueelle rakennettiin lukuisia uusia rakennuksia. Merkittäviä venetsialaisaikaisia rakennuksia tuhoutui toisen maailmansodan aikaisissa pommituksissa. Vaikka linnoitus on vaihtanut historiassa omistajaa usein, sitä ei koskaan valloitettu piirityksellä. Nykyisin Vanha linnoitus on Korfun Uuden linnoituksen ja Korfun vanhankaupungin ohella Unescon maailmanperintökohde.
Rakennelma
Vanha linnoitus on rakennettu kallioiselle kahdesta kukkulasta muodostuvalle niemelle Korfun vanhankaupungin itäosassa. Koko Korfu (ital. Corfù) on saanut nimensä näistä kahdesta kukkulasta (Corifes < kreik. κορυφές, koryfés). Linnoituksen ja alakaupungin välillä on vallihauta, joka tunnetaan nimellä Contrafossa. Näin niemi on muutettu tavallaan saareksi. Vallihaudan yli kulkee silta. Vanha ja Uusi linnoitus oli yhdistetty toisiinsa muureilla, jotka ympäröivät myös koko alakaupungin. Ne purettiin 1800-luvulla.
Linnoituksessa on kolme päärakennusvaihetta. Bysanttilaisaikainen linna käsitti idemmän kukkulan (Castell Vechio). Varhaisella venetsialaisella kaudella niemi muutettiin saareksi ja samalla linnoitettiin lännenpuoleinen kukkula (Castell Novo). Myöhemmällä venetsialaisella kaudella koko linnoitus uusittiin bastionijärjestelmän mukaisesti ja sai nykyisen muotonsa. Tätä vaihetta edustavat erityisesti linnoituksen länsiosan kaksi suurta viisikulmaista bastionia, niiden välinen muuri sekä siinä oleva sisäänkäynti. Viimeisessä vaiheessa myös linnoituksen ulkopuolella siitä länteen olleet rakennukset purettiin puolustuksen helpottamiseksi, jolloin muodostui nykyinen Spianáda-aukio.
pienoiskuva|Linnoitusta ja [[Pyhän Georgioksen kirkko (Korfu)|Pyhän Georgioksen kirkko.]] Linnoituksen sisällä on brittien rakennuttamia parakkeja ja sotilassairaalan rakennus sekä kappeli. Linnoituksessa on myös uusklassinen, doorilaista temppeliä jäljittelevä Pyhän Georgioksen kirkko (Ágios Geórgios).
Hintsholma
Hintsholma on kylä ja saari Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Hintsholman saari sijaitsee Karunan eteläosassa lähellä nykyään Kemiönsaaren kuntaan kuuluvaa Sandöä. Sen itäpuolella sijaitsee Österön saari. Hintsholman tiet ovat pääosin kasvaneet umpeen ja saareen kuljetaan ainoastaan veneillä. Saaren pellot ja niityt ovat kasvaneet umpeen ja metsät ovat luonnontilassa. Saaressa ei ole enää vakituista asutusta, vaan ainoastaan lomakäytössä olevia rakennuksia, jotka sijaitsevat eri puolilla saarta enemmän tai vähemmän rannan tuntumassa. Suurin osa niistä sijaitsee saaren länsipuolella.
Historia
Hintsholman asutus juontaa keskiajalle saakka, ja siellä on ollut vakituista asutusta ainakin vuodesta 1430 lähtien. Hintsholman yksinäistila oli vanhaa rälssiä ja kuului 1500-luvun lopulla Kärkkisten kartanon omistajille. Allodiaalirälssinä sen maanluonto pysyi samana koko Ruotsin vallan ajan. Sen päätyttyä tila kuului kauppias Sjöstedtille.
Kranaatinheitin (rynnäkkökivääri)
thumb|[[M203-kranaattiampumalaite kiinnitettynä M16A1-rynnäkkökivääriin.]]
