cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äänikynnys
Vaalitavasta riippumaton äänikynnys
Suomen perustuslakivaliokunta perusteli vuonna 2010 valtioneuvoston sittemmin toteutumatonta esitystä kolmen prosentin äänikynnyksen käyttöönotoksi sillä, että äänikynnys estäisi hajaantumista pieniin puolueisiin.
Piilevä äänikynnys
Vaalitavasta riippuvaa äänestyskynnystä kutsutaan piileväksi äänikynnykseksi, koska lain sijaan se riippuu jaettavana olevien paikkojen määrästä, vaalitavasta ja hukkaäänistä. Yleisesti ottaen piilevä äänikynnys on sitä pienempi, mitä enemmän paikkoja on jaossa.
D'Hondtin menetelmässä
Suomessa käytössä olevan D’Hondtin menetelmän äänikynnys on Ä/(p+1) pyöristettynä ylöspäin seuraavaan kokonaislukuun. Kaavassa Ä on äänimäärä (joko absoluuttinen annettujen äänien määrä tai 100 %) ja p jaossa olevien paikkojen määrä. Jos äänestyksessä on jaossa esimerkiksi 8 paikkaa, on äänikynnys 11,1 % tai 12 ääntä sadasta.
Eduskuntavaaleissa 2019 pienin piilevä äänikynnys oli Uudenmaan vaalipiirissä (noin 2,5 prosenttia) ja suurin Lapissa (noin 9,7 prosenttia).
Äänikynnyksen suurta vahtelevuutta pienten ja suurten vaalipiirien välillä on pidetty Suomessa ongelmana. Pienten puolueiden on vaikea saada ensimmäistäkään ehdokastaan läpi vaalipiirissä, jossa äänikynnys on korkea. Suuressa vaalipiirissä se on paljon helpompaa. Vaihtelua on pyritty tasoittamaan lakimuutosehdotuksilla, kuten paikkajaon laskentamenetelmän vaihtamisella, pienten vaalipiirien yhdistämisellä tai suurten vaalipiirien jakamisella. Esitykset ovat pääpiirteissään kuitenkin aina kariutuneet eduskunnassa. Lisäksi Suomen perustuslaki estää vaalipiirien vähentämisen nykyisestä 12:sta.
Muissa menetelmissä
Sainte-Laguën menetelmässä äänikynnys on pienempi kuin d’Hondtin menetelmässä. Ruotsissa käytetään Sainte-Laguën menetelmän erästä muunnelmaa. Hare-Niemeyerin menetelmässä valtakunnalliset edustajanpaikat jaetaan suoraan puolueen valtakunnallisen ääniosuuden perusteella. Droop-menetelmä on periaatteeltaan samanlainen.
Siirtoäänivaalitavassa äänikynnys voidaan ilmoittaa yleisesti muodossä Ä/(1+n), jossa n voi olla 0, 1 tai 2.
Tasauspaikkamenetelmässä osa paikoista jaetaan puolueille valtakunnallisen ääniosuuden perusteella sen jälkeen, kun suurin osa paikoista on ensin jaettu d’Hondtin menetelmän mukaisesti. Vaalialuemenetelmässä käytetään vaalialueita, jotka muodostuvat kahdesta tai useammasta vaalipiiristä. Vaalipiirijaon muuttamisella voidaan suurentaa kaikkein pienimpiä vaalipiirejä ja siten pienentää niiden äänikynnystä.
Song-dynastia
Song-dynastia (宋朝) hallitsi Kiinassa 960–1279. On olemassa myös aiempi Song-dynastia, Eteläiset ja pohjoiset dynastiat-kauden Eteläisiin dynastioihin kuuluva (Liu-)Song-dynastia (420–479). Song-dynastia jaetaan kahteen osaan:
Näistä Pohjoinen Song-dynastia hallitsi koko Kiinaa, ja piti pääkaupunkiaan Kaifengissa, Eteläinen Song-dynastia hallitsi vain Kiinan eteläosia, kun pohjoisessa valtaa pitivät Liao-dynastia ja sittemmin Jin-dynastia, sen pääkaupunkina oli Hangzhou. Eteläinen Song-dynastia menetti valtansa Kublai-kaanin johtamille mongoleille ja heidän perustamalleen Yuan-dynastialle.
Talous
Song-dynastian aikana suurista kaupungeista tuli valtavia kauppakeskuksia, joista tavarat kulkivat koko kansalle. Kauppiasjärjestöt kehittivät esittelykirjeet (飛錢 [fēiqián]), pankkijärjestelmän ja luottolaitokset. Paperiraha levittäytyi laajalle, ensimmäisenä maailmassa. Maareitin Keski-Aasiaan katkettuakin ulkomaankauppa jatkui, sillä tekninen kehitys mahdollisti kaupan merten yli jopa Intiaan ja Arabiaan saakka. Kiinassa oli käytössä mm. kuivatelakka viimeistään 1000-luvulla.
Kulttuuri
Tang-dynastian ja Viiden dynastian levottomien ja sotaisten kausien jälkeen Song-dynastia oli kiinalaisen kulttuurin lujittumisen aikaa. Perinteinen siviilihallintomallinen valtio oli täysin kehittynyt ja sen mukana palasivat kungfutselaiset opit. Monet oppineet kommentoivat perinteisiä kirjoja tuoden esille uusia ajatuksia. Song-dynastian aikaa kutsutaan usein Kiinan renessanssiksi, sillä aivan kuten Euroopan renessanssissa, tekniikoiden ja keksintöjen kehitys sekä vanhojen tekstien uudet tulkinnat herättivät vanhoja ja synnyttivät uusia virtauksia.
Song-dynastian aikana kiinalaisen kulttuurin tuhansia vuosia jatkunut kehitys muovautui yhdeksi kokonaisuudeksi. Tang-dynastian aikainen ihanne kaikilla aloilla etevistä ihmisistä jotka olivat yhtä lailla runoilijoita, taidemaalareita kuin valtiomiehiäkin, yhdistettiin historiallisten kirjoitusten, maalaustaiteen ja posliinintuntemukseen. Älymystö etsi vastauksia kaikkiin filosofisiin ja poliittisiin kysymyksiin kungfutselaisista klassikoista. Samalla Tang-kauden buddhalaisuus sai väistyä, sitä pidettiin ulkomaalaisena ja sen ei katsottu tarjoavan juurikaan ohjeita poliittisia ja muita maanpäällisiä ongelmia silmällä pitäen.
Dynastian kaatuminen
Edellisten dynastioiden ajoilta oli opittu, että pääkaupungin lähellä oli pidettävä voimakasta armeijaa. Upseereita kierrätettiin, ja armeijan ylimmät johtotehtävät oli jaettu usean ihmisen hoidettavaksi. Varsin usein sotilastehtäviin päätyi siviilihenkilöitä, joilla ei ollut sotilaskokemusta ja he eivät aina tehneet oikeita päätöksiä oikeaan aikaan, erityisesti silloin kun pohjoisen ei-kiinalaiset valtakunnat Liao, Jin ja mongolit yrittivät vallata Kiinan. Monet järkevästi kieltäytyivät sotilastehtävistä ja ottivat mieluummin hoitoonsa maa-alueita.
