cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosteh
Tytäryritykset
Rostehiin kuuluu kaikkiaan 663 erillistä organisaatiota, jotka toimivat emoyhtiön 13 holdingyhtiönä toimivan tytäryrityksen puitteissa. Holdingyhtiöistä kahdeksan toimii puolustusvälineteollisuudessa ja viisi siviilituotannon parissa. Rostehin yhtiöryppääseen kuuluu myös 21 suoraan emoyhtiön johtamaa organisaatiota. Suoraan ohjatuista yhtiöistä mainittakoon esimerkiksi Venäjän asevientiä hoitava Rosoboroneksport. Vuonna 2013 se vei venäläisaseita 13,2 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta. Tukholman rauhantutkimuslaitos SIPRIn mukaan Venäjä nousi vuonna 2013 maailman suurimmaksi aseidenviejäksi.
Keskeisiä tytäryrityksiä ovat (holdingyhtiöt):
Rostehilla on myös huomattavaia vähemmistöomistuksia venäläisissä teollisuusyrityksissä. Esimerkiksi maan suurimmasta kuorma-autonvalmistajasta (KamAZ) se omistaa 49,9 %, sekä suuresta titaanin ja alumiinin tuottajasta VSMPO-AVISMA:sta 25 % (+1 osake).
Rosteh on mukana 23 yhteisyrityksessä merkittävien ulkomaalaisten teollisuusyritysten kanssa. Konsernin partnereita näissä hankkeissa ovat muun muassa General Electric, Finmeccanica, Siemens, Daimler, Boeing, Pirelli, Airbus ja Renault-Nissan.
Rostehin useat tytäryritykset (merkintä *) ja konsernin pääjohtaja joutuivat kesällä ja alkusyksyllä 2014 Yhdysvaltojen ja/tai Euroopan yhteisön tai muun länsimaan pakotetoimenpiteiden kohteeksi Venäjän federaation jatkaessa Krimin sotilasmiehitystä ja maan sotiessa sekä tukiessa separatistisia sotilasryhmittymiä myös Itä-Ukrainassa.
Samuel Hall
Samuel Wesley "Sam" Hall (10. maaliskuuta 1937 Dayton, Ohio – 11. elokuuta 2014) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti.
Hall saavutti 3 metrin ponnahduslaudalta olympiahopeaa Roomassa 1960 sekä Pan-Amerikan kisojen hopeaa Chicagosta 1959.
Hall kuoli 77-vuotiaana 11. elokuuta 2014.
Moschops
Moschops (nimen merkitys: ”vasikankasvo”) on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt terapsidisuku. Se kuuluu Dinocephalia-alalahkoon ja Tapinocephalidae-heimoon.
Sukuun luetaan neljä lajia joista Moschops capensis, M. koupensis tunnetaan hyvinsäilyneistä jäänteistä. Moschops whaitsi ja Moschops oweni tunnetaan huonommin säilyneestä aineistosta, eikä niiden määritys ole täten varma. Lisäksi saattaa olla että M. capensis ja M. koupensis eivät ole erillisiä lajeja vaan erilaiset yksilöt edustavat saman lajin eri sukupuolia.
Moschops oli suurikokoinen kasvinsyöjä. Sen kallon pituus on 40 cm ja kokonaispituus suunnilleen 2,5–3 metriä. Sillä oli paksu kallo, joka saattaa viitata päiden puskemiseen. Moschopsin fossiileja on löydetty Etelä-Afrikasta, Karoosta.
Suolakkosorsa
Suolakkosorsa (Anas fulvigula) on keskikokoinen puolisukeltaja. Ulkonäöltään se on naarassinisorsan ja nokisorsan välillä. Se on läheistä sukua molemmille lajeille, ja sen on joskus harkittu olevan nokisorsan alalaji, mutta tämä käsitys ei pidä paikkaansa.
On kaksi selvää suolakkosorsapopulaatiota. Toinen populaatio, A. fulvigula maculosa, elää Meksikonlahden rannikolla Alabaman ja Tamaulipaksen välillä. Toinen populaatio, A. fulvigula fulvigula, asuu Keski- ja Etelä-Floridassa ja joskus eksyy Pohjois-Georgiaan.
Suolakkosorsan luontaisia saalistajia ovat: harmaakettu (Urocyon cinereoargenteus), kettu (Vulpes vulpes), minkki (Neovison vison), amerikansaukko (Lontra canadensis), haisunäätä (Mephitis mephitis), siiselit (Spermophilus), pesukarhu (Procyon lotor), sinisuohaukka (Circus cyaneus), muuttohaukka (Falco peregrinus), mississippinalligaattori (Alligator mississippiensis), näykkijäkilpikonna (Chelydra serpentina), härkäsammakko (Lithobates catesbeianus) ja isobassi (Micropterus salmoides).
Suolakkosorsa on kaikkiruokainen ja syö vesikasveja, ruohoja, hyönteisiä, etanoita ja joskus pieniä kaloja sekä nuorena hyönteisiä ja muita selkärangattomia.
Jan Magnussen
pienoiskuva|2011 Rolex Sports Car Jan Magnussen (s. 4. heinäkuuta 1973 Roskilde, Tanska ), on tanskalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui 25 Formula 1 -osakilpailuun vuosina 1995–1998 ja keräsi yhden MM-pisteen. Hän on Tom Belsøn, Nicolas Kiesan ja poikansa Kevin Magnussenin lisäksi ainoa tanskalainen, joka on osallistunut Formula 1 -sarjaan.
Magnussen hallitsi Britannian Formula 3 -sarjaa vuonna 1994, ja palkattiin McLarenin testikuljettajaksi vuonna 1995. Hänestä tuli Tanskan toinen F1-kilpakuljettaja, kun hän pääsi tuuraamaan umpisuolileikkaukseen joutunutta Mika Häkkistä Tyynenmeren GP:ssä samalla kaudella. Tuloksena oli kymmenes sija.
Kaudet – Magnussen ajoi Stewart-tallissa brasilialaisen Rubens Barrichellon parina ja sai heikon menestyksensä vuoksi potkut kesken jälkimmäisen kauden. Kohtalon ivaa oli, että hän saalisti ainoan pistesijansa, kuudennen tilan, viimeisessä kisassaan Kanadan GP:ssä kesäkuussa 1998. Magnussenin tilalle Stewartille palkattiin hollantilainen Jos Verstappen.
Magnussen kertoi vuonna 2001 julkisuudessa neuvottelevansa paluusta F1-sarjaan, mutta neuvottelut eivät johtaneet tuloksiin. Magnussen ei paljastanut, mikä talli oli neuvottelukumppanina.
F1-uransa jälkeen Magnussen on jatkanut uraansa kilpakuljettajana eri sarjoissa, kuten Yhdysvaltain CART-sarjassa ja urheiluautokisoissa, joissa hän on menestynyt huomattavasti paremmin kuin F1:ssä. Hän kuului Le Mansin 24 tunnin ajon voittajatiimeihin sekä 2004 että 2005. Kaudella 2008 Magnussen osallistui American Le Mans Series -sarjaan. Vuonna 2021 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon, missä hän ajoi Kevin-poikansa ja Anders Fjordbachin kanssa Orecan valmistamalla autolla kokonaistuloksissa sijalle 29.
Muuta
Janin poika Kevin Magnussen on myös kilpa-autoilija.
Antti Ahokumpu
Antti Ahokumpu (s. 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi kaudella 2008–2009 Rovaniemen Santasportin riveissä, Lentopallon SM-liigassa. Pelipaikaltaan hän on yleispelaaja.
