cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ghassan Kanafani
Kanafani kuoli Israelin tiedustelupalvelun Mossadin hänen autoonsa asentaman pommin räjähtäessä. Räjähdyksessä kuoli myös hänen 17-vuotias sisarentyttärensä. Israelin mukaan se oli kosto Lyddan lentoasemalle tehdystä hyökkäyksestä, johon Kanafani ei kuitenkaan suoranaisesti liittynyt.
Berthold Englisch
pienoiskuva|Berthold EnglischBerthold Englisch (9. heinäkuuta 1851 Hotzenplotz – 19. lokakuuta 1897 Wien) oli itävaltalainen shakkimestari.
Adygen kieli
Adygen kieli (adygeksi адыгабзэ, adygabze) on Venäjällä etupäässä Adygeassa sekä Turkissa ja Lähi-idässä asuvien adygejen puhuma luoteiskaukasialainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Adygean tasavallassa.
Berthold Englisch
Hän voitti Leipzigin turnauksen vuonna 1879 sekä Wiesbadenin turnauksen 1880.
Adygen kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Venäjällä adygea puhutaan Adygeassa ja sitä ympäröivässä Krasnodarin aluepiirissä. Suurin osa adygeista karkotettiin Kaukasian sodan seurauksena 1860-luvulla silloiselle Turkin alueelle. Nykyään heidän jälkeläisiään asuu muun muassa Turkissa, Jordaniassa, Syyriassa, Israelissa ja Yhdysvalloissa.
Berthold Englisch
Englisch hävisi kaksi ottelua Vincenz Hrubylle vuonna 1882 ja Emanuel Laskerille 1890. Hän myös otteli tasan Harry Nelson Pillsburyn kanssa 1896. Kaikki ottelut hän pelasi Wienissä.
Adygen kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 129 400 adygen puhujaa, joista 108 000 asui Adygean tasavallassa. Kansallisuudeltaan adygeista 95,8 % osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista adygeista 97,1 % puhuu adygen kieltä. Tasavallan koko väestöstä adygea osaa 24,2 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 117 500 adygen puhujaa.
Venäjän ulkopuolella asuvien adygejen määrästä ei ole luotettavia tietoja.
Historia ja murteet
Adyge kuuluu luoteiskaukasialaisten eli abhaasilais-adygelaisten kielten adygelaiseen ryhmään. Sen hyvin läheinen sukukieli on kabardi. Läntinen adygen ja itäinen kabardin murreryhmä ovat syntyneet 1200–1300-luvulla, jolloin kabardien esi-isät muuttivat itään nykyisen Kabardian alueelle.
Kieli jakautuu neljään murteeseen. Adygeassa puhuttuja murteita ovat temirgoi ja bžedug. Abadzehin murretta puhutaan lähinnä Turkissa ja Lähi-idässä. Venäjällä sen puhujia on vain yhdessä kylässä. Šapsugin murretta puhuvat Sotšin lähistöllä asuvat šapsugit, mutta heistäkin suurin osa asuu muissa maissa.
Adygen kielessä, kuten muissakin luoteiskaukasialaisissa kielissä, on suuri määrä konsonantteja, mutta vain muutamia vokaalifoneemeja. Kirjakielessä konsonantteja on 54 ja vokaaleja kolme. Bžedugin ja šapsugin murteissa konsonantteja on enemmän.
Kirjakieli
1800-luvulla adygea varten luotiin useita arabialaisia, kyrillisiä ja latinalaisia kirjaimistoja. Varsinainen kirjakieli syntyi vuonna 1918 arabialaisen kirjaimiston pohjalle. Vuonna 1927 siirryttiin latinalaiseen ja vuonna 1938 kyrilliseen aakkostoon. Venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään muiden kaukasialaisten kielten tavoin lisämerkillä Ӏ|Ӏ (palotška) sekä erilaisten kirjainyhdistelmien avulla. Kirjakieli perustuu temirgoin murteeseen sekä eri murteita yhdistävään suullisen kansanperinteen kieleen.
Adygen kirjaimisto
Kouluissa adygea käytetään opetusvälineenä tai opetetaan aineena. Adygeassa ilmestyy adygenkielinen sanomalehti Adyge mak, kirjallisuuslehti ja lastenlehti. Adygenkielistä aineistoa julkaistaan myös pääosin venäjänkielisissä lehdissä. Kieltä käytetään radiossa, televisiossa ja teatterissa.
Nykytilanne
Adygen asema Venäjällä asuvan kieliyhteisön viestintävälineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Äidinkieltä arvostetaan ja kansallinen itsetunto on vankka. Nykyisellään kieltä pidetään varsin elinvoimaisena.
Berthold Lasker
thumb|Berthold Lasker (vasemmalla). Berthold Lasker (31. joulukuuta 1860 – 19. lokakuuta 1928 ) oli saksalainen shakkimestari.
Hänen syntymänimensä oli Jonathan Berthold Lasker ja hän oli shakin maailmanmestarin Emanuel Laskerin isoveli.
Hän vietti suurimman osan elämästään Berliinissä, pelaten paikallisissa turnauksissa. Vuonna 1881 hän jakoi turnauksen ensimmäisen sijan Siegbert Tarraschin kanssa
Laskerin paras saavutus oli ensimmäinen sija Berliinin vuoden 1890 turnauksessa.
Vuonna 1902 Lasker voitti New Yorkin osavaltion mestaruuden shakissa.
Saku Salin
Saku Eliel Salin on Jasper Pääkkösen näyttelemä hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät. Hän oli mukana sarjassa vuosina 1999–2002. Saku nähtiin kesällä 2019 Salattujen elämien spin-off-sarjan Pihlajasadun toisella kaudella.
Luonne
Saku Salin on sarjan alkuajoista lähtien hyvin villi ja temperamenttinen nuorukainen. Hän ei juurikaan ole kiinnostunut koulunkäynnistä, vaan enemmänkin juhlimisesta ja tytöistä. Hän myös kiusaa pikkusiskoaan Siljaa alituiseen. Näistä syistä välit varsinkin isäänsä Jukkaan kärsivät moneen otteeseen. Saku suuttuu hyvin herkästi läheisilleen, toisinaan jopa ilman syytä. Hän ei kuitenkaan ole pitkävihainen, ja leppyy nopeasti. Saku välittää kaikesta huolimatta perheestään sekä ystävistään enemmän kuin kenestäkään muusta.
Saku kärsii auto-onnettomuudessa syntyneestä päävammasta johtuen lievästä epilepsiasta sekä lukihäiriöstä.
Perhe ja muut ihmissuhteet
Saku on Salinien perheen keskimmäinen lapsi. Hänellä on isoveli Aleksi ja pikkusisko Silja. Sakun äiti on alkoholismista kärsinyt Maarit, josta isä Jukka erosi Sakun ja Siljan ollessa pieniä. Aleksi, joka muistaa miltä tuntui elää alkoholistiäidin kanssa, kohteli Pihlajakadulle palannutta Maaritia ensi alkuun paljon sisaruksiaan kylmemmin. Jukka avioitui sarjan toisella tuotantokaudella itseään noin kymmenen vuotta nuoremman Hannan kanssa.
