cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sillivalas
170px|pienoiskuva|Sillivalas [[Färsaaret|färsaarelaisessa postimerkissä (2001).]] Sillivalas (Balaenoptera physalus) on uurteisvalaiden heimoon kuuluva uhanalainen valaslaji, jota tavataan kaikilla valtamerialueilla. Euroopassa sitä tavataan erityisesti Biskajanlahdella.
Jalkaväki
pienois|[[Napoleonin sodat|Napoleonin sotien aikaisia rinnan yli kulkevia panosvöitä kuvaava jalkaväen taktinen merkki.]] Jalkaväki (jv) on maavoimiin kuuluva aselaji, jonka sotilaat taistelevat yleensä jalkaisin ja käyttävät henkilökohtaista asetta.
Katsomus
Erkki Hartikaisen mukaan sana käsitys on vähemmän epäselvä ilmaisu kuin sana katsomus, joka viittaa näköaistiin. Kun ihminen alkaa puhua, hän ei yleensä aloita sanoilla ”Minun katsomukseni on..” vaan ”Minun käsitykseni on...”. Hartikaisen määritelmän mukaan käsitys tai katsomus on asenne, jonka vallitessa asioita tarkastellaan.
Sillivalas
Koko ja tuntomerkit
Sillivalaiden keskipituus on 18–22 metriä, pisimmät sillivalaat ovat olleet 27-metrisiä. Sillivalaan paino vaihtelee 30–75 tonnin välillä, mutta täysikasvuisilla yksilöillä se on keskimäärin noin 60 tonnia. Sillivalas on sinivalaan jälkeen toiseksi pisin nykyään elävä eläinlaji. Painossa se jää jälkeen myös grönlanninvalaasta. Pintavesissä liikkuvan sillivalaan tuntee jo kaukaa, sillä useimmista muista valaista poiketen se ei sukeltaessaan nosta pyrstöään vedenpinnan yläpuolelle. Lajin hengityssuihku on noin 7 metrin korkuinen, suhteellisen ohut ja levenee ylöspäin noustessaan. Läheltä erottuva sillivalaan tuntomerkki on sen alaleuan puoliskojen epäsymmetrinen väritys.
Jalkaväki
Jalkaväki ennen teollista aikaa
Keskiajalla ratsuväen ajateltiin olevan ylivertainen jalkaväkeen nähden. Kuitenkin, mikäli ratsastavien ritarien rynnäkkö oli huonosti järjestynyt, se päättyi usein tuhoon jalkaväkeä vastaan, ja 1350-luvulta lähtien ritarit itsekin alkoivat jalkautua taisteluun vastakeinona jousimiehiä vastaan, jotka saattoivat ampua heidän ratsunsa. Kurinalaiset jalkaväkimuodostelmat alkoivat hallita taistelukenttää yhdessä ratsuväen kanssa käyttäen heittoaseita, jousia ja erilaisia maastotyyppejä hyväkseen. Tilanne pysyi ennallaan, kunnes tuliaseet ja räjähteet mullistivat sodankäynnin.
Raplamaa
Raplamaa on maakunta Keski-Virossa. Sen keskuspaikka on Raplan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 765 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 33 774 (1.1.2018).
Sillivalas
Levinneisyys
Sillivalas on levinnyt kaikkiin maailman valtameriin, mutta Pohjoisella ja Eteläisellä jäämerellä sitä tavataan harvoin. Sillivalasta ei ole havaittu Suomen aluevesillä, ja koko Itämerellekin se on harhautunut tiettävästi vain kerran. Tämä yksilö ajautui vuonna 1923 maihin Ruotsin Pohjois-Uplannissa, jonne se oli uinut todennäköisesti Ahvenanmeren kautta. Joidenkin lähteiden mukaan Itämeren rannikolta läheltä Saksan Warnemündea löydettiin tammikuussa 2006 noin 19-metrisen valaan luuranko joka saattaa olla sillivalaan. Ruotsin länsirannikolle ja Tanskan salmiin asti sillivalaita vaeltaa silloin tällöin silliparvien perässä.
Sillivalaasta erotetaan yleensä kaksi alalajia. Pohjoisen pallonpuoliskon B. p. physalus -alalajin yksilöt ovat hieman pienikokoisempia kuin eteläisen B. p. quoyi -alalajin. Jotkut tutkijat ovat luokitelleet kaikkein pienikokoisimmat sillivalaat kolmanneksi alalajiksi ”B. p. patachonica”, jota ei kuitenkaan ole yleisesti hyväksytty.
Jalkaväki
Jalkaväki ennen teollista aikaa
Vaikka pitkäjousi olisi ollut huomattavasti tehokkaampi kuin vasta keksitty musketti, sen tuloksellinen käyttö vaati ampujalta elinikäistä harjoittelua. Muskettiarmeijan värvääminen vaati puolestaan rahaa, aseiden tuotantoyksikköjä, ruutia ja suuren määrän sotilaita, mutta sotilaita ei tarvinnut kouluttaa kuin muutamia viikkoja tai kuukausia. Pitkä keihäs, piikki, tuli merkittäväksi lähipuolustusaseeksi hyvin koulutetuille jalkaväkimiehille.
Raplamaa
Maantiede
Suurin osa alueesta on Pohjois-Viron tasankoa, jolla harjoitetaan karjanhoitoa, eteläosassa on loivasti kumpuilevia metsämaita.
Katsomus
Aiheesta muualla
View Uitzicht ビュー Widok
Sillivalas
Levinneisyys
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on vuodesta 2018 määritellyt sillivalaan vaarantuneeksi lajiksi. Se luokiteltiin aiemmin erittäin uhanalaiseksi. Lajin yksilömäärä ovat kasvaneet yli 30 prosenttia vuoden 1940 jälkeen, joten sen katsotaan jo osittain toipuneen valaanpyynnin aiheuttamasta kadosta.
Raplamaa
Hallinto
Raplamaa muodostettiin piiriksi 1950 ja maakunnaksi 1990 Harjumaan eteläosasta ja osista Länsi-Virumaata ja Järvamaata.
Sillivalas
Lisääntyminen ja elinikä
Sillivalaat siirtyvät loppusyksystä tai talvella lisääntymisalueelleen parittelemaan. Vuoden kuluttua naaras synnyttää yhden noin 1 800 kilogramman painoisen poikasen, ja emo imettää sitä puolisen vuotta. Se ruiskuttaa maitoa poikasen suuhun maitorauhasta ympäröivän vahvan lihaksen avulla. Vieroituksen jälkeen naaraan lisääntymistoiminnot pysähtyvät ja jäävät lepovaiheeseen ½–1½ vuodeksi. Sillivalas tulee sukukypsäksi 6–11 vuoden ikäisenä. Sillivalaan elinkierrolle on tyypillistä, että se hankkii ravintonsa viileistä meristä, mutta vaeltaa lisääntymään lämpimiin vesiin.
Raplamaa
Kaupungit ja kunnat
pienoiskuva|270px|Raplamaan kunnat vuodesta 2017. pienoiskuva|270px|Raplamaan kunnat vuoteen 2017.
Sillivalas
Lisääntyminen ja elinikä
Tanskalaiset löysivät tähän asti vanhimman tunnetun sillivalaan heinäkuussa 2010, jolloin arviolta 140-vuotias yksilö ajautui ja kuoli Tanskan rannikolle. Eläimen ikä arvioitiin Kööpenhaminan luonnonhistoriallisessa museossa.
