cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl-Heinz Ohlig
Kristinuskon tutkimus
Ohlig väitteli vuonna 1969 aiheenaan ''Woher nimmt die Bibel ihre Autorität? Zum Verthältnis von Schriftkanon, Kirche und Jesus.'' Teologina Ohlig tarttui jatkuvasti kiistanalaisiin aiheisiin. Hän kysyi, tarvitseeko kirkko paavia (Braucht die Kirche einen Pabst?, 1973). Kirjassa Die Welt ist Gottes Schöpfung (1984) hän sovitti toisiinsa kristinuskoa ja evoluutioteoriaa. Teoksessa ''Ein Gott in drei Personen? Vom Vater Jesu zum ‚Mysterium‘ der Trinität'' (1999) hän katsoi, että kolminaisuusoppi on kristinuskossa kulttuurihistoriallisen kehityksen tulosta, eikä sitä tulisi pitää kristillisenä normina.
Pidgin
Ominaisuuksia
Pidginin toinen osakieli on yleensä toista korkeammassa asemassa yhteiskunnallisesti, eli se on superstraattikieli. Tästä ylempiarvoisesta kielestä tulee pidginiin yleensä enemmän sanoja kuin alempiarvoisesta kielestä eli substraattikielestä. Alempiarvoinen kieli antaa pidginiin joitain kieliopillisia elementtejä, mutta pidginin kielioppi on suureksi osaksi vierasta kummallekin osakielelle.
Karl-Heinz Ohlig
Islamin tutkimus
Vaikka ei ollutkaan arabisti, Ohlig siirsi uskonnonhistorioitsijana huomionsa myös islamiin. Hän alkoi esittää sen synnystä hyvin epäsovinnaisia näkemyksiä. Vuonna 2005 Ohlig julkaisi yhdessä Gerd R. Puinin kanssa kokoomateoksen ''Die dunklen Anfänge. Neue Forschungen zur Entstehung der frühen Geschichte des Islam''. Siinä hän esitti näkemyksen, että islam syntyi kristillisenä, antitrinitaarisena arabialaisena uskonlahkona, ja muhammadun ('ylistetty') oli alun perin Jeesusta tarkoittava kunnianimi. Nimi esiintyi tässä merkityksessä myös Koraanissa. Muhammed ei siten ollut historiallinen henkilö, vaan myöhemmän ajan käännösvirheen tuottama hahmo, joka täytti oman profeetan tarpeen uudessa uskonnossa. Kirja käännettiin vuonna 2010 myös englanniksi. Ohligin toimittama teos Der frühe Islam (2007) jatkoi islamin varhaisvaiheiden historiallis-kriittistä tutkimusta ja sisälsi muun muassa Volker Poppin ja Christoph Luxenbergin artikkeleita. Tämäkin teos käännettiin englanniksi vuonna 2013.
Pidgin
Syntytilanteet
Pidginejä syntyy monenlaisissa tilanteissa. Sodissa ja miehityksissä pidgin voi syntyä sotilaiden sekä siviilien tai erikielisten sotilaiden välille. Pidginejä on syntynyt myös massamuuttoliikkeissä, kaupankäynnin yhteydessä sekä kolonialismin aikaisilla plantaaseilla erikielisten työntekijöiden tai työntekijöiden ja johtajien välille.
Karl-Heinz Ohlig
Islamin tutkimus
Ohlig uskoo, että islamilainen ajanlasku ei lähtenyt liikkeelle vuodesta 622 sen takia, että tuolloin Muhammed pakeni Mekasta Medinaan, vaan siksi, että tuolloin keisari Herakleios löi persialaiset, mitä pian seurasi sassanidien valtakunnan romahdus. Molempien valtakuntien apujoukkoina (foederatii) toimineet arabit vapautuivat sen johdosta alistussuhteistaan ja nousivat uusiksi Lähi-idän hallitsijoiksi. Uusi valta ei siten olisi syntynyt ulkoisen arabivalloituksen vaan sisällissodan tuloksena. Samanlaisen teorian oli esittänyt myös israelilainen arkeologi Yehuda Nevo.
Venäjän vaakuna
pienoiskuva|Venäjän nykyinen [[Jevgeni Uhnaljovin suunnittelema vaakuna, joka otettiin käyttöön 30. marraskuuta 1993. ]] Venäjän vaakuna on Venäjän tunnus lipun ja kansallishymnin ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1993 Venäjän itsenäistyttyä Neuvostoliitosta ja se pohjautuu Venäjän keisarikunnan aikaiseen vaakunaan. Vaakuna on väriltään punainen ja sen keskellä on kaksipäinen kotka. Kaksipäisen kotkan rinnassa on Moskovan vaakuna, jossa Pyhä Yrjö ratsastaa valkoisella ratsulla ja surmaa lohikäärmeen. Venäjän keisarikunnan aikaisessa vaakunassa tausta oli kellertävä ja kaksipäisen kotkan kruunu oli huomattavasti suurempi. Kynsissään kotka pitää valtikkaa ja valtakunnanomenaa.
Karl-Heinz Ohlig
Merv islamin alkukotina?
Ohlig esitti arvelun, että esi-islamilainen liike olisi alun perin syntynyt Persiassa sen koillisen Khorasanin maakunnan pääkaupungissa Mervissä. Ohligin mukaan islamiin johtava kehitys olisi voinut alkaa Merviin pakkosiirretyn kristillisen mesopotamialaisen arabiväestön keskuudessa. Koraanin vanhimmat suurat olisivat tämän väestön kristillisiä jumalanpalvelustekstejä, joiden kirjoittajat olivat yhteisönsä uskonnollisia johtajia. Teoriaa puoltavia seikkoja ovat monen muun ohella Koraanin suurien kristillinen sisältö, Koraanin kieli ja kirjoitusjärjestelmä sekä Koraanin ja islamin monikulttuurinen sisältö, jossa esiintyy kreikkalaisia, zarathustralaisia, manikealaisia (Pöydän suura) ja buddhalaisia vaikutteita (Uskottomien suura). Merv olisi monella mittapuulla voinut olla islamin paras kiteytymiskeskus. Myös islamin pyhiin kirjoituksiin kuuluvien hadith -kokoelmien tekijät 800-luvulla olivat perimätiedon mukaan enimmäkseen kotoisin Khorasanista ja Keski-Aasiasta.
Pidgin
Syntytilanteet
Miehityksen yhteydessä syntyi esimerkiksi ”bambuenglanti”, jolla Japania toisen maailmansodan jälkeen miehittäneet amerikkalaissotilaat kommunikoivat japanilaisten kanssa. Bambuenglantia käytetään edelleen Okinawalla, missä on yhdysvaltalaisia tukikohtia.
Venäjän vaakuna
Vaakunan kaksipäinen kotka tuli käyttöön Venäjällä, kun tsaari Iivana III nai Bysantin keisarin Tuomas Palaiologosin tyttären Zoe Palaiologinan.
Karl-Heinz Ohlig
Koraani
Ohlig nojautui Christoph Luxenbergin käsitykseen, jonka mukaan Koraania ei ollut kirjoitettu arabiaksi vaan arabian ja syyroaramean sekakielellä, ja kirjan vanhimmat osat olisivat syntyneet syyrialaisen kirkon liturgisiin tarpeisiin. Virheellisten käännösten takia kristillinen tausta on kuitenkin peittynyt. Tästä esimerkkinä on Günter Lülingin ja Luxenbergin analysoima Voiman suura 97, joka kertoo Jumalan sanan laskeutumisesta. Kyseessä ei kuitenkaan ollut Lülingin ja Luxenbergin mukaan Koraani, kuten muslimit katsovat, vaan Jeesuksen syntymä.