Ura
Lentopallo kaupunki Pudasjärveltä kotoisin oleva Ahokumpu aloitti lentopallon 6-vuotiaana, kun hänen isänsä vei hänet kuuluisalle ”Pudasjärven tehtaalle”, mistä on tuotu suuren maailman kuuluisuuteen monia tähtiä, kuten veljekset Tuomas Sammelvuo ja Ilkka Sammelvuo.
16-vuotiaana Ahokumpu lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon maan parhaiden lukioikäisten poikajunioreiden kanssa. Kuortaneella on vuodesta 2000 toiminut poikien valtakunnallinen valmennuskeskus. Kahden Kuortaneelle vietetyn vuoden jälkeen Ahokumpu hommattiin Rovaniemelle pelaamaan. Viime kaudella Ahokumpu sai juhlia uransa ensimmäistä Suomen mestaruutta Santasportin riveissä, vasta 21-vuotiaana. Seuraavalla kaudella Ahokumpu juhli uudestaan mestaruutta kun Santasport uusi mestaruutensa.
Muuta
Ahokumpu on tunnettu monipuolisesta lyöntivalikoimastaan, jota yleisö sai ihailla etenkin finaalisarjassa Pielaveden Sampoa vastaan 2007.
Paiutet
Paiutet jakaantuivat historiallisella ajalla kahteen murteellisesti toisistaan eroavaan ryhmään, jotka tunnettiin pohjoisina ja eteläisinä paiuteina. Pohjoisen kansanhaara asui nykyisessä Oregonissa, Idahossa ja Kalifornian pohjoisosissa. Eteläiset ryhmät kansoittivat osia Utahista, Nevadasta ja Arizonasta.
Nykyään suurin osa paiuteista asuu Nevadan, Idahon ja Kalifornian itäosan reservaateissa.
Historia
Paiutet elivät alkuaan metsästyksellä ja keräilyllä, mutta 1700-luvulla eteläinen kansanosa omaksui maanviljelyn. Pohjoiset paiutet laajensivat metsästysmatkojaan vuoristosta Suurten tasankojen reunamille hevoskulttuurin myötä.
1800-luvun puolivälissä tehdyt kultalöydöt Nevadassa ja Oregonissa lisäsivät pohjoisten paiutejen ja uudisasukkaiden välisiä erimielisyyksiä 1860-luvun aikana. Saman vuosikymmenen lopulla paiutet suostuivat asettumaan heille perustettuihin reservaatteihin. Oregonin paiutet osallistuivat sotiin Yhdysvaltoja vastaan vielä 1870-luvun lopulla. Tuolloin kapinoitsijoiden puolelle asettunut paiute-päällikkö Winnemuccan tytär Sarah Winnemucca vetosi hallitukseen heimotoveriensa auttamisessa. Myöhemmin Sarah piti esitelmiä eri puolilla Yhdysvaltoja ja tuli tunnetuksi intiaanien oikeuksien puolestapuhujana. Vuonna 1883 hän kirjoitti kirjan Life Among The Paiutes, Their Wrong and Claims.
Vuonna 1889 paiutejen henkimies Wovokan kehittämä ympyrätanssi herätti suurta mielenkiintoa eri puolilla Pohjois-Amerikkaa. Kaukaisten intiaanikansojen lähettiläät tulivat tutustumaan tanssin sanomaan. Kristinuskoon nojaava ja kuolleitten henkiin heräämistä ennustava tanssi muutti muotoaan kulkeutuessaan heimolta toiselle ja se tunnettiin paremmin nimellä henkitanssi. Henkiliikkeen seurauksena syntyneet Etelä-Dakotan valkoisen väestön ja lakota-intiaanien erimielisyydet johtivat Wounded Kneen verilöylyyn joulukuussa 1890.
Nykyaika
thumb|Paiuteja kalastamassa Pyramidjärvellä.
Muut paiutein reservaateista sijaitsevat Kaliforniassa, Idahossa, Arizonassa, Utahissa ja Oregonissa. Osan reservaateista paiutet jakavat yhdessä shoshonien kanssa. Jonkun verran paiuteja asuu myös hajallaan reservaattien ulkopuolella. Varsinkin Utahien paiutejen terveydenhoito ja koulutus ovat parantuneet huomattavasti 20 viimeisen vuoden aikana. Sadat nuoret opiskelevat julkisissa kouluissa reservaattinsa ulkopuolella ja yhä useammat ovat suorittaneet korkeakoulututkinnon. Jotkut paiute-heimot ovat tarkkoja syntyperästään ja vaativat, että yhteisöön kuuluvien suonissa on virrattava ainakin puolet heimoverta.
UTC+9.45
thumb|right|250px|Tienvarsikyltti Eyren valtatiellä, jossa kehotetaan siirtämään kelloja 45 minuutilla. UTC+9.45 on aikavyöhyke, joka on 9 tuntia ja 45 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Se ei ole käytössä tällä hetkellä, mutta sitä on käytetty Länsi-Australian osavaltion etelärannikolla noin 340 kilometriä pitkällä alueella. Aikavyöhykettä ei ole käytetty sen jälkeen, kun Länsi-Australia luopui kesäajasta vuonna 2009, jolloin alueelle jäi pysyväksi aikavyöhykkeeksi UTC+8.45.
VK Zenit-Kazan
Voleibolnyi klub Zenit-Kazan on venäläinen lentopalloseura. Seuran kotikaupunkina toimii Kazan. Joukkue pelaa Venäjän pääsarjassa superliigassa. Joukkue on hallitseva Mestareiden liigan voittaja vuodelta 2008. Seura perustettiin vuonna 2000. Vuoteen 2004 saakka joukkue oli nimeltään Dynamo ja vuosina 2004–2008 Dynamo-Tattransgaz.
Joukkue on pelannut pääsarjatasolla kaudesta 2003/04 lähtien. Se on voittanut Venäjän mestaruuden kahdesti ja mestarien liigan kerran.
Christian Taylor
Christian Taylor (s. 18. kesäkuuta 1990) on yhdysvaltalainen yleisurheilija.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän voitti maailmanmestaruuden kautta aikain viidenneksi parhaalla tuloksella 17,96 m. Hänestä tuli 21-vuotiaana kolmiloikan nuorin maailmanmestari. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui toiseksi tuloksella 17,63 m. Kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa Taylor voitti kolmiloikan olympiakultaa tuloksella 17,81 m. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 17,20. Moskovan MM-kilpailuiden jälkeen Taylor vaihtoi ponnistavan jalkansa vasemmasta oikeaksi polvivaivojen vuoksi.
Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Taylor voitti maailmanmestaruuden tuloksella 18,21 m. Tulos oli kautta aikain toiseksi paras ja jäi Jonathan Edwardsin maailmanennätyksestä kahdeksan senttimetriä. Hän voitti olympiakultaa jälleen Rio de Janeirossa 2016 tuloksella 17,86. Hän voitti kolmannen maailmanmestaruutensa Lontoossa 2017 tuloksella 17,68 ja neljännen Dohassa 2019 tuloksella 17,92. Tokion olympialaisiin 2021 hän ei pystynyt osallistumaan hänen akillesjänteensä revettyä kilpailuhypyssä Ostravassa toukokuussa 2021. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022.
Elayne Trakand
thumb|200px|Elaynen henkilökohtainen banneri Elayne Trakand on yksi päähenkilöistä Robert Jordanin Ajan Pyörä -fantasiasarjassa. Hän muistuttaa niin nimeltään kuin ulkonäöltään Ilyenaa, Lews Therin Telamonin vaimoa Legendojen Aikakaudelta.
