cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mercury Rev
Mercury Rev on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin 1980-luvun lopulla Buffalossa, New Yorkissa. Alkuperäisessä kokoonpanossa olivat mukana: David Baker (laulu), Jonathan Donahue (laulu, kitara), Sean Mackowiak, aka ”Grasshopper” (kitarat, klarinetti), Suzanne Thorpe (huilu), Dave Fridmann (basso) ja Jimy Chambers (rummut).
Bateria
Vuonna 2011 hän siirtyi kotimaansa Krona Joinvillestä espanjalaiseen Inter Movistariin. Interiä Bateria edusti vuodet 2011–2014, jona aikana hän voitti kahdesti Espanjan cupin. Vuonna 2014 Bateria siirtyi toiseen Espanjan suurseuraan, FC Barcelona Futsaliin, jossa hän pelaa numerolla 10.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1935
B-sarja, alueelliset karsinnat
Kymenlaakso Karjala 26.5. SP-SPS 4-2, 2.6. SPS-JoPS 5-2 ja 9.6. JoPS-SP 2-0
Bateria
Bateria on myös pelannut Brasilian futsalmaajoukkueessa, jossa hän on voittanut Grand Prixin.
Jalkapallon B-sarjan kausi 1935
B-sarja, alueelliset karsinnat
Sortavalan Palloilijat voitti 16.6. uusintaottelussa Sortavalan Palloseuran 2–1.
Ferdinando Minoia
Ferdinando "Nando" Minoia (2. kesäkuuta 1884 Milano – 28. kesäkuuta 1940 Milano) oli italialainen autourheilija.
Minoia kuoli 56-vuotiaana synnyinkaupungissaan Milanossa.
Raholan syötäviä sanoja
Raholan syötäviä sanoja on Internetissä julkaistava elintarvikkeisiin liittyvä suomenkielinen sanasto. Sen on koonnut Jaakko Rahola. Sivustolla sanojen määritelmien lisäksi on Jaakko Raholan henkilökohtaisia ruokamuistoja niin lapsuudesta kuin ulkomaanmatkoiltakin.
Oman määritelmänsä mukaan Rahola on kääntäjien avuksi tarkoitettu, erikoisia ruokasanoja selittämään tarkoitettu sanasto. Sanastoa on kerätty yli neljäkymmentä vuotta.
Suomen Messut ja Elintarviketeollisuusliitto palkitsivat sivuston vuonna 2012 kunniamaininnalla, perusteluna että se on ”..Persoonallisin ja iloisin sanasto, joka ruoasta on koskaan tehty”.
Iron Monkey
Iron Monkey (, Siu nin Wong Fei Hung ji: Tit Ma Lau) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut hongkongilainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Yuen Woo-ping ja käsikirjoittanut Tsui Hark yhdessä Lau Tai-Mukin, Tan Cheungin ja Tang Pik-yinin kanssa. Pääosissa näyttelivät Yu Rongguang ja Donnie Yen.
Juoni
Erään kiinalaiskylän korruptoituneet virkamiehet ja poliisit ovat kyllästyneitä Iron Monkey nimisen naamiosankarin tapaan ryöstää heidät ja antaa kaiken arvokkaan köyhille. Epäonnistuessaan napata hänet kylän poliisipäällikkö päättää pidättää kaikki epäilyttävät miehet. Yksi pidätetyistä on Wong Kei-Ying, jota vaaditaan nappaamaan poikansa vapauden uhalla Iron Monkey. Wong Kei-Ying kuitenkin päättää tehdä yhteistyötä naamiosankarin kanssa, kun kylään saapuu pahat Shaolin munkit, jotka yrittävät korruptoida yhä enemmän pientä kylää.
Ohjelmallisesti määritetty verkko
Ohjelmallisesti määritetty verkko (, SDN) on menetelmä verkon mallin määrittämiseen ohjelmallisesti pilvipalveluiden tapaan: menetelmä eriyttää verkon ohjauksen ja reitityksen tähdäten parempaan joustavuuteen.
IETF on pyrkinyt standardoimaan käytettyä tekniikkaa julkaisemalla ehdotuksen : Forwarding and Control Element Separation (ForCES) Framework. SDN oli alkuun vahvasti kytköksissä OpenFlow-standardiin.
Keete Ainver
Keete Ainver, o.s. Lillimägi, (29. joulukuuta 1905 Patküla, Viro − 28. tammikuuta 1994 Sundbyberg, Ruotsi ) oli virolainen kirjailija. Hän pakeni Virosta syyskuussa 1944 Ruotsiin ja asettui Sundbybergiin.
Ainver valmistui ylioppilaaksi Tõrvan lukiosta 1925 ja opiskeli vuodesta 1925 Tarton yliopistossa, jossa hän suoritti 1931 tutkinnon kieli- ja kirjallisuustieteissä. Valmistuttuaan hän toimi viron kielen opettajana Valgassa 1932−1940 sekä Tallinnan Gustav Adolfi gümnaasiumissa 1942−1944 ja samalla Eesti Raadiossa tuottajana 1942−1944.
Ainver pakeni 1944 perheensä kanssa Ruotsiin ja toimi 1947−1960 virkailijana tukholmalaisessa postikonttorissa. Hän piti 1953−1976 kirjallisuusaiheisia esitelmiä virolaisissa yhdistyksissä, joihin moniin hän itsekin kuului.
Ainver on kirjojen lisäksi julkaissut kertomuksia, runoja ja artikkeleita ennen vuotta 1944 Virossa ja sen jälkeen Ruotsissa ja Kanadassa.
Tarvasjoen kirkko
thumb|272x272px|Kirkko sankarihaudoilta päin nähtynä. Asehuoneessa on kirkon toinen sisäänkäynti. Tarvasjoen kirkko (ruots. Tarvasjoki kyrka) on hirsinen päätytornillinen pitkäkirkko Liedon Tarvasjoella Varsinais-Suomessa. Mikael Piimäsen rakentama kirkko valmistui 1779. Kirkkoa on korjattu ja muutettu ajan myötä; sisäilme on pääosin peräisin vuodelta 1916 ja ulkopuolen arkkitehtuuri on 1870-luvulta.
Sijainti ja kulttuuriympäristö
Harjanteelle rakennettu Tarvasjoen kirkko sijaitsee Paimionjoen ja Tarvasjoen haaran kulttuurimaisemassa Kyröntien varrella Tarvasjoen keskustassa.
Tarvasjoen kirkko ja muu lähialue, ovat osa Hämeen Härkätien valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Tarvasjoen kirkko ja hautausmaa ovat maakuntakaavassa seudullisesti arvokkaita rakennuksia tai rakennettuja ympäristöjä. Kirkko kuuluu myös Paimionjoen valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen.
Aikaisempi kirkko ja nykyisen kirkon rakentaminen
Nykyinen kirkon edeltäjästä on kirjallinen maininta vuodelta 1696, jolloin piispantarkastuksessa annettiin kehotus laajentaa kirkkoa. Mainintoja ”häpeällisen” lautakaton ja ”kehnon” ulkolaudoituksen uusimisesta löytyy 1750-luvulta. Päätös uuden eli nykyisen kirkon rakentamisesta tehtiin kirkonkokouksessa 1774.
