cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Obadjan kirja
Historia
Kirjan kirjoittajana pidetään yleisesti profeettaa nimeltä Obadja, joka tarkoittaa "Herran palvelija (tai palvoja)". Kirjan kirjoitusajankohdasta ei ole tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. Se on vaikea päätellä, koska Obadjan henkilöllisyydestä, perheestä tai kirjan ulkopuolisesta historiallisesta kontekstista ei ole tietoja. Ajoitus täytyy siksi päätellä profetiasta itsestään.
thumb|left|220px|Obadja. Kirjan sisältö käsittelee Edomin valtakunnan tuhoa, koska se ei avustanut Israelia sodassa. Tämä voi sijoittua kahteen historialliseen tilanteeseen. Ensimmäinen ajoittuu vuosiin 853–841 eaa., jolloin filistealaiset ja arabit valtasivat Jerusalemin kuningas Joramin aikana. Tästä tapahtumasta kertovat 2 Kun. 8:20–22 ja 2 Aikak. 21:8–20. Toinen ajoittuu vuosiin 605–586 eaa., jolloin Babylonin kuningas Nebukadressar II hyökkäsi Jerusalemiin. Tämä johti israelilaisten pakkosiirtolaisuuteen eli Babylonin vankeuteen.
Ensin mainitussa tapauksessa Obadja olisi profeetta Elisan aikalainen, toisessa tapauksessa puolestaan profeetta Jeremian aikalainen. Suurin osa tutkijoista kannattaa jälkimmäistä ajoitusta, koska Obadjan kirjan jakeet 1–9 vastaavat Jeremian kirjan jakeita 49:7–22. Jeremian kirjan kohtaus sijoittuu kuningas Jojakimin neljännelle hallitusvuodelle (604 eaa.), ja näin Obadja näyttää viittaavan Nebukadressar II:n toimeenpanemaan Jerusalemin tuhoon vuonna 586 eaa. Kuitenkin myös toisella vaihtoehdolla on kannattajansa. Osa tutkijoista kannattaa jopa kokonaan muita ajoituksia.
On todennäköisempää, että sekä Jeremia että Obadja hyödynsivät yhteistä, tuntematonta lähdettä, kuin että Jeremia olisi hyödyntänyt aikaisempaa Obadjan kirjaa lähteenään. Obadjan kirjan jakeissa 10–21 on myös paljon materiaalia, joita Jeremia ei käytä, mutta jotka olisivat sopineet hänen tarkoitusperiinsä hyvin, jos ne vain olisivat olleet hänen saatavillaan.
Sisältö
Kirjan yhdeksän ensimmäistä jaetta kertovat ennustuksen Herran Edomin maassa toimeenpanemasta täydellisestä tuhosta. Obadja kirjoittaa, että tuho tulee olemaan niin täydellinen, että se on jopa pahempi kuin yöllä tuleva varas, sillä varaskaan ei tuhoa kaikkea. Herra tulee sallimaan kaikkien Edomin liittolaisten kääntyä tätä vastaan ja ajaa Edom pois omasta maastaan.
Jakeet kymmenestä neljääntoista kertovat syyn näin ankaraan rangaistukseen. Kun Israelin, Jumalan valitun kansan, kimppuun hyökättiin, Edom kieltäytyi auttamasta ja käyttäytyi täten kuin vihollinen. Vielä pahempaa oli se, että Israel ja Edom jakoivat yhteisen verilinjan, koska niiden perustajat Jaakob ja Eesau olivat veljeksiä. Sukulaisen hylkäämisen vuoksi Edom peitettäsiin häpeään ja tuhottaisiin ikuisiksi ajoiksi. Viimeiset jakeet, jakeet 15–21, kuvaavat Israelin paluuta ja Edomilaisten poispyyhkimistä. Jae 18 sanoo, ettei Eesaun heimosta ole yhtään selvinnyttä, kun tuho on lopussa. Israelista tulee pyhä paikka, ja sen kansa palaa maanpakolaisuudesta ja asuttaa edomilaisten kerran asuttaman maan. Viimeinen jae, jae 21, sijoittaa Herran kuninkaaksi, joka hallitsee yli kaikkien Edomin vuorten.
Édouard Balladur
Édouard Balladur (s. 2. toukokuuta 1929, İzmir, Turkki) on ranskalainen gaullistipoliitikko (RPR, UMP), pääministeri 1993–1995.
Faroksen majakka
Faroksen majakka ( tai Turris Pharia) oli antiikin aikainen majakka Aleksandriassa Egyptissä. Se sijaitsi Faroksen saarella kaupungin sataman edustalla. Majakka rakennettiin noin vuosina 297–285 eaa., ja se oli valmistumishetkellään maailman kolmanneksi korkein rakennus. Se luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Édouard Balladur
Balladurin perhe on armenialaista pankkiiri- ja kauppiassukua, joka eli monia sukupolvia osmanien Smyrnassa (nyk. İzmir). Hän syntyi Izmirissa nykyisessä Turkissa, jossa Osmanien valtakunnan hajottua syttyi voimakkaita ulkomaalaisten ja kristittyjen vainoja. Tämän vuoksi hänen vanhempansa viiden lapsensa kanssa muuttivat Marseilleen vuonna 1935.
Faroksen majakka
Historia
Faroksen majakka rakennettiin hellenistisen kauden alussa. Sen rakentaminen alkoi Ptolemaios I:n aikana todennäköisesti noin vuonna 297 eaa., ja se valmistui tämän seuraajan Ptolemaios II:n aikana noin vuonna 285 eaa. Rakennustyön hinnaksi mainitaan antiikin lähteissä 800 talenttia.
Édouard Balladur
Politiikassa Balladur oli vuodesta 1964 pääministeri Georges Pompidoun neuvonantajana. Hän toimi hallituksen neuvottelijana vuoden 1968 työehtosopimuksia (Grenellen sopimukset) solmittaessa. Pompidoun tultua valituksi presidentiksi Balladur nimitettiin Élysée-palatsin virkamieskuntaan ja 1974 pääsihteeriksi. Pompidoun kuoleman jälkeen hän vetäytyi hyvin palkattuun teollisuusjohtajan tehtävään. Vuonna 1967 Balladur otettiin yleisradioyhtiö ORTF:n hallintoneuvostoon. Vuodet 1968–1980 hän oli Mont Blancin tunneliyhtiön johtokunnan johdossa, ja häntä kuultiin vuoden 1999 kuolemaan johtaneen onnettomuuden vuoksi. Hän oli myös Compagnie Générale d'Électricitén tytäryhtiön, myöhemmän Alcatelin johdossa 1977–.
Faroksen majakka
Historia
pienoiskuva|vasen|upright=0.78|Faroksen majakka kuvattuna Aleksandrian lyömässä tetradrakhmassa [[Commodus|Commoduksen ajalta (188–189 jaa.).]] Majakka auttoi merenkulkijoita purjehtimaan turvallisesti Aleksandrian satamaan. Tämä apu oli tarpeen, koska kaupunkia ympäröinyt Niilin suistoalue oli hyvin alavaa maata, eikä siellä ollut maamerkkejä, joita navigoinnissa olisi voitu hyödyntää. Lisäksi merellä Aleksandrian edustalla oli riuttoja, jotka tekivät kaupungin lähestymisestä vaarallista erityisesti yöaikaan.
