cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Nyquist
Ohjaukset
Nyquist on ohjannut neljä vuotta Iitin Harrastajateatterissa. Ensimmäisen vuoden hän ohjasi ilman vaimoaan, mutta sitten he alkoivat ohjata yhdessä. Hänen ohjauksiaan ovat näytelmä Olviretki Schleusingenissa (2004), Tuhkimo (2005), Melkein Sulosilmä (2006) ja Hunttalan Matti (2007). Vaimonsa Kati Nyquistin kanssa hän on ohjannut myös Kouvolan Kesäteatteriin vuosina 2006–2007 näytelmissä Naisten hurmaaja (2006), ja Vinski ja Vinsentti (2007). Nyquistit ovat ohjanneet myös iittiläisessä nuortenteatterissa Teatteri Lapanen.
HMS Gloucester (1909)
HMS Gloucester oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bristol-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 15. huhtikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1910.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. taistelulaivaviirikköön ja se otettiin uudelleen palvelukseen tammikuussa 1913 Välimeren laivaston 2. risteilijäviirikköön. Elokuussa 1914 alus määrättiin etsimään Saksan keisarikunnan laivaston SMS Goebeniä ja SMS Breslauta. Operaation aikana alus oli amiraali Archibald Berkeley Milnen lippulaivana ja sen onnistui osua yhdellä laukauksella Breslaun vesirajan alapuolelle, mikä ei kuitenkaan estänyt saksalaisalusten pakoa. Alus palveli myöhemmin samana vuonna Afrikan länsirannikolla etsien saksalaisia kaappareita kuten marraskuussa SMS Emdeniä.
Marraskuussa alus palasi Välimeren laivastoon, kunnes alus piti liittää Suuren laivaston 3. risteilijäviirikköön. Alus kuitenkin lähetettiin Länsi-Afrikan vesille etsimään saksalaista apuristeilijää Kronprinz Wilhelmiä. Se liitettiin vasta helmikuussa 1915 Suuren laivaston 3. risteilijäviirikköön. Se valtasi helmikuussa saksalaisen tukilaiva Maedonian. Alus osallistui huhtikuussa 1916 Irlannin kansannousun tukahduttamiseen tulittamalla Galwayn kaupunkia. Alus siirrettiin 2. risteilijäviirikköön, jonka mukana se osallistui 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta Skagerrakin taisteluun.
Joulukuussa 1916 alus siirrettiin Adrianmerelle 8. risteilijäviirikköön, missä se palveli sodan loppuun lukuun ottamatta käyntiä Itä-Intiassa huhtikuussa 1917.
Gloucester poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin huhtikuussa 1919 Devonportin reserviin. Alus siirrettiin maaliskuussa 1920 poistolistalle ja se myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille Portisheadiin ja Briton Ferryyn.
Ari Vallin
Ari Vallin (s. 21. maaliskuuta 1978 Ylöjärvi) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 713 runkosarjaottelua tehopistein 53+139=192 ja keräten 519 jäähyminuuttia sekä 132 playoff-ottelua tehopistein 8+25=33 ja keräten 125 jäähyminuuttia. Vallin voitti yhteensä peräti kuusi Suomenmestaruutta kolmessa eri seurassa. Pelaajauransa viimeisellä kaudellaan 2015–2016 hän toimi KooKoon kapteenina. Vallin pelasi urallaan myös ulkomailla Pohjois-Amerikassa, Ruotsissa, Sveitsissä, Venäjällä ja Tšekissä. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden Färjestad BK:ssa vuonna 2010.
Eliteprospects.com -sivuston mukaan Vallin oli pelipaikkaansa nähden hieman pienikokoinen, mutta hyvän pelikäsityksen ja hyökkäyspään taidot omaava puolustaja. Sivusto mainitsee hänet myös hyväksi luistelijaksi ja kiekollisesti taitavaksi, mutta mainitsee heikkoudeksi oman pään pelaamisen. Vallin rooli tosin muuttui iän myötä puolustavammaksi. Hänet tunnettiin myös hyvänä joukkuepelaajana.
Pelaajauransa viimeisellä KooKoossa viettämällään kaudella 2015–2016 Vallin tuli tunnetuksi myös kaukalon ulkopuolella muun muassa humoristisista julkaisuistaan sosiaalisessa mediassa sekä oman seuransa mainoskasvona. Vallin valittiinkin kauden päätteeksi Liigan viihdyttävimmäksi pelaajaksi, ja hän liittyi KooKoon kauden päätyttyä loppukevääksi Nelonen Pron Liiga-studion asiantuntijaksi.
Ammattilaisuran alku
Kaudeksi 1998–1999 Vallin siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudeksi 1999–2000 Vallin palasi kasvattajaseuraansa Tapparaan ja sieltä hän palasi taas HPK:hon kaudeksi 2000–2001. Vallinin toinen pesti siellä osoittautui kuitenkin pettymykseksi varsinkin ailahtelevuuden ja virheiden muodossa, vaikkakin hän väläytteli ajoittain.
Läpimurto SM-liigassa
Kaudeksi 2001–2002 Vallin siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Jokereihin. Hän onnistui kaksinkertaistamaan SM-liigan piste-ennätyksensä tehoilla 4+20=24, joilla Vallin oli joukkueen tehokkain puolustaja ja jakoi liigan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Hän jakoi lukemalla +8 kevään 2002 pudotuspelien tehotilaston voiton neljän muun pelaajan kanssa ja voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kahden Jokereissa vietetyn vuoden jälkeen Vallin siirtyi kaudeksi 2003–2004 kaksivuotisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän ratkaisi joukkueelle kauden päätteeksi Suomenmestaruuden tehtyään 11. huhtikuuta 2004 neljännen finaaliottelun ratkaisumaalin jatkoajalla Turun Palloseuraa vastaan. Maali jäi ottelun ainoaksi. Vallin palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Myös kausi 2004–2005 päättyi Suomenmestaruuteen. Hän jatkoi Kärpissä kaudella 2005–2006, jolloin Vallin teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+23=30. Hän oli Kärppien tehokkain puolustaja ja sijoittui koko SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Vallin voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän edusti Kärppiä kausina 2004–2005 ja 2005–2006 myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa.
Siirtyminen ulkomaille
Kesäkuussa 2006 NHL-varaamaton Vallin teki yllättäen vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-joukkue Florida Panthersin kanssa. Hän esitti harjoituskaudella varsin hyviä otteita joukkueessa, mutta Vallin siirrettiin harjoitusleirin päätteeksi farmijoukkue Rochester Americansiin, AHL:ään. Hän ei saanut syksyn aikana näytönpaikkaa NHL:stä, joten Vallin päätti palata joulukuussa 2006 Eurooppaan tehtyään loppukauden 2006–2007 kattaneen sopimuksen Elitserien-joukkue Frölunda HC:n kanssa. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +15. Frölunda ei edennyt Elitserienin pudotuspeleihin, mutta Vallinin kausi jatkui runkosarjan jälkeen kuitenkin Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla NLB:n EHC Vispissä.