Elämä kuninkaallisena
Nuorimpana ja ainoana Kuningatar Morgasen tyttärenä, Elayne varttui Caemlynin Kuninkaallisessa Palatsissa. Hän oli perijätär koko lapsuutensa, sillä vain nainen voi hallita Andoria Leijonan valtaistuimella.
Koirajärvi (Virrat, Tiukanperä)
Koirajärvi on Pirkanmaalla Virroilla Tiukanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Elayne Trakand
Elämä kuninkaallisena
Elayne näyttäytyy ensimmäisenä silloin, kun Rand al'Thor putoaa Kuninkaalliseen puutarhaan ja tutustuu Elayneen ja tämän veljeen Gawyniin, myöhemmin heidän velipuoleensa Galadiin ja lopulta Kuningatar Morgaseen. Myöhemmin sarjassa paljastuu, että Elayne rakastui ensisilmäyksellä Randiin, mutta ei voinut lähteä hänen peräänsä velvollisuuksiensa takia; hänen täytyi mennä Valkoiseen Torniin kouluttautumaan Aes Sedaiksi.
Eugène Biletsi Onim
Eugène Biletsi Onim (8. elokuuta 1934 – 1. joulukuuta 1997) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. maaliskuuta 1959 ja nimitettiin Idiofan hiippakunnan piispaksi 21. toukokuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Albert Malula, jota avustivat Alexander Mbuka-Nzundu ja Martin-Léonard Bakole wa Ilunga.
Elayne Trakand
Valkoiseen Torniin
Elaynen on ensimmäinen perijätär, joka pystyy kanavoimaan tarpeeksi voimakkaasti voidakseen opiskella Aes Sedaiksi; hän on melkein yhtä voimakas kuin hänen ystävänsä Aviendha ja Egwene al'Vere. Valkoisessa Tornissa hän ystävystyi sattumalta Randin tuntemiin ihmisiin: lapsuudenrakkauteen Egwene al'Vereen ja hänen kylänsä Viisauden, Nynaeve al'Mearaan. Hän ystävystyi myös Min Farshawhin, joka oli tavannut Randin ja oli Tornissa "pidettynä turvassa".
Eugène Biletsi Onim
Biletsi Onim erosi tehtävistään 4. marraskuuta 1994.
Elayne Trakand
Ulos Tornista
Elayne meni Falmeen (jouduttua lähetetyksi yhden Mustan ajahin Aes Sedain käskystä) ja myöhemmin Teariin, jonne hänet lähetettiin Egwenen ja Nynaeven mukana metsästämään Mustaa ajahia. He lähtivät silloisen Amyrlinin Istuimen, Siuan Sanchen, käskystä. Elayne oli myös paikalla kun Rand veti Callandorin ja ilmoitti olevansa Uudestisyntynyt Lohikäärme.
Siinä pisteessä Elayne sai vihdoinkin mahdollisuuden kertoa tunteistaan Randille, varsinkin kun Egwene pani poikki hänen kanssaan. Valitettavasti heidän aikansa oli rajallinen – Rand lähtisi pian Egwenen kanssa Rhuideaniin, ja Elayne ja Nynaeve lähtisivät Taraboniin. He menivät Merikansan aluksella, väitetysti nopeimmat alukset, ja Elayne nopeasti huomasi miksi; Merikansan Tuulentuntijat pystyivät kanavoimaan. Elayne lupasi pitää sen salaisuutena, koska Merikansa pelkäsi Aes Sedaitten sekaantuvan asiaan. Rand ja Lan lähettivät heidän mukaansa Juilin Sandarin ja Thomin, jonka Elayne myöhemmin tunnisti lapsuudestaan äitinsä rakastajaksi. Hän alkoi nähdä Thomin isän korvikkeena, jonka roolin Thom mielellään otti.
Randin nainen
Elayne on yksi kolmesta naisesta jotka rakastavat Randia, ja myös hyvä ystävä toisten (Min ja Aviendha); kaikki kolme ovat hyväksyneet jakaa hänet, ja ovat sitoneet hänet molemminpuoliseen kaitsijan siteeseen. Heti tämän jälkeen Elayne ja Rand löysivät kaksinkeskistä aikaa makuuhuoneen sängyssä, näyttäen heti yhden huonon puolen kaitsijan siteestä ja johtaen Birgitten, Minin ja Adviendhan juomaan itsensä nopeasti humalaan. Minin näkyjen mukaan, Elayne kantaa nyt Randin kaksosia (tytär ja poika). Min ei kuitenkaan kerro, että Elayne voi haavoittua pahasti tai kuolla synnytyksessä ja että vauvat saadaan pelastettua hänen kuoltua. Ei ole tiedossa onko Elayne jälleensyntynyt Ilyena Therin Moerelle.
Andre personer i Tidshjulet-serien
Hugh Aitken
Hugh Aitken (7. syyskuuta 1924 New York – 24. joulukuuta 2012 ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Aitken opiskeli kahden vuoden ajan kemiaa New Yorkin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hän pääsi Juilliard School of Musiciin ja opiskeli säveltämistä Bernard Wagenaarin, Vincent Persichettin ja Robert Wardin johdolla. Hän valmistui vuonna 1950.
Arsenio Iglesias
thumb|200px Arsenio Iglesias Pardo (24. joulukuuta 1930 Arteixo, A Coruñan maakunta, Espanja – 5. toukokuuta 2023 ) oli espanjalainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija.
Iglesias tunnetaan sekä pelaajana että valmentajana parhaiten ajastaan Deportivo La Coruñasta. Hän aloitti pelaajauransa seuran edustusjoukkueessa vuonna 1951, ja edusti Espanjan pääsarjassa myös Sevillaa, Granadaa ja Real Oviedoa.
Pelaajauransa jälkeen hän valmensi Deportivoa neljään eri otteeseen 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla. Hän valmensi Deportivoa 566 ottelussa ja luotsasi joukkueen 1995 sen ensimmäiseen Espanjan cupin voittoon. Vuonna 1996 hän korvasi kesken kauden Jorge Valdanon Real Madridin valmentajana. Iglesiasin viimeinen valmennustehtävä oli 2005–2008 Galician maajoukkueessa, jota hän johti Fernando Vázquezin kanssa useassa ystävyysottelussa.
UTC+8.45
thumb|right|250px|Tienvarsikyltti Eyren valtatiellä, jossa kehotetaan siirtämään kelloja 45 minuutilla. UTC+8.45 tai Central Western Time on aikavyöhyke, joka on 8 tuntia ja 45 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Se on käytössä Länsi-Australian osavaltion etelärannikolla noin 340 kilometriä pitkällä alueella ympäri vuoden.
Transgression
Transgression on Fear Factoryn kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2005.
Vastaanotto
Transgression sai ristiriitaisen vastaanoton. Soundin Ville Sorvali piti albumia huolella tuotettuna ja sen orgaanisempaa äänimaailmaa rohkeana ratkaisuna. Hän näki monissa kappaleissa tunnelman vaihtelun ääripäästä toiseen olevan "erittäin tyylikkäästi" toteutettu. Hän piti kappaletta "Supernova" radiosoiton toivossa tehtynä täytteenä. Blabbermouth näki albumin sisältävän enemmän vaihtelua Archetypeen verrattuna, mutta sen ei nähty vieraannuttavan yhtyeen fanikuntaa.
Albumin jälkeen Fear Factoryyn palannut kitaristi Dino Cazares sanoi haastattelussaan Metal Hammerille, ettei Transgression ollut "kokeilu, joka meni hyvin, mutta se oli kokeilu". Metal Hammer myös listasi vuonna 2016 Transgressionin Fear Factoryn huonoimmaksi albumiksi.