Pidgin
Syntytilanteet
Massamuuton yhteydessä on syntynyt muun muassa venäläis-kiinalainen pidgin, kun venäläisiä pakeni Mantšuriaan ja muualle Koillis-Kiinaan sekä Shanghaihin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Kieltä käytettiin aina toiseen maailmansotaan saakka, jonka jälkeen venäläisiä alkoi muuttaa pois Kiinasta.
Venäjän vaakuna
Pietari Suuri otti vuonna 1710 käyttöön vaakunan, jossa on kaksipäinen kotka kruunu päässään. Vuonna 1726 vaakunan ulkoasua muutettiin siten, että kotkan siipiin lisättiin Venäjän eri osien omat vaakunat. Tämä vaakuna poistui käytöstä vuonna 1882, jolloin otettiin käyttöön vaakuna, jossa kaksipäisen kotkan tausta on kellertävä. Tämä vaakuna oli käytössä vuoteen 1917.
Pidgin
Syntytilanteet
Intiassa syntyi siirtomaa-aikana ”hovimestarienglanti”, jolla intialaiset palvelijat kommunikoivat brittiherrojensa kanssa. Kieltä puhutaan Intiassa edelleen hotelleissa, klubeissa ja kodeissa.
Karl-Heinz Ohlig
Koraani
Ohlig on sitä mieltä, että Koraanin käsitys Jumalasta edustaa itäisen kristillisen perinteen varhaista näkemystä. Se tuo esiin alkuperäisen kristillisen monoteismin puhtaana, vailla hellenistisen trinitaarisen jumalakäsityksen myöhempiä muotoja. Siinä ilmenevä lahkolainen mielenlaatu on kuitenkin kadottanut ajatuksen Jumalan armahtavaisuudesta kääntäen ajatuksen jopa päinvastaiseksi.
Venäjän vaakuna
Kotkan kaksi päätä symboloivat valtakunnan ulottumista itään ja länteen. Kotkan päällä olevat kolme kruunua symboloivat Kazanin, Astrahanin ja Siperian kaanikuntien liittämistä Venäjään. Vaihtoehtoisen teorian mukaan kruunut symbolovat rakkautta, uskoa ja toivoa.
Pidgin
Syntytilanteet
Kaupankäynnin yhteydessä pidginejä syntyy erityisesti silloin, kun kaupankäyntiin osallistuu useita kieliryhmiä. Eräs esimerkki kauppapidginistä on ”chinook-jargon”, jota puhuttiin Alaskassa eri intiaaniryhmien ja eurooppalaisten välillä. ”Russenorskia” puhuttiin vuoteen 1917 asti venäläisten kauppiaiden ja norjalaisten kalastajien välillä kesäisin Pohjoisen jäämeren Norjan-rannikoilla.
Duncan Bell
Duncan Iain Cavill Bell (s. 16. tammikuuta 1955, Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä. Bell esiintyi englantilaisessa tv-sarjassa Sydämen asialla näytellen ylikonstaapeli Dennis Iain Mertonia tuotantokausilla 2002–2004, yhteensä yli 70 jaksossa. Hän jätti sarjan tultuaan ensimmäistä kertaa isäksi syyskuussa vuonna 2003 ja on tämän jälkeen esiintynyt harvakseltaan. Hän on ollut vierailevana tähtenä useassa sarjassa ennen Sydämen asialla -rooliaan, mm. sarjoissa Foylen sota, Komisario Frost, Hornblower, Taggart ja Tohtori Finlay.
Karl-Heinz Ohlig
Koraani
Ohlig arveli, että Koraania kootessa haluttiin päästä juuri lukuun 114 suurien määrässä. Tähän viittaisi se, että mukana ovat suurat 1, 113 ja 114, jotka eivät retorisesti ole Jumalan puhetta, vaan rukouksia tai loitsuja. Lisäksi suurat 113 ja 114 puuttuvat joistakin varhaisista Koraanin käsikirjoituksista, ja lyhimmät suurat ovat vain muutaman sanan pituisia. Syynä lukumäärään olisi voinut olla halu jäljitellä Tuomaan evankeliumia, jossa on tasan 114 Jeesuksen sanomaksi kerrottua lauselmaa. Tuomaan evankeliumi syntyi itäisessä Syyriassa, missä apostoli Tuomasta pidettiin jopa kristinuskon kantaisänä. Teoriaan sopisi, että Koraanin myyttinen kokoaja ”Uthman” on Tuomaan metateesi eli sana, jossa kirjaimet ovat vaihtaneet paikkaa.
Pidgin
Asema
Pidgineitä ei yleensä tunnusteta oikeiksi kieliksi niiden puhuma-alueilla. Pidgin-puhetta pidetään myös usein ”laiskana” tai ”viallisena” puheena, eikä pidginin puhuminen tuo käyttäjälleen arvostusta. Pidgineillä ei myöskään yleensä ole kirjakieltä, joten niitä ei tavallisesti käytetä virallisissa yhteyksissä silloinkaan, kun ne ovat hyvämaineisia.
Karl-Heinz Ohlig
Koraani
Ohlig ehdottaa Koraanin suurien jakamista mekkalaisten ja medinalaisten sijaan kolmeen, osittain päällekkäiseen ryhmään. Vanhin ryhmä edustaisi syyrialais-arabialaista kristillisyyttä. Siinä tärkeimpänä hahmona on nimetön profeetta, joka on Mooses tai Jeesus. Seuraavassa ryhmässä tekstit ovat edelleen kristillisiä, mutta keskushahmona on nimetön arabiprofeetta. Viimeisessä vaiheessa tämä profeetta välittää jo aivan uusia, Raamatun sanasta poikkeavia ilmestyksiä. Samalla Koraani nähdään lopullisena totuutena eikä enää vahvistuksena aikaisemmille kirjoituksille. Tässä vaiheessa kyse on jo uudesta uskonnosta, islamista. Ohlig analysoi tämän kaavion pohjalta Muhammed-sanan esiintymiskertoja Koraanissa. Tekstiyhteyksien perusteella Ohlig arvioi, että Koraanin mainitessa sanan muhammed vain neljä kertaa, niistä kaksi tai kolme viittaa Jeesukseen. Neljännessä tapauksessa kyse on Muhammed-nimisestä arabiprofeetasta. Konkreettisin hänestä kerrottu henkilötieto on profeetan ottopoika Zaidiin liittyvä tarina, joka esiintyy lyhyenä viittauksena myös Ibn Hishamin elämäkerrassa.
Inârah -instituutti
Jäätyään jo eläkkeelle Ohlig perusti vuonna 2007 kollegoineen tutkimusryhmän nimeltä Inârah eli "valistus". Se on määrittelee itsensä "Islamin varhaishistorian ja Koraanin tutkimuksen instituutiksi" ja julkaisee kokoomateoksia kriittisestä islamintutkimuksesta. Niihin ovat kuuluneet teokset
Vastaanotto
Saarbrückenin koulukunnan ajatukset ovat niin poikkeavia länsimaisen islamintutkimuksen valtavirrasta, että ne on tavattu torjua sen kummemmin niitä käsittelemättä. Esimerkiksi Jaakko Hämeen-Anttila kutsuu historiallis-kriittisen tutkimuksen äärilaitaa "hyvin omaperäiseksi" ja "todellisuudelle vieraaksi" tutkimustraditioksi. Inârah -ryhmän jäsen Markus Groß esittää laajan katsauksen suuntauksen saamaan tiukkaan arvosteluun ja kritiikkiin. Ryhmä on kuitenkin saanut tukea muilta historiallis-kriittisen suuntauksen tutkijoilta.