Song-dynastian autoritaarinen hallinto teki mahdottomaksi sen, että kenraalit olisivat haastaneet keisarin vallan, joten hallintojärjestelmä oli puhtaasti siviilien käsissä. Pohjois-Kiinan menettämisen jälkeenkään Song-dynastian keisarit eivät halunneet tuhlata energiaa sotaretkiin pohjoisia hyökkäilijöitä vastaan. Oli ilman muuta edullisempaa rauhoittaa "barbaarikansat" tribuuttilahjoilla kuin taistella heitä vastaan. Sisäinen ja ulkoinen rauha ja kukoistava talous olivat erityisen tärkeitä kungfutselaiselle linjalle siirtyneille oppineille.
Tämä rauhoittamispolitiikka ei kuitenkaan toiminut loputtomiin. Sekä Liaon että Jinin johtava luokka omaksui pian kehittyneemmän kiinalaisen elämäntyylin, ja jäivät sitten mongolien jalkoihin. Song-dynastian sotilaallinen heikkous ja sotahaluttomuus yhdistettynä Mongolivaltakunnan valtaviin voimavaroihin koitui sittemmin dynastian kohtaloksi, mongolien vallatessa koko Kiinan vuoteen 1279 mennessä perustaen Yuan-dynastian.
Myh’ailo Šah’ov
Myh’ailo Opanasovytš Šah’ov (,, 20. marraskuuta 1931 Saratov, Venäjän SFNT – 8. elokuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut vapaapainija ja olympiamitalisti.
57 kilogramman painoluokassa kilpaillut Šah’ov saavutti vapaapainissa olympiapronssia Melbournessa 1956. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän sijoittui kuudenneksi ja vuoden 1958 maailmancupissa kolmanneksi.
Šah’ov toimi painijanuransa jälkeen valmentajana Ukrainassa ja Puolassa. Hän kuoli 86-vuotiaana 8. elokuuta 2018.
Winter Garden Atrium
Winter Garden Atrium on 10-kerroksinen lasiholvin sisään rakennettu paviljonki, joka on osa Brookfield Place -toimistorakennuskompleksia Lower Manhattanilla, New Yorkin kaupungissa. Rakennuksen takaosa avautuu World Financial Center Plaza -aukiolle. Paviljonkia pidetään yleisesti merkittävänä nähtävyytenä.
Winter Garden Atriumin rakennustyöt valmistuivat vuonna 1988. Paviljonki vaurioitui pahoin syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001 West Street -kadun toisella puolella sijainneiden World Trade Centerin kaksoistornien romahdettua tuhoten muun muassa lähes kaikki paviljongin ikkunapaneelit. Korjaus- ja entisöintityöt valmistuivat vuonna 2002.
Kulttuuritoiminta
Winter Garden Atriumissa on järjestetty lukuisia kulttuuritapahtumia kuten konsertteja. Vuoden 2002 uudelleenavaamisen jälkeen paviljongissa on muun muassa järjestetty baletti-, konsertti- ja sirkusesityksiä. Keväällä 2003 Paviljongissa oli esillä Lower Manhattan Development Corporationin järjestämä valokuvanäyttely World Trade Centerin uudelleenrakennustöistä. Näyttelyssä oli esillä myös Daniel Libeskindin ensimmäisiä luonnoksia uudesta One World Trade Centerista. Myöhemmin samana vuonna Winter Garden Atriumissa oli esillä uuden World Trade Centerin suunnittelukilpailun kahdeksan finalistin suunnitelmat.
Harrison Schmitt
Harrison Hagan ”Jack” Schmitt (s. 3. heinäkuuta 1935) on ainoa Kuussa Yhdysvaltojen Apollo-avaruusohjelman aikana käynyt geologi. Suurin osa Apollo-astronauteista oli nimittäin taustaltaan Korean sodassa taistelleita ilmavoimien ja laivaston lentäjiä.
Schmitt opiskeli geologiksi Caltechissa Pasadenassa ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardissa vuonna 1964. Hän toimi kenttägeologina sekä Norjassa että Yhdysvalloissa. Vuonna 1965 hänet valittiin avaruusohjelmaan ensimmäisten tiedemiesastronauttien joukossa. Hän antoi astronauteille geologian koulutusta sekä osallistui avaruusalusten geologisen tutkimusvälineistöjen kehittämiseen. Samalla hän hankki astronautille välttämättömän lentäjän pätevyyden.
Schmitt erosi NASAn palveluksesta vuonna 1975. Sen jälkeen hän on ehtinyt olla senaattori ja Yhdysvaltain senaatin tiede- ja avaruusvaliokunnan puheenjohtaja. Schmitt on saanut lukuisia tunnustuksia, ja hän on moninkertainen kunniatohtori. linkki=https://fi.wikipedia.org/wiki/Tiedosto:Apollo%2017%20-%20Schmitt%20bei%20der%20Arbeit.jpg|vasen|pienoiskuva|[[Harrison Schmitt Kuussa 1972. Hänen avaruuspukunsa on yltä päältä Kuun regoliitissä.]] Harrison Schmitt kävi Suomessa 17.–18.4.2009. Hän esiintyi Joensuussa ja Helsingin Pasilan kirjastossa.
Treffen-taktiikka
Treffen-taktiikka oli alun perin antiikin roomalaisten taktiikka, jossa joukot sijoitettiin taistelukentälle toisiaan tukien limittäin, shakkilautakuvioon. Uudelleen treffenit eli taistelulinjat otettiin käyttöön sotatoimissa 1500-luvun lopulla, ensiksi Alankomaiden armeijassa, jota Morits Oranialainen oli uudistanut antiikin Rooman esikuvan mukaan vuodesta 1590 alkaen. Morits sijoitti uudet jalkaväkensä puolirykmentit kolmeen toisiaan tukevaan treffeniin. Tämän jälkeen treffen-taktiikka levisi suhteellisen nopeasti muidenkin maiden armeijoiden käyttöön. Esimerkiksi Kustaa II Aadolf uudisti Ruotsin jalkaväen taistelujärjestyksen Moritsin ajatuksia myötäillen. Myös espanjalaiset neliöt järjestettiin treffen-taktiikan mukaan, usean neliön muodostaessa uuden espanjalaisen prikaatin. Treffeneistä kehittyi 1600-luvun puolenvälin jälkeen jalkaväen linjataktiikka, joka syrjäytti treffen-taktiikan.
Basilosaurus
Basilosaurus (nimen merkitys: "kuningaslisko" ) oli varhainen valas, jonka uskotaan syöneen muun muassa samaan aikaan eläneitä pienempiä valaita kuten Dorudoneja. Sen jäännöksiä löydettiin ensimmäisenä Pohjois-Amerikasta, ja niitä luultiin jonkinlaisen merimatelijan fossiileiksi; tästä saurus-nimi, joka tarkoittaa liskoa. Ainakin kahden muun lajin jäännöksiä on löydetty Egyptistä ja Pakistanista. Basilosaurus -koiraat olivat 21 metriä pitkiä ja naaraat 18 metriä pitkiä.
Löydöt
1800-luvun alkupuolella Louisianassa ja Alabamassa Basilosaurus cetoides -fossiilit olivat niin tavallisia ja suuria, että niitä käytettiin yleisesti kalusteina. Anatomian tutkija Richard Harlan esitti, että kyseessä olisi suuri matelija ja nimesi eläimen Basilosaurukseksi. Myöhemmin brittitutkija Sir Richard Owen perehtyi jäännöksiin ja totesi niiden kuuluneen nisäkkäälle. Myöhemmin Basilosauruksen fossiileja löydettiin Euroopasta, Egyptistä ja Uudesta-Seelannista. Basilosaurus oli siis hyvin yleinen maailman lämpimissä valtamerissä 45–36 miljoonaa vuotta sitten.