John Dalton
Dalton oli värisokea. Hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen tutkimuksen värisokeudesta.
Daltonin mukaan on nimetty molekyylimassan yksikkö dalton (Da).
Bank Hapoalim
Danske Bank lisäsi Hapoalimin mustalle listalleen, koska israelilaispankki rahoittaa siirtokuntien rakentamista palestiinalaisalueilla.
Hikaru no go
Hikaru no go on japanilainen animaatiosarja eli anime, joka perustuu samannimiseen mangaan.
Manga
Hikaru no go -mangasarja ilmestyi japanilaisessa Shonen Jump -lehdessä vuoden 1998 tammikuusta alkaen vuoden 2003 huhtikuuhun asti. Sarjaa kirjoitti Yumi Hotta ja piirsi Takeshi Obata. Viz Media julkaisi sarjan englanninkielisessä Shonen Jumpissa 2. joulukuuta 2003 - 4. maaliskuuta 2008. Pokkareina Viz Media alkoi julkaista Hikaru no Gota 8. kesäkuuta 2004.
Anime
Animesarjan tuotti Studio Pierrot ja esitti TV Tokyo ja KIDS STATION. Sarja pyöri 2001-2003 ja sitä tehtiin 75 jaksoa. Vuoden 2004 uudenvuoden spesiaali on jatkoa tv-sarjalle.
Kuudesluokkalainen Hikaru löytää isoisänsä ullakolta vanhan go-laudan, josta hän yrittää pyyhkiä pois veren, kunnes laudasta nousee Fujiwarano Sain haamu, joka oli ollut keisarin go-opettaja. Sai on aiemmin ollut olemassa toisenkin ihmisen "sisällä", nimittäin Honinbo Shusakun. Sai haluaa pelata gota, mutta Hikarulla ei ole minkäänlaista kiinnostusta sitä kohtaan. Sain painostuksesta Hikaru kuitenkin antaa Sai pelaa eräässä go-salongissa kuudesluokkalaisen pojan, Toya Akiran kanssa. Sai voittaa hänet, ja myöhemmin käy ilmi, että poika olisi jo tarpeeksi hyvä tulemaan ammattilaispelaajaksi. Myöhemmin Hikaru antaa Sain pelata gota internetissä, mikä nostaa suuren kohun ammattipelaajien keskuudessa. Hikaru perustaa kouluun oman go-kerhon, mutta päättää ruveta inseiksi ja päästä sitä kautta ammattilaisten sarjaan, jotta pystyisi pelaamaan kilpailijaansa Toya Akiraa vastaan. Kun Hikaru on päässyt inseiksi, Sai alkaa huolehtia, että saako hän itse pelata enää koskaan. Loppujen lopuksi Hikarusta tulee ammattilaispelaaja ja Sai katoaa. Sain katoamisen jälkeen Hikaru lopettaa gon pelaamisen, sillä luulee, ettei saa Saita takaisin jos pelaa gota, mutta pelatessaan go-peliä vastentahtoisesti insei-ystävänsä kanssa hän ymmärtää, että ainoa tapa saada Sai takaisin on pelata mahdollisimman paljon.
Kalatiira
Kalatiira (Sterna hirundo) on tiirojen heimoon kuuluva lintulaji, jota tavataan pesivänä lajina Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian pohjoisosissa.
Koko ja ulkonäkö
Kalatiiran vartalo on valkea, päälaki eli kalotti musta ja siivet harmahtavat. Sen pituus on 34–37 cm, siipien kärkiväli 70–80 cm ja paino 100–145 g. Koivet ja nokka ovat punaiset, nokan kärki musta. Istuvan linnun siivenkärjet yltävät pyrstönkärjen tasalle, mikä on hyvä tuntomerkki erona lapintiiraan. Lentävän kalatiiran siivestä vain keskiosa on läpikuultava. Siiven kärjessä on tumma kiilamainen kuvio. Talvella nokka on tummanharmaa ja otsa valkea.
Nuori kalatiira on hieman vastaavan ikäistä lapintiiraa kirjavampi. Selkä on ruskehtava ja lennossa näkyy siiven yläpinnalla tummien reunojen rajaama vaalea suorakaiteen muotoinen laikku. Nuoret linnut eivät yleensä palaa Suomeen ennen aikuistumistaan neljäntenä kalenterivuonna.
Kalatiiran äänet ovat kirkkaita ja kuuluvia. Tyypillinen on lennossa esitetty ”tiirä-tiira...”, mistä tiirat ovat nimensäkin saaneet. Varoitusääni on selvästi kaksiosainen, kireä ”tiiir-räää”. Soidinlennossa pari kiertelee korkealla ilmassa pitäen jatkuvaa kitinää. Soidinkäyttäytymiseen kuuluu myös se, että koiras lentelee kala nokassa naarasta houkutellen. Koiras antaa kalan lopulta naaraalle mutta yleensä maassa.
Levinneisyys
Kalatiira pesii Pohjois-Amerikan ja Euraasian pohjoisosissa, talvehtien trooppisilla valtamerillä. Maailman populaation kooksi arvioidaan 1–4,5 miljoonaa yksilöä. Euroopassa pesii vähintään 200 000 paria. Suomessa laji pesii koko maassa. Suomen pesimäkanta on keskimäärin 41 000 paria (29 000–56 000). Merellä se suosii sisä- ja välisaaristoa. Sisämaan järvillä se on yleensä ainoa tiiralaji, paitsi aivan pohjoisimmassa Lapissa, missä se voi pesiä yhdessä lapintiirojen kanssa. Suomalaiset kalatiirat muuttavat elo-syyskuussa Atlantin itärannikkoa seuraten aina Etelä-Afrikkaan saakka. Ne palaavat Etelä-Suomen rannikoille huhtikuun loppupuolelta alkaen.
30. kesäkuuta 1996 keski-Suomessa rengastettu kalatiira tunnistettiin 1997 tammikuussa kaakkois-Australian rannikolla. Tämä kalatiira oli matkannut 26 000 kilometriä, mikä lienee lintumaailman ennätys. Vanhin suomalainen rengastettu kalatiira on ollut 25 vuotta, 11 kuukautta ja 8 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut 33-vuotias brittiläinen kalatiira.
Helmikuussa 2016 tavattiin Suomessa rengastettu kalatiira Argentiinassa, jonne on matkaa 13 000 kilometriä. Pohjoismaissa rengastettuja kalatiiroja ei ole aiemmin tavattu Etelä-Amerikassa.
pienoiskuva|250px|Kalatiira aloittamassa syöksyä.
Elinympäristö
Kalatiira pesii sekä yhdyskuntina että yksittäispareina kaikkialla merenrannikoillamme ja saaristossa. Sisämaassa se pesii yleisenä järvillä sekä joillakin soilla. Monien lokkilajien tavoin kalatiirat voivat tehdä pesänsä myös talojen katoille. Lapissa laji on harvalukuinen ja paikoittainen. Merellä kalatiira suosii sisä- ja välisaaristoa. Kalatiirat ovat vähentyneet viime vuosikymmeninä. Ennen yhdyskunnissa saattoi olla satoja pareja, nykyisin korkeintaan muutamia kymmeniä. Pesimäluodot ovat yleensä puuttomia pieniä kallioluotoja. Kalatiirat hakeutuvat usein naurulokkiyhdyskuntiin pesimään.