Vuonna 1777 pidetyssä kirkonkokouksessa oli läsnä myös kirkonrakentaja Mikael Piimänen. Hän oli laatinut uuden kirkon piirustukset, jotka kokous hyväksyi. Ruotsin valtakunnassa oli voimassa kuninkaan määräys, että kirkot tulee rakentaa kivestä. Kirkonkokous pyysi välittämään tuomiokapitulin kautta Tukholmaan viestin, että lähiseudultakaan ei löydy niin paljoa sopivaa kiveä, että siitä saataisiin rakennetuksi muuta kuin kivijalka. Kirkon piirustukset ja muutosesitys rakennusmateriaalin vaihtamisesta hirreksi lähetettiin kuninkaalle hyväksyttäviksi.
Kirkon ulkoasu
Lounais-Suomessa yleistä tyyppiä olevan kirkon runkohuoneen molemmin puolin on matalammat ja kapeammat kylkiäiset, joissa ovat sakasti ja asehuone. Kirkon ulkoasu on vuosina 1871–1872 toteutetusta korjauksesta. Paanukate väistyi peltikatteen tieltä 1892. Muita korjauksia on tehty 1956 ja 1971.
Kirkon seinät päätykolmioita myöten ovat hirttä. Seinien ylimmissä hirsissä on pitkänurkkaiset salvokset, jotka erottuvat julkisivuissa nurkkalautojen yläpuolella olevina paneloituina kotelointeina. Niitä alemmat salvokset ovat lyhytnurkkaisia ja ne peittyvät nurkkalautojen alle.
Tornissa on kaksi kelloa: isompi kello on hankittu jo edelliseen eli seurakunnan toiseen kirkkoon vuonna 1760. Pienempi kello ostettiin testamenttivaroin 1937, sillä korvattiin edellisestä kirkosta siirretty ja sittemmin rikkoontunut kello, joka oli hankittu 1706.
Muutoksia
Piimänen laudoitti vuonna 1795 ulkoseinät pystylaudalla, joka punamullattiin 1823. Vuonna 1852 laudoitus uusittiin, mutta jo 1869 se vaihdettiin vaakalaudoitukseen – syynä lienee ollut se, että kirkon sisätilat oli juuri kunnostettu ja maalattu ja ulkopuolikin haluttiin ehompaan kuntoon. Kolmen vuoden päästä uusi helmiponttilaudoitus maalattiin keltaiseksi. Kun kirkon 200-vuotisjuhlia vietettiin vuonna 1979, voitiin todeta että vuonna 1852 tehtyä laudoitusta ei ollut tarvinnut kovin paljoa uusia. Uusi seinäväri oli vuodelta 1970.
Alkuperäiset ikkunat olivat nykyisiä pienemmät. Ikkunat uusittiin 1837, ja niiden kokoa suurennettiin nykyiseen mittaan. Vuoden 1916 niin sanotussa Launiksen korjauksessa ikkunat uusittiin, kuten myös ovet.
Kahdeksankulmaista tornia ei rakennettu aivan suunnitelman mukaiseksi, ja sen ääniluukut ja koristelu ovat muuttaneet muotoaan alkuperäisestä – itse asiassa koko kirkosta tuli alkuperäissuunnitelmaa isompi.
Sisätilat
thumb|272x272px|Alttaripääty. Saarnastuoli on vuodelta 1746. thumb|272x272px|Sidehirsiin on maalattu raamatunlauseita. Urkufasadi on alkuperäinen, urut on uudistettu 1973. Kirkon molemmat kylkiäiset avautuvat osittain kirkkosaliin, asehuoneen puoli enemmän. Sakasti on pohjoisen puoleisessa sakarassa, sen yläpuolella on lehteri, jonne kuljetaan kirkkosalin puolella olevia portaita pitkin. Asehuonelehterille johtavat portaat lähtevät eteisestä. Kirkkosalin takapääty ulottuu tornin alle asti, samoin takaosa urkulehteristä. Kirkon sisäilme on pääosin peräisin vuodelta 1916, jolloin tehdyt korjaukset suunnitteli arkkitehti Ilmari Launis.
Saarnastuoli on rakennettu vuonna 1746, ja se on peräisin edellisestä kirkosta. Aluksi saarnastuoliin pääsi myös sakastista, mutta ovi ja portaat poistettiin Launiksen korjauksessa 1916. Saarnastuolin arvellaan olevan ”vaatimaton jäljennös” Auran kirkon saarnastuolista, joka on vuodelta 1701 ja turkulaisen Yrjö Eerikinpojan rakentama. Sakaristoon rakennettiin käynti ulkoa vasta 1916.
Kirkkoon hankittiin urut 1887, ja ne sijoitettiin sakastin yläpuoliselle lehterille, koska osittain torninjalassa oleva perälehteri huojui kellojen soitosta. Urut olivat 8-äänikertaiset, niiden rakentaja oli Jens Zachariassen Uudestakaupungista. Vuonna 1916 urut siirrettiin perälehterille, ja ne uudistettiin osittain vuonna 1973, jolloin lisättiin kaksi äänikertaa. Uudistustyön teki Kangasalan urkutehdas. Urkufasadi on peräisin Zachariassenin uruista, samoin kuusi äänikertaa.
Alttaritaulu Kristuksen ylösnousemus on yläneläissyntyisen taidemaalarin Vihtori Ylisen vuonna 1921 valmistunut jäljennös ruotsalaisen taidemaalari Julius Kronbergin maalauksesta Uppståndelsen, jonka Kronberg maalasi Aadolf Fredrikin kirkon kupoliin.
Muutoksia sisustuksessa
Vuonna 1858 kirkkoon tehtiin ensimmäinen sisälaudoitus, joka maalattiin 1869. Seinien verhous on tehty pystysuuntaisista palhotuista eli piilutuista laudoista ja on vielä jäljellä. Katon tynnyriholvit maalattiin valkoiseksi, ja seinien yläosaan tuli vaaleansininen marmorointimaalaus. Seinien alaosa ja ovet maalatiin tammen väriin. Launiksen korjauksessa 1916 holvilaudoitus uusittiin, sisäkattoon tuli kapea paneeli. Kirkon sivuseinät on sidottu toisiinsa sidehirsin, jotka verhoiltiin laudalla, maalattiin ja koristeltiin muun muassa raamatunlausein. Sisäkatto maalattiin 1936 punaiseksi, ja vuodesta 1977 lähtien se on ollut tumman ruskea.
Kuorin seinän maalaus poikkesi muusta kirkosta: se oli kuvioitu maalaamalla aivan kuin seinällä olisi ollut laskostettu verho. Alttaritaulu oli vuodelta 1795, ja sitä kehysti pylväistä ja koristeellisesta palkistosta koostuva kehys. Vuoden 1916 korjauksessa verhomaalaus peitettiin, ja alttarikehyksen tilalle tuli leveä kaari. Vanhan alttaritaulun taiteelliseen tasoon ei oltu enää tyytyväisiä, ja se siirrettiin kuorin sivuseinälle. Uusi alttaritaulu tilattiin Vihtori Yliseltä. Kuorin taustaseinän ikkunoihin teetettiin lasimosaiikkityöt.