Historiallisten lähteiden niukkuuden takia Ohligin esittämistä näkemyksistä on vaikea antaa lopullista arviota. Muun muassa Hämeen-Anttila on todennut, että tiedämme yllättävän vähän islamin kaikkein varhaisimmasta historiasta, minkä takia "lukija tai tutkija joutuu pohjimmiltaan tekemään hyvin subjektiivisen valinnan, uskoako perinteiseen kuvaan vai ei".
Iso Hallinlammi
Maantiede
Iso Hallinlammi kuuluu Iso Rautaveden-Kalmaveden kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen. Toinen jakovaihe on Iso Rautaveden alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen päävesistö.
Moesia (diokeesi)
Moesia oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti alueen Balkanin niemimaalla. Siihen kuului alueita ainakin seuraavista nykyvaltioista: Albania, Bulgaria, Kreikka, Pohjois-Makedonia, Romania ja Serbia.
Diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Se kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Illyricumin prefektuuriin. Diokeesi lakkautettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin ja jaettiin kahdeksi diokeesiksi, jotka olivat Dacia ja Macedonia.
Provinssit
Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
Selitykset:
Kassam-raketti
pienoiskuva|Kahdeksan Kassam-raketin laukaisualustaa joista yhdessä on raketti valmiina laukaisuun. Kassam- eli Qassam-raketti on kotitekoinen räjähteitä sisältävä raketti, jonka on kehittänyt palestiinalainen Israelia vastaan aseellista taistelua käyvä Hamas-puolue. Raketista on kolme eri mallia, jotka kaikki ovat hyvin yksinkertaisia ja epätarkkoja. Rakettien kantama on lyhyt ja kaikista puuttuu navigointijärjestelmä.
Kassam-raketin historia
pienoiskuva|Kassam-raketin jäänteet museossa. Tel Aviv, Israel. Lähes kaikki Kassam-raketit on ammuttu Gazan kaistalta. Gazan kaistaa ympäröi israelilaisten rakentama suoja-aita ja suoja-alue. Kassam-raketti kehitettiin ammuttavaksi suoja-alueen yli israelilaisiin kohteisiin.
Raketit on nimetty Hamasin aseellisen siiven Izz al-Din al-Qassam -prikaatien mukaan, jotka on nimetty šeikki Izz al-Din al-Qassamin mukaan.
Ensimmäiset Kassam-raketit ammuttiin lokakuussa 2001, mutta ne eivät kantaneet israelilaisten alueelle saakka vaan jäivät Gazan kaistalle. Ensimmäisen kerran Kassam-raketti iskeytyi Israelin alueelle 10. helmikuuta 2002. Israelilaiseen kaupunkiin Kassam osui ensimmäistä kertaa 5. maaliskuuta 2002. Kassam-raketti vaati ensimmäiset kuolonuhrit 28. kesäkuuta 2004.
Tuhannen Israeliin päin ammutun Kassam-raketin raja ylittyi 9. kesäkuuta 2006. Pelkästään vuonna 2006 Israeliin ammuttiin yli tuhat Kassamia. Kassam-raketit ovat historiansa aikana surmanneet noin kymmenen israelilaista ja haavoittaneet lukuisia. pienoiskuva|vasen|350px|Kuvaaja Israeliin vuosina 2002–2007 ammuttujen Kassam-rakettejen määrästä.
Marianna
Marianna on naisen etunimi, joka on muodostettu yhdistelmänä nimistä Maria ja Anna. Nimi on käytössä monissa maissa.
Suomessa nimi Marianna on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 4464 henkilölle.
Tamara de Lempicka
pienoiskuva|Tamara de Lempickan rintakuva. Tamara de Lempicka (Tamara Łempicka) (alun perin Maria Gorska, 16. toukokuuta 1898 Varsova – 18. maaliskuuta 1980 Cuernavaca, Meksiko) oli puolalainen Art Deco -taidemaalari.
Deborah Kerr
Deborah Kerr [] (30. syyskuuta 1921 Helensburgh, Skotlanti – 16. lokakuuta 2007 Suffolk, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Kunnia-Oscar yli 40 vuotta kestäneestä urastaan.
Tamara de Lempicka
Hän syntyi Varsovassa, mutta joutui muuttamaan isoäitinsä luokse Pietariin vuonna 1912 sen jälkeen kun hänen vanhempansa erosivat. Vuonna 1914 hän meni naimisiin asianajaja Tadeusz Lempickin kanssa. Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 bolševikit vangitsivat Tadeuszin mutta Tamara, joka oli vain 19-vuotias, sai miehensä lopulta vapautettua. Tämän jälkeen pari pakeni Pariisiin. Tamara alkoi opiskella taidetta ja hänestä tuli pian kuuluisa taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisestä tyylistään jota on kuvailtu ”pehmeänä kubismina”.
Toisen maailmansodan alkaessa Tamara muutti aluksi Kaliforniaan jossa hän meni naimisiin paroni Raoul Kuffnerin kanssa. Vuonna 1943 hän muutti New Yorkiin. Miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1962 hän alkoi maalata uudella tyylillä, käyttäen palettiveistä. Hänen uudesta tyylistään ei tullut menestystä ja hän vannoi koskaan asettamasta taulujaan näytteille. Vuonna 1978 hän muutti Cuernavacaan Meksikoon jossa hän kuoli vuonna 1980. Hänen tuhkansa leviteltiin tulivuori Popocatepetliin.
Deborah Kerr
Ura
Hänet muistetaan muun muassa naispääosasta elokuvassa Täältä ikuisuuteen (From Here to Eternity, 1953), jonka "rantasuudelmakohtaus" oli aikoinaan kohuttu eroottisuutensa takia. Hänen muita kuuluisia elokuviaan olivat muiden muassa musikaali Kuningas ja minä (The King and I, 1956), Teetä ja sympatiaa (Tea and Sympathy, 1956), jonka roolin hän oli aiemmin tehnyt Broadwaylla, nunnan rooli elokuvassa Taivas tietää, Mr. Allison (Heaven Knows, Mr. Allison, 1957) ja Unohtumaton rakkaus (An Affair to Remember, 1957) jonka American Film Institute nimesi yhdeksi kaikkien aikojen romanttisimmista elokuvista.
Yksityiselämä
Deborah Kerr oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta kaksi lasta. Hän kuoli 86-vuotiaana kärsittyään viimeisinä vuosinaan Parkinsonin taudista.
M. A. R. Barker
Muhammad Abd-al-Rahman Barker (synt. Phillip Barker, 3. marraskuuta 1929 Spokane, Washington – 16. maaliskuuta 2012 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen kielitieteilijä, pelisuunnittelija ja fantasiakirjailija. Hän oli klamathin kielen johtava asiantuntija ja toimi pitkään Etelä-Aasian tutkimuksen professorina Minnesotan yliopistossa.
Barker kääntyi islamiin Intiassa 1950-luvun alussa ja oli kiinnostunut myös okkultismista. Enimmäkseen hän piti yksityiselämänsä ja poliittiset mielipiteensä poissa julkisuudesta. Barkerin kuoltua kävi ilmi, että hänellä oli ollut läheiset välit uusnatsijärjestöihin ja että hän oli vuonna 1991 julkaissut antisemitistisen romaanin Serpent’s Walk.
Lapsuus ja nuoruus
Barkerin esivanhemmat olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin vuonna 1626. Phillip Barker syntyi Spokanessa vuonna 1929 ja vietti lapsuutensa Washingtonin ja Idahon osavaltioissa. Hän oli keski-ikäisten vanhempien ainoa lapsi. Perhe muutti usein.
