cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Max Koegel
pienoiskuva|Max Koegel Otto Max Koegel (16. lokakuuta 1895 Füssen – 26. kesäkuuta 1946 Nürnberg) oli saksalainen keskitysleirikomendantti toisen maailmansodan aikana. Hän liittyi SS:ään vuonna 1932 ja hänestä tuli Dachaun keskitysleirikomentajan adjutantti vuonna 1937. Vuodesta 1938 vuoteen 1942 hän oli ensimmäinen johtaja (hallintojohtaja) ja sitten naisten työleirin komentaja Lichtenburgissa Ravensbrückissa. Arvoltaan hän oli SS-Sturmbannführer. 1942 hän oli Majdanekin tuhoamisleirin päällikkö ja osallistui kaasukammioiden rakentamiseen leirille. 1943–1945 hän oli Flossenbürgin keskitysleirin komendantti. Sodan jälkeen hänet vangittiin, ja hän teki itsemurhan vankilassa vuonna 1946.
Malaijan taistelu
Japanilaisten maihinnousu
Japanilaiset hyökkäsivät Brittiläiseen Malaijaan 8. joulukuuta 1941, hyökättyään edeltävänä päivänä Pearl Harboriin, missä japanilaisjoukot tuhosivat suuren osan Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastosta. Japanilaiset nousivat maihin lähellä Kota Bharun kaupunkia niemimaan itärannikolla, lähellä Thaimaan rajaa. Brittien lentokoneet yrittivät hyökätä japanilaisaluksia vastaan, mutta japanilaisten onnustui silti nousta maihin ja valloittaa Kota Bharun lentokenttä. Japanilaisia auttoi Britannian huono tiedonkulku, sillä Brittiläisen Intian armeija luuli japanilaisten olevan kauempana, kuin missä he todellisuudessa olivat. Brittijoukot joutuivat vetäytymään Kota Bharusta ja japanilaiset saivat haltuunsa kaupungin lentokentän ammusvarastoineen täysin toimintakuntoisena. thumb|left|Japanilaiset pommittavat brittien sota-alus HMS Repulsea. Samana päivänä japanilaiset hyökkäsivät myös Thaimaahan ja aloittivat ilmaiskut Singaporeen. Japanilaiset neuvottelivat Thaimaan hallituksen kanssa sopimuksen, jonka mukaan japanilaiset joukot saivat liikkua Thaimaan rajojen yli Malaijaan ilman paikallista vastarintaa. Painostuksen alaisena Thaimaa ajautui Japanin puolelle toisessa maailmansodassa.
Kuantanin taistelu
Kota Bharun valtauksen jälkeen japanilaisjoukot jatkoivat etenemistään Malakan niemimaan itä- ja länsirannikkoa pitkin etelää. Saksan uhan takia suurin osa Britannian kuninkaallisesta laivastosta oli puolustamassa Englannin kanaalia, Pohjois-Atlanttia ja Välimerta. Britit lähettivät sota-alukset HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen Kuantaniin, niemimaan itärannikolle Malaijan tueksi. Brittiläisalukset olivat kuitenkin vailla ilmatukea ja japanilaiset hävittäjät upottivat brittien sota-alukset 10. joulukuuta 1941.
Jitran ja Penangin valtaus
Japanilaiset etenivät 11. joulukuuta Jitran kaupunkiin Kedahiin, mitä yritti puolustaa Brittiläisten 11. Intian divisioona. Brittiläisen Intian joukoilla ei ollut mitään mahdollisuuksia puolustaa Jitraa, sillä viestintäjärjestelmät eivät toimineet ja juoksuhaudat tulvivat ja muualla niemimaalla Brittijoukot vetäytyivät asemistaan. Kuitenkin japanilaisjoukot kokivat Jitran taistelussa miestappioita. Jitran jälkeen japanilaiset etenivät Penangille.
Penangin saarella sijainnut brittien varuskunta koostui 500 sotilaasta ja ilmatorjunta-aseistuksesta. Japanilaiset nousivat maihin Penangille 17. joulukuuta ja valtasivat saaren ilman vastarintaa, sillä brittivaruskunta oli evakuoitu edellisenä päivänä. Brittiläiset eivät olleet ennen lähtöään tuhonneet alueen sotatoimiin käytettävää infrastruktuuria, ja japanilaiset saivat hallintaansa muun muassa Penangin radioaseman.
Kuala Lumpurin valtaus
Japanilaisten joukkojen valmius viidakkosodankäyntiin yllätti brittijoukot. Japanilaiset etenivät nopeasti polkupyörillä, joilla saattoi edetä kumipuuviljelmillä. Japanilaiset saapuivat Kuala Lumpuriin 11. tammikuuta 1942 ja japanilaiset valloittivat kaupungin kohtaamatta suuria vaikeuksia. Kaupungin laitamilta japanilaiset saivat ammustäydennyksiä, ruokavarastoja ja polttoainetta, mikä lyhensi näin japanilaisten huoltoteitä Thaimaan puolelta Malakan niemimaan eteläkärkeen.
Britannian joukot vetäytyivät kohti Singaporea samaa tahtia kuin japanilaiset etenivät. Gordon Bennettin johtama Australian armeijan 8. divisioona järjesti japanilaisia vastaan useita väijytyksiä, mutta japanilaisten kokemat miestappiot eivät merkittävästi hidastaneet Japanin etenemistä Malakan niemimaalla kohti etelää. Tammikuun loppuun mennessä japanilaiset saavuttivat Johoren ja jatkoivat Singaporen taistelua, minkä jälkeen japanilaiset olivat vallanneet koko niemimaan.
Orkidearukoilijasirkka
Orkidearukoilijasirkka (Hymenopus coronatus) on rukoilijasirkkoihin kuuluva hyönteislaji.
Koko ja ulkonäkö
Kuten nimestä huomaa, orkidearukoilijasirkka muistuttaa kovasti orkideaa. Urokset ovat puolet pienempiä kuin naaraat. Urokset tulevat aikuisena noin 3 cm pitkiksi, kun taas naaraat tulevat jopa 6 cm pitkiksi. Aikuisena molempien sukupuolten sirkat kasvattavat itselleen siivet.
Hoito terraariossa
Lämpötilaksi riittää huonelämpötila. Kosteus on tärkeää. Kosteutta voi pitää yllä sumuttamalla terraariota noin kaksi kertaa päivässä (aamuin ja illoin). Pohjamateriaalina voi pitää talouspaperia, kookosrouhetta, multaa ja turvetta. Multa ja turve ovat hyviä vaihtoehtoja, sillä ne pitävät hyvin kosteutta yllä. Orkidearukoilijasirkat syövät poikasina banaanikärpäsiä ja aikuisina kenttäsirkkoja.
Histamiini-intoleranssi
Histamiini-intoleranssi on teoriassa tila, jossa mahasuolikanavassa ei synny riittävästi histamiinia pilkkovaa diamiinioksidaasi-nimistä entsyymiä (DAO). Histamiini-intoleranssin oireet ilmenevät tiettyjen ruoka-aineiden nauttimisen yhteydessä. Pienikin määrä histamiinipitoista punaviiniä tai voimakasta juustoa voi aiheuttaa päänsärkyä, kasvojen punoitusta tai nenän tukkoisuutta.