Ravinto
Sillivalas syö muun muassa sillejä, planktonia, krillejä ja kalmareita.
Raplamaa
Kaupungit ja kunnat
Vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen Raplamaa koostuu neljästä kunnasta, ennen muutosta kuntia oli kymmenen:
Kuvittajat
Kuvittajat ry on kuvittajien ammatillinen yhdistys, jossa on jäseniä noin 600. Yhdistys on perustettu vuonna 2002. Kuvittajat ry:n tehtävä on edistää suomalaisen kuvituksen asemaa. Yhdistys on kuvitusalan äänenkantaja, edunvalvoja ja tukee kuvittajia ammatissaan. Kuvittajat ry:n toimintaa rahoitetaan jäsenmaksuilla, Opetus- ja kulttuuriministeriön tuella ja Kopioston jakamilla tekijänoikeuskorvauksilla.
Raplamaa
Kaupungit ja kunnat
Kehtnan kunta muodostettiin vanhasta Kehtnasta ja Järvakandin kunnasta. Uusi Märjamaan kunta muodostettiin yhdistämällä vanha Märjamaa ja Vigala sekä kolme Raikkülan kylää. Uusi Raplan kunta koostuu vanhasta Raplasta, Kaiusta, Juurusta sekä pääosasta Raikkülaa. Käru siirtyi uudistuksessa osaksi Järvamaalle muodostettua uutta Türin kuntaa.
Kuvittajat
Kuvittaja-lehti
Yhdistys julkaisee Kuvittaja-lehteä, joka perustettiin 2004. Se on ilmestynyt sen jälkeen neljä kertaa vuodessa. Kuvittaja-lehden päätoimittaja on Henna Hietamäki. Lehti pureutuu laadukkaan journalismin keinoin kuvitusalan ajankohtaisiin ilmiöihin. Kuvittaja-lehti sai pienten aikakauslehtien yhteisjärjestön Kultti ry:n Vuoden laatulehti 2010 -kilpailussa kunniamaininnan lehden uudistamisesta.
Raplamaa
Väestö
Vuonna 2011 silloisella Raplamaalla oli 34 914 asukasta, joista 32 815 (94,0 %) oli virolaisia, 1 332 (3,8 %) venäläisiä ja 750 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Jalkaväki
Jalkaväki ennen teollista aikaa
Teollistumisen myötä jalkaväki hallitsi yhä taistelukenttää. Ratsuväki oli kevyempää ja panssaroimatonta.
Raplamaa
Hallinto ja politiikka
Valtiollisissa vaaleissa Raplamaa muodostaa yhdessä Tallinnan ulkopuolisen Harjumaan kanssa vaalipiirin numero 4 (valimisringkond nr 4), josta valitaan 14 kansanedustajaa 101-jäseniseen riigikoguun.
Jalkaväki
Jalkaväki teollisesta ajasta tähän päivään
pienois|Nykyaikaisia Yhdysvaltain armeijan jalkaväen sotilaita. Myöhemmin teollinen vallankumous mahdollisti suurten suhteellisen kouluttamattomien joukkojen värväämisen. Ennen rautateiden keksimistä 1800-luvulla jalkaväki marssi taistelukentälle kävellen tai toisinaan laivalla. 1890-luvun jälkeen jotkut maat käyttivät polkupyörillä liikkuvaa jalkaväkeä, mutta todellinen vallankumous liikkumisessa tapahtui 1920-luvulla moottoriajoneuvojen myötä, kun autoja alettiin käyttää joukkojen siirroissa. Toisen maailmansodan myötä syntyi panssaroitu jalkaväki, kun luotiin yksiköitä, joissa miehistö liikkui taistelukentällä panssaroitujen ajoneuvojen suojissa. Samoihin aikoihin nähtiin ensimmäistä kertaa laajassa käytössä lentokoneilla liikkuvaa ja laskuvarjoilla taistelukentälle saapuvaa jalkaväkeä.
Korean sodan aikana Yhdysvaltain armeija käytti ensimmäistä kertaa helikoptereita sekä haavoittuneiden kuljettamiseen että nopeaan joukkojen kuljettamiseen. Tämä johti siihen, että Neuvostoliitto alkoi kehittää omia sotilashelikoptereitaan. Vietnamin sodan aikana helikoptereiden käyttö kasvoi ja sissisodan luonteen vuoksi sillä pystyttiin siirtämään nopeasti riittävän suuria jalkaväkijoukkoja taistelun avainkohtiin. Helikopteri alkoi kehittyä kuljetusvälineestä raskaasti aseistetuksi taistelukopteriksi.
Nykyaikaista jalkaväkeä tukevat taistelussa panssarivaunut, tykistö ja ilmavoimat. Jalkaväki on kuitenkin se armeijan osa, joka voi vallata maa-alueita ja pitää niitä hallussaan; siksi se on yhä säilynyt oleellisena modernissakin sodankäynnissä.
Kuvittajat
Toimitilat ja Galleria Kuvitus
Kuvittajat ry:n toimisto ja Galleria Kuvitus sijaitsevat Helsingin Hämeentiellä.
Vuoden kuvittaja
Kuvittajat ry on palkinnut Vuoden kuvittajan vuodesta 2019.
Kieku-, Kaiku- ja Kukko-palkinto (2005–2015)
Aiemmin Kuvittajat ry jakoi joka toinen vuosi Kieku-, Kaiku- ja Kukko-palkinnot. Kieku- ja Kaiku-palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2005 ja Kukko-palkinto kesällä 2007. Kaikkien kolmen palkinnon suuruus oli 5 000 euroa. Palkinnot olivat kollegiaalinen tunnustus ansioituneille kuvittajille. Kieku annettiin elämäntyöstä, Kaiku kuvittajatulokkaalle ja Kukko oppimateriaali- ja tietokirjakuvittajalle.
Portsmouth
Portsmouth on noin asukkaan katedraalikaupunki (city) ja itsenäinen yhtenäishallintopiiri Hampshiren muodollisessa kreivikunnassa Englannissa. South Hampshiren metropolialueella, johon kuuluvat Portsmouthin lisäksi Southampton, Eastleigh, Fareham ja Winchester, asuu noin 1,1 miljoonaa ihmistä. Portsmouth on ollut merkittävä sotilassatama ja laivastotukikohta, vaikka viime vuosinasen merkitys on pienentynyt. Monet kaupungin matkailukohteet liittyvät sen merihistoriaan: Portsmouthissa on telakkamuseo, HMS Victory ja muita museolaivoja sekä Normandian maihinnousun museo.
Kaupungin jalkapallojoukkue Portsmouth FC pelaa nykyään ykkösliigassa, jonne se putosi vuonna 2012. Joukkue pelasi Valioliigassa 2003–2010.
Guyanan vaakuna
Guyanan vaakuna on Guyanan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1966.
Kilvessä on kansalliskukka jättilumme ja kansallislintu hoatsin edustamassa maan eläimistöä ja kasvistoa. Kilvenkannattajina on kaksi jaguaaria joista toisella on hakku ja toisella sokeriruoko, kaivos- ja sokeriteollisuutta kuvaamassa. Kypäränkoristeena vaakunassa on intiaanipäällikön päähine ja kaksi timanttia. Vaakunassa on motto One People, One Nation, One Destiny, suomeksi "Yksi kansa, yksi maa, yksi kohtalo".
