cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etäisyydenmittausjärjestelmä
Rakenne ja toimintaperiaate
jossa d on viistoetäisyys, \Delta t kysely- ja vastauspulssin väli ja c valon nopeus (noin 300 m/μs).
esimerkiksi
Lisäksi pitäisi ottaa huomioon majakan ja ilma-aluksen korkeusero. Pythagoraan kaavasta voidaan tällöin ratkaista vaakakateetin pituus.
eli jos vaikkapa majakan korkeus merenpinnasta on 30 metriä ja ilma-alus lentää korkeudella 10 500 metriä tulisi vaakaetäisyydeksi
Kyselijät erottavat omat pulssinsa valitsemalla pulssiparin aikavälin satunnaisesti ja kuuntelemalla vain vastaavia aikavälejä. Vastaaja pystyy palvelemaan yhtäaikaisesti enimmillään sataa kyselijää. Jos kyselyitä tulee enemmän, vastaaja alentaa vastaanottoherkkyyttään ja vastaa vain sadalle voimakkaimmalle eli lähimmälle kyselijälle.
Kanavat
Kanavat ovat taajuusalueella 962–1 213 MHz ja kanavaväli on 1 MHz, joten taajuusalue jakaantuu 252 taajuuteen. Kyselijän ja vastaajan taajuusero on aina 63 MHz. Kanavat jaetaan X-moodi- ja Y-moodi-kanaviin. Molemmat ovat samalla taajuusalueella päällekkäin, mutta ne eroavat toisistaan pulssiparin aikavälin ja taajuuden osalta, jolla kyselijä ja vastaaja toimivat. X-moodissa kyselijän kanavien taajuudet ovat välillä 1 025–1 150 HMz ja vastaajan 962–1 024 MHz ja 1 151–1 213 MHz, ja kanavien tunnukset ovat 1X–126X. Y-moodissa kyselijä ja vastaaja 1 025–1 150 MHz, kanavien tunnukset ovat 1Y–126Y. Kaikki suomalaiset DME:t toimivat X-moodissa.
Mittaustarkkuus
Etäisyydenmittausjärjestelmän mittausepävarmuus on ±185 metriä (± 0,1 meripeninkulmaa). On kuitenkin huomattava, että toimintaperiaatteensa vuoksi DME mittaa viistoetäisyyttä ilma-aluksen ja majakan välillä. Toisin sanoen mittaustulokseen vaikuttaa ilma-aluksen ja majakan välisen vaakaetäisyyden lisäksi ilma-aluksen lentokorkeus sekä majakan sijaintikorkeus merenpinnasta. Suoraan majakan yläpuolella olevan ilma-aluksen DME-vastaanotin näyttää siis ilma-aluksen lentokorkeutta maanpinnasta. Virheen merkitys on sitä pienempi mitä kauempana ilma-alus on majakasta ja mitä pienempi on ilma-aluksen lentokorkeus. Pääosa nykyisin käytössä olevien liikennelentokoneiden navigaatiojärjestelmistä osaa ottaa viistoetäisyydestä johtuvan virheen huomioon sijaintia määrittäessään.
Tie- ja vesirakennushallitus
Tie- ja vesirakennushallitus eli TVH (1964–1990 Tie- ja Vesirakennuslaitos TVL, 1990–2000 Tielaitos) oli Suomen taajamien ulkopuolisen julkisen maantie- ja osin vesitieverkon rakentamiseen ja hoitoon sekä lossiliikenteen ylläpitoon keskittynyt valtion keskusvirasto, joka toimi eri nimillä vuosina 1816–2000. Sittemmin TVH jakaantui kahtia hallinto- ja tuotantopuoleen, jotka ovat Tiehallinto (vuodesta 2010 alkaen osa Liikennevirastoa) ja Destia (ent. Tieliikelaitos). TVH ja sen seuraajat toimivat itsenäisyyden aikana liikenne- ja viestintäministeriön (1917–1969 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö, 1970–2000 liikenneministeriö) alaisina.
Valtion ja kaupunkien tienhoidon raja
Taajamissa tienhoidosta vastaa yleensä kyseisen kunnan rakennus- tai kiinteistövirasto.
Ruotsin vallan aika
Tielaitos oli yksi Suomen vanhimmista keskusvirastoista. Joulukuussa 1799 Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf allekirjoitti julistuksen, jolla perustettiin Kuninkaallinen Suomen koskenperkausjohtokunta (Kungliga Finska Strömrensningsdirektionen). Virasto keskittyi nimensä mukaisesti johtamaan järvenlasku- ja koskenperkaustöitä, mutta se loi samalla pohjan tie- ja vesirakennusalan valtiollistumiselle. Jokia perattiin veneliikenteen helpottamiseksi. Ensimmäisiin töihin kuuluivat myös tulvien tuhojen torjuminen ja uusien viljelyalojen valtaaminen. Toiminta keskeytyi Suomen sotaan (1808–1809). Virallisesti Kuninkaallinen Suomen koskenperkausjohtokunta lakkautettiin vuonna 1812.
Autonomian aikana
Suomen koskenperkausjohtokunta (1816–1840) perustettiin uudelleen Venäjän keisari Aleksanteri I:n käskykirjeellä 20.2.1816 ja sen puheenjohtajaksi asetettiin Suomen kenraalikuvernööri. Johtokunnan yhteyteen perustettiin 1821 sotilaallisesti järjestetty upseerikunta, joka hoiti toiminnan suunnittelun ja valvonnan sekä vastasi työpäälliköiden ja mestarien koulutuksesta. Vesireitit olivat edelleen liikenneväylinä tärkeämpiä kuin harva tieverkko.
Koskenperkausjohtokunnan nimi muutettiin uudella käskykirjeellä 7.3.1840 Tie- ja vesikulkulaitosten johtokunnaksi (1840–1860). Johtokunta oli enemmänkin komitea kuin keskusvirasto. Samana vuonna myös insinööriupseerikunnan nimi vaihtui tie- ja vesikulkulaitosten insinöörikunnaksi. Johtokunnan puheenjohtajana toimi vuoteen 1856 saakka Suomen kenraalikuvernööri, mutta nyt sille nimettiin myös varapuheenjohtaja, sillä kenraalikuvernööri, ruhtinas Aleksandr Menšikov oleskeli enimmäkseen Pietarissa. Todellinen suururakka oli 1856 valmistunut Saimaan kanava, josta on vastannut vuodesta 1990 lähtien Merenkulkulaitos.
Johtokunnan tilalle perustettiin 17.9.1860 annetulla johtosäännöllä Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallitus (1860–1887), joka asetettiin senaatin maanviljelystoimituskunnan alaisuuteen. Sen ylitirehtööri oli Suomen insinöörikunnan päällikkö, ja hänelle kuului everstin tai kenraalimajurin arvo. Sotilaallinen insinöörikunta muutettiin siviilivirkamiehiksi vuonna 1869. Ylihallitukselle kuuluivat satamien, rautateiden, lennätinlinjojen, kanavien, sulkujen, siltojen, lauttojen sekä muiden tielaitosten rakentaminen ja korjaus, väylien ruoppaus sekä edelleen myös koskenperkaus ja järvenlaskut. Piirijako noudatti vesistöalueiden rajoja (kuusi piirikuntaa). Ensimmäinen rata valmistui Helsingistä Hämeenlinnaan 1862. Kiskotus jatkui kiivaana vuoteen 1922, jolloin rautateiden rakentaminen luovutettiin rautatiehallitukselle.
Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen aikana (1887–1925) virasto siirrettiin 1892 perustetun senaatin kulkulaitostoimituskunnan alaisuuteen. Kanava- ja rautatietöitä jatkettiin. 1880-luvulla virasto teki useita satamatöitä. Teiden kunnossapito oli jo keskiajalla määrätty manttaaliin pannun maan omistajien velvollisuudeksi, ja jokainen talonpoika hoiti omaa osuuttaan maanteistä parhaan taitonsa mukaan. 1800-luvun lopulla valtio otti vastuun osasta tienpitoa. Ylihallitus teki muutamia tietöitä Etelä-Suomessa.
Itsenäisyyden aikana
Pitkään Suomen itsenäistymisen jälkeen useimmat maanrakennusyhtiöt olivat pieniä. Niiden voimavarat eivät riittäneet mittaviin tienrakennusurakoihin. Siksi entisestä keisarilliseen hallintoon kuuluneesta alan virastosta muokattiin 1920-luvulla uusi valtionvirasto – Tie- ja vesirakennushallitus eli TVH (1925–1964). Tehtiin uusi piirijako, jossa oli yhdeksän piiriä.TVH kuului pääasiassa kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön alaisuuteen.
Itsenäisyyden ajan alussa vastuu teiden kunnossapidosta oli sälytetty maanomistajien harteille ja sitä pidettiin veroluonteisena rasituksena. Tilanne ei tyydyttänyt ketään, ja vuonna 1921 valtio otti maantiet hoitoonsa vuonna 1918 voimaan tulleen tielain nojalla. Liikennemäärien jatkuvasti kasvaessa myös teiden rasitus kasvoi, jolloin tarvittiin alan asiantuntemusta ja järeämpää kalustoa. TVH:lle hankittiin julkisin varoin tarvittava kalusto ja palkattiin ammattitaitoinen johto.
1930-luvulla alkanut Suomen lentokenttien rakentaminen kuului myös viraston toimialaan. 1930-luvun puolivälistä 1940-luvun jälkipuolelle TVH rakensi Suomen suurimmat lentokentät alkaen Turun Artukaisista, Helsingin Malmista ja Tampereen Härmälästä. Ne tehtiin työllisyystöinä samaan tapaan kuin Hitlerin Saksan Autobahn-hankkeet ja Rooseveltin Yhdysvaltain Tennessee Valley-patohankkeet ja myöhemmin Eisenhowerin Freeway-moottoritiehankkeet. Samalla ne olivat Suomen ja Euroopan ilmaliikenteen kasvuun ja rakennemuutokseen sekä Suomen ilmapuolustukseen liittyviä investointeja. Vastuu lentoliikenteestä siirtyi 1972 Ilmailuhallitukselle.
Yleisten teiden kunnossapito siirtyi kokonaan tie- ja vesirakennushallitukselle 1946. Laki astui voimaan vuoden 1948 alusta. Useat talouselämän alat joutuivat riippuvaisiksi maantiekuljetuksista, minkä vuoksi tiet oli saatava kulkukelpoisiksi ympäri vuoden. Sotavuosina rappeutunut tiestö saatiin kunnostetuksi sotia edeltäneelle tasolle vuoden 1947 aikana. Vuonna 1958 voimaan tulleen uuden tielain nojalla kunnan- ja kylätiet lakkautettiin ja ne muutettiin TVH:n hoitamiksi paikallisteiksi. Suomen tieverkko saatiin kaikilta osin autoliikennekelpoiseksi ja nykyaikaiselle tasolle 1970-luvun alkuun mennessä. Yleisiä teitä oli Suomessa tuolloin noin 71 000 kilometriä.
TVH:n toimenkuva muuttui vähin erin, koska eritoten 1950-luvulta alkaen yksityiset urakoitsijat hankkivat runsaasti uutta tienrakennuskalustoa ja valtionvirasto siirtyi hiljalleen pääurakoitsijaksi, joskin eräitä tienparannusurakoita se teetti vielä kauan muun muassa yhteistyössä Vankeinhoitolaitoksen kanssa. Tällöin tienrakentajina nähtiin vanginpukuisia miehiä, joilla oli TVH:n suojakypärät päässään. Nämä niin sanotut työsiirtolavangit olivat liikennejuopumuksesta tai vastaavista rikkomuksista lyhyisiin vankeusrangaistuksiin tuomittuja, joiden katsottiin voivan työskennellä ns. puolivapaina eli vain yhden yhteisen vartijan valvonnassa. Muutama oli varsinaisen rangaistuksensa loppusuoralla olevia, joita totutettiin tällä keinoin siviilielämään. Tämä käytäntö vähensi hiljalleen viraston omien kapearaiteiden tarvetta.
Työttömiä työllistettiin 1950–1960-luvulla siirtotyömailla, joista monet olivat tietyömaita ja joissa työväki oli majoitettuna parakkeihin. Tarkoituksena oli välttää koneiden käyttöä, jotta työmaa työllistäisi mahdollisimman paljon työväkeä. Siirtotyömaina rakennettiin myös Suomen ensimmäinen moottoritie, 14,5 kilometrin pituinen Tarvontie, Helsingin Munkkiniemen ja Espoon Gumbölen välille vuosina 1956–1962. Turun ja Raision väliselle tielle valmistui neljä kilometriä pitkä moottoritieosuus vuonna 1963.
Tie- ja vesirakennuslaitos eli TVL (1964–1990) perustettiin 1964 ja siihen kuului keskusvirastona tie- ja vesirakennushallitus, TVH sekä sen alaiset tie- ja vesirakennuspiirit. Edeltäjiensä tehtävien ohella se myönsi kuljetusluvat raskailla erikoiskuljetuksille, yksityisteiden avustukset ja liittymäluvat sekä vastasi maanlunastus-, maisemanhoito-, työlupa-, ympäristönhoito- ja meluntorjunta-asioista sekä kehitysyhteistyö- ja vientiprojekteista.
1990-luvun muutokset
Seuraavana organisaationa oli Tielaitos (1990–1997), jossa oli keskusvirastona tiehallitus ja sen alaiset tiepiirit. Vesitieasiat siirtyivät merenkulkuhallitukselle. Tielaitoksen tunnuksena oli tyylitelty sininen T-kirjain, joka kuvaa tieliittymää tai siltarakennetta. Tunnuksen suunnitteli Kaisu Klemetti. 1993 Tiehallitus muuttui tielaitoksen keskushallinnoksi ja palvelukeskuksiksi. Seuraavana vuonna syntynsä sai Valtion korjaamo, joka muodostui entisistä erillisistä Tielaitoksen korjaamoista. Myöhemmin 90-luvulla siitä perustettiin Raskone Oy -niminen liikelaitos.
1998 Tielaitosta kehitettiin niin, että tuotanto- ja viranomaistehtävät erotettiin toisistaan. Jako toteutui laitoksen sisäisenä järjestelynä. Teiden rakentaminen ja ylläpito erotettiin tiehallinnosta tehokkuuden lisäämiseksi. Uudessa mallissa tiehallinto tilasi tienpidon palvelut saman laitoksen tuotantopuolelta tai ulkoisilta markkinoilta. Nykyiset tiepiirit säilyivät tiehallintopiireinä. Tuotantotoimintaan perustettiin neljä tuotantoaluetta; konsultoinnista, lossitoiminnoista ja viennistä muodostettiin tuotannolle valtakunnalliset tulosyksiköt.
Vuoden 2001 alusta Tielaitoksen seuraajaksi perustettiin Tiehallinto ja Tieliikelaitos. Tieliikelaitoksen logo oli sama kuin Tielaitoksen.
