cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aulis Lehtikangas
Mannerheim-ristin ritariksi
''Ylikersantti Lehtikangas toimi asemasotavaiheen aikana Shemenskissä tukikohdan päällikkönä osallistuen lukuisiin partioretkiin välimaastoon. Näillä retkillä hän hankki yksityiskohtaiset tiedot vihollisen asemista, että lopulta tunsi ne yhtä hyvin kuin omansa. Vihollisen suurhyökkäyksen 9.6.44 alettua osoitti ylikersantti Lehtikangas rauhallisuutta ja harkintaa mitä vaikeimmissa tilanteissa vaikuttaen siten esimerkillään rauhoittavasti ja taistelutahtoa kohottavasti. Kun vihollinen Nurmoilassa 26.6.44 suoritti syvän saarrostuksen ylikersantti Lehtikankaan joukkueen taakse, suoritti hän joukkueensa etumaisena taistellen rohkean läpimurron omalle puolelle. Tässä taistelussa hän mm. kovassa vihollistulessa haki 30 m:n päästä vihollisesta vaikeasti haavoittuneen miehensä ja kantoi tämän omalle puolelle. Tihverissä 28.6.44 ylikersantti Lehtikankaan joukkue oli puolustuksessa hallitsevan tien reunassa vihollisen hyökätessä kolmen hyökkäysvaunun tukemana. Suurten tappioiden alkaessa horjuttaa puolustusta rohkaisi ylikersantti Lehtikangas miehiään kulkemalla uhkarohkeasti ja kuolemaahalveksivasti pitkin joukkueensa ketjua saadenkin miehensä pitämään puoliaan siksi, kunnes hyökkäysvaunut ja niitä seurannut jalkaväki saatiin tuhotuksi. Seuraavana päivänä haavoittui ylikersantti Lehtikangas molempiin jalkoihinsa yrittäessään jälleen hakea haavoittunutta toveriaan vihollisen tulen alaiselta avonaiselta pellolta. Ylikersantti Lehtikangas tunnetaan joukko-osastossaan itseään säästämättömänä ja kylmän harkitsevana, mutta vaatimattomana ja teoistaan kerskumattomana taistelijana''.”
Kwame Nkrumah
Kwame Nkrumah (alkup. nimi Francis Nwia-Kofi Ngonloma, 21. syyskuuta 1909 Nkroful, Brittiläinen Kultarannikko – 27. huhtikuuta 1972 Bukarest, Romanian sosialistinen tasavalta) oli Ghanan ensimmäinen presidentti ja vaikutusvaltaisimpia panafrikkalaisuuden kannattajia. Nkrumah vaikutti voimakkaasti nykyisen itsenäisen Ghanan valtion syntyyn.
Nuoruus ja koulutus
Alkuperäiseltä nimeltään Francis Nwia-Kofi Ngonloma syntyi Nkrofulin kylässä Britannian siirtomaassa, Kultarannikolla. Hänen isällään oli useita vaimoja ja paljon lapsia, mutta Francis oli äitinsä ainoa lapsi. Noin kolmen vuoden ikäisenä Nkrumah muutti äitinsä mukana Half Assiniin, jossa hänen isänsä toimi kultaseppänä. Siellä hän kävi peruskoulun niin hyvin arvosanoin, että pääsi jatko-opiskelemaan Accraan. Hän valmistui opettajaksi Achimota collegesta vuonna 1930. Valmistuttuaan Nkrumah toimi opettajana Elminan ja Aximin katolisissa kouluissa, sekä Amisanon katolisessa pappisseminaarissa. Vuonna 1935 Nkrumah muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincoln Universityssä Pennsylvaniassa. Hän suoritti siellä alemmat korkeakoulututkinnot taloustieteissä vuonna 1939 ja teologiassa 1942. Pennsylvanian yliopistossa hän suoritti kasvatustieteiden ja filosofian ylemmät korkeakoulututkinnot vuosina 1942 ja 1943.
Nkrumah oli aktiivisesti mukana afrikkalaistaustaisten opiskelijajärjestöissä Yhdysvalloissa. Hän oli kiinnostunut politiikasta ja tutustui trinidadilaiseen C. L. R. Jamesiin, jolta hän sai oppia poliittisista organisaatioista sekä marxismista ja muista vallankumouksellisista filosofeista. Nkrumah tutustui Marcus Garveyn ja W. E. B. Du Bois’n ajatuksiin ja erityisesti häntä kiinnosti aiheena siirtomaiden vapautuminen kolonialismista. Hän kirjoitti mietteitään aiheesta muistiin ja niiden perusteella hän myöhemmin julkaisi esseen ”Towards Colonial Freedom” (1947).
Paluu Kultarannikolle
Syksyllä 1947 Joseph B. Danquah kutsui Nkrumahin pääsihteeriksi perustamaansa United Gold Coast Convention –puolueeseen, joka ajoi Kultarannikon itsenäisyyttä. Nkrumah otti tarjouksen vastaan ja palasi Kultarannikolle.
Helmikuussa 1948 Kultarannikon isoimmissa kaupungeissa puhkesi mellakoita poliisin avattua tulen toisen maailmansodan sotaveteraaneja vastaan heidän ollessa protestoimassa nopeasti kohoavia elinkustannuksia vastaan. Hallitus epäili UGCC:n olleen vastuussa mellakoista, ja pidätti puolueen johtajat. Brittien hallitus vapautti puoluejohdon nopeasti, mutta kansan keskuudessa puolueen ja Nkrumahin suosio nousivat ja he saivat julkisuutta tapauksesta.
Vuonna 1951 Britannia järjesti maahan Afrikan ensimmäiset vaalit, jossa oli yleinen äänioikeus. Vaikka Nkrumah oli edelleen vankilassa, hän voitti äänestyksen ylivoimaisesti ja hänen puolueensa sai 34 paikkaa 38:sta lakiasäätävään neuvostoon. Tulevana pääministerinä Nkrumah vapautettiin vankilasta 12. helmikuuta 1951. Britannian kuvernööri Charles Arden-Clarke pyysi häntä hallituksen johtoon, joka veisi Ghanan itsenäisyyteen. Nkrumah suostui ja vuonna 1952 hänet nimitettiin Kultarannikon pääministeriksi. Vuonna 1957 Ghanan itsenäistyttyä, hänestä tuli Ghanan pääministeri. Nkrumah voitti myös Ghanan presidentinvaalit vuonna 1960 ja hänestä tuli Ghanan ensimmäinen presidentti.
Itsenäisen Ghanan johdossa
Ghana itsenäistyi 6. maaliskuuta 1957. Nkrumah jatkoi kuitenkin panafrikkalaista linjaansa, ja julisti Ghanan itsenäisyyden olevan merkityksetöntä, ellei siitä seuraa koko maanosan vapautuminen. Nkrumah pyrki auttamaan muitakin Afrikan kansallisia vapautusliikkeitä heidän itsenäisyyspyrkimyksissään, lisäksi hän pyrki kasvattamaan Afrikan valtioiden yhteistyötä, tavoitteenaan yhdistynyt Afrikka.
Nkrumah osoittautui varsin tiukaksi ja kovaotteiseksi johtajaksi. Vuonna 1958 laadittiin kaksi lakia, jotka rajoittivat ghanalaisten vapautta. Lakot määrättiin laittomiksi ja maanpetoksesta epäillyt voitiin pidättää ilman oikeuskäsittelyä. Hänen suosionsa kuitenkin kasvoi, kun hän rakennutti uusia kouluja ja teitä, ja paransi terveyspalveluita.