Hippomedon
Hippomedon oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi seitsemästä Thebaa vastaan hyökänneestä Argoksen sankarista. Hänen isänsä oli joko Talaos, Aristomakhos tai Mnesimakhos. Hyginus mainitsee hänen äidikseen Metidiken, Adrastoksen sisaren.
Aiskhylos kuvaa Hippomedonin valtavan kokoiseksi soturiksi, joka herätti pelkoa vastustajissaan. Hän hyökkäsi Thebaan yhdestä sen seitsemästä portista kantaen kilpeään, jota koristi tultasyöksevän Tyfonin kuva. Ismaros surmasi Hippomedonin taistelussa. Statiuksen mukaan Hippomedon sai kuitenkin surmansa suuresta määrästä thebalaisten nuolia melkein hukuttuaan ennen sitä Ismenos-jokeen.
Tefnut
Tefnut (muinaisegyptin "Tuo Vesi") oli muinaisessa Egyptissä palvottu leijonajumalatar. Hän edusti alun perin kosteutta, mutta myöhemmin häntä pidettiin maailmanjärjestyksen ylläpitäjänä. Tefnut ja hänen veljensä Shu rinnastettiin Leontopoliissa palvottuihin Ruti-leijoniin, ja esitettiin siksi leijonapäisinä.
Tefnut kuvataan yleensä leijonana tai leijonapäisenä naisena. Häntä on hyvin vaikea erottaa muista leijonajumalattarista (Bastet, Mut ja Sekhmet).
Aiheesta muualla
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Tiina menee naimisiin
”Tiina menee naimisiin” on suomalaisen popyhtye SIG:n kappale ja esikoissingle. Se julkaistiin Johanna Kustannuksen kautta kesällä 1980. Singlen tuottajana toimi Gösta Sundqvist. ”Tiina menee naimisiin” ja singlen toinen puoli ”Viipuri-pop” olivat myös mukana SIG:n esikoisalbumilla Matkalla maineeseen.
Singlellä kappaleen tekijätiedoiksi kerrotaan Inkinen ja SIG. ”Tiina menee naimisiin” löytyy myös useimmilta SIG:n kokoelmalevyiltä.
”Tiina menee naimisiin” on SIG:n tunnetuimipia kappaleita ja sen ovat levyttäneet SIG:n lisäksi Jukka Kotialho, Hannu Takala, Pikkis, Satu Itkonen ja Kristiina Wheeler. ”Viipuri-popin” on levyttänyt SIG:n ohella Luonteri Surf.
Suosio
"Suurimmat hitit" kirjan mukaan "Tiina menee naimisin" oli vuoden 1980 28. suurin hitti.
Soundin lukijoiden ”Vuoden piisi” -vuosiäänestyksessä ”Tiina menee naimisiin” oli sijalla 19 ja Suosikki-lehden Grand Prix-äänestyksessä sijalla 5.
Top 75 -sivuston albumi- ja single-levymyynnistä ja jukebox-soitosta lasketun painotetun keskiarvon mukaan ”Tiina menee naimisin” oli vuonna 1980 tehtyjen hittien kaikkien vuosien soittotiheydessä sijalla 28, mikä on juuri Hassisen koneen levyn ”Hassisen kone” alapuolella, ja suositumpi kuin esimerkiksi Hassisen koneen ”Rappiolla”.
Helsingin Sanomat pyysi kevään 2009 juttusarjassa lukijoita nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukosta ”Tiina menee naimisiin” tuli lopullisessa äänestyksessä kolmanneksi.
Maurice Manificat
Maurice Manificat (s. 4. huhtikuuta 1986 Sallanches, Ranska) on ranskalainen maastohiihtäjä.
Maailmancup
Manificat kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa joulukuussa 2006. Ensimmäiset maailmancuppisteensä hän sai oltuaan 24:s Liberecin 11,4 kilometrin kilpailussa helmikuussa 2008. Hän oli sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi ennen kuin saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa, kolmannen sijan Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2009. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti maaliskuussa 2010 yhdistelmäkilpailussa Lahdessa. Saman kauden maailmancupin finaalitapahtumassa Falunissa hän sijoittui toiseksi ja maailmancupin kokonaispisteissä viidenneksi. Kaudella 2010–2011 hän oli kolmas Rybinskin yhdistelmäkilpailussa ja toinen Lahden yhdistelmäkilpailussa.
Manificat sijoittui kaudella 2011–2012 toiseksi Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja kahdeksanneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Canmoren 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun. Kaudella 2013–2014 Manificat voitti Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Kaudella 2014–2015 hän oli toinen Östersundin vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui toiseksi Davosin vapaan hiihtotavan 30 kilometrillä ja voitti Nové Měston 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Falunissa hän oli kolmas 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Ski Tour Canadalla hän oli nopein viimeisen etapin, Canmoressa käydyn 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja normaalimatkojen cupissa toiseksi.
Timothy Benjamin
Timothy Benjamin (s. 2. toukokuuta 1982) on entinen brittiläinen 400 metrin juoksija.
Maurice Manificat
Maailmancup
Manificat sijoittui kaudella 2016–2017 Tour de Skin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Viimeisen etapin osuusajoissa hän oli nopein. Kaudella 2017–2018 hän oli Rukan Nordic Opening -tapahtuman päättäneen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan osuusaikojen nopein. Joulukuussa hän voitti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun ja oli Toblachin 15 kilometrin vapaan kilpailussa toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi.
Manificat sijoittui kaudella 2018–2019 toiseksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja voitti Ulricehamnin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Tour de Skillä kolmanneksi Val Müstairin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa ja Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kokonaiskilpailussa hän oli toinen lähes kolme ja puoli minuuttia Aleksandr Bolšunoville hävinneenä. Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui kuudenneksi.
Timothy Benjamin
Benjamin karsiutui 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,59. Seuraavana vuonna hän voitti Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa 200 metrillä ajalla 20,72 ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa ajalle 20,60. Santiago de Chilen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2000 hän voitti pronssia 200 metrillä ja kultaa 4×100 metrin viestissä. Vuonna 2001 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 400 metrillä ja sijoittui hopealle 4×400 metrin viestissä. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa brittien 4×400 metrin viestin joukkueessa. Sijoitus parani viidenneksi Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.
Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 Benjamin karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,89 ja myös Münchenin EM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi ajalla 45,80. Benjamin oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Joukkue nousi hopealle Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.
Benjamin lopetti uransa vuonna 2009 loukkaantumisten vuoksi.
Meghan Addy
Meghan Addy (s. 22. toukokuuta 1978) on yhdysvaltalainen entinen yleisurheilija, jonka päämatkat olivat 400 metrin juoksu sekä 400 metrin aitajuoksu.
Deividas Gailius
Deividas Gailius (ent. Daunys, s. 26. huhtikuuta 1988 Klaipėda, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Meghan Addy
Addy oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Deividas Gailius
Pienenä laitahyökkääjänä tai heittävänä takamiehenä pelaava Gailius on pelannut urallaan kotimaansa lisäksi Italiassa ja Sloveniassa.
Liettuan maajoukkueessa Gailius on saavuttanut EM-hopeaa vuoden 2015 kilpailuista.
Lagundan kihlakunta
thumb|Lagundan kihlakunnan sijainti Uppsalan läänin kartalla.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Enköpingin kuntaan ja sijaitsevat sen koillisosassa.