Histamiini aiheuttaa samoja oireita kuin allergiat. Histamiini-intoleranssia on pidetty absurdina käsitteenä sen vuoksi, että histamiini on elimistön itsensä tuottama normaali välittäjäaine.
Esiintyvyys
Erään arvion mukaan viidenneksellä histamiiniallergikoista ja atoopikoista esiintyy normaalia vähemmän diamiinioksidaasia. Histamiini-intoleranssin olemassaolosta on saatu kuitenkin vain vähän tutkimusnäyttöä.
Oireet
Yleisimpiä oireita ovat ihoreaktiot, kuten punoitus ja kutina tai päänsärky, vatsavaivat ja pahoinvointi. Vaikeimpia oireita ovat hengenahdistus, sydämentykytys tai madaltunut verenpaine. Histamiini-intoleranssin oireet alkavat muutaman minuutin tai jopa tuntien kuluttua histamiinipitoisen ravinnon nauttimisen jälkeen. Oireiden vakavuus riippuu nautitun histamiinin kokonaismäärästä. Histamiinia voi myös kertyä elimistöön päivän mittaan yhdestä tai useammasta eri ruoka-aineesta.
Histamiini-intolerantti saa oireita, satunnaisesti tai aina, tiettyjen ruokien ja/tai juomien nauttimisesta. Vaikka oireet ovat usein samankaltaisia kuin allergiassa, kyse ei ole IgE-välitteisestä reaktiosta. Histamiini-intoleransissa oireet aiheutuvat kyseisen ruoka-aineen korkeasta histamiinipitoisuudesta. Suoraa testiä histamiiniherkkyyteen ei Suomessa ole.
Histamiini ruoka-aineissa
Histamiinia esiintyy vaihtelevia määriä eri ruoka-aineissa. Histamiinia esiintyy hyvin monissa tavallisissa ruuissa ja juomissa. Histamiinin määrä lisääntyy ruoan kypsyttämisen ja prosessoinnin tuloksena.
Histamiiniherkälle ongelmallisia ruoka-aineita:
Histamiini-intoleranssin hoito
Histamiini-intoleranssia voidaan hoitaa histamiinirajoitteisella ruokavaliolla. Rajoituksen aikana vältetään runsaasti histamiinia sisältäviä ruoka-aineita sekä histamiinia elimistöstä vapauttavia ruoka-aineita. Lisäksi apuna voidaan hyödyntää diamiinioksidaasi-entsyymiä. Diamiinioksidaasia saa apteekeista ja luontaistuotekaupoista kapseleina, joita voi ottaa yhtä aikaa histamiinipitoisen ruuan kanssa.
Segismundo Moret
Segismundo Moret y Prendergast (2. kesäkuuta 1833 Cádiz – 28. tammikuuta 1913 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Espanjan pääministerinä vuosina 1905–1906, 1906 ja 1909–1910.
Moret oli taloustieteen professori Madridin yliopistossa ja hän tuli tunnetuksi kansantaloutta koskevista puheenvuoroistaan. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän liittyi demokraatteihin ja toimi vuonna 1869 siirtomaaministerinä. Tässä ominaisuudessa hän antoi määräyksen orjuuden kieltämisestä Espanjan siirtomaissa. Vuonna 1872 hän oli jonkin aikaa valtiovarainministerinä ja sittemmin Espanjan suurlähettiläänä Lontoossa. Bourbonien valtaanpaluun jälkeen Moret perusti aluksi oman monarkistisen puolueen. Myöhemmin hän liittyi Práxedes Mateo Sagastan liberaalipuolueeseen ja toimi tämän hallituksissa ulkoministerinä 1886 ja 1893, sisäministerinä 1888, 1891 ja 1902 sekä siirtomaaministerinä 1897. Viimeksi mainitussa asemassa hän kannatti itsehallinnon antamista kapinaan nousseelle Kuuballe ja Puerto Ricolle, mutta aloite tuli liian myöhään. Elämänsä viimeisten kuukausien ajan Moret toimi edustajainhuoneen puhemiehenä.
HMS Göta Lejon
HMS Göta Lejon on ollut kolmen Ruotsin merivoimien aluksen nimenä.
Mikkel Diskerud
Mikkel Morgenstar Pålssønn ”Mix” Diskerud (s. 2. lokakuuta 1990 Oslo, Norja) on norjalais-yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa New York City FC:tä. Oikeajalkainen Diskerud on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Diskerudin kasvattajaseura on Stabæk Fotball. Hän edusti seuran ykkösjoukkuetta vuodet 2008–2012. Tammikuussa 2012 hän siirtyi lainalle Belgian Jupiler Pro Leaguen KAA Gentiin. Hän pelasi seurassa kauden 2011–2012 loppuun, kunnes palasi takaisin Stabækiin. Elokuussa 2012 Diskerud kuitenkin siirtyi toiseen norjalaisseuraan, maan menestyneimpään seuraan Rosenborg BK:hon, jossa hän on pelannut myös Eurooppa-liigaa. Tammikuussa 2015 Diskerud siirtyi äitinsä kotimaan pääsarjan Major League Soccerin New York City FC:hen. Hän teki maalin heti debyytissään.
Maajoukkueura
Norjalaisen isän ja yhdysvaltalaisen äidin lapsi Diskerud edusti nuorten maajoukkueissa sekä Norjaa että Yhdysvaltoja. Aikuisten maajoukkueekseen hän kuitenkin valitsi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen. Debyytti siinä tapahtui marraskuussa 2010. Vuonna 2013 Diskerud oli mukana voittamassa Yhdysvalloille Gold Cupia. Hän kuului myös päävalmentaja Jürgen Klinsmannin miehistöön vuoden 2014 MM-kisoissa ja hänellä oli paita numero 10, mutta Diskerud ei pelannut turnauksessa yhdessäkään pelissä, kun Yhdysvallat eteni 16 parhaan joukkoon.
Diskerud on pelannut yhteensä 38 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia vuosina 2010–2016.
Superweekend
Superweekend on suomalaisen Giant Robotin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin maaliskuussa 2002 ja sen julkaisi EMI. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Vuonna 2012 verkkomedia Nuorgam valitsi albumin nimikappaleen ”2000-luvun kotimaiset pophelmet” -listalle.
Michael Anderson (astronautti)
Michael Philip Anderson (25. joulukuuta 1959 – 1. helmikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen everstiluutnantti (USAF) ja NASAn astronautti. Hän oli avaruussukkulan hyötykuorman komentajana lennolla STS-107 (Columbia) ja sai surmansa aluksen hajotessa ilmakehässä laskeutumisvaiheessa.
Anderson syntyi Plattsburghissa, New Yorkin osavaltiossa, mutta piti Spokanea Washingtonissa kotikaupunkinaan.
Koulutus
Anderson palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa vuodesta 1981 huoltotehtävissä tietoliikenneupseerina, lentäjänä ja lennonopettajana. Hän lensi yli 3000 lentotuntia KC-135 Stratotankerin eri versioilla ja T-38A Talonilla. Astronauttikoulutukseen hänet valittiin joulukuussa 1994, minkä hän aloitti maaliskuussa 1995. Anderson lensi avaruussukkulalennoilla STS-89 (22.–31.1.1998) ja STS-107 (16.1.–1.2.2003) viettäen yli 593 tuntia avaruudessa.
Asteroidi 51824 Mikeanderson (2001 OE30) nimettiin postuumisti Andersonin mukaan.