Vuoden 1960 kansanäänestyksessä Ghanasta tuli tasavalta ja Nkrumahista presidentti. Hänen valtaoikeutensa kasvoivat, mutta hän keskittyi kampanjoimaan mustan Afrikan poliittisen yhdistymisen puolesta, menettäen samalla kosketuksen Ghanan todellisuuteen. Hänellä oli projekteja, joilla hän pyrki voimakkaasti teollistamaan Ghanaa, tarkoituksenaan saada talous riippumattomammaksi ulkomaisesta pääomasta ja teknologiasta. Teollistaminen tapahtui kuitenkin paljolti kaakaontuottajien kustannuksella, jotka olivat olleet Ghanan taloudellinen tukipylväs siihen asti. Monet hänen projektinsa talousrakenteiden muuttamiseksi epäonnistuivat tai olivat valtavan kalliita, kuten Akosombo-padon rakentaminen Voltajoelle. Eivätkä hankkeet kuitenkaan poistaneet Ghanan riippuvuutta länsimaisista tarvikkeista. Lopulta, kun Nkrumah syrjäytettiin vuonna 1966, Ghana oli muuttunut yhdestä Afrikan vauraimmista valtioista köyhäksi ja velkaiseksi valtioksi.
Nkrumah joutui murhayrityksen kohteeksi Kulugungussa, elokuussa 1962. Se johti Nkrumahin eristäytymiseen julkisuudesta ja valtaviin turvallisuusjärjestelyihin. Vuonna 1964 Ghanaan julistettiin yksipuoluejärjestelmä, jota CPP johti. Lisäksi Nkrumah julistettiin elinikäiseksi presidentiksi. Nkrumahin päähuomio oli edelleen Afrikan yhdistymispolitiikassa, samalla kun Ghanan taloudellinen kriisi paheni ja korruptio lisääntyi.
Nkrumah ja CPP syrjäytettiin 24. helmikuuta 1966, kun Ghanan armeija ja poliisivoimat tekivät maassa vallankaappauksen. Nkrumahin oli tuolloin vierailulla Pekingissä, eikä enää palannut Ghanaan.
Vallankaappauksen jälkeen
Vallankaappauksen jälkeen Nkrumah meni maanpakoon Conakryyn Guineaan, jossa hän oli presidentti Ahmed Sékou Tourén vieraana. Hän jatkoi kampanjointia unelmansa, yhdistyneen Afrikan, puolesta.
Nkrumahin terveydentilan heikennyttyä hänet lennätettiin elokuussa 1971 hoidettavaksi Bukarestiin Romanian sosialistiseen tasavaltaan. Hän kuoli huhtikuussa 1972 ihosyöpään 62 vuoden ikäisenä. Hänet haudattiin synnyinkyläänsä Nkrofuliin, mutta myöhemmin ruumis siirrettiin suureen hautamuistomerkkiin Accraan, hänen muistolleen omistettuun puistoon.
Nkrumah on edelleen yksi kunnioitetuimmista johtajista Afrikan historiassa.
Kaizers Orchestra
Kaizers Orchestra oli norjalainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin 1. tammikuuta 2000. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa Ompa til du dør, Maestro ja Hjerteknuser.
He ovat yksi ensimmäisistä muuta kuin black metallia soittavista norjalaisista yhtyeistä, jotka ovat menestyneet Skandinavian ulkopuolella norjankielisistä sanoituksistaan huolimatta. Norjalaisille yhtye on ennen kaikkea helppo tunnistaa ja muistaa solisti Janove Ottesenin omalaatuisesta Jærenin murteesta, jonka omaavat myös yhtyeen neljä muuta jäsentä. Myös yhtyeen erityinen musiikillinen tyylilaji ja kaasunaamaria esittävä logo tekevät heistä lähes jokaiselle norjalaiselle tutun.
Vuonna 2012 yhtye ilmoitti, että vuoden 2013 ”jäähyväiskiertuetta” seuraisi pitkä tauko. Heidän viimeinen konserttinsa soitettiin 14. syyskuuta 2013 Stavangerissa, ja se oli myös nähtävissä internetissä.
Ensimmäiset vuodet (1995–2004)
Vuonna 1998 lapsuusystävät Janove Ottesen ja Geir Zahl julkaisivat gnom-nimisen yhtyeensä ainoan albumin Mys. Tuhannesta painetusta kopiosta vain noin 500 myytiin ensimmäisenä vuonna, eikä se saanut paljoakaan huomiota. Heidät kuitenkin tunnettiin hyvin Stavangerin alueella heidän soitettuaan paikallisessa bändissä nimeltä Blod, snått & juling (vapaasti suomentaen ”Verta, räkää ja turpaanvetoja”), ja ”Bastard”-niminen kappale heidän Mys-albumiltaan sai hyvän yleisövastaanoton. Ottesen ja Zahl kertovat, että kappaleen eräs osa, jossa he lyövät öljytynnyreitä, kiinnitti heidän pienen liveyleisönsä huomion. Tämä ja eräs säe kappaleesta (”Eräs herra Kaizer otti minut joukkoonsa/Hän on maailman painavimman siamilaisen kissan ylpeä omistaja”) toimivat inspiraationa Ottesenille, ja gnom-yhtyeen hajottua huonon levymyynnin takia hän muodosti Kaizers Orchestran (”Kaizerin orkesteri”). Ottesen muistelee yhtyeen nimen syntyneen elokuvan Epäillyt hahmosta Keyzer Söze, vaikka varsinaista yhteyttä elokuvalla ja heidän sanoituksillaan ei ole.
Maestro, Vega, ja kirja (2005–2007)
Heidän kolmas albuminsa Maestro julkaistiin Norjassa ja Euroopassa 15. elokuuta 2005. Maestroa julkaistaessa yhtye allekirjoitti kansainvälisen levysopimuksen Universal Germanyn kanssa, lähtien yhdestä pienimmistä levy-yhtiöistä yksiin isoimpiin.thumb|left|Geir Zahl (vas.), Janove Ottesen ja Terje Winterstø Røthing Vegalla, Kööpenhaminassa.
Heidän esiintymisensä Vegan lavalla Kööpenhaminassa Tanskassa 5. ja 6. lokakuuta kuvattiin ja julkaistiin DVD:llä nimellä Viva La Vega, joka sisälsi myös kaksi CD:tä Live at Vega. Yhtyeen laulaja-kitaristi Geir Zahlin isoveljen uusnorjaksi kirjoittama kirja Kontroll på kontinentet (Mantereen hallinta, viittaus kappaleeseen Ompa til du dør -albumilta) julkaistiin 18. lokakuuta 2006. Se on lähes 300-sivuinen ja sisältää melkein 150 kuvaa dokumentoiden vuoden 2005 Maestro-kiertuetta. Kirjaa myytiin myös heidän vuoden 2006 Grand Finale -kiertueella, jolla yhtyeen basisti Øyvind maalasi taulua läpi konserttien ja myi sen sen lopussa. Vuonna 2007 Kaizers Orchestran jäsenet pitivät taukoa live-esiintymisestä. Kaikki jäsenet kosketinsoittaja Helgeä lukuun ottamatta olivat osana jonkinlaisia sivuprojekteja ja keskittyivät näihin tauollaan. He soittivat vain kolme konserttia vuonna 2007; yhden Unkarissa Sziget-festivaaleilla, yhden Norjassa Cementenillä ja yhden saksalaisilla Documenta-nykytaidefestivaaleilla.
Maskineri, 250 Prosent, ja Våre Demoner (2007–2011)
6. syyskuuta 2006 yhtye tiedotti tulevasta neljännestä albumistaan. Albumi äänitettiin Berliinissä, Saksassa tuottaja-insinööri Mark Howardin avustuksella ja miksattiin Kalifornian Los Angelesissa. Levyn nimi paljastettiin Maskineriksi joulukuussa 2007 ja samoihin aikoihin ensimmäinen single, Enden av november (Marraskuun loppu), julkaistiin. Albumi julkaistiin 19. helmikuuta 2008 levy-yhtiö Sony BMG:n nimissä. Yhtye kertoi, että vaihto Universalista pienempään levy-yhtiöön johtui tarpeesta saada enemmän vapautta luomistyölle.
