cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bartolomeo Ammannati
thumb|Bartolomeo Ammanati: Neptunus-veistos Firenzessä. Bartolomeo Ammanati (1511–1592) oli firenzeläinen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Firenzen Piazza della Signorialla sijaitseva Neptunus-veistos.
Ammanatin arkkitehdin ura ajoittuu aikaan jolloin siirryttiin renessanssista barokkiin. Hänen tunnetuimpia töitään Firenzessä ovat Pittin palatsi ja Santa Trinità -silta. Paavi Julius III kutsui hänet Roomaan, missä hän osallistui paavin huvilan Villa Giulia suunnitteluun. Medicit veivät hänet takaisin Firenzeen.
Neptunus-veistos saavutti kuuluisuutta myös kulttuurivandalismin kohteena vuonna 2005, kun nuorukainen kiipesi Neptunuksen päälle ja patsaan käsi katkesi.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1976
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1976 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntana toimi Tampere, Turku, Pori ja Rauma.
Toivakan paloasema
pienoiskuva|Toivakan paloasema sijaitsee osoitteessa Toivakantie 49, Toivakka. Paloasemalla toimii Puolivakinainen Palokunta, Toivakan PVPK. Keski-Suomen pelastuslaitoksen Toivakan paloasema sijaitsee Toivakassa osoitteessa Toivakantie 49. Paloasema on Toivakan kunnan omistuksessa ja siellä tehtiin vuosina 2019-2020 peruskorjaus. Tässä yhteydessä korjattin mm. sosiaalitilat, paineilmahengityslaitehuoltotilat, kompressoritila ja kalustohallissa sijaitseva varustetaso. Kalustohalliin asennettiin ajoneuvojenpakokaasujen poistojärjestelmä.
Toivakassa toimii Toivakan puolivakinainen palokunta, Toivakan PVPK.
Lahnajärvi (Kuhmoinen, Leppäkoski)
Lahnajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,4 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven ja Ruhkalammin välissä olevassa matalassa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Sen ympäristön haja-asutus muodostuu kolmesta entisestä maatilasta sekä viidestä vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet Hahmajärven kiertävältä yhdystieltä 3282.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,5 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi lyhyttä kuivatusojaa, mutta sen on selkeästi Mauharinjoen läpivirtausjärvi. Joki alkaa 3,3 kilometrin päässä Hahmajärvestä ja virtaa sitten Pitkäjärven läpi Lahnajärveen. Sitten se yhtyy heti Kuoksenjärven ja Pukarajärven väliseen lasku-uomaan.
Historiaa
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa Lahnajärven ympäristössä oli peltoja, joista osa jatkui järven rantaan asti.
Kesälahti
Kesälahti on entinen Suomen kunta Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kunta liitettiin Kiteen kaupunkiin 2013, jolloin Kesälahdella asui 0 ihmistä. Kunnan pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Kesälahden naapurikunnat olivat Kerimäki, Kitee, Parikkala, Punkaharju ja Savonlinna. Aikaisempia naapurikuntia olivat Parikkalaan vuonna 2005 liitetyt Saari ja Uukuniemi sekä Savonlinnaan vuonna 2009 liitetty Savonranta. Kesälahden korkein kohta on Särkvaara.
Vuoden 2006 alussa Kesälahteen liitettiin Parikkalasta 31 hehtaarin laajuinen alue, Sarvisalon saaren itäinen pää, Otrapää. Siihen saakka kuntien rajalinja oli Uudenkaupungin rauhan (1721) mukaisesti viivasuora. Tämän takia Sarvisalon itäisen kärjen väestö oli asunut aluksi Uukuniemen ja sittemmin Parikkalan puolella. Aloite rajansiirrosta tuli asukkailta itseltään, koska yhteydet palveluihin olivat Kesälahden suuntaan tiiviimmät.
Kesälahden nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1950 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Aili ja Niilo Pulkka. Vanha, vuonna 1831 rakennettu puukirkko tuhoutui jatkosodassa 1941 Neuvostoliiton ilmapommitusten sytyttämässä tulipalossa. Vanhan kirkon aikainen kellotapuli on yhä jäljellä. Kiteen ja Kesälahden valtuustot hyväksyivät kuntaliitossopimuksen 26.4.2012. Kuntaliitos tuli voimaan 2013 alussa ja Kesälahdesta tuli osa Kiteen kaupunkia.
Kylät
Hummovaara, Kesälahti, Mehonmäki, Ristlahti-Purujärvi, Suurikylä (Suurkylä), Rasti-Salokylä, Varmo, Totkunniemi, Marjoniemi, Ruokkee, Villala, Sarvisalo (Sarvisaari) ja Rajavaara
Kesälahden kirkonkylän taajamassa oli vuoden 2019 lopussa 835 asukasta.
Ruokakulttuuri
Kesälahden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla muikkukeitto ja juustomaito.
Tikkakosken paloasema
pienoiskuva|Tikkakosken paloasema sijaitsee Jyväskylässä Tikkakoskella osoitteessa Kirkkokatu 11. Paloasemalla toimii puolivakinainen palokunta. Keski-Suomen pelastuslaitoksen Tikkakosken paloasema sijaitsee Jyväskylässä Tikkakoskella osoitteessa Kirkkokatu 11.
Tikkakoskella toimii puolivakinainen palokunta, Tikkakosken PVPK.
Seitsemän kertaa
Seitsemän kertaa on vuonna 1990 julkaistu Vesa-Matti Loirin albumi.
Eşref Apak
Eşref Apak (s. 3. tammikuuta 1982 Kalecik, Turkki) on turkkilainen moukarinheittäjä.
Tobias Geisser
Tobias Geisser (s. 13. helmikuuta 1999 Stans, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-joukkue EV Zugissa.
Eşref Apak
Apak kilpaili 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän sijoittui moukarinheitossa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kultaa heitettyään 69,97. Vuonna 2001 hän oli Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolmas ja Välimeren kisoissa kuudes. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2003.
Tobias Geisser
Seuraura
Geisser on EHC Engelberg-Titlisin kasvatti. Hän siirtyi 12-vuotiaana HC Luzerniin kaudella 2011–2012. Kaudeksi 2012–2013 Geisser siirtyi EV Zugin junioreihin. Kaudella 2013–2014 hän voitti seuran U15-junioreissa ylivoimaisesti Top Minin puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 35+34=69. Kaudella 2014–2015 Geisser voitti tehoilla 20+15=35 koko U17-junioreiden Elite Novizenin puolustajien maalipörssin sekä sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Yves Brantschen.
Eşref Apak
Ateenan olympialaisissa 2004 Apak voitti olympiapronssia tuloksella 79,51. Seuraavana vuonna hän heitti Euroopan talviheittocupissa viidenneksi, voitti Välimeren kilpailut ja sijoittui Universiadeissa toiseksi, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 Apak oli Euroopan talviheittocupissa neljäs ja karsiutui Göteborgin EM-kisoissa. Vuonna 2007 hän sijoittui kolmanneksi Euroopan talviheittocupissa ja 11:nneksi Osakan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän oli viides Euroopan talviheittocupissa, mutta karsiutui Pekingin olympialaisissa. Hän sijoittui Välimeren kisoissa 2009 neljänneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011 sekä olympialaisissa Lontoossa 2012.