Majakan arkkitehdiksi mainitaan Sostratos Knidoslainen. Plinius vanhemman mukaan hän sai kuninkaalta luvan kirjoituttaa oman nimensä majakan jalustaan. Toiset lähteet puolestaan kertovat, että häneltä nimenomaan kiellettiin oman nimensä sijoittaminen majakkaan, jonka jälkeen hän leikkautti salaisesti kiviin nimensä syvillä kirjaimilla, peitti ne pehmeämmällä ja häviävämmällä laastilla, ja kirjoitutti päälle Ptolemaioksen nimen. Näin kuninkaan nimi oli näkyvissä joidenkin sukupolvien ajan, mutta jälkimaailma tuli näkemään arkkitehdin nimen. Kirjoituksen mukaan majakka oli omistettu jumalille kaikkien merimiesten puolesta.
Myöhemmän antiikin aikana majakka luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Rakennus säilyi pystyssä yli 1500 vuotta, ja sitä käytettiin edelleen arabiajalla. Majakka vaurioitui vakavasti keskiajan kuluessa, mahdollisesti useissa maanjäristyksissä. Ainakin majakan huippu saattoi tuhoutua jo jossakin varhaisemmassa vaiheessa. Toisaalta rakennus vaikuttaa toimineen majakkana vielä vuonna 1115, jolloin Al-Idrisi tutustui siihen. Joidenkin kertomusten mukaan huipulle olisi rakennettu jossakin vaiheessa moskeija. Majakka sortui lopullisesti maanjäristyksessä 8. elokuuta 1303. Vuonna 1479 sen paikalle rakennettiin Qajitbein linnoitus, johon käytettiin majakasta saatuja kiviä. Se on nimetty rakennuttajansa, samannimisen sulttaanin mukaan.
Édouard Balladur
Balladur pyrki vuonna 1998 Île-de-Francen alueneuvoston puheenjohtajaksi ja vuonna 2001 Pariisin pormestariksi, muttei tullut valituksi. Hän ei lähtenyt ehdokaaksi enää vuoden 2007 kansalliskokousvaaleihin.
Faroksen majakka
Historia
Vaikka majakka onkin tuhoutunut, siitä on säilynyt kuvia esimerkiksi aikansa rahoissa ja mosaiikeissa, sekä joitakin sanallisia kuvauksia erityisesti arabiajalta. Rakennusta on tutkinut laajimmin saksalainen klassillinen arkeologi Hermann Thiersch 1900-luvun alussa. Majakan paikan ympäristössä on suoritettu meriarkeologisia tutkimuksia erityisesti vuosina 1962 ja 1994. Niissä on löydetty rakennuksen osia ja veistoksia.
Rakennus ja löydökset
pienoiskuva|Ennallistuspiirros majakasta sen eri vaiheissa, vasemmalla antiikin aikainen, keskellä ja oikealla arabikauden majakka.
Faroksen majakka sijaitsi sille nimen antaneella Faroksen saarella Aleksandrian satamien edustalla. Se oli rakennettu saaren koilliskärkeen vastapäätä Suuren sataman lahden itäpuolen aallonmurtajan päätä, joka tunnettiin nimellä Farillon. Majakka oli rakennettu valkoisesta kivestä, luultavasti paikallisesta kalkkikivestä, sekä graniitista. Tyyliltään majakka oli hellenistinen.
pienoiskuva|Majakan paikalla nykyisin oleva [[Qajitbein linnoitus.]] Majakan ylimmän kerroksen sylinterimuodon on arveltu viittaavan siihen, että tulen valoa voimistettiin kuperilla ja kiillotetuilla pronssikilvillä, jotka pyörivät ja heijastivat valon taivaanrantaan. Tämä pyörivä valokiila, katsojan näkökulmasta vilkkuva valo, pyyhki taivaanrantaa lähes 50 kilometrin päähän. Polttopuut tuotiin eläimillä majakan varastohuoneisiin ramppia pitkin.
Legendat
Majakan suuri maine tuotti myös paljon siihen liittyneitä legendoja. Erään mukaan majakan huipulla olleita peilejä voitiin käyttää vihollislaivojen sytyttämiseen keskittämällä auringonsäteet kohteeseensa. Arkhimedeen kerrotaan sytyttäneen samalla tavalla roomalaisia sotalaivoja, mutta Aleksandriaan sijoitettuna kertomus lienee tarua. Vielä mielikuvituksellisemman tarinan mukaan majakan linssiä voitiin käyttää suurennuslasina, jolla pystyi katselemaan, mitä Konstantinopolissa tapahtuu.
Debatti (lehti)
Debatti on suomalainen verkossa julkaistava itsenäinen mielipidelehti, jota julkaisee Sosialidemokraattiset Opiskelijat (SONK). Debatti siirtyi vuoden 2020 huhtikuussa verkkojulkaisuksi.
Historia
Lehden edeltäjä oli vuosina 1982–1991 ilmestynyt Punakynä. Debatin alkuvuosina lehti ilmestyi keskimäärin kahdesti vuodessa. Vuosituhannen vaihteessa Debatti vakiintui neljästi vuodessa ilmestyväksi sisäisen ja ulkoisen tiedottamisen tarpeita tyydyttäväksi julkaisuksi. Lehti muuttui 2000-luvun puolivälissä järjestölehdestä mielipidelehdeksi. Vuonna 2020 Debatti siirtyi neljästi vuodessa ilmestyvästä printtijulkaisusta verkkojulkaisuksi, jossa juttuja julkaistaan yksitellen. Vanhat lehdet ovat luettavissa Issuu palvelussa.
Debatti on Kulttuuri- mielipide- ja tiedelehtien liiton jäsen ja SONKin jäsenlehti.
Doug Walgren
Douglas Walgren (s. 28. joulukuuta 1940 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen demokraattinen poliitikko ja asianajaja. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen 1977-1991.
Fate of Norns
Fate of Norns on ruotsalaisen melodisen death metal -yhtye Amon Amarthin viides täyspitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Doug Walgren
Oltuaan seitsemän kautta edustajainhuoneessa Walgren hävisi vuonna 1990 32-vuotiaalle republikaanille Rick Santorumille Pennsylvanian 18. vaalipiirissä.
Alfred Kinsey
Alfred Charles Kinsey oli yhdysvaltalainen hyönteistutkija ja eläintieteen professori. Hän perusti vuonna 1947 Indianan yliopistoon Rockefeller-säätiön rahoituksella Seksin ja lisääntymisen tutkimuslaitoksen. Instituutti tunnetaan nykyään nimellä Kinsey Institute for Research in Sex, Gender and Reproduction, lyhyemmin Kinsey Institute. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ihmisen seksuaalisuutta koskevista laajoista haastattelututkimuksista, joista käytetään nimitystä Kinseyn raportti.
Kinsey kasvoi uskonnollisessa ja seksuaalisesti ahdasmielisessä perheessä ja harrasti nuorena partiota. Luonnossa samoilu oli hänelle henkireikä perheen ilmapiiristä, ja niinpä hän lähti isänsä vastustuksesta huolimatta opiskelemaan biologiaa. Yliopistolla hän tutustui tulevaan vaimoonsa. Seksuaalikielteisen kasvatuksen takia nuorella parilla oli yhdyntävaikeuksia, ja suojellakseen muita samoilta traumaattisilta kokemuksilta Kinsey päätyi opettamaan yliopistossa seksuaalisuuden perusasioita avioitumassa oleville vanhemmille opiskelijoille.
Hän alkoi haastatella oman kurssinsa opiskelijoita seksuaalisista kokemuksista ja laajensi otostaan tuttavapiiriinsä ja kollegoihinsa yliopistolla. Rockefeller-säätiön tuella hän palkkasi apulaisia ja haastatteli näiden kanssa yhteistyössä tuhansia amerikkalaisia.
Kinsey oli itse biseksuaali.