12. joulukuuta 2007 Kaizers Orchestra vastaanotti Bragdprisenin, Rogalandin läänin ansiopalkinnon Brynen murteensa käyttämisestä ja tukemisesta. Helge Risa oli ainoa, joka ilmestyi palkintojenjakotilaisuuteen muun yhtyeen ollessa kiireinen albumia miksaten.
Helmikuussa 2008 yhtye julkaisi neljännen albuminsa ja esiintyi kiertueella sitä mainostaen sekä äänittäen kaikki konserttinsa. Pian sen jälkeen saman vuoden syksynä he julkaisivat livealbumin 250 prosent. Albumi koostui yhtyeen parhaimmista liveversioista kappaleista, joita he esittivät Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Levyä painettiin pääasiassa vinyylinä, mutta se oli myös digitaalisesti ladattavissa iTunes Storesta. He tukivat albuminjulkaisua menemällä "harvinaisuuskiertueelle", esittäen kappaleita, joita he harvoin soittivat livenä.
Neljännen albumin julkaisun sekä kiertueiden jälkeen Kaizers Orchestran jäsenien uskottiin jäävän tauolle, työskennelläkseen sivuprojektiensa kanssa ja kirjoittaakseen kappaleita seuraavalle albumille, mutta 14. helmikuuta 2009 he paljastivat äänittäneensä tammikuun aikana useita kappaleita kokoelma-albumia varten. Albumin sanottiin julkaistavan 20. huhtikuuta, mutta julkaisua siirrettiin 27. päivään markkinointisyistä. Albumi Våre demoner (Meidän demonimme) koostui ylijäämämateriaalista heidän edellisiltä studioalbumeiltaan. Albumi sisälsi useita kappaleita - muun muassa Die Polizei, Medisin og psykiatri ja Den sjette sansen - joita fanit olivat jo saattaneet kuulla useaan otteeseen livenä. 18. joulukuuta 2009 Ompa til du dør äänestettiin vuosikymmenen parhaimmaksi norjalaiseksi kappaleeksi NRK P3:n, merkittävän norjalaisen radiokanavan, internetäänestyksessä. Kontroll på kontinentet ja Maestro sijoittuvat kolmannelle ja neljännelle sijalle samalla listalla. Yhtye esitti kaikki kolme kappaletta livenä radiokanavalla voittonsa julistuksen jälkeen.
thumb|Roskilde Festival, 2011. Tiedotustilaisuudessa elokuussa 2009 yhtye ilmoitti tekevänsä teatterimusikaalia Tore Renbergin kanssa. Sen nimeksi ilmoitettiin Sonny (Maestron ulkomarkkinoilla käytetty nimi) ja se perustuisi heidän lyriikkamaailmaansa ja hahmoihin, jotka olivat tulleet tutuiksi yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä albumilta. Kaizers Orchestra äänittäisi useita uusia kappaleita vuonna 2010 ja niitä käytettäisiin musikaalissa. Ensi-illaksi ilmoitettiin 11. marraskuuta 2011.
Violeta Violeta ja yhtyeen vetäytyminen tauolle (2009–2013)
Tammikuussa 2010 yhtye esitti uutta materiaalia osana Eurosonicia Alankomaissa. Helmikuussa he ilmoittivat tulevien albumiensa muodostavan trilogian, joka seuraisi uutta tarinaa. Violeta Violeta -nimisen albumin tuotanto maksettaisiin pian käynnistyvän kiertueen tuloilla. Kiertueelle osallistuville faneille annettaisiin erikoispainos albumista. Yhtye julkaisi trilogian ensimmäisen singlen, Philemon Arthur & the Dung elokuussa 2010. Lokakuussa julkaistiin toisen singlen nuotit ja kuun loppupuolella itse kappale (Hjerteknuser) ja sen musiikkivideo. Trilogian ensimmäinen osa tuli myyntiin 31. tammikuuta 2011. Yhtyeen kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi pidettiin konsertti Oslo Spektrumilla, ja se myös päätti kiertueen. 9. huhtikuuta 2011 taltioitu konsertti julkaistiin saman vuoden marraskuussa sekä DVD:nä että CD:nä.
Vuonna 2012 yhtye palkittiin Årets Spellemannilla (Vuoden artisti) musiikkijuhlassa heidän kotikaupungissaan Stavangerissa. Palkinnonvastaanottopuheensa aikana he ilmoittivat, että vuoden 2013 kiertueensa jälkeen he vetäytyisivät pois julkisuudesta 13 yhteisen vuoden jälkeen. Vuonna 2013 he myös osallistuivat Ståle Øklandin kirjan Tenk som en rockestjerne (Ajattele kuin rocktähti) tekoon.
Fanisivuston haastattelussa ennen Violeta Violeta Vol. III:n julkaisua laulaja Ottesen painotti, ettei kyseessä ollut yhtyeen loppu, vaan hyvin pitkä tauko. Yhtyeen kaikki jäsenet tunsivat tarvetta keskittyä omiin perheisiinsä sekä muihin projekteihin. Kyseessä oli kaikkien jäsenten yhteinen valinta pitää taukoa vuosia jatkuneesta ”kiertue-albuminteko-kiertue”-rutiinista. Ottesen myös sanoo albumitrilogian viimeisen osan olevan niin monitasoinen, että sen kuunteluun menee vuosia. Kaizers Orchestran Siste Dans -kiertue (Viimeinen tanssi) päättyi Stavangeriin 14. syyskuuta 2013. Viimeisestä konsertista oli myös livelähetys netissä ja se julkaistiin DVD:nä ja Blu-raynä tasan vuosi myöhemmin.
Tyylilaji ja sanoitukset
Suurin osa kappaleista on Janove Ottesenin kirjoittamia ja säveltämiä, mutta Geir Zahl on myös osallistunut kappaleiden tekoon ja esittämiseen. Kappaleiden synkkää sanoitusmaailmaa verrataan usein Tom Waitsin musiikkiin, ja Waitsin sanotaankin toimineen yhtyeen jonkinasteisena vaikutteena.
thumb|Yhtye esiintymässä Monossa toukokuussa 2009.|left|225px Yhtyeen sanoitukset vaihtelevat albumeittain, ja useiden kappaleiden tarinat ovat yhteydessä toisiinsa toistuvien hahmojen ja heidän tarinoidensa kanssa. Tämä johti Sonny -musikaaliin, joka perustui yhtyeen kolmeen ensimmäiseen albumiin. Ompa til du dørin sanoitukset koostuvat tarinoista sotaan, vastarintaliikkeisiin ja mafiaan liittyen. Heidän toinen albuminsa, Evig pint, sisältää vähemmän hahmoja ja sen teemat ovat synkempiä, tutkiskellen aiheita elämästä ja kuolemasta petokseen, huumeisiin ja jälleen mafiaan. Kolmas albumi Maestro keskittyy mielenterveyslaitoksen ja sen sisällä jyllevän korruption ympärille.
Neljännellä albumillaan, Maskinerilla, he yrittivät poiketa perinteestään ja tehdä kaikista kappaleista omiaan ilman mitään yhteyksiä tai hahmoja. Albumn kappaleet olivat edelleen tarinoita, mutta ne eivät liittyneet mitenkään toisiinsa. Neljännen albumin julkaisun jälkeen yhtye päätti julkaista kokoelma-albumi Våre demoneriin, joka koostui vanhoista ylijäämäkappaleista heidän kolmelta ensimmäiseltä albumiltaan, palaten näin perinteiseen sanoitusmaailmaansa.