Barker oli lapsena kiinnostunut saduista, historiasta ja kirjallisuudesta. Hän leikki mielellään yksin ja luki paljon. Hän imi vaikutteita myös pulp-lehdistä sekä Bagdadin varkaan (1940) kaltaisista seikkailuelokuvista. Niiden innoittamana hänen sotaleikkeihinsä ilmaantui fantastisia piirteitä. Barker sai ideoita myös leikkitovereiltaan. Koska keskiaikaisia sotureita esittävät pikku-ukot olivat Barkerin lapsuudessa harvinaisia, hän alkoi itse veistää niitä puusta.
Barkerin naapurustossa asui baskia puhuvia lapsia, jotka käyttivät kieltään salakielenä. Tämä lisäsi hänen kiinnostustaan kieliä kohtaan. Samoin muinainen Väli-Amerikka ja Egypti kiinnostivat häntä suuresti. Aikansa kuluksi Barker alkoi jo lapsena opiskella muinaisen Egyptin ja mayaintiaanien kieltä ja historiaa.
Intian-matka ja kääntyminen islamiin
Barker aloitti antropologian ja Etelä-Aasian kielten opinnot Washingtonin yliopistossa. Vuonna 1951 hän sai Fulbright-stipendin ja matkusti sen turvin Intiaan, missä hän opiskeli vuoden verran Lucknowin yliopistossa. Toisen vuoden hän vietti Intian syrjäseuduilla paikallisia kieliä ja tapoja tutkien. Barker pani merkille, etteivät ihmiset pelkästään eläneet vaan myös ajattelivat eri lailla kuin Yhdysvalloissa. Barkerin mukaan heillä ei ollut ”tieteellistä uteliaisuutta” eikä teknologia kiinnostanut heitä.
Barker kääntyi islamiin vuonna 1952. Hän kuvaili kääntymisensä syitä ”puhtaasti teologisiksi”, sillä islam oli hänen mukaansa ”looginen” uskonto. Toisaalta Barker muisteli ”uskonnollista hurmiota”, joka hänet valtasi, kun hän Taj Mahalissa kuuli Jumalan nimet ääneenlausuttuina. Kääntymisensä jälkeen Barker vaihtoi etunimekseen Muhammad Abd-al-Rahman.
Singaporessa Barker kadotti passinsa ja joutui viettämään kolme kuukautta Hongkongissa ennen kuin sai suurlähetystöstä uuden passin. Uutta passia odottaessaan hän asui kowloonilaisessa bordellissa (”varsin mukavasti – – mutta ilman tyttöjen palveluksia”) ja sai tilaisuuden tarkkailla kaupungin alamaailmaa. Passin saavuttua Barker palasi San Franciscoon.
Ura tutkijana
Barker suoritti tohtorintutkinnon Kalifornian yliopistossa, missä hän erikoistui Amerikan alkuperäisiin kieliin ja kulttuureihin ja teki kenttätutkimusta klamathien parissa. Hän valmistui tohtoriksi 1959. 1960-luvun alussa Barker julkaisi joukon klamathinkielisiä tekstejä, kieliopin ja sanakirjan. Barker talletti myös klamathien kansanperinnettä. Klamath on uhanalainen kieli, ja Barkerin teksteillä on 2000-luvulle saakka ollut tärkeä rooli kielen elvytyspyrkimyksissä.
Vuonna 1960 Barker matkusti Lahoreen, missä hän vietti seuraavat kaksi vuotta työskennellen yhteistyössä Punjabin yliopiston kanssa. Vuonna 1962 Barkerit tekivät pyhiinvaelluksen Mekkaan. Kolme vuotta myöhemmin he tapasivat Persian šaahin Mohammad Reza Pahlavin.
Barker puhui erinomaista urdua ja alkoi kehitellä opetusmateriaalia englanninkielisille urdun opiskelijoille. Vuodesta 1967 alkaen hän julkaisi useita urdun ja muiden Etelä-Aasian kielten oppikirjoja. Ne saivat hyvän vastaanoton ja ovat vuoden 2018 tiedon mukaan edelleen käytössä.
Vuonna 1972 Barker sai viran Minnesotan yliopistosta Minneapolisista, missä hänestä tuli Etelä-Aasian tutkimuksen ja urdun kielen professori. Hän jäi eläkkeelle 1992.
Kuolema
Barker kuoli kotonaan 16. maaliskuuta 2012. Hänellä oli pitkään ollut erilaisia terveysongelmia, ja esimerkiksi hepatiittitartunnan hän oli saanut jo Intiassa. Islamilaisen tavan mukaan hänet haudattiin 24 tunnin sisällä kuolemasta.
Tékumel
Barker oli jo lapsena kiinnostunut fantasia- ja tieteiskirjallisuudesta. Noin kymmenvuotiaana hän alkoi kehitellä Tékumel-nimistä mielikuvitusmaailmaa. Barkerin mukaan ei ollut sinänsä poikkeuksellista, että lapsella oli mielikuvitusmaailma. Luonteensa vuoksi hänellä oli kuitenkin tarve tehdä mielikuvitusmaailmastaan järjestelmällinen ja kirjata sen yksityiskohdat muistiin. Hän kehitti myös keinotekoisia kieliä, joita Tékumelin kuvitteelliset asukkaat puhuivat.
Tékumel otti vaikutteita muinaisesta Egyptistä, Väli-Amerikan intiaanikulttuureista, mogulien Intiasta, hellenismistä ja keskiajan Euroopasta. Myöhemmin myös Barkerin tieteellinen ura ja sen kautta karttunut tietämys vaikuttivat Tékumeliin. Sen klaaniyhteiskunta on hierarkkinen ja kulttuurisesti paikallaan pysyvä. Hyvän ja pahan sijaan ihmiset arvottavat asioita vakauden ja muutoksen kautta, ja poliittinen juonittelu on yleistä. Uskonto on monijumalinen, ja taikuus on korvannut edistyneen tekniikan.
Ennen kuin Tékumel tuli julkisuuteen roolipelin myötä Barker suunnitteli kirjoittavansa aiheesta kaunokirjallisuutta. Hän ihaili Robert E. Howardin, Edgar Rice Burroughsin, E. R. Eddisonin, Clark Ashton Smithin, A. Merrittin ja H. P. Lovecraftin kaltaisia kirjailijoita. Jack Vancen Iltaruskon maa ilmestyi 1951, ja siitä tuli yksi Barkerin suosikkikirjoista. Myös Barkerin matkat Aasiassa vaikuttivat hänen seikkailupainotteiseen kirjalliseen tuotantoonsa. Hän julkaisi Tékumeliin liittyen monenlaista aineistoa: tietokirjoja, roolipelejä, romaaneja, kielten oppikirjoja, piirroksia, musiikkia ja ruokalajien reseptejä. Työ jatkui hänen kuolemaansa saakka, yhteensä yli 70 vuoden ajan. Tékumel Collecting -verkkosivuston mukaan Barkerin fantasiamaailma pysyi huomattavan yhtenäisenä vuosikymmenestä toiseen, ja sen keskeisimmät piirteet vakiintuivat Barkerin ollessa parikymppinen.
Roolipelit
Jo vuosia ennen varsinaisten roolipelien syntyä Barker ja hänen ystävänsä pelasivat Tékumeliin sijoittuvia sotapelejä: ”me keksimme hahmoja, veistimme puisia pienoispaitsaita, teimme rakennusten pienoismalleja, piirsimme karttoja ja kuvia ja yleisesti ottaen pidimme hauskaa”. Aluksi pelissä ei ollut varsinaisia sääntöjä, mutta myöhemmin Barker ja hänen ystävänsä kehittivät nopanheittoon perustuvat taistelusäännöt. Oman pelaajahahmonsa henkilöllisyyden Barker piti salassa ihailijoiltaan. Intian-matkan jälkeen fantasiaharrastus jäi taka-alalle Barkerin keskittyessä akateemiseen uraansa.