Vallin siirtyi kaudeksi 2007–2008 Venäjän superliigassa pelanneeseen Lokomotiv Jaroslavliin. Hän voitti joukkueessa kauden päätteeksi hopeaa. Kaudeksi 2008–2009 Vallin palasi Ruotsiin ja teki vuoden mittaisen sopimuksen Färjestad BK:n kanssa. Hän pelasi loukkaantumisten takia runkosarjassa vain 39 ottelua. Vallin voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Vallin jatkoi Färjestadissa myös kaudella 2009–2010.
Paluu SM-liigaan
Kaudeksi 2010–2011 Vallin palasi SM-liigaan ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Helsingin IFK:n riveihin. Hän kärsi alkukaudella pikkuvammoista ja kävi lokakuussa 2010 myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Valliniin kohdistui HIFK:ssa suuret odotukset all-around -puolustajana ja ylivoiman viivamiehenä, mutta hän osoittautui kuitenkin pettymykseksi, vaikka Vallinin taso hieman nousikin kevätkaudella. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2011–2012 kynnyksellä Vallin siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Espoo Bluesia, joka tarvitsi paikkaajaa erityisesti KHL:ään lähteneen Jere Karalahden paikalle. Hänen otteensa ailahteli hieman ja hän kärsi läpi kauden selkävaivoista, mutta Vallin onnistui niistä huolimatta pelaamaan lähes täyden kauden. Hän voitti Bluesin sisäisen tehotilaston lukemalla +9.
Vallin jatkoi kaudella 2012–2013 uraansa Tšekin Extraligan HC Sparta Prahassa vuoden mittaisella sopimuksella. Hän päätti omasta tahdostaan lähteä joukkueesta tammikuussa 2013, jonka jälkeen Vallin siirtyi pian loppukaudeksi Elitserienin Färjestad BK:hon.
Kaudeksi 2013–2014 Vallin palasi 1+1-vuotisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Helmikuussa 2014 joukkue käytti Vallinin sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kaudella 2014–2015 Vallinin rooli jäi entistä pienemmäksi ja hän kärsi myös loukkaantumisista. Vallin teki runkosarjassa 41 ottelussa kolme tehopistettä, mutta kevään 2015 18 playoff-ottelussa hän teki neljä syöttöpistettä. Vallin voitti kauden päätteeksi jo uransa kuudennen Suomenmestaruuden.
D.M.C.
D.M.C. (oik. Darryl Matthews McDaniels (s. 31. toukokuuta 1964) on yhdysvaltalainen hip hop -muusikko. Hän on yksi hip hop -kulttuurin pioneereista ja Run-D.M.C. -yhtyeen perustajajäsen.
Ari Vallin
Paluu SM-liigaan
Vallin siirtyi kaudeksi 2015–2016 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon. Hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Vallinin kauteen mahtui myös noin kahdeksan viikon mittainen poissaolo syyskuussa 2015 tulleen polvivamman vuoksi. Hän tuli kauden aikana tunnetuksia myös aktiivisuudestaan sosiaalisessa mediassa. Vallin palkittiin kauden päätteeksi kaikkien aikojen ensimmäisenä pelaajana yleisön äänestämänä Liigan viihdyttävimmän pelaajan palkinnolla. Jo KooKoon kauden päätyttyä hän liittyi kesken SM-liigan pudotuspelien loppukevääksi Nelonen Pro jääkiekkoasiantuntijatiimiin SM-liigan studioon.
D.M.C.
Elämä ja ura
McDaniels syntyi Harlemissa New Yorkissa mutta kasvoi Hollisissa Queensissa. Nuorena hän kiinnostui hip hopista kuunneltuaan Grandmaster Flash & the Furious Fiven musiikkia. Vuonna 1978 McDaniels ryhtyi DJ:ks i vanhempiensa kellarissa ja käytti levysoittimia ja miksauspöytää, jonka sai isoveljeltään Alfordilta. Tällöin hän esiintyi nimellä ”Grandmaster Get High”.
Ari Vallin
Paluu SM-liigaan
Syksyllä 2016 Vallin harjoitteli ja sai myös sopimustarjouksia. Lokakuussa hän päätti kuitenkin lopettaa pelaajauransa. Vallin kertoi toimivansa jatkossa televisiotyössä ja satsaavansa opiskeluun.
D.M.C.
Elämä ja ura
Myöhemmin samana vuonna McDaniels myi omat DJ-varusteensa, kun hänen kaverinsa Joseph ”Run” Simmons hankki itselleen DJ-varusteet. Kun paikallinen DJ Jam Master Jay liittyi joukkoon, Run rohkaisi McDanielsin räppäämään DJ:nä toimimisen sijasta. Vähitellen McDaniels valitsi räppäämisen mixtapeille ja otti käyttöön taiteilijanimen ”Easy D”. Vuonna 1981 hän vaihtoi ”Easy D”:n nimeen ”DMcD”, jolla hän allekirjoitti työnsä koulussa. Sitten lyhensi nimensä ”D.M.C.”:ksi. Vuorotellen D.M.C. tarkoitti sanoja ”Devastating Mic Controller” tai hänen lapsuuden lempinimeään ”Darryl Mac”. Kolmikko perusti Run-D.M.C. -ryhmän.
Ari Vallin
Maajoukkueura
Vallin oli osa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta voittanutta Suomen joukkuetta vuonna 1998. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1996 voittaen hopeaa.
D.M.C.
Elämä ja ura
Vuonna 1997 McDaniels alkoi vaipua syvään masennukseen. Hän tuli todella onnettomaksi vaivalloisen, rutiininomaisen kiertelyn ja esiintymisen takia. Hän vihasi olla erossa vaimostaan ja vastasyntyneestä pojastaan. Hän siirtyi alkoholiin ja huumeisiin helpottaakseen ongelmiaan. Hän sai juopon maineen Run-D.M.C.:ssä. McDaniels pidätettiin kaksi kertaa julkisesta juopottelusta ja rattijuopumuksesta. Kiertueen aikana McDaniels huomasi, että hänen äänensä alkoi pettää. Hänellä on myöhemmin havaittu kouristuksellinen ääntöhäiriö, joka aiheuttaa kouristuksia kurkunpäässä.
Ari Vallin
Maajoukkueura
Vallin edusti myös Suomen A-maajoukkuetta yhteensä 14 ottelun verran tehden yhden syöttöpisteen. Yhteensä hän pelasi myös neljä B-, 23 nuorten ja 34 poikien maaottelua.
Muuta
Vallinin lempinimi "Zwäng" on peräisin Kummeli-sketsisarjan jazzmuusikko Ari Zwängistä.
D.M.C.
Elämä ja ura
Syyskuussa 2006 Darryl McDaniels palkittiin Angels in Adoption Award -palkinnolla työstään adoptiolapsien tukemiseksi. Hän perusti kesäleirin 170 lapselle. Kesken nauhoituksen McLachlan kertoi McDanielsille, että hänetkin on adoptoitu.
Siionin virret
thumb|400px|right|Wilhelmi Malmivaaran toimittama Siionin virsien ensimmäinen uudistus 1893 ja kolmas uudistus 2016.
Siionin virret on herännäisyyden eli ns. körttiläisyyden virsikirja. Sitä käytetään etenkin seuratilaisuuksissa ja herättäjäjuhlilla.