Tutkimuksen tulokset julkaistiin kahtena bestseller-raporttina. Miehen sukupuolinen käyttäytyminen (Sexual Behavior in the Human Male) ilmestyi vuonna 1948 ja Naisen sukupuolinen käyttäytyminen (Sexual Behavior in the Human Female) 1953. Kumpaakin myytiin paljon: mieskirjaa yli puoli miljoonaa ja naiskirjaakin yli 300 000 kappaletta, ja ne on käännetty 11 kielelle, jälkimmäinen myös suomeksi. Miehen sukupuolinen käyttäytyminen teosta varten Kinsey hankki tietoa lasten seksuaalisuudesta Rex King nimiseltä pedofiililtä. Teoksessa on kuvailtu esimerkiksi lasten kykyä saada orgasmeja Rex Kingin kokeilujen pohjalta. Kinsey on myös tutkinut homoseksuaalisuuden yleisyyttä miesten keskuudessa. Hänen väittämänsä mukaan 10% miehistä olisi homoseksuaaleja. Kriitikoiden mielestä luku on paljon pienempi ja on epäilty, että Kinsey yritti tarkoituksella suurennella homoseksuaalien osuutta.
Alfred Kinsey kuoli 62-vuotiaana kärsittyään keuhkokuumeesta ja sydänsairaudesta.
R. Erik Serlachius
Ralph Erik Serlachius (24. tammikuuta 1901 Mänttä − 8. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi G. A. Serlachius Oy:n toimitusjohtajana sekä kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri.
Ura
Serlachius opiskeli ensi sijassa ulkomailla: tekniikkaa Dresdenissä ja kauppatieteitä Pariisissa. Uransa hän aloitti, kuten isänsä aikanaan, johtamalla Kankaan tehdasta Jyväskylässä. Vuonna 1929 hänet nimitettiin Mänttään emoyhtiön isännöitsijäksi. Hänen isänsä jatkoi konsernin ylimmässä johdossa kuolemaansa, minkä jälkeen R. Erik Serlachius toimi toimitusjohtajana vuosina 1942–1968.
Serlachiuksen johdolla konserni laajeni merkittävästi. Yritys nousi 1940-luvulla Suomen 30 suurimman teollisuusyrityksen joukkoon, ja vuoteen 1964 mennessä se oli jo sijalla 12. Työntekijöitä yhtiössä oli silloin yli 4 300. Yhtiön valikoimiin kuuluivat muun muassa keittiökalusteet, ikilevyt, pehmopaperit ja erilaiset pakkaukset, minkä lisäksi sillä oli myös metallituotantoa.
1960-luvun alussa R. Erik Serlachius alkoi siirtää vastuuta yrityksestä Gustaf-pojalleen, joka aloitti myös uransa Kankaan tehtaalla. Hän aloitti toimitusjohtajana vuonna 1968, jolloin R. Erik Serlachius siirtyi yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi.
Poliittinen ura
Toisen maailmansodan aikana R. Erik Serlachius toimi kauppapoliittisissa tehtävissä. Hän ei osallistunut puoluetoimintaan ja piti itseään sitoutumattomana, vaikka toimi muun muassa vuonna 1952 perustetun kommunisminvastaista taistelua käyneen Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki -säätiön (SYT) puheenjohtajana.
Serlachius toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Sakari Tuomiojan puolipoliittisessa virkamieshallituksessa vuosina 1953–1954.
Luottamustehtävät
Serlachius toimi vuosikymmenien ajan lukuisissa luottamustehtävissä muun muassa muiden yritysten ja teollisuuden liittojen johdossa.
Hän toimi hallituksen puheenjohtajana
Hän toimi lukuisten muiden yritysten ja yhteisöjen hallintoelinten jäsenenä, esimerkiksi Suomen Rooman-instituutin säätiössä.
Yksityiselämä
Hänellä oli vaimonsa Britan kanssa kaksi tytärtä ja poika Gustaf Serlachius, joka jatkoi sukuyrityksen johtajana.
Kaya Peker
Kaya Peker (s. 2. elokuuta 1980 Ankara) on turkkilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Peker edusti Turkin maajoukkuetta kaksissa MM- ja neljissä EM-kilpailuissa saavuttaen EM-hopeaa vuonna 2001. Seuratasolla hän voitti kuusi Turkin mestaruutta, kuusi Turkin cup-mestaruutta ja yhden Espanjan supercup-mestaruuden.
Elämä ja urheilu-ura
Peker edusti Turkin miesten maajoukkuetta vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2001, 2003, 2005 ja 2007 EM-kilpailuissa. Turkin koti-EM-kilpailuista 2001 maa saavutti hopeaa.
Seurajoukkuetasolla Peker pelasi pääosin turkkilaisjoukkueissa. Hän pelasi myös yhden kauden Espanjan pääsarjassa. Peker voitti Turkin mestaruuden vuosina 2002, 2003, 2004, 2005, 2009 ja 2011, Turkin cup-mestaruuden vuosina 2001, 2002, 2006, 2009, 2011 ja 2013 sekä Espanjan supercup-mestaruuden vuonna 2006.
Aamu, Inka ja ihana Ilari
Aamu, Inka ja ihana Ilari on Salatut elämät -kirjasarjan seitsemäs osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2003. Tarinan päähenkilöt ovat Aamu Korhonen, Inka Haapala ja Ilari Pesonen. Kirja on kirjoitettu vuorotellen näiden kolmen näkökulmista.
Juoni
Kirja kertoo pääpiirteisesti televisiosarjan tapahtumista eli siitä kuinka parhaat ystävykset Aamu ja Inka ihastuvat samaan nuoreen mieheen, Ilariin. Kirjassa käsitellään kuitenkin yksityiskohtaisemmin kaikkien osapuolten näkökulmia. Ilari on Operaatio Vapaan Luonnon aatteellinen johtaja, joka tutustuu ensin Inkaan ja melkeinpä heti sen jälkeen Inkan kautta Aamuun. Molemmat tytöt ihastuvat Ilariin, hieman eri syistä tosin. Inka ihailee Ilarin aatteellista puolta ja Aamu taas Ilarin miehisyyttä. Ilari alkaa leikkiä tyttöjen kustannuksella ja elää kaksoiselämää. Hän viettää aikaa sekä Aamun että Inkan kanssa ja molemmat ovat rakastumaisillaan Ilariin. Ystävysten välit myös viilenevät tällä välin ja kilpailu Ilarista johtaa kaikkeen muuhun kuin hyvään. Aamu kertoo Inkalle hänestä ja Ilarista, mistä Inka suuttuu ja raivoaa Ilarille. Ilarikin saa siis osansa koko sopasta eikä hän osaa valita kumman haluaa mieluummin, Aamun vai Inkan. Molemmat tytöt odottavat innoissaan Ilarin yhteydenottoja ja lannistuvat miltei heti, jos tästä ei kuulu mitään yhden päivän aikana. Lopulta valinnan vaikeuden ja muiden tapahtumien jälkeen Ilari päättää jättää molemmat tytöt Suomeen ja lähteä itse Moskovaan. Hän hyvästelee Aamun ja Inkan, jotka saapuvat vielä Moskovan junalle hyvästelemään Ilarin uudemman kerran. Ilarilla on kuitenkin mukanaan joku nainen, jonka kanssa hän suutelee junan edessä ennen junaan astumista. Aamu ja Inka jäävät pettyneinä seisomaan junalaiturille ja lähtevät kotiin mitään sanomatta. Lopussa kuitenkin huomaa, kuinka Aamua harmittaa, miten Ilari pilasi hänen ja Inkan välit totaalisesti, sillä hetkessä he olivat muuttuneet parhaista ystävistä toistensa pahimmiksi vihollisiksi.