Kirkon penkit ovat vuodelta 1916. Edelliset penkit olivat vuodelta 1869, ja niitä ennen käytettiin edellisestä kirkosta siirrettyjä penkkejä, joita Piimänen oli jatkanut.
Lämmitys ja valaistus
Alkujaan kirkko oli lämmittämätön. Vuonna 1897 kirkkosaliin ja sakaristoon asennettiin kaminat. Launiksen korjauksessa 1916 kirkkoa tiivistettiin. Kaminoista luovuttiin vuosien 1969–1971 korjauksessa ja asennettiin sähkölämmitys.
Kirkossa on ollut sähkövalo vasta vuodesta 1933. Sitä ennen valaistus oli hoidettu öljylampuin ja kynttilöin. Vanhat kynttiläkruunut sähköistettiin, seinien kynttiläamppelit jäivät paikoilleen, koska jouluna poltettiin vielä kynttilöitä.
Hautausmaa
thumb|Hautausmaan [[Sankarihauta|sankarihaudat heinäkuussa 2013.|272x272px]] Aikaisemmin oli tapana haudata varakkaampien sukujen vainajia kirkon lattian alle. Kun Tarvasjoen kirkko valmistui 1779, kielsi Turun piispa Jakob Haartman tämän tavan jatkamisen. Seurakunnan oli hankittava lisämaata kirkon ympäriltä, hautausmaata on sittemmin laajennettu useaan otteeseen. Kyröntien toisella puolella oleva niin sanottu Uusi hautausmaa on hankittu 1913 ja rakennettu neljä vuotta myöhemmin. Viimeisintä hautausmaan laajennusta suunniteltiin jo 1990-luvulta lähtien. Koska Uuden hautausmaan laajentaminen ei maanhankinnan puolesta onnistunut, jouduttiin laajennus tekemään Tarvasjoen kotiseutumuseon suuntaan. Sen rakennus eli lainamakasiini jäi hautausmaan laajennuksen keskelle. Laajennus toteutettiin vuosina 2003–2005.
Kirkon valmistumisen jälkeisen hautausmaan laajennuksen yhteydessä rakennettiin sen ympärille kiviaita. Aitaan tehtiin luonnonkivestä kolme porttirakennusta, joissa oli jyrkät paanukatot, laudoitetut päädyt ja jotka oli rapattu vaaleiksi. Porttirakennukset purettiin 1864, kun hautausmaata laajennettiin. Tilalle tuli kiviset pilarit, joihin kiinnitettiin valurautaiset portit. Porttien määrä on vaihdellut. Aina, kun hautausmaata on laajennettu, on uuden osan ympärille rakennettu jatkeeksi entisen kaltaista kiviaitaa. Hautausmaalle on istutettu puita jo varhaisessa vaiheessa. Viimeisen laajennuksen yhteydessä seurakuntalaiset lahjoittivat vanhoja rakennusten perustuskiviä aitatarpeiksi.
HMS Princess Royal (1773)
{{Sotalaiva | nimi = HMS Princess Royal | kuva = | kuvateksti = | lippu = Naval Ensign of the United Kingdom.svg | rakentaja = Portsmouthin telakka | aloitettu = 31. lokakuuta 1767 | vesille = 18. lokakuuta 1773 | palvelus = huhtikuu 1777 | poistui = | loppuvaihe = romutettu 1807 | uppouma = 1 972 56/94 bm | pituus = {{Jalat metreiksi|177|6|2}} (tykkikansi) {{Jalat metreiks|145|5|2}}} (köli) | leveys = | syväys = | koneteho = | nopeus = | miehistö = 750 | aseistus = 90 tykkiä }} HMS Princess Royal oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1773 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 10. syyskuuta 1767 Portsmouthin telakalta, missä rakennustöistä vastasi lokakuuhun 1772 saakka Thomas Bucknall ja sen jälkeen Edward Hunt. Köli laskettiin 31. lokakuuta 1767. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta 1773 ja valmistui 19. syyskuuta 1777. Valmistuskustannukset olivat 48 729 puntaa 8 shillinkiä ja 11 pennyä, minkä lisäksi varustaminen maksoi 6 453 puntaa 5 shillinkiä ja 6 pennyä.
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Palvelus
Alus liitettiin huhtikuussa 1777 Kanaalin laivastoon päällikkönään Mark Milbanke. Seuraavana vuonna se oli vara-amiraali John Byronin lippulaivana päällikkönään William Blair. Alus lähti 9. kesäkuuta 1778 Pohjois-Amerikkaan. Se oli Halifaxissa ja 29. syyskuuta Sandy Hookissa, mistä se lähti 13. joulukuuta Länsi-Intiaan. Alus osallistui 6. heinäkuuta 1779 Grenadan taisteluun.
Alus romutettiin 1807.
Savota (Järvisaari)
Savota on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Savotan kylä sijaitsee Metsäpirtin ja Tusina–Hattula -tien välillä Ihalaistenjoesta länteen. Perimätiedon mukaan kylän perusti joskus 1800-luvun alussa Metsäpirtistä tullut Vainonen, jota kutsuttiin Roniukoksi. Vainonen piti tilallaan lampaita, mistä juontui hänen venäläinen lempinimensä zavodtšik, tehtailija. Tämän lempinimen mukaan sanotaan kylän saaneen nimensä. Toisen tarinan mukaan nimi juontuisi siitä, että kylän paikalla oli aiemmin ollut tiilitehdas (ven. zavod), jonka savilouhoksesta muodostunut lammikko, tiikki, oli myöhemminkin nähtävissä. Kylän venäläinen nimi johtunee siitä, että 1800-luvun alussa Aleksandrovskaja -hovin omistaja Dubjanski nimesi tilansa eri osat lastensa mukaan: Žoržino Georgi-pojan mukaan. .
Vuonna 1838 Savotassa asui 17 ihmistä, vuonna 1856 siellä oli neljä taloa ja yhdeksän sielua, vuonna 1862 taloja oli seitsemän ja asukkaita 25 (miehiä 9, naisia 16). Kylä oli köyhä, koska maapalstat olivat pieniä ja maa huonoa. Niittyä ei ollut, joten karjaa täytyi ajaa laiduntamaan naapurikylien niityille. 1920-luvulla kylään perustettiin suomenkielinen koulu, ja sen opettajana toimi Maria Savolainen. Vuonna 1926 kylässä oli 22 taloa ja 98 asukasta, joista 95 inkeriläisiä. Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Silvander (suku kotoisin Suomesta), Soikkeli (kotoisin Kurkijoesta), Vainonen.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää. .
Niamana
Niamana on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Niamana Sobala sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 50 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 9 600 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).
Niamanan kunta rajoittuu idässä Sanin piirin Diélin, etelässä Diakourounan ja lännessä Blan piirin Yangasson kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on savannia.
Seudun läpi kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii neljä julkista alakoulua, viisi kyläkoulua, Niamana Sobalan yläkoulu, 15 lukutaitokeskusta sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED). Niamana Sobalassa on terveyskeskus, synnytyslaitos ja lääkevarasto. Vesihuolto käsittää perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja, 18 käsikäyttöistä porakaivoa ja yhden aurinkovoimalla toimivan pumpun.
Now That’s What I Call Music! 87
'''Now That’s What I Call Music! 87 tai Now! 87''' on Now!-albumisarjan 87:s albumi. Se julkaistiin Irlannissa 4. huhtikuuta ja Isossa-Britanniassa 7. huhtikuuta 2014 ja siinä on aiempien albumien tapaan kaksi CD-levyä.
Now 87 sisältää kymmenen singleä, jotka ovat päässeet Britannian singlelistan ensimmäiselle sijalle: "Happy", "My Love", "Money On My Mind", "She Looks So Perfect", "Wrecking Ball", "Skyscraper", "Timber", "Tsunami (Jump)", "Under Control" ja "I Got U".
Geenimerkki
Geenimerkeiksi kutsutaan molekyylibiologiassa selvästi tunnistettavia lyhyitä DNA-jaksoja, joiden sijainti eli lokus genomissa tunnetaan.
Geenimerkkejä on jo luonnollisesti genomissa, mutta niitä voidaan myös integroida DNA:han geenitekniikan avulla. Geenimerkit valitaan siten, että niiden olemassaolo elimistössä havaitaan helposti. Käytännössä käytetään esimerkiksi fluoresenssia koodaavia geenejä, joita siirretään mikrobeihin muiden geenien kanssa, joiden siirtoa ei voida havaita helposti. Tämän siirtogeenisen eliön fluoresoivat jälkeläiset ovat perineet siirrettävän geenisekvenssin. Näillä jälkeläisillä on todennäköisesti myös nuo vaikeasti havaittavat geenit, jotka sijaitsivat siirrettävässä DNA:ssa geenimerkin vieressä ("tuotantogeenit").
Maanviljelysseura
Maanviljelysseura (lyhenne mvs. ) on maaseudulla maa- ja karjatalousneuvontaa antava järjestö. Ne ovat olleet läheisissä väleissä marttojen kanssa aina 1930-luvun puoliväliin asti.
Paikallisiksi yhdistyksiksi syntyneet maamiesseurat ja pienviljelijäyhdistykset perustettiin edistämään käytännöllistä maataloutta. Niistä tuli vaikutusvaltaa käyttäviä yhteisöjä monissa hankkeissa. Maanviljelysseurojen keskusjärjestö on Suomen Maatalousseurojen keskusliitto joka perustettiin 1906.
Ruotsinkielisille perustettiin A. Sixtus Lindholmin aloitteesta vuonna 1910 oma Svenska Lantbrukssällskapens i Finland förbund.
Runonlaulajapatsas (Ilomantsi)
Runonlaulajapatsas on Ilomantsin kirkonkylässä sijaitseva muistopatsas joka paljastettiin 2. elokuuta 1931. Patsaan pystytti Karjalan Sivistysseura Ilomantsin runonlaulajain muistolle.
Mustasta graniitista valmistetun patsaan etusivu on kiilloitettu ja patsaan korkeus on lähes 2,5 metriä.
Patsas sijoitettiin vuonna 2011 Parppeinvaaralle Runonlaulajanpirtin läheisyyteen.
Vjatšeslav Brattšenko
Vjatšeslav Valerjevitš Brattšenko (, s. 16. maaliskuuta 1978 Komsomolsk-na-Amure) on valkovenäläis-venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut viimeksi kaudella 2011–12 HK Murman Murmanskia ja sen jälkeen Valko-Venäjän jääpallomaajoukkuetta.
Brattšenko edusti kahden passin miehenä vuoden 2016 MM-kisoissa Valko-Venäjää.
Arviomies
Arviomies (The Adjuster) on Atom Egoyanin käsikirjoittama ja ohjaama kanadalainen draamaelokuva vuodelta 1991. Se on esitetty Yle TV1 -kanavalla 6. huhtikuuta 1997.
Vieraantuneisuutta tutkivassa elokuvassa naimisissa oleva vakuutusyhtiön tarkastaja (Elias Koteas) tutkii tulipalotapauksia ja auttaa niiden uhreiksi joutuneita yksinäisiä naisia. Hänen vaimonsa (Arsinèe Khanjian) toimii pornofilmien sensorina.
Nivelen naksuminen
Nivelen naksuminen on yleinen, pääasiassa vaaraton oire ihmisillä. Se voi olla tarkoituksellista tai tahdosta riippumatonta.
DiViA-foorumi
DiViA-foorumi on Aalto University Executive Educationin (Aalto EE) järjestämä digitaalisen liiketoiminnan, markkinoinnin ja asiakkuuksien johtamisen foorumi. DiViA on lähtenyt liikkeelle akateemisesta tutkimusprojektista Digitaalinen viestintä ja asiakkuudet vuonna 2002. DiViA-foorumin puheenjohtajana toimii pitkänlinjan asiakkuus- ja digitutkija sekä konsultti Mika Raulas.
DiViA-jäsenet
DiViA-foorumin seminaarien yleisö (divialaiset) ovat pääsääntöisesti suomalaisten suurien ja keskisuurien yritysten markkinointijohdosta sekä asiantuntijoista, myynnistä, liiketoiminnan kehittäjistä sekä liiketoimintajohtajista ja -päälliköistä. Lisäksi DiViA-foorumissa on mukana arvoketjun toimijoita kuten markkinointi- ja digitoimistoja sekä mediayrityksiä.
DiViA-seminaarit
DiViA-foorumi kokoontuu seitsemässä seminaarissa ja yhdessä tai kahdessa pienryhmäkeskustelussa vuosittain. Seminaarien teemat ovat seuraavat: Tulevaisuus, Kuluttajakäyttäytymisen muutos, Markkinointiviestintä ja brändi, Asiakkuudet ja myynti, Uudet teknologiat ja markkinoinnin palvelut, Strategia ja liiketoimintamallit, Yhteenveto – Mitä opimme ja mitä muutimme? Seminaareissa on paikalla aina noin 200 divialaista.
Koetin
Koetin on molekyylibiologiassa yksijuosteinen DNA- tai RNA-jakso, jolla on komplementaarinen emäsjärjestys etsityn geenin tai DNA-jakson kanssa ja voi siten pariutua tämän DNA-jakson kanssa emäsparisääntöä noudattaen. Hybridisaation lujuus riippuu hybridisoituneiden emäsparien määrästä. Koettimet, jotka eivät ole pariutuneet etsityn DNA-jakson kanssa vaan vain etsittyä DNA-jaksoa muistuttavan DNA-jakson kanssa, huuhdotaan pois jatkokäsittelyssä. Näin varmistetaan, että koettimet pariutuvat eli hybridisoituvat vain etsityn DNA-jakson kanssa.
Koettimia käytetään yleensä geenimerkkien paikallistamisessa. Käytännössä koettimet leimataan jollakin radioaktiivisella tai fluoresoivalla aineella, jotta ne kyetään paikallistamaan. Koettimilla voidaan testata esimerkiksi kromosomihäiriöitä, ja geenitestitkin pohjautuvat koettimiin.
Matti H. Tikkanen
Matti Haakon August Tikkanen (28. marraskuuta 1915 Turku – 9. tammikuuta 1994 Espoo ) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun metallurgian professori 1949–1978. Hänen tutkimuskohteensa oli metallien korroosio.
Tikkanen valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademista 1938. Hän väitteli tohtoriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1948. Hän oli Valtion lentokonetehtaan käyttöinsinööri Tampereella 1940–1945, Husqvarna vapenfabrikin laboratoriopäällikkö 1946–1949, Teknillisen korkeakoulun metallurgian professori 1949–1978 sekä Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen metallurgisen laboratorion johtaja 1949–1961.
Magneettijääkaappi
thumb|500px|1. Kestomagneetti magnetisoi jäähdytinmagneetin, mikä aiheuttaa lämpenemistä jäähdytinmagneetissa. 2. Lämpö poistetaan lämmönvaihtimella. Jäähdytinmagneetti on tämän vuoksi kylmempi ja magneettinen. 3. Jäähdytysmagneetti poistetaan magneettikentästä, minkä takia se menettää magneettisuutensa ja sisäilman lämpötila viilenee. Tämän jälkeen jäähdytysneste tuo magneetille lämpöä jääkaapista. 4. Lämmönvaihtimien välillä kiertävä jäähdytysneste johdetaan kaapin ulkopuoliseen lauhduttimeen. Kierto alkaa uudelleen vaiheesta 1 thumb|300px|Analogia magneettijääkaapin ja kompressorijääkaapin kierrosta. H = Magneettikenttä; Q = Lämmön määrä; P = Paine; ΔTad = [[Adiabaattinen prosessi|Adiabaattinen lämmönvaihtelu.]]
Magneettijääkaappi on tutkimus- ja kehitysvaiheessa oleva magnetokalorista ilmiötä hyödyntävä jääkaappiteknologia.
Magnetokalorinen ilmiö havaittiin 1881. Kun lämmöneristyksellä suojattua tavanomaisesti paramagneettista ainetta altistetaan ulkoiselle magneettikentälle sen lämpötila nousee (kuitenkin joidenkin aineiden kohdalla lämpötila laskee ). Ulkoisen magneettikentän poistamisen yhteydessä ilmiö tapahtuu käänteisesti eli lämpötila laskee. Ilmiön valjastaminen jääkaappeihin perustuu termodynamiikan lakeihin. Esimerkiksi kun rautatanko altistetaan magneettikentälle siinä syntyy järjestystä, joka entropian sääntöjen mukaan synnyttää epäjärjestystä muualla.
Magneettijääkaappien etuina on hiljaisuus verrattuna kompressoreihin perustuviin jääkaappeihin. Keraamisiin jäähdytinmagneetihin perustuvat magneettijääkaapit ovat pitkäikäisempiä kuin kompressoriin perustuvat jääkaapit ja niissä ei käytetä fluorattuja hiilivetyjä, mitkä ovat kasvihuonekaasuja.
Two Steps from Hell
Two Steps from Hellin musiikkia on käytetty useiden menestyneiden elokuvien, videopelien ja tv-sarjojen trailereissa kuten Avengers: Infinity War, Jurassic World: Kaatunut valtakunta ja Battlefield V.
Näytealbumit
Yhtiön julkaisemia näytealbumeita ovat:
Julkiset albumit
Yhtiön julkaisemia julkisia albumeita ovat:
Magneettijääkaappi
Magneettijääkaappien prototyypeissä käytetään keraamisia magneetteja, jotka on tehty muun muassa 1. lantaanimanganiittiyhdisteitä, missä on pieniä määriä kalsiumia ja 2. strontium, rauta, boorista ja neodyymiyhdisteitä.
Amesin tutkimuslaitoksessa Texasissa on tutkittu gadoliniumin ja piin ja germaniumin seoksia, mutta ne ovat kalliita ja korroosiolle herkkiä. Edellisistä syistä johtuen ne eivät ole kaupallisille markkinoille ajateltuina materiaaleina parhaiten soveltuvia.
Magneettijääkaappien aineiden tutkimisessa on keskeistä, että löytyy sopiva aineyhdistelmä, jonka Curien lämpötila on mahdollisimman lähellä huoneenlämpöä. Esimerkiksi raudan magneettisuus katoaa 770 °C, mikä on sen Curie-piste. Tämän lämpötilan jälkeen magneettisuus vaikuttaa heikosti rautaan, koska se on paramagneettista. Magnetokalorinen ilmiö on voimakkaimmillaan juuri Curien lämpötilan alapuolella.
Jäähdytysaineena lämmönvaihtimissa on mahdollista käyttää muun muassa vettä.
Kuten usein uusilla tuotteilla, – mikäli magneettijääkaapit ovat ylipäätänsä mahdollisia – niiden hinnat lienevät korkeita alussa. Ne yleistynevät mahdollisesti ensin suurissa kylmiöissä ja pakastealtaissa ja siitä pikku hiljaa kohti tavallista kuluttajaa. Toteutuessaan ne vähentäisivät energiankulutusta ja viilennyskustannuksia noin 20 prosentilla.
Ansel Elgort
Ansel Elgort (s. 14. maaliskuuta 1994 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja DJ (taiteilijanimeltään Ansølo). Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Carrie (2013), Divergent – Outolintu (2014) ja Tähtiin kirjoitettu virhe (2014).
Elgort sai parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden elokuvasta Baby Driver (2017).
Vuonna 2021 ensi-iltansa saa Steven Spielbergin ohjaama elokuvamusikaali West Side Story, jossa Elgort näyttelee pääosaa Tonya.
Yksityiselämä
Elgortin isä on Voguen muotivalokuvaaja Arthur Elgort ja äiti oopperaohjaaja ja -tuottaja Grethe Barrett Holby. Ansel on nuorin kolmesta lapsesta, ja hänen siskonsa Sophie on valokuvaaja ja veljensä Warren elokuvantekijä.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Olympialaisiin paikan varmistaneet urheilijat ja maat
Yhdestä maasta saa osallistua yhdelle matkalle korkeintaan kaksi urheilijaa. Viestikilpailuihin maa saa ilmoittaa yhden joukkueen. Yhteensä yhdestä maasta saa osallistua korkeintana 28 uimaria.
Miehet
A-karsintaraja on 22.01 sekuntia ja B-raja on 22.67 sekuntia. <section begin="vapaauinti_50m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 24.77 sekuntia ja B-raja on 25.51 sekuntia. <section begin="vapaauinti_50m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 48.57 sekuntia ja B-raja on 50.03 sekuntia. <section begin="vapaauinti_100m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 54.38 sekuntia ja B-raja on 56.01 sekuntia. <section begin="vapaauinti_100m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 1.47.02 ja B-raja on 1.50.23. <section begin="vapaauinti_200m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 1.57.28 ja B-raja on 2.00.80. <section begin="vapaauinti_200m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 3.46.78 ja B-raja on 3.53.58. <section begin="vapaauinti_400m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 4.07.90 ja B-raja on 4.15.34. <section begin="vapaauinti_400m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 7.54.31 ja B-raja on 8.08.54. <section begin="vapaauinti_800m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 8.33.36 ja B-raja on 8.48.76. <section begin="vapaauinti_800m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 15.00.99 ja B-raja on 15.28.02. <section begin="vapaauinti_1500m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 16.32.04 ja B-raja on 17.01.80. <section begin="vapaauinti_1500m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 53.85 ja B-raja on 55.47. <section begin="selkauinti_100m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 1.00.25 ja B-raja on 1.02.06. <section begin="selkauinti_100m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 1.57.50 ja B-raja on 2.01.03. <section begin="selkauinti_200m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 2.10.39 ja B-raja on 2.14.30. <section begin="selkauinti_200m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 59.93 ja B-raja on 1.01.73. <section begin="rintauinti_100m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 1.07.07 ja B-raja on 1.09.08. <section begin="rintauinti_100m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 2.10.35 ja B-raja on 2.14.26. <section begin="rintauinti_200m_miehet"/>
A-karsintaraja on 51.96 ja B-raja on 53.52. <section begin="perhosuinti_100m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 57.92 ja B-raja on 59.66. <section begin="perhosuinti_100m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 1.56.48 ja B-raja on 1.59.97. <section begin="perhosuinti_200m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 2.08.43 ja B-raja on 2.12.28. <section begin="perhosuinti_200m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 1.59.67 ja B-raja on 2.03.26. <section begin="sekauinti_200m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 2.12.56 ja B-raja on 2.16.54. <section begin="sekauinti_200m_naiset"/>
Miehet
A-karsintaraja on 4.15.84 ja B-raja on 4.21.46. <section begin="sekauinti_400m_miehet"/>
Naiset
A-karsintaraja on 4.38.53 ja B-raja on 4.46.89. <section begin="sekauinti_400m_naiset"/>
Miehet
<section begin="vapaauintiviesti_4x100m_miehet"/>
Kalle Procopé
thumb|Kalle Procopé. Karl Gustaf ”Kalle” Procopé (1881 – 18. kesäkuuta 1911 Aldan ) oli niin sanottuihin työläisaktivisteihin lukeutunut suomalainen maalari ja sortovuosien aktivisti, joka heinäkuussa 1905 ampui Viipurissa venäläisen everstiluutnantin Vladimir Kramarenkon. Hän oli jo aikaisemmin keväällä sekaantunut kuvernööri Nikolai Mjasojedovin murhayritykseen. Procopén tapaus herätti aikoinaan suurta huomiota, kun hänet suomalaisen siviilituomioistuimen sijaan tuomittiin Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevien säädösten vastaisesti venäläisessä sotaoikeudessa. Procopén puolesta esitettiin lukuisia vetoomuksia aina senaattia ja eduskuntaa myöten, mutta mikään ei tuottanut tulosta.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Naiset
<section begin="vapaauintiviesti_4x100m_naiset"/>
Kalle Procopé
Mjasojedovin murhayritys
Viipurin Kolikkoinmäen työläiskaupunginosassa asunut Procopé oli maaliskuussa 1905 mukana suunnittelemassa Viipurin läänin kuvernöörin Nikolai Mjasojedovin murhaa yhdessä aktivisteihin kuuluneiden Matti Reinikan ja August Rissasen kanssa. Päätekijänä oli Reinikka, johon Procopé tutustui viipurilaissyntyisen Rissasen kautta. Procopén osuus murhayrityksessä jäi kuitenkin vain Reinikan avustamiseen, ja näin hän selvisi sadan markan sakolla.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Naiset
<section begin="vapaauintiviesti_4x200m_naiset"/>
Kalle Procopé
Murha ja pidätys
Santarmieverstiluutnantti Kramarenko surmattiin Viipurissa Torkkelin- ja Maununkatujen kulmauksessa 21. heinäkuuta 1905 noin kolmen aikaan iltapäivällä. Procopé ampui lähietäisyydeltä kolme laukausta Browning-merkkisellä pistoolilla ja pakeni sen jälkeen kohti Punaisenlähteentoria. Lyhyen pakomatkansa aikana hän ampui myös kerran takaa-ajanutta poliisia kohti. Laukaus ei kuitenkaan osunut. Kramarenko puolestaan onnistui palaamaan vaikeasti haavoittuneena asuntoonsa. Sieltä Kramarenko kuljetettiin lääninsairaalaan, jossa hän kuoli vammoihinsa.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Miehet
<section begin="sekauintiviesti_4x100m_miehet"/>
Naiset
<section begin="sekauintiviesti_4x100m_naiset"/>
Kalle Procopé
Murha ja pidätys
Joidenkin myöhempien lähteiden mukaan murha oli etukäteen suunniteltu, ja se olisi tapahtunut paikallisen työläisaktivistiryhmän toimeksiannosta, kun taas aikakauden sanomalehdet kertoivat Kramarenkon valikoituneen kohteeksi sattumalta. Esimerkiksi helsinkiläiset Folket ja Hufvudstadsbladet kertoivat, että Procopé oli istunut kahden puistonpenkillä ryypiskelleen työmiehen seurassa ja Kramarenkon käveltyä ohitse saanut ajatuksen ampua hänet. Kuulusteluissa Procopé kertoi kantaneensa asetta, koska oli jo pitkään suunnitellut murhaavansa Viipurin poliisipäällikön Woldemar von Grossin.
Procopé oli aluksi pidätettynä poliisilaitoksella, josta hänet seuraavana päivänä vietiin lainvastaisesti Viipurin päävartioon venäläisen sotaväen valvontaan. Procopén vanhemmat ja kolme muuta henkilöä tekivät asiasta tuloksettoman vastalauseen, jossa häntä vaadittiin siirrettäväksi lääninvankilaan. Päävartiossa Procopéta kerrottiin myös pahoinpidellyn. Väitteitä ei kuitenkaan pystytty näyttämään toteen, minkä vuoksi Työmies-lehden päätoimittaja Edvard Valpas sai myöhemmin sakkotuomion komendantti Wischnjakoffin nostettua häntä vastaan syytteen.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Sekaviesti
<section begin="sekauintiviesti_4x100m_seka"/>
Kalle Procopé
Oikeudenkäynti ja vetoomukset
Heinäkuun viimeisenä päivänä Suomen senaatti sai Pietarista määräyksen lähettää Procopé tuomittavaksi kaupungissa toimivaan sotilaspiirioikeuteen venäläisten sotalakien mukaan. Senaatti esitti keisari Nikolai II:lle pyynnön Procopén tuomitsemisesta Suomessa, mutta tähän ei suostuttu. Sen jälkeen Viipurin raastuvanoikeus teki päätöksen hänen lähettämisestään Pietariin. Istuntoa seurasi monikymmenpäinen yleisö, ja sitä oli turvaamassa vahva poliisivartio. Maalari T. H. Piironen esitti oikeussalissa julkilausuman, jossa menettelyä paheksuttiin.
Uinti kesäolympialaisissa 2020 – karsinnat
Miehet
<section begin="avovesi_10km_miehet"/>
Naiset
<section begin="avovesi_10km_naiset"/>
Kalle Procopé
Oikeudenkäynti ja vetoomukset
Procopé siirrettiin Pietariin 9. elokuuta, neljä päivää raastuvanoikeuden päätöksen jälkeen. Samana päivänä Viipurin kauppatorilla nähtiin suuri Viipurin ja Talikkalan työväenyhdistysten järjestämä joukkokokous Procopén puolesta. Väkivaltaiseksi muuttuneessa tilaisuudessa oli lehtitietojen mukaan jopa tuhansia osallistujia. Paikalla olleet ratsupoliisit yrittivät hajottaa mielenosoitusta ratsastamalla päin väkijoukkoa, jolloin kymmeniä ihmisiä loukkaantui. Kauppatorilla oli myös kaupunkiin sijoitettua venäläistä sotaväkeä, mutta mielenosoitus saatiin päättymään vasta kolmen tunnin kuluttua, kun paikalle saapui Lappeenrannasta hälytettyjä rakuunoita.
Pietarin sotaoikeus antoi tuomionsa 15. elokuuta, jolloin Procopé määrättiin hirtettäväksi. Keisari Nikolai II kuitenkin antoi määräyksen poliittisten vankien joukkoarmahtamisesta vielä saman kuun aikana, ja näin myös Procopén kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyörangaistukseksi. Tapausta käsiteltiin myöhemmin syksyllä Viipurin hovioikeudessa, joka piti sotaoikeuden tuomiota laittomana ja esitti joulukuussa senaatille vetoomuksen Procopén saamisesta oikeuteen Suomeen. Myös sosialidemokraatit esittivät samaan aikaan senaatille ja prokuraattori Julius Grotenfeltille suunnatun vaatimuksen, jonka mukaan Procopén asia pitäisi käsitellä suomalaisessa tuomioistuimessa, mihin hänellä Suomen kansalaisena on lakisääteinen oikeus. Senaatti päättikin tammikuussa 1906 ryhtyä toimenpiteisiin asian viemiseksi eteenpäin. Toukokuussa puolestaan aktivisti Georg Fraser esitti valtiopäiville, että se ryhtyisi toimenpiteisiin Venäjällä olevien suomalaisten poliittisten vankien vapauttamiseksi. Procopén lisäksi heihin kuului Onni Nikolainen. Maaliskuussa 1907 valitun Suomen ensimmäinen eduskunnan perustuslakivaliokunta esitti seuraavana syksynä vetoomuksen, jossa useiden muiden laillisuuskysymyksien ohella vaadittiin ratkaisua myös Procopén tilanteeseen.
Vankeusaika
Pietariin siirron jälkeen Procopéta pidettiin aluksi tavallisten rikollisten joukossa Pietari-Paavalin linnoituksessa. Hänellä ei ollut mukana rahaa eikä henkilökohtaista omaisuutta, ei myöskään mahdollisuutta pitää yhteyttä Suomeen. Keväällä 1906 Procopé siirrettiin Moskovaan ja sieltä kesän aikana edelleen Siperiaa kohti Nižni Novgorodin, Tverin, Permin ja Omskin kautta. Procopé oli nyt sijoitettu toisten poliittisten vankien joukkoon, ja samalla hän sai myös mahdollisuuden kirjeiden lähettämiseen.
Lokakuussa 1906 Jakobstad-lehdessä kerrottiin, että Procopé on kirjoittanut kirjeessä isälleen olevansa Tobolskissa ja mainitsee, että hänen vankeusaikaansa oli lyhennetty niin, että sitä oli jäljellä enää kolme vuotta. Vuodenvaihteessa Tobolskin poliittisilta vangeilta kiellettiin kirjeenvaihto, ja he menivät nälkälakkoon. Venäläisten sanomalehtien mukaan Procopé oli jo toisena päivänä niin huonossa kunnossa, että hän joutui sairaalahoitoon. Kesällä 1907 Procopé lähetti vanhempiensa lisäksi kirjeitä myös Viipurissa ilmestyneelle Työ-sanomalehdelle, joista osan hän oli allekirjoittanut nimellä Kaarlo Onnela. Kirjeissään Procopé muun muassa kertoi olevansa suhteellisen tyytyväinen oloihinsa. Taloudellista apua Procopé sai vankeusaikanaan ainakin Helsingissä toimineelta työläisaktivistien ryhmältä ja Suomen aktiivisen vastustuspuolueen johtajalta Johannes Gummerukselta.
Talvella 1908 Procopésta kertoi myös toinen Siperiaan karkotettu suomalainen aktivisti Filemon Tiderman. Hänen mukaansa Procopé joutui tekemään raskasta työtä mutta eli kuitenkin Tidermanin kuuleman mukaan ”kuin porvari”. Elokuussa 1908 Procopé kirjoitti joutuneensa Tobolskissa toiseen vankilaan, ja hänet oli erotettu entisistä vankitovereistaan. Syyskuussa 1909 Procopé kirjoitti vapautuneensa 22. elokuuta ja olevansa matkalla kohti Kiinan rajaa. Hän arveli saapuvansa kotimaahan seuraavana kesänä. Sen jälkeen Procopén vaiheet ovat tuntemattomat, mutta hänen ilmoitettiin kuolleen keuhkokuumeeseen Aldanin vankilan sairaalassa Taka-Baikaliassa kesäkuussa 1911.
Kiisseli
thumb|Kiisseli, jossa hedelmiä thumb|Punaherukkakiisseli Kiisseli on suurustettu makea keittomainen jälkiruoka, josta käytetään myös nimitystä mehukeitto.
Kiisseli-sana tulee venäjän kielestä ( = hapahko jauhopuuro, hyytelö), ja Venäjällä se tarkoittaa karkeista kaurajauhosta hapatettua ja keitettyä velliä, jota syödään maidon ja voisilmän kera. Läntisessä Suomessa käytettiin kiisselistä nimitystä kräämi. Esimerkiksi Lounais-Suomessa joulupöytään kuului pitkään luumukräämi eli luumukiisseli.
Nykyisin kiisseli tarkoittaa suomen yleiskielessä perunajauhoilla suurustettua makeata jälkiruokaa. Kiisseli voidaan keittää mehuun. Se suurustetaan yleensä perunajauhoilla tai maissitärkkelyksellä, joskus myös tapiokalla. Maissitärkkelyksellä suurustetusta kiisselistä ei kuitenkaan tule kirkasta, joten sitä käytetään lähinnä maitopohjaisissa kiisseleissä. Suurustettuun kiisseliin voidaan lisätä tuoreita tai pakastettuja marjoja.
Luumukiisseli ja -kreemi
Luumukiisseli, johon luumujen lisäksi voidaan käyttää esimerkiksi rusinoita, on yleinen joulupuuron lisäke. Jos siinä on muitakin kuivattuja hedelmiä, sitä kutsutaan sekahedelmäsopaksi. Kermavaahdon kera nautittava kiisselimäinen luumukreemi tai -kräämi on monen suomalaispitäjän perinneruoka.
Raumalainen perinneruoka on luumu-rusinakiisseli nimeltä topseilvellinki.
Eteläkarjalainen kaurakiisseli
Eteläkarjalainen perinnejälkiruoka on kaurakiisseli, joka valmistetaan kaurasta hapattamalla.
Bento Rodriguesin pato-onnettomuus
thumb|Bento Rodriguesin kylä onnettomuuden jälkeen. thumbnail|Jäteliejuvyöry padon murtumisen jälkeen. Bento Rodriguesin pato-onnettomuus tapahtui Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa 5. marraskuuta 2015. Rautamalmikaivoksen kahden jätealtaan padon murtuminen aiheutti ympäristökatastrofin. Jäteliejuvyöry saastutti läheisen Rio Doce -joen, johon pääsi arseenia, sinkkiä, kuparia ja elohopeaa. Maailman suurimman kaivosyhtiön BHP Billitonin ja brasilialaisen Vale:n puoliksi omistama kaivosyhtiö Samarco lupasi korvata ympäristövahinkoja noin 240 miljoonan euron edestä.
Pato-onnettomuutta pidetään Brasilian kautta aikojen pahimpana ympäristövahinkona. Televisiokanava TV Globon mukaan viranomaiset olivat huolissaan kaivoksen turvallisuudesta jo vuonna 2007, ja Samarco onnistui hankkimaan tarvittavat ympäristöluvat puutteellisin tiedoin. Myös Samarcon palkkaamat konsultit varoittivat yhtiötä turmapadon kunnosta jo kaksi vuotta aiemmin.
HMS Formidable (1777)
HMS Formidable oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1777 vesillelaskettu Barfleur-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Sir Thomas Sladen suunnittelema alus tilattiin 17. elokuuta 1768 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi maaliskuun 1773 saakka Joseph Harris ja sen jälkeen William Gray. Se nimettiin 13. lokakuuta 1768. Köli laskettiin joulukuussa 1769. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1777 ja valmistui 17. huhtikuuta 1778. Valmistuskustannukset olivat 50 090 puntaa 12 shillinkiä ja penny, minkä lisäksi varustamiskustannukset olivat 3 633 puntaa 12 shillinkiä ja 10 pennyä.
Rikkitrioksidi
thumb|right|syklisen rikkitrioksidi trimeerin pallo- ja tikku- malli Rikkitrioksidi (SO3) on yhdessä rikkidioksidin kanssa tärkein rikin oksideista. Se reagoi kiivaasti veden kanssa muodostaen rikkihappoa, jonka anhydridi se on. Teollisuudessa rikkitrioksidia käytetäänkin etupäässä rikkihapon valmistamiseen. Esiintyessään ilmakehässä kaasumaisessa muodossa se on erityisen haitallinen saaste, koska se on tärkein happamien sateiden aiheuttaja.
HMS Formidable (1777)
Valmistus
Alus muutettiin 98-tykkiseksi alukseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.
Rikkitrioksidi
Valmistus
Teollisuudessa rikkitrioksidia tuotetaan pääosin rikkidioksidista, jota syntyy muun muassa rikkiä sisältävien malmien kuten rikkikiisun pasutuksessa. Muodostunut rikkidioksidi hapetetaan rikkitrioksidiksi ja katalyyttinä käytetään divanadiinipentoksidia.
HMS Formidable (1777)
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1778 vara-amiraali Sir Hugh Palliserin lippulaivana päällikkönään John Bazely. Se osallistui 27. heinäkuuta Ushantin taisteluun. Seuraavana vuonna päällikkönä oli John Stanton. Samana kesänä alus kuului Hardyn laivasto-osastoon ja oli helmikuussa 1780 kuparoitavana Plymouthissa. Vuoden 1780 aikana alus oli ensin Gearyn osastossa ja sitten Darbyn.
Rikkitrioksidi
Valmistus
Syntynyt rikkitrioksidikaasu voidaan johtaa erittäin väkevään rikkihappoon, ja muodostunutta seosta kutsutaan savuavaksi rikkihapoksi eli oleumiksi.
Rikkitrioksidia syntyy myös, kun natriumvetysulfaatti hajotetaan lämmön avulla, jolloin syntyy natriumsulfaattia ja rikkitrioksidia. Välituotteena ilmenee myös natriumpyrosulfaattia.
HMS Formidable (1777)
Palvelus
Alus osallistui 12. huhtikuuta voitokkaaseen Saintesin taisteluun.
Rikkitrioksidi
Turvallisuus
Veden kanssa reagoidessaan rikkitrioksidi muodostaa rikkihappoa. Reaktio on eksoterminen eli lämpöä vapauttava. Rikkitrioksidi ärsyttää hengityselimiä ja on voimakkaasti hapettava ja syövyttävä aine.
HMS Formidable (1777)
Palvelus
Alus romutettiin 1813.
Seychellienharakkatasku
Seychellienharakkatasku (Copsychus sechellarum), aiemmalta nimeltään seychellienharakkarastas on erittäin uhanalainen Seychellien graniittisaarilla tavattava sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Seychellienharakkatasku on noin 18–21 cm pitkä, ja aikuinen lintu on väritykseltään sinisenkiiltävän musta, lukuun ottamatta leveää valkoista siipijuovaa. Nokka ja koivet ovat väriltään niin ikään mustat. Nuorten lintujen höyhenistä puuttuu aikuisille tyypillinen kiilto, mutta muuten ne muistuttavat ulkonäöltään aikuisia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Seychellienharakkataskun levinneisyys on laajimmillaan käsittänyt kahdeksan Seychellien alueen saarta. 1960-luvun puolivälissä lajia tavattiin ainoastaan Frégatesaarelta. Nykyään laji pesii myös Cousin-, Cousine- ja Aridesaarilla. Laji on hävinnyt Mahélta, La Diguelta, Mariannelta, Praslinilta, South EastIslandilta sekä Alphonselta, jonne se yritettiin siirtoistuttaa. Seychellienharakkataskun alkuperäistä elinympäristöä ovat rannikkoseudun metsät. Nykyään lajia voidaan tavata ruokailemasta maan keskiosien tasangoilla, viljelyksillä ja myös puutarhoissa.
Käyttäytyminen
Lajin ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä. Erityisesti lintu syö torakoita. Torakkakannan tiheys on erityisen suuri graniittisaarilla verrattuna korallisaariin. Hyönteisien lisäksi seychellienharakkatasku syö myös hedelmiä ja merilinnuilta tippuvia kaloja sekä pieniä matelijoita, kuten liskoja.
Laji pesii puiden koloihin tai lehvästöihin. Pesä on kuppimainen ja naaras munii yleensä yhden, harvemmin kaksi munaa, joiden hautominen kestää noin kolme viikkoa. Pesimäkausi kestää ympäri vuoden.
Kanta ja uhat
Vuonna 1965 seychellienharakkataskuja arvioitiin olleen elossa vain noin 15 yksilöä. Suojelutoimet ja lintujen siirto muille alkoivat 1990-luvulla ja nykyään kannan koon arvioidaan olevan hieman vajaat kaksisataa yksilöä.