Leppärouskut
Leppärouskut (Lactarius sect. Deliciosi) on rouskujen sukuun kuuluva sektio, johon on perinteisesti luokiteltu ainoastaan ne suvun lajit, joiden maitiaisneste on punaista tai oranssia. Myöhemmin sektioon on liitetty myös lajeja, joiden maitiaisneste on sinivihreää tai valkoista.
Etymologia
Sana rousku on todennäköisesti slaavilaista alkuperää ja merkitsee "punainen sieni"; vrt. venäjän Рыжик - ryzhik, рыжий - ryzhij ("punainen", "ruosteenvärinen", "punakarvainen" ja tšekin ryzec. Samaa alkuperää on myös saksan nimenomaan leppärouskua tarkoittava sana Reizker. Väritykseen viittaa myös yhdyssanan alkuosa, jossa sana leppä on säilynyt vanhassa muinaissuomalaisessa merkityksessään "veri"; samaa alkuperää ovat myös leppälintu ja leppäkerttu. Tällöin sanan verileppärousku merkitys on oikeastaan "veriverirousku". Nimitys ei tarkoita sitä, että leppärouskut olisivat leppien (Alnus) juurisieniä. Lisäksi sektioon luokitellaan nykyisin myös lajeja, joiden maitiaisneste ei ole punaista.
Muuta
Koska leppärouskujen maitiaisnesteen väriaineet kerääntyvät munuaisiin, virtsa saattaa värjäytyä sienten nauttimisen jälkeen. Kyseessä on kuitenkin täysin vaaraton ilmiö, ei sienimyrkytys eikä muukaan sairaus.
Giuseppe Tosi
Giuseppe Tosi (25. toukokuuta 1916 – 10. heinäkuuta 1981) oli italialainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Tosi voitti Italian mestaruuden vuosina 1943, 1946, 1947, 1948 ja 1951. Hän paransi kahdesti Euroopan ennätystä: Perugiassa 18. heinäkuuta 1948 hän heitti tuloksen 54,78 m ja Milanossa 22. elokuuta 1948 tuloksen 54,80 m. Saman vuoden syyskuussa Adolfo Consolini otti ennätyksen takaisin itselleen.
Hagundan kihlakunta
thumb|Hagundan kihlakunnan sijainti Uppsalan läänin kartalla.
Oura
Oura voi viitata seuraaviin asioihin:
Hagundan kihlakunta
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Gryta kuuluu nykyään Enköpingin kuntaan ja muut Uppsalan kuntaan.
Hofkirche
Hofkirchen alttaritaulun on tehnyt Anton Raphael Mengs vuonna 1751, saarnastuolin Balthasar Permoser vuonna 1722 ja urut Gottfried Silbermann vuonna 1755. Kirkon kryptassa säilytetään kirkon rakennuttajan, vaaliruhtinas Fredrik August II:n isän, kuningas August Väkevän sydäntä ja Wettinin hallitsijasuvun sarkofagia.
Hofkirche vaurioitui merkittävästi muun Dresdenin ohella toisessa maailmansodassa ja se restauroitiin 1980-luvulla.
Giresunin maakunta
thumb|220px|Giresun maakunta Turkissa
Giresun maakunta on maakunta pohjoisessa-Turkissa Mustanmeren rannalla. Giresun maakunnan pääkaupunki on Giresun.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 426 686.
Piirikunnat
Giresun maakunta on jaettu 16 piirikuntaan.
Tudor Casapu
Tudor Casapu (mold. kyrill. Тудор Касапу, ; s. 18. syyskuuta 1963 Mindžir(ro), (ru), (uk), Moldavian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Mingir, Moldova) on moldovalainen (YJO:n) painonnostaja. Casapu voitti olympiakultaa Barcelonan olympialaisissa 1992 67,5–75 kg.
Vynnyky
Vynnyky kuuluu puolalais-ukrainalaisen Galitsian vaikutuspiiriin, ja se on vaihtanut omistajaa vuosisatojen aikana useasti.
Giresun
Giresun on samannimisen maakunnan pääkaupunki Turkin pohjoisosassa. Vuoden 2015 lopussa kaupungin arvioitu väkiluku oli 105 748.
Ulleråkerin kihlakunta
thumb|Ulleråkerin kihlakunnan sijainti Uppsalan läänin kartalla.
Ulleråkerin kihlakunta oli kihlakunta Uppsalan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 266,51 neliökilometriä ja asukasluku 8 450 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Bondkyrka, Uppsala-Näs, Vänge, Läby, Börje ja Jumkil.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Uppsalan kuntaan ja sijaitsevat sen länsiosassa.
Bälingen kihlakunta
thumb|Bälingen kihlakunnan sijainti Uppsalan läänin kartalla.
Bälingen kihlakunta oli kihlakunta Uppsalan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 232,91 neliökilometriä ja asukasluku 2 908 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Åkerby, Bälinge ja Skuttunge.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Uppsalan kuntaan ja sijaitsevat sen länsiosassa.
European Open (frisbeegolf)
European Open on Suomessa järjestettävä PDGA:n hyväksymä kansainvälinen major-tason frisbeegolfkilpailu. Nykyisin joka toinen vuosi järjestettävän kilpailun järjestää Innova Champion ja sen kilpailujohtajana on Jussi Meresmaa.
Kreuzkirche (Dresden)
Kreuzkirche on kirkkorakennus saksalaisessa Dresdenin kaupungissa, Altmarktin laidalla. Se on Saksin evankelis-luterilaisen kirkon pääkirkko ja yli 3 000 istumapaikallaan Saksin osavaltion suurin kirkkorakennus. Kirkko rakennettiin myöhäisbarokin ja varhaisklassismin tyylisuuntia mukaillen vuosina 1764–1800, ja se on Frauenkirchen jälkeen Dresdenin toiseksi vanhin kirkkorakennus. Tunnetun Dresdner Kreuzchor -kuoron kirkkona Kreuzkirche on myös Dresdenin kirkkomusiikin keskus.
Aiheesta muualla
51.04878°N, 13.73936°W
Paratiisin lapset (vuoden 1945 elokuva)
Paratiisin lapset (Les Enfants du Paradis) on Marcel Carnén ranskalainen klassikkoelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1945. Elokuva on Carnén päätyö, johon hän paneutui yhdessä käsikirjoittaja Jacques Prévertin kanssa heti Ikuisen rakkauden valmistuttua. Elokuvan valmistumista hidasteltiin, ja sen ensi-ilta oli vapautuneen Ranskan merkkitapaus.
Elokuva tehtiin toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehittäessä Ranskaa. Teoksen tapahtumapaikkana on näennäisesti pariisilainen teatteri 1830-luvulla, mutta siinä nähdään vertauskuvia elämästä saksalaisten miehittämässä Ranskassa. Se kertoo kauniista kurtisaanista Garancesta ja neljästä miehestä, jotka kukin rakastavat häntä omalla tavallaan: miimikosta, näyttelijästä, rikollisesta ja aatelismiehestä.
Kolmen tunnin mittaista eeposta on sanottu Ranskan vastaukseksi elokuvalle Tuulen viemää. Elokuva on äänestetty vuonna 1993 kaikkien aikojen parhaaksi ranskalaiseksi elokuvaksi elokuva-alan kokouksessa järjestetyssä äänestyksessä, ja vuonna 1995 Académie Européenne luokitteli sen yhdeksi kolmesta vuosisadan elokuvasta.