Jarosława Bieda
Jarosława Bieda (o.s. Jóźwiakowska, s. 20. tammikuuta 1937) on entinen puolalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Jarosława Jóźwiakowska saavutti Rooman 1960 olympialaisten korkeushypyssä hopeaa tuloksella 171 cm. Britannian Dorothy Shirley jakoi hänen kanssaan hopeasijan. Kultaa voitti Romanian Iolanda Balaș ylivoimaisesti 14 senttimetrin erolla muihin mitalisteihin. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 uudella nimellä kilpaillut Jarosława Bieda sijoittui seitsemänneksi tuloksella 164 cm ja Tokion 1964 olympialaisissa hän oli kymmenes tuloksella 171 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti pronssia tuloksella 171 cm.
Henrik Magnus von Buddenbrock
thumb|200px|Henrik Magnus Buddenbrock (1685–1743). Henrik Magnus von Buddenbrock (22. heinäkuuta 1685 – 16. heinäkuuta 1743) oli ruotsalainen vapaaherra ja kenraaliluutnantti sekä Suomessa olleiden ruotsalaisjoukkojen ylipäällikkö. Hänet teloitettiin hattujen sodan jälkiselvittelyissä.
Sotavalmistelujen aikana vuonna 1740 Buddenbrock nimitettiin Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi. Hattujen sodan huonon alun takia hänen tilalleen ylipäälliköksi tuli Charles Emil Lewenhaupt. Sodan loppuvaiheessa 1742 sekä Buddenbrock että Lewenhaupt vietiin vankeina Tukholmaan. Heidät tuomittiin Ruotsin sotilaskunnian tahraamisesta kuolemaan ja mestattiin 16. heinäkuuta 1743.
USS Baltimore (C-3)
USS Baltimore (runkonumero C-3) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1888 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Aluksen tilaus vahvistettiin 3. elokuuta 1886 annetulla lailla ja se tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta, missä köli laskettiin 5. toukokuuta 1887. Alus laskettiin vesille 6. lokakuuta 1888 kumminaan rouva Theodore D. Wilson ja otettiin palvelukseen 7. tammikuuta 1890 päällikkönään W. S. Schley. Aluksen rungon ja höyrykoneen valmistuskustannukset olivat 1 546 172,13 dollaria.
Suunnittelu
Aluksen piirustukset perustuivat Elswickin telakan suunnitelmiin, jotka oli tehty tuloksetonta Espanjan laivaston Reina Regenten hankintakilpailua varten. Aluksen aseistuksena oli neljä hyllyille asennettua kahdeksan tuuman 35 pituuskaliiperin tykkiä etukannella ja perässä. Lisäksi aluksella oli kuusi kuuden tuuman 30 pituuskaliiperin tykkiä keskilaivassa aluksen kyljillä yläkannen tasalla. Aseistuksen täydensivät neljä kuuden naulan, kaksi kolmen naulan ja kaksi yhden naulan tykkiä. Aluksella ei ollut torpedoaseistusta.
Palvelus
Aluksesta tehtiin 24. toukokuuta 1890 Pohjois-Atlantin laivueen lippulaiva. Alus kuljetti 15.-23. elokuuta John Ericssonin jäännökset New Yorkista Tukholmaan. Alus poistettiin palveluksesta 17. helmikuuta 1896.
Alus palautettiin palvelukseen 12. lokakuuta 1897 ja se lähti 20. lokakuuta Havaijille, missä alus oli 7. marraskuuta - 25. maaliskuuta 1898. Sodan uhan lisääntyessä Espanjan kanssa alus määrättiin kommodori George Deweyn laivueeseen Hong Kongiin, mihin se liittyi 22. huhtikuuta. Laivue lähti 27. huhtikuuta Mirslahdelta Kiinasta Filippiineille.
Laivue saapui 1. toukokuuta Manilanlahdelle, missä se seuranneessa taistelussa tuhosi Filippiineille sijoitetun Espanjan laivaston.
Erik Voss
Opinnot
Voss kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914–1915. Hän suoritti Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926.
Jääkärikausi
pienoiskuva|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Voss liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 19. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui Libaussa vuonna 1917 järjestetyille rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota
Voss saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1918 pataljoonan lähettiupseeriksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Voss palveli sisällissodan jälkeen 2. Jääkärirykmentin 7. komppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 lähettiupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hänet sijoitettiin 5. toukokuuta 1919 alkaen Pioneeripataljoona l:n adjutantiksi ja 19. syyskuuta 1919 alkaen pataljoonan majoitusmestariksi sekä 21. huhtikuuta 1920 alkaen Ponttoonikomennuskunnan päälliköksi. Pioneerikoulutuspataljoonasta hänet siirrettiin 8. joulukuuta 1920 yleisesikuntaupseeriksi Teknillisten joukkojen esikuntaan, missä hänet sijoitettiin 28. toukokuuta 1926 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan henkilöasiaintoimistoon ja 19. syyskuuta 1927 alkaen liikekannallepanotoimistoon sekä 1. marraskuuta 1927 alkaen edellä mainitun toimiston päälliköksi. Uudenmaan rykmentin komentajan apulaiseksi hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1928, mutta komennettiin 15. helmikuuta 1932 Uudenmaan sotilasläänin esikuntapäälliköksi ja 21. marraskuuta 1932 alkaen esikuntapäällikön viransijaiseksi 1. Divisioonan esikuntaan. Ensimmäisen divisioonan esikuntapäälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 6. elokuuta 1935 alkaen Helsingin sotilaspiirin päälliköksi. Hän toimi myös omien toimiensa ohella kaksikymmentäluvun puolivälin jälkeen saksankielen tuntiopettajana Kadettikoulussa.
Talvi- ja jatkosota
Voss osallistui talvisotaan Helsingin suojeluskuntapiirin päällikkönä ja Reservinupseerikoulun johtajan apulaisena sekä Jalkaväenkoulutuskeskus 8:n päällikkönä. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin Turun eteläisen suojeluskuntapiirin päälliköksi ja edelleen Suomenlahden sotilasläänin komentajan apulaiseksi ja myöhemmin itse komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Esikunta ROI:n käyttöön Rovaniemelle ja oli esikunnassa vuoteen 1942 saakka, jolloin siirtyi suomalaisten yhteysupseerien johtajaksi Röhön-Kiestingin-Louhen rintamalohkolle ja oli tehtävässä vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1944 hän palasi Yhtymä Esikunta ROI:hin, missä hän toimi komentajana apulaisena ja yhteysupseerien vanhimpana jatkosodan loppuun saakka. Ennen Lapin sotaa hänet hän toimi Lapin evakuoimisen aikana Lapin ja myöhemmin Oulun maaherran sotilaallisena neuvonantajana, mistä tehtävästä hänet siirrettiin Kotijoukkojen esikuntaan ja edelleen Päämajaan, missä hän toimi yhteysosaston komentajana apulaisena, jonka jälkeen hän erosi sodan päätyttyä vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi liikennepäälliköksi Oy Toppila Ab:lle Ouluun. Vuonna 1947 hän siirtyi sosiaalipäälliköksi Oy Strömberg Ab:lle Pitäjänmäkeen, missä hän työskenteli vuoteen 1961 saakka.