Minneapolisissa Barker osallistui aktiivisesti yliopiston sotapeliharrastustoimintaan. Harrastuksensa kautta hän tutustui vuonna 1974 julkaistuun Dungeons & Dragonsiin, jossa pelaajat eläytyvät kuvitteellisten seikkailijoiden rooleihin. Pelaaminen oli yhdistelmä taistelusimulaatiota ja improvisoitua tarinankerrontaa.
Barker piti Dungeons & Dragonsista muttei ollut tyytyväinen sen miljööseen, josta puuttuivat kulttuuri ja yhteiskunta. Vanhojen Tékumel-muistiinpanojensa pohjalta hän suunnitteli oman pelin. Barker ei aluksi aikonut julkaista lopputulosta, mutta otti sittemmin ystävänsä kehotuksesta yhteyttä Gary Gygaxiin, joka oli toinen Dungeons & Dragonsin pääsuunnittelijoista. Vuonna 1975 Gygax julkaisi Barkerin kirjoittaman Empire of the Petal Thronen, jonka säännöt muistuttivat monella tapaa Dungeons & Dragonsia. Se oli ensimmäisiä kaupallisesti julkaistuja roolipelejä ja ensimmäinen, joka esitteli valmiin fantasiamaailman pelin miljöönä käytettäväksi.
Vuosikymmenien varrella julkaistiin lukuisia Tékumel-sääntöjärjestelmiä, fanzineja, tietokirjoja ja muuta aineistoa, jonka ympärille syntyi uskollinen fanikunta. Barker kirjoitti yksityiskohtaisia kuvauksia Tékumelin historiasta, kulttuurista, yhteiskunnasta, aseista ja sodankäynnistä. Hän oli taitava piirtäjä ja teki pikkutarkkoja piirroksia maailmastaan. Tékumel eroaa valtavirran fantasiasta, sillä se ei perustu keskiajan Eurooppaan ja siinä on tieteiskirjallisuuden aineksia.
Barkerin ystävän Jeff Berryn mukaan ensimmäinen Tékumel-peli järjestettiin 24. elokuuta 1974. Barkerin johtama ryhmä kokoontui säännöllisesti yli 30 vuoden ajan ja oli todennäköisesti maailman pisimpään yhtämittaisesti toiminut roolipeliryhmä. Aktiivisimmassa vaiheessa Barkerin kotona kokoontui useampikin ryhmä. Torstaisin pelattiin kepeitä seikkailuja, joiden henkilöhahmot olivat miehisiä toimintasankareita. Maanantain ryhmä otti miljöön hyvin vakavasti ja pyrki käyttäytymään kuin se olisi ollut todellinen.
Kaunokirjallinen tuotanto
Barker kirjoitti jo varhain Tékumeliin sijoittuvia tarinoita. Aikuisena hän alkoi kirjoittaa paikallisiin tieteis- ja fantasialehtiin. Hän lähetti novellejaan pulp-lehtiin muttei saanut yhtäkään myydyksi. Barker oli kuitenkin kirjeenvaihdossa Lin Carterin kaltaisten aloittelevien kirjailijoiden kanssa ja lähetti novellejaan heille.
Ensimmäiset Tékumel-romaanit ilmestyivät vasta vuosia Empire of the Petal Thronen jälkeen. Barker julkaisi niitä yhteensä viisi: kaksi 1980-luvulla ja kolme 2000-luvun alussa. Vanhin säilynyt Tékumel-kertomus on ”The Petal Throne” -niminen novelli. Se julkaistiin kuitenkin vasta lokakuussa 2001.
The Encyclopedia of Science Fictionin artikkelissa Neal Tringham ja David Langford pitävät onnistuneimpana esikoisteos The Man of Goldia (1984), jota he kuvailevat poliittisen juonittelun ja salaperäisten muinaisesineiden sävyttämäksi mutta juoneltaan hajanaiseksi kehitysromaaniksi. Myös ”eksoottinen matkakertomus” Flamesong (1985) on Tringhamin ja Langfordin mukaan kiinnostava, mutta myöhempiä Tékumel-romaaneja he kuvailevat kömpelöiksi ja turhauttaviksi. Tringhamin ja Langfordin mielestä Barker oli maailmanrakentajana pätevämpi kuin romaanikirjailijana, eikä hänen ”kokonaisvaltainen visionsa” välity proosafiktion muodossa.
The Tekumel Foundation
Vuonna 2008 Barker perusti säätiön, jonka tarkoituksena on suojella ja edistää Tékumelin asiaa.
Kansallissosialistinen ja antisemitistinen toiminta
Fantasiakirjojensa lisäksi Barker kirjoitti Serpent’s Walk -nimisen romaanin. Se julkaistiin salanimellä Randolph D. Calverhall vuonna 1991; Randulph de Calverhall oli erään Barkerin esi-isän nimi. Julkaisija oli uusnatsistiseen kirjallisuuteen erikoistunut kustantamo National Vanguard Books, joka tunnetaan Turnerin päiväkirjojen julkaisijana.
Serpent’s Walk on 2040-luvulle sijoittuva tieteisromaani. Kirjan maailmassa SS jatkoi toisen maailmansodan päätyttyä toimintaansa salaisena vastarintaliikkeenä. Järjestö alkoi jäljitellä vastustajiensa taktiikkaa kerryttäen taloudellisia voimavaroja ja soluttautuen tiedotusvälineisiin. Sata vuotta sodan jälkeen salaseura on jo niin vahva, että se voi aloittaa taistelun juutalaisia, demokraatteja ja monikulttuurisuutta vastaan. Juutalaiset kuvataan loisina ja taudinaiheuttajina, jotka pitävät maailmaa ”kuristusotteessa”. Salajuoniensa edistämiseksi juutalaiset kehittävät geenimanipulaation avulla viruksen, joka pääsee kuitenkin karkuun. Maailmanlaajuinen epidemia surmaa juutalaiset, venäläiset, mustat, aasialaiset ja muut ali-ihmiset. Kirjan lopussa tuhatvuotinen valtakunta perustetaan uudelleen ja päähenkilöstä tulee koko maailman führer.
Elana Gomelin (2000) mukaan Serpent’s Walk pitää holokaustia huijauksena, ihmisrotua sivilisaation perustana ja väkivaltaa välttämättömänä pahana. Adolf Hitlerin Mein Kampfia romaani siteeraa pitkästi. Amina Inloesin (2018) mukaan romaanin kirjoitustyyli on salanimen käytöstä huolimatta ilmeisen barkermainen, ja tekstissä käsitellään monia hänen mielenkiinnonkohteitaan: aasialaista kulttuuria ja islamilaista esoteriaa. Inloesin mukaan ”romaania on käsitelty tieteellisessä kirjallisuudessa paljon laajemmin kuin [Barkerin] Tékumel-romaaneja ja – – se on huomattavasti paremmin kirjoitettu”. Amerikkalaiset uusnatsit ovat käyttäneet romaania poliittisen indoktrinaation välineenä.
Barker oli mukana näennäistieteellisen The Journal of Historical Review’n toiminnassa. Lehti oli luonteeltaan antisemitistinen ja keskittyi holokaustin kiistämiseen. ”Philip Barker” kuului lehden neuvoa-antavaan toimituskuntaan vuodesta 1990 aina vuoteen 2002, jolloin lehden julkaiseminen lopetettiin.