Kranaatinheitin (myös kranaattiampumalaite) on kiväärin piipun alapuolelle kiinnitettävä, kaliiperiltaan yleensä 40-millinen, patrunoitujen kranaattien ampumiseen käytetty laite. Kranaattiampumalaitteiden osalta on syytä tehdä ero kiväärikranaattiampumalaitteisiin, joita käytetään kiväärikranaattien ampumiseen aseen piipun suulta.
Kranaattiampumalaitteen kehitys aloitettiin yhdysvaltalaisten Vietnamissa saamien sotakokemusten pohjalta. Tarkoituksena oli korvata erillinen M79-kranaattikivääri. Kranaattiampumalaite tuli käyttöön Yhdysvaltain maavoimissa 1970-luvun alkupuolella nimellä M203.
Myös Venäjällä on kehitetty erilaisia vastaavan tyyppisiä kranaattiampumalaitteita, kuten GP-25 (ГП-25) ja GP-30 (ГП-30). Ensimmäiset kranaattiampumalaitteet saatiin Neuvostoliitossa palveluskäyttöön 1970-luvun lopussa. Taistelukäytössä ne olivat tiettävästi ensimmäistä kertaa Afganistanin sodassa.
Juha Varila
Juha Kullervo Varila (s. 29. huhtikuuta 1959 Tampere) on aikuiskasvatustieteen dosentti, joka toimi 1997–2004 Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksen aikuiskasvatuksen apulaisprofessorina, myöhemmin professorina. Hän on tunnettu esimerkiksi työssäoppimista ja työn iloa koskevista tutkimuksistaan ja kirjoituksistaan.
Peter Gould
Peter Gould on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan televisiosarjan Breaking Bad käsikirjoittajana ja sen spin-offin Better Call Saulin toisena luojana. Gould työskenteli Breaking Badissa vuosina 2008–2013 ja käsikirjoitti yhteensä 11 sarjan jaksoa, joista hän ohjasi kaksi.
Juha Varila
Varila hoiti Helsingin yliopiston aikuiskasvatuksen assistentin tehtävää vuosina 1982–1983 ja toimi tutkijana 1983–1989. Hän oli tutkijana Helsingin yliopiston Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksessa vuosina 1989–1990, ja koulutuspäällikkönä Valtionhallinnon kehittämiskeskuksessa vuosina 1990–1993. Tämän jälkeen tohtori Varila toimi lehtorina Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksessa 1993–1996. Vuodesta 1996 lähtien hän oli Joensuun yliopiston aikuiskasvatuksen apulaisprofessori ja professori. Nyttemmin hän toimii muun muassa Itä-Suomen yliopiston aikuiskasvatuksen dosenttina.
Tuotantoa
Ohessa on lueteltu vain osa Varilan kirjatuotannosta:
Haurat
Haurat (Zannichellia) on vitakasveihin kuuluva suku, joka aiemmassa luokituksessa on viety omaan heimoonsa haurakasvit (Zannichelliaceae). Haurojen suvussa on kuusi lajia.
Rami Kangas
Rami Kangas (s. 1972 Kurikka) on suomalainen tietokirjailija, taiteilija ja yrittäjä. Kangas on toiminut urallaan toimittajana, markkinointiviestinnän johtotehtävissä ja viestintäalan yrittäjänä. Taiteilijana hän on ollut epäsäännöllisen aktiivinen muun työuransa ohella.
Kangas valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2000 pääaineenaan kulttuurihistoria. Lisäksi hän on opiskellut tulevaisuudentutkimusta ja kirjoittanut tulevaisuuden työstä. Kuvataiteita Kangas on opiskellut Ken Andersonin ja Bob Artleyn johdolla 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Yhdysvalloissa.
Kangas on toiminut omistamansa Kangas Media & Marketing Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009. Hänen taiteeseen keskittynyt yrityksensä KangasArt keskittyy saattamaan yhteen taiteen ja viestinnän.
Kangas on myös aktiivinen blogisti. Cision on arvioinut Buzzikuski-blogin kahdesti Suomen top10-blogiksi, verkkoviestinnän ja -markkinoinnin sekä PR-blogien sarjoissa.
Koronakriisiä ja katastrofeja historiallisesta ja yleistiedollisista lähtökohdista tarkasteleva K niin kuin katastrofi -kirja julkaistiin tammikuussa 2021.
Teoksia
Kangas, Rami, Nenonen, Marko, Välimäki, Mari. [https://atena.fi/kirjat/k-niin-kuin-katastrofi ''K niin kuin katastrofi. Länsimaiden seitsemän tulevaisuutta.''] Atena Kustannus, 2021. ISBN 978-952-300-749-9
Etukuormain
thumb|Etukuormain traktorissa. Etukuormain on traktorin eteen kiinnitettävä työväline, jolla traktorin etupää saadaan myös hyötykäyttöön.
Toimintaperiaate
Hydraulivoimalla toimivat kuormaimet voidaan jaotella sylintereiden toimivuuden (yksi- tai kaksitoiminen), sylinterien määrän, hydraulisen kauhan käännön taikka vakainten olemassaolon ja niiden tyypin (mekaaninen/hydraulinen) mukaan. Hydraulikäyttövoima saatiin varhaisissa tehokkaammissa kuormaimissa usein erillisenä asennetusta hydraulipumpusta silloisten traktorien oman hydrauliikan riittämättömyyden takia. Sittemmin traktorien hydrauliikat ovat tehostuneet ja tuotot kasvaneet myös etukuormaimille riittäviksi.
Hydraulisella kauhankäännöllä ja kaksitoimisuudella varustetun etukuormaimen ohjaus on nykyisin useimmiten hoidettu yksivipuohjauksella, joko traktorin ohjaamosta vaijereiden välityksellä tai käyttömukavuudeltaan hienommissa kuormaimissa sähköisen tai hydraulisen esiohjauksen välityksellä. Yksivipuohjauksella hallitaan eteen-taakse -suunnassa aisastoa ja sivusuunnassa kauhankääntöä.
Aiheesta muualla
Loader (equipment)
FRET
pienoiskuva|Fluoresenssi-resonanssi-energiansiirtoa kuvaava [[Jablonskin diagrammi]] FRET eli Försterin resonanssienergiansiirto tai fluoresenssi-resonanssi-energiansiirto (engl. Förster resonance energy transfer tai fluorescent resonance energy transfer) on valokemiallinen ilmiö, jossa virittynyt molekyyli siirtää energiansa toiselle, riittävän lähellä olevalle molekyylille.
Nimi
FRET on saanut nimensä saksalaisen fyysikon Theodor Försterin mukaan. Muotoa fluoresenssi-resonanssi-energiansiirto käytetään runsaasti tieteellisessä kirjallisuudessa, mutta tarkkaan ottaen se kuvaa vain FRET:in erikoistapausta, jossa sekä energiaa luovuttava (donori) että vastaanottava (akseptori) molekyyli ovat fluoresoivia. FRET esiintyy myös muissa yhteyksissä, esim. fosforesenssissa.
Energiansiirto
Virittynyt molekyyli voi siirtää energiansa toiselle molekyylille, jos ne ovat riittävän lähellä toisiaan (~30-60 Å ). Kyseessä on säteilemätön (ei-radiatiivinen) siirtymä, jossa ei emittoidu fotonia, vaan energia siirtyy dipoli-dipoli-vuorovaikutuksen kautta. Se voi tapahtua, jos donorin emissiospektri osuu osittain päällekkäin akseptorin absorptiospektrin kanssa. Tällöin kummankin molekyylin vibraatiotilojen väliset energiat ovat käytännössä samat, eli ne ovat resonanssissa.
Energiansiirron nopeutta kuvaa seuraava yhtälö : missä τD on donorin fluoresenssin elinaika, R0 on Försterin säde eli etäisyys, missä energiansiirron tehokkuus on 50%, ja r on etäisyys donorin ja akseptorin välillä.
Tästä voidaan johtaa yhtälö energiansiirron tehokkuudelle, eli sen kvanttisuhteelle E: Nähdään, että siirron tehokkuus on kääntäen riippuvainen molekyylien välisen etäisyyden kuudenteen potenssiin, eli se heikkenee erittäin nopeasti etäisyyden kasvaessa.
Merkitys
FRET:illä on monia käyttökohteita solubiologiassa, biokemiassa ja biofysiikassa.
Vuorineuvos
Arvonimen historiaa
Nimitys sai alkunsa kaivosteollisuudesta Ruotsin vallan ajalta, jolloin vuorineuvos oli valtion vuorikollegioissa arvostettu virkanimike.
FRET
Merkitys
Sitä käytetään usein proteiinien vuorovaikutusten seuraamiseen. FRET soveltuu myös proteiinin rakenneosien välisten etäisyyksien määrittämiseen: proteiinin eri osat leimataan fluoresoivilla molekyyleillä, ja niiden emissioista voidaan määrittää etäisyys. Tätä voidaan käyttää proteiinin konformaation määrittämiseen ja funktionaalisten muutoksien seuraamiseen proteiinin rakenteessa.
Vuorineuvos
Arvonimen historiaa
Vuorineuvoksen arvo on myönnetty Suomessa yli kolmellesadalle ihmiselle. Arvonimi myönnettiin Ruotsin vallan alaisuudessa 1700-luvun lopulla viidelle suomalaiselle  ja Suomen suuriruhtinaskunnassa 19 henkilölle. Itsenäisessä Suomessa ensimmäisenä vuorineuvoksen arvon sai Billnäsin ruukin vapaaherra Fridolf Hisinger 17. heinäkuuta 1918.
FRET
Merkitys
FRET soveltuu myös DNA:n ja RNA:n analysoinnissa ; solukalvojen ja muiden membraanien tutkimiseen ; sitä voidaan käyttää kemosensoreissa joilla tarkastellaan solunsisäisiä molekyylejä ja reaktioita sekä tutkia biokemiallisten reaktioiden kinetiikkaa.
Gustaf Munch-Petersen
Gustaf (Gustav) Munch-Petersen (1912 Kööpenhamina, Tanska – 1938 Espanja) oli modernistinen tanskalainen runoilija ja myös taidemaalari.
Munch-Petersen asui 1932–1934 Grönlannissa, sittemmin kalastajana Bornholmissa. Hän osallistui Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella. Hän kaatui Aragoniassa, mutta tarkkaa kuolinpäivää ei tiedetä. Tuotantoonsa hän on saanut vaikutteita surrealismista; toisaalta hän käyttää myös realistisia luontokuvia.
Australian avoin tennisturnaus 1999
Australian avoin tennisturnaus 1999 pelattiin 18. – 31. tammikuuta 1999.
Naisten kaksinpeli
Martina Hingis – Amélie Mauresmo 6–2, 6–3
Miesten nelinpeli
Jonas Björkman / Patrick Rafter –  Mahesh Bhupathi /  Leander Paes 6–3, 4–6, 6–4, 6–7, 6–4
Naisten nelinpeli
Martina Hingis / Anna Kurnikova –  Lindsay Davenport /  Nataša Zvereva 7–5, 6–3
Sekanelinpeli
David Adams / Mariaan da Swardt –  Maks Mirny /  Serena Williams 6–4, 4–6, 7–6
Jakov Trenin
Jakov Trenin (s. 13. tammikuuta 1997 Tšeljabinsk) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Nashville Predatorsia. Predators varasi Treninin vuoden 2015 varaustilaisuudessa toisella kierroksella varausnumerolla 55. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja kätisydeltään right. Trenin on pelannut urallaan 10. kesäkuuta 2023 223 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt 36 maalia ja 29 syöttöä eli 65 tehopistettä. Trenin on pelannut urallaan myös 21 KHL-ottelua SKA Pietarin joukkueessa.