Elokuvan käsikirjoitus oli Oscar-ehdokkaana 1947.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Paratiisin lapset kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Nimi
Erään kriitikon mukaan "paratiisi on ranskan kielessä puhekielinen nimitys teatterin toiselle parvelle, jossa tavallinen väki katsoi näytelmää ja ilmaisi siitä mielipiteensä rehellisesti ja rohkeasti. Näyttelijät esiintyivät näille parven jumalille toivoen saavansa heidän suosionsa, jolloin näyttelijä itse kohoaisi olympolaiseen asemaan". Elokuvan nimi viittaa siten siihen teatteriyleisöön, joka istuu ylimpänä halvimmilla paikoilla.
Elokuvassa on useita ottoja yleisöstä, joka kurkottelee parven reunan yli, ja käsikirjoittaja Jacques Prévert sanoi, että nimi "viittaa näyttelijöihin [...] ja myös yleisöön, kilttiin työväenluokan yleisöön."
Tiivistelmä
Paratiisin lasten tapahtumat sijoittuvat Pariisin teatterimaailmaan Ludvig Filipin valtakaudelle (1830–1848) ja keskittyvät joskus "Rikosbulevardiksi" nimitetyllä Boulevard du Templella sijaitsevaa "Funambules"-teatteria ympäröivälle alueelle. Keskeisenä aiheena elokuvassa on kurtisaani Garancen, jota esittää maineikas Arletty, kauneus ja karisma. Neljä miestä, miimikko Jean-Gaspard eli Baptiste Deburau (Jean-Louis Barrault), näyttelijä Frédérick Lemaître (Pierre Brasseur), varas Pierre François Lacenaire (Marcel Herrand) aatelisherra Édouard de Montray (Louis Salou), ovat rakastuneet Garanceen, ja heidän kiistansa johdattavat tarinaa eteenpäin. Garance on hetkellisesti jokaisen kanssa, mutta hylkää heidät heidän yrittäessään painostaa häntä heidän ehdoillaan saneltuun rakkauteen. Eniten kärsii miimikko Baptiste tavoitellessaan saavuttamatonta Garancea.
Tausta
Garancea kosiskelevat neljä miestä perustuvat todellisiin 1800-luvun ranskalaisiin henkilöihin. Baptiste Debureau oli tunnettu miimikko ja Frédérick Lemaître kiitetty näyttelijä elokuvassa kuvatulla "Rikosbulevardilla". Pierre Lacenaire oli pahamaineinen ranskalainen rikollinen, kreivi Édouard de Montrayn hahmo taas oli saanut innoituksen de Mornyn herttuasta.
Näihin henkilöihin pohjautuvan elokuvan tekeminen sai alkunsa Carnén ja Jean-Louis Barrault'n tavattua sattumalta Nizzassa, jolloin Barrault esitti ajatuksen Debureaun ja Lemaîtren hahmoihin pohjautuvasta elokuvasta. Carné pohti juuri tuolloin, millaisen elokuvan hän tekisi seuraavaksi, ja ehdotti aihetta ystävälleen Jacques Prévertille. Alkuun Prévert suhtautui vastahakoisesti käsikirjoituksen tekemiseen miimikosta, jonka hahmossa ei tietenkään tulisi ilmi hänen vahvuutensa dialogin kirjoittajana, mutta hän huomasi mahdollisuuden ottaa mukaan häntä kiehtovan "rikolliskeikari" Lacenairen hahmo. Koko Ranska oli silloin Saksan miehittämä, ja Prévertin on kerrottu sanoneen "En saisi lupaa tehdä elokuvaa Lacenairesta, mutta voin kyllä sijoittaa Lacenairen Debureauta käsittelevään elokuvaan".
Tuotanto
Elokuvan tekeminen oli äärimmäisen hankalaa, Carné joutui palkkaamaan avustajiksi natsien kanssa yhteistoiminnassa olevia ihmisiä samalla kun juutalaiset lavastesuunnittelija Alexandre Trauner ja säveltäjä Joseph Kosma joutuivat työtä tehdessään piileskelemään ja heidän osuutensa kirjattiin salanimille. Saksan miehityksen aikaiset rajoitukset määräsivät muun muassa, että elokuvan enimmäispituus on 90 minuuttia, joten elokuva jouduttiin jakamaan kahtia, osiin Le Boulevard du crime ja L'Homme blanc. Kriitikko Pauline Kael kirjoitti, että nälkäänäkevien avustajien väitettiin vieneen mennessään syötävät, ennen kuin niitä ehdittiin kuvata. Monet 1 800 avustajasta kuuluivat vastarintaliikkeeseen, ja heille elokuvanteko oli päiväsaikainen peitetyö Ranskan vapautumiseen saakka. Lavasteiden rakentajilla oli pulaa tarvikkeista ja kuvaajien filmimateriaali oli säännöstelyn alaista. Alkujaan ranskalais-italialaiseksi yhteistuotannoksi suunnitellusta elokuvasta hävisi muutama viikko tuotannon alkamisen jälkeen iso osa rahoitusta, kun liittoutuneet valloittivat Sisilian elokuussa 1943. Samoihin aikoihin natsit kielsivät tuottaja André Paulvé työskentelemästä elokuvan parissa, koska hänellä oli kaukaisia juutalaisia esi-isiä, ja tuotanto keskeytettiin kolmeksi kuukaudeksi. Pathé Cinéma otti vastuulleen tuotannon, jonka kustannukset kohosivat hurjaa tahtia. 400 metrin pituin päälavaste "Boulevard du Temple" vahingoittui pahasti myrskyssä ja se jouduttiin rakentamaan uudestaan. Kun kuvaukset jatkuivat Pariisissa alkukeväällä 1944 pääkuvaaja Roger Hubert oli määrätty toiseen tuotantoon ja hänen tilalleen tullut Philippe Agostini joutui käymään läpi kaikki kelat, jotta valaistus saatiin suunnitelluksi yhdenmukaiseksi. Koko ajan Pariisin studioiden sähkö katkeili.
Tuotanto viivästyi jälleen, kun liittoutuneet nousivat maihin Normandiassa, mutta viivästys saattoi olla tahallinenkin, jotta elokuva valmistuisi vasta Saksan miehityksen päätyttyä Ranskassa. Kun Pariisi vapautui elokuussa 1944, näyttelijä Robert le Vigan, jonka roolina muuten oli ilmiantaja-varas "Jericho", Vastarintaliike tuomitsi kuolemaan yhteistoiminnasta natsien kanssa ja hän joutui pakenemaan kirjailija Célinen kanssa Sigmaringeniin, jonne Vichyn hallitus siirtyi maihinnousun jälkeen. Hänen tilalleen valittiin pikahälytyksellä Pierre Renoir, ranskalaisen ohjaajan Jean Renoir vanhempi veli ja kuuluisan taiteilijan poika, ja useimmat kohtaukset jouduttiin tekemään uudestaan. . Vigan tuomittiin natsien yhteistoimintamiehenä 1946. Jäljelle jää yksi kohtaus Viganista roolihamossa toisen osan keskellä, kun Jericho tekee jälleen paljastuksia Nathalielle. Elokuvan valmistuttua Arletty sai jälleen osakseen syytöksiä yhteistoiminnasta. Hänen historiaan jäänyt vastauksensa oli: "Sydämeni on ranskalainen, mutta perseeni on kansainvälinen."