Pääjohtajat
Johtokunnan puheenjohtajat
Hiawatha
pienoiskuva|[[Thomas Eakinsin maalaus Hiawatha]] Hiawatha (tunnetaan myös nimellä Ha-yo-went'-ha, onondagaksi Haiëñ'wa'tha ) oli onondaga- ja mohawk-intiaaniheimojen johtajan perintönimi.
Tie- ja vesirakennushallitus
Pääjohtajat
Ylijohtajat
Pääjohtajat
TVH:n rautatiekalustoa
Viimeiset TVH:n kapearaiteiset 600 mm höyryveturit TVH 7 ja 13, Orenstein & Koppel 11829/1929 ja 12739/1936, molemmat 0-6-0WT eli samankaltaisia kuin Kovjoen Museorautatiellä oleva Ojakkalan–Olkkalan rautatien kolmosveturi, menivät vuonna 1948 VR:n Muukon turveradalle eikä uusia enää hankittu. Vähän toistakymmentä vuotta ajettiin eri kanavanrakennustyömailla vielä moottoriveturein, ennen kuin nekin romutettiin 1950-luvun lopussa, kun kuorma-autokalusto parani oleellisesti raskaiden nelivetoisten tullessa. Mikään laitoksen vetureista ei kelvannut sotakorvaukseksi.
Hiawatha
The Song of Hiawatha on Henry Wadsworth Longfellow'n kirjoittama, intiaanilegendoihin pohjautuva eeppinen runoelma vuodelta 1855. Longfellow otti runomittaan mallia Kalevalan saksannoksesta. Eepoksen on suomentanut A. E. Ollilainen vuonna 1912. Teoksen kuvaamat tapahtumat ovat pääasiassa Yläjärven etelärannalla asuneen ojibwa-heimon myyttejä ja tarinoita. Teoksen päähenkilön nimi on kuitenkin peräisin irokeesiliiton johtajalta, sillä Longfellow sai käyttämästään lähdeteoksesta virheellisen tiedon, että ojibwojen sankari Manabozho ja Hiawatha olisivat sama henkilö.
Sven Estridinpoika
thumb|200px|Sveniä esittävä kolikko Sven Estridinpoika eli Sven II (n. 1019–1076) oli Tanskan kuningas vuodesta 1047 vuoteen 1076. Hän oli Ulf Thorgilinpojan ja Estrid Margarete Svendintyttären poika ja Sven Kaksiparran tyttärenpoika.
Norjan ja Tanskan kuningas Maunu Hyvä teki Svenistä Tanskan jaarlin, eli käytännössä hallitsijan. Sven kuitenkin kapinoi Maunua vastaan ja yritti toistuvasti valloittaa Tanskan itselleen, mutta vasta Maunun kuoleman 1047 jälkeen Sven huudettiin Tanskan kuninkaaksi.
Svenillä oli tiettävästi ainakin 19 lasta lukuisten rakastajattarien kanssa. Hänen lukuisista pojistaan viisi nousi myöhemmin Tanskan valtaistuimelle:
Volkswagen Corrado
Volkswagen Corrado on Volkswagenin vuosina 1988–1995 valmistama coupé-korinen henkilöauto. Corradossa on risteytetty Volkswagenin B3- ja A2-alustoja, etuosa on A2-tekniikalla tehty toisen sukupolven Volkswagen Golfin ja Volkswagen Jettan tavoin, kun perän tekniikka taas on Volkswagen Passat B3:sta. Yhdysvalloissa Corradoa myytiin vuosina 1990–1994. Corradoa valmistettiin yhteensä 97 521 kappaletta.
Corradon piti olla alun perin nimeltään edeltäjänsä tavoin Volkswagen Scirocco, mutta koska auto oli muuttunut paljon edeltäjäänsä verrattuna, ja siitä oli tullut kooltaan suurempi ja myös painavampi, päätti Volkswagen vaihtaa nimen Corradoksi.
Tarkoituksena oli myös tuoda markkinoille kolmiovinen farmarimalli, Corrado Sport Kombi, mutta projekti jäi prototyyppiasteelle ja ainoastaan kaksi autoa ehti valmistua vuonna 1989.
Kaikissa Corradon malleissa oli innovatiivinen takasiipi, joka nousi ylös, kun saavutettiin 75–105 kilometrin tuntinopeus alueesta riippuen.
Niet Molotoff
Niet Molotoff on suomalainen propagandalaulu. Sen on säveltänyt Matti Jurva ja sanoittanut Tatu Pekkarinen. Jurva levytti kappaleen vuonna 1942 taustayhtyeenään Kristalli-Tanssiorkesteri, jota johti George de Godzinsky. Levytyksen orkesterisäestyksen sovitti Robert von Essen. Laulun nimi viittaa Neuvostoliiton ulkoministerinä toimineeseen Vjatšeslav Molotoviin, jota laulussa pilkataan ja verrataan murhattuun Nikolai Bobrikoviin.
Oman versionsa (”Njet Molotoff”) kappaleesta levytti Solistiyhtye Suomi vuonna 1989. Jurvan esitys on mukana vuonna 2002 julkaistulla kokoelmalevyllä Molotohvin koktaili – Sota-ajan propagandaa levyillä 1940–1942.
Suomalainen RAC-yhtye Mistreat on tehnyt kappaleesta cover-version ”Oi Molotohvi”.
Laulun melodia perustuu venäläiseen kansanlauluun nimeltä Uhar-kupets.
Ukrainalainen versio
Vuonna 2022 laulusta ilmestyi ukrainalainen versio, jossa sanoitus on päivitetty vastaamaan vuoden 2022 Venäjän hyökkäystoimia Ukrainaa vastaan. Esimerkiksi Molotoff on vaihtunut Venäjän presidentti Vladimir Putinin.
Kimilsungia
thumb|220px|Kimilsungia Kimilsungia (, kimilsŏnghwa) on puikkokämmeköiden (Dendrobium) sukuun kuuluva risteymälajike. Se on nimetty Pohjois-Korean aiemman johtajan Kim Il-sungin mukaan. Toinen Pohjois-Korean johtajien mukaan nimetty kasvilajike on Kim Il-sungin pojan Kim Jong-ilin mukaan nimetty kimjongilia.
Pohjois-Korean hallituksen mukaan Kim Il-sungin vertaansa vailla oleva luonne "heijastuu täysin kuolemattomassa kukassa" joka "kukkii jokaisella viidestä mantereesta".
Libavcodec
libavcodec on vapaan ohjelmiston/avoimen lähdekoodin LGPL-lisensoitu koodekkikirjasto video- ja audiodatan enkoodaukseen ja dekoodaukseen; se on kirjoitettu C-ohjelmointikielellä. Se on osa FFmpeg-projektia ja monet avoimen lähdekoodin sovellukset ovat riippuvaisia siitä.
Toteutetut video- ja audiokoodekit
Taulukko olennaisimmista libavcodecin sisältämistä koodekeista, joista suurin osa on kirjoitettu ns. puhtaalta pöydältä korkean suorituskyvyn ja koodin uusiokäytön takaamiseksi.
Ruostenopsasiipi
Ruostenopsasiipi (Thecla betulae) on sinisiipien heimoon kuuluva päiväperhonen.
G. F. Stockmann
Heinrich Georg Franz Stockmann oli saksalaissyntyinen Helsingissä toiminut liikemies ja kauppias, jonka perustamasta liikkeestä kasvoi Stockmannin pörssiyhtiö.