Tobias Geisser
Seuraura
Kaudella 2016–2017 Geisser debytoi Zugin National League A -joukkueessa. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä vain 17-vuotiaana Mestarien liigassa 2. syyskuuta 2016 vieraissa suomalaista Helsingin IFK:ta vastaan. NLA-debyyttinsä Geisser teki 16. syyskuuta 2016 vieraissa SC Berniä vastaan. Hän pelasi Zugissa kaikkiaan 14 runkosarja-, kaksi CHL- ja kolme Sveitsin Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan Geisser pelasi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:n EVZ Academyssa tehden 34 runkosarjaottelussa tehot 3+7=10. Hän vahvisti myös Zugin A-nuoria. Geisser voitti viidellä osumallaan Elite Junior A:n pudotuspelien puolustajien maalipörssin sekä jakoi joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Andreas Döpfnerin kanssa. Maaliskuussa 2017 hän teki Zugin kanssa kaksivuotisen ammattilaissopimuksen.
Eşref Apak
Kesäkuussa 2013 Apak antoi positiivisen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 26.6.2013–25.6.2015.
Apak karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, MM-kilpailuissa Pekingissä 2015 ja Lontoossa 2017 sekä EM-kilpailuissa Amsterdamissa 2016 ja Berliinissä 2018. Hän voitti 2021 Euroopan talviheittocupin ja sijoittui yhdeksänneksi Tokion olympialaisissa.
Tobias Geisser
Seuraura
Washington Capitals varasi Geisserin neljännellä kierroksella 120. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän teki Zugissa 38 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 2+4=6, jäi viidessä CHL-ottelussa ilman tehopisteitä ja teki kolmessa Sveitsin Cupin ottelussa yhden syöttöpisteen.
Maaliskuussa 2018 Geisser teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 867 000 dollaria. Seura lähetti Geisserin syksyn harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen.
Maajoukkueura
Geisser pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Geisser valittiin myös vuoden 2019 alustavaan MM-joukkueeseen, mutta hänen kisapassinsa jätettiin lopulta leimaamatta olkapäävaivojen vuoksi. Geisser pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Ensimmäisessä turnauksessa valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2017 turnauksessa hän toimi joukkueen kapteenina.
Geisser pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2015 ja 2016. Hän pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2015. Geisser edusti myös Sveitsin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015. Yhteensä hän on pelannut 28 nuorten ja 57 poikien maaottelua.
Sveitsin A-maajoukkueessa Geisser on pelannut seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 4. huhtikuuta 2018 Příbramissa Tšekkiä vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman -2.
Muuta
Geisserin isä Marcel on entinen Sveitsin alempien sarjojen hyökkääjä, joka on toiminut myöhemmin juniorivalmentajana.
Radio City Music Hall
Radio City Music Hall on Donald Deskeyn suunnittelema, ja sen sisäosien sisustus on yhdistelmä lasia, alumiinia, kromia sekä geometrista koristeellisuutta. Deskey torjui siihen aikaan teattereissa vallalla olleen rokokootyylin ja korvasi sen muodikkaammalla art deco -tyylillä. Music Hallissa oli 5 945 istumapaikkaa katsojille, ja siitä tulikin avajaistensa aikaan maailman suurin teatteritila. Nykyään Radio City Music Hall on maailman suurin elokuvateatteri 5 910 istumapaikallaan.
The Great Stage eli Suuri näyttämö on 20 metriä syvä ja 40 metriä leveä. Sen hissijärjestelmä oli Yhdysvalloissa Music Hallin avajaisaikaan niin kehittynyt, että Yhdysvaltain laivasto lainasi sen hydrauliikkaa toisen maailmansodan lentotukialuksiinsa. Tarinan mukaan hallituksen agentit varjelivat sodan aikana Music Hallin pohjakerrosta suojatakseen tekniikkaa ja turvatakseen Yhdysvaltain laivaston etulyöntiaseman.
Radio City Music Hall toimii yleensä sekä Emmy-palkintojen (vuoden 2006 Emmy-gaala järjestettiin poikkeuksellisesti Los Angelesissa) että Tony-palkintojen seremoniapaikkana. Siellä järjestetään myös usein MTV Video Music Awardsit, sekä lähes aina Grammy -gaala – jos vain on New Yorkin vuoro pitää kyseinen juhla. Lisäksi teatterissa on vuosittain järjestetty NFL:n varaustilaisuus vuodesta 2006 lähtien.
Giorgio Vasari
thumb|upright|Giorgio Vasari, Omakuva, noin 1567. Giorgio Vasari (30. heinäkuuta 1511 Arezzo, Firenzen tasavalta – 27. kesäkuuta 1574 Firenze, Toscanan suurherttuakunta) oli italialainen taidemaalari ja arkkitehti, joka kuitenkin tunnetaan italialaisista taiteilijoista kertovasta kirjastaan Taiteilijaelämäkertoja (1550). Vuosisatojen ajan kirja vaikutti siihen tapaan, jolla taiteilijoista puhuttiin ja kirjoitettiin, joten Vasaria pidetään myös varhaisena taidekriitikkona.
Elämänvaiheet
Giorgio Vasari syntyi Toscanan Arezzossa savenvalajan poikana. Serkkunsa Luca Signorellin suosituksesta hän meni varhaisella iällä taitavana lasimaalaajana tunnetun Guglielmo da Marsiglian oppilaaksi. Vasarin täytettyä 16 vuotta kardinaali Silvio Passerini lähetti hänet Firenzeen Andrea del Sarton sekä tämän oppilaiden Rosso Fiorentinon ja Jacopo Pontormon oppiin.
Henkilönä Vasari oli suoraselkäinen, eikä hänellä ollut lähteiden mukaan taipumusta turhamaisuuteen. Vasarin kerrotaan vilpittömästi arvostaneen esimerkiksi Cimabuen ja Giotton töitä. Julkisen uransa päätteeksi Vasari valittiin Firenzen gonfalonieerin korkeaan virkaan.
Maalauksista
Vasarin merkittävimpinä maalauksina pidetään Firenzen Palazzo Vecchion suuren salin maalauksia ja Firenzen tuomiokirkon Santa Maria del Fioren freskoja. Jälkimmäiset viimeisteli Vasarin kuoleman jälkeen Federico Zuccari. Elinaikanaan Vasaria arvostettiin suuresti ja hän keräsi itselleen merkittävän omaisuuden. Vasarin itselleen rakennuttama talo Arezzossa on nykyisin hänen elämäntyötään esittelevä museo. Myöhempien kriitikoiden mukaan Vasarin maalauksia ei erityisemmin arvosteta, vaan niiden arvioidaan jäljittelevän Michelangelon tyyliä.
Vasari perusti Firenzeen 1563 taideakatemia Accademia del Disegnon, jonka johtoon valittiin hallitseva suurherttua ja Michelangelo. Instituutin jäseniksi valittiin 36 muuta taiteilijaa.