Baptisten isää näyttelee miimikko ja mimiikan teoreetikko Etienne Decroux, joka oli Jean-Louis Barrault'n opettaja, kuten myös Marcel Marceaun. Monet roolihahmon teatteria koskevista vuorosanoista voidaan tulkita hänen omaa corporeal mime -työtään koskeviksi pilkallisiksi lausahduksiksi.
Carné ja Prévert piilottivat miehitysjoukoilta osan elokuvan keloista odottaessaan, että filmin valmistuessa Pariisi olisi vapaa.
Julkaisuversioita
Elokuvan ensi-ilta oli pariisissa Chaillot Palacessa 9. maaliskuuta 1945 täydellisenä versiona. Carné joutui kamppailemaan tuottajien kanssa saadakseen elokuvan esitykseen kahteen teatteriin (Madeleine ja Colisée) yhden sijasta ja yhtäjaksoisena ilman väliaikaa. Hän myös pani alulle käytännön, että yleisö sai varata paikat etukäteen.
Tuottajat hyväksyivät Carnén vaatimukset sillä ehdolla, että lipun hinta voitaisiin kaksinkertaistaa. Paratiisin lapsista tuli heti valtava menestys, ja sitä esitettiin Madeleine-teatterissa 54 viikkoa.
Elokuvasta on tehty erilaisia leikkausversioita. DVD:lla on saatavilla kahta eri pituutta, 190 minuuttia (Second Sight Films, 1991) ja 195 minuuttia (Criterion Collection, 2002).
Hopearilli
Hopearilli (Zosterops lateralis) on rilleihin kuuluva varpuslintu. Hopearilli on alkuperältään australialainen lintu, mutta on myöhemmin levinnyt myös Uuteen-Seelantiin.
Ulkonäkö
Lintu on pienikokoinen ja väritykseltään vihreän-harmaankirjava. Nokka on kapea ja teräväkärkinen.
Lisääntyminen
Kuppimainen pesä on tehty heinistä pieneen puuhun tai pensaaseen. Naaras munii pesään 2–4 vaalean sinistä munaa. Sekä naaras että koiras hautovat ja ruokkivat poikasia.
Elintavat ja ravinto
Hopearilli on vilkas lintu. Linnut kerääntyvät poikasten vartuttua suuriksi parviksi ja lähtevät muuttamaan kohti pohjoista rannikkoja pitkin. Muutto tapahtuu öisin. Uudessa-Seelannissa lintu on yleensä paikkalintu tai muuttaa vain lyhyitä matkoja. Pääosin hopearillit syövät hyönteisiä, mutta myös hedelmät ja mesi kelpaavat.
Uuden-Seelannin valloitus
Vuonna 1832 nähtiin Uudessa-Seelannissa ensimmäinen hopearilli. Vuonna 1856 saapui lintuja suuri parvi Tasmaniasta. Linnut valtasivat vähitellen koko saaren ja nykyään se on yksi maan yleisimmistä linnuista. Hopearillit kilpailevat ravinnosta saaren muiden lintujen kanssa. Toisinaan suuret lintuparvet aiheuttavat suurtakin vahinkoa hedelmätarhoilla.
Suslikki
Suslikki eli idänsiiseli (Spermophilus suslicus) on oravien heimoon kuuluva jyrsijälaji, joka elää Keski- ja Itä-Euroopan aroalueilla.
Levinneisyys ja elintavat
Suslikin levinneisyysalue ulottuu Venäjälle, Ukrainaan, Valko-Venäjälle ja Romaniaan. Lisäksi suslikkeja tavataan Puolassa erään lentokentän ympäristössä, jonne laji on oletettavasti levinnyt liikenteen mukana. Suslikit viihtyvät ruohikkomailla ja pelloilla. Lajia uhkaa elinalueen vähentyminen. Se syö lähinnä ruohoa ja siemeniä sekä lisäksi hyönteisiä. Luonteeltaan se on utelias eläin, joka tutkii erilaisten ravinnonlähteiden mahdollista syötävyyttä. Jokaisella täysikasvuisella suslikilla on oma pesä, johon johtaa useita käytäviä.
Yleensä suslikit viihtyvät aroilla ja vuoristoniityillä, mutta ihmisasutuksen lähistöllä saatavilla on paljon ylijäämäruokaa. Suslikit varastoivat makupaloja käytäviinsä. Suslikkien vihollisia ovat esimerkiksi petolinnut. Kun yksi eläimistä huomaa vihollisen, se varoittaa muita kimeällä varoitusäänellään. Ihmisasutuksen ympäristössä niitä vaanivat myös kissat.
Capella
Capella, α Aurigae, on Ajomiehen kirkkain ja koko taivaan kuudenneksi kirkkain tähti. Se on saanut nimensä latinankielisestä kuttua (naaraspuolista vuohta) tarkoittavasta sanasta. Ajomiehen on nähty kantavan vuohta olallaan, ja roomalaisessa mytologiassa tähti edusti Amalthea-vuohta, jonka Juppiterin vahingossa rikkomasta sarvesta tuli runsaudensarvi. Capella on todellisuudessa nelinkertainen tähti, jonka komponentit muodostuvat kahden jättiläistähden ja kahden punaisen kääpiön muodostamista kaksoistähdistä.
Suslikki
Levinneisyys ja elintavat
Sateella suslikit pysyttelevät mieluiten pesissään. Pesäonkalo on käytäväverkoston matalimpien kohtien yläpuolella, joten se ei kastu rankkasateellakaan. Käytävät pitää kuitenkin puhdistaa niiden kastuttua. Suslikit vetäytyvät pesiinsä myös kuumalla, jossa ne voivat oleilla muutaman vuorokauden ajan pesiin kerätyn vararavinnon turvin.
Capella
Capella A ja B
Capella A (vaihtoehtoisesti Aa) ja B (vaihtoehtoisesti Ab tai P) muodostavat lähekkäisen spektroskooppisen kaksoistähden, joka löydettiin vuonna 1897. Kummatkin tähdet ovat G-luokan keltaoransseja jättiläistähtiä, ja ne kiertävät toisiaan 0,730 AU:n etäisyydellä kerran 104,02 vuorokaudessa. Kiertoradan inklinaatio Maan suhteen on 137,2°. A-komponentti on hieman B:tä massiivisempi, valovoimaisempi, viileämpi ja kehittyneempi. Sen iäksi on arvioitu 525 miljoonaa vuotta. A-komponentti on jo todennäköisesti aloittanut heliumin fuusioitumisen hiileksi, kun taas B-komponentti on yhä matkalla pääsarjasta jättiläisvaiheeseen. Parin yhteinen valovoima on yli 150 kertaa Aurinkoa suurempi, ja tähdet lähettävät lisäksi runsaasti röntgensäteilyä, joka on todennäköisesti peräisin jommankumman komponentin pinnalla tapahtuvasta magneettisesta aktiivisuudesta. Niiden massat ovat 3,09 Mθ ja 2,95 Mθ ja säteet 14 Rθ ja 8 Rθ.