Ony
Ony (oik. Antonio Martos Ortiz, s. 19. helmikuuta 1981 Valencia, Espanja) on espanjalainen laulaja ja yksi D'NASH-yhtyeen jäsenistä. Hän on julkaissut yhden sooloalbumin nimellä Balhen. Laulajanuransa lisäksi hän on esiintynyt muun muassa musikaaleissa ja elokuvassa 20 centímetros.
Ami ja ensirakkaus
Ami ja ensirakkaus on Salatut elämät -kirjasarjan yhdeksäs osa. Kirjan on kirjoittanut Outi Ikonen, ja se julkaistiin vuonna 2004. Tarinan päähenkilö on Ami Vainio.
Ken ja isosiskon viimeinen kesä
Ken ja isosiskon viimeinen kesä on Salatut elämät -kirjasarjan kahdeksas osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2003. Tarinan päähenkilöt ovat sisarukset Ken Ojala ja Madde Ojala.
Juoni
Kirjassa Ken Ojala pääosin muistelee aikoja, jolloin hänen isosiskon Madde oli vielä elossa. Ken on ihastunut vaaleahiuksiseen Aamu Korhoseen, jonka seurassa Ken on alkanut tuntea olonsa hyväksi eikä muistele koko ajan Madden kuolemaa. Madde kuoli hukkumalla heidän perheensä yhteisellä purjehdusretkellä. Kenin ja Madden isoveli Daniel yritti vielä pelastaa Madden antamalla tälle hengitystä suusta suuhun. Se ei kuitenkaan tehonnut ja Madde kuoli. Ken näkee painajaista kyseisestä purjehdusretkestä. Kirjan toisena juonikuviona on Kenin ja Aamun ailahteleva suhde. Molemmat haluaisivat olla yhdessä, mutteivat onnistu. Myöhemmin Aamu kertoo Kenille ihastuneensa Danieliin. Kirjan lopussa Aamu ja Ken palaavat onnellisesti yhteen ja toivottaa hyvät yöt niin Aamulle kuin edesmenneelle Maddelle.
Annika ja Amerikan unelma
Annika ja Amerikan unelma on Salatut elämät -kirjasarjan kymmenes osa. Kirjan on kirjoittanut Outi Ikonen, ja se julkaistiin vuonna 2005. Tarinan päähenkilö on Annika Sievinen, joka lähtee vaihto-oppilaaksi Kaliforniaan.
The Sibelius Edition
The Sibelius Edition on Jean Sibeliuksen teosten kokonaisjulkaisu 65 CD-levyllä 13 sarjaan jaettuna. Laitoksen on julkaissut ruotsalainen BIS Records 2007–2011.
Pierre Bérégovoy
Pierre Eugène Bérégovoy (23. joulukuuta 1925 Déville-lès-Rouen – 1. toukokuuta 1993 Nevers) oli ranskalainen Sosialistisen puolueen (PS) poliitikko. Hän oli Ranskan pääministerinä vuosina 1992–1993.
Bérégovoyn isä oli ukrainalaislähtöinen venäläinen. Tämä oli valkokaartien kapteeni, mutta kannatti menševismiä. Bérégovoy alkoi 15-vuotiaana työskennellä metallityöläisenä. Hän lähti politiikkaan Ranskan vastarintaliikkeessä toisen maailmansodan aikana työskennellessään rautateillä.
Bérégovoy liittyi uuteen sosialistipuolueeseen vuonna 1969. Hän toimi Elysée-palatsin pääsihteerinä vuosina 1981–1982 sekä sosiaaliministerinä vuosina 1982–1984 Pierre Mauroyn ja valtiovarainministerinä 1984–1986 Laurent Fabiusin hallituksissa. Vuonna 1988 Bérégovoy toimi ministerinä Rocardin ja Cressonin valtiovarainministeriöissä. Häntä pidettiin talousrealistina ja kykenevänä virkamiehenä.
Huhtikuussa 1992 presidentti François Mitterrand nimitti Bérégovoyn Édith Cressonin seuraajaksi pääministerinä. Bérégovoy erosi pääministerin tehtävästä puolueensa koettua murskaavan tappion maaliskuun 1993 parlamenttivaaleissa. Hän kuoli 1. toukokuuta 1993 Pariisissa, mihin hänet oli lennätetty Neversistä. Hänet löydettiin päähän ammuttuna ja tapaus todettiin itsemurhaksi. Bérégovoyn ystävät vahvistivat hänen olleen masentunut vaalitappiosta. Häntä myös tutkittiin miljoonan frangin korottomasta lainasta läheiseltä ystävältään.
Bert Hölldobler
thumb|Bert Hölldobler Bert Hölldobler on itävaltalainen biologi, sosiobiologi ja yksi myrmekologian johtavista tutkijoista.
1951 hän kirjoittautui Würzburgin yliopistoon tavoitteenaan oppikoulun biologian opettajan tutkinto. Hän kuitenkin asetti itselleen vielä kovempia tavoitteita ja alkoi tavoitella tohtorin arvoa. Vuonna 1973 Hölldoblerista tuli Harvardin yliopiston biologian professori.
Anthony Pilkington
Anthony Neil James Pilkington (s. 6. kesäkuuta 1988 Blackburn, Englanti) on englantilais-irlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa walesilaista Cardiff Cityä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Pilkington on vasen laitalinkki. Hän pelaa myös Irlannin jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Pilkington edusti nuorena muun muassa Manchester Unitedia. Hänen aikuisuransa ensimmäinen seura oli kymmenennellä sarjatasolla pelannut Atheron Collieries, jota hän edusti vuonna 2006.
Vuodet 2006-2009 Pilkington edusti Stockport Countyä, joka pelasi hänen aikanaan parhaimmillaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Englannin ykkösliigassa. Pilkington pelasi Stockportin paidassa 80 ottelua ja teki 17 maalia.
Fumaroli
thumb|Fumaroli Islannissa. Fumaroli on maankuoren aukko, josta purkautuu vesihöyryä, rikkihiiltä ja muita kaasuja. Fumaroleja on vulkaanisesti aktiivisilla alueilla.
Fumarolista vapautuva vesihöyry on yleensä pinnan lähellä olevan magman lämmittämää pohjavettä. Magmasta itsestään fumarolin kautta purkautuu hiilidioksidia, rikkidioksidia ja rikkivetyä. Nukkuvassa tulivuoressa saattaa edelleen olla aktiivisesti toimivia fumaroleja. Fumaroli voi höyrytä jopa vuosikymmeniä tai vuosisatoja, jos sen alla on pysyvä lämmönlähde. Sen sijaan toiset fumarolit voivat olla aktiivisia vain viikkoja tai muutamia kuukausia, jos ne syntyvät tuoreelle vulkaaniselle maaperälle, joka viilenee nopeasti.
Anthony Pilkington
Seurajoukkueura
Vuodet 2009-2011 Pilkington pelasi Ykkösliigan Huddersfield Townissa, jossa hänet valittiin kaudella 2010-2011 sarjan tähdistöön. Yhteensä Pilkington pelasi seuralle 92 ottelua, joissa syntyi 19 osumaa.
Heinäkuussa 2011 Pilkington siirtyi Valioliigaan nousseeseen Norwich Cityyn, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2011 Wigan Athleticia vastaan. Avausmaali syntyi Bolton Wanderersia vastaan saman vuoden syyskuussa. Avauskaudellaan seurassa eli kaudella 2011-2012 Pilkington teki 30 pelissä kahdeksan maalia. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2012-2013 pelejä kertyi saman verran, mutta maaleja vain viisi. Kolmannella Norwich-kaudellaan, joka päättyi seuran putoamiseen pääsarjasta, Pilkington pelasi vain 15 ottelua ja teki yhden maalin.