Lisääntyminen
Pesä on avoimesti kalliolla, sammalikossa tai heinikossa. Se on vaatimaton ja rakennettu heinänkorsista, levistä ym. Kalatiira munii yleensä 2–3 munaa. Suurissa yhdyskunnissa pesien välinen etäisyys on noin metri. Tyypillinen kasvi kalatiirojen pesien läheisyydessä on katkera maksaruoho. Muninta alkaa äitienpäivän jälkeen ja haudonta alkaa heti ensimmäisen munan ilmestyttyä pesään. Haudonta kestää noin kolme viikkoa. Poikaset liikkuvat pesän läheisyydessä ja isompina ne hakeutuvat rannan tuntumaan. Ihmisen noustessa maihin isot poikaset saattavat lähteä uimaan. Lentokykyisiksi poikaset kasvavat noin neljän viikon ikäisinä, Etelä-Suomessa heinäkuun alkupuolella. Muuttomatkalle kalatiirat lähtevät perhekunnittain heinä-elokuun aikana, myöhäisimmät lokakuussa.
Kalatiiraemo ja lapintiira ovat vuonna 2022 pesineet Lempäälässä ja saaneet poikasia. Kahdesta risteymäpoikasesta toinen katosi saaliiksi. Paikalliset lintuharrastajat rakensivat verkon pesän suojaksi, jotta toinen selviytyisi hengissä. Risteymä on harvinainen. Poikanen on rengastettu, ja sen vaiheita seurataan. Samassa paikassa sekapesintä onnistui jo kerran aiemminkin, mutta poikaset päätyivät petolintujen saaliiksi. Pohjois-Amerikassa todennettu sekapari on saanut poikasia useita kertoja, ja yksi poikasista palasi syntymäjärvelleen ja sai poikasia kalatiiran kanssa.
Ravinto
Kalatiira syö lähes yksinomaan kalaa. Tavallisimmat saaliskalat ovat piikkikaloja, särmä- ja siloneuloja, salakoita, ahvenia ja särkiä, kooltaan yleensä alle 10 cm. Kalatiira kalastaa syöksysukeltamalla, eli se syöksyy veteen ilmasta ja sukeltaa kalan nopeasti pinnan läheltä. Usein näkee tiiran lekuttelemassa ilmassa paikallaan odottamassa kalan asettumista parempaan asemaan. Tiira ei seivästä kalaa, vaan pyydystää sen nokkaansa ja nielee sen pää edellä. Poikasille emot kantavat aivan pieniä kaloja, usein kolmipiikkejä. Kalastajien heittelemät kalanperkeet se hyväksyy mielellään. Kesällä kalatiirat syövät lisäksi vesihyönteisiä ja pyydystävät ilmassa parveilevia hyönteisiä. Muuttomatkoilla ne syövät myös äyriäisiä.
Kalliojärvi (Virrat, Tiukanperä)
Kalliojärvi on Pirkanmaalla Virroilla Tiukanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 169,8 metriä mpy.
Seogwipo
Seogwipo on kaupunki Etelä-Koreassa Jejun provinssissa. Vuonna 2011 kaupunkialueella oli noin 85 000 asukasta. Vuonna 2006 kuntaliitoksessa kaupunkiin liitettiin myös viereinen Namjejun maalaiskunta. Seogwipo kattaa nyt 47 prosenttia Jejun saaresta, ja koko kunnan yhteinen väkiluku oli vuonna 2010 noin 155 500.
Seogwipo sijaitsee Hallasan-vuoren etelärinteellä. Sen keskustaan noustaan satamasta jyrkkää rinnettä. Appelsiinitarhojen ympäröimä kaupunki on suosittu matkailukohde, jossa on paljon hotelleja.
Seogwipoon pääsee saaren pääkaupungista Jejusta linja-autolla joko saaren länsi- tai itäreunaa pitkin (2 tuntia 40 minuuttia) tai saaren keskustan vuoristoreittiä (1 tunti 20 minuuttia).
Muisti (tietokone)
Muisti on tietokoneen osa, johon voidaan tallentaa tietoa. Tieto voidaan tallentaa sähkövarauksina, magneettisina varauksina tai optisesti luettavaan muotoon.
Tietokoneen muisti voidaan jakaa karkeasti primääriin ja sekundaariseen muistiin eli keskusmuistiin ja massamuistiin. Keskusmuisti on haihtuvaa muistia, jossa ohjelma pidetään sen suorittamisen aikana, ja massamuisti on haihtumatonta muistia, jossa ohjelma on tallennettuna kun ohjelmaa ei suoriteta.
Tietokoneen muistin kapasiteetti mitataan bitteinä tai tavuina. Muistipiirien kapasiteetti ilmoitetaan yleensä bitin monikertoina, keskusmuistin kapasiteetti tavun monikertoina. 1980-luvulla mikrotietokoneissa oleva muistimäärä ilmoitettiin kilotavuina, nykyisissä älypuhelimissa on gigatavuja muistia ja supertietokoneissa on petatavuja muistia.
Modernissa tietokoneessa on muistia keskusmuistin lisäksi muun muassa näytönohjaimessa, oheislaitteissa kuten verkkokortissa, suorittimen sisäistä välimuistia ja niin edelleen.
Historia
Ensimmäisten tietokoneiden keskusmuisti oli toteutettu releillä tai elektroniputkilla. Massamuistina käytettiin paperisia reikänauhoja. 1940- ja 1950-luvuilla kehitettiin elohopeamuistit, joissa tieto tallennettiin akustisesti putken päästä toiseen eteneviin ääniaaltoihin.
Williams-putki oli katodisädeputki, jota käytettiin muistin tavoin: piste säilyi sekunnin murto-osan ennen haihtumistaan. Ratkaisu oli ensimmäinen korkeanopeuksinen täysin elektroninen muisti.
Muita muistityyppejä olivat kuplamuisti ja kalvomuisti.
MOS-tekniikkaan perustuvan puolijohdemuistin (DRAM) keksi Robert Dennard vuonna 1966 ja sai sille patentin vuonna 1968.
Ennen DRAM-muistien hintojen laskua näytön virkistykseen perustuvat rasterigrafiikkaa käyttävät näytöt olivat kalliita. Tektronixin päätteet pitivät kuvaa näytöllä omalla tekniikkallaan.
Arkkitehtuurit
Tietokoneiden muistikäsittelyn ratkaisut vaihtelevat käyttötarkoituksen mukaan. Suurtietokoneet ja supertietokoneet sekä klusterit käyttävät erilaisia ratkaisuja kuin tavalliset henkilökohtaiset tietokoneet tai sulautetut järjestelmät.
Muisti on yleensä kytketty suorittimeen suoritinväylällä tai kytkentäverkolla. Nykyään käytetään moniprosessointiin soveltuvia pakettikytkentäisiä ratkaisuja, joita ovat esimerkiksi HyperTransport ja QuickPath. Suurien tietomäärien käsittelyyn erikoistuneissa tietokoneissa voidaan käyttää perinteisen väylän sijaan ristikytkentämatriisia ja kehittynyttä kytkentäverkkoa.
Arkkitehtuurista riippuen muistin käyttötapa vaihtelee ja on useita tapoja luokitella arkkitehtuurit: UMA-arkkitehtuurissa esimerkiksi näyttö- ja grafiikkatoimintoja käsittelevät piirit voivat pystyä jakamaan keskusmuistia suorittimen kanssa, kun taas NUMA-arkkitehtuurissa viive muistin käytössä riippuu sen fyysisestä etäisyydestä.
Oheislaitteiden ja muistin välinen yhteys on aiemmin vaatinut suorittimen apua, mutta DMA:n käyttö on mahdollistanut muistin käytön ilman suorittimen keskeytystä.
Muistihierarkia
Hierarkian tasot eroavat vasteajoissa, käytetyssä teknologiassa ja ohjaukseen tarvittavassa monimutkaisuudessa.