Luottamustoimet
Voss toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920 ja Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1929 sekä 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1930. Hän oli perustamassa Karjalan kenttäratsastajia vuosina 1919–1920 sekä toimi Sotatieteellisessä seurassa vuonna 1926. Hän toimi Suomen historiallisen yhdistyksen ja Ehrensvärd-seuran jäsenenä ja oli perustamassa Helsingin kaupungin väestönsuojelutoimikuntaa ja työskennellyt sen puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen.
HMS Göta Lejon (1945)
Valmistus
Alus tilattiin Eriksbergs Mekaniska Verkstads AB:lta Göteborgista, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1945 ja valmistui 15. joulukuuta 1947.
Palvelus
Alus oli reservissä 1948-1951, jona aikana se modernisoitiin. Alukselle asennettiin Britanniasta hankitut tutkat ja niihin liittyvät tulenjohto ja valvontalaitteet. Samalla aluksen komentosilta rakennettiin uudelleen. Aluksen 25 millimetrin ilmatorjuntatykit korvattiin seitsemällä yksiputkisella Bofors 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä.
Alus teki useita koulutuspurjehduksia, joiden aikana tehtiin laivastovierailuita. Se poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1970 ja myytiin 18. syyskuuta 1971 Chilen laivastolle, joka nimesi sen Almirante Latorreksi. Alus myytiin 1987 romutettavaksi Taiwaniin.
Brevibacterium linens
Brevibacterium linens on grampositiivinen bakteeri, jolla on tärkeä rooli monen juuston valmistuksessa. Se kestää korkeita suolapitoisuuksia. Brevibacterium linens tuottaa tietyissä olosuhteissa karotenoideja, jotka antavat joillekin juustoille niille tunnusomaisen oranssin tai punertavan pintavärin.
Liettuan puolalaiset
thumb|oikea|300px|Liettuanpuolalaisia marssimassa Vilnassa vuonna 2008 Liettuan puolalaiset tai liettuanpuolalaiset ovat Liettuassa asuvia henkilöitä, jotka katsotaan syntyperältään tai juuriltaan puolalaisiksi. Vuoden 2012 alussa Liettuassa asui 210 600 puolalaista. Tämä on Liettuan väkiluvusta 6,6 %, mikä tekee ryhmästä maan suurimman etnisen vähemmistön. Liettuanpuolalaiset ovat myös määrältään yksi suurimmista entisen Neuvostoliiton alueilla asuvista puolalaisista diasporaryhmistä.
Historia
Puolalaisia on asunut Liettuan alueella monen vuosisadan ajan. Suhde puolalaisten ja liettualaisten välillä on monimutkainen. Puola ja Liettua olivat yhdistyneinä Puola-Liettuan valtioliiton aikana, mutta liitto lakkautettiin Puolan jaoissa. Molemmat maat saivat itsenäisyyden ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1920 erimielisyys Vilnan omistuksesta johti Puolan–Liettuan sotaan, joka johti Vilnan liittämiseen Puolaan. Riita Vilnasta kärjistyi Neuvostoliiton käytettyä valtaansa Vilnan liittämiseksi Liettuan neuvostotasavaltaan toisen maailmansodan jälkeen. Kysymys Vilnan alueesta kärjistyi uudelleen Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1990, mutta alue pysyi Liettuan hallussa. Kiistasta huolimatta Puola kannatti suuresti Liettuan itsenäistymistä ja oli yksi ensimmäisistä maan itsenäisyyden tunnustaneista valtioista. Näin oli huolimatta Puolassa syntyneistä peloista, jotka liittyivät liettuanpuolalaisten kohteluun Liettuan itsenäistymisen jälkeen.
Tilastotiedot
thumb|Puolalaisten prosentuaalinen määrä Liettuan kunnissa. Vuoden 2001 väestönlaskennassa Liettuan 3 350 400 asukkaasta 234 989 oli puolalaisia. Puolalaiset käsittävät 6,74 % väkiluvusta ollen näin Liettuan suurin etninen vähemmistö. Liettuan toiseksi suurin vähemmistö ovat venäläiset. Suurin osa liettuanpuolalaisista asuu Vilnan alueella. 216 012 puolalaista eli vuoden 2001 väestönlaskennassa Vilnan läänin alueella käsittäen läänin väkiluvusta 26 %. Liettuan pääkaupungissa Vilnassa asui 101 526 puolalaista käsittäen 19,3 % kaupungin väkiluvusta. Kunnallispiireistä puolalaisia asui eniten Vilnan kunnallispiirissä (61,3 % väkiluvusta) ja Šalčininkain kunnallispiirissä (79,5 % väkiluvusta).
Kielet
Vuoden 2001 väestönlaskennan 234 989 puolalaisesta 187 918 (80 %) sanoi puhuvansa puolaa äidinkielenään. 22 439 puolalaista (9,5 %) sanoi äidinkielensä olevan venäjä ja 17 233 liettuan. 6 279 puolalaista (2,7 %) eivät kertoneet äidinkieltään. Loput 0,5 % ilmoittavat puhuvansa montaa eri äidinkieltä.
Mikko Jaskari (kansanedustaja)
Mikko Jaskari (Korkeamäki) (5. tammikuuta 1866 Nurmo – 10. lokakuuta 1936 Nurmo) oli suomalainen maanviljelijä, taloustirehtööri ja kansanedustaja.
Jaskari oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914–1917 ja kokoomuksen kansanedustajana 1920–1927 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Jaskari oli myös Nurmon kunnanvaltuuston jäsen ja toimi Nurmon kunnallislautakunnan esimiehenä.
Mikko Jaskari oli naimisissa Maria Logrénin (entinen Martikkala) kanssa 1890–1895 ja vuodesta 1899 Helvi Mannilan kanssa. Hänen samanniminen poikansa toisesta avioliitosta oli juristi Mikko Jaskari joka tuli tunnetuksi presidentti K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtajana lokakuussa 1930.
Pakopeli
Pakopeli on videopelien lajityyppi, joka on vastaava kuin tosielämän pakohuonepeli. Lajityyppi on seikkailupelien alalaji, jossa on vastaava esineiden kerääminen ja käyttö kiinnostavilla tavoilla. Lajityypin pelit ovat usein pienellä budjetilla tehtyjä ja vähäisellä juonella tai tarinalla. Lajityypin pelit eivät ole teknisesti monimutkaisia ja usein tehty Adobe Flashillä, mutta niitä on paljon: eräs henkilö on tehnyt yli 100 lajityypin peliä. Lajityypin peleissä on hyvin yksityiskohtainen ja spesifinen ratkaisu, mutta rajattuja pienemmälle alueelle kuin peleissä kuten Myst.
Merkittävä osa lajityypin peleistä on peräisin Japanista.
Paid My Dues
Paid My Dues on yhdysvaltalaisen laulajan Anastacian single, joka julkaistiin vuonna 2001 albumilla Freak of Nature. Musiikkivideossa Anastacia tanssii käytävällä huoneiston ja esityksen edessä. Lopuksi Anastacia esiintyy lavalla ja aikakoneet menevät pois päältä.
Single nousi Isossa-Britanniassa singlelistan sijalle 14. Suomessa se debytoi virallisen singlelistan sijalla 18.