On epäselvää, milloin Barkerin äärioikeistolaiset mielipiteet kehittyivät. Barkerin isä Loris oli aktiivisesti mukana kansallissosialistisen Amerikadeutscher Bundin toiminnassa. Barkerilla oli äitinsä kanssa läheiset välit, mutta isäänsä hän inhosi. Maaliskuussa 1951 Barkerilta julkaistiin pulp-lehti Startling Storiesissa lukijakirje, jossa hän vastusti toisen lukijan rasistisia väitteitä ja esitti, ettei ihmisroduilla ole synnynnäisiä eroja vaan vähemmistöjen kohtaamat vaikeudet johtuvat syrjinnästä.
Arkistonhoitaja löysi Serpent’s Walkin käsikirjoituksen ja muuta samanhenkistä materiaalia käydessään läpi Barkerin jäämistöä heinäkuussa 2012. Hän kertoi löydöstään The Tekumel Foundationin johdolle, jolloin kävi ilmi, että säätiön jäsenistä kaksi olivat jo valmiiksi tietoisia asiasta. Säätiö päätti vaieta asiasta, ja romaani tuli ensimmäistä kertaa julkisuuteen vasta 2018, jolloin islam-tutkija Amina Inloes julkaisi Barkeria käsitelleen tieteellisen artikkelin. Tutkimuseettisistä syistä Inloes ei paljastanut romaanin nimeä tai kuvaillut sen sisältöä tarkasti vaan tyytyi luonnehtimaan kirjan teemoja ”tulenaroiksi”. Yleiseen tietoon Barkerin äärioikeistolainen aate tuli maaliskuussa 2022. Pian tämän jälkeen Tékumel-säätiö vahvisti väitteet antisemitismistä todeksi ja pyysi anteeksi asian salaamista.
Yksityiselämä
Barker eli rauhallista ja pidättyväistä elämää. Hän piti elämänsä osa-alueet erillään. Suurin osa hänen työtovereistaan yliopistolla ei tiennyt hänen urastaan fantasia- ja tieteiskirjailijana. Harva muslimi oli edes kuullut Tékumelista saati pelannut sitä, kun taas Dungeons & Dragonsilla on paljon muslimifaneja. Vasta Barkerin kuoltua hänen akateemiset, islamilaiset ja kaunokirjalliset julkisuuskuvansa alkoivat yhdistyä.
Barker avioitui montrealilaisen Ambereen Khanin kanssa vuosien 1958–1959 tienoilla. Liitto kesti M. A. R. Barkerin kuolemaan saakka. Pariskunnalla ei ollut lapsia. Barker keräili eteläaasialaisia ja mesoamerikkalaisia käsikirjoituksia sekä vanhoja aseita ja haarniskoja. Hänen käsikirjoituskokoelmansa oli Pohjois-Amerikan laajimpia yksityiskokoelmia.
Barker lyhensi etunimensä kirjaimilla M. A. R. Ystävän mukaan syynä oli kunnioitus profeetta Muhammedia kohtaan, sillä muslimin tulisi aina profeetan nimen lausuttuaan siunata tätä. Toisaalta syynä saattoi olla halu välttää kiusallista huomiota. Amina Inloesin mukaan Barker nautti salaisuuksista, ja tämä saattoi olla osasyy sille, että hän piilotti koko nimensä nimikirjaimien taakse. Ystävien kesken Barker tunnettiin lempinimellä Phil, ja hän esimerkiksi allekirjoitti ihailijoidensa kanssa käymänsä kirjeenvaihdon tällä nimellä. Vuonna 1984 julkaistussa haastattelussa Barker mainitsi, ettei hänellä ole erityistä mielipidettä siitä, kumpaa nimeä muiden tulisi hänestä käyttää.
Barkerista kirjoittanut tutkija Amina Inloes kertoo, että Barkerin pelaajien kokemukset tekivät häneen Tékumel-kirjoja suuremman vaikutuksen. Haastateltavat muistelivat lämmöllä roolipelejä, yhdessä vietettyä aikaa ja ystävyyssuhteita. Roolipelien kautta muillakin kuin Barkerilla oli mahdollisuus osallistua Tékumelin kehittämiseen.
Uskonto
Barkerin lapsuudenkoti ei ollut uskonnollinen. Hän kääntyi sunnalaisuuteen vuonna 1952 ja pysyi hartaana muslimina kuolemaansa saakka. Barker oli kiinnostunut okkultismista ja oli perehtynyt astrologiaan, numerologiaan ja demonologiaan muttei harjoittanut okkultismia itse. Vuonna 1978 Barker julkaisi kirjan The Book of Ebon Bindings, joka oli kuvitteellinen tutkielma demonologian saralla. Kirjan tyyli (mutta ei sisältö) muistuttaa islamilaista teologista argumentaatiota.
Tékumel ei vastannut Barkerin uskonnollisia ihanteita. Se käsitteli synkkiä ja moraalirelativistisia aiheita, kuten orjuutta, ihmisuhreja, kuolemanpalvontaa ja gladiaattoriotteluita. Barker korosti, ettei hänen uskontonsa vaikuttanut Tékumeliin mitenkään, vaan maailma oli syntynyt jo vuosia ennen uskonnollista heräämistä. Hän tekikin ajattelussaan tiukan eron toden ja fantasian välillä. Esimerkiksi Tékumelin monijumalisuus olisi Barkerin mukaan ”kauhistus kelle tahansa muslimille”, mutta toisaalta fantasiakirjailijan ei Barkerin mielestä tarvinnut uskoa omiin luomuksiinsa. Väkivalta oli hänen mukaansa haitallista tosimaailmassa, mutta Tékumel oli niin kaukana tavallisten amerikkalaisten kokemusmaailmasta, ettei sillä ollut haitallista vaikutusta aikuisten ihmisten elämään tai käytökseen. (Barker tosin huomautti, ettei Tékumel kaikilta osin sopinut lapsille.) Barker ei myöskään tietoisesti käsitellyt Tékumelin kautta uskonnollisia, yhteiskunnallisia tai poliittisia teemoja vaan se oli tarkoitettu viihteeksi.
Vuonna 1984 julkaistussa haastattelussa Barker korosti, ettei Tékumel ilmestynyt hänen mieleensä ”unissa tai mystisissä näyissä”. Silti hän usein puhui Tékumelista kuin se olisi ollut totta ja kertoi voivansa nähdä ja kuulla sen tapahtumat. Barker kuvaili kykyään ”selvänäkemiseksi” (scrying). Barkerin tuttavista kyky oli sekä vaikuttava että pelottava.
Vaikutus
Koska Tékumelin taloudellinen menestys jäi vähäiseksi, saksalainen Der Spiegel -lehti on kutsunut Barkeria ”unohdetuksi Tolkieniksi”. Amina Inloes katsoo Barkerin olleen fantasiaroolipelien historian vaikutusvaltaisimpia hahmoja ja valittelee tieteellisen tutkimuksen vähäisyyttä. Inloesin mukaan Barker toi tieteisfantastiseen kirjallisuuteen ja roolipeleihin ”aidosti ei-länsimaisia käsityksiä uskonnosta ja yhteiskunnasta”, mikä erotti hänen tuotantonsa aiemmasta spekulatiivisesta fiktiosta, jonka käsitykset itämaista olivat orientalismin ja eksotiikan sävyttämiä. Kokemuksiensa ja asiantuntemuksensa avulla Barker toi kuvitteellisiin yhteiskuntiinsa todellisista kulttuureista muistuttavaa yksityiskohtaisuutta ja realismia.
