cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heavy (Iron Butterflyn albumi)
Musiikillisesti albumi sisältää suoraviivaisia pop rock-kappaleita ("Unconscious Power", Gentle As It May Seem", "Look for the Sun"), soul- ja blues-vaikutteita ("Get Out of My Life, Woman", "So-Lo", "Stamped Ideas") sekä psykedeelisvaikutteisia raskaampia kappaleita kuten "Possession", "You Can't Win", "Fields of Sun" ja "Iron Buttefly Theme".
Charles A. Halleck
Halleck toimi tammikuusta 1935 tammikuuhun 1969 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Hän edusti Indianan osavaltion toista vaalipiiriä. Vuosina 1947–1949 ja 1953–1955 hän toimi edustajainhuoneen enemmistöjohtajana ja vuosina 1959–1965 vähemmistöjohtajana. Hänen seuraajansa edustajainhuoneen vähemmistöjohtajan tehtävässä oli tuleva presidentti Gerald Ford.
Halleck oli varsinaiselta ammatiltaan juristi. Hän opiskeli lakia Indianan yliopistossa Bloomingtonissa ja suoritti Bachelor of Laws -tutkinnon vuonna 1924, jona vuonna hän myös sai lakimiehenoikeudet. Hän työskenteli vuosina 1924–1934 yleisenä syyttäjänä.
Halleck oli sotaveteraani. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Yhdysvaltain maavoimien jalkaväessä.
Lieksan räjähdysonnettomuus 1950
Lieksan räjähdysonnettomuus tapahtui Lieksan kauppalassa 2. syyskuuta 1950, jolloin kranaatinheittimen kranaatin räjähdyksessä sai surmansa neljä poikaa.
Räjähdys
Jatkosodan aikana Lieksan Partalanmäen alueella oli monia armeijan huoltoyksiköitä ja seudulla liikkui paljon joukkoja rintamalle ja sieltä pois. Huhujen mukaan saksalaisjoukot olivat upottaneet ammuksia Lieksanjokeen 1944 poistuessaan Suomen itärintamalta. Vuoden 1950 syyskuussa veden pinta oli Lieksanjoen koskessa niin alhaalla, että kranaattien hahmot kuulsivat joen rantamudassa nykyisen riippusillan yläpuolella.
Mario Soldati
thumb|175px|Mario Soldati vuonna 1982. Mario Soldati (17. marraskuuta 1906 Torino – 19. kesäkuuta 1999 Tellaro) oli italialainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Lieksan räjähdysonnettomuus 1950
Räjähdys
Kuusi poikaa löysi Lieksankosken rannalta 81 mm kranaatinheittimen kranaatteja ja päättivät lähteä purkamaan niitä. Kaksi poikaa ei lähtenyt toveriensa mukaan, mikä säästi heidät onnettomuudelta. Pojat ottivat kaksi kranaattia mukaansa ja jättivät muut koskessa olleet paikalleen. He päätyivät Partalanmäelle erään työmiehen lesken asunnon lähelle Savolankadun ja Kalevankadun risteyksen tienoille.
Mario Soldati
Soldati kävi jesuiittakoulun ja valmistui Torinon yliopistosta vuonna 1927. Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Soldati julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa Salmace vuonna 1929. Vuonna 1935 ilmestyi yksi hänen tunnetuimmista kirjoistaan, Yhdysvaltoja kuvaava America primo amore.
1930-luvulla Soldati työskenteli Emilio Cecchin johtamalla Cines-studiolla muun muassa Mario Camerinin, Alessandro Blasettin ja Renato Castellanin elokuvien käsikirjoittajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli telefoni bianchi -elokuva Dora Nelson vuonna 1939. Myöhemmin Soldati tuli tunnetuksi ”kalligrafisiksi” kutsutuista historiallisista kirjallisuussovituksistaan kuten Piccolo mondo antico (1941) ja Malombra (1942). Toisen maailmansodan jälkeen hän ohjasi kirjallisuus- ja seikkailuelokuvia, tv-dokumentteja sekä nuoren Sophia Lorenin tähdittämän eroottisen melodraaman Nainen joelta (La donna del fiume, 1955).