Myöhemmin Hannan ja Aleksin välille kehittyi salasuhde, josta syntyi tytär nimeltä Sofia Salin, jolle Saku on setä. Saku on lisäksi vielä siskonsa Siljan kahden lapsen eno. Lapset asuvat Siljan ja tämän amerikkalaisen miehen Matthew’n kanssa Yhdysvalloissa.
Sakun parhaita ystäviä Pihlajakadulla olivat naapurissa asuvan Ismo Laitelan lapset, Kalle ja Miia sekä pikkusisko Silja. Jo lapsina ystävystynyt nelikko oleskeli keskenään paljon ja ystävyys nuorten välillä oli erottamaton. Kun Kalle paljasti Sakulle homoutensa, ystävyys poikien välillä kylmeni ja Saku alkoi vältellä Kallea. Sulateltuaan uutista tarpeeksi Saku suostui sovintoon ja pojat ystävystyivät uudelleen. Saku on joutunut moneen kertaan puolustamaan Kallea muun muassa tämän isää Ismoa sekä sisaren poikaystävää Mikaa vastaan. Myöhemmin Sakun ystävystyi myös Mika Pajun kanssa, mutta ystävyys katkesi lopullisesti, kun Saku osaltaan aiheutti Mikan kuoleman.
Asunto ja työelämä
Saku asui pienestä asti perheensä kanssa Pihlajakatu 23:n asunnossa B9, jossa hän asui aina siihen asti, kunnes muutti Norjaan. Hän tosin asui hetkellisesti Nooalaiset-lahkon kartanossa sekä myös äitinsä, Maaritin, luona. Lopulta hän muutti Norjaan kesällä 2001, ”todellisuudessa” helmikuussa 2002.
Saku työskenteli aikoinaan tarjoilijana Barbaarissa ja myöhemmin useita kertoja tuuraajana Ismon Valinnassa. Sen enempää hän ei ehtinyt töitä tekemään sarjassa olemisensa aikana, sillä suoritti lukionsa loppuun vain hieman ennen poistumistaan. Hän muutti Norjaan työskentelemään kalastusalukselle, mutta muutti sittemmin asumaan Osloon. Vuonna 2014 Pihlajakadulla vieraillut Aleksi kertoi Sakun olevan vielä kalastusaluksella töissä.
Ihastus Miiaan, ongelmia poliisin kanssa ja hiihto-onnettomuus
Sakun tarina on vaiheikas alusta lähtien. Jo ensimmäisen tuotantokauden aikana hänelle ehti sattua paljon kaikenlaista verrattuna muihin sarjan hahmoihin. Sarjan alkaessa, keväällä 1999, Saku oli Pihlajakadun naapuruston kesken tunnettu eräänlaisena ongelmanuorena, sillä hän joutui tekemisiin poliisin kanssa muun muassa ollessaan epäiltynä edesmenneen Tyyne Puustisen tavaroiden varastamisesta ja sittemmin tämän murhasta. Saku oli antanut Miia Laitelalle Tyyneltä varastetun rintakorun, jonka takia poliisit hakivat hänet ja Miian kuulusteltavaksi kesken Tyyne Puustisen hautajaisten Sakun suuri rakkaus oli Miia, joka tunnusti rakkautensa Sakulle jo varhain. He suutelivat ensimmäisen kerran Pihlajakatun 23:n kellarissa. Kun Saku, Miia, Kalle ja Silja kävivät uimahallissa, päätyivät Miia ja Saku suutelemaan, mutta pian Saku kertoi Miialle, ettei heidän kannata enää tavata Sakun sotkuisesta elämäntilanteesta johtuen. Kun Sakulla oli oikeudenkäynti, hän lähti vain muutama tunti ennen sitä Nuuksioon hiihtämään Kalle Laitelan kanssa rentoutuakseen mieltään painavista ajatuksista. Saku kuitenkin putosi korkealta kalliolta eksyttyään ladulta eikä näin ollen saapunut oikeustalolle määrättyyn aikaan. Häntä etsittiin pitkään ja hänet löydettiin vasta myöhään yöllä tajuttomana lumen seasta. Oli uhkana, ettei Saku onnettomuuden seurauksena mahdollisesti enää koskaan kävelisi, mutta hän parani onnettomuudesta moitteettomasti. Myöhemmin hänet tuomittiin kahden kuukauden ehdolliseen vankeuteen.
Uudet kaveripiirit ja Mikan kuolema
Saku päätti unohtaa Miian ja lopulta myös parhaan ystävänsä, Kallen, löydettyään uusia ystäviä ja tyttöjä ympärilleen. Hän kaveerasi jonkin aikaa diabeteksestä kärsivän Mika Pajun kanssa. Mikan aikeena oli päästä lähelle Miiaa, jolle Saku oli tahallaan ilkeä ollessaan tietoinen, että Miia edelleen välitti Sakusta. Miia alkoi jo luopua toivosta Sakun suhteen ja alkoi seurustella Mikan kanssa. Se oli Sakulle isku vasten kasvoja, vaikka hän itse oli kiusannut Miiaa esittelemällä uusia tyttöystäviään, kuten Ninaa ja Veeraa, jotka hän oli tavannut Mikan kautta. Hän seurusteli tyttöjen kanssa samaan aikaan, mutta seurustelu oli kuitenkin vain leikkiä alusta alkaen eikä Saku oikeasti välittänyt kummastakaan tytöstä sen suuremmin. Saku yritti tuhota Miian ja Mikan suhteen keinolla millä hyvänsä, jätti Ninan ja Veeran ja samalla katkaisi ystävyytensä Mikaan, mutta ei saanut Miiaa itselleen. Miia ja Mika päätyivät harrastamaan seksiä, jonka seurauksena Miia alkoi odottaa Mikalle lasta, Mika tosin luuli yhdessä vaiheessa lapsen olevan Sakun. Saku ei halunnut olla osa Miian ja Mikan parisuhdedraamaa saatuaan tietää Miian raskaudesta, joten hän nappasi kainaloonsa Kukka-Maaria Kujalan, joka oli kuitenkin enemmän kiinnostunut Sakun jääkiekkoasusta kuin Sakusta itsestään. Kukka-Maaria kärsi Sakun tapaan lukihäiriöstä. Saku jätti Kukka-Maariaan tajuttuaan todelliset tunteensa Miiaa kohtaan.
Maaliskuussa 2000 sarjassa juhlittiin Wanhojen juhlia, jotka kuitenkin päättyivät surullisesti, kun Mika sai juhlissa insuliinikohtauksen nähtyään Sakun ja Miian suutelevan totuusleikin seurauksena. Saku, jolla oli alkoholia ja marihuanaa veressään, lähti ajamaan Mikaa sairaalaan Miian pyynnöstä, mutta menetti auton hallinnan ja syöksyi autolla päin puuta. Mika kuoli onnettomuudessa ja Saku sai pysyvästi epilepsian. Palattuaan sairaalasta Saku sai kuulla Kallelta tämän olevan homoseksuaali, mikä viilensi ystävysten välit pitkäksi aikaa. Mikan isä, Tapani Paju järjesti jutun näyttämään siltä kuin Mika itse olisi ajanut, minkä vuoksi Saku selvisi joutumatta vastuuseen. Syy, miksi Tapani niin teki, oli se, että hän saisi Miian kautta lapsenlapsen ja oli Miian toive, ettei Saku joutuisi vastuuseen. Myöhemmin Miia teki vastoin Tapanin tahtoa abortin lapsensa isän kuoleman vuoksi eikä hän myöskään kokenut olevansa valmis äidiksi. Saku olisi halunnut suhteen Miian kanssa, mutta tämä ei ollut valmis seurustelemaan. Tapani näki kuitenkin Miian halaavan Sakua ja uhkaili Sakua myöhemmin aseella.