Tolkienille ominainen hyvän ja pahan vastakkainasettelu puuttuu Barkerin kaunokirjallisesta tuotannosta. Toisaalta Barker rikkoi eurooppalaiselle kansanperinteelle ominaisen asetelman, jossa valkoinen samaistetaan hyvään ja pimeys pahuuteen: Tékumelissa tummaa ihoa pidetään tavanomaisena ja vaaleaa ihoa epänormaalina. Epätavallista on myös Tékumelin akateeminen tyyli. Roolipelien sääntökirjat esimerkiksi painottavat englannista puuttuvien äänteiden oikeaoppista lausumista, ja sanoihin on merkitty paino tarkkeilla. Koska Tékumelin teemat olivat synkkiä ja moraalisesti monimutkaisia, se sai maineen aikuisten pelinä, kun taas Dungeons & Dragons oli nuorten suosiossa.
Barker käsitteli seksuaalisuutta ja sukupuolta rohkeammin kuin perinteinen Tolkien-vaikutteinen fantasia tai tyypilliset 1970- ja 1980-luvun roolipelit. Avioliiton ulkopuolinen seksi ja homoseksuaalisuus ovat Tékumelissa yleisesti hyväksyttyjä eikä niihin liity kielteistä leimaa. Naisen asema on Tékumelissa miehelle alisteinen. Naishahmo voi kuitenkin julistautua ”vapaaksi” (aridáni), jolloin hän ottaa itselleen miehen oikeudet ja velvollisuudet. Näin Barker rikkoi perinteisen fantasian miehiset sukupuolinormit, mikä toi Tékumelille suosiota naispuolisten roolipelaajien parissa.
Tékumel-säätiön vuonna 2022 julkaiseman lausunnon mukaan Barkerin antisemitistinen toiminta ”tahrasi pysyvästi hänen taiteellisen ja tieteellisen perintönsä”. Barkerin äärioikeistolaisten mielipiteiden lisäksi myös säätiön harjoittama salailu, ailahteleva lisensointipolitiikka ja läpinäkymätön päätöksenteko herättivät roolipelipiireissä kritiikkiä. RPGnetin Shannon Appelcline arvioi maaliskuussa 2022, että Serpent’s Walkiin liittyvien paljastusten myötä aika on lopullisesti ajanut ”roolipelialan suurimpiin ja syvällisimpiin klassikoihin” lukeutuvan tuoteperheen ohitse.
Krottikalat
Krottikalat (Lophiiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, josta tunnetaan yli 300 lajia, jotka on jaettu 18 heimoon. Useimmat krottikalat ovat syvänmeren kaloja, mutta lahkoon kuuluu myös trooppisten koralliriuttojen matalikoilla eläviä lajeja. Syvänveden lajit ovat pelagisia, riutoilla elävät pohjakaloja. thumb|left|250px|[[Pikkusyvännekrotti (Cryptopsaras couesii)]] Tyypillistä krottikaloille on selkäevän etumaisen ruodon muuntuminen saaliin houkuttimena toimivaksi "ongeksi ja syötiksi". Tämä piikkimäinen eväruoto (illicum) sijaitsee muista erillään aivan kalan kuonon päällä. Rintaevät ovat jokseenkin raajamaiset, ja vatsaevät sijaitsevat rintaevien etupuolella tai puuttuvat kokonaan.
Darwinin painajainen
Darwinin painajainen on Hubert Sauperin vuonna 2004 kirjoittama ja ohjaama itävaltalais-ranskalais-belgialainen dokumenttielokuva, joka käsittelee Victorianjärven kalateollisuuden sosiaalisia ja ympäristövaikutuksia Tansaniassa. Se sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 2004 ja nimitettiin vuoden 2006 Oscar-palkintoehdokkaaksi parhaasta dokumenttielokuvasta 78. Oscar-gaalassa. Boston Globe kutsui sitä ”vuoden parhaaksi dokumentiksi eläinmaailmasta”.
Yleiskatsaus
Elokuva alkaa Neuvostoliiton valmistaman Iljušin Il-76 -rahtilentokoneen laskeutuessa Mwanzan lentokentälle Tansaniaan, lähelle Victorianjärveä. Kone palasi Euroopasta viedäkseen sinne jälleen lisää prosessoituja niilinahvenen fileitä. Niilinahven on Victorianjärveen tuotu vieraslaji, joka on aiheuttanut satojen endeemisten lajien sukupuuton.
Kriitikkojen vastaanotto
Darwinin painajaisen hyväksyntäluokitus on 90% verkkosivustolla Rotten Tomatoes, perustuen 52 arvosteluun ja sen keskimääräinen arvio on 7,56 / 10. Sivuston kriitikkojen yksimielinen lausahdus kuuluu: ”Tämä avartava dokumentti tuo esiin joitain globalisaation järkyttäviä vaikutuksia”. Elokuvalla on myös 18 kriitikon mukaan 84 pistettä sadasta Metacriticissä, mikä osoittaa ”universaalia suosiota”.
Darren Fletcher
Darren Fletcher (s. 1. helmikuuta 1984 Dalkeith, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stoke Cityä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Helmikuussa 2015 Fletcher siirtyi ilmaisella siirrolla West Bromwich Albioniin.
Skotlannin jalkapallomaajoukkuetta Fletcher on edustanut vuodesta 2003 lähtien 80 ottelussa, joissa hän on tehnyt viisi maalia. Fletcher toimi 26. toukokuuta 2004 Skotlannin kapteenina, kun maajoukkue voitti Viron ystävyysottelussa Tallinnassa. Tämä teki hänestä Skotlannin maajoukkueen nuorimman kapteenin sitten John Lambien.
Abyan
thumb|Abyanin sijainti Jemenissä merkitty tummanpunaisella.
Abyan on maakunta ('muhafazat') Etelä-Jemenissä. Se on historiallinen osa Fadhlin sulttaanikuntaa. Maakunnan pinta-ala on 16 500 km² ja sen asukasluku on 543 100. Maakunnassa oleskeli terroristiryhmä Aden-Abyanin islamilainen armeija, joka teki pommi-iskun Jemenin pääkaupungissa Sanaassa elokuussa 1999 ja Abyanissa joulukuussa 1998. Ryhmän johtajana on ollut muun muassa Tariq al-Fadh. Aden sijaitsee maakunnan eteläpuolella.
Applause
Applause voi tarkoittaa seuraavia:
Falchion (yhtye)
Falchion oli suomalainen heavy/folk metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2002. Yhtyeeltä ilmestyi kaksi albumia, Legacy of Heathens vuonna 2005 ja Chronicles of the Dead vuonna 2008. Yhtyeen laulaja-kitaristi Juho Kauppinen soittaa myös harmonikkaa yhtyeessä Korpiklaani ja yhtyeen rumpali Matti Johansson tunnetaan myös Korpiklaanin rumpalina.
Eugene Field
thumb|Eugene Field Eugene Field (2. syyskuuta 1850 - 4. marraskuuta 1895) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja runojen ja lorujen sepittäjä.
Field palasi synnyinsijoilleen Missouriin, avioitui samana vuonna, ja pariskunta sai kahdeksan lasta. Laskut Field pyysi lähettämään suoraa vaimolleen, hänellä kun mielestään oli "huono rahapää". Field pääsi Gazetten toimittajaksi. Siihen hän kirjoitti kevyttä, juorutyylistä pakinaa. Hän työskenteli sittemmin pakinoitsijana myös Denverissä ja Chicagossa. Hän kuoli Kansasissa 45-vuotiaana.