Lieksan räjähdysonnettomuus 1950
Räjähdys
Kaksi poikaa kuoli onnettomuuspaikalle ja 13-vuotias suutarin poika sekä 16-vuotias työmiehen poika kuljetettiin Lieksan sairaalaan, jossa 16-vuotias kuoli myöhemmin. Räjähdyspaikalle kuolivat 13-vuotias työmiehen poika ja 16-vuotias työmiehen lesken poika. Räjähdyskuopasta löydettiin kranaatinheittimen kranaatin kärki, ruhjoutunut kranaatin pyrstö, vähän räjähtämätöntä trotyyliä ja pitkät pajapihdit.
Mario Soldati
Soldatin viimeinen näytelmäelokuva oli Policarpo, ”ufficiale di scrittura” vuonna 1959. Sen jälkeen hän omistautui etupäässä kaunokirjalliselle tuotannolleen. Kirjailijan teoksista tärkeimpiä ovat omaelämäkerrallinen romaani Le due città (1964) ja kertomuskokoelma I racconti del maresciallo (1967).
Lieksan räjähdysonnettomuus 1950
Räjähdys
Neljäs poika kuoli sairaalassa myöhään illalla seuraavana päivänä. Tutkimuksissa selvisi, että pojat olivat jo aikaisemmin purkaneet kaksi samanlaista kranaattia, mutta kolmas koitui heidän surmakseen. Seudulla oli sota-aikana sijainnut ammusvarastoja ja jälkeenpäin sieltä on jatkuvasti löytynyt räjähdysaineita ja panoksia. Kosken tienoosta oli muodostunut pojille uutteran tutkimuksen kohde ja heidän vanhemmilleen jatkuvan huolen aihe. Lieksalaisten mielestä alue olisi pitänyt pikaisesti puhdistaa.
Hautaus
Uhrien hautauksesta Lieksan uudella hautausmaalla muodostui mieliin painuva surujuhla. Ruumissaaton saavuttua veisattiin alkuvirsi ja uhrien omaiset kantoivat arkut hautaan Lieksan Mieslaulajien laulaessa. Rovasti Lauri Vuorikoski piti puheen ja siunasi kolme uhria haudan lepoon. Tämän jälkeen samaan yhteishautaan kannettiin neljäs uhri, jonka siunasi adventtikirkon pastori Aittala. Umpeen luodun hautakummun päälle muodostui kukkameri lukuisista seppeleistä ja kukkalaitteista. Haudalla luettujen surunvalitteluadressien kuuntelun jälkeen hautajaisväki kokoontui Partalanmäen kansakoululle muistelemaan vainajia.
Muistomerkki
Lieksan Mähkön hautausmaalla pääkäytävän lähellä sijaitsevilla räjähdyksen uhrien neljällä vierekkäisellä haudalla on vain kolme punagraniittista hautakiveä, joissa on maininta räjähdysonnettomuudesta. Neljännen pojan haudalla ei ole kiveä joko siksi, että hän ei kuulunut kirkkoon tai omaisilla ei ollut varaa hankkia kiveä. Mitään varsinaista muistomerkkiä onnettomuuden vuoksi ei ole pystytetty. Vuonna 2014 Lieksassa pohdittiin, vieläkö uhreja muistetaan, kun omaiset ikääntyvät ja hautojen hoito saattaa päättyä. Samalla saattaa itse onnettomuus unohtua. Omaiset pitivät poikia sodan tai ainakin sodan seurausten uhreina.
Yhden uhrin sisar ehdotti 2007 Lieksan seurakunnalle yhteisen muistolaatan hankkimista uhreille. Hän esitti myös, että seurakunta, Lieksan kaupunki tai joku muu yhteisö alkaisi hoitaa hautoja, sillä kaikilla uhreilla ei ollut enää elossa olevia omaisia. Kahden haudan hallinta-aika oli päättynyt 25 vuotta hautauksesta eli jo vuonna 1975, yhden 2005 ja yhden uhrin omaiset olivat hankkineet hallinta-aikaa vuoteen 2024.
Vähän ennen vuoden 2013 joulua Facebookissa alkoi keskustelu uhrien muistomerkistä, kun yhden uhrin Ruotsissa asuva veli kirjoitti asiasta, josta ihmiset silloin tällöin kyselivät. Miehensä enon haudalla joka kesä vieraileva, Luxemburgissa asuva rouva puolestaan sanoi, että omaisille oli suuri helpotus, kun hautojen hallinta-aikaa jatkettiin. Muistomerkin suhteen omaisilla ei ollut vaatimuksia, vaan toive muistomerkin hankkimisesta sodan siviiliuhreille. Seurakunnan kielteinen kanta sai rouvan pohtimaan, olisiko sotaveteraanijärjestöt tai muu vastaava taho halukkaita asiaa hoitamaan. Yhden uhrin sisaren mielestä riittäisi, että kosken rannalle lähelle kranaattien löytöpaikkaa hankittaisiin kaunis luonnonkivi ja siihen laatta, jossa lukisi lyhyesti onnettomuudesta.