Taiteilijaelämäkertoja
Vasarin merkittävin teos on Taiteilijaelämäkertoja (Vite de’ più eccellenti architetti, pittori, et scultori Italiani), josta puhutaan usein pelkällä nimikkeellä ”Vite”, jonka hän kirjoitti vuosien 1550 ja 1568 välillä. Kirjassaan Vasari käsittelee lukuisten italialaisten taiteilijoiden elämää, joskin hänen katsotaan osin suosineen kotiseutunsa Toscanan taiteilijoita. Yleisellä tasolla Vasarin arvioita pidetään kuitenkin varsin objektiivisina.
Teoksen merkittävänä antina voidaan pitää myös aikalaiskuvauksia siitä, minkälaisia taiteilijat olivat henkilöinä. Käsite ”renessanssi” (rinascita) tuli ensimmäistä kertaa käyttöön Vasarin Taiteilijaelämäkerroissa. Kirja on omistettu Cosimo de’ Medicille. Kirjan lopussa on Vasarin omaa elämää käsittelevä hahmotelma.
Muzaffarabad
Muzaffarabad on Pakistanin Azad Kashmirin osavaltion pääkaupunki. Osavaltio on Pakistanin hallinnoima osa kiisteltyä Kashmirin aluetta. Vuoden 2015 arvion mukaan siellä asui 136 700 asukasta. Kaupunki on nimetty 1600-luvulla eläneen sulttaani Muzaffar Khanin mukaan.
Kaupunki sijaitsee lähellä 8. lokakuuta 2005 tapahtuneen maanjäristyksen keskusta. Järistys tuhosi noin puolet kaupungin rakennuksista.
Gustav Schäfer (muusikko)
Gustav Klaus Wolfgang Schäfer (s. 8. syyskuuta 1988 Magdeburg) on saksalainen rumpali. Hän soittaa Tokio Hotel -yhtyeessä. Hän päätyi bändiin tavattuaan muut bändin tulevat jäsenet Bill ja Tom Kaulitzin sekä jo silloisen kaverinsa Georg Listingin Billin ja Tomin ns. keikalla. Sittemmin bändin menestys on levinnyt useisiin maihin. Schäfer on kotoisin Magdeburgista, toisin kuin muut yhtyeen jäsenet. Hän aloitti rumpujen soittamisen 5-vuotiaana. Schäferin lempibändi on Metallica ja idoli samaisen bändin rumpali Lars Ulrich.
Aiheesta muualla
Gustav Schäfer
Olhava (kaupunki)
thumb|left|210px|Volhovstroi 1:n rautatieasema Olhavassa.
Kaupunki on saanut alkunsa 1906 valmistuneen Pietarin ja Vologdan välisen rautatien Zvanka-nimisestä asemasta. Vuonna 1917 Zvankasta rakennettiin sivurata Tšudovoon ja edelleen Novgorodiin. Vuonna 1926 otettiin käyttöön Neuvostoliiton ensimmäinen vesivoimala, joka tuotti energiaa läheisille alumiinitehtaille. Zvankan työläisasutus ja lähikylät yhdistettiin vuonna 1933 Volhovstroin kaupungiksi. Vuonna 1940 kaupunki sai uuden venäjänkielisen nimen Volhov. Kaupungin rautatieasemien nimenä on kuitenkin edelleen Volhovstroi 1 ja 2.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat historiallinen museo, taidemuseo ja vuonna 1820 rakennettu ortodoksinen arkkienkeli Mikaelin kirkko.
Skylla
thumb|right|240px|Skylla kuvattuna boiotialaisessa attikassa, n. 450–425 eaa. Skylla oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Italian ja Sisilian välisen kapean Messinansalmen reunoilla olleista merihirviöistä. Skylla oleili luolassaan toisella rannalla, ja vastapäisellä rannalla oli Kharybdis, jättimäinen vesipyörre. Salmen rannat olivat vain nuolen kantaman päässä toisistaan, joten kun salmessa purjehtiva laiva yritti välttää toista hirviöistä, se ajautui liian lähelle toista.
Olhava (kaupunki)
Kahdeksan kilometrin päässä Olhavasta pohjoiseen sijaitsee 700-luvulla perustettu Pohjois-Venäjän vanhimpiin kaupunkeihin ja kauppapaikkoihin lukeutuva Vanha Laatokka eli Laatokanlinna.
Skylla
Antiikin taiteessa Skylla kuvattiin kalanpyrstöiseksi merenneidoksi, jonka lanteita kiersi kuitenkin neljästä kuuteen koiran päätä. Homeros kertoo, että Skylla olisi ollut Krataiiksen tytär, kaksitoistajalkainen hirviö, jolla oli kuudessa koiranpäässään kolme riviä teräviä hampaita, ja joka haukkui koiran lailla. Tuoreemmissa kirjoituksissa vanhemmiksi on esitetty Forkysia ja Krataiista tai Trienosta, Forkysta ja Lamiaa, Poseidonia ja Krataiista tai Typhonia ja Ekhidnaa. Häntä on myös esitetty Tritonin tyttäreksi.
Homeroksen Odysseiassa kerrotaan, kuinka Odysseus sai manalassa käydessään neuvon haamulta, että hänen olisi parempi purjehtia lähempää Skyllaa kuin Kharybdista, tai muuten hän voisi menettää koko aluksensa. Näin tapahtuikin, ja Odysseus menetti kuusi miestänsä Skyllan siepattua nämä suihinsa. Sen sijaan argonautit olivat onnistuneet ohittamaan aiemmin molemmat hirviöt jäämättä niiden armoille, mutta tällöin Hera oli käskenyt Thetiin neuvomaan heitä.
Roomalaiset runoilijat esittivät, että Skylla oli nymfi, joka ei alun perin syntynyt hirviönä, vaan oli kaunis neito. Ovidius kertoo, että Glaukos, merenjumala, rakastui tähän, mutta Skylla pakeni maalle, jonne Glaukos ei voinut häntä seurata. Epätoivoisena Glaukos pyysi Kirkeä valmistamaan hänelle taikajuoman, joka saisi Skyllan rakastumaan häneen. Hänen kertoessa rakkaudestaan Kirke rakastuikin itse Glaukokseen, joka kuitenkin torjui tämän lähentelyn. Mustasukkaisena Skyllalle Kirke valmisti myrkyn ja kaatoi sen lähteeseen, jossa Skyllan oli tapana kylpeä. Heti kun nymfi astui veteen, hän muuttui hirviöksi kuusine koiran päineen, ja kykenemättä surkeudessaan edes liikkumaan, hän tuhosi kaiken ympäriltään. Jos laiva purjehti liian läheltä häntä, jokainen päistä sieppasi yhden miehistöstä. Tzetzes ja Servius puolestaan kertovat Skyllan olleen alun perin Poseidonin rakastettu, jonka Amfitrite muutti mustasukkaisuudesta hirviöksi.
Herakleen kerrotaan surmanneen Skyllan tämän varastettua härkiä Geryonin karjasta. Forkys poltti kuitenkin tyttärensä ruumiin roviolla ja herätti tämän takaisin eloon.
Ovidiuksen mukaan Skylla oli muutettu kallioksi ennen kuin Aineias purjehti salmen läpi – Nonnoksen mukaan tämän teki Poseidon. Tämän jälkeen Skylla nimenä viittasikin toiseen salmessa olevista luodoista.