Capella C ja D
Capella C (vaihtoehtoisesti H) ja D (vaihtoehtoisesti L) ovat punaisia kääpiötähtiä, joiden massat ovat huomattavasti Aurinkoa pienempiä. Niiden sijainti taivaankoordinaatistossa epookin 2000.0 mukaisesti on RA 5 h 17 m 23,7 s, δ +45° 50' 23", ja ne kiertävät toisiaan 48,1 AU:n etäisyydellä kerran 388 vuodessa. Pari sijaitsee 11 000 AU:n (0,17 valovuoden) päässä Capella A:n ja B:n muodostamasta kaksoistähdestä.
Suslikki
Elinkierto
Talven suslikki viettää talvihorroksessa. Suslikit horrostavat lokakuusta huhtikuulle ja ne pariutuvat huhti-toukokuussa. Emo vuoraa pesänsä runsaalla heinällä. Tiineysaika on 23–26 vuorokautta eli reilut kolme viikkoa, jonka päätteeksi syntyy 4–8 poikasta, jotka ovat aluksi karvattomia ja sokeita. Poikasten silmät aukeavat runsaan viikon iässä. Niillä on jo varhain näkyvissä lajille tyypillinen täplikäs kuviointi. Emo imettää poikasiaan 3–4 viikkoa.
Poikaset tulevat ensi kertaa ulos pesästä noin kuukauden ikäisinä, jolloin ne ovat lähes täysikasvuisia. Kesän edetessä poikaset lähtevät omille teilleen ja rakentavat kukin oman pesän. Poikaset viihtyvät pitkään yhdessä, vaikka niillä onkin jo omat pesät. Syyskesästä suslikit keräävät vararavintoa talvihorroksen varalle.
Amplified – A Decade of Reinventing the Cello
Amplified // A Decade of Reinventing the Cello on Apocalyptican kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Levyllä on myös kaksi uutta kappaletta: ”Repressed” ja Slayer-cover ”Angel of Death”.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Itäkeskuksen uimahalli
Itäkeskuksen uimahalli on yksi Helsingin liikuntaviraston neljästä omasta uimahallista. Se sijaitsee Helsingissä, mutta nimestään huolimatta Puotinharjussa eikä Itäkeskuksessa. Uimahalli on louhittu maan alle kallioon ja siinä on tiloja kahdessa kerroksessa. Kerrallaan sinne mahtuu noin tuhat kävijää. Uimahalli on myös muutettavissa 3 800 hengen väestönsuojaksi. Uimahallissa sijaitsee myös kahvio ja kuntosali. Itäkeskuksen uimahalli on avattu vuonna 1993.
Hallin iso allas on pituudeltaan 50 metriä, ja se on jaettavissa kahdeksi noin 25 metrin altaaksi. Altaan syvempää päätä käytetään iltaisin usein vesipalloiluun. Isossa altaassa on myös viiden metrin hyppytorni ja kolmen metrin ponnahduslauta, vesihierontapisteitä ja vesiliukumäki. Uimahallissa on kuusi saunaa, joista yksi on miesten ja naisten puoliin jaettu höyrysauna.
Uimahallissa on käytössä otsonipuhdistus.
Wisła Krakova
Wisła Kraków on puolalainen, vuonna 1906 perustettu jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Krakovan kaupunki. Se pelaa maansa pääsarjassa Ekstraklasassa.
Seura on voittanut maansa mestaruuden 14 kertaa, viimeksi vuonna 2011. Kaudella 1978–1979 se pelasi Euroopan cupin puolivälierissä häviten Malmö FF:lle.
Puolan sota
thumb|200px|Sigismund Puolan sota (myös toinen Puolan sota) oli sota Puolan ja Ruotsin välillä vuosina 1600–1629. Sodan syynä oli aikaisempi Sigismundin ja Kaarle-herttuan (myöhemmin Kaarle IX) kamppailu Ruotsin valtaistuimesta sekä Saksalaisen ritarikunnan jättämän valtatyhjiön hallinta Baltiassa. Sota jakautui neljään eri osaan, joiden välissä oli aselepoja. Se oli myös osa suurempaa niin sanottua kuusikymmenvuotista sotaa (1598–1661) Ruotsin ja Puolan välillä. Samaan sotaan kietoutui vielä Puolan ja Moskovan välinen sota 1605–1618, jossa ruotsalaisia taisteli välillä venäläisten rinnalla, sekä Ruotsin ja Venäjän välinen sota (ns. Inkerin sota) 1611–1617.
Alkuvaihe Liivinmaalla 1600–1611
thumb|200px|Kaarle IX
Puolan sota alkoi vuonna 1600, kun Sigismund päätti valloittaa Eestinmaan Ruotsilta. Vaikka puolalaiset luulivat valloituksen olevan helppo, sotaonni kääntyi ja Ruotsi valtasi suurimman osan Puolan Liivinmaasta. Alkuvuonna 1601 puolalaiset saivat apuvoimia ja löivät ruotsalaiset Kokenhausenin taistelussa, ja hyökkäysvuoro vaihtui. 1602 Ruotsin hallinnassa oli enää Pohjois-Liivinmaan suurimmat kaupungit ja 1604 enää Tallinna, Narva ja Pärnu.
Kesällä 1605 Ruotsi kokosi uuden sotavoiman ja nousi maihin Riian lähellä, joka oli tarkoitus vallata ja piiritettiinkin. Puolalaisten piiritetyn kaupungin avuksi lähettämä armeija löi perinpohjaisesti kolme kertaa suuremman Ruotsin armeijan 27. syyskuuta 1605 Kirkholman taistelussa ja Kaarle IX vältti niukasti vangiksi joutumisen. Tämän jälkeen sota jatkui hiljaisempana vuoteen 1608, jolloin ruotsalaiset hyökkäsivät uudestaan kreivi Ernst von Mansfeldin johtamana, mutta puolalaiset torjuivat tämänkin yrityksen. Aselepo solmittiin 1611 kun Kaarle IX kuoli ja kummatkin maat keskittyivät hyötymään Venäjän sekasorron ajasta.
Farensbach 1617–1618
Wolmar Farensbach hallitsi Dünamünden linnaa Väinäjoen suulla Puolan alaisuudessa. 1616 hän riitautui puolalaisten kanssa ja lupasi siirtyä Ruotsin puolelle. Ruotsi otti haltuunsa Pärnun, Dünamünden ja muutamia pienempiä linnoja, mutta pienen liettualaisen armeijan saapuessa Farensbach vaihtoi taas puolta. Ruotsi menetti muut linnat, mutta Pärnu jäi sen hallintaan. Aselepo solmittiin kahdeksi vuodeksi marraskuussa 1618.
Riian valtaus 1621–1622
Rauhanneuvotteluiden epäonnistuttua Puolan kanssa (Sigismund ei suostunut luopumaan vaatimuksistaan Ruotsin kruunuun) Kustaa II Aadolf lähti hyökkäykseen Liivinmaalla kesällä 1621. Ensitavoitteena oli Riian valtaus. Riika antautuikin kuukauden piirityksen jälkeen syyskuussa. Muuta merkittävää ei saavutettu ja heinäkuussa 1622 solmittiin taas aselepo, joka kesti vuoteen 1625 asti.