Elokuussa 2014 Pilkington siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan walesilaisseura Cardiff Cityyn, jonka paidassa hän debytoi elokuussa 2014 Wigan Athleticia vastaan.
Maajoukkueura
Englannissa syntynyt ja kasvanut Pilkington sai ja päätti edustaa Irlantia, sillä hänen isoäitinsä on kotoisin sieltä. Pilkington on pelannut Irlannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Irlannin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi syyskuussa 2013 Ruotsia vastaan MM-karsintaottelussa ja avausmaalinsa maajoukkuetasolla hän iski marraskuussa 2014 Yhdysvaltoja vastaan harjoitusottelussa.
Muuta
Anthony Pilkingtonin pikkuveli Danny on myös jalkapalloilija. Hän on pelannut parhaimmillaan Ykkösliigassa. Pilkingtonit pelasivat yhdessä Stockport Countyssä vuosina 2008-2009.
Adak
Adak (aiemmin nimeltään Adak Station) on kylä ja toisen luokan kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Kuluk Bayn rannalla Aleuttien saaristoon kuuluvalla Adakin saarella, joka on osa Andreanofinsaaria.
Attu Stationin jälkeen Adak on Yhdysvaltojen toiseksi läntisin kylä ja Alaskan eteläisin kaupunki.
Kylmän sodan aikana Adakissa oli sotilastukikohta, joka oli tärkeä sukellusveneiden havainnointikeskus. Parhaimmillaan Adakissa asui 6 000 laivaston henkilökuntaan ja heidän perheisiinsä kuuluvaa ihmistä. Tukikohta suljettiin 31. maaliskuuta 1997.
Vuoden väestönlaskennassa Adakissa asui 316 ihmistä. Heistä 49,68 % oli etnisesti valkoisia ("white") ja 35,13 % Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia. Vuonna 2004 arvioitiin Adakissa asuvan 69 ihmistä.
Roh Moo-hyun
Roh Moo-hyun (, 1. syyskuuta 1946 – 23. toukokuuta 2009 ) oli Korean tasavallan presidenttinä 25. helmikuuta 2003 – 25. helmikuuta 2008. Virkasyytteen vuoksi hänen sijaisenaan 12. maaliskuuta 2004 ja 14. toukokuuta 2004 välisenä aikana toimi maan pääministeri Goh Kun. Ennen poliitikon uraa Roh toimi ihmisoikeuslakimiehenä.
Tausta
Roh syntyi maanviljelijäperheeseen lähellä Busania. Vuonna 1960 hän johti koulussaan protestia maan presidenttiä Syngman Rheeta ylistävää ainekirjoitustehtävää vastaan. Hän opiskeli itsekseen lakimieheksi ja läpäisi kokeen 1975 ja perusti oman lakitoimistonsa. Hän alkoi puolustaa kielletyn kirjallisuuden hallussapidosta syytettyjä opiskelijoita 1981 ja osallistui vuoden 1987 kesäkuun kamppailuun silloin hallinnutta Chun Doo-hwania vastaan. Hän lähti politiikkaan 1988 ja hänet valittiin samana vuonna kansalliskokoukseen Yhdistyneestä demokraattisesta puolueesta. Hän pääsi meri- ja kalastusasioiden ministeriksi 2000.
Roh'n puoliso oli Kwon Yangsook ja heillä on kaksi lasta, tytär Roh Jeongyeon ja poika Roh Geonho.
Presidenttiys
Roh valittiin presidentiksi vasemmisto-liberaalisen Saecheonnyeon Minju-dang -puolueen ehdokkaana. Hän kuitenkin erosi kannattajineen puolueesta 2003 ja muodosti uuden Uri-puolueen.
12. maaliskuuta 2004 parlamentti äänesti Roh'on erottamisesta presidentin tukijoiden pidättäytyessä äänestämästä. Syyksi ilmoitettiin vaalisääntöjen rikkominen ja kyvyttömyys hoitaa tehtävää. Perustuslaillinen oikeus kumosi päätöksen 14. toukokuuta ja Roh sai jatkaa virkatehtäviään. Hänen suosionsa koki harppauksen syrjäytysyrityksen vuoksi ja presidentin tukijat voittivat huhtikuun 2004 vaalit. Uri-puolue menetti kuitenkin asemiaan kaikissa seuraavissa vaaleissa.
Roh pyrki siirtämään pääkaupungin Gongjuun vuoteen 2030 mennessä, jotta se olisi kauempana Pohjois-Korean rajasta. Korkein oikeus kuitenkin kumosi tämän.
Kuolema
Roh kuoli pudottuaan vuorenjyrkänteeltä. Vakavasti loukkaantunut Roh löydettiin läheltä kotiaan jyrkänteen pohjalta ja vietiin sairaalaan, jossa hän menehtyi vaikeisiin päävammoihin. Poliisin mukaan kuolema on mitä todennäköisimmin itsemurha, sillä Roh jätti jälkeensä itsemurhaviestin, jossa hän kertoi henkisistä kärsimyksistään ja sanoi olevansa muille vain taakaksi.
Roh ja tämän vaimo olivat joutuneet yhä syvemmälle mukaan Etelä-Koreaa kuohuttaneeseen korruptioskandaaliin. Roh oli tunnustanut, että hänen vaimonsa otti useiden miljoonien dollarien arvosta lahjuksia paikalliselta liikemieheltä, kun Roh oli vielä presidenttinä.
Ossi ja lumikuningatar
Ossi ja lumikuningatar on Salatut elämät -kirjasarjan kahdestoista osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2007. Tarinan päähenkilö on Ossi Puolakka. Hän on rakastunut Tanja Jääskeläiseen salaa, mutta ei halua kertoa tätä.
Pohjois-Andien intiaanikulttuurit
Pohjois-Andien intiaanikulttuurit ovat historiallisia kulttuureita, jotka sijaitsivat Etelä-Amerikassa varhaisten intiaanien aikoina Pohjois-Andien seuduilla.
Pohjois-Andien alue Ecuadorissa ja Kolumbiassa on välittävässä asemassa mm. Amazonin sademetsien, Perun ja Mesoamerikan välissä. Tunnetuimmat Pohjois-Andien intiaanikulttuurit olivat Ecuadorissa ja Kolumbiassa. Varhaisin tunnettu merkittävä Pohjois-Andien kulttuuri oli Valdivian kulttuuri. Eräs tunnetuimmista Kolumbian alueen kulttuureista on Muisca. Espanjalaiset etsivät tältäkin seudulta Eldoradoa, kultaista kaupunkia.
Pohjois-Andien kanssa samaan kulttuuripiiriin lasketaan joskus myös Keski-Amerikan eteläosat Guatemalasta etelään sekä Länsi-Intian saaristo. Useimmat alueen alkuperäiset kulttuurit tuhoutuivat pian eurooppalaisten saavuttua alueelle.
Alueella harjoitettiin kaskiviljelyä. Maniokin viljely alkoi noin 1000 eaa. Spondylus-kotilon kuoret olivat tärkeää kauppatavaraa, ja niistä kaiverrettiin pienoisveistoksia. Noin 350 eaa. Ecuadorin rannikolla työstettiin metalleja: kultaa saatiin huuhtomalla jokisoraa, kuparia vaihdettiin spondyluksen kuoriin.