Ensimmäinen laitos
Siionin virsien ensimmäinen laitos ilmestyi vuonna 1790 Sionin Wirret -nimisenä, kun Jalasjärven kappalainen, myöhemmin Taivassalon kirkkoherra Elias Lagus suomensi Ruotsin herrnhutilaisten vuosina 1743–1747 julkaiseman laulukirjan Sions sånger. Herättäjä-Yhdistyksen entinen toiminnanjohtaja Jaakko Elenius on sanonut, että ”herrnhutilaisen virren ytimessä liekehtii Kristuksen rakkaus syntistä kohtaan, Kristuksen risti, kärsimys, haavat ja sovintoveri. Tämän Kristuksen kanssa seurusteleminen, hänen kärsimyksensä katseleminen on ainut mikä voi muuttaa ihmisen.”
Kokoelma sisälsi 223 virttä. Näistä Johan Christoffer Holmbergilta on kokoelmassa 32 laulua, 25-vuotiaana hukkuneelta Johan Kahlilta 43, Lars T. Nybergiltä 41 ja Anders Odheliukselta 31 laulua. Näiltä neljältä oli 147 laulua eli yli puolet julkaisusta.
Rukoilevaisten herätysliike käyttää edelleen Siionin virsiä Laguksen suomentamassa asussa.
Myös lestadiolaisessa herätysliikkeessä käytettiin liikkeen alkuvuosikymmeninä jossain määrin Laguksen Sionin Wirsiä, mutta 1800-luvun lopulla omien laulukirjojen myötä Wilhelmi Malmivaaran uudistamien Siionin virsien käyttö lestadiolaisilla väheni.
Ensimmäinen uudistus
thumb|200px|right|Wilhelmi Malmivaaran uudistama 1893. 35.painos. Vuonna 1893 Wilhelmi Malmivaara toimitti Siionin virsien uudistetun laitoksen, jossa oli vain 158 virttä. Malmivaaran Siionin virsiä voidaankin pitää uutena laulukokoelmana, ei suorana jatkona vanhalle Laguksen suomentamalle kokoelmalle. Malmivaara käytti lähteenään Laguksen kokoelmaa, josta otettiin 107 virttä, joten virsien pääasiallisina tekijöinä olivat Holmberg (17 virttä), Kahl (25 virttä), Nyberg (36 virttä) ja Odhelius (28 virttä). Samoin hän otti Antti Achreniuksen 1790 julkaisemista Halullisten sielujen hengellisistä lauluista 19 virttä. Achreniuksen isän Abraham Achreniuksen tekemiä virsiä tuli viisi. Arkkivirsiä oli 19. Arkkivirreksi kutsuttiin yleensä koko-, puoli- tai neljännespainoarkin kokoista pieneksi lehtiseksi painettua myytäväksi tarkoitettua laulua. Alkuperäislaitoksessa oli hyvin pitkiäkin virsiä, joita myöhemmin jaettiin lyhyemmiksi a-, b- ja c-versioiksi. Pisimmäksi jäi virsi numero 154: "On tuomio täys". Siihen jätettiin 28 säkeistöä.
Malmivaaran vuoden 1893 Siionin virret on kokonaisuudessaan kääntänyt englanniksi Thomas McElwain (Songs of Zion 2014). Virret on riimitetty ja tavutettu alkuperäisten mukaisesti niin, että ne ovat laulettavissa samoin sävelmin.
Toinen uudistus
thumb|150px|right|Jaakko Haavion uudistama 1971. Lisävihko työryhmien tuottama. Vuonna 1971 hyväksyttiin ja seuraavana vuonna otettiin käyttöön Jaakko Haavion kielellisesti uudistama ja laajentama laitos. Siinä oli 261 virttä. Haaviolta itseltään oli kahdeksan virttä. Muiden eniten virsiä aiempaan laitokseen tehneiden virret säilyivät uudessakin laitoksessa. Osastojakoa muutettiin.
Sisältö
Herättäjä-Yhdistyksen musiikkitoimikunta kiinnitti 1990-luvun alussa huomiota uusien Siionin virsien tarpeeseen. Niinpä päätoimikunta asetti vuonna 1994 tavoitteeksi saada käytössä olevaan laitokseen lisävihko. Valmistelevan tekstityöryhmän muodostivat Jaakko Elenius, Pekka Kivekäs ja Esko Koivusalo. Tuotteliaimmat lisävihkon runoilijat olivat Jouko Ikola (9 virttä) ja Jaakko Löytty (15 virttä). Sävelmätyöryhmään kuuluivat Samppa Laakso, Ilmo Riihimäki ja Erkki Tuppurainen. Myöhemmin tuli ryhmään mukaan Sinikka Kontio. Vuonna 2003 perustettiin Veisuut-työryhmä, jonka työskentelyyn osallistuivat Samuli Korkalainen, Jaakko Löytty, Leena-Marja Renko, Erkki Tuppurainen ja Petra Berghäll. Työryhmien työskentelyn tuloksena kesän 2005 herättäjäjuhlilla Saarijärvellä julkistettiin lisävihko, jossa oli 53 uutta ja muista lähteistä otettua vanhaa virttä. Lisävihkon kanssa Siionin virsien kaanon sisälsi kaikkiaan 314 virttä.
Kolmas uudistus
thumb|200px|right|Työryhmien uudistama 2016. Herättäjä-Yhdistyksen musiikkitoimikunnassa syntyi ajatus Siionin virsien kolmannesta kokonaisuudistuksesta, josta tehtiin esitys vuonna 2008. Uudistuksen aluksi karsittiin kokoelmasta vähälle käytölle jääneitä virsiä. Edelliset uudistukset olivat pitkälti Elias Laguksen, Wilhelmi Malmivaaran ja Jaakko Haavion työn tuloksia, kun taas viimeisin uudistus syntyi tiimityönä. Siionin virsien uudistustoimikunnan jäseninä toimivat Simo Juntunen, Kaarlo Kalliala, Samuli Korkalainen, Kalle Hiltunen, Ulla Tuovinen, Jukka Hautala ja Kaisa Raittila.thumb|200px|right|
Sävelmäjaostoon kuuluivat Ulla Tuovinen, Markku Kilpiö, Erkki Tuppurainen, Taina Sulkanen ja Samuli Korkalainen. Sävelmissä suosittiin kansantoisintoja ja pyrittiin nuottikuviin, jotka tukevat heränneille tyypillistä säestyksetöntä veisaamisen tapaa. Tällöin nuottikuvaan on lisätty pikkunuotein mahdollisia niekkuja, jotka paikallisesta tavasta riippuen voidaan veisata tai jättää veisaamatta. Kokoelmassa on 141 itsenäistä sävelmää, joista kansantoisintoja on 107.
Tekstijaostossa olivat Jukka Hautala, Kalle Hiltunen, Kaisa Raittila ja Jaakko Löytty. Aiemmin mainitusta Laguksen kokoelmasta siirtyi Holmbergilta 10, Kahlilta 18, Nybergiltä 23 ja Odheliukselta 22 virttä, yhteensä 73 virttä. Toisesta uudistuksesta tuli mukaan Väinö Malmivaaran virsiä 15 ja Jaakko Haavion 8 virttä. Edustetuin uusista runoilijoista oli Jaakko Löytty, jonka tekemiä on mukana 9 virttä.