Ominaisuudet
Kaikkien valaiden tavoin myös Basilosaurus hengitti ilmaa. Sillä ei kuitenkaan ollut ilmareikää päälaella, vaan se hengitti uimalla pintaan ja haukkasi siellä ilmaa. Tällaiset alkeelliset piirteet olivat ymmärrettäviä, koska valaat kehittyivät vain muutama miljoona vuotta ennemmin kun Basilosaurus kehittyi. Basilosaurus kuului alkuvalaisiin eli Archaeoceti-alalahkoon. Basilosaurus ei ollut nirso. Se saalisti kaikkea: kilpikonnia, haikaloja, muita kaloja sekä kalmareita. Basilosaurus oli pitkään ainoa tunnettu esihistoriallinen valas. Sen pienet takaraajat, jotka muistuttivat ennemmin jalkoja kuin eviä, johtivat ajatukseen, että valaat ovat kehittyneet maaeläimistä. Viimeisen naulan arkkuun kuitenkin löi se, kun Ambulocetus löydettiin.
Kanssasi sun
Kanssasi sun on vuonna 1996 julkaistu 20 suosikkia -sarjaan kuuluva Eija Sinikan kokoelmalevy.
Gerald Durrell
thumb|300px|Gerald Durrellin patsas [[Jerseyn eläintarhalla]]
Gerald (Gerry) Durrell (7. tammikuuta 1925 – 30. tammikuuta 1995) oli brittiläinen eläintarhanpitäjä, luonnontutkija ja -suojelija ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lukuisista eläinaiheisista kirjoistaan, mutta hän myös perusti nykyisen Durrellin villieläintensuojelusäätion (Durrell Wildlife Conservation Trust) sekä Jerseyn eläintarhan, joka keskittyy uhanalaisten eläinlajien suojeluun. Kirjailija Lawrence Durrell oli Gerald Durrellin vanhempi veli ja esiintyy monissa hänen kirjoistaan kutsumanimellään Larry.
Elämä ja ura
Durrellin vanhemmat olivat suvultaan brittiläisiä mutta molemmat Intiassa syntyneitä. Gerry Durrell itsekin syntyi Intiassa kuopukseksi nelilapsiseen perheeseen. Perheen isän kuoleman jälkeen Durrellit muuttivat vuonna 1928 Englantiin ja edelleen vuonna 1935 Kreikkaan Korfun saarelle. Vuodet Korfulla jättivät nuoreen Gerryyn lähtemättömät jäljet ja olivat hänen muistoissaan aina onnellista, aurinkoista aikaa. Hän tutustui lääkäri-luonnontieteilijä Theodore Stephanidekseen ja kiinnostui syvästi kaikenlaisista eläimistä ja niiden käyttäytymisestä. Hän piti lemmikkeinä laajaa valikoimaa saaren eläimistöä linnuista kaloihin, käärmeisiin ja hyönteisiin. Myöhemmin hän muisteli humoristiseen sävyyn niin perheensä kommelluksia kuin korfulaisia eläin- ja ihmisystäviäänkin kolmessa kirjassa, joista on suomennettu Eläimet ja muu kotiväkeni sekä Eläimellistä menoa Korfussa. Hänen lapsuusmuistojensa pohjalta on tehty myös televisiosarja Durrellin perhe.
Lähestyvä toinen maailmansota pakotti Durrellit palaamaan vuonna 1939 Korfulta Englantiin. Lähes täysin muodollista koulutusta vaille jäänyt Gerry Durrell halusi työskennellä eläinten parissa: hän haaveili työstä eläintarhassa tai villieläinten keräämisestä viidakoista eläintarhoja varten. Lemmikkieläinliikkeessä ja maatilalla työskentelyn jälkeen hänen onnistui vuonna 1945 päästä eläintenhoidon harjoittelijaksi Whipsnaden eläintarhaan. Vuonna 1947 hän lähti ensimmäiselle eläintenkeräysmatkalleen nykyiseen Kameruniin. Seuranneiden vuosikymmenten aikana hän teki monia tällaisia matkoja lähinnä Afrikkaan ja Etelä-Amerikkaan ja keräsi eläinten ohella hyvin laajalti niiden käsittelyyn ja hoitoon liittyvää kokemusta ja tietotaitoa. Kerätyt eläimet päätyivät aluksi eläimiä tilanneiden englantilaisten eläintarhojen kokoelmiin. Pian Durrell alkoi kuitenkin suunnitella oman eläintarhan perustamista. Hän ei tahtonut erota eläinyksilöistä joihin oli matkalla jo ehtinyt kiintyä, eikä hän myöskään ollut tyytyväinen senaikaisten eläintarhojen pitoon ja toimintaperiaatteisiin. Omalle eläintarhalle löytyi lopulta vuonna 1958 paikka Jerseyn saarelta, jossa se edelleen sijaitsee. Vuonna 1963 perustettiin Jerseyn villieläintensuojelusäätiö huolehtimaan sekä eläintarhan rahoituksesta ja ylläpidosta että yleisemminkin uhanalaisten eläinlajien suojelutyöstä.
Durrellin kirjailijanura käynnistyi jo vuonna 1951. Hän oli juuri mennyt naimisiin lähes täysin rahattomana, ja sekä vaimo että isoveli Lawrence kannustivat häntä kirjoittamaan kokemuksistaan eksoottisilla matkoillaan ja eläinten parissa. Tuloksena oli Kamerunin matkasta kertova Arkillinen eläimiä (1953, suom. 1973), joka oli välitön menestys. Durrellin kertojanlahjat olivat heti ilmeiset. Vaikka hän ei koskaan suuresti kirjoittamisesta nauttinutkaan, runsaslukuiset pääosin omaelämäkerralliset eläinkirjat olivat hänelle jatkossa koko ajan tärkeä tulonlähde. Vuonna 1956 julkaistusta humoristisesta Korfun-vuosien muistelukirjasta Eläimet ja muu kotiväkeni tuli jättimenestys ja lukijoiden kestosuosikki. Tämä kirja myös edisti suuresti Durrellin uraa niin kirjailijana kuin eläintensuojelutyössäkin.
Durrell kiinnitti muuhun maailmaan nähden jo hyvin aikaisessa vaiheessa huomionsa uhanalaisiin eläinlajeihin ja näiden suojelun tärkeyteen. Hän koki tämän elämäntehtäväkseen ja haki asialle huomiota ja julkisuutta monenlaisin keinoin: kirjoittamalla kirjoja, filmaamalla matkoillaan materiaalia televisio-ohjelmia varten ja esiintymällä ja luennoimalla ahkerasti ympäri maailmaa. Hän oli hyvin vetovoimainen esiintyjä ja otti yleensä eläimiä mukaansa. Myös Jerseyn eläintarhan ensisijainen tehtävä oli uhanalaisten lajien auttaminen: vaikka tarha on aina ollut avoinna yleisölle, eläinten viihtyminen ja etu ovat aina etusijalla yleisön viihdyttämiseen nähden. Durrellin matkojen tavoitteet vaihtuivat ennen pitkää eläinten keräilystä tiedon ja filmimateriaalin keräämiseen, paikallisväestön valistamiseen ja uhanalaisten eläinlajien paikallisten suojeluohjelmien perustamiseen ja tukemiseen.