Nooalaiset-lahko, Miian katoaminen ja ihmissuhdedraamaa
Saku elätteli toivoa uudesta suhteesta Miian kanssa, mutta tämä kuitenkin sekosi erääseen uskonlahkoon oltuaan järkyttynyt ja surullinen Mikan kuolemasta. Myös Saku oli hetken aikaa mukana lahkon toiminnassa, mutta lahkossa vietettiin Miian ja Sakun häitä, hän päätti lähteä pois lahkosta, sillä ei ollut valmis menemään naimisiin. Lahkon johtaja, Toivo Karhu, sai aivopestyä Miian ja tämä lähti Toivon kanssa troolarilla pois Suomesta ja suorittaa lahkon rituaali, jossa Miian uskottiin kuolleen. Samaan aikaan kun Miian perhe ja Salinit surivat ”kuollutta” läheistään yrittäen saada myös Sakun uskomaan, ettei Miia ole enää elossa, lepuutti Miia hermojaan ulkomailla. Palattuaan Suomeen päätti Miia paljastaa myös muille lahkon jäsenille, millainen Toivo oikeasti on. Saku taas olisi halunnut aloittaa seurustelemaan Miian kanssa ja osallistui tämän mieleksi juoneen, jolla saada Toivo nalkkiin. Toivo poltti itsensä elävältä suoraan Miian, Sakun ja lahkolaisten silmien edessä uskoen, ettei tuli voita häntä. Miia joutui jälleen järkyttymään, joten hän halusi lähteä Lontooseen unohtakseen kaikki ikävät tapahtumat. Sakun oli aluksi tarkoitus lähteä mukaan, mutta Miia jätti Sakun Pihlajakadulle ja lähti Lontooseen sittenkin isoveljensä kanssa.
Sillä aikaa, kun Miia eleli tyytyväisenä Lontoossa, päätti Saku alkaa opiskella toden teolla, jotta hänestäkin tulisi jonain päivänä ylioppilas. Motivaationa opiskeluintoon oli mahdollinen matka Miian luo Lontooseen, mikäli opiskelut sujuisivat. Koulussa Saku tutustui Virpi Hurmeeseen, joka oli kiinnostunut Sakusta. He päätyivät kerran sänkyyn ja Virpi oletti heidän seurustelevan, vaikkei Saku ollutkaan vakavissaan hänen kanssaan. Virpi Hurme oli pidemmän aikaa ollut ihastunut Sakuun. Ihastuminen oli yksipuolista, eikä Saku huomannut Virpiä. Hän epäili Sakun olevan rakastunut Salinien vaihto-oppilaaseen Chiqi Lihin ja rupesi uhkailemaan tätä. Kun Saku pääsi selville siitä, Virpi pyysi anteeksi Chiqiltä. Todellisuudessa Saku oli ollut ihastunut Chiqiin silloin, kun tämä saapui Salineille, mutta he päättivät Chiqin tahdosta olla ainoastaan ystäviä. Miian palattua Lontoosta, hän näki Sakun halaamassa Virpiä rapussa. Saku sai selitettyä tilanteen Miialle, joka halusi aloittaa Sakun kanssa alusta, mutta sai harmikseen selville Chiqiltä, että Saku oli mennyt Virpin kanssa sänkyyn, vaikka Saku oli nimenomaan väittänyt, ettei mitään sellaista ollut tapahtunut. Lisäksi Miiaa Lontoossa ahdistellut Rami sekoitti kuvioita eikä Sakun ja Miian onnelle löytynyt tilaa.
Suhde Miian kanssa, Miian kuolema ja poistuminen sarjasta
Saku oli kyllästynyt hänen ja Miian on/off-suhteeseen, jossa onnea kesti parhaimmillaan muutaman päivän. Hän halusi toden teolla mennä eteenpäin ja Miian yrityksistä huolimatta ei ottanut kuuleviin korviinsa tämän ehdotuksia vakavasta suhteesta. Niinpä Saku päätyi harrastamaan seksiä Tupu-nimellä kutsutun tytön kanssa, jolla oli klamydia. Miia sai kuulla siitä ohimennen Tupun kavereilta ja yritti varoittaa Sakua, mutta Saku ei uskonut Miiaa. Tupu oli Sakulle kuitenkin vain yhden illan juttu ja sen jälkeen hän alkoi jälleen pohtia, olisiko hänellä sittenkin mahdollisuus vielä yrittää Miian kanssa. Miia ja Saku päätyivät lopulta kuitenkin yhteen puhuttuaan kaikki menneet asiat halki. Tosin Sakun saama tartunta Tupulta vaikeutti suhteen alkua. Lisäksi pian yhteenpaluun jälkeen Sakun oli lähdettävä armeijaan. Miialle todettiin Sakun poissa ollessa pahanlaatuinen aivokasvain eli syöpä, josta olivat johtuneet hänen huimaus- ja muistinmenetyskohtauksensa pitkin kevättä 2001. Saku palasi armeijansa päätyttyä viettämään aikaa yhdessä Miian, Ismon, Aamu ja Teemu Korhosen, Kallen ja tämän poikaystävän Kuisman kanssa Lappiin ja kertoi Miialle millaisia toiveita hänellä oli tulevaisuuden varalle. Näihin aikoihin Sakulle selvisi myös, että hänen pikkusiskokseen luulemansa Sofia onkin Aleksin tytär. Kuultuaan Hannan ja Aleksin salasuhteesta Saku raivostui. Hän ei voinut käsittää, kuinka he saattoivat sillä tavalla pettää Jukkaa. Tämä viilensi veljesten välit, mutta Sakun sen aikainen tyttöystävä Miia Laitela sai veljekset taas lähenemään ja lopulta Aleksi sai Sakun näkemään kantansa. Saku alkoi tuntea myötätuntoa Aleksia ja Hannaa kohtaan, eikä aikonut olla esteenä parin tulevaisuudelle.
Kaikkien tapahtumien keskellä Miia piilotteli salaisuutta kasvaimestaan Sakulta pitkään, kunnes uskalsi kertoa asiasta marraskuussa 2001 esitetyssä jaksossa Sakun epäiltyä Miian olevan raskaana Teemulle. Aluksi kasvain pieneni sädehoidoilla, mutta pienenemisen lakattua Miia päätti lopettaa hoidot, mitä Sakun oli hyvin hankala hyväksyä. Miia kuoli hautakiven mukaan 23. toukokuuta 2001, mutta televisiossa jakso esitettiin 17. tammikuuta 2002 jaksossa nimeltä Tunteellinen totuusleikki. Murtunut Saku aikoi jo omistaa elämänsä vähäosaisten auttamiseen ja muuttaa Intiaan avustustyöhön, mutta päätyikin lopulta lähtemään Norjaan kalastusalukselle. Maaritin palattua Pihlajakadulle keväällä 2007 hän kertoi Sakun muuttaneen Osloon rakkauden perässä.
RN Aretusa (1891)
RN Aretusa oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelma alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. kesäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 1. syyskuuta 1893.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 14. marraskuuta 1914.
Liperin kirkko
200px|thumb|Liperin kirkon saarnastuoli Liperin kirkko on Liperin evankelis-luterilaisen seurakunnan pääkirkko. Se sijaitsee Liperin kunnan keskustaajamassa Pohjois-Karjalassa.
Historiaa
Liperin seurakunta on erotettu omaksi pitäjäkseen 1630 Kiteen pitäjästä. Ensimmäinen, puinen kirkkorakennus valmistui 1640-luvulla, mutta venäläiset polttivat sen jo 1656 ruptuurisodan aikana. Seuraava puinen ristikirkko, Pyhän kolminaisuuden kirkko rakennettiin 1669. Se jäi pois käytöstä ränsistyneenä 1760-luvulla ja purettiin 1774. Uusi, puinen ristikirkko oli valmistunut jo muutamaa vuotta aikaisemmin 1760. Se oli tyypiltään kaksoisristikirkko ja sen oli rakentanut Eskil Collenius. Tämä kirkko purettiin pois 1836, sillä Indententinkonttorissa oli valmistunut jo 1828 piirustukset uutta kirkkoa varten. Tämä neljäs puukirkko valmistui 1838-39, se oli Carl Ludvig Engelin suunnittelema kirkko, jossa oli tilaa 3 000 seurakuntalaista varten, mutta se paloi pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1842. Sen rakenusmestarina oli Axel Magnus Tolpo, nykyisen kirkon rakennusmestarin isä. Kirkko oli nelisakarainen ristikirkko, jossa oli sakaroiden sisäkulmissa matalammat, runkohuoneeseen liittyvät laajennukset. Runkohuoneen keskikohdalla oli nelikulmainen kupupäätteinen keskustorni. Kirkossa oli erillinen kellotapuli.
Viides kirkko
Seurakunnan nykyinen kirkko on viides kirkko. Punatiilikirkon on suunnitellut ruotsalainen arkkitehti Georg Theodor Chiewitz ja se on rakennettu vuosina 1854–1858. Kirkon rakennustöistä vastasi Theodor Johan Tolpo, kirkonrakentaja kolmannessa polvessa. Seurakuntalaiset toivoivat uutta kirkkoa suunniteltaessa siitä puurakenteista ja mahdollisimman edullista. Senaatti ei kuitenkaan antanut lupaa puisen kirkon rakentamiseen ja niin Liperiin valmistui Pohjois-Karjalan ensimmäinen tiilikirkko. Arkkitehtuuriltaan kirkko edustaa uusgotiikan varhaista vaihetta. Kirkko on peittämättömästä punatiilestä rakennettu tornillinen pitkäkirkko. Runkohuoneen päädyistä erkanevat lyhyet poikkisakarat, jotka toimivat porrashuoneina. Korkea torni on kahdeksankulmainen. Kirkkosali on kolmilaivainen. Sisäkatto on puurakenteinen.Kirkkoa on korjattu useaan otteeseen, viimeksi 1960 ja 1972. pienoiskuva|Liperin kirkko, sisäkuva urkuparvelle päin Liperin kirkon alttaritaulun on vuonna 1842 maalannut Pietarissa asunut suomalainen taidemaalari Berndt Godenhjelm. Alttaritaulussa on kuvattuna Kristus ristillä. Kirkko on koristeltu sisältä runsailla taiteilija Emil Ruokolaisen maalaamilla sisämaalauksilla ja sen urkuparvelle on sijoitettu vuonna 1879 hankitut 16-äänikertaiset Zachariassen-urut, ensimmäiset laatuaan Pohjois-Karjalassa. Kirkon tornissa sijaitsee pieni kirkkomuseo. Kirkkoon mahtuu noin 1 500 henkilöä.
Liperin seurakunnan muut kirkot
Liperin seurakunnalla on nykyisin pääkirkkonsa lisäksi käytössään vuonna 1953 valmistunut Viinijärven kirkko sekä 1970-luvulla valmistunut Ylämyllyn seurakuntatalo, jossa myös järjestetään jumalanpalveluksia. Ylämyllyn seurakuntatalo korvattiin vuonna 2008 uudella seurakuntatalolla.
Liperin seurakunta
Liperin seurakunnassa oli vuonna 2006 noin 9 600 jäsentä, Seurakunnan väkimäärä on noussut, sillä 31. joulukuuta 2009 jäseniä oli 9 763.
Scrapper Blackwell
Scrapper Blackwell (oik. Francis Hillman Blackwell; 21. helmikuuta 1903 Syracuse, Pohjois-Carolina – 7. lokakuuta 1962 Indianapolis ) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti suositun pianisti-laulaja Leroy Carrin säestäjänä 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa. Scrapper teki myös joukon soololevytyksiä, joista ensimmäinen "Kokomo blues" on yksi merkittävimpiä ja sitä pidetään Robert Johnson -klassikon "Sweet Home Chicago" esikuvana. Allmusicin mukaan Blackwell oli yksi 1920- ja 1930-luvun merkittävimmistä kitaristeista, jonka soolotuotannon häikäisevän selvä-äänisestä tyylistä muodostui Chicagon 1940- ja 1950-luvun sähköinen blues.
Elämä
Francis Hillman Blackwell syntyi 16-lapsiseen Payton ja Elizabeth Blackwellin perheeseen. Etniseltä taustaltaan Blackwell oli osittain cherokee ja hän kasvoi ja eli suurimman osan elämästään Indianapolisissa, Indianassa. Hänen isänsä soitti viulua, mutta Francis Blackwell oli itseoppinut kitaristi, joka rakensi ensimmäisen kitaransa sikarilaatikoista, puusta ja rautalangasta. Hän opetteli myös soittamaan pianoa ja soittelikin ajoittain sitä ammatikseen. Teini-iässä Blackwell oli osa-aikamuusikko ja matkusteli välillä aina Chicagoon asti.
Etäisenä ja hankalana työkaverina tunnettu Blackwell muodosti läheisen työsuhteen pianisti Leroy Carrin kanssa. Carrin hän oli tavannut Indianapolisissa 1920-luvun puolivälissä. Carrin kanssa Blackwell äänitti duona Vocalion-levymerkille vuonna 1928 – tuloksena oli vuoden suurin blueshitti "How Long, How Long Blues".
Blackwell äänitti myös soolona Vocalionille. Ensimmäinen äänite oli "Kokomo Blues", josta Kokomo Arnold teki oman versionsa "Old Kokomo Blues" ja tästä taas muotoutui Robert Johnsonin bluesklassikko "Sweet Home Chicago" vuonna 1936. Blackwell ja Carr kiersivät vuosina 1928–1935 ympäri Yhdysvaltain keskilänttä ja levyttivät yli 100 kappaletta. Blackwell jatkoi myös soololevyjen tekemistä. Hän riitautui Carrin kanssa vuonna 1931, koska ei ollut tyytyväinen saamastaan huomiosta. Vocalionin Mayo Williamsin ansiosta yhteistyö kuitenkin jatkui ja Blackwell sai tasavertaisen huomion levytyssopimuksessa ja laulujen tekijätiedoissa. Blackwellin viimeinen levytyssessio Carrin kanssa oli helmikuussa 1935 Bluebird-merkille. Sessio päättyi kesken kaiken parin riitoihin. Kaksi kuukautta myöhemmin Carr kuoli rankan alkoholinkäytön aiheuttamaan munuaistulehdukseen. Heinäkuussa 1935 Blackwell äänitti tribuutin "My Old Pal Blues" Carrille ja vetäytyi musiikkibusineksesta.
Blackwell palasi musiikin pariin 1950-luvulla ja Colin C. Pomroy äänitti häntä kesäkuussa 1958 (äänitykset julkaistiin vuonna 1967 Collector-levymerkillä). Pian tämän jälkeen häntä äänitti Duncan P. Schiedt Doug Dobellin 77 Records -merkille ja Art Rosenbaum Prestige/Bluesville Records-merkeille.
Blackwell oli aloittamassa bluesuraansa uudelleen kun hänet ammuttiin pahoinpitelyn yhteydessä kuoliaaksi indianapolislaisella kujalla. Vaikka rikos säilyi ratkaisemattomana, poliisi pidätti hänen naapurinsa murhan aikoihin. Blackwell on haudattu New Crownin hautausmaalle Indianapolisiin.
Kavonlahti
Kavonlahti on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,9 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,7 metriä mpy.
Booker
Booker voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Varsinaiset siilit
Varsinaiset siilit, joskus myös yksinkertaisemmin siilit (Erinaceinae) on alaheimo siilien heimossa. Varsinaisia siilejä on 16 lajia viidessä suvussa ja ne ovat levittäytyneet Eurooppaan, Aasiaan, Afrikkaan ja Uuteen-Seelantiin. Amerikasta ja Australiasta puuttuvat siilit kokonaan.
Varsinaisten siilien alaheimon lajit tunnistaa helposti piikeistään, jotka ovat onttoa karvaa vahvistettuna keratiinilla. Siilien piikit eivät ole myrkyllisiä, eikä niissä ole väkäsiä, eivätkä ne lähde helposti irti niin kuin piikkisioilla. Siilit kuitenkin tiputtavat piikkinsä noin vuoden iässä ja kasvattavat uudet aikuisen yksilön piikit.
Kaikki alaheimon lajit ovat pääasiassa yöeläimiä, tosin osaa lajeista voi nähdä päivälläkin. Päivisin siilit nukkuvat yleensä pensaan, ruohon tai kiven suojassa tai maankolossa. Varsinaiset siilit käyttävät ravinnokseen pieniä selkärangattomia, käärmeitä, linnunmunia, haaskaa, sieniä, ruohonjuuria, marjoja ja meloneita. Kaikki villit siilit pystyvät viettämään talvihorrosta, vaikka kaikki eivät niin teekään.
Lähteet
Їжакоподібні
But Here We Are
But Here We Are on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Foo Fightersin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2023.
Denzel Washingtonin filmografia
thumb|Denzel Washington [[Berliinin elokuvajuhlat|Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2000.]] Tämä on Denzel Washingtonin filmografia.
Mswati III
Mswati III, syntyjään Makhosetive Dlamini (s. 19. huhtikuuta 1968) on Swazimaan kuningas, joka hallitsee maataan itsevaltiaana.
Mswati III on isänsä kuningas Sobhuza II:n järjestyksessään 67. poika. Hän on toiminut kuninkaan virassa 25. huhtikuuta 1986 lähtien. Hänen isänsä kuoli jo vuonna 1982 ja tuolloin hänet, 14-vuotiaana prinssinä, valittiin seuraavaksi hallitsijaksi. Välissä vallassa toimivat kuningattaret Dzeliwe Shongwe (1982–1983) ja Ntombi Thwala (1983–1986), kun Mswati vielä opiskeli.
Isänsä kuollessa Mswati oli 14-vuotias, ja silloisen lain mukaan valta olisi ollut sijaishallitsijoilla siihen asti, kun hän täyttäisi 21. Suvun sisäisten kiistojen takia Mswati III kruunattiin kuninkaaksi jo 18 vuoden ikäisenä. Hän tarttui vallankahvaan voimakkaasti, hajotti uhaksi kokemansa kuninkaallisen neuvoston, nimitti uuden pääministerin, vaihtoi hallitusta ja antoi kahdelle veljelleen merkittävät asemat.
Nykyään hän on Afrikan viimeinen absoluuttinen monarkki. Häntä on kritisoitu laajasti rahojen tuhlailusta hienoihin palatseihin ja loistoautoihin, kun samaan aikaan kansa aika ajoin kärsii nälänhädästä.
Mswatin henkilökohtaiset menot vievät neljäsosan valtion budjetista.
Mswati on pyrkinyt hillitsemään maassa vallitsevaa HIV- ja AIDS-ongelmaa säätämällä lain, jonka mukaan nuorten koskemattomien naisten piti käyttää sinikeltaista vaatetta, ja yli 19-vuotiaiden ja parisuhteessa elävien punamustaa vaatetta. Sinikeltaiseen pukeutuneihin neitoihin koskeneita miehiä olisi rangaistu yhden lehmän arvoisella sakolla. Kuningas maksoi sakon myös itse, hän itse nai erään vaimonsa tämän ollessa 17 vuoden ikäinen. Laki kumottiin vuonna 2005. Samaan aikaan tilastot osoittivat, että lähes kolmasosa 15–19-vuotiaista naisista kantoi HI-virusta.
GP3 Saksan Grand Prix 2010
GP3 Saksan Grand Prix 2010 oli GP3-kauden 2010 viides osakilpailu, joka ajettiin 24.–25. heinäkuuta Hockenheimringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Mswati III
Mswatilla oli 40-vuotissyntymäpäiväänsä mennessä yli kaksitoista vaimoa. Hänellä on tapana valita uusi vaimo vuosittain järjestettävässä perinteisessä umhlanga-nimisessä seremoniassa, jossa yli 20 000 paljasrintaista nuorta naista tuo tuoreita ruokoja kuningataräidin asumukseen ja tanssii kuninkaan kunniaksi.
GP3 Saksan Grand Prix 2010
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Status Grand Prix -tallin kuljettaja Robert Wickens. Sunnuntain kilpailun voitti ART Grand Prix -tallin Esteban Gutiérrez.
Etelälahti (Virrat, Simoskylä)
Etelälahti on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,5 metriä mpy.
Lowball
Lowball (myös Ace-to-five draw tai California Lowball) on viiden kortin ostopokerin muoto, jossa käsien arvojärjestys on käänteinen. Pelissä ei tunneta väriä, suoraa ja värisuoraa.
Lowballpakka sisältää normaalit 52 korttia ja jokerin, joka edustaa pienintä korttia jota kädestä ei löydy. Yhden pelikierroksen aikana jaetaan ensin kaikille pelaajille 5 korttia. Tämän jälkeen seuraa panostuskierros. Sitten pelaajat vaihtavat 0–5 korttia kädestään. Lopuksi seuraa toinen panostuskierros, jonka jälkeen näytetään kortit jos kaksi tai useampi pelaaja on vielä mukana.
Lowball-pelien rakenne vaihtelee paljon. Useimmiten lowballia kuitenkin pelataan ns. fixed-limit versiona, jolloin panostussummat ennen ja jälkeen vaihdon ovat aina ennaltamäärätyt, esimerkiksi 1 pelimerkki ennen vaihtoa ja 2 vaihdon jälkeen. Yleensä käytetään kahta tai kolmea sokkopanosta, joskus vielä alkupanoksia.
Paras mahdollinen käsi, A-2-3-4-5, tunnetaan nimellä pyörä (engl. wheel tai bicycle). Tämän jälkeen seuraavaksi parhaat kädet ovat A-2-3-4-6, A-2-3-5-6, A-2-4-5-6, jne. Haikäsien jälkeen tulevat: pari, kaksi paria, kolmoset, täyskäsi, neloset. Erinomaisiksi käsiksi voidaan laskea 7-haita paremmat kädet. Näitä käsiä koskeekin erikoissääntö, must bet sevens: jos pelaajan käsi on 7-hai tai parempi vaihdon jälkeen, niin hänen on panostettava tai hän ei voi voittaa vaihtokierroksen jälkeen pottiin laitettua rahaa.
Orbiter
Orbiter on Martin Schweigerin luoma avaruuslentosimulaattori Windowsille. Ensimmäinen versio ilmestyi marraskuussa 2000 ja ohjelman kehitys jatkuu edelleen. Viimeisin versio 100606 on vuodelta 2010. Ohjelma on ilmaiseksi ladattavissa, mutta ohjelmakoodi ei ole julkinen. Käyttäjällä on valittavissaan useita erilaisia avaruusaluksia, osa niistä realistisia kuten avaruussukkula ja osa fiktiivisiä, kuten Delta-glider.
Orbiter pyrkii realistisuuteen alusten liikkeiden mallintamisessa. Aluksilta löytyy eri suuruisia työntövoimia ja ominaisimpulsseja, jotka määräävät, millaisiin ratamuutoksiin ne kykenevät. Planeettojen ilmakehissä lentely on sekin pyritty mallintamaan realistisesti ja käyttäjä voi myös tarkastella alukseen vaikuttavia voimia. Telakoinnit avaruudessa ovat mahdollisia ja niiden kautta käyttäjä huomaa kolmiulotteisen navigoimisen vaikeuden. Ohjelmassa pystyy halutessaan myös valitsemaan loppumattoman polttoainetankin. Vakiomoodissa alus on vaurioitumaton, mutta vauriot saa halutessaan päälle, mikä tekee lentämisestä todella vaativaa.
Grafiikka
Orbiter keskittyy avaruuslennon realistisuuteen eikä niinkään silmänruokaan ja taivaankappaleiden tutkiskeluun kuten Celestia. Orbiterin peruspaketista löytyy Aurinkokuntamme kahdeksan planeettaa suurimpine kuineen. Näkymää voi tarkastella realistisesti tai maisemaan voi lisätä kohteiden nimiä ja planetaarion koordinaatistot sekä tähtikuviot. Aloituspaikaksi simulaatiolle voi valita haluamansa planeetan useista eri vaihtoehdoista. Tähtienväliset lennot eivät nykyisellään ole perus-Orbiterissa mahdollisia, mutta muutamat lisäosat mahdollistavat sen.
Alukset
Seuraavat alukset löytyvät asennuksesta valmiina;
Max Mercury
Max Mercury on kuvitteellinen DC Comicsin supersankari, joka on samanlainen kuin Quality Comicsin Quicksilver. Alun perin hämärä nopeusmies, Mark Waid loi hahmon uudelleen The Flash -lehden sivuilla ja hän muuttui Wally Westin ja Bart Allenin mentoriksi. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran National Comics #5 numerossa marraskuussa 1940 nimellä Quicksilver ja hänet loi Jack Cole. Hahmon uudeksi nimeksi tuli Max Mercury Flash (vol. 2) #76 numerossa toukokuussa 1993.
Taustaa
Maxwell Crandall oli alun perin tiedustelija Yhdysvaltain ratsuväen kanssa 1830-luvulla. Paikallisten intiaaniheimojen ystävänä hän oli järkyttynyt ja tyrmistynyt nähdessään heidät joukkomurhattuna komentajansa käskystä. Kuolevan intiaanishamaanin lumoamana hän saavutti supernopeuden. Seuraavina vuosina hän tuli tunnetuksi intiaanien keskuudessa nimellä Ahwehota ("He Who Runs Beyond The Wind") ja kaikki muut tunsivat hänet nimellä Windrunner. Mercury on toistuvasti matkustanut ajan halki yrittäessään päästä niin kutsuttuun nopeusvoimaan. Hän yleensä pomppii pois ja löytää itsensä vuosikymmeniä tulevaisuudessa. Hänen ensimmäinen yrityksensä jätti hänet 1890-luvulla, jolloin hän loi itselleen uuden identiteetin Whip Whirlwindinä. Myöhemmin hän matkusti jälleen eteenpäin ja oli aktiivinen 1930- ja 1940-luvuilla Quicksilverina, kun hän toimi mentorina aloitteleville Golden Agen sankareille Salamalle (Jay Garrick) ja Johnny Quickille.
Vuonna 1948 hänellä oli suhde hänen henkensä pelastaneen lääkärin vaimon kanssa. Kun lääkäri sai tietää tästä ja hänen vaimonsa palasi miehensä puolelle, Max pakeni jälleen tulevaisuuteen. Sitten hän ilmestyi uudelleen 1960-luvun alussa, missä hän taisteli Savitaria vastaan ​​ja pomppii vielä pidemmälle ajassa. Hän vietti muutaman vuoden piilossa, mutta Garrick suostutteli hänet palaamaan toimiin Professori Zoomia vastaan ​​(joka esiintyi Barry Allenina). Viime vuosina hän on toiminut ensin Wally Westin ja myöhemmin Bart Allenin (alias Impulsen) mentorina. Hän opetti Westille tietonsa Speed ​​Forcesta ja auttoi häntä saavuttamaan täyden nopeuden rohkaisemalla häntä murtamaan henkisen esteen, jonka hän oli asettanut hänen voimiinsa – estäen Wallya olemasta yhtä nopea kuin Barry, koska hän olisi silloin todella korvannut setänsä Salamana. Hän yritti myös opettaa Impulselle kärsivällisyyttä vaihtelevin tuloksin. Asuessaan Bartin kanssa Max tapasi ikääntyneen lääkärin nimeltä Helen Claiborne, joka osoittautui hänen tyttärekseen aikaisemmasta suhteestaan.
Impulse #88:n aikana (syyskuu 2002, yksi viimeisistä numeroista) Maxin kehon ottaa haltuunsa kultakauden superpahiksen henki: Kilpailija, joka paljastui Negatiivi-Salamaksi Edward Clarissiksi. Vielä Maxin ruumiissa ollessaan Kilpailija pakenee sitten tuntemattomaan paikkaan ajassa.
Infinite Crisis #4:ssä Max nähdään Speed ​​Forcessa, jonne hänen henkensä vangittiin sen jälkeen, kun Kilpailija pakeni samasta vaarasta pitäen hallussaan Maxin ruumista. Max avustaa Johnny Quickia, Bart Allenia ja muita pikamiehiä viemään murhanhimoisen Superboy-Primen toiseen universumiin, joka on kaukana Speed ​​Forcesta.
The Flash: Rebirth #4:ssä Max on äskettäin tuotu takaisin, kun äskettäin palannut Barry Allen auttaa poistamaan hänet professori Zoomin hallitsemasta "negatiivisen nopeuden voimasta". Koska tämä seuraa "Kriisitrilogian" mahdollisia jatkuvuuden muutoksia, on epäselvää, onko Kilpailijalla edelleen hallussaan Mercuryn alkuperäinen ruumis.
Max poistettiin aikajanalta Flashpoint-tapahtumien vuoksi ja jäi vangiksi nopeusvoimaan. Hän oli kuitenkin osa vanhemman Barry Allenin aikajanaa 2500-luvulla, ja hänestä oli tuolloin tullut legendaarinen pikajuoksija.
Kavereidensa joukossa Max on ainutlaatuinen yrityksissään ymmärtää Speed ​​Forcea mystisellä tavalla (jota muut hahmot kutsuvat nimellä "Zen"). Hän eroaa myös muista pikamiehistä ketteryytensä ansiosta; hän ei voi juosta yhtä nopeasti kuin Salamat, mutta hänellä on parempi kyky suorittaa akrobaattisia temppuja ja hienosti koordinoituja toimia kuin he. Siten hän pystyi jopa ohittamaan professori Zoomin heidän alkutaistelunsa aikana, vaikka Zoom sai silti edun uhkaamalla viattomia ihmisiä.
RN Caprera (1894)
RN Caprera oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta. Clioksi nimetyn aluksen köli laskettiin 27. heinäkuuta 1891, mutta aluksen nimi vaihdettiin 23. helmikuuta 1893 Capreraksi. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1894 ja se liitettiin laivastoon 12. joulukuuta 1895.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1913.
M-V
thumb|250px|[[ASTRO-EII:n laukaisu 10. heinäkuuta 2005.]] M-V on versio japanilaisesta Mu-kantoraketista.
11. helmikuuta 1970 Japanin ensimmäinen satelliitti, OHSUMI, laukaistiin L-4S-kantoraketilla. L-4S-raketista kehitettiin Mu-sarja: M-4S, M-3C, M-3H, M-3S, M-3SII ja M-V.
Mu-rakettien moottorit polttavat kiinteää ajoainetta. Raketeilla on laukaistu Japanin avaruustutkimussatelliitteja.
M-V-raketit laukaistaan Uchinouran avaruuskeskuksesta:
SYSTRAN
SYSTRAN on ranskalainen, yksi vanhimmista konekäännöspalveluja tarjoavista yrityksistä. Sen perusti unkarilaissyntyinen tohtori Peter Toma vuonna 1968 Kalifornian teknologiainstituutissa. Yritys on tehnyt laajamittaista työtä Yhdysvaltain puolustusministeriölle, Euroopan komissiolle ja muutamille monikansallisille yrityksille.
Yritys tarjoaa teknologiaansa muun muassa Yahoo!:lle, Altavistalle (Babel Fish) ja Googlelle. Palvelun kaupallinen versio toimii Microsoft Windowsin (myös Windows Mobilen), Linuxin ja Solarisin alustoilla.
Historia
Vuonna 1986 yritys myytiin Gachot-perheelle Pariisiin, Ranskaan, jolloin yrityksestä tuli pörssiyhtiö ranskalaiselle pörssille. Yrityksen pääkonttori sijaitsee La Défensessä, Grande Archessa, joka ylläpitää myös La Jollan sivukonttoria.
Tuetut kielet
Lista palvelun tuetuista kielistä. Useat kielistä voidaan kääntää molemmin puolin englantiin tai ranskaan.
Vapaakappaleoikeus
Vapaakappaleoikeus on joillekin kirjastoille lain mukaan kuuluva oikeus saada kappale jokaisesta jossakin maassa painetusta julkaisusta, kuten kirjoista sekä sanoma- ja aikakauslehdistä. Lisäksi vapaakappaleoikeuteen sisältyy oikeus hakea ja tallentaa verkkoaineistoja. Lain tarkoituksena on kulttuuriperinnön säilyttäminen sekä julkaisujen saattaminen tutkimuksen käyttöön.
Vapaakappaleoikeus Suomessa
Vapaakappalekirjastoja ovat Suomessa lain kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä mukaiset kirjastot. Vapaakappalekirjastoissa säilytetään lain perusteella saatuja kappaleita kirjoista, lehdistä ja muista painotuotteista sekä musiikista ja muista tallenteista. Vapaakappaleina tallennetut elektroniset julkaisut kuten e-kirjat, e-lehdet, verkkomusiikki sekä suomalaiset verkkosivustot ovat myös käytettävissä vapaakappalekirjastoissa.
Vapaakappaleoikeuden omaavat kirjastot saavat maksuttomat kappaleet kotimaisista painotuotteista, ääntä, kuvaa tai tekstiä sisältävistä tallenteista sekä verkkoaineistoista. Oikeus perustuu Lakiin kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä (1433/2007), joka 1.1.2008 alkaen kumoaa aiemman Vapaakappalelain (420/1980) sekä sitä täydentäneen asetuksen (774/1980) samoin kuin Lain elokuvien arkistoinnista (576/84). Vapaakappaleiden määrä vaihtelee aineistosta riippuen kuudesta (mm. kirjat, aikakauslehdet) kahteen (mm. mainokset, luettelot ja esitteet) tai yhteen (mm. sanomalehdet ja av-aineisto).
Lain mukaan Kansalliskirjaston tehtävänä on ohjelmallisesti hakea ja tallentaa tietoverkoista yleisön saatavilla olevaa verkkoaineistoa. Haettavaan ja tallennettavaan verkkoaineistoon tulee sisällyttää edustavasti ja monipuolisesti tietoverkoissa eri aikoina yleisön saatavilla olevaa aineistoa.
Clifford Brown
Clifford Brown (30. lokakuuta 1930 – 26. kesäkuuta 1956) oli yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti ja säveltäjä. Clifford Brownia pidetään yhtenä kaikkien aikojen etevimmistä trumpetisteista, ja lyhyeksi jääneestä urasta huolimatta hänen vaikutuksensa oli suuri.
Elämä
Clifford Brown syntyi ja varttui Wilmingtonin pikkukaupungissa Delawaressa vuonna 1930. Hän sai trumpetin kolmetoistavuotiaana ja oppi sen salat nopeasti. Lupaavaan nousuun lähtenyt ammattimuusikon ura oli kuitenkin katketa keväällä 1950 sattuneeseen auto-onnettomuuteen, jonka jälkeen Brown makasi vuoteen omana yli puoli vuotta. Dizzy Gillespien vierailu nuoren soittajan luona sairaalassa auttoi häntä kokoamaan voimansa ja palaamaan jazz-lavoille.
Loppuvuodesta 1951 Brown liittyi Chris Powellin yhtyeeseen, ja ammattiura pääsi jatkumaan. Uran kannalta merkittävä harppaus oli Euroopan kiertue Lionel Hamptonin Big Bandin kanssa; ei niinkään vanhoillisen Hamptonin takia, vaan siksi, että yhtye oli täynnä nuoria muusikoita, jotka karkasivat salaa levyttämään muun muassa ranskalaisten ja ruotsalaisten muusikoitten kanssa. Brown soitti myös Art Blakeyn kuuluisassa Jazz Messengers -yhtyeessä ennen kuin muodosti oman kokoonpanonsa rumpali Max Roachin kanssa.
Clifford Brown-Max Roach Quintet ehti olla koossa vain pari vuotta, 1954-1956, mutta se on arvioitu yhdeksi hard bopin merkittävimmistä jazz-kokoonpanoista. Brownin ja Roachin lisäksi yhtyeessä soittivat tenorisaksofonisti Harold Land, pianisti Richie Powell ja basisti George Morrow. Viime vaiheessa Landin tilalle tenorisaksofoniin pestattiin Sonny Rollins.
Clifford Brownin ura katkesi auto-onnettomuuteen kesäkuussa 1956. Samassa kolarissa kuolivat myös yhtyeen kvintetin pianisti Richie Powell sekä tämän vaimo Nancy, joka kuljetti onnettomuusautoa.
Tyyli ja vaikutus
Clifford Brownin sai tärkeimmät vaikutteensa trumpetisti Fats Navarrolta, jonka lämmintä saundia hän ihaili. Puhdas, pyöreä, lämmin saundi on myös Brownin oman soiton tunnusomainen piirre, huomattavan nopeana mutta kontrolloituna ryöppyävän soolosoiton ohella. Navarron lisäksi Brownin nopeissa, sointuvaihdoksiin herkästi reagoivissa sooloissa on havaittavissa selvästi myös Charlie Parkerin vaikutusta.
Brown on saanut paljon seuraajia. Muun muassa Donald Byrd, Lee Morgan, Freddie Hubbard, Wynton Marsalis, Nicholas Payton ja Arturo Sandoval ovat maininneet hänet esikuvakseen.
Patricia McKillop
Patricia Jean McKillop (o.s. Fraser, s. 15. heinäkuuta 1956) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
McKillop pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi jokaisessa viidessä ottelussa ja teki yhteensä kuusi maalia jakaen olympiaturnauksen maalikuningattaruuden Neuvostoliiton Natella Krasnikovan kanssa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Kärkölän kirkko
Kärkölän kirkko on Kärkölän seurakunnan kirkko Kärkölässä Päijät-Hämeessä. Punatiilinen kirkko edustaa tyyliltään uusgotiikkaa ja on muodoltaan länsitornillinen pitkäkirkko. Kirkon on suunnitellut Ludvig Isak Lindqvist.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Viktor Jansson 1949.
Ressun lukio
Ressun lukio on Helsingin keskustassa Kalevankadulla sijaitseva toisen asteen oppilaitos. Ressun lukiota pidetään yleisesti Suomen arvostetuimpien lukioiden joukossa.
Oppilaitoksen edeltäjä, Helsingin Suomalainen Reaalilyseo, perustettiin vuonna 1891 vastapainoksi latinan ja klassisten aineiden opetukseen keskittyneille oppikouluille, ja se on yksi Suomen vanhimpia suomenkielisiä oppikouluja. Vuonna 2021 lukiossa oli noin 850 opiskelijaa. Lukion rehtori on Ari Huovinen.
Lukion tontti rajoittuu toiselta puolelta Lönnrotinpuistikkoon, toiselta puolelta Kalevankatuun. Lönnrotinpuistikko on Lönnrotinkadun varrella Vanhaa kirkkoa vastapäätä sijaitseva pieni puistomainen aukio, jonka keskellä on Elias Lönnrotin patsas.
Oppilaitoksen historiaa
Ennen toista maailmansotaa Ressussa käynnistyi ensimmäisenä Suomessa linja pitkää ranskaa opiskeleville. Sodan jälkeen oppilaitoksessa opiskeli enimmillään noin 800 oppilasta – oppilaitoksen koko historian aikana yhteensä 11 000. Ressu vaihtui vuoden 1978 syksyllä viimeisenä Suomessa poikakoulusta yhteiskouluksi; tällöin se myös siirtyi valtiolta Helsingin kaupungille. Vuoden 1987 syksystä koulu oli mukana luokattoman lukion kokeilussa ja vuoden 1989 syksystä lähtien on koulussa toteutettu syvää lukion tuntijaon valinnaistamiskokeilua.
Nimi Ressu on alkujaan oppilaiden keksimä slanginimi, joka oli väännös koulun alkuperäisestä nimestä Helsingin Suomalainen Reaalilyseo. Vuonna 1914 pudotettiin koulun nimestä pois Reaali-sana ja vuonna 1950 Suomalainen-sana. Oppilaitoksen nimi oli vuosien 1950–1977 ajan Helsingin lyseo. Jo kauan yleisesti käytetty nimi Ressu virallistettiin vuonna 1977, kun Helsingissäkin siirryttiin peruskouluun. Tämän jälkeen vanhassa oppikoulurakennuksessa toimivat Ressun yläaste ja Ressun lukio. Vuonna 1995 yläaste yhdistyi Lapinlahden ala-asteen kanssa Ressun peruskouluksi, joka sijaitsee Lapinlahdenkadulla.
Nykyään valtaosa (noin kaksi kolmasosaa) koulun oppilaista on tyttöjä. Ressussa ilmestyy myös koulun oma lehti "Pärskeitä".
Tammikuussa 2018 Ressun lukio siirtyi Lehtikuusentielle Meilahteen koulun perusparannuksen vuoksi. Ressu palasi Kalevankadulle tammikuussa 2020.
Sijoittuminen vertailuissa
Ressun keskiarvoraja on Helsingin ja Suomen lukioiden korkeimpia – vuonna 2023 9,69. MTV3:n vuodesta 2002 julkaisemassa lukiovertailussa Ressu on sijoittunut joka vuosi kärkikaksikkoon.
Vuoden Ressut
Ressun lukion perinneyhdistys Ressut ry on vuodesta 1996 valinnut vuoden Ressun. Ressut ry:n hallitus voi valita vuoden Ressuksi henkilön, joka on erityisen ansiokkaasti toiminut Ressun lukion hyväksi.
Lähde:
Annika Norlin
Annika Norlin (taiteilijanimiä Hello Saferide ja Säkert!; s. 22. marraskuuta 1977 Östersund) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hän julkaisi ensimmäisen levynsä Introducing ... Hello Saferide vuonna 2005. "Hello Saferide" oli hänen tuolloinen taiteilijanimensä. Vuonna 2007 hän julkaisi ruotsinkielisen levyn uudella artistinimellä "Säkert!" ja 2008 jälleen englanninkielisen levyn Hello Saferide -nimellä. Vuodesta 2014 hän on esiintynyt myös oikealla nimellään. Ennen muusikon uraansa Norlin työskenteli toimittajana muun muassa Sveriges Radiossa. Vuonna 2020 hän julkaisi esikoiskirjansa, novellikokoelman Jag ser allt du gör.
RN Calatafimi (1893)
RN Calatafimi oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1893 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta. Tersicoreksi nimetyn aluksen köli laskettiin 15. syyskuuta 1891 ja se nimettiin 23. helmikuuta 1893 uudelleen Calatafimiksi. Alus laskettiin vesille 18. maaliskuuta 1893 ja se liitettiin laivastoon 16. tammikuuta 1894.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 10. maaliskuuta 1907.
Korpijärvi (Virrat, Siikaperä)
Korpijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Siikaperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.