Siionin virsien runoasuja muokkasivat Jouko Ikola (osa Lars T. Nybergin virsiä), Tytti Issakainen (yksittäisten ruotsalaisten runoilijoiden tekstejä), Jaakko Löytty (pääasiassa suomalaistaustaisia virsiä), Mika Nuorva (kaikki Johan Kahlin virret), Kaija Pispa (pääasiassa Anders Odheliuksen virret), Leena Ravantti (Herkko Kivekkään aikanaan uudistamat), Leena-Marja Renko (Nybergin tuotanto), Heimo Lipiäinen (pääasiassa Johan Hellmannin ja Johan Holmbergin virsiä) ja Jaro Julkunen (yksittäisiä virsiä yhteistyössä Jaakko Löytyn kanssa). Tekstejä muokatessaan runoilijat perehtyivät vuoden 1971 laitoksen ohella myös Siionin virsien versioihin: Sions Sånger 1748, Elias Laguksen Sionin Wirret -suomennos 1790, Halullisten sielujen hengelliset laulut 1790 ja Wilhelmi Malmivaaran uudistamat Siionin virret 1893. Uudistetuissa Siionin virsissä on 255 virttä. Kirja otettiin käyttöön Nilsiän herättäjäjuhlilla 2017.[3]
Tehdäkseen mahdollisimman vaivattomaksi siirtymisen uudistetun kirjan käyttöönottoon julkaisi Herättäjä-Yhdistys uusien sävelten tai sävelkuvioiden oppimista varten opetusvideoita ja mahdollisti yhden työntekijän talvikaudeksi 2017–2018 opettamaan uusia virsiä kautta Suomen halukkaille seurakunnille. Siionin virsiin liittyvä aineisto löytyy Herättäjä-Yhdistyksen sivulta.
Virsien järjestys ja osastojako muuttuivat uudistuksessa. thumb|700px|right|Saman säkeistön vertailua
Siionin virsistä sanottua
Jaakko Löytty muisteli vuonna 2003 seuraavasti:
Marija Gorohovskaja
Marija Kondratjevna Gorohovskaja (17. lokakuuta 1921 Jevpatorija, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 22. heinäkuuta 2001 Tel Aviv, Israel) oli neuvostoliittolainen voimistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti Helsingin olympialaisista seitsemän mitalia, eli enemmän kuin yksikään toinen nainen olympialaisten historiassa.
Toisen maailmansodan aikana Gorohovskaja oli vapaaehtoisena armeijan palveluksessa. Hän työskenteli Natsi-Saksan Leningradin piirityksen aikana Leningradin sairaaloissa.
Neuvostovoimistelijat hallitsivat Helsingin olympiavoimistelua. Gorohovskaja oli naisten kilpailun varmin osanottaja ja voitti hopeaa jokaiselta telineeltä: hypyistä, nojapuilta, puomilta ja permannolta. Hän voitti kultaa suorituksensa ansiosta 8-ottelussa ja samalla Neuvostoliitto voitti kultaa joukkuekisasta sekä hopeaa yhteisvoimistelusta.
Vuonna 1954 Gorohovskaja voitti ainoan maailmanmestaruutensa, kun hän kuului Neuvostoliiton joukkuemestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Henkilökohtaisesti Gorohovskaja sijoittui pronssille permannolla. Neuvostoliiton-mestaruusmitaleita Gorohovskaja voitti urallaan yksitoista kappaletta.
Gorohovskaja lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen. Hän työskenteli uransa jälkeen voimistelutuomarina ja opettajana.
Vuonna 1990 Gorohovskaja muutti Israeliin.
Esivalta
Esivalta on ylätyylinen nimitys, jolla tarkoitetaan julkista (valtio)valtaa ja hallituksen oikeuksia käyttäviä virkamiehiä. Sana viittaa etenkin yksilön velvollisuuteen noudattaa valtion säätämiä lakeja ja muita määräyksiä.
Luterilaisen kirkon piirissä termiä on käytetty korostamaan vallan jakamista hengelliseen ja maalliseen valtaan. Martin Luther uskonpuhdistuksen yllyttyä myös uskonpuhdistusta kannattaneiden ruhtinaiden vastaiseksi talonpoikaiskapinaksi korosti sitä, että kristillinen kirkko voi olla maallisen vallan, ajankohtaisessa tilanteessa ruhtinasvallan, puolella. Perustelu näkemykselle on haettu Raamatusta, Paavalin roomalaisille osoittaman kirjeen 13. luvun 4. jakeesta, jonka mukaan Esivalta ei turhaan miekkaa kanna.
Ken Nelson (1911)
Ken Nelson (19. tammikuuta 1911 Caledonia, Minnesota – 6. tammikuuta 2008 Somis, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen musiikkialan taustavaikuttaja. Hän toimi Capitol Recordsin country- ja westernosaston johtajana vuosina 1951–1971.
Nelson teki radiodebyyttinsä laulajana vuonna 1925. Teini-ikänsä vuosina hän vaikutti lukuisissa yhtyeissä ja teki muun muassa yhteistyötä Lee Gilletten kanssa. Gillette tutustutti Nelsonin Kaliforniaan, ja tämä sai jo pian merkittävän aseman yhdessä Yhdysvaltain tärkeimmistä levy-yhtiöistä. Hän vetäytyi 1976 ja kuoli Kaliforniassa hieman ennen kuin olisi täyttänyt 97 vuotta.
Kent Weeks
Kent R. Weeks (s. 1941) on yhdysvaltalainen arkeologi ja egyptologi. Kuuluisaksi hän tuli kaivauksistaan Kuninkaiden laakson haudassa KV5. Weeks on yksi nykyajan arvostetuimmista egyptologeista.
Lapsuus ja opiskelu
Kent Weeks syntyi Everettissä, Washingtonissa. Hän päätti jo kahdeksanvuotiaana ryhtyä egyptologiksi. Weeks opiskeli antropologiaa Washingtonin yliopistossa Seattlessa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon. Ensimmäistä kertaa Weeks vieraili Egyptissä vuonna 1963, jolloin hän työskenteli kaivauksilla Nubiassa. Egyptin matkansa aikana hän tapasi ja meni naimisiin Susan Howen kanssa. Weeks sai tohtorinarvon Yalen yliopistosta vuonna 1970.
Työura
Vuonna 1978 Weeks aloitti Theban Mapping Project -nimisen projektin, jonka tarkoituksena oli mitoittaa ja kuvata kaikki Theban nekropolin haudat ja monumentit. Projektin päämääränä oli luoda tietokanta, jota voidaan käyttää hyväksi tulevissa kaivauksissa ja näin välttää turhaa työtä. Tietokannasta on saatavilla myös yleisölle tarkoitettu Macromedia Flashillä toteutettu versio.
Vuonna 1987 Weeks alkoi tutkia tarkemmin Ramses IX:n haudan koillispuolta, josta hän löysi pitkään tuntemattomana olleen haudan (KV5). Haudassa oli käynyt aikaisemmin muun muassa James Burton 1800-luvulla, mutta se oli sittemmin unohtunut ja sisäänkäynti hautautunut. Weeksin johtama ryhmä aloitti haudassa kaivaukset ja pian he huomasivatkin haudan olevan suurin Kuninkaiden laakson haudoista. Haudan löydyttyä Theban Mapping Project keskittyi suurimmaksi osaksi sen tutkimiseen, mutta sen alkuperäinen tavoite pysyi yhä voimassa. Kent Weeks on kirjoittanut haudan kaivauksista päiväkirjaa, joka on myöhemmin myös julkaistu.