Ruostenopsasiipi
Koko ja ulkonäkö
Ruostenopsasiiven siipien yläpinta on tummanruskea. Naaraalla on etusiivissä laajat oranssinväriset laikut, jotka erottuvat koiraalla vain epäselvinä vaalentumina. Täplän ohessa on mustahko diskaalitäplä, joka erottuu myös siiven alapinnalla. Takasiiven ulkoreunan takanurkassa olevien kannusten kohdilla on pienet oranssit täplät. Perhonen lepää usein siivet hieman raollaan. Siipien alapuoli on vaalean punaruskea, ulkoreunaa kohti tummeneva. Etureunasta lähtien siiven poikki kulkee muuta siipeä tummemman ruskea vyö. Etusiivessä vyön ulkoreunan puolta ja takasiivessä sen molempia reunoja rajaa valkoinen viiru, joka on vyötä kohti mustanruskea. Valkoinen viiru ulottuu kuitenkin siiven poikki vain takasiivessä ulkoreunan puolella ja myös vyö päättyy viirun päättyessä. Siipiväli 28–40 mm.
G. F. Stockmann
G. F. Stockmann syntyi vuonna 1825 Ritzeraussa lähellä Lyypekkiä, jossa hänen isänsä Joachim Franz Hermann Stockmann toimi metsänhoitajana. Stockmann aloitti kauppiasuransa toimimalla nuoruudessaan siirtomaa­tavaraliikkeessä (1840–1845) sekä väri- ja kemikaalikaupassa (1845–1851) Lyypekissä ja vuoden ajan Hampurissa (1851–1852). Pyrkiessään ylöspäin työurallaan hän suunnitteli ensin Amerikkaan muuttamista, mutta hän sai paremman työpaikan Suomesta. Stockmann saapui Suomeen vuonna 1852 Nuutajärven lasitehtaan kirjanpitäjäksi ja kassanhoitajaksi.
Ruostenopsasiipi
Levinneisyys ja lentoaika
Ruostenopsasiiven levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta ja Irlannista Euroopan poikki Fennoskandian eteläosiin, Mongoliaan ja Pohjois-Kiinaan. Suomessa lajia tavataan Etelä-Suomessa melko yleisenä. Lentoaika on heinäkuun lopulta elokuun lopulle.
G. F. Stockmann
Lasitehtaan perustaessa tehtaita ja myymälöitä Etelä-Suomeen Stockmannista tuli uuden Helsingin liikkeen hoitaja. Tehtaan puoti avattiin Kauppatorin laidalle Lampan taloon vuonna 1859 ja Stockmann toimi kyseisen puodin esimiehenä. Myymälä toimi alusta asti Stockmannin nimellä ja hän osti sen kokonaan omakseen 1. helmikuuta 1862, jota on jälkeenpäin pidetty Stockmann-yrityksen perustamispäivänä. Hän laajensi pian tavaravalikoimaa lasi- ja puuvillatuotteista astioihin, työkaluihin ja edelleen kaikenlaiseen kulutustavaraan. Myyntituotteita alettiin hankkia ulkomailta ja toiminta laajeni vähittäismyynnistä myös tukkukauppaan. Taloudellisesti vaikeista ajoista huolimatta Stockmannin liike oli 1870-luvun alkupuolella jo Helsingin suurimpia kaupan alan yrityksiä. Keskeisimmäksi toimialaksi tuli rautakauppa – se kannatti nopeasti kasvavassa pääkaupungissa, jossa rakennettiin paljon.
Ruostenopsasiipi
Elinympäristö ja elintavat
Ruostenopsasiipiä tavataan metsänlaidoilla, teiden varsilla ja tavallisesti myös puutarhoissa. Perhonen ei ole kovinkaan innokas lentelemään vaan pysyy paikallaan pitkiäkin aikoja. Lisäksi etenkin koiraat oleskelevat pääasiassa latvustoissa, joten perhosia näkee harvoin ja laji vaikuttaa helposti todellista harvinaisemmalta. Perhoset käyvät ruokailemassa pitkävartisilla kukilla, kuten ohdakkeilla.
G. F. Stockmann
Stockmann oli saanut Suomen kansalaisuuden vuonna 1860 sekä vuotta myöhemmin porvarinoikeudet ja 1880 hänelle myönnettiin kauppa­neuvoksen arvonimi. Samana vuonna hänen liikkeensä siirtyi uusiin isompiin tiloihin Kiseleffin taloon Senaatintorin laidalle ja siitä tuli ”mannermainen tavaratalo”. Uutta olivat muun muassa suuret näyteikkunat ja erilliselle kassoille tapahtuva ostosten maksu. 1890-luvulla perustettiin erillinen urheiluosasto sekä oma liike Arabian posliinitehtaan tuotteille ja haarakonttori Kallion kaupunginosaan. Pääliikettä laajennettiin vielä useasti. Vuonna 1902 Stockmann muutti liikkeensä osakeyhtiöksi, jonka toimitusjohtajaksi tuli hän vanhin poikansa Karl Stockmann. Kolmantena osakkaana heidän ohellaan oli toinen poika Frans Stockmann.
Ruostenopsasiipi
Elinympäristö ja elintavat
Naaras munii aurinkoisilla paikoilla mutta tuulensuojassa kasvavien puiden korkeintaan parin vuoden ikäisille oksille. Toukat kuoriutuvat munista keväällä ja oleskelevat pääasiassa lehtien alapinnoilla lähellä keskisuonta. Niillä on korkeintaan heikko suhde muurahaisiin. Toukkavaihe kestää 6–9 viikkoa ja kotelovaihe 3–5 viikkoa.
G. F. Stockmann
Stockmann kuului Helsingin Säästöpankin isännistöön ja 1883–1897 Suomen Yhdyspankin pankkivaliokuntaan.
Ruostenopsasiipi
Elinympäristö ja elintavat
Lajin tieteellinen lajinimi betulae viittaa koivuun ja on ilmeisesti Linnén tekemä virhe ravintokasvia ajatellessa, sillä ruostenopsasiipi ei elä koskaan koivuilla. Samaan perustuu myös vanha suomenkielinen nimi koivunopsasiipi.
Ravintokasvi
Toukkien ravintokasveja ovat oratuomi (Prunus spinosa) ja tuomi (Prunus padus), joskus myös viljellyt Prunus-suvun lajit.
Tiikerin pesä
Tiikerin pesä eli Paro Taktsang on Paron laaksossa, Bhutanissa sijaitseva buddhalaisluostari. Se on kallionkielekkeellä sijaitseva Himalajan buddhalaisuuden pyhä paikka ja temppelikokonaisuus. Temppeli rakennettiin Takrsang Senge -luolan ympäristöön, jossa guru Padmasambhavan kerrotaan 700-luvulla meditoineen kolme vuotta, kolme kuukautta, kolme viikkoa, kolme päivää ja kolme tuntia. Padmasambhavan katsotaan tuoneen buddhalaisuuden Bhutaniin ja hän on maan suojelusjumala. Nykyään Tiikerin pesä tunnetaan parhaiten kolmestatoista taktsangista tai tiikerin pesä -luolasta, joissa Padmasambhava meditoi. Paikka on pyhä buddhalaisille ja monet muutkin pyhimykset ovat meditoineet siellä.
Muilta kuin Bhutanin kansalaisilta vaaditaan erillinen vierailulupa. Se myönnetään usein vain buddhalaisille, jotka tulevat temppeliin meditoimaan. .
Historia
Taktsanging liittyvän legendan mukaan Padmasambhava lensi tälle paikalle Khenpajonging tiikerin selässä Tiibetistä. Tämän paikan tarkoitus oli kesyttää tiikeridemoni. Nykymuotoinen temppeli valmistui vuonna 1692.