Violeta Violeta
Violeta Violeta -trilogiallaan Kaizers Orchestra esitteli uuden tarinan, josta fanit ovat päässeet hyvin perille albumien sanoitusten mukana tulleiden selitysten ansiosta. Tarina kappaleiden läpi ei kulje täysin kronologisessa järjestyksessä, mutta monet fanit internetissä ovat asettaneet kappaleet mahdollisesti oikeaan järjestykseen ja pohtineet useita juoniaukkoja ja hypoteeseja yhtyeen vetäydyttyä pois julkisuudesta. Ottesen onkin kutsunut tätä "osaksi suunnitelmaa", selittäen trilogiassa olevan paljon tunnusteltavaa ja uudelleenlöydettävää vuosiksi.
Janove Ottesen on sanonut sanoituksien muistuttavan Tim Burton -elokuvia, kutsuen tyyliä ”maagiseksi realismiksi”.
Ossi Viljanen
Ossi Viljanen (s. 15. kesäkuuta 1977 ) on suomalainen yritysjohtaja, pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija sekä nykyinen pesäpallon taustavaikuttaja.
Viljanen on toiminut kesäkuusta 2019 lähtien Sopimusvalmistuksen liiketoimintajohtajana sekä EP Ikkunalasin toimitusjohtajana. Vuodesta 2007 lähtien Viljanen on toiminut Pohjanmaan Rakennuspelti Oy:n toimitusjohtajana. Ennen uraansa yritysjohtajana, Viljanen työskenteli 12 vuoden ajan ravintola-alalla edeten kokin tehtävistä esimiestehtäviin ja osakkaaksi.
Pesäpallon parissa Viljanen pelasi vuosina 1995–2012 pääasiassa Ykköspesiksessä ja Suomensarjassa Nurmon Jymyn riveissä. Lisäksi hän on edustanut Peräseinäjoen Toivetta, Vähänkyrön Viestiä, Ylistaron Kilpa-Veljiä sekä Kylävuoren Kaikua. Nykyisin Viljanen toimii Seinäjoen JymyJussien puheenjohtajana sekä Pesäpalloliiton johtokunnan jäsenenä.
Norjan kauppakorkeakoulu
Norjan kauppakorkeakoulu on Norjan johtava kauppatieteellinen korkeinta opetusta ja tutkimusta harjoittava korkeakoulu. Se perustettiin 20 vuotta käytyjen keskustelujen jälkeen 1936 Norjan entiseen pääkaupunkiin Bergeniin. NHH:n alumnitoiminta on merkittävää. Vuonna 2006 NHH arvostettiin Euroopan 26. parhaaksi kauppakorkeakouluksi.
Suomesta Pohjoismaiden neuvoston Nordplus-stipendien avulla NHH:ssa opiskelevat vuosittain muun muassa Turun ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun ylioppilaat. Keski- ja länsieurooppalaiset vaihto-oppilaat opiskelevat Erasmus-ohjelmaan kuuluvien stipendien avulla.
Aiheesta muualla
60.42302°N, 5.30206°W
Aurélien Scholl
thumb|Aurélien Scholl Aurélien Scholl (13. heinäkuuta 1833 – 16. huhtikuuta 1902) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja.
Scholl syntyi Bordeaux’ssa, Ranskassa. Hän toimitti Voltaire ja Echo de Paris -lehtiä. Scholl kirjoitti näytelmiä teattereihin mutta myös useita romaaneja ja novelleja, jotka kuvaavat Pariisin elämää. Tyyliltään Scholl oli suureksi osaksi humoristi.
Kolotes Lampsakoslainen
Kolotes Lampsakoslainen (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli yksi kuuluisimmista Epikuroksen oppilaista.
Kolotes kirjoitti kuningas Ptolemaios Filopatorille omistetun teoksen nimeltä Siitä, että muiden filosofien oppien mukaan on mahdotonta edes elää. Plutarkhos kirjoitti kaksi teosta sen kumoamiseksi: dialogin todistaakseen Epikuroksen mukaan on mahdotonta elää edes mukavasti sekä teoksen Kolotesta vastaan. Herculaneumista on löydetty joitakin katkelmia Koloteksen toisesta teoksesta, joka oli suunnattu Platonin dialogia Lysis vastaan.
Plutarkhoksen kirjoituksista voidaan päätellä, että Kolotes oli älykäs mutta turhamainen, dogmaattinen ja suvaitsematon. Hän hyökkäsi röyhkeästi Sokratesta ja muita suuria filosofeja vastaan. Hän oli Epikuroksen suosiossa, ja tämä kutsui häntä hellittelynimillä Kolōtaras ja Kolōtarios. Plutarkhos sanoo myös, että kuultuaan Epikuroksen puhuvan asioiden luonteesta Kolotes lankesi polvilleen tämän edessä ja anoi tätä opettamaan häntä. Kolotes katsoi, että totuudenmukaisuus oli välttämätöntä filosofille ja siksi ei ollut soveliasta käyttää taruja opetuksessa. Cicero vastusti tätä näkemystä.
Kaksitaajuuspuhelin
Kaksitaajuuspuhelin on matkapuhelin, joka toimii sekä 900 että 1800 megahertsin taajuudella toimivissa GSM-verkoissa. Kaksitaajuustekniikan ansiosta käytössä on aina se verkko, joka kulloinkin palvelee paremmin. GSM 1800 -verkko on uudempi verkko, joka on tarpeen erityisesti taajamissa, koska sen kapasiteetti on lähes kaksinkertainen verrattuna GSM 900 -verkkoon. Kaksitaajuuspuhelin valitsee automaattisesti sopivan taajuuden riippuen siitä, minkä verkon alueella soitetaan. Kaksitaajuuspuhelimet tulivat markkinoille 90-luvun lopulla.
Lähteet
Multi-band Dual-band
Shaka Zulu
thumb|170px|Shaka 1824 Shaka kaSenzangakhona eli Shaka Zulu (n. 1787 – 22. syyskuuta 1828) oli zulukuningas, joka muutti zulut pienestä klaanista kansakunnaksi, ja hallitsi suurta osaa eteläistä Afrikkaa Phongolo- ja Mzimkulujokien välissä. Hän saavutti menestystä taitavana sotataktikkona.
1700-luvun lopulla pohjoisten ngunien keskuudessa syntyi poliittisia levottomuuksia liiallisen väestönkasvun ja kaupallisen kilpailun seurauksena. Koska ngunien hallitsema rannikkoalue rajoittui Intian valtamereen, Lohikäärmevuoristoon ja eurooppalaisten hallitsemaan Kapmaahan, oli tarvittavan lisämaan hankkiminen mahdollista vain sisäisten sotien avulla. Ngunien väliset etniset yhteenotot johtivat uudenlaisen sotilaallisen ja hallinnollisen järjestelmän syntymiseen. "Mustaksi Napoleoniksi" kutsutun Shaka Zulun johdolla syntyikin vahva zuluvaltio.
Shaka aloitti uudenlaisen Zulu-kuningaskunnan rakentamisen pääasiassa valloitusten avulla. Shakaa pidetään yhtenä Afrikan merkittävimmistä armeijan ja sodankäynnin organisoijista. Hän korvasi aikaisemmin aseina käytetyt pitkät heittokeihäät lyhyillä iskukeihäillä, joita voitiin käyttää taistelussa toistuvasti. Zulusoturit ryhtyivät lähestymään vihollista myös mahdollisimman hiljaa ja näkymättömissä ja yllättivät sen äkillisellä rynnäköllä. Uuden sotataktiikan avulla Shaka löi vuonna 1817 alkaneessa Ndwandwen ja Zulumaan sodassa pian Zwiden joukot ja laajensi valloituksiaan myös pohjoiseen Transkeihin. Shakan valloituksia pakoon lähti suuri joukko väestöä, jonka sanotaan muodostaneen nk. Mfecaneliikkeen (, tunnetaan myös sesothonkielisellä nimellä Difaqane ja Lifaqane). Tämän vaikutukset tuntuivat Keski- ja Itä-Afrikassa saakka.
Shakan isä Senzangakhona edelsi häntä zulujen päällikkönä. Vuonna 1828 Shakan velipuoli Dingane toteutti onnistuneen salajuonen Shakan salamurhaamiseksi ja nousi zulujen kuninkaaksi. Dinganen asema valtaistuimella ei kuitenkaan koko hänen valtakaudellaan ollut täysin vakaa.
Matkiva kulkuri
Matkiva kulkuri (ensimmäisissä painoksissa nimellä Ruonansuu ) on Jope Ruonansuun vuonna 1988 julkaistu esikoisalbumi.
Visa Mäkinen tuotti seuraavana vuonna Ruonansuun kanssa Matkiva kulkuri -nimisen ohjelman, joka julkaistiin VHS-tallenteena. Ohjelmassa Ruonansuu esitti erilaisia sketsejä, ja imitoi julkisuuden henkilöitä, kuten Veikko Vennamoa, Juice Leskistä ja M. A. Nummista.
Huttusen Paavo
Ruonansuu kertoi vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan Jopen pahimmat, että kappale syntyi hänen ollessa keikalla sodankyläläisessä ravintolassa vuonna 1987. Keikan jälkeen hän kuuli ravintolassa, kun eräs asiakkaista kertoi pöytäseurueellensa lausahduksen "Puotin Huttusen Paavoa turpaan!". Kyseinen lausahdus jäi hänen mieleensä, ja alkoi sen pohjalta suunnittelemaan laulua. Hän kirjoitti sanoituksen niin, että sijoitti kappaleen henkilön tavuiltaan sävelen sopivalle paikkakunnalle, ja siihen kävi Tervola. Kappaletta soitettiin ahkerasti julkaisuvuonna radiossa. Samana vuonna Ruonansuu sai puhelun Tervolasta kotoisin olevalta Paavo Huttuselta, joka kyseli kappaleen teosta. Ruonansuu kertoi kappaleen teon taustan, ja pahoitteli jos kappale oli häntä loukannut. Huttunen uhkasi viedä asian oikeuteen, jota ei kuitenkaan lopulta tehnyt.
Matkiva kulkuri
Kappaleessa Ruonansuu imitoi useita eri laulajia, ja laulaa heidän kappaleitaan, kuten M. A. Nummista, Tuomari Nurmiota, Rauli Badding Somerjokea ja J. Karjalaista. Kappaleen lopussa hän tulkitsee Vesa-Matti Loirin äänellä Lapin kesä -kappaleen viimeisen säkeistön.
Albumin nimikappale sai huomiota, kun Ruonansuu pääsi esittämään sen aikaisessa viihdeohjelmassa Vesku Show. Sketsissä Vesa-Matti Loirin esittämä arvostelija pitää esityksestä, mutta kyselee viimeisenä imitoidun henkilön (Loiri) alkuperää. Ruonansuu toteaa tähän: "Se oli yks näyttelijä.".
Madalyn Murray O’Hair
thumb|Madalyn Murray O’Hair vuonna 1983. Madalyn Murray O’Hair (alk. Madalyn Mays; 13. huhtikuuta 1919 Pittsburgh, Pennsylvania – 29. syyskuuta 1995 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen ateistinen ajattelija. Hän oli elinaikanaan hyvin kiistelty hahmo ja kuolikin henkirikoksen uhrina 76-vuotiaana. Murray O’Hair arvosteli kirkkoa, ja hänet tunnettiin karkeana ja kovasanaisena ihmisenä.
Murray O’Hair tuli tunnetuksi Marylandissa vuonna 1960 nostamastaan oikeusjutusta, joka liittyi uskonnon harjoittamiseen koulussa. Myöhemmin saman vuosikymmenen aikana Murray O’Hair perusti American Atheists -järjestön, jota hän itse johti pitkään. Hän oli koulujen seksivalistuksen kannattaja.
Murray O’Hair oli tiiviissä yhteistyössä poikansa Jon Garth Murrayn ja pojantyttärensä Robinin kanssa. Kaikki kolme katosivat elokuussa 1995; ruumiit löydettiin vasta vuonna 2001, kun heidän murhaajansa David R. Waters tunnusti tekonsa sopimuksen nojalla. Waters kuoli sittemmin keuhkosyöpään vankilassa. Murhissa avustanut Gary Paul Karr istuu elinkautista.
Buzdjakin piiri
Buzdjakin piiri on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan länsiosassa Venäjällä. Piirin hallinnollinen keskus, Buzdjakin kylä, sijaitsee 112 kilometriä pääkaupungista Ufasta länteen. Piiri koostuu 12 maalaiskunnasta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Piirin pinta-ala on 1 710 km², asukasluku on noin 31 000 ja asukastiheys 18 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit (51 %), baškiirit (40 %) ja venäläiset (7 %).
Telesto (kuu)
Telesto on Saturnuksen kuu, jonka löysivät Brad Smith, Harold Reitsema, Stephen Larson, ja John Fountain 8. huhtikuuta 1980. Se tunnetaan myös nimillä Saturn XIII ja TethysB. Telesto, jolla on sama kiertorata Tethyksen ja Calypson kanssa, sijaitsee Tethyksen Lagrangen pisteessä L4.
Cassini-Huygens-luotain suoritti ohilennon 11. lokakuuta 2005, jonka perusteella Teleston pinta näyttäisi olevan yllättävän sileä.
Massiäyriäiset
Massiäyriäiset eli halkoisjalkaiset eli mysidit (Mysida) ovat pieniä, yleensä alle parisenttisiä, katkarapua muistuttavia läpikuultavia äyriäisiä. Kuoriäyriäisiin kuuluvalle massiäyriäisten lahkolle on ominaista suora yksilönkehitys, jossa ei ole erillistä toukkavaihetta. Massiäyriäisten nimi viittaa naaraan keskiruumiin raajojen välissä olevaan silmiinpistävään, massimaiseen hautomataskuun (marsupio), jossa poikaset kehittyvät munista suoraan aikuisen kaltaisiksi äyriäisiksi.
Massiäyriäisiä tunnetaan noin tuhat lajia, joista valtaosa on merieläimiä. Pohjois-Euroopan ja Pohjois-Amerikan järvissä elää kuitenkin merkittävä jäännemassiaisten lajiryhmä, johon kuuluu järvien ravintoverkossa tärkeitä lajeja (mm. jäännemassiainen Mysis relicta). Jotkut Mustanmeren alueen äyriäiset taas ovat hiljattain levittäytyneet tulokaslajeina Euroopan ja Pohjois-Amerikan sisävesiin ja Itämereen (esimerkiksi kaspianmassiainen).
Suomesta tunnetaan kahdeksan massiäyriäislajia, joista seitsemän elää Itämeressä, kaksi järvissä.
Massiäyriäisiä myydään akvaariokalojen ruoaksi. Tällöin niistä usein käytetään nimitystä Mysis, lajista riippumatta.
Timo Koivu
Timo Joel Koivu (6. helmikuuta 1918 Lammi – 21. tammikuuta 1985 Hattula) oli suomalainen metsänhoitaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 171. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 57:ssä toiminut Koivu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Sotien jälkeen Koivu työskenteli metsänhoitajana sekä Hämeen Metsätyönjohtajakoulun johtajana.
Paula Eenilä
Paula Taina Tellervo Eenilä (s. 15. helmikuuta 1936 Tampere) on suomalainen poliitikko ja SDP:n kansanedustaja Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Hän suoritti vuonna 1971 oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Turun yliopistosta.
Paula Eenilä oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–1987 sekä presidentin valitsijamies 1978 ja 1982.
George Dzundza
George F. Dzundza (s. 19. heinäkuuta 1945, Rosenheim) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Myöhemmin Dzundza on tullut tutuksi Kova laki -televisiosarjasta, jossa hän näytteli etsivä Max Greeveytä.
Paula Eenilä
Eenilä oli vuosina 1957–1981 naimisissa Jukka Paavali Eenilän kanssa. Heille syntyi tytär Anna-Kaisa Pauliina (1965) ja poika Jukka Joel Johannes (1968).
Sanguma
Sanguma esiintyi South Pacific Festival of Artsilla 1980.
Hōjō
Hōjō voi tarkoittaa:
Shaka (artisti)
Shaka Kampara (s. 1981 Helsinki), taiteilijanimeltään Shaka, on suomalainen rap-artisti Helsingistä. Hän innostui hip hopista kuultuaan 1990-luvulla Public Enemyä. Shaka kuuluu rap-artisti Jontin kanssa Jontti & Shaka -nimiseen hip hop-duoon. Duo on julkaissut yhden EP:n, yhden studioalbumin ja yhden kokoelman. Shaka kuuluu myös Koivuniemen Herrat -yhtyeeseen. Koivuniemen Herrojen debyyttialbumi Sokeat johdattaa julkaistiin 28. huhtikuuta 2010 ja toinen albumi Jotain uutta auringon alla 14. syyskuuta 2012. Shakan vanhemmat asuivat hänen syntymänsä aikaan Espoon Tapiolassa. Perhe muutti Shakan ensimmäisen vuoden aikana Helsingin Ullanlinnaan.
Shaka on suorittanut siviilipalveluksen.
Vierailijana
{| class="wikitable" ! Artisti ! Kappale ! Albumilta ! Muut vierailijat ! Vuosi
Ristinummi (Järvenpää)
Ristinummi on Järvenpään 21. kaupunginosa. Se sijaitsee Järvenpään etelärajalla ja rajoittuu sekä idässä että etelässä Tuusulaan. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 562 ihmistä.
Ristinummella sijaitsi ennen Helsinki–Riihimäki-radan Ristinummen seisake, jolla pysähtyivät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen H- ja T-junat. Seisake lakkautettiin 31. toukokuuta 1998.
Ristinummella oli myös tasoristeys, joka poistettiin turvallisuussyistä 2000-luvulla ja tilalle tuli alikulku.
Farmakogenetiikka
Lääkkeiden metabolia
Lääkeainemetaboliaan eli aineenvaihduntaan vaikuttavat monenlaiset ulkoiset ja sisäiset tekijät. Ulkoisiin tekijöihin luetaan metaboliaa indusoivat eli nopeuttavat tai inhiboivat eli hidastavat aineet, esimerkiksi eri lääkkeiden yhteisvaikutus elimistössä. Sisäisiä tekijöitä taas ovat isäntätekijät ("host"-tekijät) kuten ikä, lihavuus, fyysinen kunto, sairaudet ja perinnölliset tekijät. Geneettiset poikkeavuudet vierasaineita metaboloivien entsyymien välillä ovat tärkeä syy ihmisten erilaisiin lääkeainevasteisiin. Polymorfismiksi on sovittu sellainen geneettinen muutos, jonka esiintyvyys väestössä on vähintään 1 prosentti.
CYP-entsyymien perinnöllinen vaihtelu
Keskeisin vierasaineiden metaboliareitti on maksan sytokromi P450 (CYP) -järjestelmä. CYP-entsyymit muuttavat lääkeaineita helpommin eritettävään muotoon, ja jos niiden toimintaa estetään, lääkkeen pitoisuus ja puoliintumisaika kasvavat. Ihmisellä lääkeaineita metaboloivista CYP-entsyymeistä tärkeimpiä ovat CYP1A2, CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6 ja CYP3A4. Lähes kaikkien CYP-entsyymien ilmentymisessä on löydetty perinnöllistä vaihtelua, joka on luonteeltaan kvalitatiivista eli laadullista; toisin sanoen entsyymin rakenteessa on muutos, joka yleensä heikentää sen toimintaa. Polymorfia tulee selkeimmin näkyviin silloin, kun ominaisuus on monogeenisesti periytyvä.
Historia
Epätavallisia lääkevasteita oli havaittu tietyissä perheissä ja suvuissa jo kauan ennen lääkkeiden molekyyli- ja solubiologisten vaikutusmekanismien selvittämistä, ja syyksi epäiltiin perinnöllistä vaihtelua. Varsinaisen farmakogenetiikan tutkimuksen katsotaan alkaneen noin 40 vuotta sitten. 1950-luvulla Price-Evans kollegoineen tunnisti tuberkuloosilääke isoniatsidin pääasialliseksi eliminaatioreitiksi N-asetylaation. Yksilöiden väliset erot asetylaatiossa huomattiin merkittäviksi, ja havainto olikin yksi ensimmäisistä löydetyistä polymorfismeista.
Palveluoperaatio Saapas
Saapas on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon palveluoperaatio, jonka tarjoama apu on suunnattu alle 30-vuotiaille. Se on nuoriso- ja erityisnuorisotyöhön liittyvää auttamis- ja sielunhoitotyötä, joka kohdistuu lapsiin ja nuoriin. Työskentely tapahtuu nuorten kokoontumispaikoissa viikonloppuisin ja erilaisten nuorten suurkokoontumisten yhteydessä. Palveluoperaatio Saapas on myös rekisteröity merkki, jota saavat käyttää vain seurakunnat, joille on myönnetty siihen lupa.
Historia
Varsinainen Saappaan historia juontaa 11.–13. elokuuta 1972 Keimolan moottoriradalla järjestettyyn suureen pop-tapahtumaan Keimola-Rockiin. Tapahtumassa oli huomattava määrä kävijöitä. Joukko Helsingin ja Vantaan seurakuntien työntekijöitä ennakoi, että alueella tulee olemaan ongelmia alkoholin ja huumeiden käytön suhteen. Ennakointi osoittautui oikeaksi ja tästä alkoi seurakuntien festivaalitoiminta, joka laajeni nopeasti Helsingin lisäksi Turkuun, Tampereelle ja Jyväskylään. Vuonna 1975 toiminnasta alettiin käyttää nimeä Operaatio Saapas.
Aluksi toiminta oli vain kesäisin festivaaleilla tapahtuvaa, mutta 1980-luvun taitteessa ymmärrettiin, ettei ole mielekästä kouluttaa vapaaehtoisia vain kesän festivaaleja varten, vaan koulutettua ryhmää voidaan käyttää ympärivuotisesti erityisnuorisotyön eri tehtävissä. Tämä huomattiin myös toiminnan jatkuvuuden erääksi tärkeäksi edellytykseksi. Enää ei tarvinnut perustaa ja kouluttaa ryhmää vain muutamaa tapahtumaa varten. Aikuisten, koulutettujen saapaslaisten ryhmä oli valmis ottamaan vastuuta pitkäjännitteisemmästä nuorisotyöstä. 1980-luvun puolivälissä vapaaehtoisia Saapas-ryhmiä oli jo noin kolmekymmentä. Tämän kehityksen myötä toimintaa alettiin kutsua nimellä Palveluoperaatio Saapas.
Toiminta
Palveluoperaatio Saappaan tavoitteena on tarjota matalan kynnyksen apua siellä, missä nuoret itse aikaansa viettävät. Etsivän työn peruslähtökohtiin kuuluu, ettei odoteta apua tarvitsevien itse hakevan sitä, vaan apua on tarjolla sitä tarvitsevan ”omalla reviirillä”. Avun tarpeessa oleva itse määrittelee avun tarpeensa sekä halukkuutensa vastaan ottaa apua. Etsivä työ ei siis ole menetelmänä kontrolloivaa työtä, vaan erityisryhmiin kohdistuvaa sosiaalista auttamista. Nuorten kohdalla lastensuojelukysymykset ja muut alaikäisyyteen liittyvät juridiset näkökulmat ovat silti läsnä, eikä niitä voida toiminnassa ohittaa. Palveluoperaatio Saappaan auttamiskeinoina on keskusteluavun tarjoaminen, kannustaminen vastuun kantamiseen omasta itsestä, ohjaus, fyysinen ensiapu ja kuljetusmahdollisuus. Monilla ryhmillä on tarjota myös lepopaikka, jossa nuori voi viipyä tarkoituksen mukaisen ajan.
Suuremmilla paikkakunnilla Saapas päivystää säännöllisesti perjantai-iltaisin, pienemmillä tarvittaessa ja erilaisten tapahtumien yhteydessä. Festivaalipäivystykset poikkeavat suuresti kadulla tapahtuvista päivystyksistä. Festivaalipäivystyksissä korostuu haittojen minimointi kun taas katupäivystyksessä korostuu työn pitkäjänteisyys ja etsivän työn tavoitteet.
Palveluoperaatio Saappaan toiminta perustuu vapaaehtoisuuteen, luottamukseen, avoimuuteen, jokamiehen oikeuksiin ja kansalaisvelvollisuuksiin. Vapaaehtoisten tulee sitoutua toiminnan periaatteisiin ja noudattaa voimassa olevia salassapitosäännöksiä. Palveluoperaatio Saappaan vapaaehtoiskoulutuksen järjestävät paikalliset Saapasryhmät.
Palveluoperaatio Saapas on kirkon työtä ja vapaaehtoinen toimii aina osana seurakunnan organisaatiota. Palveluoperaatio Saappaan hengellinen ulottuvuus on palvelussa (diakoniassa), ei julistuksessa. Vapaaehtoisuus ei vaadi omaa hengellistä sitoutumista, mutta vapaaehtoisella tulee olla valmiuksia keskustella nuorten kanssa nuorten tehdessä aloitteen, myös hengellisistä kysymyksistä. Saapas ei tee lähetystyötä, mutta tunnustaa kaikkine osa-alueineen olevansa osa evankelis-luterilaisen kirkon työtä ja perustehtävää.
Tšingis-kaani
Tšingis-kaani (, alkuperäinen nimi Temüdžin (Тэмүжин), 1162/1167 – 18. elokuuta 1227) oli mongolien sotilasjohtaja ja lainlaatija, joka valloitti 1200-luvun alussa suuren osan Keski- ja Itä-Aasiaa. Hän oli ensimmäinen Mongolivaltakunnan suurkaani, ja häntä pidetään Mongolian valtion isänä.
Nuorena kovia kokenut Temüdžin sai heimosotien tuloksena yhdistettyä hajanaiset mongoliheimot. Hänet julistettiin vuonna 1206 Tšingis-kaaniksi, kaikkia mongoleita hallitsevaksi suurkaaniksi. Otettuaan ensin Mongoliassa käyttöön kirjoitusjärjestelmän ja laadittuaan lain Tšingis aloitti laajat sotaretket, joilla hän sai käsiinsä suuria osia Euraasiasta. Näihin kuuluivat hyökkäykset Läntiseen Xiaan, Jin-valtioon, Karakitain valtakuntaan, Kovaresmiaan‎ ja Afganistaniin. Lisäksi Tšingisin kenraalit kävivät sotajoukkoineen taistelemassa aina Mustanmeren rannikoilla asti.
Ennen kuolemaansa vuonna 1227 Tšingis-kaani nimesi seuraajakseen poikansa Ögedein ja pilkkoi valloituksensa kaanikunniksi neljälle pojalleen.
Nuoruus
thumb|Syksyinen [[Ononjoki Mongoliassa alueella missä Temüdzin syntyi ja kasvoi.]] Tiedot Tšingis-kaanin, alkuperäiseltä nimeltään Temüdžinin, elämästä perustuvat 1200-luvun alkupuolelta peräisin olevaan Mongolien salaiseen historiaan sekä muutamaan myöhempään kiinalaiseen ja arabialaiseen tekstiin. Pian Tšingis-kaanin kuoleman jälkeen koottuun Mongolien salaiseen historiaan on kerätty Tšingisin elämän varrelta kaikki tapahtumat, joiden katsottiin selittävän hänen valtaannousunsa. Kirjan mukaan Tšingisin nousu perustui Taivaan (Tengrin) johdatukseen aina hänen klaaninsa muinaisista esi-isistä lähtien. Tarkoituksensa vuoksi kirjaa ei pidetäkään luotettavana historiateoksena.
Temüdžin syntyi joidenkin tutkijoiden mukaan vuonna 1162, toisten mukaan vuonna 1167. Legendan mukaan hän piteli syntyessään oikeassa kädessään verihyytymää. Toisen legendan mukaan suvun kantavanhemmat olivat sininen susi Börte Chino ja villipeura Gua Maral. Temüdžin syntyi ylhäiseen perheeseen vanhimpana lapsena, hänen isänsä Jesügei oli Borjigin-klaanin heimopäällikkö ja hänen äitinsä oli Olkonud-klaanin Hoelün. Alle kymmenvuotiaana Temüdžinin oli määrä mennä naimisiin merkittävän mongolijohtajan Dei-secenin tyttären Börten kanssa. Hänen isänsä kuitenkin myrkytettiin sitä ennen, ja Temüdžin hylättiin arolle kuolemaan.
Temüdžin eli aroilla kolmen tai neljän vuoden ajan äitinsä, äitipuolensa ja kuuden sisaruksensa kanssa luonnosta keräämällään ja metsästämällään ravinnolla. Kolmentoista vuoden iässä Temüdžin riitaantui velipuolensa Bekterin kanssa ja surmasi tämän.
Vihollisklaani Taitšut halusi päästä Temüdžinista lopullisesti eroon ja vangitsi hänet kolmen päivän takaa-ajon jälkeen. Parin viikon kuluttua Temüdžinin onnistui paeta, ennen kuin hänet ehdittiin teloittaa. Temüdžin alkoi kerätä miehiä oman klaaninsa ja vaimonsa klaanin tueksi. Hänen vihollisensa hyökkäsivät, ajoivat Temüdžinin pyhälle Burhan Haldun -vuorelle pakoon ja ryöstivät Börten, jonka kanssa Temüdžin oli mennyt naimisiin. Taivaan suojeluksessa ollut Temüdžin lähti ryöstäjien perään veriveljensä Jamukan ja 12 000 miehen kanssa ja pelasti vaimonsa.
Mongolien yhdistäjä
pienoiskuva|Keväällä 1206 Tšingis-kaani nousi suurkaanina valtaistuimelle Yeke Quriltayssa Onan-joen lähdealueella. Jami' al-tawarikh, Rashid al-Din. Temüdžin voitti useita taisteluita, ja hänen armeijansa kasvoi. Lopulta Temüdžin yhdisti erillisistä, mutta toisilleen sukua olevista klaaneista muodostuneet Keski-Aasian paimentolaisheimot liittolaisten verkostoksi. Temüdžin nousi verkoston hallitsevaksi johtajaksi diplomatian, anteliaisuuden ja säälimättömän voimankäytön ansiosta. Hän alisti muun muassa tataarit, kereiitit, naimaanit ja merkiitit. Vuonna 1206 mongolit nimittivät Kerulenjoella Temüdžinin virallisesti johtajakseen, ja hän sai nimekseen Tšingis-kaani.
Uudistukset
Tšingis-kaani valitsi uiguurien kirjaimiston pohjalta laaditun kirjaimiston mongolin kielen kirjoitusjärjestelmäksi. Hän laaditutti vuosina 1206–1218 kirjallisen lain, jasan. Hän perusti myös hevoskuriirien jam-postiverkoston vaihtopaikkoineen. Hän laajensi omaa henkivartiokaartiaan (kesikten) 800 miehestä 10 000 mieheen, jotka edustivat turvallisuussyistä monia heimoja ja olivat hänen armeijansa ylimpien upseerien poikia.
Sotaretket Kiinaan
thumb|450px|Tšingis-kaanin ja hänen kenraaliensa tärkeimpiä sotaretkiä. Vaaleanpunaisella varjostuksella Mongolivaltakunta ja sen hallitsemat alueet Tšingis-kaanin kuollessa vuonna 1227. Tšingis-kaani alkoi laajentaa valtakuntaansa taitavasti liikkuvien ja väsymättömien ratsujousimiestensä muodostaman armeijan avulla. Hän oli myös taitava käyttämään hyväkseen vihollistensa keskinäisiä kaunoja luodakseen eripuraa heidän välilleen. Tšingisin joukkoja motivoi valloituksista tasapuolisesti jaettu ja saatu ryöstösaalis ja voittoisille komentajille annetut maat ja orjat. Tšingis sai lyömiensä alueiden vasallihallitsijoilta suojelurahaa. Tšingisin taktiikkaan kuului kaupunkien hävittäminen salamahyökkäyksillä ja joskus niiden koko väestön murhaaminen varoitukseksi muille kaupungeille.
Sotaretket Läntiseen Xiaan
Mongoliasta etelään sijaitsi kolme kiinalaisvaltiota: tangutien Läntinen (Xi) Xia Mongolian lounaispuolella, Jin-dynastia kaakkoispuolella ja Song-dynastia niiden eteläpuolella. Tšingis aloitti valloituksensa Läntisestä Xiasta, sillä heikkona ja arolla sijaitsevana se oli helpompi valloittaa kuin vuoristoinen ja linnoitettu Jin. Hän havitteli Läntisestä Xiasta saalista joukoilleen ja halusi tehdä maasta suojelurahaa maksavan vasallivaltionsa.
Mongolit olivat tehneet Temüdžinin johdolla hyökkäyksiä Läntiseen Xiaan jo vuodesta 1205 alkaen, kun kereiittien johtaja oli paennut sinne. Tšingis-kaanin joukot tekivät keväällä 1209 suurhyökkäyksen Läntiseen Xiaan. Kun Tšingis oli valloittanut ensimmäiset rajakaupungit, tangutit pyysivät apua Jiniltä, joka kuitenkin torjui avunpyynnön. Suurkaanin joukot ratsastivat aavikon yli pääkaupunki Yinchuania edeltävään solaan, jota vartioi kymmenien tuhansien tangutien armeija. Kahden kuukauden odottelun jälkeen mongolit teeskentelivät vetäytyvänsä. Kun tangutit hyökkäsivät mongolien jälkijoukkojen kimppuun, pääjoukot yllättivät heidät. Näin mongolien tie pääkaupunkiin oli avoin.
Kun mongolit saavuttivat Yinchuanin, he eivät pystyneet valloittamaan kaupunkia heti, sillä heiltä puuttuivat katapultit ja muut linnoitusten valloittamisessa tarvittavat heitto- ja murtolaitteet. He yrittivät aluksi hukuttaa kaupungin avaamalla padot, mutta alavalla maalla tästä oli haittaa vain mongoleille itselleen, jotka joutuivat vetäytymään kukkuloille. Toisaalta tangutien sadot olivat nyt pilalla ja heiltä alkoi loppua ruoka. Tangutien keisari antoi Tšingis-kaanille tyttärensä vaimoksi sekä kameleita, metsästyshaukkoja ja tekstiilejä. Saatuaan näin Läntisestä Xiasta itselleen vasallivaltion Tšingis lähti joukkoineen takaisin kohti kotimaata.
Sotaretket Jiniin
Seuraavaksi Tšingis-kaani kävi Jin-dynastian kimppuun. Kiinan muuri ei pidätellyt mongoleita, sillä vielä 1200-luvun alussa muuri koostui helposti ylitettävistä maavalleista. Jin-valtiossa oli kuitenkin kymmenen kertaa enemmän asukkaita kuin mongolien valtiossa, sen armeija oli suurilukuinen ja kaupungit linnoitettuja.
Tšingisin joukot kokoontuivat keväällä 1211 Hentii-vuorten eteläisiin laaksoihin ja ylittivät 800 kilometrin levyisen Gobin autiomaan kolmessa leveässä rivistössä. Mongolit ajoivat Jinin joukot takaisin pääkaupunkiinsa Pekingiin ja valloittivat useita kaupunkeja ja linnakkeita Keltaiseltajoelta Mantšuriaan, mukaan lukien Jin-valtakunnan toiseksi tärkeimmän kaupungin Shenyangin.
thumb|Kiinalaisia lähettiläitä tuomassa Tšingis-kaanille antautuneesta Pekingistä lahjoja ja prinsessan. Afganistanilainen maalaus vuodelta 1430. Mongolit vetäytyivät ensin takaisin pohjoiseen mutta palasivat Jiniin ryöstelemään syksyllä 1212. Seuraavan kerran he hyökkäsivät kesällä 1213. Tällöin Tšingis jatkoi joukkoineen kohti pääkaupunki Pekingiä valloittaen ja tuhoten kaupunkeja kaikkialta. Pekingin piiritys kesti vuoden ja päättyi keväällä 1214. Mongolit lopettivat piirityksen, kun Jinin keisari oli luovuttanut prinsessan, 500 lasta, 3 000 hevosta ja suuren määrän silkkikangasta.
Tšingisin kenraalit Mukali ja Kasar hyökkäsivät vuosina 1214-1216 Jin-valtion pohjoisosiin Mantšuriaan. Päästyään Tyynenmeren rannikoille joukot jatkoivat Korean niemimaalle ja saivat Korean hovista sotasaaliina kirjoituspaperia. Sen jälkeen Tšingis lähetti omia ja vasallivaltionsa Läntisen Xian joukkoja valloittamaan Jinin pääkaupunki Kaifengia Keltaisenjoen eteläpuolella. Kaupungin puolustus kuitenkin kesti hyökkäyksen. Tytär Alakai Beki (n. 1191–1230 jälkeen) toimi sijaishallitsijana, sen jälkeen kun Tšingis lähti Kiinasta länteen.
Sotaretket länteen
Tšingis lähetti vuonna 1218 sadan miehen ja 500 kamelin lähetystön Otrariin Kovaresmian ja Karakitain rajalle nykyisen Kazakstanin eteläosiin avatakseen kauppayhteydet länteen silkkitietä pitkin. Kaupungin kuvernööri Inaltšuk kuitenkin pidätti koko lähetystön ja sitten surmautti heidät šaahi Muhammadin käskystä. Tšingis lähetti vielä kolme uutta lähetystöä, mutta kun Muhammad oli surmauttanut nekin, nöyryytetty Tšingis lähti kostoretkelle länteen. Hän pyysi apujoukkoja vasallivaltioltaan Läntiseltä Xialta, mutta sen kuningas torjui avunpyynnön.