Weeks on ollut egyptologian professorina Kairon amerikkalaisessa yliopistossa vuodesta 1988 lähtien.
Hugo Niskanen
Hugo Olavi Niskanen (8. syyskuuta 1920 Kaavi – 4. joulukuuta 2014) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Niskanen sijoittui 10 000 metrin juoksussa 19:nneksi Helsingin olympialaisissa 1952 ajalla 30.59,6. Kalevan kisoista hän saavutti 5 000 metrin juoksussa pronssia vuosina 1951 ja 1953 sekä 10 000 metrillä kultaa 1951, hopeaa 1948, 1952 ja 1954 ja pronssia 1955. Maaotteluissa hän edusti Suomea kolmesti.
Niskasen ennätys 5 000 metrillä oli 14.35,8 ja 10 000 metrillä 30.28,0. Hän edusti Outokummun Partiota.
Chernobyl (televisiosarja)
Sarjan juoni perustuu tositapahtumiin, ja esitetyt hahmot ovat pääosin todellisia, mutta mukana on myös draaman vuoksi luotua fiktiota sekä kuvitteellisia hahmoja. Craig Mazin käsikirjoittama ja Johan Renckin ohjaama sarja on HBO:n ja Sky Atlanticin yhteistuotanto. Viisiosaisen minisarjan ensimmäinen osa julkaistiin 6. toukokuuta 2019, ja päätösosansa sarja sai 3. kesäkuuta.
Tuotanto
Televisiosarja kuvattiin Liettuassa. Ukrainalaista Prypjatin kaupunkia esittää sarjassa Vilnassa sijaitseva Fabijoniškėsin kaupunginosa, jonka arvioidaan säilyttäneen neuvostoliittolaisen tunnelman. Kaunasia käytettiin Moskovaan sijoittuvien kohtauksien kuvauspaikkana. Voimalaan keskittyvissä kuvauksissa hyödynnettiin Ignalinan ydinvoimalaitosta, joka muistuttaa Tšernobylin voimalaa niin paljon, että sitä on kutsuttu ”Tšernobylin siskoksi”. Joitakin kohtauksia kuvattiin myös Ukrainassa. Sarjan kuvaukset alkoivat toukokuussa 2018 ja kestivät 16 viikkoa.
Sarjan musiikin sävelsi islantilainen Hildur Guðnadóttir.
Vastaanotto
Chernobyl on saanut myönteisen vastaanoton. Sarjalla on Rotten Tomatoes -sivulla 95-prosenttinen ”tuore”-luokitus, ja Metacritic-sivustolla sarja on saanut 26 arvostelun perusteella arvosanan 83/100.
Helsingin Sanomien Juho Typpö kutsui sarjaa kahden ensimmäisen jakson perusteella erinomaiseksi, ja totesi, että draaman vuoksi tarinaan lisätyt kuvitteelliset elementit eivät riko sarjan uskottavuutta. Myös Muropaketin Aki Lehti antoi ymmärryksensä tekijöiden ottamille taiteellisille vapauksille, ja sanoi, että esimerkiksi useita todellisia henkilöitä yhdistelevä Emily Watsonin esittämä kuvitteellinen tutkija on kerronnan kannalta välttämätön, sillä muutoin tarinassa olisi liikaa hahmoja. Sivusto kehui pääosien esittäjien, Jared Harrisin ja Stellan Skarsgårdin, roolisuorituksia, ja kuvaili sarjaa tarinaksi sankarillisista uhrauksista ja valtionlaajuisista valehteluyrityksistä.
Kalevan Tiina Vuorimäki kuvaili Chernobyliä onnistuneeksi kuvaukseksi ”epäuskosta, salailusta, tietämättömyydestä ja ihmisen halusta pelastaa oma nahkansa”. MTV Uutisten Aino Haili kutsui sarjaa ”riipiväksi kauhuksi” ja lohduttomaksi kuvaukseksi yhdestä ihmishistorian pahimmista onnettomuuksista.
Viikkoa ennen viimeisen jakson ensiesitystä Chernobyl nousi ensimmäiselle sijalle 250 parhaan televisiosarjan listalla Internet Movie Database -tietokannassa.
Reaktio Venäjällä
Chernobyl-sarja on saanut ylistystä venäläisessä mediassa, ja sitä on kutsuttu muun muassa lavasteiltaan yksityiskohtaiseksi sekä autenttisemmaksi ja realistisemmaksi kuin aihetta koskevat venäläiselokuvat. Izvestija-lehti on ihastellut sitä, kuinka Chernobyl nostaa tavalliset ihmiset sankareiksi.
Venäjän NTV on alkanut luoda omaa 12-osaista Tšernobyl-sarjaansa, jota on kutsuttu ”vaihtoehtoiseksi totuudeksi” ydinvoimalaonnettomuudesta: sarjan juoni perustuu teoriaan, jonka mukaan Tšernobylin ydinvoimalaan olisi onnettomuutta edeltävänä aikana tunkeutunut yhdysvaltalainen CIA-agentti. Tekijät eivät ole kuitenkaan myöntäneet, että sarjassa väitettäisiin onnettomuuden olleen CIA:n järjestämä sabotaasi. Sarjaa ei myöskään ole luotu vastineeksi HBO:n sarjalle, sillä se on ollut tekeillä jo paljon ennen HBO:n sarjaa.
Todenmukaisuus
Asiantuntijanäkökulman sarjan tapahtumien todenperäisyyteen on esittänyt muun muassa professori Jaakko Leppänen blogikirjoituksessaan, jossa hän tuo esille sarjassa olevia teknisiä asiavirheitä. Hän toteaa sarjan ulkoisten puitteiden vastaavan hyvin todellisuutta, mutta nostaa esiin erityisesti kaksi myyttiä. Ensimmäisen myytin mukaan onnettomuudesta on vastuussa pelkästään käyttöhenkilökunta, joka suoritti ydinvoimalassa kokeen vastoin turvamääräyksiä, kytkemällä tiettyjä laitoksen turvajärjestelmiä pois käytöstä. Todellinen syy on kuitenkin neuvostojärjestelmässä vallinnut byrokratia ja vakavat puutteet turvallisuuskulttuurissa. Käyttöohjeissa ei mainittu laitoksen säätösauvojen suunnitteluvirheestä, eikä henkilökunnalle annettu koulutusta alhaisella teholla ilmenevästä vaarallisesta toimintatilasta, mikä lopulta aiheutti onnettomuuden sitä ennen sattuneiden yhteensattumien vuoksi. Käyttöhenkilökunnan virhe oli se, että he aloittivat kokeen liian alhaisella tehotasolla, toisin kuin ohjeissa kerrottiin. Toisaalta heillä ei ollut tietoa tämän vaarallisuudesta.
Toinen myytti on onnettomuuden synnyttämän radioaktiivisen laskeuman mahdollisesti aiheuttamien syöpäkuolemien määrän liioittelu, mitä käytetään Leppäsen mukaan sarjassa tehokeinona. Todellisuudessa väestön syöpäkuolemia on todennettu vain lasten kilpirauhassyöpien aiheuttamina, ja niiden hoitovaste on ollut hyvä – vain noin 1 % tapauksista on johtanut kuolemaan.
The New Yorker -lehden kolumnisti Masha Gessen kirjoittaa kolumnissaan ”What HBO’s “Chernobyl” Got Right, and What It Got Terribly Wrong” televisiosarjan kuvaavan hyvin ihmisten elämän materiaalisia puitteita mutta epäonnistuvan Neuvostoliiton valtarakenteiden eli poliittisen ja hallinnollisen hierarkian sekä luokkaerojen kuvaamisessa ja piirtäneen karikatyyrimaisen kuvan tästä. Hänen mielestään sarjasta ei myöskään käy ilmi esimerkiksi se, että onnettomuuden aiheutti neuvostojärjestelmä eivätkä yksittäiset ihmiset.
Taloudellinen vaikutus
Sarjan on uutisoitu lisänneen Ukrainaan kohdistuvaa turismia. Kun sarja sai ensiesityksensä toukokuussa 2019, turistimatkat Prypjatin aavekaupunkiin ja Tšernobylin ydinvoimalaitokselle kasvoivat 30 %:lla. Ohjattuja turistikierroksia varattiin kesä–elokuun 2019 ajalle jopa 40 % enemmän kuin aiemmin.
Alicia Silverstone
Alicia Silverstone (s. 4. lokakuuta 1976 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa 15-vuotiaana vuonna 1993 trillerissä Ihastus, jossa hän esitti naispääosan. Silverstone voitti roolistaan parhaan läpimurron tehneen esiintyjän MTV Movie Award -palkinnon ja nousi tunnetuksi teini-idoliksi näyteltyään samana vuonna myös Aerosmith-yhtyeen musiikkivideoilla.
1990-luvulla Silverstone näytteli muun muassa menestyksekkäässä komediassa Clueless (1995) sekä supersankarielokuvassa Batman & Robin (1997), jossa hän esitti Lepakkotyttöä. Silverstonen rooli elokuvassa Clueless ansaitsi hänelle sopimuksen Columbia Picturesin kanssa. Vuonna 2003 hän näytteli pääosan televisiosarjassa Amorin apulainen, josta hänet huomioitiin parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuudella.
Silverstone on tehnyt urallaan niin elokuva-, televisio- kuin teatteri- ja äänirooleja. Hän on esiintynyt hiljattain pääosissa muun muassa televisiosarjassa American Woman, sekä Netflixin sarjassa The Baby-Sitters Club.
Silverstone on ollut kasvissyöjä vuodesta 1998. Hän on tunnettu PETA:n kannattaja ja on kirjoittanut myös kasvisruokavalioon soveltuvan keittokirjan The Kind Diet vuonna 2009. Silverstone nimettiin PETA:n äänestyksessä maailman seksikkäimmäksi kasvissyöjäksi vuonna 2004.
1990-luku
Silverstone teki ensimmäisen varsinaisen roolinsa näyttelijänä vuonna 1992. Hän esitti televisiosarjassa Kesä 68 päähenkilö Kevin Arnoldin ”unelmien tyttö” Jessica Thomasia. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Silverstone teki vuonna 1993, jolloin hän esitti naispääosan trillerissä Ihastus. Hän oli elokuvaa kuvatessaan 15-vuotias. Silverstone palkittiin vuonna 1994 roolisuorituksestaan kahdella MTV Movie Awardilla: paras roisto ja paras läpimurron tehnyt esiintyjä. Uransa alussa Silverstone esiintyi myös muutamissa televisioelokuvissa, kuten Lemmenlaulu ja Vaimot vapaalla.
Ohjaaja Marty Callner valitsi Silverstonen vuonna 1993 näyttelemään Aerosmithin kappaleen ”Cryin’” musiikkivideolle. Callner oli nähnyt Silverstonen elokuvassa Ihastus ja tiesi, että tämä olisi täydellinen valinta. ”Cryin’”-videon lisäksi Silverstone näytteli myös kahdessa muussa Aerosmithin musiikkivideossa, ”Amazing” (1993) ja ”Crazy” (1994). Kaikista musiikkivideoista muodostui hittejä, ja Silverstone ponnahti niiden avulla erääksi aikansa kuuluisimmista teini-idoleista. Hän sai videoissa esiinnyttyään myös lempinimen ”The Aerosmith Chick”.
Silverstonen seuraava merkittävä elokuva oli vuoden 1995 Clueless, jossa hän esitti Cherilyn Horowitzia, kilttiä mutta hemmoteltua Beverly Hillsin hienostoalueella asuvaa tyttöä. Clueless muodostui yllättäen hitiksi vuoden 1995 kesällä, ja Silverstone palkittiin roolistaan muun muassa kahdella MTV Movie Awardilla. Lisäksi National Board of Review of Motion Pictures palkitsi hänet parhaasta naisnäyttelijän läpimurtoroolista. Elokuva poiki Silverstonelle myös arvoltaan kymmenen miljoonan dollarin sopimuksen tuotantoyhtiö Columbia Picturesin kanssa. Lisäksi hän sai sopimuksen myötä tehdä Tuhannen taalan tytön (1997), yhden seuraavista elokuvistaan, oman tuotantoyhtiönsä First Kiss Productionsin nimissä.
Vuonna 1997 Silverstone näytteli Barbara Wilsonia eli Lepakkotyttöä supersankarielokuvassa Batman & Robin. Elokuva sai kriitikoiden ja yleisön keskuudessa kehnon vastaanoton, eikä se menestynyt hyvin. Myös Silverstonen roolisuoritus keräsi kriitikoilta kaksijakoisia arvosteluja, mitä kuvaa hyvin se, että hänet huomioitiin roolistaan sekä parhaan naisnäyttelijän Kids’ Choice -palkinnolla että huonoimman naissivuosan Razziella.
1990-luvun lopussa Silverstone näytteli naispääosan komediassa Blast from the Past – Vihdoinkin pihalla. Elokuva sai kriitikoiden keskuudessa sekalaisen vastaanoton ja tuotti maailmanlaajuisesti vaatimattoman 40 miljoonaa dollaria, mutta esimerkiksi The New York Post kehui Silverstonen roolisuoritusta ja sanoi tämän todistaneen elokuvassa epäilijöidensä luulot vääriksi ”kamalan Batman & Robinin” jälkeen.
2000-luku
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana Silverstone keskittyi pienemmissä elokuvissa ja teatterirooleissa näyttelemiseen. Vuonna 2000 hän näytteli, tanssi ja lauloi elokuvassa Turhaa lemmen touhua, joka oli sovitus William Shakespearen samannimisestä näytelmästä.
Vuonna 2003 Silverstone näytteli NBC:n televisiosarjassa Amorin apulainen, josta hänet huomioitiin parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuudella. Vuonna 2004 hän näytteli elokuvassa Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla.
Näyttelemisen lisäksi Silverstone kunnostautui vuonna 2009 kirjoittajana. Hän julkaisi kasvisruokavaliolle soveltuvan keittokirjan The Kind Diet, sekä samannimisen verkkosivuston. Kirja menestyi hyvin ja nousi Yhdysvalloissa The New York Timesin bestseller-listalle.
Dilip Kumar
Dilip Kumar (, alun perin Mohammed Yusuf Khan, ; 11. joulukuuta 1922 Peshawar – 7. heinäkuuta 2021 Mumbai) oli intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän nousi yhdeksi Bollywoodin huomattavimmista nimistä jo 1940-luvun lopulla.
Brittiläinen ohjaaja David Lean tarjosi Kumarille roolia elokuvassa Arabian Lawrence (1962), mutta näyttelijä kieltäytyi. Roolin sai hänen sijaansa egyptiläinen tähti Omar Sharif.
Kumarin ura osoitti hiipumisen merkkejä 1970-luvulla, ja Bairaag-elokuvan (1976) jälkeen hän piti viisivuotisen tauon. Vuonna 1981 hän nousi jälleen parrasvaloihin elokuvan Kranti myötä, ja myöhempiä menestyksiä olivat Shakti (1982), Vidhaata (1982), Karma (1986) ja Saudagar (1991). Kumarin viimeinen rooli oli vuonna 1998 elokuvassa Qila. Kumar sai uransa aikana useita Filmfare-palkintoja (ml. elämäntyöstä). Parhaan miesnäyttelijän Filmfare-palkinnon hän voitti kahdeksan kertaa, mikä oli vielä vuonna 2021 ennätyslukema. Hänelle myönnettiin lisäksi Dadasaheb Phalke -palkinto (1994) ja Pakistanin hallituksen myöntämä Nishan-e-Pakistan (1998).
Intian parlamentin ylähuoneessa Rajya Sabhassa Kumar istui vuodet 2000–2006.
Kumar oli vuodesta 1966 naimisissa näyttelijä Saira Banun kanssa.
pienoiskuva|220px|Kumar elokuvassa [[Devdas (vuoden 1955 elokuva)|Devdas (1955)]]
Jordan Kyrou
Jordan Kyrou (s. 8. toukokuuta 1998 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kyrou osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Kyrou on luova pelintekijä, jolla on luontaiset maalintekovaistot ja hyvä pelikäsitys. Hän on myös hyvä luistelija ja syöttäjä. Kyrou näkee jään hyvin ja hän tekee luovia ratkaisuja kiekollisena. Kyrou ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen ja hänen tulisi kehittää myös puolustuspelaamista.
Jatkoaika.com -sivuston mukaan Kyrou on parhaimmillaan hyökkäyspäässä pitelemätön ja hänen luistelunsa ja kiekolliset taitonsa ovat huippuluokkaa. Kyrou on kuitenkin heikko kaksinkamppailuissa ja välttelee kontaktitilanteita. Hänen esityksensä eivät ole kovin tasaisia ja varsinkin puolustussuuntaan Kyroun esityksissä on paljon parannettavaa.
Seuraura
Kyrou on Mississauga Senatorsin kasvatti. Hän voitti seurassa ikäluokastaan GTHL:n mestaruuden vuonna 2010. Kyrou oli kaudella 2013–2014 joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+21=40. Hän voitti Senatorsissa OHL Gold Cupin hopeaa. Sarnia Sting varasi Kyroun 38. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2014.
Kyrou kaudeksi 2014–2015 Sarnia Stingin OHL-joukkueeseen. Hänen tulokaskautensa toi 63 runkosarjaottelussa tehot 13+23=36 ja viidessä playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Kyrou voitti pudotuspeleissä joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin. Kaudella 2015–2016 hän oli Stingin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 17+34=51. Kyrou pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
St. Louis Blues varasi Kyroun toisella kierroksella 35. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän teki jo saman kesän heinäkuussa kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Kyrou siirtyi kaudeksi 2016–2017 vielä Stingin OHL-joukkueen vahvuuteen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Kyrou voitti Stingin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 30+64=94, joilla hän sijoittui koko OHL:n pistepörssissä kuudenneksi. OHL-kauden päätteeksi, huhtikuussa 2017 Kyrou siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Chicago Wolvesin vahvuuteen.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Blues lähetti Kyroun takaisin Sarnia Stingin OHL-joukkueen vahvuuteen. Hän oli kaudella 2017–2018 joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 39+70=109. Kyrou jakoi koko liigan syöttöpörssin voiton Sault Ste. Marie Greyhoundsin Morgan Frostin kanssa ja hän sijoittui pistepörssissä kolmanneksi edellään vain Windsor Spitfiresia ja Barrie Coltsia edustanut Aaron Luchuk sekä Frost. Kyrou palkittiin OHL:n tehokkaimpana laitahyökkääjänä Jim Mahon Trophylla ja koko sarjan parhaana pelaajana Red Tilson Trophylla. Hänet valittiin myös liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kyrou otti syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi paikan St. Louis Bluesin NHL-kauden 2018–2019 avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 4. lokakuuta 2018 Winnipeg Jetsia vastaan. Kyrou sai ottelussa jääaikaa 13.17 minuuttia. Hän teki yhdeksässä ensimmäisessä ottelussa yhden syöttöpisteen, kunnes Blues lähetti Kyroun AHL-joukkue San Antonio Rampagen vahvuuteen. Hänet nostettiin Bluesin NHL-vahvuuteen seuraavan kerran joulukuussa. Kyrou teki NHL-uransa avausmaalin 9. joulukuuta 2018 vieraissa Vancouver Canucksia vastaan.
Elokuussa 2021 Kyrou teki Bluesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 5,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Kyrou pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Kyrou voitti Kanadan sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 3+7=10, joilla hän jakoi turnauksen pistepörssin kolmannen sijan Yhdysvaltain Kieffer Bellowsin kanssa. Kyrou pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hänet valittiin Tanskaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Kyrou pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015, jolloin hän voitti kultaa. Kyrou pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014, jolloin hän oli neljällä syöttöpisteellään joukkueensa paras syöttäjä sekä jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jonathan Angin ja Luke Greenin kanssa.
Muuta
Kyroun pikkuveli Christian pelaa jääkiekkoa puolustajana AHMMPHL-joukkue Elgin-Middlesex Chiefsissa.
Porsche Supercup Italian Grand Prix 2007
Porsche Supercup Italian Grand Prix 2007 oli Porsche Supercup -kauden 2007 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Matty Cash
Matthew Stuart "Matty" Cash (s. 7. elokuuta 1997 Slough, Englanti) on englantilais-puolalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa. Pelipaikaltaan Cash on oikea laitapuolustaja, mutta aiemmin urallaan pelannut myös keskikentällä.
Alkuvaiheet
Cash on Wycombe Wanderersin kasvatti. Vuonna 2014 hän teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Nottingham Forestin kanssa, ja miesten tasolla Cash debytoi 8. maaliskuuta 2016 Carlisle Unitedia vastaan pelatessaan lainalla Englannin kakkosliigaseura Dagenham & Redbridgessa. Neljän päivän kuluttua debyytistään Cash teki myös ammattilaisuransa ensimmäisen maalin Dagenhamin riveissä hänen toisessa ammattilaisottelussaan Hartlepool Unitedia vastaan. Kaikkiaan hän pelasi Dagenham & Redbridgessa kevään 2016 aikana 12 kakkosliigan ottelua, joissa sekä teki että syötti kolme maalia.