Liivinmaan valtaus
thumb|200px|Kustaa II Aadolf Sotatoimia jatkettiin kesällä 1625. Kesän aikana Ruotsi valtasi Väinäjoen rantojen linnat, Väinänlinnaa lukuun ottamatta, sekä Tarton. Tammikuun 7. päivänä Puola-Liettuan ja Ruotsin armeijat kohtasivat Wallhofin taistelussa, jossa muu armeija seurasi vierestä, hakkapeliitat kokeilivat Kustaan uutta taktiikkaa, atakkia, ja murskasivat vastustajansa. Wallhofin jälkeen maaliskuussa solmittiin uusi aselepo.
Taustaa
Preussin alue pirstoutui kolmeen osaan saksalaisen ritarikunnan vallan luhistuessa 1525. Länsi-Preussi liitettiin maakuntana Puolaan, Itä-Preussista muodostettiin Preussin herttuakunta ja Danzig jatkoi vapaakaupunkina. Brandenburgin vaaliruhtinas peri Preussin herttuakunnan 1618, jolloin vaaliruhtinas oli Preussin herttuana Puolan hallitsijan vasalli. Brandenburgin vaaliruhtinas Georg Vilhelm oli lisäksi Ruotsin kuninkaan Kustaa II Adolfin puolison Maria Eleonoran veli.
Sota
Kustaa II Adolf päätti siirtää hyökkäyksensä painopisteen lännemmäksi ja hän nousi 25. kesäkuuta 1626 joukkoineen maihin Preussin rannikolla Pillaussa (nykyinen Baltijsk). Joukkoja oli kaikkiaan kahdeksan jalkaväkirykmenttiä ja kolme skvadroonaa eli puolirykmenttiä. Lisäksi Tukholmassa oli joukkoihin lisätty vielä kaksi drabanttikomppaniaa, jolloin jalkaväkeä oli kaikkiaan 80 komppaniaa. Jalkaväen lisäksi oli yhdeksän komppaniaa ratsuväkeä ja jonkin verran tykistöä. Joukot nousivat maihin lähes ilman vastarintaa, koska alueen varustamistyöt oli aloitettu vasta kesäkuun alussa, ja joukkojen siirrot olivat vielä kesken.
Ruotsalaisten eteneminen pysähtyi joukkojen hajaannuttua kaupunkien varuskunniksi. Kustaa II Adolf joutui odottamaan vahvistusten saapumista heinä-elokuun vaihteessa, jona aikana Puola keskitti joukkojaan ruotsalaisten luoman sillanpään ympärille. Vahvennuksina toimitettiin muun muassa Suomesta Pohjanmaan jalkaväkirykmentti, Porin läänin jalkaväkirykmentti sekä kaikki ratsuväen komppaniat. Tämä asetelma jatkui seuraavat kolme vuotta, jolloin vuoroin puolalaiset ja ruotsalaiset etenivät vallaten alueita ja kaupunkeja.
1629 ruotsalaiset etenivät Varsovaa kohti, mutta heidät pysäytti yhdistynyt saksalais-puolalainen armeija 27. kesäkuuta Stuhmin taistelussa. Syyskuun 16. päivä solmittiin välirauha kuudeksi vuodeksi Altmarkissa, mikä vapautti Kustaan osallistumaan kolmikymmenvuotiseen sotaan Saksassa. Ruotsi sai koko Liivinmaan ja useiden Preussin satamien tullitulot (600 000 riikintaaleria), jotka muodostivat kolmasosan Ruotsin budjetista tulevina vuosina.
Lopuksi
Puolan sota toimi Ruotsin armeijan testilaboratoriona, jonka taisteluissa Kustaa II Aadolf testasi ja kehitti erilaisia vaihtoehtoja armeijansa uudistamiseksi. Näin armeija oli huomattavasti vastustajiaan edellä, kun Kustaa lähti kolmekymmenvuotiseen sotaan vuonna 1630. Myös Altmarkin välirauhassa saavutetut tullitulot mahdollistivat riittävän suuren armeijan kokoamisen uutta sotaretkeä varten.
Kaakon rintama
Kaakon rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 7. elokuuta 1942 1. panssariarmeijasta. 30. syyskuuta 1942 se uudelleennimettiin Stalingradin rintamaksi. Rintaman komentajana toimi kenraalieversti Andrei Jerjomenko.
Pekka Ruuska (näyttelykuraattori)
Pekka Vihtori Ruuska (s. 1983 Jämsä) on suomalainen kulttuurivaikuttaja.
Työskentely
Opiskeluaikoina Ruuska toimi tunnetussa suomalaisessa performanssiryhmässä XXX ja on yksi sen perustajista yhdessä Eero Yli-Vakkurin kanssa. XXX on kehittyvä esiintymiskonsepti, joka tähtää 24 tuntia kestävään 100 erillisen performanssin kokonaisuuteen. Ryhmä on esiintynyt mm. Brysselissä ja Euroopan vuoden 2010 kulttuuripääkaupungin Pécsin päätapahtumassa. .
Vuonna 2013 Ruuskan operoima Strata-hanke sai Taiteen edistämiskeskukselta kulttuurityön kunniamaininnan.
Henri Salvador
thumb|Henri Salvador vuonna 2006. Henri Gabriel Salvador (18. heinäkuuta 1917 Cayenne, Ranskan Guayana – 13. helmikuuta 2008 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen viihdelaulaja. Hänen ohjelmistoonsa kuului tyylillisesti hyvinkin vaihtelevaa musiikista jazzista rock ’n’ rolliin (salanimellä Henri Cording), ja hänen kappaleensa ”Dans mon île” vaikutti bossa novan syntyyn 1950-luvun lopulla.
Salvadorin ura jatkui 1930-luvulta hänen elämänsä viime vuosiin saakka. Hänen ikivihreät kappaleensa, kuten ”Syracuse”, ”Zorro est arrivé” (1964) ja ”Une chanson douce”, ovat tunnettuja useamman ranskankielisen sukupolven keskuudessa. Salvadorin vanhemmat olivat guadeloupelaisia.
Salvador muistetaan Paris Saint-Germainin kannattajana. Hän oli paitsi arvostettu muusikko, myös ääninäyttelijä. Hän oli vuoden 2001 Victoires de la Musique -voittaja ja Kunnialegioonan sekä Ordre National du Mériten komentaja. Hän kuoli äkillisesti varhain 13. helmikuuta 2008 ollessaan 90-vuotias.
The Heat
The Heat on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Paul Feigin ohjaama komediallinen toimintaelokuva. Se kertoo kahdesta poliisista, jotka joutuvat vasten tahtoaan työskentelemään yhdessä huumekauppiaan jäljittämiseksi. Elokuvan pääosissa ovat Sandra Bullock ja Melissa McCarthy.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 2013 ja Suomessa 20. syyskuuta 2013. Suomessa elokuva sai alun perin ikärajamerkinnän K12, mutta myöhemmin elokuvien ikärajoja valvova Meku nosti ikärajamerkinnän 16 vuoteen väkivaltakriteerin perusteella. Sen mukaan väkivaltatilanteisiin liittyvää ahdistavuutta lieventää kuitenkin elokuvan selkeä toimintakomediakonteksti.
Juoni
Sarah Ashburn (Sandra Bullock) on erittäin ammattitaitoinen FBI-agentti, joka ei kuitenkaan ylimielisyytensä vuoksi tule toimeen kollegoidensa kanssa. Hänen pomonsa (Demián Bichir) lähettää hänet Bostoniin etsimään huumeparoni Simon Larkinia ja lupaa ylennyksen, jos hän onnistuu tehtävässä.