Durrell tunsi eläimet hyvin ja arvosti niitä elävinä olentoina ja yksilöinä. Hän ei kuitenkaan suhtautunut niihin järin sentimentaalisesti eikä romantisoivasti. Hän tiesi pitkän ja laajan eläintenpitokokemuksensa perusteella, että eläimet viihtyivät vankeudessa hyvin jos niiden kaikista perustarpeista vain pystyttiin pitämään huolta. Hän teki aina lujasti töitä löytääkseen jokaiselle vangitulle ja tarhatulle eläimelle oikeanlaiset olosuhteet ja ravinnon ja pitääkseen ne terveinä ja tyytyväisinä. Hän piti kuitenkin ainoana oikeutuksena villieläinten eläintarhassa pitoon niiden suojelua sukupuutolta; eläintarhan tuli auttaa lajeja säilymään ja uhalaisten eläinten lukumääriä kasvamaan. Kun lajin elinolot ja suojelu alkuperäisessä elinympäristössä saataisiin taas kuntoon, eläimet tuli palauttaa luontoon.
Gerry Durrellin ensimmäinen vaimo Jacqueline (Jacquie) muutti erilleen vuonna 1976 ja avioliitto purkaantui lopullisesti vuonna 1979, taustalla lähinnä Durrellin omistautuminen työlleen ja kasvavat alkoholiongelmat. Hänen toinen vuonna 1979 solmittu avioliittonsa yhdysvaltalaisen eläintieteilijä Lee Durrellin kanssa kesti Gerry Durrellin kuolemaan vuonna 1995 saakka. Lapsia hänellä ei koskaan ollut.
Dmitri Lykin
Dmitri Lykin (, s. 13. maaliskuuta 1974 Omsk) on venäläinen riistamaaliampuja, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Dmitri Lykin on saavuttanut olympialaisissa pronssia Ateenassa 2004 10 m olympiakiväärissä. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa useita mitaleita miesten ja poikien sarjoissa.
Erin Cuthbert
pienoiskuva|Erin Cuthbert Erin Cuthbert (s. 19. heinäkuuta 1998 Irvine, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 33 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki yhden maalin Argentiinaa vastaan.
Cuthbert on edustanut vuodesta 2016 englantilaisseura Chelseaa. Sitä ennen hän pelasi Glasgow Cityssä.
Snowshoe
Snowshoe on amerikkalainen kissarotu. Kissalla on itämaistyyppinen ruumiinrakenne, mutta se on nykyisiä itämaisia isompi ja vankempi. Vähän kuin kolmenkymmenen vuoden takainen siamilainen.
Historia
1960-luvulla Pennsylvaniassa asuva siamilaiskissojen kasvattaja Dorothy Hinds-Daughteryn omistuksessa oleva kissa synnytti tavallisen siamilaispentueen. Kolmella pentueen pennuista oli kuitenkin hyvin yksilöllistä, ennennäkemätöntä kuviointia, joka koostui valkoisista jaloista ja pienistä valkoisista kuvioista pentujen turkeilla. Kuvioinnista innostuneena Hinds-Daughtery alkoi kasvattaa samankaltaisia kissoja nimellä "Snowshoe". Lopulta nainen kuitenkin luopui kissojen kasvatuksesta, ja Snowshoe-rotua alkoi kasvattaa Vikki Olander. Olander kirjoitti kissoille ensimmäisen rotumääritelmän, ja hankki kissat "kokeellinen rotu" statukselle CFF:ään sekä ACA:an vuonna 1974. Vuoteen 1977 asti Olander oli ainoa Snowshoe-kasvattaja koko Yhdysvalloissa, kunnes joukkoon liittyi Jim Hoffman sekä Georgia Kuhnell. Vuonna 1983 he hankkivat itselleen CFF:ltä mestarin statuksen. Vikki Olander joutui kuitenkin lähtemään joukosta suvussaan olleen kissa-allergian takia. Snowshoe oli kuitenkin jo hyvin vahvistunut rotu, ja vuonna 1990 se sai mestaristatuksen American Cat Fanciers Assocationilta.
Luonne
Järkkymättömän rauhallisuutensa ansiosta snowshoe on ihanteellinen näyttelykissa. Kissa on utelias ja lempeä.
Rakenne
thumb|Snowshoe
Värimuunnokset
Standardi tuntee kaksi muunnosta:
Ophthalmosaurus
Ophthalmosaurus (”silmälisko”) oli suurisilmäinen kalalisko jurakadelta. Eläimen silmät olivat läpimitaltaan jopa 220–230 millimetriä ja kokoonsa nähden valtavat, mikä viittaa sen saalistaneen yöllä tai syvässä meressä. Sen hampaattomat leuat osoittavat sen syöneen pehmeäruumisia saaliita, kuten kalmareita ja mustekaloja. Ophthalmosauruksen on arvioitu voineen sukeltaa yli 500 metrin syvyyteen.
Ophthalmosauruksen kiekkomaiset selkänikamat antoivat sille varsin jäykän ruumiinmuodon.
Astra
Astra on SES-Astran televisiolähetyksiä välittävä satelliitti. Niistä ensimmäinen eli Astra 1A lähetettiin 11. joulukuuta 1988 geostationaariselle radalle sijainnille 19,2 astetta itään. Nykyään Astra 1A on poistunut käytöstä ja Astra 1 -asemapaikassa on useita satelliitteja joiden kautta lähetetään muun muassa digitv- ja HDTV -kanavia.
Muita ovat:
Koeteltavuus
Muotoiluja
Filosofi Eino Kailan mukaan kaikki todellisuutta koskeva tieto on peräisin havainnoista. Hänen muotoilunsa mukaan:
Hieman laajemmin sama periaate voidaan muotoilla esimerkiksi seuraavaan tapaan:
Tämä periaate seuraa Kailan mukaan itse ”reaalilauseen” eli todellisuutta koskevan lauseen käsitteestä. Todellisuutta koskevaksi lauseeksi tarkoitettu lause, joka ei toteuta koeteltavuusvaatimusta, on loogisesti virheellinen. Todellisuutta koskevan lauseen totuuden tai epätotuuden voivat ratkaista vain (tieteen) kokemuslauseet, eikä mikään todellisuutta koskeva lause voi toimia arviointiperusteena omalle totuudelleen. Metafyysiset lauseet, joista ei seuraa kokemukseen nähden mitään, ovat loogisesti virheellisiä, ja metafysiikka kokonaisuudessaan (esimerkiksi Martin Heideggerin ajattelu, jolla muutkin loogisen empirismin kannattajat havainnollistivat näennäislauseen käsitettä) on looginen ”hairahdus”.
Filosofi Sami Pihlströmin mukaan koeteltavuuden periaate voidaan luultavasti ainakin alustavasti hyväksyä tieteellisten käsitysten muodostuksen ohjenuoraksi. Se ilmaisee riittävän väljällä ja avoimella tavalla sen, että tieto todellisuudesta on mahdotonta ilman havaintokokemusta. Oikein tulkittuna se ei Pihlströmin mielestä aseta ahtaita todennettavuus- eli verifiointiperiaatteita kielenkäytön mielekkyydelle. Sitä ei näin ollen hänen mielestään tulekaan hyväksyä tiukkana mielekkyyden arviointiperusteena, vaan järkevien tieteellisten väitteiden tai yleisten todellisuutta koskevien käsitysten esittämisen arvosteluperusteena. Tällöin voidaan sanoa, että tieteen (tai koko selitysjärjestelmän, jonka osana se esiintyy) on kokemusperäisesti koeteltavissa. Juuri kokemusperäinen koeteltavuus on yksi niistä piirteistä, jotka tyypillisesti erottavat tieteen lauseet ja oletukset epätieteen väitteistä. Kokemusperäisen koeteltavuuden yksiköiksi voidaan hyväksyä pikemminkin kokonaiset selitysjärjestelmät kuin yksittäiset lauseet.