Kalikkalampi (Oulu)
Kalikkalampi on pieni järvi Oulun kaupungin pohjoisosassa Liikasen alueella, Kalikkaharjun ja Kalikkakankaan välissä, Ruskotunturilta vajaa kilometri koilliseen. Järven pinta-ala on 4 hehtaaria ja korkeus 19,4 metriä merenpinnasta. Pisimmillään järvi on kolmisensataa ja leveimmillään parisataa metriä. Järvestä laskee oja Ahvenojaan, joka taas laskee Kuivasjärveen ja edelleen Kuivasojan kautta Perämereen. Vaikka järvi on kankaiden ympäröimä, sen rannat ovat soistuneet. Järven lähettyville on tieyhteys lännestä Alakyläntieltä, pohjoisen puolelta sinne tulee taas hiihtoreittejä Kuivasjärven Auran hiihtomajalta.
Kapinmerimetso
Kapinmerimetso (Phalacrocorax capensis) on eteläafrikkalainen merimetso. Sen esiintymisalue käsittää Namibian ja Etelä-Afrikan rannikot. Pesimäyhdyskuntia tunnetaan 69 kappaletta. Anders Sparrman kuvaili lajin holotyypin Hyväntoivonniemen False Baysta vuonna 1788.
Thomas Gilbert
Thomas Gilbert oli englantilainen merikapteeni. Hänen mukaansa on nimetty Tyynellämerellä sijaitsevat Gilbertsaaret ja Kiribatin valtio, sillä nimi Kiribati tulee nimen Gilbert monikkomuodon ääntämyksestä paikallisella gilbertin kielellä.
Gilbert oli vuosina 1787–1789 Charlotte-laivan kapteenina laivastossa, joka kuljetti ensimmäiset karkotusvangit Australiaan. Ollessaan paluumatkalla Australiasta Kiinaan vuonna 1788 Gilbert ja hänen kanssaan purjehtinut Scarborough-laivan kapteeni John Marshall löysivät ja kartoittivat useita eurooppalaisille entuudestaan tuntemattomia saaria, muun muassa Aranukan, Kurian, Abaiangin ja Tarawan. Venäläinen tutkimusmatkailija Adam Johann von Krusenstern nimesi 1820-luvulla koko saariryhmän Gilbertsaariksi Gilbertin mukaan. Marshallin mukaan nimettiin puolestaan Marshallinsaaret.
Domesticity
Domesticity on suomalaisen Giant Robotin kolmas studioalbumi. Albumin julkaisi Stupido Records 14. huhtikuuta 2004.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan yhdeksännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
William Orpen
pienoiskuva|175px|William Orpen maalaama omakuva vuodelta 1913. William Newenham Montague Orpen (27. marraskuuta 1878 – 29. syyskuuta 1931) oli irlantilainen taiteilija, joka teki elämäntyönsä enimmäkseen Lontoossa. Hänet tunnetaan muun muassa menestyksekkäänä muotokuvamaalarina. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänet lähetettiin länsirintamalle, jossa tekemistään töistä suuri osa kuuluu nykyisin Imperial War Museumin kokoelmaan. Hän kuoli 53-vuotiaana vuonna 1931 ja on haudattuna Putney Vale Cemeteryn hautausmaalle Lontoossa.
Cha-cha
pienoiskuva|Cha-chan tanssijoita Itävallassa. Cha-cha on 4-jakoiseen musiikkiin alun perin mambosta kehittynyt tanssi. Se yleistyi 1950-luvulla, jolloin sitä kutsuttiin "triplamamboksi". Nimitys muuttui myöhemmiin cha-cha-cha:ksi, joka tulee tanssin perusrytmille luonteenomaisesta synkooppiaskeleesta (nel-et-yks).
Cha-cha on kilpatanssi ja se lasketaan kuuluvaksi latinalaistansseihin. Viime vuosina se on kasvattanut suosiotaan myös lavatanssina. Cha-chan kuvioita ovat esimerkiksi time step, New York ja käden ali.
Gerhard Flesch
pienoiskuva|Gerhard Flesch Gerhard Friedrich Ernst Flesch (8. lokakuuta 1909 – 28. helmikuuta 1948) oli natsien poliisijohtaja Norjassa toisen maailmansodan aikana. Hänet teloitettiin norjalaisten vastarintamiesten tappamisesta ja kiduttamisesta.
Hän oli arvoltaan SS-Obersturmbannführer. Hän oli syntynyt Posenissa, Posenin provinssissa Saksan keisarikunnassa. Hänestä tuli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen vuonna 1933. Vuonna 1934 hän valmistui lakiopinnoistaan ja 1936 Reinhard Heydrich nimitti hänet Gestapoon missä hän hallinnoi natsi-Saksan uskonnollisia salaisuuksia. Vuonna 1938 hän otti osaa natsien marssille Sudeettimaahan, ja 1939 Böömin ja Määrin miehitykseen, ja hänet nimitettiin myöhemmin gauleiter Fritz Sauckelin poliittiseksi neuvonantajaksi Thüringeniin. Sodan sytyttyä syyskuussa 1939 hänestä tuli Einsatzkommandon johtaja Poznańiin (Saksaksi Posen). 1940 hän liittyi 3. SS-divisioona Totenkopfiin heidän marssiessaan Ranskaan.
Hän oli arvoltaan Regierungsrat ja SS-Sturmbannführer huhtikuussa 1940, kun hänet lähetettiin Norjaan. Hänen ensimmäinen työnsä Norjassa oli SIPO:n ja SD:n komentajan virka Bergenissä. 11. lokakuuta 1941 hänet nimitettiin Sicherheitspolizein SD:n komentajaksi Trondheimiin. Alueen komentajana hän oli myös Falstadin keskitysleirin päällikkö Trondheimin ulkopuolella sekä Trondheimin vankiloiden johtaja. Hän sai Obersturmbannführerin arvon ja sai Oberregierungsratin tittelin ansioistaan. Hänen lähin esimiehensä oli Heinrich Fehlis. 8. toukokuuta 1945 hän pakeni Trondheimista kultaharkko laukussaan. Hänen pakonsa epäonnistui ja hänet saatiin kiinni sekä tuotiin poliisisaattuessa takaisin.
Hänet tunnettiin pahamaineisena kiduttajana, ja hän teloitti monia vastarintamiehiä ilman mitään oikeudenkäyntiä. Sodan jälkeen vuonna 1946 hänet tuomittiin oikeudessa teloitettavaksi ampumalla kidutuksista ja murhista. Teloitus toimeenpantiin keskiyöllä Kristianstenin linnoituksessa 28. helmikuuta 1948. Ennen teloitusta Flesch huusi viimeisiksi sanoikseen ”Heil Hitler”.
Saint-Imier
Sijainti
Saint-Imier sijaitsee Juravuoristossa, lähellä Ranskan rajaa, Suzejoen laaksossa, kymmenkunta kilometriä La Chaux-de-Fonds’sta koilliseen ja viitisentoista kilometriä Bielistä länteen.
Historiaa
Kylä sai alkunsa Himerius-nimisen, myöhemmin pyhimykseksi julistetun munkin asettuessa seudulle 600-luvulla. Paikalla toimineen kirkon ja luostarin ympärille kehittyi asutusta viimeistään 800-luvun aikana. Nykyiset Saint-Imierin kirkot on rakennettu 1000- ja 1200-luvuilla.
1800-luvun jälkipuoliskolla seudulla saavutti suosiota anarkistinen työväenliike, joka järjesti Saint-Imierissä Anarkistisen internationaalin vuonna 1872.