Denverin aikoina hän kirjoitti Hollantilaisen tuutulaulun, joka tunnetaan paremmin nimellä Wynken, Blynken and Nod, jossa päähenkilöt ovat kolme puukengällä purjehtivaa merimiestä - ne kuvaavat lupsahtelevia silmiä ja nuokkuvaa päätä. Suomenettukin runo on nimellä Tuike, Välke ja Huis. Runon pohjalta on varhainen pianosävellys, Walt Disneyn lyhyt piirroselokuva vuodelta 1938 sekä Donovanin kaksikin sävellystä eri aikakausien koosteissa.
Thorbjörn Fälldin
Nils Olof Thorbjörn Fälldin (24. huhtikuuta 1926 – 23. heinäkuuta 2016) oli ruotsalainen poliitikko keskustapuolueesta. Hän toimi kolmen hallituksen pääministerinä vuosien 1976 ja 1982 välillä ja puolueensa puheenjohtajana vuosina 1971–1985. Fälldinin aloittaessa pääministerinä vuonna 1976 oli hän ensimmäinen muusta kuin sosiaalidemokraattisesta puolueesta valittu pääministeri Ruotsissa neljäänkymmeneen vuoteen.
Elämä
Fälldin osti perheen tilan vaimonsa kanssa vuonna 1955 ja asui siellä kaikki poliitikkovuotensa. Jopa pääministerinä ollessaan hän ajoi viikonlopuksi kotipaikkakunnalle.
Vuonna 1969 Fälldin voitti kilpailun puolueensa varapuheenjohtajuudesta Johannes Antonssonia vastaan ja vuonna 1971 hän seurasi Gunnar Hedlundia puolueen puheenjohtajana. Fälldin ehdotti vuonna 1973 keskustapuolueen ja kansanpuolue liberaalien yhdistämistä. Ehdotus ei saanut kuitenkaan keskustapuolueen jäsenistön enemmistön tukea.
Vuosien 1973 ja 1976 vaaliväittelyissä korostui puoluejohtajien erilainen tyyli, kun vastakkain asettuivat rauhallisesti, lähes hitaasti artikuloiva Fälldin ja nopeista, terävistä repliikeistään tunnettu Olof Palme. Palme kutsui Fälldinia lammasfarmariksi.
Koska keskustapuolue oli tuolloin Ruotsin suurin ei-sosialistinen puolue, Fälldin oli porvarien pääministeriehdokas vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa. Porvarit voittivat vaalit ja keskustapuolue, kansanpuolue liberaalit ja maltillinen kokoomus muodostivat enemmistöhallituksen. Hallitusyhteistyötä leimasivat kuitenkin riidat ydinvoiman lisärakentamisesta ja Fälldin erosi pääministerin paikalta vuonna 1978. Kansanpuolue liberaalit muodosti Ola Ullstenin johtaman vähemmistöhallituksen.
Peruskallio
Peruskallio on muodostunut miljardeja vuosia sitten, ja sen koostumus on vaihtelee runsaasti riippuen siitä, missä päin maailmaa sitä sijaitsee. Peruskallio yleensä kiteisistä kivilajeista, kuten graniitista, gneissistä, liuskeesta tai vulkaanisesta kivestä. Sitä on kaikkialla maapallolla, mutta sen syvyys ja muodostumistapa vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Suomessa peruskallio on suhteellisen lähellä maanpintaa, kun taas esimerkiksi Himalajan alueella se on syvällä maankuoressa.
Peruskallion muodostuminen tapahtuu yleensä magman jähmettymisestä tai sedimenttien kovettumisesta. Magmasta muodostuneet kivilajit ovat yleensä kiteisiä ja kovia, kun taas sedimenteistä muodostuneet kivilajit ovat yleensä pehmeämpiä. Peruskalliota muodostuu myös jatkuvasti uusia kerroksia, kun vuoristot kohoavat tai merenpohja paljastuu.
Peruskallio vaikuttaa luonnonvarojen saatavuuteen, sillä erilaiset kaivannaiset, kuten kulta ja timantit, löytyvät yleensä peruskallion kerrostumista. Myös öljyä ja maakaasua etsitään usein nimenomaan peruskallion lähellä olevista sedimenttikerrostumista.
Miesten koripallon kokoonpanot kesäolympialaisissa 2008
Argentiina
thumb|right|150px|[[Pablo Quinteros]]
Yhdysvallat
thumb|right|175px|[[LeBron James]]
D20 System
d20 System on Wizards of the Coastin vuonna 2000 roolipelejä varten julkaisema mekaniikka, joka perustuu Dungeons & Dragonsin kolmanteen painokseen. Systeemin nimi johtuu siitä, että 20-sivuinen noppa on mekaniikan ydin. d20 Systemiä käyttävässä pelissä toiminnon tulos selvitetään heittämällä 20-sivuista noppaa. Jos hahmon kyvyt lisättynä nopan tulokseen antaa riittävän tuloksen, toiminta onnistuu. Mekaniikka on yksinkertaisempi kuin vanhat D&D:n ensimmäisessä ja toisessa painoksessa käytetyt mekaniikat ja d20 Systemiä pidetäänkin yleisesti parempana.
Alfred Newton
thumb|right|Alfred Newton Alfred Newton (11. kesäkuuta 1829 Geneve–7. kesäkuuta 1907) oli englantilainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Newton opiskeli Magdalene Collegessa Cambridgessa. Hän matkusteli laajalti, muun muassa Lapissa, Islannissa, Huippuvuorilla, Länsi-Intian saaristossa ja Pohjois-Amerikassa. 1866 hänestä tuli ensimmäinen eläintieteen ja vertailevan anatomian professori Cambridgessa, jossa virassa hän pysyi kuolemaansa saakka. Hänen palveluksensa lintutieteelle ja eläinmaantieteelle palkittiin 1900, kun hän sai vastaanottaa Royal Societyn Kuninkaallisen mitalin (Royal medal).
1858 Newton oli perustamassa British Ornithologists' Unionia (BOU). Hän kirjoitti useita kirjoja, muun muassa Zoology of Ancient Europe (1862), Ootheca Wolleyana (1864 alkaen), Zoology (1872) ja Dictionary of Birds (1893–1896). Hän toimitti The Ibis lehteä 1865–1870, Zoological Recordia 1870–1872 ja Yarrellin British Birdsiä 1871–1882.
Newton vietti jonkin aikaa tutkien Maskareenien kadonneita lintulajeja, joista hänen veljensä Sir Edward Newton lähetti hänelle näytteitä. Näitä olivat muun muassa dodo ja rodriguezindodo. 1872 hän kuvaili ensimmäisenä rodriguezinkaijan (Psittacula exsul), joka kuoli sukupuuttoon 1875. Hän kuvaili ja nimesi myös havanepeipon suvun Ciridops 1892. Myös tämä lintulaji on sittemmin kuollut sukupuuttoon.
Kelvin van der Linde
Kelvin van der Linde (s. 20. kesäkuuta 1996 Johannesburg) on eteläafrikkalainen autourheilija. Hän kilpaili vuonna 2016 ADAC GT Masters -sarjassa.
Van der Linde aloitti kartingin kahdeksanvuotiaana, ja siirtyi rata-autoihin vuonna 2011 kotimaansa Volkswagen Cupissa. Hänestä tuli vuonna 2014 kaikkien aikojen nuorin ADAC GT Masters -sarjan mestari. Vuonna 2017 hän voitti Nürburgringin 24 tunnin ajon. Hän kilpaili kaudella 2018 Blancpain Sprint Cup-sarjassa, jossa voitti Zolderin osakilpailun yhdessä Steijn Schothorstin kanssa.
Kolmen tähden taivas
Kolmen tähden taivas on suomalaisen laulajan Seppo Tammilehdon studioalbumi. Se julkaistiin 2002. Äänitys ja Miksaus: TARZAN-Studio Helsinki/Smoju Paju.