Pitkäjärvi (Kuhmoinen, Poikuskulma)
Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Poikusjärven kanssa pienialaisen Hirvivuoren ympäristön ylänköalueen eteläreunalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Järven etelärannalla on pieni suo, mutta muutoin rannat ovat metsämaata. Pitkäjärven rannalla sijaitsee kaksi entistä maatilaa, muu tila ja muutama vapaa-ajan asunto. Järven koillissivua seuraa kulmakunnan läpi kulkeva yhdystie 16977, joka kietää Hahmajärven.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa, mutta tärkein veden tulouoma on Hahmajärvestä alkava joki, joka jatkaa järvestä itään Mauharinjokena. Se virtaa vielä Lahnajärven läpi yhtyen Kuoksenjärveltä Pukarajärveen virtaavaan lasku-uomaan.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa Pitkäjärven itäpuolella oli peltoja, joista osa ulottui järven rantaan. Vuoden 1986 peruskartassa peltoja oli lähinnä tilojen välittömässä läheisyydessä.
Scott Adkins
Scott Adkins (s. 17. kesäkuuta 1976 Sutton Coldfield, Länsi-Midlands, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja monien kamppailulajien taitaja. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa Kymppikerho (Ed Russellin rooli) ja Holby Cityn sairaala (Bradley Hume). Adkins on näytellyt myös hongkongilaisissa elokuvissa. Hänellä on kolmannen asteen musta vyö taekwondossa ja musta vyö potkunyrkkeilyssä.
Näyttelijäura
Adkins opiskeli näyttelemistä Sutton Coldfield Collegessa. Myöhemmin hän sai paikan Webber Douglas Academy of Dramatic Artista, mutta ei suorittanut kurssia loppuun.
Hongkongilaiselokuvien jälkeen Adkins palasi takaisin Britanniaan saatuaan vierasrooleja draamasarjoista EastEnders ja Kymppikerho. Sarjojen aikana Adkins teki myös muutamia elokuvarooleja. Aluksi hänellä oli rooli suoraan videolle julkaistussa toimintaelokuvassa Special Forces ja hieman pienempi rooli Jackie Chanin pääosaa esittämässä Kultainen medaljonki. Ennen viimeisiä esiintymisiään Kymppikerhossa, Adkinsillä oli pieni rooli elokuvassa Danny the Dog, jossa hän tappeli kolmen muun näyttelijän kanssa Jet Litä vastaan.
Adkins alkoi saada enemmän tunnettavuutta ja hän esiintyi vuonna 2006 muun muassa yhdessä Steve Martinin ja Jason Stathamin kanssa elokuvassa Vaaleanpunainen pantteri. Samana vuonna hänen ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli Yuri Boyka elokuvassa Teräskehä 2. Elokuvan jälkeen hänet nähtiin jälleen brittisarjan parissa Holby Cityn sairaala.
Sarjan jälkeen Adkinsillä oli pienirooli Matt Damonin ja Julia Stilesin pääosaa esittämässä elokuvassa Medusan sinetti. Adkinsillä oli myös mahdollisuus esiintyä Jean-Claude Van Dammen elokuvissa Second in Command ja Until Death, mutta hän kieltäytyi rooleista. Sitä vastoin Adkins otti vastaan Karpin roolin Van Dammen tähdittämässä elokuvassa The Shepherd: Border Patrol. Elokuvan aikana kaksikolla oli yhteinen tappelukohtaus.
Vuonna 2009 Adkins esiintyi isomman tuotannon elokuvassa X-Men Origins: Wolverine, jossa hän esiintyi elokuvan loppupuolella merkittävässä roolissa. Hänellä oli myös pienirooli brittiläisessä elokuvassa The Tournament, jossa Adkinsillä oli tappelukohtaus Kelly Hun kanssa. Samana vuonna Adkins sai ensimmäisen varsinaisen elokuvapääroolinsa Ninja elokuvassa.
2010-luvulla
2010-luvulla Adkins alkoi saada enemmän päärooleja, sekä hieman nimekkäämpiä näyttelijöitä rinnalleen. Hän uusi roolinsa Yuri Boykana elokuvan kolmannessa osassa Undisputed III: Redemption. Adkins esiintyi myös toisen kerran yhdessä Van Dammen kanssa elokuvassa Assassination Games. Elokuvan jälkeen Adkins sai pääroolin elokuvasta Re-Kill, jonka tuotti After Dark Films. Adkinsin rooli kasvoi vain entisestään elokuvassa, johon tehtiin lisäkuvauksia sen jälkeen, kun hänen julkistettiin tekevän sivuroolin elokuvassa The Expendables 2, jossa hän tulisi esiintymään jälleen Van Dammen kanssa, sekä muiden toimintatähtien kanssa, kuten Sylvester Stallone ja Bruce Willis. Hänen ilmoitettiin tekevän myös aiemmin pääroolin Universal Soldier: A New Dimension elokuvassa, jossa hän tulee näyttelemään jälleen Van Dammen ja Dolph Lundgrenin kanssa. Marraskuussa 2011 Adkins ilmoitettiin tekevän pääroolin myös Eduardo Rodriguezin ohjaamassa ja Joel Silverin tuottamassa elokuvassa El Gringo. Vuonna 2013 Adkins esitti pääosaa elokuvassa Ninja: Shadow of a Tear, joka on jatko-osa elokuvalle Ninja.
Yksityiselämä
Adkins syntyi Sutton Coldfieldissä lähellä Birminghamia teurastajasukuun. Hänellä on kaukaisia sukujuuria Espanjaan iso iso isoäitinsä myötä. Adkins kiinnostui kamppailulajeista 10-vuotiaana oltuaan isänsä ja vanhemman veljensä Craigin mukana paikallisessa Judoseurassa. Sittemmin 13-vuotiaana hän kiinnostui yhä enemmän kamppailulajeista idoliensa Bruce Leen, Jackie Chanin ja Jean-Claude Van Dammen myötä. 14-vuotiaasta lähtien Adkins on harjoitellut taekwondoa, jossa saavutti 19-vuotiaana mustan vyön. Hän on harjoitellut 16-vuotiaasta lähtien myös potkunyrkkeilyä, jossa hänellä on myös mustan vyö. Näiden ohella Adkins on harjoitellut myös hieman jujutsua, judoa, karatea, ninjutsua, wushuta, krav magaa, capoeiraa, jeet kune dota ja voimistelua.
Väinö Kunnas
thumb|Väinö Kunnaksen [[Omakuva (Väinö Kunnaksen maalaus)|omakuva vuodelta 1926.]] Wäinö (Väinö) Ilmari Kunnas (vuoteen 1906 Keränen; 12. huhtikuuta 1896 Viipuri – 10. helmikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli tyyliltään ekspressionisti ja kuului myös taiteilijaryhmittymä tulenkantajiin. Kunnas kuvasi teoksissaan kaupunkiympäristöä ja maalasi myös paljon muotokuvia ja henkilöhahmoja. Taidemaalarin työn ohella hän toimi piirtäjänä arkkitehtitoimistoissa.
Sam Rayburn
thumb|Kongressin puhemies Sam Rayburn Samuel Taliaferro Rayburn (6. tammikuuta 1882 – 16. marraskuuta 1961) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän edusti Texasin osavaltion neljättä vaalipiiriä vuosina 1913–1961 ja toimi edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1940–1947, 1949–1953 ja 1955–1961 yhteensä 17 vuotta, pidempään kuin yksikään toinen.
Väinö Kunnas
Elämä
Kunnas syntyi Viipurissa, valmistui Sortavalan käsityöläiskoulusta ja opiskeli sen jälkeen Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa vuosina 1912–1917. Opintojaan hän rahoitti työskentelemällä piirtäjänä ja konttoristina Uno Ullbergin arkkitehtitoimistossa, lisäksi Kunnas oli koristemaalarina Viipurissa ja Pietarissa. Hän oli myös musikaalisesti lahjakas ja opiskeli säveltämistä Toivo Kuulan johdolla.
Sam Rayburn
Rayburn oli Texasin osavaltion edustajainhuoneen jäsen 1909–1913 ja puhemies 1911–1913 ennen kuin hänet valittiin kongressiin. Hän kuoli syöpään 79-vuotiaana ja sai postuumisti Kongressin kultamitalin.
Väinö Kunnas
Elämä
Vuoden 1918 sisällissodassa Kunnas taisteli punakaartin riveissä Karjalan rintamalla, ja joutui Viipurin taistelun jälkeen vankileirille. Hänet vapautettiin parin viikon kuluttua toukokuun puolivälissä, kun Ullberg ryhtyi Kunnaksen takaajaksi ja otti hänet jälleen töihin toimistoonsa. Viipurin piirustuskoulussa Kunnas kuitenkin koki joutuneensa syrjityksi punaisen taustansa vuoksi, erityisesti koulun johtajan Rurik Lindquistin taholta, ja päätti muuttaa Helsinkiin vuonna 1920.
Helsingissä hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodet 1920–1921. Samalla Kunnas tutustui pääkaupungin kirjailijapiireihin ja harkitsi myös itse alanvaihtoa kirjailijaksi. Vuonna 1924 hän sai viipurilaisen vuorineuvoksen Seth Sohlbergin stipendin ja jatkoi uraansa taidemaalarina. Stipendistään huolimatta Kunnas joutui kuitenkin työskentelemään rakennuspiirtäjänä J. S. Sirénin arkkitehtitoimistossa. Tulenkantajiin tutustuttuaan hän kuvitti muun muassa vuoden 1926 Tulenkantajat-albumin ja maalasi muotokuvia useista ryhmään kuuluneista kirjailijoista. Kunnasta pidetään myös Olavi Paavolaisen ohella toisena ryhmän taidefilosofian luojista.
Väinö Kunnas kuoli helmikuussa 1929 keuhkokuumeeseen Marian sairaalassa vain muutaman päivän sairastettuaan.
Perhe
Kunnaksen vanhemmat olivat maalari Mikko Kunnas (alk. Keränen) ja Helena Varonen. Vuonna 1924 hän avioitui taidemaalari Sylvi Alice Karlssonin (1903–1971) kanssa. Heidän samana vuonna syntynyt tyttärensä oli kirjailija Kirsi Kunnas (1924–2021). Toinen tytär Alila (1926–2018) avioitui musiikintutkija Jouko Tolosen kanssa.
Teoksia
thumb|Väinö Kunnas, Kirsin satunurkka, 1928.
Faniska
Faniska on Luigi Cherubinin säveltämä kolminäytöksinen koominen ooppera. Sen saksankielinen libretto on Joseph Sonnleithnerin kirjoittama. Teos perustuu René Charles Guilbert de Pixérécourtin Les mines de Pologneen.
Faniska syntyi tilaustyönä wieniläiselle näyttämölle. Teoksessa on paljon samankaltaisuutta Cherubinin aiemman pelastusooppera Lodoïskan (1791) kanssa, esimerkiksi tapahtumien sijoittuminen puolalaiseen ympäristöön. Kantaesitys järjestettiin Theater am Kärntnertorissa 25. helmikuuta 1806. Beethoven ja Haydn suhtautuivat teokseen myönteisesti, mutta se ei saavuttanut paikkaa vakiohjelmistossa.
José Melhado Campos
thumb|right|José Melhado Campos José Melhado Campos (29. marraskuuta 1909 – 21. syyskuuta 1996) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Botucatun hiippakuntaan 15. elokuuta 1934 ja nimitettiin Lorenan hiippakunnan piispaksi 29. toukokuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henrique Hector Golland Trindade, jota avustivat Ruy Serra ja Manoel Pedro da Cunha Cintra.
22. helmikuuta 1965 Melhado Campos sai nimitykset Sorocaban hiippakunnan vihkipiispaksi ja Hospitan titulaaripiispaksi. 8. tammikuuta 1973 hänestä tuli Sorocaban piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 71-vuotiaana 20. maaliskuuta 1981. Hän eli 86-vuotiaaksi.
Melhado Campos osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Taulu
Taululla tarkoitetaan yleensä seinällä olevaa tai seinälle laitettavaa koriste-esinettä, taulumaalausta tai muuta kuvaa (usein kehystetty). Se voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
Vice Lords
Almighty Vice Lord Nation (Lyh: A.V.L.N, V.L.N ja C.V.L.N.) on Chicagon toiseksi suurin ja vanhin katujengi. Heidän jäsenmääränsä on arvioitu olevan yli 3 600, jopa noin 30 000 jäseneen asti. AVLN tulkitaan yleensä yhdeksi People Nation- jengi yhdistyksen perustajaryhmistä.
Alku ja kasvu
Alkuperäisen Vice Lords-jengin perustivat vuonna 1958 kolme North Lawndalesta lähtöisin olevaa afroamerikkalaista nuorta. Kyseiset nuorukaiset tapasivat toisensa nuorisovankilassa St.Charlesissa. Tulevan jengin johtajaksi valittiin pää-aiheinen perustaja Edward Perry. Päästessään nuorisovankilasta, he alkoivat järjestelmällisesti värvätä uusia jäseniä läheisistä naapurustoistaan. Vuonna 1964 alkoi "nousukausi" jonka aikana he kasvoivat merkittävästi ja lainvalvojat merkkasivat heidät pääkohteekseen ryöstelyiden, varasteluiden ynnä muun ilkivallan takia. Heidän väkivaltaisesta käyttäytymisestään ilmoitettiin usein ja heitä pelättiin Lawndalen naapurustossa.
CVL, Inc.
Vakauttaakseen julkista kuvaansa, Vice Lordsin johtajat vaihtoivat yhteistoimin jengin uudeksi nimeksi: "Conservative Vice Lords". Vuonna 1970 kaksi Vice Lordsin johtajaa, Alfonso Alfred ja Bobby Gore, hakivat 275 000 $ apurahaa Rockefeller säätiöltä. Rockefeller Foundation tietämättömyydessään Vice Lordsin tavoitteista ja toiminnasta hyväksyi hakemuksen. Näin ollen Vice Lords yhdistivät pienempiä jengejä kuten: Cherokeesin, Morphinesin, Commanches, Continental Pimps, Imperial Chaplains, Clovers, Cobras ja Braves) Vice Lord Nationiin. Sijoituksen tuloksena heidän kokonaisjäsenmääränsä nousi räjähdysmäisesti. Myöhemmin kuitenkin tuli Rockfeller Foundationillekin selväksi, että he olivat muuttumattomasti edelleen väkivaltaisia rikollisia.