Talous
Saint-Imier tunnetaan kellojen valmistuksestaan. Siellä on muun muassa vuonna 1867 perustetun Longines-kellovalmistajan kotipaikkana. Lisäksi Saint-Imierissä toimii Longinesin kellomuseo. Myös Breitlingin kellotehdas perustettiin paikkakunnalla vuonna 1884.
Kalevi Sarva
Mauno Kalevi Sarva (2. joulukuuta 1919 Helsinki – 14. kesäkuuta 2007) oli suomalainen kenraalimajuri.
Woodoo
Woodoo oli 1970-luvun alussa toiminut suomalainen progressiivisen rockin yhtye, joka julkaisi yhden albumin vuonna 1971.
Historia
Woodoon perustajajäseniä olivat rumpali Esa "Nätsi" Rosvall ja saksofonisti Pentti Ilmonen, jotka molemmat olivat aikaisemmin soittaneet Pentti Oskari Kankaan yhtyeessä. He esiintyivät Turku Jazztapahtumassa keväällä 1970 ja myöhemmin ensimmäiseen varsinaiseen kokoonpanoon tulivat mukaan Jukka Siikavire (kitara ja laulu) sekä Alarik Repo (basso). Yhtyeen kappaleista vastasi Siikavire.
Woodoon ainoan albumin Taikakulkunen julkaisi Finnlevyn progeen keskittynyt UFO-levymerkki vuonna 1971. Samana kesänä yhtye esiintyi muun muassa järjestyksessään toisessa Ruisrockissa sekä myöhemmin syksyllä Yle TV2:n kaikkien aikojen ensimmäisessä värilähetyksessä. Kesällä 1971 Woodoo soitti myös Siikavireen säveltämässä Tampereen Popteatterin musikaalissa Huuto ihmisestä. Vuonna 1972 yhtyeeseen liittyivät toinen lyömäsoittaja Ippe Kätkä, kitaristi Patti Karlsson sekä laulaja Raija Alenius. Uudeksi basistiksi vaihtui samalla Make Lindfors. Woodoo ei kuitenkaan saavuttanut suurta suosiota ja hajosi vuotta myöhemmin.
Muumipeli
Muumipeli on Tove Janssonin Muumi-maailmaan perustuva lautapeli. Muumipelin suunnitteli alun perin Lars Jansson 1950-luvun lopulla, ja Tove Jansson piirsi alkuperäisen pelilaudan. Koska alkuperäinen piirros katosi myöhemmin, Lars Jansson piirsi pelilaudan uudelleen 1970-luvun lopulla julkaistuun toiseen versioon. Kolmas versio ilmestyi 1980-luvun lopussa. Muumipelistä julkaistiin vuonna 1998 uusi versio.
Pelin tarkoitus on löytää Muumitalon hillokellarin avain, jonka Muumimamma on kadottanut. Pelin mukaan ”voittajan tulisi saada oikeudenmukaisuuden nimissä hillovoileipä”.
Balmerin sarja
Balmerin sarja tai Balmerin viivat on yksi kuudesta nimetystä sarjasta, jotka kuvaavat vetyatomin emissiospektrin spektriviivoja. Balmerin sarja on näistä ainoa, jossa aallon­pituudet ovat näkyvän valon aallon­pituus­alueella.
Balmerin sarja käsittää sen spektrin, joka aiheutuu elektronin siirtymisestä vetyatomin korkeammilta viritystiloilta toiseen stationaariseen tilaan. Tällöin vetyatomi emittoi fotonin, jolloin näkyvän valon alueella vedyn lähettämä spektri sisältää neljää aallonpituutta (410 nm, 434 nm, 486 nm, 656 nm). Mitä ylemmältä energiatasolta elektroni tippui, sitä pienempi on emittoituneen fotonin aallonpituus.
Sarja lasketaan Balmerin lain avulla, joka on Johann Balmerin vuonna 1885 keksimä empiirinen kaava. Kun vetyatomissa elektroni laskeutuu energiatasolta n energiatasolle 2, voidaan emittoituneen fotonin aallonpituuden \lambda suhteen esittää yhtälö
missä on Rydbergin vakio.
Balmerin sarja sai teoreettisen selityksensä, kun Niels Bohr vuonna 1913 esitti Bohrin atomimallin. Sen mukaan tämä säännön­mukaisuus johtuu elektronin energian kvantittumisesta.
Balmerin sarjaan kuuluvien lisäksi vety­atomilla on todettu olevan muitakin spektri­viivoja, mutta ne ovat näkyvän valon aallon­pituus­alueen ulko­puolella. Niissä kaikissa aallonpituudet saadaan lausekkeesta
missä n1 ja n2 ovat kokonaislukuja. Luvun n1 mukaan nämä ryhmitellään nimettyihin sarjoihin, jotka ovat:
Lymanin sarjan spektriviivojen aallonpituudet ovat ultraviolettialueella, Balmerin sarjan näkyvän valon alueella, muiden infrapuna-alueella.
Sofia Preussilainen
Sophia Dorothea Ulrike Alice (14. kesäkuuta 1870 – 13. tammikuuta 1932) oli Preussin prinsessa, josta tuli Konstantin I:n puolisona Kreikan kuningatar.
Sofia oli Saksan keisari Fredrik III:n ja Ison-Britannian kuningatar Viktorian tyttären, Viktorian tytär. Hän meni kihloihin Kreikan kruununprinssin kanssa pian isänsä kuoleman jälkeen, ja häitä juhlittiin Ateenassa vuonna 1889. Äiti ei ollut liitosta kovin innoissaan, sillä Kreikan kuningashuoneen asemaa pidettiin jo tuolloin epävarmana. Sofia kääntyi ortodoksiseen uskoon vuonna 1891, mikä suututti hänen veljeään keisari Vilhelm II:ta. Tämä jopa kielsi Sofiaa vierailemasta enää Saksassa.
Vuonna 1913 Konstantinin isä murhattiin, ja Konstantinista ja Sofiasta tuli Kreikan kuningaspari. Ensimmäisessä maailmansodassa Kreikka pyrki olemaan sitoutumaton, mutta liittoutuneet epäilivät heitä veljeilystä Saksan kanssa, osaksi koska Sofia oli Saksan keisarin sisar. Kuninkaallinen palatsi tuhoutui piirityksessä, ja kuningasperheen oli lähdettävä maanpakoon Sveitsiin.
Vanhinta poikaa pidettiin saksalaismielisenä, joten toiseksi vanhimmasta tuli kuningas Aleksanteri. Tämä kuoli jo vuonna 1920, ja kun nuorin poika kieltäytyi kruunusta, Konstantin kutsuttiin takaisin Ateenaan. Epäonnisen Turkkia vastaan käydyn sodan jälkeen Konstantin ja Sofia joutuivat jälleen lähtemään maasta vuonna 1922. Tällä kertaa vanhin poika nousi valtaan hallitsijanimellä Yrjö II.
Sofia vietti viimeiset vuotensa Firenzessä. Hän kuoli 13. tammikuuta 1932 Frankfurtissa, missä oli saamassa hoitoa syöpäänsä.
Hægebostad
Hægebostad on Norjan kunta Länsi-Agderin läänin sisämaassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä ja pohjoisessa Kvinesdal, idässä Åseral ja Audnedal sekä etelässä Lyngdal.