Nottingham Forest
Kauden 2019–2020 päätteeksi Cash äänestettiin Nottingham Forestin kauden parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi Nottinghamissa neljän kauden aikana 129 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 11 ja syötti 13 maalia.
Aston Villa
Aston Villa tiedotti 3. syyskuuta 2020 hankkineensa Cashin Nottinghamista viiden vuoden sopimuksella. Siirtosumman kerrottiin olevan noin 16 miljoonaa euroa. Kolmen ensimmäisen Villa-kautensa aikana hän on pelannut Valioliigassa 92 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut kuusi maalisyöttöä. Hänet valittiin Aston Villan kauden pelaajaksi 2022–2023.
Maajoukkueura
Englantilaissyntyinen Cash oli englantilaisen, itsekin jalkapalloilijana alasarjatasolla uraa tehneen isänsä Stuart Cashin ja puolalaiset sukujuuret omaavan äitinsä Barbaran kautta oikeutettu edustamaan maajoukkuetasolla Englannin lisäksi myös Puolaa saatuaan Ison-Britannian kansalaisuuden lisäksi myös Puolan kansalaisuuden lokakuussa 2021.
Puolan maajoukkueessa Cash teki debyyttinsä 12. marraskuuta 2021 MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Przemysław Frankowskin tilalle 63. minuutilla. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Kansojen liigan ottelussa Alankomaita vastaan kesäkuussa 2022. Hän pelasi täyden ajan Puolan kaikissa neljässä ottelussa MM-kilpailuissa 2022.
Simon Gallup
Simon Jonathon Gallup (s. 1. kesäkuuta 1960 Surrey, Englanti) on englantilainen muusikko ja vuonna 1976 perustetun rockyhtye The Curen pitkäaikainen basisti. Gallup on soittanut myös yhtyeissä Lockjaw ja Fools Dance, joista jälkimmäisessä hän myös lauloi kappaleessa ”The Ring”.
Gallup on myös säveltänyt joitakin The Curen menestyskappaleita, kuten ”High’n” ja ”Mint Carin”.
Simon Gallup muutti taaperoiässä Horley-nimiseen kaupunkiin vuonna 1961 ja kävi Horley Infant and Junior Schoolia vuosina 1965-1971. Gallup meni sen jälkeen Horley Balcombe Roadin yhteiskouluun vuonna 1971, jossa oli vain 5 vuotta ennen kuin jätti koulunsa kesken ja meni töihin muovitehtaalle, jossa työskenteli vuodesta 1976-1979.
Gallup liittyi The Cureen vuonna 1979 korvaten yhtyeen aikaisemman basistin, Michael Dempseyn. Hän soitti ensimmäistä kertaa yhtyeen albumeilla Seventeen Seconds, Faith ja Pornography, joita usein kutsutaan yhtyeen ”Pimeäksi trilogiaksi”. Gallup kuitenkin riitaantui Robert Smithin kanssa yökerhossa Pornography-albumin julkaisua seuranneella 14 Explicit Moments Tour -kiertueella. Kahden viikon päästä kiertueen viimeisessä esiintymisessä yhtye soitti viimeisenä kappaleen ”Forever”, mutta tällä kertaa Gallup oli kitarassa, Robert Smith rummuissa, Laurence Tolhurst bassossa ja yhtyeen silloinen roudari Gary Biddles lauloi. Biddles alkoi laulaa siitä, kuinka ”vain Gallup on jonkin arvoinen tässä bändissä” ja ”The Cure on kuollut!”. Vähän tämän jälkeen Gallup lähti yhtyeestä ja perusti Biddlesin kanssa Fools Dance -yhtyeen.
Kuitenkin vuonna 1985 Smith pyysi Gallupia takaisin yhtyeeseen ja Gallup suostui. Tämän jälkeen he ovat olleet hyvissä väleissä ja Gallup oli jopa bestman Smithin häissä vuonna 1988. Gallup tosin jätti yhtyeen joksikin aikaa ennen Wild Mood Swings -albumin levyttämistä, mutta palasi kuitenkin takaisin.
Gallup on ollut The Curessa sen jäsenistä toiseksi kauimmin, ja hän on soittanut kaikilla The Curen albumeilla lukuun ottamatta albumeita Three Imaginary Boys, Boys Don't Cry, Japanese Whispers, The Top ja Concert - The Cure live.
Emden (1925)
Emden oli Saksan laivaston vuonna 1925 palvelukseenotettu kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus oli luokkansa ainoa, ja se oli ensimmäinen ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksassa valmistettu sotalaiva.
Taustaa
Ensimmäisen maailmansodan tappio ja erityisesti Versailles’n rauhansopimuksen laivastoa rajoittavat artiklat jättivät Saksan käytännössä ilman laivastoa. Sen vahvuuteen kuului ainoastaan kourallinen ennen vuotta 1914 valmistuneita aluksia. Sodan jälkeinen levottomuus ja taloudellinen tilanne lisäsivät vaikeuksia entisestään ja loivat pohjan jatkuville Reichsmarinen alusten uudistuspaineille. Talous pakotti lisäksi leikkaamaan amiraliteetin suunnitteluosaston vahvuutta sekä valtion telakoiden kapasiteettia.
Suunnittelu
Vuonna 1921 risteilijä Ariadne saavutti 20 vuoden palvelusiän, ja se voitiin korvata rauhansopimuksen ehtojen mukaan uudella aluksella. Suunnittelutyö aloitettiin aluksen korvaamiseksi, ja siinä käytettiin sodassa saatuja kokemuksia ja jouduttiin huomioimaan rauhansopimuksen asettama rajoitus 6 000 tonnin uppoumasta. Uusi alus suunniteltiin pitkälti Saksan keisarikunnan laivaston viimeiseksi jääneen risteilijäluokan, Köln-luokan, piirustusten pohjalta.
Materiaalien puute, Ruhrin miehitys ja liittoutuneiden valvontakomission vaateet viivästyttivät aluksen valmistumista. Saman aikaisesti kuitenkin viivästyminen mahdollisti uusien valmistusmenetelmien hyödyntämisen kuten sähköhitsauksen.
Alukselle asennettiin monipolttoainekattilat, vaikka alun perin siinä piti olla kuusi Schultz-öljykattilaa ja neljä Schultz-hiilikattilaa. Kattiloihin kytketty kaksi BBC Mannheim -turbiinimoottoria, jotka pyörittivät kumpikin omaa akselia. Akseleihin oli kytketty kolmilapaiset 3,75 metrin halkaisijan omaavat potkurit. Lisäksi aluksella oli sähköntuotantoa varten kolme 420 kilowatin dieselgeneraattoria. Hiiltä aluksen varastoissa oli 875 tonnia ja polttoöljyä 300 kuutiometriä maksimimäärän ollessa 859 kuutiota. Aluksen suojana oli 20–40 millimetrin teräskansi ja 50 millimetrin panssarivyö.
Valmistus
Hankinta hyväksyttiin vuoden 1921 suunnitelmassa. Alus tilattiin 7. huhtikuuta Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 8. joulukuuta telakkanumerolla 100. Alus laskettiin vesille 7. tammikuuta 1925 kumminaan vuonna 1914 uponneen SMS Emdenin päällikön Müllerin leski ja se otettiin palvelukseen 15. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään Kapitän zur See Förster.