Tietokoneen suoritin ei voi suoraan käyttää kuin sen sisäistä muistia sekä keskusmuistia, mistä johtuen ohjelmat on ladattava keskusmuistiin suorittamista varten. Näennäismuisti mahdollistaa massamuistin käytön keskusmuistin jatkeena.
Ohjainkorteilla on usein omaa muistia. Esimerkiksi näytönohjaimilla on näyttömuistia (Video RAM) ja grafiikkaprosessoreilla on omat rekisterit ja omaa välimuistia sekä muuta muistia. Grafiikkaprosessorien muistimalli poikkeaa tietokoneen suorittimen käyttämästä ja on huomattavasti rajatumpi käsittelytavassa.
Suorittimen sisäistä muistia on myös mikro-ohjelmalle varattu SRAM-muisti, jota käytetään tietyissä suoritinperheissä.
Muistin käyttö- ja toteutustavat
Tietokoneen muistijärjestelmä toteutetaan tavallisesti käyttämällä useita erilaisia komponentteja muistin eri osien käyttötarpeiden mukaisesti. Muistit voidaan luokitella usean eri kriteerin perusteella eri tyyppeihin:
Keskusmuistit
Keskusmuisti (main memory) on tietokoneohjelmien käyttämä työmuisti, jota suoritin voi käyttää. Ohjelmat ja niiden käyttämät tiedot pitää hakea työmuistiin ennen kuin prosessori voi suorittaa tai käyttää niitä. Nykyään keskusmuistina käytetään DRAM-tyyppisiä puolijohdemuisteja.
Keskusmuistin toimintaa nopeutetaan tallentamalla sen useimmin käytetyt osat keskusyksikön yhteyteen sijoitettuun välimuistiin. Välimuistina käytetään SRAM-tyyppistä puolijohdemuistia.
Muistityypit voidaan yhdistää niin, että niitä kaikkia voidaan käyttää samaan tapaan.
Muistin saantitavat
Muistit jaetaan niiden saantitavan mukaan kahteen luokkaan, suorasaantimuisteihin sekä sarjasaantimuisteihin. Sarjasaantimuistit käyttävät yleensä tietovälineenä nauhaa, suorasaantimuistit levyä. Sarjasaantimuisteissa koko nauhan sisältö voidaan joutua kelamaan lukupään ohi ennen kuin haluttuun tietoon päästään käsiksi. Suorasaantimuisteissa tietoalkio voidaan hakea suoraan sen osoitteen perusteella. Nykyisissä kiintolevyissä hakuaika on alle kymmenen millisekuntia. Lukupää siirtyy parissa millisekunnissa halutulle uralle ja koko uran sisältö voidaan lukea muutamassa millisekunnissa.
Hajasaantimuistit (engl. random access memory, RAM) erotetaan joskus omaksi luokakseen. Niissä minkä tahansa muistialkion haku tapahtuu mikrosekunnin murto-osassa. Hajasaantimuistit on nykyisin toteutettu puolijohteilla eikä niissä ole liikkuvia osia. Hajasaantimuisteja käytetään tavallisesti tietokoneen keskusmuistissa.
Haihtumattomat muistit
Muistit voidaan lisäksi jakaa kahteen luokkaan sen mukaan, häviääkö niihin tallennettu tieto virransyötön katketessa vai ei. Haihtumattomien muistien sisältö säilyy ilman virransyöttöä, haihtuvissa muisteissa  ei.
Perinteisessä puolijohdemuisteissa tieto on tallennettu sähkövarauksina ja tieto haihtuu niiltä nopeasti virransyötön katketessa. Levy- ja nauhamuisteissa tieto on tallennettu magneettisesti tai optisesti ja se säilyy ilman tehonsyöttöä. Ne sopivatkin hyvin massamuisteiksi.
On myös olemassa puolijohdemuisteja (ROM, PROM, tai EPROM), joilta tieto ei häviä tai se häviää hyvin hitaasti. Niille tieto voidaan tallentaa joko valmistusvaiheessa tai sähköisesti erillisen tallennuslaitteen avulla. Nykyisin käytetään tavallisesti EEPROM-tyyppisiä flash-muisteja, joille lukeminen ja kirjoittaminen onnistuu lähes keskusmuistin tapaan.
Haihtumattomia muistityyppejä on kehityksessä useita kuten FeRAM ja MRAM.
Lukumuisti ja hajasaantimuisti
Lukumuistin (, ROM) sisältöä ei voi muuttaa. Luku-kirjoitusmuistin tai hajasaantimuistin (, RWM, RAM) sisältöä voidaan muuttaa.
Virheenkorjaavamuisti (ECC, EDAC)
pienoiskuva|30-pinnistä SIMM-muistia, jossa yhdeksäs muistipiiri on käytössä pariteettitiedon säilömiseen. Varhainen virheen havaitseminen DRAM-muisteissa perustui pariteettibittiin. Myöhempi virheenkorjauskoodia käyttävä ECC-muisti perustuu Hamming-koodiin ja korjaa yhden bitin virheen sekä havaitsee kahden bitin virheen.
EDAC tarkoittaa virheen ja havaitsemista ja korjaamista.
Eräät DRAM-muistit käyttävät monimutkaista sisäistä rakennetta, joka tekee virheen korjaavan EDAC-ominaisuuden toteuttamisesta vaikeampaa.
Muistivirheet
Muistivirheet ovat bittien tilojen muuttumista toiseksi. Yleisimmät syyt muistin korruptoitumiseen ovat sähkömagneettiset häiriöt järjestelmässä tai sen välittömässä ympäristössä. Taustasäteilyn vaikutuksen on kuitenkin, enenevässä määrin, todettu muistivirheiden aiheuttajaksi. Muistivirheet voivat sotkea tietokoneen käsittelemää tietoa tai jopa kaataa järjestelmän.
Muistivirheitä esiintyy useissa muistityypeissä, mukaan lukien DRAM ja Flash-muisti. Googlen tutkimuksen mukaan virheet ovat yleisempiä kuin on raportoitu. Googlen mukaan ”kovat” virheet ovat tyypillisempiä kuin ”pehmeät”: kovat virheet ovat korjaamattomia kun taas pehmeät ovat hetkellisiä tapahtumia kuten taustasäteilyn aiheuttamia.
Muistityypit
thumb|220px|[[Muistimoduuli|Muistimoduuleja. Ylhäältä alas: DIP, SIPP, SIMM (30 piikkiä), SIMM (72 piikkiä), DIMM ja DDR DIMM]] Keskusmuistin toteutustapa on DRAM-tyyppinen dynaaminen muisti haihtuva muisti. Tämä tarkoittaa sitä, että muistia on koko ajan virkistettävä, etteivät tiedot katoa. Joissain erikoistapauksissa keskusmuisti voi olla DRAM-muistin sijasta staattinen SRAM-muisti, jossa tiedot pysyvät virkistämättä. Suorittimen sisäinen välimuisti on tyypillisesti SRAM-muistia. Useita muistipiirejä löytyy myös virheenkorjaavana ECC-versioina, jotka käyttävät virheenkorjauskoodia.
Muistipiirin tyypin kuten DDR3 tai DDR4 määrittelee muistiohjain, joka on ollut erillinen mikropiiri emolevyllä (pohjoissilta, northbridge), mutta on yhä useammin integroituna suorittimeen. Varhaisimmat integroitua muistiohjainta käyttävät suorittimet olivat DEC Alpha 21066 ja HP PA-7300LC. Muita integroitua muistiohjainta käyttäviä suorittimia ovat AMD:n Athlon 64, IBM:n POWER5 ja Sun Microsystemsin UltraSPARC T1.