Kunnan puolentoistatuhannen asukkaan lisäksi siellä on noin 800 huvilaa. Kunnan läpi kulkee etelä-pohjoissuunnassa Lygna-joki, minkä lisäksi siellä sijaitsee 988 pientä järveä ja lampea. Kunnan luonnossa voi törmätä hirviin, majaviin, peuroihin, jäniksiin, riekkoihin, kotkiin ja ilveksiin. Kunnan pohjoisosassa on Norjan eteläisin villiporokanta.
Tie numero 42 menee kunnan läpi itä-länsisuunnassa ja 43 yhdistää kunnan E 39-tiehen. Snartemon rautatieasema on osa Sørlandsbanen-rautatietä. Se sijaitsee kahden maan pisimmän rautatietunnelin välissä, jotka ovat Kvinesheitunnelen ja Hægebostadtunnelen.
Nykyinen kunta koostuu aiemmista Hægebostadin ja Eikenin kunnista, jotka yhdistyivät 1963. Ne olivat yhdessä myös 1837–1915, mutta omia kuntiaan 1916–1962.
Hægebostadissa sijaitsee Norjan ilmatieteen laitoksen säätutka.
Shikishima-luokka
Shikishima-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden taistelulaivan muodostama alusluokka.
Lámpros Choútos
Lámpros Choútos (, s. 7. joulukuuta 1979 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti Kreikan maajoukkuetta kymmenen kertaa ja teki kolme maalia. Seuratasolla hän edusti Kreikan Superliigassa ja sen edeltäjissä Olympiakos Pireusta 1999–2004 ja Nea Smyrnin Panioniosta 2007-2009 sekä välillä PAOK Salonikia 2008. 177 senttimetriä pitkän Choútosin pelipaikka oli hyökkääjä.
Choútos edusti 1990-luvulla viisi kautta AS Romaa, jossa hänelle kertyi vain kolme ottelua Italian Serie A:ssa ja Inter Milanissa yhden. Toistaiseksi Inter on lainannut Choútosin Atalantaan ja Mallorcaan vuonna 2005 ja Regginaan vuonna 2006.
Chisel Laken rata
Noin 52 mailin eli 84 kilometrin pituinen osuus Optic Lakesta Chisel Lakeen kaivokselle rakennettiin lähes ikiroudan etelärajalle, ja se valmistui 6. syyskuuta 1960. Rautatie Chisel Lakesta edelleen Stall Laken kaivokselle valmistui 31. tammikuuta 1964, ja Stall Laken ja Osborne Laken kaivoksen välinen rautatie otettiin käyttöön 1967. Hudson Bay Mining and Smeltingin omistamasta Osborne Laken kaivoksesta kaivettu malmi kuljetettiin rautateitse rikastamoon Flin Floniin, ja kuljetuskapasiteetti Osborne Laken kaivoksen osalta oli 590 tonnia vuorokaudessa.
Kaivostoiminta Osborne Laken kaivoksella päättyi vuonna 1984, ja Stall Laken sekä Chisel Laken kaivokset suljettiin vuonna 1994. Rautatie lakkautettiin vuonna 1988 ja purettiin, ja ratalinja toimii Chisel Lake Road -metsäautotien pohjana.
Myöhemmin Tolko Industries Ltd. hankki vanhan ratapohjan omistukseensa ja käyttää sitä metsäautotienä. Vuonna 2008 Tolko jätti lupahakemuksen Manitoban hallinnolle muuttaakseen 17 kilometriä olemassa olevaa talvitietä ympärivuotiseksi tieksi, joka yhdistäisi valtatien 39 vanhaan ratalinjaan pohjois–eteläsuunnassa, sekä rakentaakseen uuden Grass Riverin ylittävän sillan. Sekä vanha rautatielinjaus että uusi ehdotettu tieyhteys halkovat Grass River Provincial Park -luonnonsuojelualuetta.
Marianne Adam
Adam sijoittui Münchenin 1972 olympialaisissa viidenneksi tuloksella 18,94 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti hopeaa neljännen mestaruutensa voittaneen Nadežda Tšižovan takana tuloksella 20,43 m. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 20,55 m; Helena Fibingerová nousi viidennellä kierroksella hänen ohitseen pronssille työntämällä 12 senttimetriä pidemmälle.
Adam paransi kahdesti kuulantyönnön maailmanennätystä: elokuussa 1975 hän teki Itä-Berliinissä tuloksen 21,60 m ja toukokuussa 1976 Karl-Marx-Stadtissa tuloksen 21,67 m. Heinäkuussa 1976 hän menetti ennätyksen Bulgarian Ivanka Hristovalle.
Virta (sukunimi)
Virta (harvinaisempi kirjoitusasu Wirta) on suomalainen sukunimi. Sana virta on voinut tarkoittaa virran äärellä olevaa asumusta ja sitä kautta tulla sukunimeksi. Nimi oli vanhastaan käytössä Kannaksella, ja lisäksi sitä esiintyy nuorehkona, otettuna länsisuomalaisena nimenä.
Aukusti Juhana Mela
Fennomaniaa kannattanut Mela oli myös ensimmäisiä nimensä suomalaistaneita.
Lapsuus ja opiskeluaika
A. J. Mela kuului kuopiolaiseen Malmbergin sukuun. Ruotsinkielisen säätyläisperheen isä Karl August Malmberg oli asessori ja raatimies, paikkakunnalla merkittävä suomalaisuusmies ja herännäisjohtaja. Äiti Julie Schlüter kuului savolaiseen säätyläis- ja pappissukuun. Malmbergien tuttavapiiriin kuului muun muassa herännäisjohtaja Paavo Ruotsalainen, ja heitä vastapäätä kadun toisella puolella asui J. V. Snellman perheineen.
Mela pääsi ylioppilaaksi Kuopion kimnaasista 1865 luokkansa priimuksena. Samana vuonna hän aloitti Helsingin yliopistossa, jossa hän opiskeli kasvi- ja eläintiedettä sekä suomen kieltä. Opiskeluvuosinaan hän teki kesäisin stipendiaattiretkiä Karjalankannakselle (1866), Länsi-Lappiin (1867), Kuopion seudulle (1869) sekä Vienaan ja Kuolaan (1870). Filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi hän valmistui 1873.
Opiskelijapoliitikkona Mela otti kantaa naisasiaan sekä raittiusliikkeen ja kirkon asioihin. Hän kannatti myös kansanvalistusta ja oli fennomaani. Hän oli mukana perustamassa opiskelijajärjestö Suomalaista Nuijaa ja toimi 1875–1876 sen puheenjohtajana. Suomalaisuusliikkeen innokas kannattaja suomalaisti nimensä Malmbergista Melaksi vuonna 1876. Hän vaikutti yliopistolla varsinkin Savo-karjalaisessa osakunnassa, jonka vt. kuraattorina toimi vuosina 1883–1888. Vapaamielisyyden aatetta hän ajoi aikaansa nähden hyvinkin radikaalisti.
Työura
Valmistuttuaan yliopistosta A. J. Mela toimi 1873–1876 luonnonhistorian tuntiopettajana Hämeenlinnan suomalaisessa normaalilyseossa. Vuosina 1877–1878 hän toimi Oulun suomalaisen yksityislyseon luonnontieteen ja alkeismatematiikan opettajana, kunnes palasi 1879 Helsinkiin tarkoituksenaan keskittyä väitöskirjan tekoon ja tutkimukseen.