Santa Baby
Santa Baby on alun perin jazztyylinen Joan Javitsin ja Philip Springerin kirjoittama joululaulu. Kappaleessa on humoristinen sanoitus. Siinä nainen toivoo joululahjoikseen muun muassa jahtia ja koristeita Tiffany's-jalokiviliikkeestä.
Tiikerin pesä
Historia
Temppeli tuhoutui lähes kokonaan 19. huhtikuuta 1998 tulipalossa. Palon syttymissyyksi epäillään salamaniskua tai öljylamppua, mutta varmaa tietoa ei edelleenkään ole. Temppeli rakennettiin uudelleen niin lähelle alkuperäistä kuin vain mahdollista vanhojen valokuvien ja päiväkirjamerkintöjen perusteella. .
Santa Baby
Ensimmäisenä kappaleen levytti Eartha Kitt vuonna 1953. Myöhemmin sen ovat levyttäneet muun muassa Madonna, Kylie Minogue ja Sugababes. Kappaleen ovat esittäneet muun muassa Britney Spears, The Pussycat Dolls ja Girls' Generation.
Tiikerin pesä
Maantiede
Luostari sijaitsee kymmenen kilometriä Parosta pohjoiseen ja 3 120 metrin korkeudessa olevalla jyrkänteellä, noin 900 metriä Paron laakson yläpuolella, Paro Chun oikealla puolella. Vuoren rinteet ovat hyvin jyrkkiä ja luostarin rakennukset on rakennettu kallionseinämään. Vaikka luostari näyttää luoksepääsemättömältä, johtaa sinne useita reittejä, kuten metsän kautta kulkeva luoteispolku, etelästä päin saapuva uskovaisten käyttämä reitti, ja pohjoisesta kivistä Bumdana tunnettua ylätasankoa pitkin.
Ulkoasu
Luostarin rakennukset koostuvat neljästä päätemppelistä ja asuinrakennuksista, jotka on nimenomaisesti suunniteltu sopimaan kallionkielekkeille, luoliin ja kiviseen maastoon. Kahdeksasta luolasta neljään on verrattain helppo päästä sisälle. Luola, johon Padmasmabhavan kerrotaan saapuneen ensimmäisenä ratsastaen tiikerillä, tunnetaan nimellä Tholu Phuk ja luola, jossa hän alun perin asui kantaa nimeä Pel Phuk. Hän neuvoi henkisesti valaistuneita munkkeja rakentamaan luostarinsa tänne. Luostari vaikuttaa olevan rakennettu korkeaan sijaintiinsa niin huterasti, että sen sanotaan: "takertuvan kallion reunaan kuin gekko". Pääluolaan saavutaan kapeaa kulkureittiä pitkin. Pimeässä luolassa sijaitsee kaksitoista Bodhisattvan kuvaa, joiden edessä palavat rasvalamput. Luolassa on myös elegantti kuva Avalokiteśvarasta. Luolan yhteydessä olevassa pienessä kammiossa sijaitsee pyhä kirjoitus. Kirjoituksen merkitys on siinä, että sen teksti on kirjoitettu kultapölyllä ja pyhän Laman murskatusta luusta tehdyllä puuterilla. Vajrayana buddhalaisuuden harjoittajien kerrotaan elävän tässä luolassa kolme vuotta ja lasketuvan vain harvoin alas Paron laaksoon.
Romanos
Romanos on seuraavien henkilöiden nimi:
Marcel Hansenne
Hansenne sivusi ruotsalaisen Rune Gustafssonin kaksi vuotta vanhaa 1 000 metrin maailmanennätystä ajalla 2.21,4 vuonna 1948. Hän paransi uransa aikana Ranskan ennätystä myös 800 metrillä, 1 500 metrillä ja maililla. Ranskan mestaruuden hän voitti 800 metrillä vuosina 1939, 1941–1945, 1947–1948 ja 1950 sekä 1 500 metrillä vuosina 1943, 1945 ja 1946.
Jai alai
thumb|Pelissä käytettävä cesta ja pallo Jai alai tai espanjaksi cesta-punta on pelotasta kehitetty pallopeli. Se kehittyi Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa maahanmuuttajien keskuudessa. Peli on suosittua erityisesti Floridassa. Jai alaita pelataan 50 metriä pitkällä kentällä, jossa on kolme seinää. Oikea seinä puuttuu. Jai alaissa lyödään palloa päätyseinään vuorotellen. Pelissä ei ole mailaa vaan eräänlainen kädessä pidettävä kouru eli cesta. Palloa ei saa ottaa haltuun vaan se pitää lingota yhtenäisellä liikkeellä takaisin seinään joko suoraan ilmasta tai yhden pompun kautta. Jai alaita pidetään maailman nopeimpana pallopelinä, koska pallolle on mitattu jopa 300 km/h luokkaa olevia nopeuksia. Jai-alai on yksi maailman vaarallisimmasta pallopeleistä ja siinä on tapahtunut monia kuolemia.
Jai alai peliä nähtiin tv:ssä Miami Vice -sarjan kaudella 3 jaksossa 3.
Risto Ahonen (kolumnisti)
Ahonen on mukana Suomen lähikoulut -yhdistyksen toiminnassa, jonka nimissä kerättiin 22 000 nimen adressi eduskunnan sivistysvaliokunnalle 2005.
Ahonen valittiin vuoden 2014 Jämsän Äijäksi. Valinta suoritetaan paikallislehti Jämsän Seudun järjestämällä avoimella äänestyksellä.
Alpha Omega
Alpha Omega on suomalaisen rap-artisti Cheekin 16. lokakuuta 2015 julkaistu yhdeksäs ja viimeinen studioalbumi.
Alpha Omega nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi viikolla 43/2015, pysyi ykkösenä myös seuraavan viikon ja nousi listan kärkeen jälleen viikolla 8/2016. Albumin kaikki kymmenen kappaletta nousivat Suomen Spotifyn top 10 -listalle. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun listan kymmenen kärjessä on kappaleita vain yhdeltä artistilta.
Kultalevy myönnettiin vuonna 2015, ja platinalevy 2015. Albumia on myyty yhteensä yli 36 000 kappaletta.
Aljaksandar Kazulin
Aljaksandar Uladzislavavitš Kazulin (, 25. marraskuuta 1955, Minsk) on valkovenäläinen poliitikko ja oli ehdolla Valko-Venäjän presidentinvaaleissa 2006.
Kazulin suoritti asevelvollisuutensa Neuvostoliiton laivastossa merijalkaväessä, valmistui 1980 Valko-Venäjän valtionyliopistosta matematiikasta, toimi yliopistossa vuoteen 1988 luennoitsijana ja dekaanina. Hänellä on tohtorintutkinto myös kasvatustieteissä, ja hän toimi Komsomolissa ohjaajana. Vuodet 1988–1996 Valko-Venäjän opetusministeriössä, jossa hän nousi varaministeriksi.
Vuonna 1996 hänet nimitettiin Valko-Venäjän valtionyliopiston rehtoriksi. Vuonna 2000 hänet valittiin uudelleen rehtorien vaalissa tähän tehtävään. Kazulin toi yliopiston mukaan kaupallisiin hankkeisiin ja perusti sille radioaseman.
Lukašenko erotti Kazulinin marraskuussa 2003 yliopiston kanssa yhteistyötä tekevään yritykseen liittyvän skandaalin vuoksi. Vuoden 2005 alussa Kazulin perusti poliittisen liikkeen Kansan tahto (Narodnaja volja), joka julkaisi saman nimistä lehteä. Maaliskuussa 2005 Kazulin liittyi toiseen Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisista puolueista ja nimitettiin yhdistymiskokouksessa Yhdistyneen sosiaalidemokraattisen puolueen johtoon.
Kazulin on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän ei puhu valkovenäjää mutta on ilmoittanut aikovansa opiskella.
Kazulin pidätettiin 1. maaliskuuta vuoden 2006 presidentinvaalien aikana ja tuli poliisin pahoinpitelemäksi. 25. maaliskuuta opposition mielenosoituksessa Kazulin pidätettiin jälleen. Hänet tuomittiin 13. heinäkuuta viiden ja puolen vuoden vankeuteen huliganismista ja epäjärjestyksen tuottamisesta. Amnesty Internationalin mukaan syytteet liittyivät tilanteisiin, joissa poliisi yritti väkivaltaisesti estää Kazyliniä rekisteröitymästä mukaan poliittiseen kokoukseen. Hän oli vankilassa 53-päiväisessä nälkälakossa, jonka aikana menetti painostaan 40 kg. Kazulin sai helmikuussa 2008 kolme päivää vapaata vankilasta vaimonsa kuoltua syöpään. Eräiden järjestöjen mukaan hän oli maan ainoa poliittinen vanki.
16. elokuuta 2008 Kazulin vapautettiin yllättäen. Sitä ennen Euroopan unioni oli kertonut pitävänsä tämän ja eräiden muiden oppositiopoliitikoiden vapauttamista vaatimuksena sille, että Brysselin ja Minskin välille voitaisiin palauttaa diplomaattiset suhteet.
Maximiliano Hernández Martínez
Nuoruus ja uran alku
Martínez syntyi 1882, ja hänen vanhempansa olivat Raymundo Hernández ja Petronila Martínez. Hän opiskeli sotakoulussa Guatemalassa ja palasi sen jälkeen El Salvadoriin opiskelemaan lakia El Salvadorin yliopistoon, mutta ei valmistunut sieltä. Martínez jatkoi sotilasuraansa ja yleni prikaatikenraaliksi 1919. Hänestä tuli Arturo Araujon varapresidentti.
Presidenttinä
Martínez nousi valtaan sotilasvallankaappauksen jälkeen. Sotilaat syöksivät Araujon vallasta joulukuussa 1931. Maassa syttyi kapinoita vallankaappauksen jälkeen. Ensimmäistä kapinaa johti Farabundo Martín johdolla kaupunkien kommunistit. Armeija oli saanut kuitenkin tästä tietoa etukäteen, joten kapina tyrehdytettiin nopeasti ja Martí vangittiin. Talonpojat nousivat kapinaan tammikuun lopulla 1932. Tuhannet, pääosin intiaanikapinalliset hyökkäsivät maan länsiosissa machetein ja seipäin maanomistajien armeijan ja virkamiesten kimppuun. Armeija murskasi siviilipartioiden tukemana kapinan parissa päivässä. Lähiviikkoja seurasi useat kostoiskut, jotka kohdistettiin kapina-alueen talonpoikiin. Kapinassa ja kosto-iskuissa kuoli vähintään 10 000 ja jopa 40 000 ihmistä.
Martínez hallitsi diktaattorina lopulta vuoteen 1944. Se ei periaatteessa ollut sotilashallitus, sillä Martínez säilytti liberaalin lainsäädännön ja järjesti näennäisesti vapaita vaaleja. Niissä ei kuitenkaan ollut varteenotettavia vastaehdokkaita. Martínez tunnettiin omalaatuisena henkilönä ja harrasti teosofiaa ja salatieteitä, mistä tuli hänen lempinimensä El Bruho.
Keskiluokka alkoi murentaa Martínezin valtaa 1940-luvulla. Lisäksi armeijan sisällä Martínezin suosikkijärjestelmä ja kansalliskaartin vahva asema aiheuttivat ristiriitoja. Samaan aikaan Yhdysvaltain suhtautuminen fasismia ihainnoivaan Martíneziin alkoi viiletä. Martínez esitti 1944 parlamentille lakimuutosta, joka olisi mahdollistanut jatkokauden presidenttinä. Ehdotusta seurasi armeijan kapina ja lääkärien ja opiskelijoiden lakko. Kansalliskaarti pystyi vaivoin pystämään kapinan, mutta armeijan johto suostutteli tämän jälkeen Martínezin eroamaan. Tilalle nimitettiin Martínezille uskollinen kenraali Andrés Ignacio Menéndez. Martínez julkisti eronsa 9. toukokuuta 1944.
Martínez tapettiin Hondurasissa vuonna 1966.
Unkarilainen notaatio
Unkarilaista notaatiota on kahta eri tyyppiä: Systems Hungarian ja Apps Hungarian. Näistä ensimmäisessä muuttujan nimen eteen sijoitetaan merkintä muuttujan tietotyypistä ja jälkimmäisessä muuttujan käyttötarkoituksesta.
Suomen parhaat (televisiosarja)
Suomen parhaat oli vuosina 1994-1997 pyörinyt televisiosarja, jossa tuotteita nimettiin omassa lajissaan koko maan parhaiksi.
Unkarilainen notaatio
Historia
Termi Apps Hungarian sai nimensä siitä, että sentyyppistä nimeämiskäytäntöä käytettiin Microsoftin sovellusohjelmia kehittävällä osastolla. Systems Hungariania käytettiin myöhemmin Windows-kehitysryhmässä. Simonyin unkarilaisen notaation määrittelevä artikkeli puhuu muuttujien etuliitteistä, jotka ilmaisevat muuttujien "tyypin". Simonyi tarkoitti tällä lähinnä muuttujan semantiikka, mitä tapaa Apps Hungarian noudattaa. Jotkin Simonyin esimerkeistä ovat kuitenkin melko epäsemanttisia, joten Systems Hungarianiakaan ei voi pitää "vääränä" merkintätapana.
Suomen parhaat (televisiosarja)
Suomen parhaaksi jäätelöksi valittiin Helsingin Jäätelötehtaan jäätelö. Maan parhaaksi lakritsiksi valittiin Kouvolan lakritsi. Suomen parhaaksi ruisleiväksi valittiin tamperelaisen Leivon Leipomon ruisleipä. Suomen parhaaksi kelluvaksi ravintolaksi palkittiin myöhemmin palanut Kotkan Kerttu.
Unkarilainen notaatio
Apps Hungarian ja Systems Hungarian
Apps Hungarianissa etuliite taas muistuttaa muuttujan käyttötarkoituksesta:
Kritiikkiä
Unkarilainen notaatio saattaa johtaa lukemiskelvottomiin muuttujien ja funktioiden nimiin, kuten  ("32-bittinen osoitin  vakiomerkkijonoon jossa on tiedostonnimi").
Bjarne Stroustrup on myös kritisoinut notaation käyttöä geneeriseen ohjelmointiin kykenevissä kielissä sanoen, että se ".. yksinkertaisesti monimutkaistaa ja vähentää abstraktiota".
.NETissä myös Microsoft on luopunut käytännöstä ja .NET Framework Guidelines suosittelee olemaan käyttämättä sitä.
Come Rain or Come Shine
”Come Rain or Come Shine” on Harold Arlenin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1946. Se kirjoitettiin duetoksi Broadway-musikaaliin St. Louis Woman, jossa sen lauloivat Ruby Hill ja Harold Nicholas.
Suosituksi jazzstandardiksi muodostuneen kappaleen ovat nauhoittaneet muun muassa Clifford Brown, Wes Montgomery, Art Blakey, Bill Evans ja Ella Fitzgerald. Ray Charles äänitti sen vuoden 1959 albumilleen The Genius of Ray Charles.
Kappale koostuu neljän tahdin mittaisesta alkusoitosta ja 32 tahdin mittaisesta kertosäkeestä, eikä siinä ole lainkaan säkeistöä. Harmonisesti sävellys vaihtelee F-duurin ja muunnossävellaji f-mollin välillä. Melodiassa käytetään runsaasti peräkkäisiä toistuvia nuotteja; kertosäkeen A-osa alkaa 13 peräkkäisellä a-sävelellä.
Mario Party
Mario Party on Hudson Softin kehittämä ja Nintendon joulukuussa 1998 Nintendo 64:lle julkaisema Mario Party -pelisarjan ensimmäinen osa. Mario Party ei ole tavallinen Mario-peli, vaan partypeli, jossa liikutaan vuorotellen virtuaalisella pelilaudalla ja pelataan erilaisia minipelejä. Peli on suunniteltu pääosin monelle pelaajalle samaan aikaan, ja tämä ominaisuus on tehnyt Mario Partysta hyvin suositun moninpelaajien keskuudessa. Peli aloitti nyttemmin jo yhdenteentoista osaan yltäneen pelisarjan.
Pelaaminen
Mario Partyn pelaaminen muistuttaa hyvin paljon perinteistä lautapeliä. Pelaajat heittävät vuorotellen noppaa ja liikkuvat arpakuution silmälukujen osoittaman määrän mukaan pelilaudalla. Päätehtävänä on kerätä enemmän tähtiä, kuin kukaan muu pelaaja. Pelin voittaa lopulta se, jolla on pelin loppuessa eniten tähtiä.
Pelilaudalla näkyy kerralla vain yksi tähti. Tähden voi saada haltuunsa pääsemällä ruutuun, jossa tämä sijaitsee ja sen jälkeen maksamalla 20 kolikkoa Toadille. Kun pelaaja on ostanut tähden, ilmestyy toinen tähti toiseen paikkaan pelilaudalle. Jokaisen pelivuoron päätyttyä, kun jokainen pelaaja on kerran heittänyt noppaa, pääsee pelaamaan minipelejä. Jokaisen kokonaisen pelin jälkeen luovutetaan vielä kolme bonustähteä. Ensimmäinen annetaan pelaajalle, joka on kerännyt eniten kolikoita, toinen sille pelaajalle, joka on päässyt useiten sattuma-ruutuun. Kolmas tähti annetaan pelaajalle, joka keräsi eniten kolikoita minipeleissä.
Minipelien voittamisesta saa palkinnoksi kymmenen kolikkoa. Joissain minipeleissä hävinneiden täytyy taas luovuttaa omat rahansa voittajalle.
Pelissä on pelitila nimeltä Mini-Game Island, jossa pelaaja liikkuu saarella, ja hänen pitää pelata 50 minipeliä järjestyksessä.
Vastaanotto
Mario Party sai ristiriitaisia, mutta pääosin positiivisia arvosteluja. Pelin suurin kritiikin aihe oli, ettei sitä ollut yhtä hauska pelata yksin kuin kavereiden kanssa. Osa kritiikistä koski myös pelien liiallista sattumanvaraisuutta.
Ohjainten hajoaminen
Mario Partyn joissakin minipeleissä piti pyörittää ohjaimen analogista sauvaa niin nopeasti kuin mahdollista. Tämä aiheutti useille pelaajille käsivammoja heidän pyörittäessään sauvaa kämmenellään. Nintendo noteerasi kyseisen vaara-haitan Mario Partyssa ja alkoi jakaa pelin pelaajille erikoisvalmisteisia muovihansikkaita, joita Nintendo suositteli pidettävän peliä pelattaessa.
Aiheesta muualla
Mario Party Mario Party
Raholan Pyrkivä
Raholan Pyrkivä (lyh. RaPy) on vuonna 1946 perustettu länsitamperelainen urheiluseura. Nykyisin se toimii koripallon erikoisseurana.
Koripallo
Pyrkivän koripallon naisten edustusjoukkue pelasi 1980-luvulla neljä kautta Suomen ylimmällä sarjatasolla. Parhaimmillaan joukkue sijoittui runkosarjassa kolme kertaa yhdeksänneksi.
Muut lajit
Aikaisemmin voimistelun ja urheilun yleisseurana toimineen RaPy:n lajivalikoimaan kuului muun muassa jalkapallo, jossa se osallistui vuoden 1963 Suomen cupiin ja jääkiekko, jossa se voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1965. Jalkapalloilija Ari Hjelm pelasi lapsena Pyrkivässä jonkin aikaa.
Areena
Pyrkivän kotiareenana on toiminut kesästä 2016, seuran 70-vuotisjuhlavuodesta, eteenpäin Tesoman kaupunginosaan valmistunut Tesoman palloiluhalli, johon Pyrkivän toiminta keskitettiin. Halliin asennettiin 400 kiinteää katsomopaikkaa, mutta siirtokatsomoiden avulla kapasiteetti nousee 850 katsojaan, ja tulevaisuudessa kapasiteettia on mahdollisuus kasvattaa 1 250 katsojaan.
VMRO
Sisäinen makedonialainen vallankumouksellinen järjestö (, Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija;, Vnatrešna Makedonska Revolucionerna Organizacija, VMRO) oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa toiminut maanalainen järjestö, jonka alkuperäisenä tavoitteena oli Makedonian vapauttaminen vallankumouksellisin keinoin turkkilaisten vallasta. Myöhemmin järjestö jakautui kahteen siipeen, joista toinen ajoi Makedonian itsenäisyyttä ja toinen pyrki edistämään Bulgarian vaikutusvaltaa Makedoniassa ja lähialueella.
VMRO perustettiin Kreikan Thessalonikissa vuonna 1893. Järjestön perustajiin kuuluivat muun muassa Damjan Gruev, Gotse Deltšev ja Jane Sandanski. He olivat makedonialaisia, jotka pitivät itseään kansallisuudeltaan bulgaareina, ja halusivat saada tuolloin Ottomaanien valtakuntaan kuuluneelle Makedonialle itsehallinnon. Saavutettuaan jonkinasteista kannatusta Makedonian kristityn väestön parissa VMRO käynnisti vuonna 1903 Ilindenin kansannousun, jonka turkkilaiset kuitenkin kukistivat. Tämän jälkeen järjestö hajosi kahtia: Makedoniasta käsin toiminut vasemmistolaisempi siipi ajoi edelleen Makedonian itsenäisyyttä ja Sofiaan asettunut oikeistolaisempi siipi kannatti Makedonian liittämistä Bulgariaan sekä ryhtyi yleisemminkin edistämään Bulgarian sotilaallisia etuja. Varsinkin jälkimmäinen ryhmä omaksui myöhemmin terrori- ja salamurhataktiikan vastustajiaan vastaan.
Balkanin sotien (1912–1913) seurauksena Makedonia jaettiin Serbian, Kreikan ja Bulgarian kesken, mutta VMRO jatkoi toimintaansa. Vähitellen sen harjoittama umpimähkäinen terrori alkoi vieroittaa sen kannattajia sekä Makedoniassa että Bulgariassa. Vuonna 1923 Todor Aleksandrovin johtama VMRO:n bulgarialainen siipi onnistui murhaamaan Bulgarian pääministeri Aleksandăr Stambolijskin. Aleksandrov itse murhattiin seuraavana vuonna ja häntä seurasivat organisaation johdossa Aleksandăr Protogerov sekä Ivan Mihailov. Vuonna 1934 Bulgarian hallitus kielsi Bulgarian VMRO:n toiminnan ja vangitsi tai karkotti sen johtajat.
Samaan aikaan Makedonian itsenäisyyttä ajanut VMRO:n makedonialainen siipi jatkoi myös toimintaansa ja järjestäytyi uudelleen vuonna 1925 nimellä ”VMRO (yhtenäinen)”. Jugoslavian viranomaiset vainosivat järjestöä sen separatistismin vuoksi ja se lakkautettiin Jugoslaviassa vuonna 1937.
Ignaz Pleyel
thumb|Ignaz Pleyel Ignaz Pleyel (18. kesäkuuta 1757 Ruppersthal, Ala-Itävalta, Itävalta – 14. marraskuuta 1831 Pariisi) oli itävaltalainen klassismin aikakauden säveltäjä. Pleyel oli omana aikanaan hyvin suosittu: lyhyen aikaa Joseph Haydnin huippukauden ja Ludwig van Beethovenin uran alun välissä hän oli ehkä koko Euroopan kuuluisin säveltäjä, mutta nykyisin hän on jäänyt edellä mainittujen säveltäjien varjoon. Pleyel sävelsi uransa aikana 41 sinfoniaa, 70 jousikvartettoa sekä lukuisia jousikvintettoja ja oopperoita.
Pleyel pääsi vuonna 1772 Haydnin oppilaaksi Eisenstadtiin, ja Haydn piti Pleyeliä erinomaisena oppilaana. He pysyivät läheisinä ystävinä vanhemman mestarin kuolemaan asti. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kreivi Erdődyn hovi. Vuonna 1783 Pleyel muutti Strasbourgiin, Ranskaan, jossa hän otti käyttöön myös nimensä ranskalaisen muodon Ignace ja työskenteli apulais-Kapellmeisterina kaupungin katedraalissa František Xaver Richterin alaisena. Ranskan vallankumouksen lopetettua kirkkomusiikin esitykset Pleyel etsi uutta työpaikkaa ja matkusti Lontooseen, jossa hän johti Wilhelm Cramerin järjestämiä Professional-konsertteja samaan aikaan kun hänen entinen opettajansa Haydn piti Lontoossa omaa Johann Peter Salomonin organisoimaa konserttisarjaansa. Pleyel rikastui Lontoossa huomattavasti ja palattuaan Strasbourgiin hän osti suuren talon. Elämänsä loppuajan Pleyel eli Pariisissa ja toimi muun muassa musiikkikustantajana ja pianonvalmistajana.
Musiikkikustantajana Pleyel julkaisi 39 vuoden aikana nelisen tuhatta nuottijulkaisua muun muassa Beethovenilta ja Haydnilta, Luigi Boccherinilta, Muzio Clementiltä ja Jan Ladislav Dussekilta.
Pleyel-soitinyritys
Pleyelin pianoverstas kehitti alkuvaiheessaan Pianinoksi kutsutun pystypianon, joka perustui lontoolaisen pianontekijän Robert Wornumin kehitelmiin. Vuodesta 1815 yrityksessä oli mukana myös Pleyelin poika Camille Pleyel (1788–1855). Myöhemmin yritystä jatkoi vävypoika Gustave Lyon (1857–1936). Yritys tuli tunnetuksi kromaattisen harpun kehittämisestä 1800-luvun lopulla.
Vuonna 1839 yhtiö avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Vuonna 1927 yritys rakennutti uuden 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.
Helmer
Helmer on alun perin saksalainen miehen etunimi. Nimi on muodostettu sanoista, joista ensimmäinen merkitsee kypärää, jälkimmäinen taas rohkeaa tai kuuluisaa. Nimi merkitsee täten "kypärä­päistä sotilasta", ja sama merkitys on myös nimen vanhalla skandi­naavi­sella vastineella Hjalmar.
Suomessa nimi Helmer on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2553 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Helmerin nimipäivä on 3. tammikuuta.
Frank Morris
thumb|200px|Frank Morris.
Frank Lee Morris (1. syyskuuta 1926 Washington, D.C. – katosi 11. kesäkuuta 1962) on/oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka pakeni Alcatrazin vankilasta ja katosi jäljettömiin.
Ensimmäisen kerran Morris tuomittiin rikoksesta jo 13-vuotiaana. Sittemmin hän istui monta kertaa vankilassa muun muassa huumausainerikoksista ja aseellisista ryöstöistä. 20. tammikuuta 1960 hänet vietiin Alcatraziin, missä hänestä tuli vanki numero AZ1441. Morris teki tarkan pakosuunnitelman yhdessä Clarence Anglinin ja John Anglinin kanssa. He suurensivat betoniseinässä olevaa ilmastointireikää, josta he pääsivät ilmastointikanavan kautta katolle. Vuonna 1962 he saivat reitin valmiiksi. Yöllä 11. kesäkuuta 1962 kolmikko pakeni sellistä katolle ja sieltä alas rantaan lautalle, jonka he olivat rakentaneet sadetakeista. Vangit meloivat lautallaan Angel Islandille, josta he jatkoivat mantereelle. Matkaa Angel Islandille oli noin 3 kilometriä. Seuraavana aamuna vartija ihmetteli, kun Frank Morris ei herännyt. Vartija läimäytti Morrisia kaltereiden välistä kasvoille, jolloin Morrisin tekopää putosi lattialle ja pako paljastui. National Geographic-kanavan dokumentissa löydettiin FBI:n asiakirjoja, joiden mukaan kolmikon kumivene löytyi ehjänä Angel Islandilta, vastoin FBI:n julkista ilmoitusta. Kuukauden kuluttua paosta norjalaisen aluksen kerrotaan havainneen vanginvaatteita muistuttavia asusteita vedessä kelluneen ruumiin päällä. Anglinin veljesten sukulaiset ovat väittäneet saaneensa heiltä kirjeitä.
Paosta on kuitenkin kehitetty salaliittoteorioita ja yhden teorian mukaan vangit olisivat päässeet pakenemaan, mutta Yhdysvaltain hallitus piti häpeissään asian salaisuutena.
Tapauksen pohjalta on valmistunut elokuva Pako Alcatrazista (Don Siegel, 1979).
thumb|right|150px|Morrisin tekemä tekopää
Helsingin merivartioasema
thumb| Helsingin merivartioasema on Suomenlahden merivartiostoon kuuluva merivartioasema, joka sijaitsee Suomenlinnassa rakennuksessa C25. Kalustona Helsingin merivartioasemalla on ollut vesialuksista nopea partiovene, partiovene, rannikkovartiovene, apuvene ja ilmatyynyalus.
HMS Niger (J442)
HMS Niger (viirinumerot J442 ja M73) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMS Disdain Renfrew'stä Lobnitz et Companyltä, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 1. toukokuuta 1945 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 21. syyskuuta.
Palvelus
Alus romutettiin 1966 Sillothissa.
Sheri Moon Zombie
Sheri Moon Zombie (s. 26. syyskuuta 1970 San José, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja muotisuunnittelija. Sheri Moonin naitua Rob Zombien, vaihtoi hän nimensä Sheri Moon Zombieksi. Sheri Moon Zombie on näytellyt kaikissa Rob Zombien ohjaamissa elokuvissa merkittävässä roolissa, ja toimii myös ääninäyttelijänä Rob Zombien uudessa animaatioelokuvassa The Haunted World of El Superbeasto. Sheri Moon esiintyy myös lähes jokaisessa Rob Zombien musiikkivideossa ja CD-albumien kansitaiteissa.
Matias Mattsson
Matias Mattsson (s. 7. kesäkuuta 1996 Rauma) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi kaudella 2018–2019 Mestis-joukkue TuTossa.