W. V. O. Quine piti tiedettä kokonaisuudessaan kokemusperäisen merkityksen ja koettelun yksikkönä.
Luettelo roolipelien julkaisijoista
Tämä on lista yrityksistä ja yksityisistä, jotka julkaisevat roolipelejä.
Leeuwarden
Leeuwarden ([ˈleˑˌwɑrdə(n)], friisiksi Ljouwert [ˈʎɔːw(ə)t], stadsfriesin murteella Liwwadden) on kaupunki Alankomaiden pohjoisosassa Frieslandin provinssissa. Se on provinssin pääkaupunki, ja siellä on 94 838 asukasta (31. joulukuuta 2010). Leeuwarden sijaitsee Frieslandin järvialueen ja Vattimeren välissä. Se tunnetaan nykyään erityisesti kahdesta museosta (Fries Museum ja Princessehofin keramiikkamuseo) sekä Euroopan suurimmista karjamarkkinoista (veemarkt).
Kaupunki perustettiin vuonna 1435, mutta paikalla asui ihmisiä jo 900-luvulla. Kaupungin keskiajalla rakennettu keskusta sijaitsee kolmella keinotekoisella kukkulalla, joille ihmiset tarpeen tullen pakenivat nousevaa vettä. Alueensa pääkaupunki Leeuwardenista tehtiin vuonna 1504, ja seuraavat vuosisadat merkitsivät kaupungille kukoistusta: väkiluku kasvoi 1500-luvun alun noin 5 000:sta yhteensä 16 000:een vuonna 1650. Kaupunki oli tällöin yksi Alankomaiden tärkeimmistä ja merkittävä hopea- ja kultaesineiden valmistuksen keskus. Ajalta on edelleen jäljellä monia rakennuksia, kuten Fries Museumin käyttämä rakennus Oldehove-torni, Stadhouderlijk Hof, Kanslerin talo ja entinen kaupan keskus Waag. Tähän aikaan kaupungin ympäri rakennettiin myös kanava ja puolustuslaitoksia; puolustukset on purettu ja muutettu myöhemmin puistoksi, mutta keskustassa kanavat ovat vielä jäljellä. Kaupunki laajeni entisten muuriensa ulkopuolelle 1800-luvulla.
Kuuluisa vakoilija Mata Hari on syntynyt Leeuwardenissa. Kaupunki on Elfstedentocht-pikaluistelukilpailun lähtö- ja päätepiste.
Leeuwarden on Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2018.
thumb|left|250px|Kartta Leeuwardenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Seitsemän veljestä
Seitsemän veljestä on Aleksis Kiven kirjoittama romaani, jota pidetään yhtenä suomalaisen kirjallisuuden suurimmista merkkiteoksista. Seitsemän veljestä ilmestyi keväällä 1870 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Novellikirjasto-sarjassa neljän vihon painoksena. Romaanijulkaisu ilmestyi vasta vuonna 1873. Teosta pidetään suomalaisen kirjallisuuden ja realistisen kansankuvauksen tienraivaajana.
Kivi aloitti teoksen kirjoittamisen 1860-luvun alkuvuosina ja kirjoitti sen ainakin kolmeen kertaan, mutta yhtään käsikirjoitusta ei ole säilynyt.
Seitsemän veljestä oli ensimmäisiä suomenkielisiä romaaneita, mutta ei yksikäsitteisesti ensimmäinen, sillä Karl Jacob Gummeruksen Ylhäiset ja alhaiset alkoi ilmestyä jatkokertomuksena jo aiemmin.
Seitsemään veljekseen ovat tehneet kuvituksen muun muassa Akseli Gallén-Kallela (1908), Marcus Collin (1948), Matti Visanti (1950) ja Erkki Tanttu (1961).
Jukolan veljekset
thumb|220px|Jukolan veljekset vuonna 1970 julkaistussa postimerkissä. Veljekset järjestyksessä vanhimmasta nuorimpaan ovat:
Tapahtumien ajat ja paikat
Seitsemän veljeksen aikajänne on kymmenisen vuotta. Romaanin ajankohdaksi on usein arvioitu 1830- ja 1840-lukuja eli Kiven (s. 1834) itsensä lapsuusvuosia. Määrittelyn perusteena on muun muassa se, että lapsuudessaan ihminen omaksuu ympäristönsä tapahtumat, sanastot ja tarinat. Myös 1820-lukua on esitetty: Juhanin muistot hänen Turun matkaltaan viittaavat aikaan ennen vuoden 1827 Turun paloa, veljekset puhuvat sekä ruplista että rikseistä ja heidän setänsä oli ollut Suomen sodassa 1808–1809. Toisaalta teoksessa on viittauksia myös huomattavasti myöhäisempiin tapahtumiin, kuten suuriin nälkävuosiin 1860-luvun jälkipuoliskolla.
Luvut 1–14
Seitsemän veljestä on jaettu neljääntoista lukuun. Ensimmäisessä luvussa Kivi esittelee veljekset ja kertoo heidän taustastaan. Veljesten vanhemmat ovat kuolleet ja he asuvat keskenään perimällään Jukolan tilalla. Jukolan metsävarat ovat suuret, mutta sen pellot ovat viljelemättä. Veljesten isä Juhani oli metsästäjä, eikä välittänyt maanviljelystä. Veljekset keskustelevat lukutaidon hankkimisesta ja avioitumisesta. Morsiusehdokkaista esillä on naapurissa asuva Männistön Venla. Lauri ehdottaa muuttamista metsään. Toinen luku alkaa tyynestä syyskuun aamusta. Veljesten kosiomatka Venlan luo ei tuota tulosta. He kohtaavat Toukolan miehiä, jotka laulavat pilkkalaulun. Syntyy tappelu, jossa toukolaiset jäävät alakynteen. Luvun lopussa Timo laulaa runon oravasta. Kolmannen luvun alussa edellisen luvun tapahtumista on kulunut kaksi päivää. Veljekset opettelevat lukemista lukkarin tuvassa. "Vallan vitkaa" heidän lukunsa edistyvät, eritoten kovapäisiä ovat Juhani ja Timo. Veljekset päättävät paeta, Aapo yrittää hieman jarrutella heidän uhoaan. He törmäävät mustalaisseurueeseen, jota kutsutaan Rajamäen rykmentiksi ja käyvät suukopua seurueeseen kuuluvien Mikon ja Kaisan kanssa. Yöllä nousee tuima ukonilma, jota veljekset pakenevat Tammiston Kyöstin taloon.
Neljäs luku alkaa seuraavasta päivästä. Veljekset ovat palanneet Jukolaan ja saavat riemukkaan vastaanoton Killiltä ja Kiiskiltä. Toukolaiset ovat kostaneet aiemman selkäsaunansa veljeksille. Veljekset lääkitsevät itseään ja saunovat. Yöllä sauna palaa. "Tosin oli se vanha ja sen hirret haudotut aina ytimeen asti, mutta olishan tuo vielä ritkunut tuossa vuoden tai kaksi", Juhani analysoi vahinkoa. Lautamies Mäkelä tulee ojentamaan veljeksiä ja vaatii heitä palaamaan opintielle. Veljekset päättävät paeta yhteiskuntaa Impivaaraan – oman maatilansa pohjoiselle takamaalle. Jukolan päätalo vuokrataan kymmeneksi vuodeksi nahkapeitturille. Viides luku alkaa keväästä, veljekset muuttavat Impivaaraan. He majoittuvat sysikoijuun ja aterioivat. Käydään keskustelua kurinpitomenetelmistä. Aapo kertoo jälleen tarinan, tällä kertaa aiheena on kalvea impi. Peikko säikäyttää veljekset, kunnes osoittautuu, että se onkin vain heidän hevosensa Valko. Kuudennen luvun alussa veljesten pirtti on vihdoin valmis. Jouluiltana he painivat ja sytyttävät vahingossa pirttinsä tuleen. Veljesten on juostava avojaloin Jukolaan.
Seitsemäs luku alkaa varhaisesta keväästä. Veljekset muuttavat takaisin Impivaaran aholle ja rakentavat uuden pirtin. Tarinaan tulee Taula¹-Matti, vanha eränkävijä, jonka turinoita veljekset kuuntelevat mielellään. Taula-Matin tarinoiden innoittamana veljekset lähtevät metsälle, mutta monikymmenpäinen härkälauma yllättää heidät. Seuraa romaanin draamallinen huipentuma, kun veljekset pakenevat härkiä Hiidenkivelle. Aapo kertoo ajankuluksi tarinoitaan. Härät eivät näytä kaikkoavan. Kahdeksannen luvun alussa veljekset ovat olleet Hiidenkivellä neljättä päivää. Normaalisti siivo ja vähäpuheinen Lauri alkaa humaltua ja räyhätä. Tuomas ehdottaa että Lauri heitetään alas härkien armoille, mutta Juhani estää aikeen. Lauri nukahtaa. Viimeisenä keinonaan veljekset päättävät ampua kaikki härät. Viertolan isäntä tulee paikalle ja härkien omistajana vaatii korvausta. Yhdeksäs luku alkaa eräästä syyskuun aamusta. Veljekset istuvat aholla ja nauttivat häränlihasta. Lauri ei välitä osallistua kiekonlyöntiin, vaan lähtee astelemaan salojen helmoihin. Eero laulaa laulun Rajamäen rykmentistä. Mäkelä tulee keskustelemaan Viertolan kärsimien vahinkojen korvaamisesta. Aapo ehdottaa, että veljekset alkavat viljellä maata ja vievät jyvät härkien hintana Viertolaan; samalla he jättävät osan jyvistä omiksi tarpeikseen. Alkaa kaskenpoltto.
Kymmenennen luvun alussa Jukolan maanviljelys on alkanut kukoistaa. Pulskeista huhtajyvistä riittää myös viinanpolttoon. Seuraa juopottelua, johon Lauri ei kuitenkaan osallistu. Eero ja Simeoni läksivät Hämeenlinnaan myymään rukiita ja viinaa. Heidän matkansa kestää peräti kaksi viikkoa ja he palaavat ryöstettyinä ja rahattomina. Jäljellä on vain kuusi kopeekkaa. Eero astuu tuomiolle mutta Simeoni pakenee metsään. Hän viipyy siellä useita päiviä ja palattuaan kertoo juovuspäissään nähneensä Lusifeeruksen, jonka selässä hän lensi kuuhun. Veljekset päättävät jättää viinan tyystin. Tammiston pihalla veljekset joutuvat jälleen tappeluun toukolaisten kanssa. Yhdestoista luku alkaa saman päivän illasta. Veljekset arvioivat, mitä seurauksia tappelusta Tammistossa tulee. He pelkäävät joutuvansa vankilaan ja alkavat pohtia liittymistä armeijaan tai pakoa ulkomaille rangaistuksen välttämiseksi. Nimismiehen tavatessaan veljeksille käy ilmi, että tappelusta ei koidu juridisia seuraamuksia. Veljekset päättävät vihdoin, että heidän tulee opetella lukemaan. Teräväpäinen Eero lähetetään oppiin ja palattuaan hän opettaa veljilleen lukutaidon. Kahdestoista luku alkaa kesästä. Veljekset ovat oppineet lopultakin lukemaan. Vuodenajat vaihtuvat ja veljesten maanviljelys edistyy vastoinkäymisistä huolimatta. Kahdestoista luku poikkeaa kerronnaltaan muista luvuista: dialogia on niukalti, huumori jää pois ja sävyt synkkenevät. Rovasti julistaa Laurin Toukolan kylän parhaaksi lukijaksi. Aapo painottaa emännän merkitystä taloudenpidossa ja huomauttaa asiaankuuluvasti, että emännän on oltava säästäväinen. "Olkoon siis naiminen, niinkuin se olla pitää, elämämme ankarin askel", Aapo toteaa.
Kolmastoista luku alkaa kelmeästä syyskuun päivästä. Veljekset palaavat Jukolan päätaloon, jota eivät ole nähneet yhdeksään vuoteen. Teerimäen laelle pysähdytään pitkäksi toviksi ihailemaan maisemia. Kulkiessaan mäkeä alas kohti Jukolaa veljekset päättävät kutsua jokaisen vastaantulijan kotiinpaluujuhliinsa. Myös Toukolan poikien kanssa tehdään sovinto. Kuohuvista haarikoista² juodaan sovintomaljat. Sovinto- ja kotiinpaluujuhlasta muodostuu huomattava tapahtuma. Samalla veljekset kosiskelevat tulevia vaimojaan. Neljästoista luku kurkottaa kauas tulevaisuuteen. Teatterisovituksista se on usein jätetty pois dramaturgisen hankaluutensa takia. Luvussa kerrotaan, kuinka veljekset jakavat Jukolan suuren omaisuuden: perustetaan neljä maatilaa ja kaksi itsenäistä torppaa. Jokaisella on alustalaisia, myös torpilla. Simeoni on ainoa, joka ei avioidu. Hän jää asumaan Juhani-Jukolaan. Veljesten kuudesta vaimosta kerrotaan pääpiirteittäin. Aaposta tulee lautamies, Eerosta merkittävä kunnallismies, Tuomaan elo sujuu rauhallisesti. Juhani on alati riidoissa naapureidensa kanssa, Lauri viettää edelleen aikaansa mieluimmin metsässä, Timo puolestaan ottaa tavakseen juopotella aina kekrin aikaan. Romaani päättyy joulujuhlaan Jukolan avarassa tuvassa, jonne veljekset kokoontuvat vaimoineen ja jälkikasvuineen.
¹Taulakäävän sisuksesta valmistettu kuiva massa, jota käytettiin sytykkeenä ²Tavallisesti puusta valmistettu juoma-astia, jossa kaksi kädensijaa
Vastaanotto ja vaikutus
Aleksis Kivi itse toivoi teoksellaan pääsevänsä taloudellisesta ja henkisestä ahdingostaan. Ilmestyessään kirja sai kuitenkin niukasti ymmärrystä kirjallisuuspiireissä, koska ajan henkeen kuuluivat kansallismieliset ihanteet, idyllisen kuvan antaminen Suomesta ja kansan kuvaaminen ylevästi. Ihanteellisuusaatteen ajajista voimakkaimpia oli professori ja kirjallisuusvaikuttaja August Ahlqvist, joka kirjoitti romaanista murska-arvostelun Finlands Allmänna Tidningeniin.