IBM:n Power8-suorittimet käyttävät Centaur DIMM (CDIMM) muistimoduuleja, joissa puskuripiirit ovat muistimoduuleilla integroituna suorittimen sijaan.
Sulautetut järjestelmät voivat käyttää useaa muistityyppiä kuten SDRAM, SRAM ja ROM.
Osoiteavaruus
Suorittimen toteutus rajoittaa miten paljon fyysistä muistia prosessori pystyy osoittamaan. 32-bittisellä osoiteväylällä voi osoittaa 4 Gt (232) ja 48-bittisellä 256 Tt muistia. PA-RISC tukee 16 eksatavun muistiavaruutta.
Osoiteavaruus voi rajoittaa paljonko sovellus voi saada tietokoneen fyysisestä muistista käyttöönsä ja miten se näkee sen. Yhden prosessin näkemä muistiavaruus on riippuvainen käyttöjärjestelmästä ja prosessorista muistisivujen ja näennäismuistin avulla: Linux-ytimeen on lisätty viisitasoinen muistisivutus, jolla maksimimuistimäärä kasvaa petatavuihin.
Seto Kaiba
Seto Kaiba on kuvitteellinen hahmo manga- ja animesarjassa Yu-Gi-Oh!. Hän on rikas Kaiba-yhtymän johtaja, jolle oli erityisen tärkeää olla Otteluhirviöt (, mangassa ja Japanissa "Magics and Wizards") -korttipelin paras pelaaja, eikä siksi kestä sitä tosiasiaa, että häviää jatkuvasti Yugi Mutoulle.
Lapsuus
Seton ja Mokuban äiti kuoli synnyttäessään Mokubaa, ja isä muutama vuosi myöhemmin, ja he joutuivat orpokotiin. Sieltä heidät adoptoi mies nimeltä Gozaburo Kaiba, Seton voitettua hänet shakissa (Seto tosin huijasi, jotta hän voittaisi). Gozaburolta he saivat Kaiba sukunimen. Gozaburo koulutti Setoa ankarasti jatkamaan työtään sota-aseita valmistavan Kaiba-yhtymän johtajana. Lopulta Seto juonitteli itselleen suurimman osan osakkeista sekä johtokunnan kääntymään hänen puolelleen. Lisäksi hän muutti Kaiba-yhtymän pelivarusteita ja huvipuistoja suunnittelevaksi yritykseksi. Mangassa Gozaburo hyppäsi yhtymänsä menetettyään ikkunasta alas tappaen itsensä, koska uskoi, että häviäjänä ansaitsee kuoleman. Animessa Gozaburo oli yhä elossa ja hänellä oli oma poika nimeltä Noah Kaiba, joka oli menehtynyt auto-onnettomuudessa ja jonka mielen hän oli siirtänyt virtuaalitodellisuuteen. Gozaburo oli alun perin pyrkinyt kasvattamaan Setosta uutta kehoa Noahille.
Ensimmäiset kohtaamiset Yugin kanssa
Gozaburon kasvatuksen vuoksi, Kaibasta oli äärimmäisen voitonhaluinen ihminen. Hänestä tuli yksi Otteluhirviöiden parhaista pelaajista, mutta tavatessaan luokkatoverinsa Yugi Mutoun ja tämän ystävät, Anzu Mazakin ja Katsuya Jounouchin, hän oli ainoastaan kiinnostunut Yugin isoisän, Sugoroku Mutoun, hallussa olevasta ”Blue-Eyes White Dragon” -kortista. Tunnesyistä Sugoroku kieltäytyi luopumasta kortista, joten Kaiba vaihtoi salaa kortin tekemäänsä värikopioon. Yugi kuitenkin tunnisti Kaiban vaihtaman kortin väärennökseksi ja Kaiban kieltäytyessä palauttamasta oikeaa korttia, Millennium-arvoituksen sisällä elävä Yugin toinen minä haastoi Kaiban Otteluhirviöillä pelattavaan varjopeliin. Koska ”Blue-Eyes White Dragonia” ei ollut oikeasti Kaiban kortti, varjopelin säännöt estivät häntä käyttämästä sitä ja siirsivät sen hautuumaalle, jolloin Varjo-Yugi palautti sen hautuumaalta omalle puolelleen ”Monster Reborn” -kortin avulla ja voitti Kaiban. Lopuksi Varjo-Yugi rankaisi Kaibaa ”varjojen tuomiolla”, jossa hän näki hirviöiden hyökkäävän hänen kimppuunsa.
Kaiba ei kuitenkaan muuttanut pahoja tapojaan, vaan veljensä Mokuban hävittyä Yugille Capsule Monsters -šakissa, hän valmisteli Death-T -projektin, jossa Yugi ystävineen joutui selviämään Kaiba Land -huvipuistoon rakennetusta viidestä haasteesta selvitäkseen hengissä. Ensin Kaiba kohtasi ottelussa Sugorokun käyttäen kolmea ”Blue-Eyes White Dragonia”, jotka oli onnistunut saamaan haltuunsa ja oli kokemansa ”varjojen tuomion” inspiroimiana saanut idean käyttää otteluiden visualisoimiseen hirviöistä luotavia hologrammeja. Voitettuaan ottelun, Kaiba repi Sugorokun hallussa olevan ”Blue-Eyes White Dragonin”, jotta kukaan ei voisi käyttää samaa korttia häntä vastaan. Death-T:n viimeisessä haasteessa Varjo-Yugi ja Kaiba kohtasivat uusintaottelussa, jossa Yugi viivytti Kaiban ”Blue-Eyes White Dragonien” hyökkäystä ”Swords of Revealing Light” -loitsukortin avulla ja lopulta voitti ottelun kutsumalla "Exodia the Forbidden Onen" ja neljä muuta korttia, jotka tarvittiin ”Exodian” erikoiskyvyn aktivoimiseen. Varjo-Yugi langetti Kaiballe uuden ”varjojen tuomion”, jossa hän murskasi Kaiban ilkeän sydämen ja vaivutti tämän koomaan, kunnes Kaiba saisi sydämensä korjattua.
Taistelijoiden valtakunta
Kaiban häviön vuoksi Kaiba-yhtymän osakkeiden arvo alkoi laskea, joten muut yhtiön johtokunnan jäsenet (tunnettu nimellä Big Five) tekivät sopimuksen Pegasus J. Crawfordin, Otteluhirviöiden keksijän, kanssa. Pegasus järjesti saarellaan, Taistelijoiden valtakunnassa (animessa Ottelijoiden valtakunta), ja jos Yugi häviäisi turnauksessa, Big Five suostuisi liittämään Kaiba-yhtymän osaksi Pegasuksen yhtiötä, Industrial Illusionsia. Estääkseen tämän Mokuba matkusti saarelle ja yritti sabotoida turnausta varastamalla tähtisiruja kilpailijoilta, mukaan lukien Yugilta. Pegasuksen kätyrit nappasivat Mokuban, mutta antoivat Yugin ansaita varastetut tähtisirut takaisin voittamalla vastastajapuhujaottelijan, joka oli varastanut Kaiban pakan ja kantoi Kaibaa esittävää nukkea mukanaan.