Vaikka väitöskirja jäi haaveeksi, Mela julkaisi seuraavina vuosina useita tieteellisiä teoksia. Niistä tieteellisesti merkittävin oli vuonna 1882 julkaistu Vertebrata Fennica – Suomen Luurankoiset, jossa esiteltiin kaikki Suomen selkärankaislajit. Teoksen saaman huomion ansosta hänet nimettiin jo samana vuonna yliopiston eläinmuseon vt. amanuenssiksi ja vuotta myöhemmin hänet vakinaistettiin. Museon johtajana oli hänen läheinen ystävänsä ja kollegansa, professori Johan Axel Palmén. Päätyönsä Mela kuitenkin teki Helsingissä luonnontiedon ja maantiedon lehtorina. Vuosina 1884–1887 hän toimi luonnonhistorian opettajana Helsingin Suomalaisessa Alkeisopistossa, ja suomalaisen normaalilyseon siirryttyä Hämeenlinnasta Helsinkiin vuonna 1887 hän toimi koulussa aluksi tuntiopettajana ja vuodesta 1888 luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina. Samoja aineita hän opetti vuosina 1887–1891 myös tytöille Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa.
Mela oli vuosina 1881–1883 pilalehti Pilkkakirveen ja 1884–1894 sen seuraajaksi perustamansa Matti Meikäläisen päätoimittaja. Lehdet sisälsivät hänen aatteellisen linjansa mukaisesti yhteiskunnallista kritiikkiä sekä varsinkin kirkkoon, papistoon ja ruotsalaisuuteen kohdistuvaa satiiria. Myöhemmin hän toimitti Vapaita aatteita -lehteä yhdessä Minna Canthin kanssa ja oli mukana myös Päivälehden piirissä.
A. J. Mela ei koskaan avioitunut eikä perustanut perhettä. Hänellä oli kuitenkin kasvattipoika K. W. Natunen.
Levytyksiä vuodelta 1939
Levytyksiä vuodelta 1939 on suomalaisen orkesterin Dallapén kokoelma-albumi vuodelta 2009.
Aukusti Juhana Mela
Luonnontieteen uranuurtaja
A. J. Mela julistautui vuonna 1871 ensimmäisenä Suomessa julkisesti darwinismin kannattajaksi. Helmikuussa 1872 hän piti Savokarjalaisen osakunnan vuosijuhlassa esitelmän ”Ihmisen synty”, jossa darwinismin oppeja esitettiin ensimmäisen kerran suomen kielellä. Mela aloitti esitelmänsä humoristisilla sanoilla:
Mela vei uuden teorian luonnontiedon opetukseen ja teki sitä tunnetuksi koko elämänsä ajan. Mela teki merkittävän määrän luonnontieteen oppikirjoja ja niiden suomennoksia. Hän oli lähes kaikkien omana aikanaan suomenkielisissä oppikouluissa käytettyjen luonnontieteen oppikirjojen takana. Keskeiset näistä kirjoista olivat 1877 ilmestynyt Lyhykäinen kasvioppi ja 1899 ilmestynyt Koulun eläinoppi. Koska tuohon aikaan ei ollut luonnonhistorian yliopettajan virkoja, Mela sai johtavan aseman alan kouluopetuksessa. Hän popularisoi biologiaa suomenkielisissä artikkeleissa ja esitelmissä enemmän kuin kukaan ennen häntä. Melan vaikutus ulottui pitkälle 1900-luvulle: hänen kasviostaan (A. K. Cajanderin uudistamana) ja Suomen luurankoisista (K. E. Kivirikon uudistamana nimellä Suomen selkärankaiset) otettiin uusia painoksia vielä pitkään hänen kuolemansa jälkeen.
Mela uusi yleisesti suomalaista luonnon- ja lääketieteen sanastoa. Hän myös nimesi lintuja kansankielestä otetuilla tai itse keksityillä nimillä. Näitä ovat muun muassa kiljukotka, nuolihaukka ja kiiruna.
Ylioppilasajoiltaan alkaen Mela kokosi laajat luonnontieteelliset kokoelmat. Kasvi-, hyönteis-, mineraali- ja linnunmunakokoelmat hän lahjoitti Kuopion Luonnon Ystäväin yhdistykselle ja sen museolle. Lahjoitus oli erittäin merkittävä: yksistään herbaario käsitti noin 15 000 arkillista kasvinäytteitä, perhoskokoelmaan kuului lähes kaikki Suomessa tavatut perhoslajit ja mineraalikokoelmaan noin 750 kivi- ja mineraalilajia. Melan keräämä arvokas munakokoelma käsitti noin 300 lintulajia ja 776 pesyettä. Melan kokoelmat ovat nykyään Kuopion luonnontieteellisen museon hallussa. Nilviäiskokoelmansa Mela testamenttasi Helsingin yliopistolle.
Mela oli aktiivinen myös yhdistyselämässä. Hän oli perustamassa muun muassa vuonna 1877 Kuopion Suomalaista Seuraa, Suomalaista Lääkäriseura Duodecimia ja vuonna 1896 nykyistä Suomen Biologian Seura Vanamoa, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän myös toimi. Lisäksi Mela toimitti Vanamon julkaisemaa Luonnon Ystävä -lehteä viiden vuoden ajan.
Muistaminen
A. J. Melan mukaan on nimetty Itä-Suomen yliopiston Melania-rakennus. Melan muistomerkki, Hannu T. Konttisen veistämä pronssinen reliefi, sijaitsee Kuopiossa Snellmaninkatu 20:ssa, paikalla jossa sijaitsee hänen entistetty kotitalonsa Malmbergin talo.
Kirjallinen tuotanto
Lisäksi vuonna 1906 A. K. Cajander toimitti Melalta kesken jääneen Koulukasvion 5. painoksen, joka julkaistiin huomattavasti laajentuneena itsenäisenä teoksena nimellä A. J. Melan Suomen kasvio.
Mikasa (1900)
Mikasa oli keisarillisen Japanin laivaston pre-dreadnought-tyypin taistelulaiva. Yhdessä viiden muun taistelulaivan (Shikishima, Yashima, Hatsuse, Fuji ja Asahi) kanssa se muodosti Japanin päätaistelulinjan Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Mikasa oli Japanin laivastoa komentaneen amiraali Tōgō Heihachirōn lippulaivana koko sodan ajan, myös sodan ratkaisseessa Tsushiman meritaistelussa.
Valmistus
Alus tilattiin 26. syyskuuta 1898 Vickersiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 24. tammikuuta 1899. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1900 ja valmistui 1. maaliskuuta 1902.
Palvelus
Venäjän–Japanin sodan alkaessa alus oli amiraali Tōgō Heihachirōn johtaman Japanin 1. laivaston 1. divisioonassa, jonka muut alukset olivat Shikishima, Fuji, Asahi, Yashima ja Kasuga. Divisioonansa mukana alus osallistui 9. helmikuuta 1904 Port Arthurin taisteluun. Alukseen osui kaksi kymmenen tuuman kranaattia, jotka haavoittivat seitsemää miehistön jäsentä. Keltaisenmeren taistelussa 10. elokuuta Mikasa johti jälleen Japanin taistelulinjaa, ja alukseen osui taistelun aikana 25 kranaattia, joista kaksi poisti käytöstä takakannen 12-tuumaisen tykkitornin. Taistelussa 125 miehistön jäsentä sai surmansa tai haavoittui.