Kirjallisuudentutkija Markku Eskelinen pitää Seitsemää veljestä syntyajankohtaansa ja tuolloiseen suomalaisen proosakirjallisuuden tilaan nähden erittäin poikkeuksellisena. Eskelisen mukaan teos on jännitteisempi ja esteettisesti monimutkaisempi kuin Kiveä seuranneen merkittävän kirjailijasukupolven realistiset romaanit. Eskelinen tuo esiin myös Kiven kielellisen tyylilajeilla leikittelyn: vaikka teoksessa esiintyy tuonaikaisen uskonnollisen kirjallisuuden valta-aseman vuoksi ymmärrettävistä syistä paljon raamatullista ja muutenkin uskonnollista kielenkäyttöä, sen suhtautuminen uskonnon auktoriteettiin ei Eskelisen mukaan ole muusta tuonaikaisesta proosakirjallisuudesta poiketen alistuvaa. Eskelisen mielestä Kiven työn rikkaudelle ja monitasoisuudelle vertailukelpoisia suomenkielisiä proosateoksia alkoi ilmestyä vasta seuraavalla vuosisadalla.
Näyttämö- ja elokuvatulkintoja
Seitsemästä veljeksestä on tehty lukuisia näytelmä- ja myös elokuvasovituksia. Yksi tunnetuimmista näyttämösovituksista on Kalle Holmbergin Turun kaupunginteatteriin ohjaama Seitsemän veljestä, jonka ensi-ilta oli 1972 ja jota esitettiin 240 kertaa. Päärooleissa oli aikansa tunnetuimpia näyttelijöitä, muiden muassa Esko Salminen, Vesa-Matti Loiri, Heikki Kinnunen ja Juha Muje. Yleisradion TV 2:n teatteritoimitus nauhoitti sovituksesta 142-minuuttisen tallenteen 1976.
Suomen Filmiteollisuus tuotti romaanista vuonna 1939 Wilho Ilmarin ohjaaman elokuvan, joka kuvattiin osaksi Pyhäniemen kartanon alueella. Päärooleissa olivat muun muassa Edvin Laine ja Joel Rinne.
Vuonna 1979 valmistui Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin luoma animaatioelokuva Seitsemän veljestä, joka on ensimmäinen suomalainen pitkä animaatioelokuva.
Vuonna 1989 Yleisradion TV 2:n teatteritoimitus tuotti Jouko Turkan ohjaaman 12-jaksoisen televisioelokuvan Seitsemän veljestä, jonka jaksot ovat tunnin tai runsaan tunnin mittaisia. Sarja herätti vilkkaan keskustelun.
2000-luvun tulkintoja edustaa Kivi-juhlilla kesällä 2011 nähty Kai Lehtisen ohjaus Seitsemästä veljeksestä. Lehtinen itse näytteli edellä mainitussa Turkan televisioelokuvassa (1989) Juhania.
Käännökset
Seitsemän veljestä on käännetty ainakin 17 kielelle.
Aiheesta muualla
Seitsemän veljestä tekstinä:
Yussuf Poulsen
Yussuf Yurary Poulsen (s. 15. kesäkuuta 1994 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut RB Leipzigia heinäkuusta 2013 lähtien.
Hänen isänsä oli tansanialainen ja äitinsä on tanskalainen. Hänen isänsä kuoli syöpään vuonna 1999.
Seurajoukkueessa
Heinäkuussa 2013 Poulsen teki neljän vuoden sopimuksen saksalaisen RB Leipzigin kanssa. Leipzig nousi Bundesliigaan vuonna 2016. Ensimmäisellä pääsarjakaudella Poulsen pelasi liigassa 29 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 30 ottelussa neljä maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 31 bundesliigaottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä 15 maalia, muun muassa hattutempun Hertha Berliniä vastaan maaliskuun 2019 lopulla. Kaudella 2019–2020 Poulsen pelasi 22 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Bundesliigassa 27 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2021–2022 hän teki 25 bundesliigaottelussaan kuusi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Bundesliigassa 19 ottelua ja teki kaksi maalia.
Mestarien liigassa Poulsen on pelannut neljä ottelua kaudella 2017–2018, kahdeksan ottelua kausilla 2019–2020 ja 2020–2021, neljä ottelua kaudella 2021–2022 ja viisi ottelua kaudella 2022–2023. Hän teki joulukuussa 2020 maalin Istanbulissa kotijoukkue Başakşehiria vastaan. Eurooppa-liigassa Poulsen on pelannut yhdeksän ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Maajoukkueessa
Poulsen pelasi Tanskan kaikissa juniorimaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Debyyttinsä Tanskan A-maajoukkueessa hän teki 11. lokakuuta 2014 Albaniaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2015 EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan. Yhdestätoista maalistaan neljä hän on tehnyt EM-karsinnoissa ja kaksi MM-karsinnoissa. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 kolmessa Tanskan neljästä ottelusta jouduttuaan olemaan poissa viimeisestä alkulohko-ottelusta varoitustilin täyttymisen vuoksi ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Perua vastaan ottelun ainoan maalin. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän teki alkulohkossa maalin Belgiaa ja Venäjää vastaan. Hän pelasi välieriin edenneessä Tanskan joukkueessa viisi ottelua. Neljännesvälierästä Walesia vastaan hän oli sivussa reisivamman vuoksi. Hän kuului Tanskan joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2022, muttei saanut peliaikaa.
Barbara Krafft
Krafftin isä oli hovimaalari Johann Nepomuk Steiner, ja Barbara opiskeli alun perin hänen johdollaan. Myöhemmin hän pääsi Wienin taideakatemiaan. Hän meni naimisiin apteekkari Josef Krafftin kanssa, ja vuonna 1792 syntyi poika Johann August, myöhemmin itsekin taidemaalari.
Krafft lähti Wienistä Salzburgiin ja lopulta Prahaan, jossa hän asui vuoteen 1803. Vuodet 1803–1821 hän vietti Salzburgissa. Hän kuoli 61-vuotiaana Bambergissa. Nykypäivänä taiteilijan tunnetuin työ on vuonna 1819 valmistunut postuumi muotokuva Wolfgang Amadeus Mozartista.
Claire Emslie
Claire Emslie (s. 8. maaliskuuta 1994) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 32 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa ja teki maalin Englantia vastaan. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2013.
Seuratasolla Emslie on pelannut Skotlannin lisäksi Englannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. Kesällä 2020 hän siirtyi yhdysvaltalaisesta Orlando Pridesta aluksi lainasopimuksella englantilaisseura Evertoniin, ja vuoden 2020 lopussa hän solmi Evertonin kanssa pysyvän sopimuksen. Aiemmin hän on Englannissa edustanut Bristol Cityä ja Manchester Cityä.
Nadežda Petrovna Romanova
Koko Nikolajevitšien klaani, suuriruhtinaat Nikolai Nikolajevitš Romanov ja Pjotr Nikolajevitš Romanov perheineen siirtyivät Kaukasukselle, Nikolain saatua nimityksen sinne. Ensimmäisen maailmansodan syttymisestä lähtien Pjotr oli palvellut veljensä Nikolain esikunnassa. Nadežda oli juuri ennen sotaa kihlautunut ruhtinas Oleg Konstantinovitšin kanssa, mutta meni kuitenkin naimisiin ruhtinas Nikolai Orlovin kanssa Krimillä keväällä 1917.
Nadežda onnistui muiden perheenjäsentensä tavoin pakenemaan Venäjältä vallankumouksen jälkeen. Nadeždan ja ruhtinas Nikolai Orlovin esikoinen, Irina, oli vasta vauva, heidän paetessa Venäjältä.
Ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanova kuoli vuonna 1988.
Onyx (joki)
pienoiskuva|350px|Karttakuva Wrightin laaksosta. Onyx virtaa keltaisten merkkien välissä.