Lauri Porra
Lauri Porra (s. 13. joulukuuta 1977 Helsinki, Suomi) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Hänen orkesteriteoksiaan ovat esittäneet mm. Radion sinfoniaorkesteri, Sinfonia Lahti , Turun filharmoninen orkesteri , Trondheim Symphony Orchestra sekä New Bedford Symphony Orchestra USA:ssa. Porra on säveltänyt alkuperäismusiikin useisiin pitkiin elokuviin sekä tv-sarjoihin. Muusikkona Porra tunnetaan etenkin taitavana bassokitaristina. Basistina hän on soittanut lukuisissa erilaisia tyylilajeja edustavissa yhtyeissä, joista tunnetuin on metalliyhtye Stratovarius, jonka jäsen hän on ollut vuodesta 2005. Porra on julkaissut viisi omaa nimeään kantavaa levyä joista ensimmäisen "Lauri Porra" vuonna 2005. Neljännen polven muusikko Lauri Porra on Jean Sibeliuksen tyttärentyttären poika.
Ura muusikkona
Lauri Porra aloitti musiikin opinnot Käpylän musiikkiopistossa kuusivuotiaana. Soittimena oli aluksi sello, joka vaihtui myöhemmin bassokitaraan. Vuodesta 1994 hän opiskeli Helsingin Pop & Jazz -konservatoriossa. Porra on opiskellut basson ja sellon lisäksi myös muita instrumentteja (piano, kontrabasso, trumpetti) sekä harrastanut klassista laulua muun muassa Ylioppilaskunnan laulajissa. Porra voitti bassosoolon SM-kilpailut vuosina 2003 ja 2004, joista jälkimmäisenä hän tuli jaetulle ensimmäiselle sijalle. Porra on esiintynyt yli 50 eri maassa. Lauri Porra on ollut Stratovarius-yhtyeen jäsen vuodesta 2005. Muita pitkäaikaisia kokoonpanoja ovat olleet muun muassa, Emma Salokoski Ensemble, Crazy World sekä Ben Granfelt Band. Porra on esiintynyt mm. Sinfonia Lahden, Radion sinfoniaorkesterin, UMO Helsinki Jazz Orchestran sekä Trondheim Symphony Orchestran solistina, vuonna 2018 hän esiintyi Royal Albert Hallissa Proms Festivaaleilla BBC Britten symphonyn kanssa. Studiomuusikkona Porra on soittanut yli 50 äänitteellä mm. Apocalyptican, JVG:n levyillä sekä esimerkiksi Juice Leskisen, Mikko Alatalon 2004 julkaistulla Senaattori ja boheemi levyllä. Porra soittaa myös Teosto palkinnon vuonna 2005 saaneella Mikko Hassisen Elektro GT levyllä. Lauri Porra johtaa hänen omaa musiikkiaan soittavaa Lauri Porra Flyover Ensemble-yhtyettä. Porra yhdistelee konserteissaan usein erilaisia musiikkityylejä kuten mm. klassista ja rytmimusiikkia sellisti Jonathan Roozemanin kanssa tehdyissä J.S.Bach Reimagined -konserteissa sekä Sibeliuksen musiikkia ja improvisaatiota yhdistelevässä Ainolasta kohti ääretöntä -konserttiohjelmassa
Ura säveltäjänä
Vuonna 2015 Porra sävelsi Entropia-konserton sähköbassolle ja orkesterille. Sinfonia Lahti kantaesitti teoksen Laurin toimiessa itse teoksen solistina. Teosta on sittemmin esitetty useasti Suomessa mm. valtakunnallinen Suomi 100 juhlassa sekä ulkomailla Norjassa ja USA:ssa. Vuonna 2016 Radion Sinfoniaorkesteri kantaesitti Lauri Porran ja räppäri Paperi T:n uuden teoksen Kohta, Helsingin juhlaviikkojen avajaiskonsertissa. Teos oli Helsingin juhlaviikkojen tilausteos. BIS Records julkaisi vuonna 2018 levyllisen Porran orkesterimusiikkia. Levyllä kuullaan mm. teokset Kohta, Entropia-bassokonsertto sekä kantaesittämätön Domino-sarja Porran säveltämä Aineen ja ajan messu, sai kantaesityksensä Vantaan Viihdeorkesterin 70-vuotisjuhlakonsertissa 19. marraskuuta 2018 Helsingin Finlandia-talossa. Aineen ja ajan messu on sinfoniaorkesterille, kuorolle, elektroniikalle ja kahdelle solistille sävelletty moniosainen, noin 50 minuuttia pitkä teos. Teosta varten Porra tilasi Esko Valtaojalta tekstin, joka tarkastelee aineen syntyä ja matkaa maailmankaikkeudessa. Teoksen dramaturgina ja libretistinä toimi Paula Vesala. Kokijan roolin lauloli Ringa Manner, ja kertojana konserteissa toimi itse Esko Valtaoja. Vuonna 2019 Turun filharmoninen orkesteri kantaesitti Porran uusimman orkesteriteoksen "Flyover Symphony” orkesterille ja ensemblelle. Mediasäveltäjänä Lauri Porra on säveltänyt alkuperäismusiikin kahdeksaan pitkään elokuvaan sekä useisiin televisiosarjoihin . Porra on julkaissut viisi ”soololevyä” joista viimeisimmän "Dust" Joulukuussa 2019 . Vuonna 2019 Lauri Porra sävelsi Helsingin Kaupunginteatterille musiikin Lauri Maijalan ohjaukseen Anton Tšehovin näytelmästä Kirsikkatarha . Lauri Porra on myös toiminut kapellimestarina musikaaleissa Heavy X-mas ja Janis, eräs legenda. Porra oli ehdolla Harpa Nordic film composer awardin saajaksi Berliinissä 2016. Hän voitti 2016 VOITTO-gaalassa palkinnon vuoden parhaan mainosmusiikin säveltämisestä Visit Finlandin Polar Night Magic -lyhytelokuvaan. Porra on myös saanut Pro Musica mitalin ja hänet palkittiin vuoden 2007 Femmagaalassa pelimannifemmalla.
Muu taiteellinen toiminta
Lauri Porra nimitettiin vuonna 2021 Vantaan Viihdeorkesterin taiteelliseksi johtajaksi, Porra toimii myös taiteellisena johtajana Heinolan kaupungin kanssa yhteistyössä perustetulla Unelmien Heinola festivaalilla, joka järjestettiin ensimmäisen kerran Elokuussa 2020. Vuosina 2015-2019 Porra toimi Helsingin Juhlaviikkojen taiteellisena neuvonantajana.
Yksityiselämä
Porran isoisä oli kapellimestari Jussi Jalas ja isoäidin isä säveltäjä Jean Sibelius. Porran puoliso on kapellimestari Dalia Stasevska.
Kaiooshin
Kaiooshin (Higashi no Kaiōshin, Supreme Kai, Shin) on kuvitteellinen hahmo Akira Toriyaman luomassa Dragonball Z ja dragon ball super -sarjoissa. Kaiooshin esiintyy Dragon Ball -kirjoissa 37-42. Animessa hän esiintyy ensimmäisen kerran jaksossa 212. Hahmolla on pieni rooli myös Dragonball GT -sarjassa.
Kaiooshin oli universumin itäisen neljänneksen hallitsija. Universumin muita neljänneksiä hallinneet muut kaiooshinit kuolivat hirviö Buun hyökkäyksien takia. Vain yksi kaiooshin jäi jäljelle ja sulki Buun munaan. Kaiooshin ilmestyi sarjassa ensimmäisen kerran varoittaakseen Gokua maagi Babidin aikeista herättää Buu jälleen henkiin.
Kaiooshin on ylempi hallitsija, jonka alaisuudessa on neljä Suur-Kaioota, joiden hallintaan on määrätty itäinen, eteläinen, läntinen ja pohjoinen galaksi. Maapallo kuuluu pohjoiseen galaksiin, jota hallitsee kaioo King Kai (North Kaio). Täten Kaiooshin hallitsee kaikkea elämää universumissa.