1980-luku ja sen jälkeen
Julkisen painostuksen jälkeen liittovaltion tutkimusosasto selvittivät mihin CVL Inc. käytti Rockefellerin antamat apurahat. Tutkimusten perusteella monia jengin johtajia pidätettiin ja tuomittiin. 1980-luvun alussa Perry ja Alfred olivat kummatkin kuolleet ja Gore oli istumassa tuomiotaan murhasta. Nuorempi Vice Lordsin johtajisto yritti peitellä jengin todellisia aikeita toisella peitekampanjalla. Tällä kertaa he omaksuivat islamilaiset aatteet. 1990-luvun puolivälissä he olivat laatineet laajan kirjoituskokoelman "Lords of Islam" (suom. Islamin herrat), joista tuli jengin uudet säännöt. Heidän päämajansa, Pulaskin ja 16th Streetin lähellä, on nimeltään "Holy City" (suom. Pyhä Kaupunki). 1990-luvulla Vice Lordeista, tavallisten toimien ohella, tuli kehittynyt ja laajentunut velkahuijauksissa, luottokorttihuijauksissa ja rahanpesussa.
Alaryhmät
Sen lisäksi, että Vice Lordeilla on toimialueita Chicagossa, heillä on myös toimialueita monessa muussakin kaupungissa esimerkiksi Detroitissa, Michiganissä, Indianapolisissa; Indiana, South Bendissä; Indiana, Milwaukeessa, Memphisissä, Garyssä, Jacksonissa, Minneapolisissa ja Benton Harborissa.
Alkuryhmän (Conservative Vice Lords) lisäksi Vice Lordsiin kuuluu myös monia pieniä ryhmiä, joihin kuuluu muun muassa Cicero Insane Vice Lords, Ebony Vice Lords, Executioner Vice Lords, Imperial Insane Vice Lords, Mafia Insane Vice Lords, Renegade Vice Lords, Traveler Vice Lords, Undertaker Vice Lords, ja Unknown Vice Lords.
Symbolit ja tunnuskuvat
Jokaisella Vice Lordsin ryhmällä on oma 'johtaja' ja ranking-virkailijat. Kaikki Vice Lord ryhmät kunnioittavat korkea-arvoisia jäseniä jotka pitävät hallussaan 'Universal Elite' -titteliä. Heitä kutsutaan yleensä nimellä "Lord Almighty".
Willie Lloyd
Willie Lloyd (Unknown Vice Lord jengin johtaja) kutsui itseään nimellä "King of Kings" (suom. Kuninkaiden kuningas) ja ilmoitti olevansa koko Vice Lord Nationin johtaja. Vuonna 2003, kaksi vuotta sen jälkeen kun hänet päästettiin vankilasta, häntä ammuttiin Garfield Parkissa kuusi kertaa. Se oli kolmas salamurhayritys häntä kohtaan. Willie on nyt päästä alaspäin halvaantunut jossain päin USA:ta. Vain hän tietää kuka häntä ampui, koska ampujaa ei ole saatu kiinni. Willie sai lempinimen Bulletproof man, koska hän on selvinnyt niin monesta murhayrityksestä.
M/S Hiiumaa
M/S Hiiumaa on virolainen autolautta. Se liikennöi Viron mantereen Rohukülan ja Hiidenmaan Heltermaan välillä. AS Saaremaa Laevakompanii tilasi vuonna 2007 kolme uutta autolauttaa, joiden rungot rakennettiin Liettuan Klaipėdassa jonka jälkeen ne siirrettiin norjalaiselle Fiskerstrand BLRT AS -telakalle viimeisteltäväksi. M/S Hiiumaa on valmistunut toukokuussa 2010.
Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkko (Felton)
Kastemalja on peräisin 1300-luvulta. Kirkonkelloja on kaksi kappaletta.
New Yorkin punta
Punta oli New Yorkin provinssin ja New Yorkin osavaltion rahayksikkönä vuoteen 1793 asti. Se korvattiin Yhdysvaltain dollarilla, ja 1 000 New Yorkin puntaa oli 1 Yhdysvaltain dollari.
Kingdom Hearts χ
Kingdom Hearts χ on Square Enixin Kingdom Hearts -pelisarjaan kuuluva japanilainen toimintaroolipeli. Se toimii muiden Kingdom Hearts -pelien esiosana ja kertoo Keyblade-sodan viimeisistä päivistä. Pelihahmona on keybladen käyttäjä, jonka on liityttävä yhteen muinaisten keyblade-mestareiden viidestä ryhmittymästä ja taisteltava maailmassa jäljellä olevan valon hallinnasta.
Peli julkaistiin alun perin vain Japanissa verkkoselaimille 18. heinäkuuta 2013. 3. syyskuuta 2015 pelistä julkaistiin Androidille ja iOS:lle versio nimeltä Kingdom Hearts Unchained χ ja se julkaistiin muualle maailmaan vuoden 2016 aikana. Huhtikuussa 2017 Unchained χ sai uuden nimen Kingdom Hearts Union χ[Cross]. Pelin tarinaan perustuva elokuva Kingdom Hearts χ Back Cover tammikuussa 2017 osana Kingdom Hearts HD 2.8 Final Chapter Prologue -pelikokoelman sisältöä.
Kesäkuussa 2020 peli uudelleenbrändättiin jälleen nimellä Kingdom Hearts Union χ Dark Road ja siihen lisättiin samalla uusi tarina, joka sijoittuu vuosisatoja muun tarinan jälkeen ja kertoo Xehanortin alkuperätarinan.
Kingdom Hearts χ
Pelin nimetön protagonisti on keybladen käyttäjä, jonka on liityttävä yhteen viidestä Unionista ja Chirithy-nimisen hengen opastamana tuhottava sydämettömiä kerätäkseen Luxia. Unionien johtajat, Ennustajat, ovat lukeneet Ennustusten kirjasta (Book of Prophecies) kuinka suuri taistelu tulee peittämään maailman pimeyteen, ja Luxia tarvittavaisiin maailmojen valon suojelemiseksi.
Protagonisti ystävystyy Ephemer-nimisen keybladen käyttäjän kanssa, joka kuuluu toiseen Unioniin. He yrittävät yhdessä ottaa Ennustajien voimista tarkemmin selvää, kunnes Ephemer katoaa. Protagonisti tapaa myös Skuldin, joka on samasta Unionista kuin Ephemer. He kohtaavat taistelussa yhden Ennustajista, Avan, joka lopulta paljastaa värvänneensä Ephemerin keybladen käyttäjien muodostamaan ryhmään nimeltä Dandelionit, joiden tulisi pysyä ennustetun taistelun ulkopuolella. Ava värvää myös Skuldin, mutta protagonisti ei ole vielä varma haluaako liittyä. Jonkin ajan kuluttua, Unionit alkavat syyttää toisiaan Luxin varastamisesta ja Ennustajat epäilevät, että heidän joukossa on petturi.
Protagonisti, Skuld ja Chirithy tapaavat Ennustajan nimeltä Gula, joka etsii Ennustajien kadonnutta mestaria, Mestarien mestaria, uskoen tämän voivan estää sodan syntymisen. Ava löytää Mestarien mestarin kuudennen oppilaan, Luxun, joka oli piilotellut lähestyvältä sodalta mestarinsa käskystä, paljastaa totuuden petturista. Ava hyökkää hänen kimppuunsa, mikä johtaa sodan alkamiseen. Protagonisti osallistuu sotaan ja on sen ainut eloonjäänyt. Protagonistin tultua tajuihinsa, Chirithy uskottelee tälle sodan olleen pelkkää unta. Mutta heidän ja Dandelionien tietämättä, Pahatar oli matkustanut tulevaisuudesta, hävittyään taistelun Soraa vastaan.
Kingdom Hearts Union χ
Ennen Keyblade-sodan alkamista, Mestarien mestari antaa Avalle luettelon viidestä keybladen käyttäjästä, joista tulisi Unionien uudet johtajat Ennustajien jälkeen. Mutta vastoin mestarinsa käskyä, Ava antaa Ennustusten kirjan yhdelle heistä, Brainille. Toinen muista johtajista, Strelitzia, yrittää suostutella protagonistin liittymään Dandelioneihin, mutta tuntematon henkilö hyökkää hänen kimppuunsa, ja Strelitzian oletetaan kuolleen. Mestarien mestari antaa oman keybladensä, No Namen, Luxulle, joka piilottaa salaperäisen mustan laatikon, jota hän ei saisi koskaan avata, osana tulevaisuudessa koittavaa suurempaa sotaa Todellisen pimeyden kolmeatoista ruumiillistumaa vastaan. Tämän jälkeen Mestari matkustaa kuvitteelliseen maailmaan ja sen kautta tulevaisuuteen.
Sodan jälkeen, Dandelionit olivat eläneet Daybreak Townin digitaalisessa simulaatiossa. Unionien uudet johtajat olivat ainoat, jotka muistivat Keyblade-sodan tapahtumat. Uuden sodan estämiseksi johtajat – Ephemer, Skuld, Ventus, Brain ja Strelitzian isoveli Lauriam – pitävät totuuden sodasta salassa muilta ja yhdistyvät yhdeksi Unioniksi nimeltä Union Cross. Sillä välin Pahatar kohtaa Todellisuden pimeyden ja kertoo tuuden virtuaalisesta maailmasta.
Lauriam tutkii Strelitzian katoamista toisen keybladen käyttäjän, Elrenan, kanssa. Pahatar päihittää Lauriamin ja pakenee yhdellä pakokapseleista todelliseen maailmaan. Sitten digitaalisen Daybreak Townin ohjelmointivirhe näyttää kuvajaisia Keyblade-sodan tapahtumista. Etsiessään ratkaisua Ennustusten kirjasta, Brain löytää Mestarien mestarin luettelon, jonka mukaan Ventuksen ei pitäisi olla Unionien johtajien joukossa. Myöhemmin paljastuu, että Ventus oli Todellisen pimeyden riivaamana hyökännyt Strelitzian kimppuun ja korvannut tämän, ajaakseen johtajat eripuraan keskenään.
Digitaalinen Daybreak Town paljastui osaksi keinoa vangita Todellinen pimeys sisäänsä, mutta Pahattaren paon vuoksi digitaalisen kaupungin sammumisprosessi oli jo käynnistynyt. Ventus imee kokonaan Pimeyden itseensä, estääkseen sitä hyökkäämästä. Brain, Lauriam, Ventus ja Elrena pakenevat viimeisillä pakokapseleilla oikeaan maailmaan, mutta Ephemer, Skuld ja protagonisti jäävät jälkeen suojelemaan Dandelioneja. Neljä Todellisen pimeyden ruumiillistumista hyökkäävät heidän kimppuunsa ja yksi niistä riivaa protagonistin, jonka Ephemer ja Skuld jättävät jälkeen sinetöidäkseen Todellisen pimeyden ruumiillistumat pois.
Kingdom Hearts Dark Road
Xehanort kyllästyy elämäänsä Destiny Islandsilla, jolloin sydämetön Ansem matkustaa tulevaisuudesta tapaamaan häntä ja avaa tälle portaalin Scala ad Caelumiin. Kaksi vuotta myöhemmin, Xehanortista oli tullut yksi keyblade-mestari Odinin oppilaista. Hänen luokkatovereitaan olivat Eraqus, Urd, Bragi, Vor ja Hermod. Seitsemän ylempien luokkien oppilasta olivat kadonneet juuri ennen Mestaruuden merkki -koettaan. Oppilas nimeltä Baldr puolestaan oli lähtenyt etsimään yhtä heistä, Hoderia, joka oli hänen siskonsa. Odin lähettää Xehanortin ja tämän ystävät muihin maailmoihin etsimään heitä, mutta olemaan sekaantumatta maailmojen asioihin.
Xehanort ystävineen löytää kolme kadonneista oppilaista, Cidarin, Valan ja Valin, jotka olivat kuulleet Odinilta Todellisen pimeyden kolmestatoista ruumiillistumasta ja varastaneet maailmojen välistä tasapainoa ylläpitäviä esineitä, löytääkseen seitsemän puhdasta valoa ja kutsuakseen niillä Kingdom Heartsin valon maailmaan. Vor kääntyy heidän puolelleen, mutta muut vastustavat. Bladr näyttäytyy ja paljastaa Hoderin kuolleen. He löytävät Hadeksen Manalasta Hoderin sekä kolmen muun oppilaan, Heimdallin, Helgin ja Sigrunin, sielut. Hadeksen yrittäessä vangita heidät, vain Xehanort ja Eraqus löytävät tiensä takaisin Odinin luokse.
Baldr joutuu Hoderin kuolemasta vastuussa olevan Todellisen pimeyden ruumiillistuman riivaamaksi, ja hyökkää Scala ad Caelumiin. Baldr itse oli riivattuna tappanut muut ylempien luokkien oppilaat huijatakseen muut oppilaat kutsumaan Kingdom Hearts ja vajottaakseen maailmat pimeyteen. Hän oli lopulta tappanut myös Urdin, Bragin ja Hermodin osana uhreiksi rituaalia varten. Bladr tappaa Vidarin, Valan, Valin ja Vorin, kunnes kohtaa Xehanortin ja Eraquksen. Odinin ja Hoderin hengen avustamina, Xehanort tappaa Baldrin ja tuhoaa samalla tämän riivanneen Todellisen pimeyden ruumiillistumaan. Odin vetäytyy keyblade-mestarin asemasta ja nimittää Xehanortin ja Eraquksen seuraajikseen. Bragi, joka oli salaa Luxun senhetkinen ruumis, oli selvinnyt salaa hengissä ja pitää Xehanortia silmällä.
Vuosi myöhemmin, omaan Mestaruuden merkkiinsä valmistautuva Xehanort tapaa Mestarien mestarin. Xehanort uskoo tekemiensä havaintojen perusteella, että pimeyttä on kaikkien sydämessä, ja että se on saatava takaisin tasapainoon valon kanssa maailmojen suojelemiseksi. Eraqus kuitenkin uskoi vain puhtaaseen valoon, jolloin Xehanort päättää lähteä pois. Hän opiskelee pimeyttä seuraavat 60 vuotta ja tapaa Eraquksen uudelleen jättäessään Ventuksen hänen huostaansa, irrotettuaan aiemmin Todellisen pimeyden ruumiillistuman Ventuksesta Vanitaksen muodossa.
Lopputekstien jälken näytetyssä kohtaukssa paljastuu, että Xehanort oli Ephemerin jälkeläinen. Uskoen Xehanortin olevan ”kohtalon lapsi”, joka pelastaisi maailmat, Union χ:n protagonisti oli kasvattanut hänet Destiny Islandsilla, poissa Scala ad Caelumista, estääkseen Todellista pimeyttä löytämästä häntä.
Lämmittäjä
thumb|Lämmittäjä DSB P-917:llä Tanskassa. Lämmittäjä on höyry- tai lämpökattilan polttoaineen syötöstä vastaava henkilö.
Empire of the Petal Throne
'''Empire of the Petal Throne. The World of Tékumel''' on yhdysvaltalaisen kielitieteilijä M. A. R. Barkerin suunnittelema roolipeli, jonka Tactical Studies Rules julkaisi vuonna 1975. Peli sijoittuu Barkerin keksimään Tékumel-fantasiamaailmaan, ja pelaajat eläytyvät siinä seikkailevien soturien, pappien ja taikurien rooleihin. Seikkailut sijoittuvat enimmäkseen ”alamaailmaan”, suureen maanalaiseen labyrinttiin, jossa pelaajat tutkivat kadonneiden kulttuurien raunioita rikkauksien toivossa. Aloittelevat hahmot ovat slummissa asuvia barbaareja, mutta vaurauden myötä heidän yhteiskunnallinen asemansa paranee. Menestyksekkäimmistä pelaajahahmoista tulee aatelisia, jotka hallitsevat omaa läänitystään.
Lämmittäjä
Höyrykattiloiden lämmittäjät työskentelevät esimerkiksi vetureissa tai laivoissa. Lämmityskattiloiden hoitajat työskentelevät rakennusten talonmiehinä, sekä tehtaiden tai voimaloiden kattiloiden hoitajina.
Empire of the Petal Throne
Empire of the Petal Throne oli yksi ensimmäisistä koskaan julkaistuista roolipeleistä. Se muistuttaa säännöiltään Dungeons & Dragonsin ensimmäistä laitosta, joka niin ikään oli TSR-yhtiön tuote. Toisin kuin muut varhaiset roolipelit, Empire of the Petal Throne sisältää kuitenkin sääntöjen lisäksi valmiin pelimaailman ja kuvauksen sen maantieteestä, historiasta ja asukkaista. Peli ei ollut suuri kaupallinen menestys, mutta innovatiivisuutensa vuoksi sitä pidetään merkittävänä virstanpylväänä nykyaikaisten roolipelien syntyhistoriassa.
Lämmittäjä
Siirryttäessä höyrykattiloista öljypolttoisiin kattiloihin lämmittäjän tehtävät helpottuivat oleellisesti, koska polttimien hoito on paljon helpompaa kuin halkojen heittely tai hiilen lapiointi, eikä edes teknisesti vaativampaa.
Hiili-, turve- ja maakaasukäyttöisissä voimaloissa polttoaineen käsittely tehdään tavallisesti koneellisesti ja automatisoidusti, jolloin lämmittäjän työ on pääsiassa operointia.
Empire of the Petal Throne
Kehitystyö
Gary Gygax ja Dave Arneson julkaisivat vuonna 1974 Dungeons & Dragons -roolipelin, josta tuli nopeasti suosittu. Barker osallistui aktiivisesti Minnesotan yliopiston sotapelikerhon toimintaan ja tutustui sen kautta roolipeleihin. Vaikka Barker oli omien sanojensa mukaan keksinyt roolipelien perusidean jo lapsena, hän yllättyi siitä, että joku oli kehittänyt mielikuvitusleikin ympärille johdonmukaisen sääntöjärjestelmän ja julkaissut sen. Barker piti Dungeons & Dragonsin tarjoamista luolastoseikkailuista mutta oli tyytymätön siihen, ettei peli tarjonnut ”kokonaisvaltaista maailmaa”. Barkerin mielestä peli heijasteli amerikkalaista individualismia, sillä pelaajahahmoilla ei ollut siinä mitään velvollisuuksia, vaan he elivät vailla kotia tai perhettä ja seikkailivat saadakseen valtaa ja omaisuutta:
Barkerin ystävän Jeff Berryn mukaan Empire of the Petal Throne sai alkunsa heinäkuussa 1974, kun pelinjohtaja turhautui Barkerin kritiikkiin ja kehotti keksimään paremman pelin. Barker käyttikin kesälomastaan kuusi viikkoa uusien sääntöjen, sivuhahmojen ja maailmankartan suunnittelemiseen. Ensimmäinen Empire of the Petal Throne -istunto oli Berryn mukaan elokuussa 1974. Käsikirjoituksen näköispainoksen esipuheessa toisaalta kerrotaan, että Barker teetti lähipiirinsä käyttöön sääntökirjoja jo keväällä 1974. Virallisten Tékumel-verkkosivujen mukaan omakustanne ilmestyi ”1974 tai 1975 (?)”. Säännöt muistuttivat monessa suhteessa Dungeons & Dragonsin ensimmäistä laitosta, minkä Barker itsekin myönsi.
Lämmittäjä
Höyryveturin lämmittäjä
Kun tuli pesässä palaa kunnolla, ryhdytään rasvaamaan. Vetureissa tarkastetaan laakerien öljyt ja poistetaan laakeripesistä sade- ja kondenssivesi sekä lisätään öljyä. Samoin kaikki nivelet rasvataan sekä voidekupit ja voitelukojeet täytetään öljyllä. Työhön käytetään erityistä pitkällä käyttönokalla varustettua rasvaruiskua, paitsi voitelukojeisiin öljy lisätään höyrykattilan kupeella pidettävästä öljykannusta, koska näissä käytettävä tulistaja- tai sylinteriöljy on kylmänä äärimmäisen kankeata ja siksi öljykannua pidetään sellaisessa paikassa jossa se pysyy lämpimänä.
Vetureissa hiilibunkkeri täytetään ajoa varten. Tämä voidaan tehdä joko koneellisesti tai pienimmissä vetureissa käsin sankojen avulla. Lämmittäjä, yövartija tai tallipäivystäjä lisää noin neljänkymmenen minuutin välein puuta uuniin yön aikana; toinen vaihtoehto on, että pesään tehdään niin sanottu sydäntuli eli moppa. Se on eräänlainen miilu, joka säilyttää lämmön aamuun asti.
Empire of the Petal Throne
Julkaisu
Barker ei aluksi aikonut julkaista Empire of the Petal Thronea, vaan veti pelejä Minnesotan yliopiston tuttavilleen. Sana alkoi kuitenkin levitä, ja Barker ja Gygax saivat yhteyden toisiinsa. Arnesonin ja Gygaxin Tactical Studies Rules -yhtiö julkaisi joitakin muutoksia kokeneen Empire of the Petal Thronen vuonna 1975. Empire of the Petal Thronea myytiin 25 dollarin hintaan, mikä oli roolipeliksi paljon – vuoden 2021 rahassa noin 127 dollaria.