Onyx on Etelämantereen pisin joki ja mantereen suurin virtaavan veden esiintymä. Se virtaa McMurdon kuiviin laaksoihin kuuluvassa Wrightin laaksossa runsaan kahdenkymmenen kilometrin matkan idästä länteen. Joki saa alkunsa alemmalta Wrightin jäätiköltä ja sen virtaussuunta on merestä poispäin. Leveä ja matala Onyx kerää laakson maapohjasta runsaasti suoloja ja laskee hypersuolaiseen Lake Vandaan, joskaan joen vesimäärä ei kaikkina vuosina riitä sinne saakka.
Onyx-joessa ei ole kaloja, mutta mikrobitasoista elämää siinä esiintyy.
Farmi
Farmi tarkoittaa yleensä maatilaa.
Bill Janklow
pienoiskuva|Bill Janklow William John ”Bill” Janklow (13. syyskuuta 1939 – 12. tammikuuta 2012 Sioux Falls, Etelä-Dakota ) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi neljä kautta Etelä-Dakotan kuvernöörinä ja istui lyhyesti Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneessa.
Farmi
Televisio-ohjelmat
Farmi on myös kolmen Suomessa esitetyn televisio-ohjelman nimi:
Bill Janklow
Janklow syntyi Chicagossa. Hän palveli vuosina 1956–1959 Yhdysvaltain merijalkaväessä ja valmistui myöhemmin Etelä-Dakotan yliopistosta.
Janklow valittiin Etelä-Dakotan kuvernööriksi ensimmäistä kertaa vuonna 1978. Hänet valittiin uudelle kaudelle 1982 70,9 prosentin äänienemmistöllä. Myöhemmin hänet on valittu 1994 ja 1998. Hän on osavaltion historian pisimpään istunut kuvernööri.
Janklow joutui auto-onnettomuuteen 16. elokuuta 2003, kun hänen valkoinen Cadillacinsa törmäsi moottoripyöräilijä Randolph E. Scottiin Etelä-Dakotassa. Scott menehtyi, kun taas Janklow selvisi loukkaantumisella. Onnettomuus ei ollut Janklowin ensimmäinen, ja hänet tuomittiin sadan päivän vankeusrangaistukseen. 30 päivää istuttuaan hän saattoi toisinaan poistua vankilasta yhdyskuntapalvelua suorittamaan, ja lopullinen vapaus koitti 17. toukokuuta.
Janklow erosi paikastaan kongressissa 20. tammikuuta 2004. Hän työskenteli ennen kuolemaansa lakialalla.
Allison Hayes
pienoiskuva|Allison Hayes vuonna 1956 Mary Jane (Allison) Hayes (6. maaliskuuta 1930 – 27. helmikuuta 1977) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja vuoden 1949 Miss Americassa kilpaillut malli.
Vaikka Hayesistä ei tullut Miss Americaa, kilpailuun osallistuminen auttoi häntä saamaan töitä paikallisessa televisiossa. Hän muutti Hollywoodiin, jossa hänen onnistui saada sopimus Universal Picturesilta. Hän vaihtoi vuonna 1955 Columbia Picturesille.
Ljubov Galkina
Ljubov Vladimirovna Galkina (, s. 15. maaliskuuta 1973 Alapajevsk) on venäläinen kivääriampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Allison Hayes
Eräs elokuvista, joissa Hayesillä oli olennainen rooli, oli Jättiläisnaisen hyökkäys (1958).
Ljubov Galkina
Galkina on saavuttanut olympialaisissa Ateenassa 2004 kullan 50 m pienoiskiväärin asentokilpailusta ja hopeaa 10 m ilmakivääristä sekä Ateenassa että Pekingissä 2008. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja kaksi pronssia.
Allison Hayes
Myöhemmän uransa aikana Hayes alkoi kärsiä oireista, jotka osoittautuivat todennäköisesti lyijymyrkytyksen aiheuttamiksi. Vuonna 1976 hänellä havaittiin leukemia, johon hän tehokkaasta hoidosta huolimatta menehtyi 27. helmikuuta 1977 Kaliforniassa vain 46 vuoden ikäisenä.
Oszkár Abay-Nemes
Oszkár Abay-Nemes (22. syyskuuta 1913 – 30. tammikuuta 1959) oli unkarilainen uimari ja olympiamitalisti. Hän saavutti Berliinin olympialaisissa 1936 pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Hicham Ayouch
Hicham Ayouch (30. kesäkuuta 1976) on ranskalais-marokkolainen toimittaja, kirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hänen isoveljensä on elokuvaohjaaja Nabil Ayouch.
Hicham Ayouch opiskeli ensin journalistiksi, mutta siirtyi 2000-luvun alussa audiovisuaalisen tuotannon piiriin.
Taigajuhla
Taigajuhla on kansanmusiikkitapahtuma Helsingissä. Se on järjestänyt Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osasto jo vuodesta 1988.
Urbaanin kansanmusiikkifestivaalin ohjelmistossa kohtaavat traditio, nykypäivä ja monikulttuurisuus. Musiikin lisäksi ohjelmassa on tanssia ja performansseja.
Tapahtuman konserttipaikkoja ovat muun muassa Sibelius-Akatemia, Gloria, Stoa ja Suomenlinnan kirkko. Vuoden 2007 Taigajuhla pidettiin 18.-21. huhtikuuta.
Vuoden 2007 Taigajuhlan ohessa pidettiin vientitapahtuma Arctic Paradise LIVE, jonka avulla markkinoitiin suomalaista nykykansanmusiikkia kansainvälisille musiikkiammattilaisille. Kutsuvieraina olivat mediavaikuttajia ja festivaalijärjestäjiä eri maista.
Aiheesta muualla
Taigajuhlan kotisivut
Yes sir, alkaa polttaa
20 suosikkia – Yes sir, alkaa polttaa on Einin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 1996 levymerkillä Fazer Records.
Imperatiivisen mandaatin kielto
Imperatiivisen mandaatin kielto eli imperatiivisen mandaatin puute tai ns. vapaa mandaatti on periaate, jonka mukaan kansanedustaja ei ole velvollinen vastaamaan poliittisista päätöksistään äänestäjilleen. Hänen päätöksentekoon, hänen toimissaan, voi siten vaikuttaa esimerkiksi puolueen tai parlamenttiryhmän yhteiset linjaukset, riippumatta kansanedustajan henkilökohtaisista vaalilupauksista. Kielto tai Imperatiivisen mandaatin puute koskee myös sitä, että kansanedustajan olisi välttämätöntä asioiden tilan muuttuessa olla politiikan asioista juuri samaa mieltä kuin vaalihetkellä.
Suomen nykyisessä perustuslaissa imperatiivisen mandaatin kielto/puute määritellään seuraavasti:
Imperatiivisen mandaatin kielto on yleinen länsimainen oikeusperiaate, koska valtiopäivähenkilöt valitaan henkilökohtaisesti, vaikka useimmin puolueiden kuin valitsijayhdistysten asettamilta riippumattomilta vaalilistoilta.
Suomessa imperatiivisen mandaatin kielto säädettiin aikoinaan siksi, että Suomen sisällissodan jälkeisessä tilanteessa pelättiin, että vasemmistolla olisi ollut pyrkimys edellyttää työväenpuolueiden kansanedustajia sitoutumaan valtiopäivätoimissaan sitovasti ryhmäpäätöksiin (ryhmäkuriin).
Suomessa poliittiset puolueet saivat laissa määritellyn virallisen aseman vasta säädettäessä puoluetuen edellyttämiä säädöksiä (puoluelaki 10.1.1969/10 ). Puoluetuella haluttiin tehdä puolueet riippumattomammiksi liike-elämän tai järjestöjen rahallisesta tuesta.