Kaiooshin näyttää nuorelta ja on lyhytkokoinen, mutta vaikka hänen ikäänsä ei sanota missään, hän on oletettavasti tuhansia vuosia vanha. Kaiooshin ei taistele sarjan missään vaiheessa, mutta osaa kuitenkin taikoja. Hänellä on henkivartija nimeltä Kibito, joka osaa parantaa ja teleportata. Kaiooshin pelkää Buuta, koska on nähnyt, mitä se saa aikaan.
Kirjassa 41 Kaiooshin fuusioituu Potara-korvakorujen avulla Kibiton kanssa yhdeksi vanhan Kaiooshinin (Rō Kaiōshin, Old Kai) pyynnöstä. Fuusio on lopullinen, eivätkä he voi enää palata takaisin entiseen muotoonsa. Sen lisäksi, että fuusio on lopullinen, poikkeaa Potara-korvakorujen fuusio muista sarjassa tavattavista fuusioista siten, että uudella hahmolla on kahden eri hahmon päällekkäisen äänen sijaan vain Kaiooshinin ääni. Hahmoa kutsuttiin alkuperäisesti sarjassa fuusiosta huolimatta edelleen Kaiooshiniksi, mutta sarjan eri dubbauksissa hahmosta käytettiin nimeä Kibitoshin tai Kibito Kai.
Aitraaz
Aitraaz (suomeksi ”Vastalause”) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen jännitysdraamaelokuva. Sen ohjasi Abbas-Mustan ja tuotti Subhash Ghai. Pääosia näyttelivät Akshay Kumar, Kareena Kapoor ja Priyanka Chopra. Musiikin sävelsi Himesh Reshammiya.
Löyhästi yhdysvaltalaiseen elokuvaan Verkossa (1994) perustuva elokuva kertoo miehestä, jota naisesimies syyttää seksuaalisesta häirinnästä. Se sai ensi-iltansa 12. marraskuuta 2004 ja vastaanotto oli pääasiassa hyvä. Chopra sai laajaa ylistystä kriitikoilta antagonistin roolistaan. Aitraaz oli kohtuullinen kaupallinen menestys 260 miljoonan rupian tuotollaan.
Joulukapina
Joulukapina oli Montenegrossa 7. tammikuuta 1919 – eli ortodoksien joulupäivänä – tapahtunut kapina. Kapinassa Montenegron liittämistä Jugoslavian kuningaskuntaan vastustaneet niin sanotut vihreät (Zelenaši) hyökkäsivät yhdistymistä kannattaneita valkoisia (Bjelaši) vastaan. Aluksi menestyksekäs kapina kuitenkin kukistettiin ja vihreiden liike sammui vähitellen, mutta yksittäiset kapinalliset jatkoivat vastarintaa aina vuoteen 1924 saakka.
Tausta
Ajatus Montenegron ja Serbian liittämisestä liittyi ideaan Jugoslaviasta, eli eteläslaavien yhteisestä valtiosta. Serbiassa nähtiin kuitenkin erityisen tärkeänä liittää Montenegro Serbiaan, vaikka idea Jugoslaviasta ei toteutuisikaan kokonaisuudessaan. Tämä oli taas tarkoitus toteuttaa mahdollisimman vähällä julkisella väittelyllä aiheesta. Serbian puolella ajatuksen tärkeimpiä kannattajia oli Nikola Pašić ja Montenegrossa sen tärkein vastustaja oli puolestaan maata hallinnut kuningas Nikola I Petrović-Njegoš. Nikola I oli kuitenkin paennut maastaan Pariisiin ensimmäisen maailmansodan johdosta, sillä Itävalta-Unkarin joukot olivat miehittäneet maan. Sodan jälkeen 1918 Itävallan joukot vetäytyivät, ja maahan tuli serbejä ja näiden alaisuudessa palvelleiden montenegrolaisten sotajoukkoja saman vuoden marraskuussa.
Näiden tapahtumien lomassa Podgoricassa järjestettiin kansalliskokous ja 11 päivän jälkeen 26. marraskuuta kokous ilmoitti päättäneensä Montenegron liittymisestä Jugoslaviaan (silloin virallisesti Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta) ja Petrovićien valtakauden lopettamisesta. Kokoukseen osallistuneet yhdistymistä kannattaneet olivat äänestäneet valkoisella paperilla sitä vastustaneiden tehden saman vihreällä, mistä sittemmin syntyi yhdistymistä kannattaneiden ja vastustaneiden nimitykset. Joissakin montenegrolaisissa päätös herätti vastustusta. Heidän mielestään päätös oli laiton ja kokouksen jäsenet korruptoituneita. Kuitenkin neljä päivää myöhemmin kokouksen päätöksestä, eli 30. marraskuuta Montenegro liittyi virallisesti Jugoslaviaan. Suurin osa montenegrolaisista ei vastustanut liitosta sinänsä, mutta he halusivat että montenegrolainen identiteetti säilyisi ja että montenegrolaisilla olisi liitoksen jälkeen tasavertainen asema uudessa valtiomuodostelmassa. Liitoksen jälkeen näitä tavoitteita ei kuitenkaan saavutettu ja tämä herätti vastustusta osassa montenegrolaisia. Tästä kehityksestä alkoi liitosta vastustaneiden aseellisen kapinan suunnittelu.
Kapina
Varsinainen kapina alkoi ortodoksisen kirkon joulupäivänä 7. tammikuuta 1919. Sen alussa aseellisia joukkoja vihreiden puolella oli noin 4 000. He olivat pääsääntöisesti huonosti aseistettuja. Kapinalliset piirittivät vanhan pääkaupunki Cetinjen ja valloittivat sitä ympäröineet kylät ja kaupungit. Kapinaa johtivat Jovan Plamenac ja Krsto Zrnov Popović. Kapina alkoi vihreiden kannalta varsin menestyksekkäästi. Vihreät tappoivat ja pieksivät johtavat valkoiset, sekä monet kansalliskokouksen jäsenet ja hyökkäsivät julkisiin rakennuksiin. Vihreiden sisällä alkoi kuitenkin nopeasti ilmetä ristiriitoja. Osa heistä kannatti Montenegron itsenäisyyttä ja osa tasavertaista unionia Jugoslavian sisällä. Helmikuussa 1919 brittisotilas R. H. Brodie kuvaili Montenegron tilannetta: Hänen mukaansa vihreitä kannatti noin 20 % väestöstä ja heitä heikensi voimakkaasti sisäiset ristiriidat. Hänen mukaansa kapina oli myös lisännyt liittymisen kannatusta. Valkoiset eivät jääneet toimettomaksi, vaan aloittivat vastaiskut. Tilanteen kärjistyessä molemmat osapuolet syyllistyivät lisääntyvään väkivaltaan ja laittomuuksiin. Valkoisten puolelta suurin vihreitä vastaan suunnattu sotilasoperaatio toteutettiin talvella 1919–1920. Sotilaat ja vapaaehtoistaistelijat taistelivat noin 900:aa vihreää vastaan tappaen lopulta näistä 22 ja pakottaen 757 antautumaan. Vihreiden toiminta jatkui tosin tämänkin tappion jälkeen. Heihin liittyi ajoittain Italiaan paenneita montenegrolaisia. Vastarinta alkoi kuitenkin lopulta vähetä tuntuvasti. Liikkeen lopulliseen sammumiseen vaikuttivat ympärysvaltojen tuki liitokselle Pariisin rauhankonferenssissa, sekä paikallisen väestön tuen loppuminen vihreiden väkivaltaisten toimien takia. Suuri isku oli myös Nikola I:n kuolema vuonna 1921. Hajanainen vastarinta jatkui kuitenkin vuoteen 1924 saakka.