Reino Björkqvist
Reino Björkqvist (10. toukokuuta 1926 Helsinki – 22. maaliskuuta 2011 Riihimäki) oli suomalainen sotilasmestari ja ilmatorjunnan veteraani. Lisäksi Reino Björkqvist palveli muukalaislegioonassa vuosina 1954-1959.
Sotilasura Suomessa
Reino Björkqvist aloitti sotilasuransa sotilaspoikana talvi- ja jatkosodassa, palvelukseen astumispäiväksi on merkitty 15.5.1942. Sodan jälkeen hän jäi aliupseeriksi ilmatorjunta-aselajiin. 1960-luvun alkupuolen hän palveli Helsingin Ilmatorjuntarykmentissä, jossa koulutti Super-Fledermaus-tulenjohtotutkan käyttäjiä. Toukokuussa 1965 hän siirtyi Sähköteknilliseen Kouluun Riihimäelle tutka-alan kouluttajaksi ja tutka-asentaja-aliupseerikurssien johtajaksi. Reino Björkqvist oli arvostettu ja pidetty kouluttaja ja kurssien johtaja. Hän siirtyi eläkkeelle 10.5.1981 sotilasmestarina.
Sotilasura muukalaislegioonassa
Ranskan muukalaislegioonaan Reino Björkqvist kirjattiin 11.1.1954, joukko-osastona jalkaväkirykmentti 5e Regiment Etranger D’Infanterie. Alkukoulutuksen jälkeen hänestä tuli rykmentinkomentajan autonkuljettaja Indokiinassa. Algeriaan hän siirtyi v. 1956, kun Algerian sota oli alkanut 1.11.1954 ja Ranska tarvitsi sotilaita sinne. Algeriassakin Reino Björkqvist toimi autonkuljettajana, nyt eversti Serge Andolenkon kuljettajana. Sopimus muukalaislegioonan kanssa päättyi 11.1.1959, jonka jälkeen hän palasi Suomeen ja Helsingin Ilmatorjuntarykmenttiin. Hänellä oli kolme ranskalaista kunniamerkkiä palveluksistaan legioonassa. Ranskalaisen sotilasurhoollisuusmitalin myöntämisperusteet ovat olleet kenraali le Pullochin mukaan: ”Rohkea ja kylmäverinen autonajaja. Useita kuukausia hän on osallistunut yhteen menoon kaikkiin rykmentin operaatioihin saattueen kärkiauton ajajana, jonka tehtävänä oli miinojen havaitseminen”.
Muuta
Reino Björkqvistin värikästä ja monipuolista elämäntarinaa on myös luettavissa - tosin peitenimellä – Heli Hyvösen kirjoittamassa romaanissa ’Tulikärpästen tanssi’. Romaani on vuodelta 1983.
Legioonassa hän sai ’konjakki’ lisänimen ja tutka-asentaja-aliupseerikurssien johtajana hänet tunnettiin myös Björkka-nimisenä.
Antti Isotalus
Antti Niilo Isotalus (5. elokuuta 1949 Alavieska – 6. joulukuuta 2020 Kokkola) oli Kokkolan kaupunginjohtaja vuodesta 1991 vuoteen 2016.
Isotalus työskenteli Ylivieskan kaupungin kansliasihteerinä vuosina 1973–1974, kaupunginsihteerinä 1974–1979, ulkoasiainministerin avustajana vuosina 1978–1985, ulkoasiainsihteerinä vuosina 1985–1986 ja 1988–1990, Ylivieskan kaupunginjohtajana 1986–1988 sekä vt. lähetystöneuvoksena vuosina 1990–1991. Isotalus oli naimisissa vuodesta 1971 ja hän sai kolme lasta. Isotalus jäi eläkkeelle keväällä 2017, mutta hänen seuraajansa kaupunginjohtajana aloitti jo syksyllä 2016.
Antti Isotalus kuoli 6. joulukuuta 2020 keskussairaalassa Kokkolassa.