Vastastajapuhujan häviö sai Kaiban heräämään koomastaan ja hän matkusti Taistelijoiden valtakuntaan. Vaikka Yugi palautti hänelle pakkansa, Kaiba piti Yugia edelleen vastustajanaan ja halveksi Katsuya Jounouchia, koska piti tätä aloittelijana eikä uskonut tämän ansaitsevan päästä oikeisiin turnauksiin. Kaiba ja Jounouchi ottelivat Kaiban kehittämillä ottelukiekoilla, jotka loivat suurikokoisempia hologrammeja ja joilla Kaiba uskoi voivansa välttyä Pegasuksen yrityksiltä lukea vastustajien ajatuksia (kyky oli peräisin Millennium-silmästä). Kaiba voitti Jonouchin helposti, mutta Pegasus suostui päästämään Kaiban linnaansa vain, jos Kaiba keräisi itsekin kymmenen tähtisirua, kuten turnauksen kilpailijoiden piti tehdä päästäkseen jatkoon.
Pegasus antoi Kaiballe viisi tähtisirua ja käski tätä voittamaan toiset viisi Yugilta. Yugi ja Kaiba ottelivat linnan muurilla ja ottelun aikana Kaiba kutsui ensi kertaa kolmesta ”Blue-Eyes White Dragonista” luotavan yhdistelmähirviön, ”Blue-Eyes Ultimate Dragonin”. Varjo-Yugi olisi kyennyt heikentämään ”Ultimate Dragonia” ”Mammoth Graveyardin” sekä ”Living Arrow” -loitsun avulla ja tuhoamaan sen, mutta Kaiban uhatessa pudottautua kuolemaan, jos häviäisi ottelun, oikea Yugi esti toisen minänsä aikeet jatkaa hyökkäystä ja hävisi ottelun tahallaan. Yugi sai kuitenkin uusia tähtisiruja tilalle Mai Kujakulta, jota Yugi oli aiemmin auttanut voittamalla Main itse menettämät tähtisirut takaisin yhdeltä Pegasuksen kätyreihin kuuluvalta ottelijalta.
Kaiba haastoi Pegasuksen otteluun, mutta joutui pelaamaan normaalilla pelikentällä ottelukiekon sijasta, koska Pegasus uhkasi laittaa Mokuban ottelemaan sijastaan. Pegasus voitti ottelun lähettämällä suurimman osan Kaiban pakan korteista hautuumaalle käyttämällä ”Crush Card Virus” -ansakorttia Kaibaa itseään vastaan ”Doppelganger” -loitsunsa avulla ja vangitsi Kaiban sielun yhteen korteistaan. Kaiban ja Mokuban sielut vapautuivat, kun Yugi voitti Pegasuksen ja lisäksi paljastui, että Pegasus oli havitellut Kaiba-yhtymää vain saadakseen haltuunsa Kaiban hologrammiteknologian ja käyttää sitä sekä Millennium-silmän voimaa nähdäkseen taas kuolleen vaimonsa Cyndian. Turnauksen jälkeen Kaiba kiitti Yugia, mutta vannoi ettei hänen kilpailunsa Yugin kanssa ollut ohi. Tästä huolimatta, kun Seto ja Mokuba olivat taas yhdessä ja Yugi tunsi Seton sydän oli nyt kokonaan korjaantunut. Tämän jälkeen kaikki poistuivat saarelta Kaiban helikopterilla.
Battle City
Kaiba tapasi myöhemmin Isis Ishtarin, muinaista Egyptiä koskevan näyttelyn kuraattorin, ja näki kaiverretun kiven nimettömästä faaraosta ja ylipapista, jotka muistuttivat Yugia ja Kaibaa ja joiden ympärillä oli kuvia Otteluhirviöitä muistuttavia henkiä. Isis kertoi Pegasuksen kehittäneen modernin ajan Otteluhirviö-kortit näillä hirviöillä pelattujen muinaisten varjopelien pohjalta ja että Pegasus oli aikoinaan tehnyt mutta myöhemmin luovuttanut Ishtarin suvulle kolmesta voimakkaimmasta hirviöstä tehdyt kortit: Egyptiläisjumalakortit. Isis lainasi Kaiballe hallussaan olevan kortin, ”Obelisk the Tormentorin”, ja kertoi ilkeän veljensä Malik Ishtarin ja tämän johtamien Ghouleiksi kutsuttujen ottelijoiden vieneen kaksi muuta: ”Slifer the Sky Dragonin” ja ”The Winged Dragon of Ran”. Kaiba lupasi järjestää turnauksen nimeltä Battle City (animessa Ottelu City), jossa häviäjät luovuttavat voittajille arvokkaimmat korttinsa, mutta ei aikonut palauttaa ”Obeliskia” koskaan vaan käyttää sitä ja voittaa turnauksen itse saadakseen takaisin asemansa Otteluhirviöiden mestarina.
Kaiba jakoi ottelukiekkojen edistyneempiä versioita, ottelulevyjä, kaikille riittävän korkean tason ottelijoille, mutta Ghoulit järjestivät itse itsensä ottelijoiksi hakkeroimalla Kaiba-yhtymän tietokannan ja Katsuya Jounouchi sai itselleen ottelulevyn, koska Kaiba-yhtymään soluttautunut Ghoul oli nostanut hänen luokituksensa ottelijana korkeammaksi. Turnauksessa finaaleihin pääsisivät vain ne, jotka voittavat muilta osallistujilta kuusi palapelikorttia (jokaiselle jaettiin turnauksen alussa yksi kortti) ja asettamalla ne ottelulevyn sisään saisivat selville finaalien järjestämispaikan. Kaiba oli jo voittanut neljä korttia, kun sai tietää Yugin ottelevan ”nukeksi” kutsuttua Ghoulia vastaan, jolla oli ”Slifer the Sky Dragon”. Yugin voitettua, Kaiba valmistautui haastamaan hänet, mutta sitten he joutuivat ottelemaan kahta muuta Ghoulia vastaan pariottelussa, jossa he voittivat viimeiset tarvittavat palapelikortit.
Battle Cityn finaaleihin pääsi lopulta kahdeksan ottelijaa: Yugi, Kaiba, Jounouchi, Malik (esiintyi nimellä Namu), Mai Kujaku, Ryou Bakura, Malikin adoptioveli Rishid Ishtar (joka esiintyi Malikina) sekä valeasuinen Isis. Se saapuivat Dominon stadionille, missä he nousivat Battle Ship -ilmalaivaan (animessa nimeltään Kaiba Craft 3), jossa neljännesfinaalit käytiin. Yugin voitettua Bakura käyttämällä ensi kertaa ”Sliferia”, Kaiba aikoi oppia ”Ra’n” kyvyt seuraamalla Jounouchin ja Rishidin ottelua. Mutta Jounouchi tajusi, ettei Rishid ollut Malik ja Rishidin hallussa ollut ”Ra” oli väärennös, jolloin Jounouchi voitti. Sitten oikea Malik, jonka toinen persoonallisuus vapautui Rishidin vaivuttua koomaan, voitti oikealla ”Ra’lla” Main ja paljastui, että ”Ran” voisi kutsua vain tulkitsemalla sen korttiin kirjoitetun muinaisegyptiläisen tekstin, jota Kaiba huomasi ymmärtävänsä jostain syystä ilman kääntäjääkin. Kaiba itse kohtasi neljännesfinaaleissa Isisin, joka ennusti Millennium-kaulakorullaan kaikki Kaiban liikkeet, mutta Kaiba näki näyn, jonka kautta päättikin käyttää ”Blue-Eyes White Dragonia” ”Obeliskin” sijasta ja vastoin Isisin ennustusta voitti ottelun. Vaikka Kaiba kutsui lääkärin ilmalaivalle huolehtimaan Bakurasta, Rishidistä ja Maista, hän itse ei välittänyt lainkaan Millennium-esineistä tai niitä koskevista taruista, vaan halusi ainoastaan voittaa turnauksen.