Vaikutus
Kapina aiheutti kummallekin osapuolelle merkittäviä tappioita. Vangiksi molemmin puolin otettuja ja tapettuja oli yhteensä noin 5 000. Tapahtumien aikana suuri määrä vihreitä ja heidän tukijoitaan tuomittiin vankeuteen, mutta Jugoslavian kuningas Aleksanteri I armahti sittemmin suuren osan tuomituista. Poikkeuksena oli 59 10–20 vuoden tuomion saanutta. Kapinasta tuli yksi niistä historian tapahtumista, joihin vedottiin myöhemmin esimerkiksi partisaanisodassa Jugoslaviassa 1941–1945. Vihreät tukivat tuolloin ainakin aluksi Italian miehitystä alueella, vaikkakin he myöhemmin osallistuivat myös partisaanitoimintaan sitä vastaan. Tapahtumaa käytettiin myös Montenegron itsenäisyyden tukemiseksi itsenäisyydestä järjestetyn kansanäänestyksen yhteydessä vuonna 2006. Joulukapinan 90-vuotispäivänä 7. tammikuuta 2008 Montenegron pääministeri Milo Đukanović julkisti muistopatsaan kapinassa kuolleille.
Lihaskudos
Rakenne ja tyypit
Lihaskudos koostuu pitkistä ja kapeista, supistumiskykyististä lihassoluista, jotka puolestaan koostuvat lihassäikeistä. Lihassolut eli lihassyyt muodostavat lihassolukimppuja.
thumb|400px|Lihaskudoksen kolme tyyppiä, vasemmalta oikealle sileää lihaskudosta, sydänlihaskudosta ja poikkijuovaista lihaskudosta. Ihmisellä on kolmentyyppistä lihaskudosta: poikkijuovaista, sileää ja sydänlihaskudosta.
Vaivat
Lihaskudos voi vaurioitua monella tavalla, kuten liiallisen fyysisen aktiivisuuden, mekaanisen vamman, lämpötilan tai kemikaalialtistuksen seurauksena.
Lihaskudosvauriossa havaitaan lihassoluissa rakenteellisia muutoksia ja hajoamista, proteiini- ja entsyymipitoisuuksien vaihtelua, tulehdusmarkkereiden ilmaantumista, kalsiumtasapainon muutoksia sekä glukoosimetabolian laskua. Vaurioituneen lihaksen fyysinen suorituskyky ja aktiivisuus ovat heikentyneet. Lihasvoima laskee, lihas väsyy herkästi, hermotus häiriintyy, liikelaajuudet kaventuvat, ja kudoksessa esiintyy turvotusta ja arkuutta.
Kipua lihaskudokseen voi aiheuttaa esimerkiksi lihaskramppi, iskun aiheuttama ruhjevamma, iskemia eli kudoksen verettömyys, voimakas lihasjännitys tai fyysisen aktiivisuuden aiheuttama viivästynyt lihassärky.
Lihaskudos on hyvin adaptoituvaa, ja lihaskudosvauriot alkavat korjautua nopeasti lihaskudoksen regeneraatiossa.
Jos lihas on käyttämättömänä, se alkaa surkastua eli atrofioitua. Lihasmassa alkaa hitaasti vähentyä ihmisellä noin 30. ikävuoden jälkeen. Ikääntymisessä tapahtuvaa lihasmassan vähenemistä ja lihasatrofiaa kutsutaan sarkopeniaksi. Sitä voi hidastaa lihasvoimaharjoittelulla.
Lihassairauksia on noin 400 erilaista, mutta ne ovat suhteellisen harvinaisia. Lihassairaudet ovat yleensä parantumattomia, ja niitä hoidetaan kokonaisvaltaisella kuntoutuksella.
Irvingiaceae
pienoiskuva|oikea|[[Klainedoxa gabonensis]]
Irvingiaceae on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Malpighiales-lahkossa.
Mahina
Mahina on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee Bafingjoen varrella 6 kilometriä Bafoulabésta etelään. Kunnassa on 25 900 ja keskuskylässä 7 400 asukasta (vuonna 2009, väestölaskenta).
Mahinan kunnan pinta-ala on 2 066 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bafoulabén, idässä Oualian, etelässä Diokélin ja Koundianin, lännessä Gounfanin ja Niambian sekä luoteessa Kayesin piirin Diamoun kuntiin. Kunnan alueella virtaavat Bafing- ja Bakoyejoet.
Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, khasonkoja, bambaroita, fulbeja ja bozoja.
Mahinan kautta kulkee Bamakon ja Dakarin välinen rautatie. Sieltä on uusi päällystetty maantieyhteys Manantaliin.
Irvingiaceae
Tuntomerkit
Irvingiaceae-kasvit ovat puita, joiden lehdissä on pitkittäisjuovia. Korvakkeet ovat hyvin pitkiä, jopa 22 cm:n pituisia, karisevia ja sijaitsevat varren ja ruodin välissä intrapetiolaarisesti. Huomiota herättävä ja suippokärkinen kärkisilmu on niiden peittämä. Lehtien sivusuonia on tiheässä. Lehtihangoissa on myös huomattavat hankasilmut, ja versojen tyvellä on esilehtiä. Kukinto on terttumainen, haarainen ja sijaitsee lehtihangassa tai varsipäätteisesti. Kukkaperät niveltyvät lapakkoon, ja kukat ovat pieniä. Teriö on vaihtelevassa määrässä ratasmainen, heteet ovat pitkiä ja mesiäiskehrä selvästi erottuva. Yhdislehtinen sikiäin on kehänpäällinen ja koostuu kahdesta tai viidestä emilehdestä. Hedelmä on luumarja, jossa on säteen suuntaisia kuituja.
Mahina
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Mahinan tori on syrjäyttänyt kaupallisena keskuksena Bafoulabén. Siellä myydään varsinkin maataloustuotteita ja kalaa.
Irvingiaceae
Levinneisyys
Irvingiaceae kasvaa Keski- ja Länsi-Afrikassa sekä Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa.
Luokittelu
Irvingiaceae-heimo koostuu kolmesta suvusta ja kymmenestä lajista, joista seitsemän on suvussa Irvingia. Lähin sukulaisheimo on Pandaceae, jonka kanssa Irvingiaceae muodostaa yhteisen kladin Malpighiales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksia ovat muun muassa kaksirivinen lehtiasento, pienet kukat, yhdislehtinen verhiö, yksi siemenaihe kunkin emilehden kärki-istukassa ja avautumaton hedelmä.
Lonkalta
Lonkalta on Irwin Goodmanin kahdeksas ja Esa Pakarisen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Albumi koostuu Irwin Goodmanin lauluista, jotka Vexi Salmi sanoitti osittain uudelleen.
Kappaleet äänitettiin nopeasti, yleensä ensimmäisellä tai toisella otolla. Kappaleissa kuultavat Irwinin ja Pakarisen välikommentit ovat heidän improvisoimiaan, eikä niitä siis kirjoitettu etukäteen.
Albumi julkaistiin vuonna 1971 vinyylilevynä, C-kasettina sekä 8-raitana, joka oli hyvin harvinainen formaatti tuohon aikaan. Vuonna 2011 julkaistu Esa Pakarisen kokoelma-albumi Meiltähän tämä käy! Kaikki levytykset 1951–1988 sisältää kaikki albumin kappaleet.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Irwin Goodman, sanoittanut Vexi Salmi salanimellä Emil Retee ja sovittanut Markku Johansson, ellei toisin mainita.
Kusuo Kitamura
Kusuo Kitamura (9. lokakuuta 1917 – 6. kesäkuuta 1996) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja