cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ensi Niinivaara
Niinivaara teki käsikirjoituksen Mirjam Himbergin vuonna 1960 ohjaamaan tv-näytelmään Malmilöytö.
2011
Elokuu
thumb|Lontoon mellakoissa tuhoutunut rakennus Tottenhamissa. thumb|200px|23.8. tapahtuneen maanjäristyksen aiheuttamaa tuhoa [[Washington DC:ssä.]]
Syyskuu
thumb|Lähes kaikki venäläisen [[Lokomotiv Jaroslavl -jääkiekkojoukkueen pelaajat kuolivat lentokoneen maahansyöksyssä.]] thumb|Turun Myllysilta.
Lokakuu
thumb|Julia Tymošenko tuomittiin vallan väärinkäytöstä vankilaan. thumb|200px|Libyan syrjäytetty johtaja Muammar al-Gaddafi otettiin kiinni ja ammuttiin.
Marraskuu
thumb|Asteroidi 2005 YU55
Joulukuu
thumb|right|Autonvalmistaja [[Saab haettiin konkurssiin.]] thumb|right|Joulupyhien alla harvinaisen voimakas [[Tapani (myrsky)|Tapani-myrsky aiheutti tuhoja Pohjoismaissa, tämä kuva on Moldesta, Norjasta.]] thumb|right|200px|Kim Jong-un siirtyi Pohjois-Korean johtajaksi Kim Jong-ilin kuoltua.
Martin Bergeron
Martin Bergeron (s. 20. tammikuuta 1968 Verdun, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan niin Pohjois-Amerikassa, Euroopassa kuin Japanissakin. NHL-seura New York Rangers varasi Bergeronin vuonna 1988 numerolla 55, mutta korkein sarjataso, jolla Bergeron pelasi oli kuitenkin NHL:n farmiliiga AHL, jossa Bergeron pelasi kaudella 1990–1991 Binghamton Rangersissa 41 ottelua.
AHL-kautensa jälkeen Bergeron pelasi vielä ECHL-liigan Louisville Icehawksin joukkueessa, kunnes aloitti viisi kautta kestäneen Euroopan kiertueensa. Bergeron edusti kaudella 1992–1993 saksalaista EHC Gelsenkirchenin joukkuetta jääkiekon 2. Bundesligassa. Seuraavalla kaudella hän edusti alemman sarjatason Oberligan Neusser EV:n joukkuetta. Seuraavat kaksi kautta Bergeron edusti 2. Bundesligan EHC Dortmundin joukkuetta. Bergeronin Euroopan pelit katkesivat kaudella 1996–1997, vaikkakin kauden Bergeron aloitti itävaltalaisessa Wiener EV:n joukkueessa monikansallisessa Alpenligassa. Hän pelasi loppukauden vasta perustetussa Ligue Nord-Américaine de Hockey (QSPHL) -liigassa Acton Vale Novan joukkueessa. Viidessä ottelussa Bergeron teki seitsemän (6+1) pistettä. Seuraavalla kaudella Bergeron pelasi Japanissa Snow Brand Sapporon joukkueessa. 40 ottelussa syntyi tehot 40+23.
Sen kauden jälkeen Bergeron siirtyi Suomeen ja I-divisioonaseura Oulun Kärppiin. Kahdessa kaudessa Bergeron pelasi 86 ottelua, joissa hän teki 86 maalia ja antoi 77 maaliin johtanutta syöttöä. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti divisioonan piste-, maali- ja jäähypörssin, ja uusi jäähypörssiä lukuun ottamatta tittelinsä seuraavalla kaudella.
Conrad Lihr
pienoiskuva|Conrad Lihr (1860-luku) Johan Conrad Lihr (5. marraskuuta 1831 Tammisaari – 10. maaliskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri, joka toimi Suomen Rahapajan johtajana vuodet 1885–1912. Häntä pidetään myös Lapin kullan löytäjänä.
Martin Bergeron
Bergeron pelasi seuraavat kolme kautta Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Nationalliga B:ssä. Kaksi kausista meni HC Ajoien ja yksi EHC Baselin joukkueissa. Kaudeksi hän palasi Suomeen ja SM-liigaseura Porin Ässiin. Ässissä tehot jäivät 55:ssä ottelussa 38:aan ja Bergeron palasi Sveitsiin. Sveitsissä Bergeron pelasi aina uransa loppuun eli kauteen 2005–2006. Sen jälkeen hän on vielä sekä pelannut että valmentanut Sveitsin alasarjoissa.
Conrad Lihr
Tammisaaressa syntyneen Conrad Lihrin isä oli kultaseppä Johan Jakob Lihr (1796–1877). Hän opiskeli Turun yläalkeiskoulussa ja Katedralskolan i Åbossa ennen kirjautumistaan Helsingin yliopistoon vuonna 1851. Vuodesta 1853 lähtien Lihr toimi Tammisaaren ala-alkeiskoulun opettajana, kunnes vuonna 1860 aloitti vuorihallituksen ylimääräisenä vuori-insinöörinä. Rahapajan palvelukseen hän tuli 1865. Hän jäi eläkkeelle Rahapajan johdosta vasta 81-vuotiaana. Lihrin pääjohtajakautena lyödyissä suomalaisissa kolikoissa on niin sanottuna rahamestarin merkkinä L-kirjain hänen sukunimensä alkukirjaimen mukaan. Lihr harrasti nuorena valokuvausta. Hän muun muassa otti vuonna 1863 kuuluisan studiokuvan J. L. Runebergista ja Zachris Topeliuksesta.
Vuosina 1868–1870 Lihr johti vuorihallituksen järjestämää Lappiin suuntautunutta kullanetsintäretkeä. Kultaa etsittiin useasta eri paikasta, kunnes sitä lopulta löytyi Ivalojoelta. Keväällä 1870 alkaneen Ivalojoen kultaryntäyksen aikana Lihr oli vuorimestari Anders Ferdinand Thoreldin lähimpänä apulaisena, mutta joutui jättämään tehtävänsä toimittuaan venäläisen kultayhtiön salaisena asiamiehenä. Ivalojoen kullan alkuperäiselle löytöpaikalle Inarin Nulkkamukkaan pystytettiin vuonna 1987 luonnonkivistä muurattu Lihrin muistomerkki. Hänen mukaansa on myös nimetty Ivalojen tuntumassa sijaitsevat Liirinvaara ja Liirinjänkä. Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa Lapin kullan kimallus Conrad Lihriä näyttelee Mats Långbacka.
Risto Mäkelä
Risto Väinö Kalevi Mäkelä oli suomalainen näyttelijä. Hän teki merkittävän uran Suomen Kansallisteatterissa, jonne hänellä oli kiinnitys vuodesta 1965 alkaen. Vaikka Mäkelä ei ollut käynyt Teatterikoulua, hän ansioitui etenkin luonnerooleissa, herkkänä ja oivaltavana ihmiskuvaajana. Hänellä oli useita teatterikiinnityksiä jo vuodesta 1945, mutta hänen elokuvauransa alkoi vasta 1960-luvun alkupuolella. Mäkelä muistetaan etenkin sivurooleistaan kahdessa ensimmäisessä Komisario Palmu -elokuvassa. Lisäksi hän näytteli paljon televisiossa ja radiossa.
Varhaisvaiheet
Ennen jatkosotaa Mäkelä ehti toimia avustajana Tampereen Teatterissa, jota silloin johti Edvin Laine. Jatkosodan aikaan elokuussa 1944 Mäkelä haavoittui rintamapalveluksessa Karjalan Kannaksella ja pääsi toipumislomalle Niinisaloon. Siellä hän jatkoi aiemmin keskeytyneitä keskikouluopintojaan. Niinisalon toverikunnassa oli näytelmätoimintaa, ja Mäkelä pääsi ohjaamaan sekä esittämään nimiosan Charleyn tädissä.
Teatteri
Jatkosodan jälkeen Mäkelä haki töitä Tampereen Teatterista, ja pääsi tuuraamaan Yrjö Kostermaata radikaalin kansankiihottajan roolissa. Seuraavaksi hän sai kiinnityksen Porin Teatteriin kaudelle 1947–1949. Sieltä hän palasi Tampereen Teatteriin, jossa näytteli kymmenen vuotta kunnes siirtyi kuudeksi vuodeksi Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1959. Vuonna 1965 alkoi Mäkelän lähes 30 vuoden mittainen ura Suomen Kansallisteatterissa. Hänen omaa alaansa olivat vakavasävyiset ja syvämietteiset osat komediaan yhdistettynä. Mäkelän huomattavimpia näyttämötöitä olivat muun muassa Othello, Martin Luther, Paavo Ruotsalainen, Akusti näytelmässä Niskavuoren Heta ja Konsta näytelmässä Havukka-ahon ajattelija. Komeasta lauluäänestään tunnettu Mäkelä sai rooleja myös musikaaleissa ja oopperoissa. Lisäksi hän oli Radioteatterin pidetty esiintyjä, toimi usein lausujana sekä suomensi muutamia näytelmiä. Mäkelä ohjasi puolisonsa Ritva Ahosen kiitetyn runoillan Onnen puoti.
Mäkelän viimeisiä suuria töitä Kansallisen lavalla oli Kuningas Learin nimiosa Jotaarkka Pennasen ohjauksessa. Mäkelän Lear-tulkinnassa yhdistyi hänen näyttelijäntaiteensa koko kirjo: miehekäs juurevuus, älyllinen auktoriteettisuus ja komediallinen kepeys.
Elokuvat
Mäkelän ensimmäinen elokuvarooli oli poliisipäällikkö Hagert Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa Komisario Palmun erehdys (1960). Hän tuli tunnetuksi esittäessään pikkukonna Villeä Aarne Tarkaksen elokuvissa Opettajatar seikkailee (1960), Oksat pois... (1961) ja Turkasen tenava! (1963). Ainoat pääroolinsa Mäkelä näytteli draamassa Me (1961) sekä mustalla huumorilla maustetussa jännityselokuvassa Hän varasti elämän (1962). Hänet muistetaan kuitenkin parhaiten sivurooleistaan, kuten saarnaaja Mustapään roolista elokuvassa Kaasua, komisario Palmu! (1961), Metsäpirtin Tanelina elokuvassa Pikku suorasuu (1962) ja vankikarkuri Yrjö Granbergina elokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1971). Mäkelällä oli lauluosat esimerkiksi elokuvissa Miljoonavaillinki (1961) sekä Akseli ja Elina (1970). Hänen viimeiseksi työkseen valkokankaalla jäi myrkytyspotilaan isä elokuvassa Jousiampuja (1982).
Televisio
Mäkelä esiintyi pitkään televisiossa, ja hänet muistetaan esimerkiksi viihdesarjoista Kaverukset (1963) ja Merirosvoradio (1975). Televisiosarjoissa Sodan ja rauhan miehet ja Presidentti Mäkelä näytteli Neuvostoliiton ulkoministeriä Vjatšeslav Molotovia niin uskottavasti, että häntä puhuteltiin jopa kadulla tämän nimellä. Mäkelä nähtiin vielä vuonna 1993 postuumisti pienessä roolissa tv-elokuvassa Kissa ja varjo.
Yksityiselämä
Risto Mäkelä oli naimisissa kaksi kertaa, Onerva Keskisen kanssa 1948–1962 ja näyttelijä-lausuja Ritva Ahosen kanssa vuodesta 1962 kuolemaansa saakka. Hänellä oli molemmista liitoistaan kaksi lasta. Mäkelän ja Ahosen poika Martti Mäkelä (s. 1965) on jatkanut vanhempiensa näyttelijäperinnettä. Samasta sukunimestään huolimatta Risto Mäkelä ja näyttelijä Toivo Mäkelä eivät olleet sukua toisilleen.
Toimittaja Jukka Kajava luonnehti Mäkelää suomalaisen teatterin voimamieheksi, joka suhtautui työhönsä vakavasti ja vaati paljon niin itseltään kuin ohjaajaltakin.
Risto Mäkelä sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1990. Hän kuoli maaliskuussa 1992 lyhyen sairauden jälkeen 68-vuotiaana.
Espoonkartanonsillat
Espoonkartanonsillat-nimellä kutsutaan joskus kahta peräkkäistä Espoon kartanon aikoinaan rakennuttamaa kiviholvisiltaa yhdystiellä 11310 eli Kuninkaankartanontiellä Espoon Espoonkartanon kaupunginosassa:
Joe Esposito (muusikko)
Joe ”Bean” Esposito (s. 5. toukokuuta 1948) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Hän on levyttänyt tyylillisesti monipuolista musiikkia, ja tehnyt yhteistyötä monien artistien ja tuottajien kanssa. Näihin lukeutuvat muun muassa Giorgio Moroder, Donna Summer, Brenda Russell ja Laura Branigan. Hän on myös säveltänyt paljon elokuvamusiikkia, joista jotkut ovat hänen uransa tunnetuimpia. Menestyneimpiä ovat ehkäpä ”Lady Lady Lady” vuoden 1983 elokuvasta Flashdance sekä ”You’re the Best” elokuvasta Karate Kid vuodelta 1984.
Marianna Kalliola
Riitta Marianna Kalliola (28. helmikuuta 1952 Mäntsälä – 27. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Joe Esposito (muusikko)
Ura
Vuonna 1982 Giorgio Moroder pyysi Espositoa osallistumaan Solitary Men -nimiseen projektiinsa. Moroder toimi tuottajana, ja siitä tuli Espositon ensimmäinen sooloalbumi. Hän vietti 1980-luvun säveltämällä kappaleita lukuisiin eri elokuviin sekä muille esiintyjille, joiden kanssa teki myös duettoja tai oli taustalaulajana. Hän sai Grammy-ehdokkuudet vuonna 1984 Flashdance ja Staying Alive -elokuvien soundtrackeistä, ja vuonna 1988 duetosta ”Piano in the Dark”, jonka hän lauloi Brenda Russellin kanssa.
1990-luvun alussa Esposito lähti kiertueelle The Planotones -nimisen lauluyhtyeen kanssa, joka kuului hänen lisäkseen päävokalisti Kenny Vance sekä entinen yhtyetoveri Eddy Hokenson Brooklyn Dreamsin ajoilta. Ryhmä esiintyi vuoden 1978 musikaalissa American Hot Wax. Kiertueelta pois jäänyt kosketinsoittaja Bruce Sudano kuului myös The Planotonesin alkuperäiseen kokoonpanoon. Vuonna 1996 Esposito julkaisi bluesvaikutteisen albuminsa Treated and Released. Nykyään hän asuu Las Vegasissa ja jatkaa kappaleiden kirjoittamista elokuviin, esiintyen paikallisissa kasinoissa sekä tehden samalla omaa musiikkiaan.
Natascha McElhone
thumb|Natascha McElhone vuonna 2009. Natascha McElhone (alk. Taylor) (s. 14. joulukuuta 1971) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvassa Truman Show ja televisiosarjassa Californication.
Tausta
McElhone syntyi Hampsteadissa, Lontoossa journalistivanhemmille, jotka erosivat tyttären ollessa kaksivuotias. Hän harrasti irlantilaista tanssia kuusivuotiaasta 12-vuotiaaksi ja opiskeli St. Mary's Hall School for Girlsissä sekä myöhemmin London Academy of Music and Dramatic Artissa, josta hän valmistui vuonna 1993.
19. toukokuuta 1998 McElhone meni naimisiin plastiikkakirurgi Martin Hirigoyen Kellyn kanssa, joka menehtyi 20. toukokuuta 2008 kotiportailleen Lontoossa. Parilla on kolme poikaa (s. 2000, 2003 ja 2008), joista nuorin syntyi viisi kuukautta isänsä kuoleman jälkeen.
Ura
McElhone on saavuttanut mainetta sekä teatterista, televisiosta että elokuvista. Varhaiseen uraan kuuluu esiintyminen muun muassa televisiosarjassa Bergerac 19. tammikuuta 1991.
Overnet
Overnet on Jed McCalebin kehittämä vertaisverkko, joka käyttää Kademlia-algoritmia. Overnetiä käytetään yleensä suurien tiedostojen, kuten elokuvien tai ohjelmistojen jakamiseen. Suosituin Overnetiä käyttävä ohjelmisto oli eDonkey2000 jonka kehitys on lopetettu. Muita ohjelmia verkkoon kytkeytymiseksi ovat MLDonkey ja TrustyFiles.
Natascha McElhone
Ura
McElhone teki elokuvadebyyttinsä Vuodet Picasson kanssa -elokuvassa vuonna 1996. Toinen tunnettu elokuvarooli oli Truman Show’ssa vuonna 1998.
Vuonna 2002 McElhone nähtiin elokuvassa Solaris. Kyseinen esiintyminen toi näyttelijälle kaksi huomattavaa palkintoehdokkuutta: hän oli vuonna 2003 ehdolla Irlannin IFTA-palkinnon ja Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Filmsin Saturn-palkinnon saajaksi.
SSM-N-8 Regulus
thumb|right|SSM-N-8 Regulus I-ohjus, USS Toledon kannella 1958. Chance Vought SSM-N-8 Regulus I on yhdysvaltalainen, ydinkärjellä varustettu taktinen laivaston risteilyohjus. Sen kehitystyö alkoi vuonna 1947. Ohjuksen ensilento oli 1951. Asetyyppi oli käytössä Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1955–1964. Ohjuksen lyhykäinen kantama (900 km) ja matala, alisooninen lentonopeus (950 km/h) eivät olleet USN:n kannalta haittaavia tekijöitä omalla aikakaudellaan. Regulus I-ohjuksia oli palveluskäytössä arviolta 500 yksilöä. Niihin voitiin liittää joko fissiopommi (W5) tai lämpöydinpommi (W27) taistelukärjeksi.
Tätä nimenomaista asetyyppiä hyödynsi Yhdysvaltain laivastossa kaikkiaan 4 raskasta risteilijää, 5 sukellusvenettä sekä 10 lentotukialusta, eli 19 laivaston sota-alusta. Ohjustyyppi oli käytössä Kuuban kriisin aikaan.thumb|right|SSM-N-8 Regulus I USS Growlerilla. Ohjuksen lähetti matkaan 2 kappaletta booster-raketteja, jonka jälkeen matkamoottori alkoi toimia. Regulus I:n ajomoottori oli 20 kN työntövoiman omaava Allison J33-A14 -suihkumoottori.
Regulus-ohjuksesta kehitettiin hypersooninen eli yli äänen nopeudella toimiva SSM-N-9 Regulus II -tyyppi, muttei se kerinnyt saavuttaa mainittavaa palvelusuraa. Pitkän kantaman (yli 1 000 mpk) ballistinen ohjus Polaris syrjäytti sen melkoisen nopeasti. thumb|right|Regulus I-risteilyohjuksen laukaisu USS Los Angelesilta, 7. elokuuta 1957.
Abu Mena
Abu Mena on varhaiskristillinen pyhiinvaelluskohde ja entinen asutuskeskus Aleksandrian länsipuolella Egyptissä. Paikan uskonnollinen asema liittyy marttyyri Menas Egyptiläisen tarinaan, jonka haudan päälle paikalle rakennettiin martyrion 300-luvun lopulla. Tunnetuiksi tulivat myös pyhiinvaeltajille myydyt Menan ampullat. Sasanidit tuhosivat kohteen 600-luvun alkupuolella ja paikka hylättiin kokonaan 900-luvun jälkeen. Vuodesta 1979 Abu Mena on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
Kohde
thumb|vasen|Kylpylän raunioita. Abu Mena keskusta käsittää aukion, jonka pohjoispuolella on ksenodokheion ja eteläpuolella kirkkoja. Kirkoista tärkein on martyrion Menas Egyptiläisen haudan päällä. Martyrion on rakennettu alun perin 300-luvulla ja sitä on sittemmin laajennettu useampaan otteeseen. Sen itäpuolella on 500-luvun alulla rakennettu basilika ja länsipuolella kastekirkko. Muu kaupunki käsittää asuntoja, teidenvarren kolonnadeja ja kaksi kylpylää. Keskusaukiosta sivuun on myös muutamia kirkkoja, kuten siitä pohjoiseen sijaitseva basilika. Abu Menan kirkot rakennettiin paikallisesta kalkkikivestä.
Historia
400-luvulta 600-luvulle Abu Menasta myytiin pyhiinvaeltajille erityisen tunnetuksi tulleita savisia ampulloja, joilla pyhiinvaeltajat saattoivat viedä mukanaan Abu Menan pyhättöjen vettä. Menan ampullojen kuvitus esittää usein Pyhää Menaa ja polvistuvia kameleja. Sittemmin Menan ampulloja on löydetty eri osista entistä Bysantin valtakuntaa ja jopa sen rajojen ulkopuolelta.
Abu Mena tuhoutui lähes täysin sasanidien hyökkäyksissä vuosien 616–620 välillä. Tuhojen jälkeen paikka jälleenrakennettiin paljon aikaisempaa pienemmässä mittakaavassa. Paikka oli khalkedonialaisen kirkon kohde, kunnes Arabit valloittivat Egyptin vuosina 639–642. Valloituksen jälkeen Abu Menaa hallitsi koptilainen monofysitinen kirkko. Koptilaisen kirkon patriarkka Mikael I (744–768) rakennutti vanhan martyrionin paikalle basilikan. Koko kohde hylättiin luultavasti 900-luvun paikkeilla.
Aby Mena valittiin vuonna 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon. Kohde luokiteltiin vuonna 2001 vaarantuneeksi pohjaveden pinnan nousun takia. Kuivana kestävä savinen maaperä ei vettyessään kannata rakennuksia, jotka ovat vaarassa romahtaa.
3. Baltian rintama
3. Baltian rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 21. huhtikuuta 1944 20. armeijasta ja lakkautettiin 16. lokakuuta 1944. Sen komentajana toimi armeijankenraali Ivan Maslennikov.
Heinäkuussa 1944 Operaatio Bagrationin aikana 3. Baltian rintama murtautui saksalaisten linjojen läpi ja pakotti heidät perääntymään kohti Viroa. Se jatkoi hyökkäystään 11. elokuuta kohti Peipsijärveä ja 25. elokuuta saavutti Tarton kaupungin.
Daniel Tilas
pienoiskuva|[[Olof Arenius|Olof Areniuksen maalaama muotokuva Daniel Tilaksesta noin vuodelta 1750.]]Daniel Olofsson Tilas (2. maaliskuuta 1712 Ramsberg – 27. lokakuuta 1772 Tukholma) oli ruotsalainen vuoritieteilijä, vapaaherra ja valtiopäivämies, jota pidetään aikakautensa merkittävimpänä vuoriteollisuuden ja malminetsinnän vaikuttajana Ruotsin valtakunnassa. Hänen ansiostaan aloitettiin myös Suomen malmivarojen hyödyntämisen sekä laajamittainen kansannäytteiden kerääminen. Tilasin mukaan on nimetty Ruotsista löytynyt mineraali tilasiitti, CaMg(AsO4)F.
Elämä
Vuonna 1739 hänet nimitettiin hovijunkkariksi ja 1740–1745 Tilas oli mukana Ruotsin ja Norjan rajakomissiossa. Kamariherran arvonimi hänelle myönnettiin 1743 ja vuodesta 1745 lähtien Tilas työskenteli jälleen vuorikollegion palveluksessa muun muassa asessorina. Myöhemmin hän sai vielä vuorineuvoksen arvonimen. Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkki Tilasille myönnettiin vuonna 1757 ja vapaaherraksi hänet aateloitiin 1766. Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi Tilas valittiin jo kesäkuussa 1739 heti akatemian perustamisvuonna. Säätyvaltiopäiville hän osallistui kahdesti hattupuolueen edustajana. Tilas tunnettiin myös merkittävänä heradikkona ja sukututkijana.
Toiminta Suomessa
Daniel Tilas teki Suomeen kaksi tutkimusmatkaa vuosina 1737 ja 1738. Ne ulottuivat lähinnä Satakunnan maakunnan alueelle sekä Hämeen läänin Satakunnan puoleisiin rajapitäjiin, joissa hän tutki mahdollisuuksia Päijänteen ja Kokemäenjoen yhdistämiseen kanavalla. Tehtävän tarkoituksena oli luoda Päijänteeltä Selkämerelle ulottuva vesireitti. Tilasin vuonna 1740 tutkimuksistaan julkaisema raportti on ensimmäinen Suomesta tehty geologinen kartoitus, jonka ansiosta maan malmivaroja alettiin tutkimaan ja hyödyntämään. Hän on myös Suomen malminetsinnän laajemman kansannäytetoiminnan alullepanija. Tilasin vuonna 1740 julkaiseman raportin ohjeet ovat edelleen lohkare-etsinnän keskeisiä perusteita. Vuorikollegiossa työskennellessään hän tutki itse Suomesta lähetetyt näytteet.
Lokakuussa 1738 Tilas teki malmilöydöksen perusteella tarkastuksen Tammelan pitäjän Hopiavuorelle, jonne perustettu kuparikaivos myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Tilasinvuoren kaivokseksi. Tilasin ehdotuksesta tehtiin myös Viljakkalassa sijaitsevan Haverin kaivoksen ensimmäiset koelouhinnat.
Tilas kirjasi havaintonsa nimellä Mineral historia öfver Björneborgs och Tavastehus lähner (1737–1738). Se on olemassa käsikirjoituksena Tukholmassa.
María Peláez
María Peláez Navarrete (s. 13. marraskuuta 1977, Málaga, Andalusia) on entinen espanjalainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa, alkaen vuodesta 1992. Hän voitti hopeaa 200 metrin perhosuinnissa pitkän radan EM-kilpailuissa 1999, Istanbulissa, voitettuaan kaksi vuotta aikaisemmin saman matkan pitkän radan EM-kilpailuissa 1997, Sevillassa.
John Sayles
thumb|Sayles vuonna 2008. John Sayles (s. 28. syyskuuta 1950 Schenectady, New York) on yhdysvaltalainen independent-elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän myös leikkaa itse omat ohjauksensa. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Lone Star (1996) sekä esikoisohjaus Return of the Secaucus 7 (1980), joka on otettu osaksi National Film Registryn kokoelmaa. Lone Star oli ehdolla parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkintoon.
Sayles on tunnettu pienillä budjeteilla tehdyistä realistisista ja inhimillisistä elokuvista, joiden henkilöhahmot vaikuttavat aidoilta.
John Sayles on kotoisin New Yorkin osavaltion teollisuuskaupungista Schenectadystä, jossa hänen vanhempansa toimivat opettajina. Sayles opiskeli high schoolin jälkeen psykologiaa. Työuransa alussa hän kirjoitteli vapaa-aikoinaan ja ansaitsi elantonsa erilaisilla tilapäistöillä muun muassa lihanpakkaajana. Elokuva-alalla hänen työparinaan tuottajana on alusta saakka toiminut entinen opiskelutoveri ja pitkäaikainen puoliso Maggie Renzi. Sayles on tehnyt useasti yhteistyötä myös toisen opiskelutoverinsa, näyttelijä David Strathairnin kanssa.
Algebrallinen geometria
Algebrallinen geometria on matematiikan osa-alue, joka tutkii geometriaa abstraktin algebran avulla. Algebrallisen geometrian voidaan ajatella olevan algebrallisten yhtälöryhmien ratkaisujoukon tutkimista. Kun yhtälöissä on useampi kuin yksi tuntematon, yhtälön geometrinen luonne helpottaa usein ilmiön ymmärtämistä. Voidaan sanoa, että algebrallinen geometria alkaa siitä, kun yhtälön ratkaisu jää sivuseikaksi ja ratkaisujen muodostama joukko on yhtä tärkeä kuin yhden yksittäisen ratkaisun tunteminen. Tämä johtaa siihen, että aloitteleva algebrallisen geometrian opiskelija kohtaa monia uusia tekniikoita käsitellä yhtälöitä alkaessaan opiskella algebrallista geometriaa.
Uusi julkisjohtamisen oppi
Uusi julkisjohtamisen oppi eli New Public Management perustuu näennäismarkkinoiden teoriaan. Se on Yhdysvalloissa 1970–80-luvuilla kehitetty julkisten organisaatioiden muutosoppi, jonka tavoitteena on siirtää yksityiseltä puolelta omaksuttuja toimintatapoja julkisen hallinnon organisaatioihin ja toimintamalleihin. Uusi julkisjohtamisen oppi perustuu pohjimmiltaan tayloristiseen talousteoriaan, eli keskusjohtoiseen tieteelliseen liikkeenjohtoon.
Algebrallinen geometria
Polynomien yhteiset nollakohdat
Klassisessa algebrallisessa geometriassa päämielenkiinto kohdistuu polynomien yhteisten nollakohtien tutkimiseen. Esimerkiksi jos taso leikkaa palloa, tuloksena syntyy ympyrä.
Uusi julkisjohtamisen oppi
Aiemmin julkisten organisaatioiden opit perustuivat pitkälti virkamiesten rationaalisuuteen, etiikkaan ja yleisen hyvän käsitteeseen. Uuden julkisjohtamisen malli perustuu yksityisten markkinoiden ihailuun ja idealisointiin. Tämän käsityksen mukaan suurin osa julkisen sektorin toiminnoista voidaan − ja pitää − yksityistää ja ulkoistaa eli hoitaa yksityisten markkinoiden kautta.
Novoazovskin piiri
Novoazovskin piiri oli hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueen kaakkoisosassa. Piirin hallinnollinen keskus oli Novoazovskin kaupunki (11 440 as. 2017 ). Itä-Ukrainan sodan seurauksena piiri on itäosiltaan kuulunut vuodesta 2014 Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin, Venäjän sotilaallisesti ja poliittisesti tukemiin separatistialueisiin.
Algebrallinen geometria
Affiinit varistot
Olkoon annettu kunta k. Klassisessa algebrallisessa geometriassa kunnaksi oletetaan C, kompleksiluvut, mutta monet tulokset ovat voimassa pelkästään olettamalla että k on algebrallisesti suljettu. Määritellään, affiini n-avaruus kunnassa k, olemaan kn. Tämän merkintätavan tarkoituksena on unohtaa että kn on vektoriavaruus. Siten on, ainakin hetken aikaa, pelkästään kokoelma pisteitä. Siten voidaan pudottaa k :sta ja kirjoittaa pelkästään.
Uusi julkisjohtamisen oppi
Uuden julkisjohtamisen opin mukaan yksityiset markkinat ovat tehokkaat ja perinteinen valtio (julkiset toiminnot yleensä) tehoton. Tästä uskomuksesta syntyy tarve uudistaa kaikki julkiset organisaatiot yksityisten yhtiöiden johtamismallien mukaan. Jokaiselle yksikölle ja osa-alueelle täytyy luoda omat budjetit, ja niiden käytettävissä olevat varat sidotaan määrällisiin tuotoksiin, joista vain pieni osa tulee yksiköiden omaan budjettiin. Menestyksekkäitä yksiköitä ja etenkin niiden johtajia tulee palkita, kun taas määritellyillä kriteereillä heikosti pärjänneiltä voidaan viedä rahat ja toimintaedellytykset.
Novoazovskin piiri
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 27 618 ihmistä (1.1.2017). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin runsas puolet: Novoazovskin kaupungin ja Sjedoven kaupunkityyppisen taajaman asukaat (2 622 as.).
Algebrallinen geometria
Affiinit varistot
on säännöllinen, jos se voidaan kirjoittaa polynomiksi. Tämä tarkoittaa sitä, että on olemassa polynomi p joukossa
siten että jokaiselle pisteelle
on voimassa
Säännölliset funktiot affiinissa n-avaruudessa on siten täsmälleen samat kuin n:n muuttujan polynomit k:ssa. Merkitään kaikkien säännöllisien funktioiden joukkoa :ssä.
Sanomme polynomin häviävän tietyssä pisteessä, jos tässä pisteessä on funktion arvo nolla. Olkoon S joukko polynomeja :ssä. Joukon S häviämisjoukko, V(S), muodostuu niistä pisteistä :ssä, joissa jokainen S:n polynomi häviää. Toisin sanoen
Osajoukko joka on V(S) jollakin S, on nimeltään algebrallinen joukko. V tulee nimestä varisto (tietyn tyyppinen algebrallinen joukko).
Jos on annettu joukon osajoukko V siten että V on varisto, voidaan aina määrittää polynomijoukko joka virittää V:n. Jos V on mikä tahansa :n osajoukko, määritellään I(V) olemaan se joukko jossa häviävien polynomien joukko sisältää V:n. I tulee sanasta ideaali: Jos polynomit f ja g molemmat häviävät V:ssä, tällöin myös f+g häviää V:ssä ja jos h on mikä tahansa polynomi, tällöin myös hf häviää V:ssä, joten I(V) on aina :n ideaali.
Nyt herää kaksi tärkeää kysymystä: On annettu joukon osajoukko V. Milloin on
On annettu joukko S polynomeja, milloin on
Algebrallisen joukon sanotaan olevan jaoton, jos sitä ei voida kirjoittaa kahden pienemmän algebrallisen joukon yhdisteeksi. Jaotonta algebrallista joukkoa kutsutaan myös varistoksi. Osoittautuu, että algebrallinen joukko on varisto jos ja vain jos joukon polynomit virittävät polynomirenkaan alkuideaalin.
Säännölliset funktiot
Kuten jatkuvat funktiot ovat topologiassa usein käytettyjä kuvauksia topologisten avaruuksien välillä ja sileät funktiot ovat vastaavasti kuvauksia differentioituvien monistojen välillä, on olemassa myös algebrallisten joukkojen välillä funktioita, säännöllisiä funktioita. Algebrallisen joukon säännöllinen funktio määritellään joukon  rajoittumaksi V:hen. Voi näyttää epäluonnolliselta rajoitukselta vaatia säännöllinen funktion määrittelyjoukoksi myös alkuperäisen funktion määrittelyjoukkoa laajempi avaruus, mutta tilanne on analoginen normaalien topologisten avaruuksien kohdalla, missä Tietzen jatkolause takaa että suljetun joukon jatkuva funktio voidaan aina jatkaa jatkuvaksi funktioksi ympäröivään avaruuteen.
Kuten säännöllisen funktio affiinissa avaruudessa, säännölliset funktiot V:ssä muodostavat renkaan, jota merkitään k[V]. Tämä rengas on nimeltään V:n koordinaattirengas.
Koska V:n säännölliset funktiot saadaan :n säännöllisistä funktioista, niillä on yhteys niiden koordinaattirenkaaseen. Erityisesti, saadakseen funktion k[V]:ssä otamme funktion :sta ja sanomme että kaksi funktiota ovat samat jos ne ovat samat V:ssä. Tämä tarkoittaa että funktioiden erotus häviää V:ssä. Tästä nähdään, että k[V] on tekijäjoukko.
Affiinien varistojen kategoria
Käyttämällä säännöllisiä funktioita affiinilta varistolta :lle, voidaan määritellä säännöllisiä funktioita affiinilta varistolta toiselle. Määritellään ensiksi säännöllinen funktio varistolta affiiniin avaruuteen: Olkoon V varisto :ssa. Valitaan m säännöllistä funktiota V:stä ja nimetään ne f1,...,fm. Määritellään säännöllinen funktio f V:ltä :ään asettamalla f(t1,...,tn)=(f1,...,fm). Toisin sanoen, jokainen fi määrää yhden koordinaatin f:n maalissa.
Jos V' on varisto joka sisältyy :han, sanomme että f on säännöllinen funktio V:ltä V':uun, jos f:n maalijoukko sisältyy V':uun.
Tämän ominaisuuden perusteella kaikki affiinit varistot muodostavat kategorian, missä objektit ovat affiineja varistoja ja morfismit säännöllisiä kuvauksia. Seuraava lause karakterisoi affiinien varistojen kategorian:
Projektiivinen avaruus
Tarkastellaan varistoa V(y=x2). Sen kuvaaja on paraabeli. Kun x kasvaa, suoran, joka kulkee origon ja pisteen (x,x2) kautta, kulmakerroin kasvaa. Kun x vähenee, saman suoran kulmakerron pienenee ja pienenee.
Ratkaistakseen ongelman on työskenneltävä niin sanotussa projektiivisessa avaruudessa. Projektiivisen avaruuden ominaisuudet ovat samat kuin kompaktin Hausdorffin avaruuden. Projektiivinen avaruus saadaan siis lisäämällä avaruuteen äärettömyyspisteitä ja määrittelemällä äärettömille topologiset ympäristöt. Tätä kutsutaan prosessia topologiassa nimellä Aleksandrovin kompaktisointi. Varistojen käyttäytyminen äärettömyydessä antaa lisätietoa varistoista. Osoittautuu, että V(y=x3):lla on singulariteetti yhdessä lisätyssä pisteessä, mutta V(y=x2) on sileä varisto.
Vaikka projektiivinen geometria löydettiin alun perin synteettisen geometrian kautta, homogeeninen koordinaatisto mahdollisti algebrallisten tekniikoiden käytön algebrallisen geometrian tutkimisessa. Edelleen projektiivisten tekniikoiden käyttö yksinkertaisti ja tiukensi monia algebrallisen geometrian tuloksia. Esimerkiksi tunnettu Bezout'n lause kahden variston leikkauspisteiden lukumäärästä voidaan esittää tiukimmassa muodossaan ainoastaan projektiivisessa avaruudessa. Tämän takia projektiivinen avaruus näyttelee keskeistä roolia algebrallisessa geometriassa.
Kari Heikkilä
Ura
Heikkilä edusti SM-liigassa pelaajana Ilvestä, ulkomailla hän pelasi muun muassa Luulajassa ja Fassassa Serie A:ssa.
Huhtikuussa 2010 Heikkilä solmi kahden kauden sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa. Magnitogorsk selvisi KHL:n itäisen konferenssin finaaliin 2011, mutta seura ei jatkanut sopimusta. Elokuussa 2011 Heikkilä siirtyi Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella ja huhtikuussa 2012 hänestä tuli myös Dinamo Minskin päävalmentaja. Molemmat pestit päättyivät potkuihin seuraavana syksynä. Heikkilä toimi KHL-joukkue Neftehimikin päävalmentajana maaliskuusta 2014 lähtien, mutta sai potkut saman vuoden lokakuussa.
Heinäkuussa 2015 Heikkilä palasi KHL:ään, kun Dinamo Riika palkkasi hänet seuran päävalmentajaksi. Dinamon peliesitykset Heikkilän alaisuudessa olivat vaisuja ja pudotuspelipaikan karatessa yhä kauemmas seurajohto erotti hänet tammikuun alussa 2016.
Heikkilä siirtyi tammikuussa 2016 Tampereen Ilvekseen korvatessaan kesken kauden Tuomas Tuokkolan päävalmentajana loppukauden mittaisella sopimuksella.
Marraskuussa 2016 Heikkilä siirtyi Rauman Lukon päävalmentajaksi korvaamaan loppukaudeksi Juha Vuorta. Lokakuussa 2017 Ilves ilmoitti palkanneensa Heikkilän joukkueen urheilutoimenjohtajaksi, jossa tehtävässä hän osallistuu myös Ilveksen juniorijoukkueiden taustatöihin. Heikkilän sopimus Ilveksen kanssa päättyi maaliskuun 2018 lopussa, eikä hän jatkanut tehtävässään.
Marianne Timmer
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Timmer voitti MM-kisoista 1997, missä hän voitti kultaa 1 000 metrillä ja myöhemmin myös 1 500 metrillä. Hän voitti myös Naganon olympialaisista 1998 kultaa sekä 1 000 ja 1 500 metrillä. Seuraavissa MM-kisoissa Heerenveenissä 1999 hän saavutti kultaa sprinttikisassa ja pronssia 500 metriltä.
Kari Heikkilä
Ura
Heikkilä sai potkut venäläisestä VHL-joukkue Saryarka Karagandasta lokakuussa 2018 yhdeksän pelin jälkeen, joista seura voitti kolme. Sittemmin Heikkilä ei ole valmentanut missään ja on ilmoittanut lopettaneensa valmennusuransa.
Marianne Timmer
Timmer voitti MM-kultaa Naganossa 2004 sprintistä, ja olympiakultaa 1 000 metriltä Torinosta 2006, mikä on myös hänen viimeisin arvokisamitalinsa.
Vuoden 1978 ensimmäinen konklaavi
Konklaavin taustaa
Vuoden 1978 ensimmäisessä konklaavissa Sikstuksen kappeliin kokoontui silloin ennätysmäärä kardinaaleja, 111 kappaletta. Edellinen paavi Paavali VI oli kieltänyt kaikkia yli 80-vuotiaita kardinaaleja osallistumasta paavinvaaliin, joten viisitoista kardinaalia joutui jäämään äänestyksen ulkopuolelle.
Konservattivien pääehdokkaana konklaavissa oli Giuseppe Siri -niminen kardinaali ja Genovan arkkipiispa. Hänen vastaehdokkaikseen ilmaantuivat ensimmäisellä äänestyskierroksella kardinaalit Albino Luciani, Sergio Pignedoli, Sebastiano Baggio ja Franz König.
== Konklaavin kulku ==
Ensimmäisellä äänestyskerralla pääehdokkaiksi vakiintuneet saivat seuraavanlaisen kanntuksen: Giuseppe Siri 25 ääntää, Albino Luciani 23 ääntä, Sergio Pignedoli 18 ääntä, Sebastiano Baggio yhdeksän ääntä ja Franz König kahdeksan ääntä. Seuraavan äänestyskierroksen jälkeen Luciani sai jo 53 ääntä, kun taas Sirin äänisaalis jäi kahteenkymmeneenneljään. Myös Pignedolin äänimäärä oli laskenut kolmella ja lisäksi vaaliin oli ilmaantunut uusi ehdokas, neljä ääntä saanut ja seuraavassa konklaavissa tuleva paavi Karol Wojtyla. Seuraavissa äänestyksissä Luciani otti selvän eron vastaehdokkaisiin ja hänet valittiin 26. elokuuta uudeksi paaviksi ja hän otti nimekseen Johannes Paavali I.
Jani Kauppila
Jani Antero Kauppila (s. 16. tammikuuta 1980 Ranua) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja ja pelaa useimmiten tasapainottavassa tai puolustavassa roolissa.
Seurajoukkueet
Juniorivuosien jalkapallo-oppinsa Kauppila on ammentanut Oulussa. Miesten tason pelejä hän on pelannut 16-vuotiaasta asti. Kauppilan pelaajaura ylemmillä sarjatasoilla alkoi Tervareiden Ykkösen joukkueessa kaudella 2000. Yhden Ykkösessä pelatun kauden jälkeen Kauppila siirtyi Skotlantiin Rangers FC:n organisaatioon. Skotlannin suurseurassa Kauppila pelasi pääasiassa reservijoukkueessa, mutta onnistui murtautumaan myös ykkösjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon, esiintyen kentällä neljässä ottelussa Skotlannin liigassa. Hän pelasi mm. täydet 90 minuuttia Motherwelliä vastaan. Skotlannista Kauppila siirtyi vuonna 2003 Veikkausliigaan ja Valkeakoskelle Valkeakosken Hakan riveihin. Kauppila pelasi Hakassa yhteensä kahdeksan kautta aina vuoteen 2010 asti ja voitti seuran riveissä Suomen mestaruuden 2004 ja Suomen Cupin 2005. Näiden lisäksi palkintokaappiin tuli Haka-vuosien aikana kaksi hopeista ja yksi pronssinen SM-mitali. Kauppila nousi myös perinteikkään seuran kapteeniksi ja liigaotteluita Hakassa kertyi kaiken kaikkiaan 178. Kauppila siirtyi kaudelle 2011 takaisin kotikaupunkiinsa AC Oulun riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Hän toimi Oulussa pelatessaan kapteenina.
Pohjolan Liikenne
thumb|Ilmalan varikko vuonna 2010. Oy Pohjolan Liikenne Ab on maantiekuljetuskonserni. Se on Suomen suurin maantiekuljetuskonserni. Se kuuluu VR-Yhtymän matkustajaliikennedivisioonaan ja harjoittaa linja-autoliikennettä.
Pohjolan Liikenne liikennöi HSL-alueella kaupunkiliikennettä. Pohjolan Liikenne on HSL-alueen toiseksi suurin liikennöitsijä. Se liikennöi noin 27 %:a HSL-alueen bussiliikenteestä.
Lisäksi Pohjolan Liikenne hoitaa paikallisvuoroliikennettä Tampereella, Pohjois-Savossa sekä Kotkassa.
Liikenne Tampereen seudulla
Pohjolan Liikenne aloitti kesällä 2022 liikenteen Tampereen seudun joukkoliikenteessä linjoilla 5, 10, 18 ja 90–94. Yhtiö toi Tampereen liikenteeseen 26 Yutongin valmistamaa sähköbussia.
Historiaa
Pohjolan Liikenne perustettiin keväällä 1940 valtionyhtiöksi hoitamaan Suomen ulkomaankaupan tarpeita Golfvirran vuoksi ympäri vuoden sulana säilyvän Petsamon Liinahamarin sataman kautta. Itämeren reittiä ei tuolloin voitu käyttää, koska se oli sodan takia miinoitettu. Yhtiön omistajavastuu Suomen valtiolla kuului aluksi kansanhuoltoministeriölle, loppuvuodesta 1940 alkaen kauppa- ja teollisuusministeriölle. Yhtiö hankki käyttöönsä Volvo- ja Ford V8 -kuorma-autoja, joilla se vastasi liikenteestä Pohjoiselta jäämereltä etelään. Yhtiön toimitusjohtajaksi määrättiin kenraali Paavo Talvela. Myös yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja 1946–1967, kauppaneuvoksen arvonimen saanut Vilho Koivisto, oli entinen sotilas. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta everstiluutnanttina ennen tuloaan yhtiön palvelukseen.
Tammikuun alussa 1995 Pohjolan Liikenne osti vuonna 1935 perustetun Lohjan Liikenne Oy:n, joka harjoitti linjaliikennettä läntisellä Uudellamaalla. Ostetulla yrityksellä oli tuolloin 36 linja-autoa. Saman vuoden huhtikuun alussa Pohjolan Liikenteen omistukseen siirtyi espoolainen P. Tyllilä Linja Oy, joka ajoi Espoon sisäistä sopimusliikennettä ja YTV:n seutuliikennettä 34 linja-autolla. Kesäkuussa 1995 Pohjolan Liikenne osti helsinkiläisen perheyrityksen Saaren Auto Oy:n ja sen kymmenen linja-autoa.
Vuonna 1996 Pohjolan Liikenne otti käyttöön nykyisen violetin kaarilogon (lempinimeltään Valtionkaaret) vihreän tekstin kera. Joulukuussa 1996 Pohjolan Liikenne osti turkulaiset linja-autoyhtiöt Aallon Liikenne Oy:n ja Linjaliikenne K. Hakanen Oy:n.
left|thumb|Pohjolan Liikenteen auto Vuonna 1999 Pohjolan Liikenne teki suuren yrityskaupan ostamalla vuonna 1934 toimintansa aloittaneen kotkalaisen Onni Vilkas Oy:n, jonka autot olivat aikanaan tunnettuja kylkiin maalatusta juoksevasta vinttikoirasta.
Vuonna 2007 Pohjolan Liikenne ilmoitti ostaneensa Itä-Uudellamaalla toimivan A. E. Koskisen & Poikien koko osakekannan. Yhtiöllä oli linjaliikennettä Helsingistä ja Järvenpäästä Sipooseen, Pornaisiin ja Porvooseen. Samana vuonna Pohjolan Liikenne ilmoitti ostaneensa Kotkan länsiosissa paikallisliikennettä harjoittaneen Jyrkilä Oy Kaupunkiliikenteen koko osakekannan. Kaupalla Kotkan paikallisliikenne siirtyi kokonaan Pohjolan Liikenteen hoitoon.
Vuoden 2008 alussa Pohjolan Liikenne osti kirkkonummelaisen perheyhtiön M. V. Wikströmin koko osakekannan. Yhtiö oli perustettu 1920-luvulla, ja kauppahetkellä sillä oli 40 työntekijää ja 27 linja-autoa.
Vuonna 2015 Pohjolan Liikenne siirtyi pikavuoroautoissaan uuteen lila-valkeaan väritykseen ja irtautui samalla ExpressBus-yhteenliittymästä, jossa se oli ollut mukana perustamisesta eli vuodesta 1991 lähtien.
Pohjolan Liikenne lopetti helmikuun lopussa 2019 kaukoliikenteensä, jota ei yhtiön mukaan voi enää harjoittaa kannattavasti. Lopetetun toiminnan osuus yhtiön liikevaihdosta oli viitisen prosenttia.
Lisäksi yhtiö hoiti Finnair City Bus -sopimusliikennettä Helsingin keskustan ja Helsinki-Vantaan lentoaseman välillä vuoteen 2021 saakka.
Vuonna 2022 kesäkuussa Pohjolan Liikenne ilmoitti lopettavansa läntisen Uudenmaan liikennöinnin lukuun ottamatta HSL-liikennöintiä. Tähän syy yhtiön mukaan oli Koronaviruspandemia n aiheuttamat suuret tappiot kyseisellä alueella. Vaikka yhtiö ilmoitti lopettavansa kokonaan liikennöinnin läntisellä Uudellamaalla, yhtiö hoitaa silti yhä yhtä linjaa Lohjan ja Siuntion välillä. Lisäksi syyskuuhun 2022 asti Pohjolan Liikenne ajoi Forssan seudulla yhtä linjaa, joka siirtyi erään toisen yhtiön hoidettavaksi.
Delete Yourself!
Delete Yourself! on saksalaisen yhtyeen Atari Teenage Riotin esikoisalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1995. Albumin alkuperäinen nimi oli 1995.
Albumin kappaletta ”Speed” käytettiin vuoden 2006 elokuvassa The Fast and the Furious: Tokyo Drift.
Léa Seydoux
Perhe ja suku
Syyskuussa 2016 Seydoux paljasti, että hän odottaa poikaystävänsä André Meyerin kanssa heidän ensimmäistä lastaan. Tammikuussa 2017 hän synnytti pojan.
Léa Seydoux'n isoisä Jérôme Seydoux on elokuvayhtiö Pathén hallituksen puheenjohtaja. Léan isä Henri Seydoux on lennokkeja muun muassa sotakäyttöön valmistavan Parrot-yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja.
Pakettikytkentä
Pakettikytkentä on tiedonsiirtomenetelmä, jossa data jaetaan paketeiksi tiedonsiirtoa varten. Pakettikytkentäinen tiedonsiirto on luonteeltaan yhteydetöntä, eikä verkosta varata päästä-päähän yhteyttä (reittiä) tai siirtokapasiteettia tiedon siirtoa varten. Erona piirikytkentään on, että kiinteää lähettäjän ja vastaanottajan välistä yhteyttä ei varata, vaan verkon laitteet välittävät paketit otsikkokentässä olevan osoitteen perusteella käytettävän verkon yli. Näin peräkkäiset paketit saattavat siirtyä eri reittejä pitkin ja jopa järjestystä vaihtaen. Pakettikytkentäisille verkoille on luonteenomaista pakettien monistuminen ja katoaminen eri tyyppisissä verkon vika- ja ruuhkatilanteissa.
Sovelluksia
Tunnetuin pakettikytkennän sovellus on Internetin perustana toimiva IP-protokolla. Mobiiliverkoissa käytettävistä pakettikytkentäsovelluksista yleisin lienee GPRS. Pakettidatan käyttäminen mobiiliyhteyksissä tekee erilaisista reaaliaikaisista datapalveluista käyttäjille edullisempia, sillä pakettidatan käytöstä veloitetaan yleensä siirretyn tiedon määrän mukaan eikä yhteysajan mukaan, kuten piirikytkentäisissä datayhteyksistä.
Historia
Leonard Kleinrock kehitti pakettikytkentäisen verkon matemaattisen teorian. Paul Baranin artikkelit julkaistiin vuosien 1960 ja 1962 välillä sekä kirjassa On Distributed Communications vuonna 1964.
Varhaisia kehitysaskeleita oli Thomas Marrillin ja Lawrence Robertsin työ Q-32 ja TX-2 tietokoneiden linkittämiseksi toisiinsa pakettikytkennällä.
Ticino
Ticino (virallisesti, ) on Sveitsin italiankielisessä osassa sijaitseva maan eteläisin kantoni. Sen pääkaupunki on Bellinzona. Kantoni on saanut nimensä alueen poikki virtaavasta Ticinojoesta.
Sijainti
thumb|right|Locarnossa on välimerellinen ilmasto. Ticino rajoittuu pohjoisessa Valais’n, Urin ja Graubündenin kantoneihin. Lännessä, etelässä ja kaakossa rajanaapurit ovat italialaiset Piemonten ja Lombardian alueet. Kantonin pohjoisosa on Alppien vuoristoa; kantonin korkein kohta on Rheinwaldhorn (3 402 m mpy.). Eteläosa on Sveitsin matalinta aluetta: Lago Maggiore- ja Luganojärvi ovat pari sataa metriä merenpinnan yläpuolella. Eteläosassa onkin melkein välimerellinen ilmasto.
Historiaa
Ticino oli keskiajalla hallinnollisesti ja kulttuurillisesti osa Milanoa, kunnes alue 1400- ja 1500-lukujen sotien seurauksena liitettiin Sveitsin valaliittoon.
Asukkaat ja hallinto
Asutus on vahvasti keskittynyt alueen eteläosaan, jossa Välimeren vaikutus, niin ilmaston kuin kulttuurinkin suhteen, näkyy vahvana. Vuoden 2019 lopulla Ticinossa oli 351 491 asukasta. Väkiluku väheni edellisestä vuodesta parilla tuhannella.
Kantoni on italiankielinen: 89 prosenttia asukkaista käyttää italiaa pääkielenään (vuonna 2017). Kantonin asukkaista oli vuonna 2017 katolisia oli 65 prosenttia.
Kunnat ja kaupungit
Ticino koostuu 115 kunnasta (2.4.2017 alkaen), joista asukasluvultaan pienin on Corippo (9 asukasta 31.12.2019). Kantonin kaupungit eli yli 10 000 asukkaan kunnat ovat:
Talous
Suurien korkeuserojen ja monien jokien ansiosta Ticinossa on useita patojärviä ja vesivoimalaitoksia. Maatalous on pohjoisessa lähinnä karjanhoitoa ja etelässä viininviljelyä. Muita viljelykasveja ovat maissi, perunat, tupakka ja vihannekset. Suurin elinkeino on matkailu; matkailijoiden yöpymisiä oli kantonissa vuonna 2017 noin 2,5 miljoonaa. Matkailu keskittyy kesään: houkuttimina ovat järvet, aurinko ja vaellukset alppiniityillä. Kesämatkailun keskuspaikka on Ascona. Sveitsin kolmanneksi suurimpana pankkikeskuksena Lugano on kantonin liike-elämän keskus.
Kantonin työpaikoista 76 prosenttia oli vuonna 2016 palvelusektorilla. Työpaikoista oli teollisuudessa 22 prosenttia ja alkutuotannossa yksi prosentti.
Liikenne
Sveitsin pohjois-eteläsuuntaiset valtaväylät, moottoritie A2 sekä Gotthardin rautatie, Pohjois-Sveitsistä Italiaan kulkevat Gotthardin maantie- ja rautatietunnelien kautta, Ticinojoen vartta kantonin halki. Moottoritie A13 johtaa Moesajoen vartta koilliseen Graubündeniin.
Luganon länsipuolella on Lugano-Agnon lentoasema. Tilo-junayhtiö hoitaa alueellisen rautatieliikenteen.
Nähtävyydet
Bellinzonan keskiaikaiset linnoitukset ja Monte San Giorgio -vuoren triaskautiset fossiilit ovat Unescon maailmanperintökohteita.
Tase
Tase on yksi yrityksen taloudellisen tilan arvioimiseen käytetyistä taloudellisista raporteista. Tase mittaa yrityksen omaisuuden ja velkojen arvoa tiettynä ajankohtana. Taseen pari on tuloslaskelma, joka mittaa yrityksen tuottoja, kuluja ja voittoa tai tappiota tietyn ajanjakson aikana.
Taseen puolet
Kirjanpitoasetuksessa määritellään Suomessa käytettävä taseen kaava, joka on pitkälti sama kuin muissakin maissa ja kirjanpitokäytännöissä käytetty taseen kaava. Taseessa on kaksi puolta: vastaavaa ja vastattavaa. Vastaavien kokonaissumma on aina yhtä suuri kuin vastattavien kokonaissumma.
Vastaavaa
Vastaavaa-puolella (aktiivat) esitetään yrityksen omaisuus jaettuna pysyviin ja vaihtuviin vastaaviin. Tämä puoli selvittää rahan käytön siltä osin kuin sitä ei ole kirjattu kuluksi. Vastaavaa ovat esimerkiksi erilaiset aineettomat ja aineelliset hyödykkeet, sijoitukset, vaihto-omaisuus, saamiset, rahoitusarvopaperit ja rahat sekä pankkisaamiset.
Vastaavat on ryhmitelty käänteiseen likviditeettijärjestykseen. Ylimpänä esitetään vaikeimmin rahaksi muutettavissa oleva omaisuus. Likvidein varallisuus on vastaavien viimeisenä eränä.
Pysyvien vastaavien tarkoitus on olla yrityksen käytössä ja osallistua tulon tuottamiseen useamman tilikauden ajan. Pysyvät vastaavat jaetaan aineettomiin ja aineellisiin hyödykkeisiin. Pysyviä vastaavia nimitettiin aiemmin käyttöomaisuudeksi ja muiksi aineellisiksi hyödykkeiksi; nykyisin käyttöomaisuus-termiä käytetään verotuksessa.
Vaihtuvat vastaavat sisältävät vaihto-omaisuuden ja saamiset. Saamisiin kuuluvat myös rahavarat ja rahoitusarvopaperit.
Huomattava on sijoitusten ja rahoitusarvopaperien ero. Molemmat sisältävät osakkeita, mutta tuottoja odotetaan sijoituksista pidemmälle kuin rahoitusarvopapereista.
Vastattavaa
Vastattavaa-puoli (passiivat) osoittaa rahan lähteet. Tällä puolella esiintyvät oma ja vieras pääoma sekä varaukset. Oman pääoman erien nimikkeet ovat erilaisia eri yhtiömuodoissa.
Oman ja vieraan pääoman välissä esitetään tilinpäätössiirtojen kertymä sekä pakolliset varaukset. Tilinpäätössiirtojen kertymä on verotukseen liittyvä erä. Siihen merkitään vielä toteutumattomia mutta jo kuluiksi kirjattuja menoja, jotka on jo vähennetty verotuksessa. Näitä ovat poistoero ja vapaaehtoiset varaukset kuten takuuvaraus. Pakolliset varaukset ovat luonteeltaan velkoja. Vieraasta pääomasta ne eroavat siten, että varauksen määrä tai toteutumisajankohta on jouduttu arvioimaan. Tähän erään merkitään muun muassa eläkevastuita.
Taseen kaava
Taseen rakenne on esitetty alla. Tässä on kyseessä kirjanpitoasetuksen mukainen lyhennetty tase, joka koskee pieniä kirjanpitovelvollisia. Suurten kirjanpitovelvollisten on esitettävä tase tarkemmin eriteltynä.
Taseen loppusumma
Taseen loppusumma tarkoittaa vastaavaa- tai vastattavaa-puolen erien yhteenlaskettua summaa. Molempien puolten loppusummien on oltava samat.
Taseen loppusummalla mitataan yrityksen kokoa. Se kuvaa käytössä olevien varojen yhteismäärää. Loppusumman voi katsoa kuvaavan myös yrityksen merkittävyyttä ja kilpailuvoimaa.