Jeff Palmer
Jeff Palmer (oikealta nimeltään David Zuloaga) (s. 27. maaliskuuta 1975) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä, joka on esiintynyt sekä pornografisissa elokuvissa että pornolehdissä.
David Zuloaga syntyi Los Angelesissa, mutta varttui Mendozassa, Argentiinassa evankelis-luterilaisten vanhempien kasvattamana. 14-vuotiaana Palmer näki ensimmäistä kertaa pornografista materiaalia, mikä lisäsi hänen kiinnostustaan pornonäyttelijän ammattia kohtaan.
Zuloaga lähti kotoaan 16-vuotiaana ja muutti Brasiliaan. Siellä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi Eurooppaan, missä hän koki ensimmäisen homoseksuaalisen kokemuksensa ystävänsä kanssa. Hän työskenteli jonkin aikaa Amsterdamissa prostituoituna. 19-vuotiaana Palmer muutti Miamiin ja esiintyi debyyttielokuvassaan Falcon Studiosilta.
Vuonna 1997 Palmer diagnosoitiin HIV-positiiviseksi.
Palmer on myös tunnettu popmusiikin saralla. Ensimmäinen singlekappale "Conectando" julkaistiin vuonna 1999.
Puntius masyai
Puntius masyai on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Lajin suurin tavattu pituus on 2,5 senttimetriä. P. masyai elää trooppisissa olosuhteissa. Lajia tavataan Mekongjoesta. Kalalajin ravintoa ovat äyriäiset, toukat ja eläinplankton.
HMS Gäddan (1915)
Valmistus
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Se laskettiin vesille 1915 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 14. huhtikuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1935. Sen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Pyörätuolikoripallon SM-sarja
Pyörätuolikoripallon SM-sarja on ollut SIU (Suomen Invalien Urheiluliiton) ja Suomen Koripalloliiton järjestämä pyörätuolikoripallon korkein sarjataso Suomessa. Ensimmäistä kertaa sarja pelattiin kaudella jo 1970-luvun loppupuolella 1977-. Sarja on tunnettu joinakin vuosina PT-keskus League -nimisenä.
Suomalaisjoukkueiden lisäksi SM-sarjassa on ollut mukana venäläinen Nevski Alijans Pietarista.
Joukkueet kaudella 2014–2015
Kaudella 2014–2015 Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa on mukana neljä joukkuetta. Runkosarjan ottelut järjestetään turnausmuodossa eri paikkakunnilla, jonka jälkeen pelataan välierät ja loppuottelut.
Endymionin nousu
Endymionin nousu on Dan Simmonsin vuonna 1997 julkaistu science fiction -romaani. Teos on Hyperion-sarjan neljäs osa.
Suomenkielisen käännöksen on tehnyt Juha Ahokas ja julkaissut Like.
Rykin piirikunta
Rykin piirikunta on yksi Lublinin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 988. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Kłoczew, Nowodwór, Ryki, Stężyca ja Ułęż. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Rykin piirikunnan asukkaista 50,1 prosenttia oli naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,3 prosenttia ja eläkeikäiset 22,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 574 lasta. Rykin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 39 485 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
New Yorkin lento-onnettomuus (1960)
New Yorkin lento-onnettomuus (1960) on kaikkien aikojen kolmanneksi pahin New Yorkin kaupungissa tapahtunut lento-onnettomuus. Se tapahtui 16. joulukuuta 1960, kun kaksi kotimaan lennolla ollutta konetta törmäsivät ilmassa, jolloin toinen koneista (Trans World Airlinesin lento 266) putosi Staten Islandille ja toinen (United Airlinesin lento 826) Brooklyniin Seventh Avenuen ja Sterling Placen risteykseen.
Onnettomuudessa kuoli kaikki 128 koneissa ollutta henkilöä ja kuusi muuta ihmistä. Onnettomuus on ilmailuhistorian ensimmäinen, jonka tutkinnassa käytettiin mustan laatikon avulla saatuja tietoja.
United Airlinesin lennolla matkustanut 11-vuotias Stephen Baltz selvisi törmäyksestä hengissä, mutta kuoli seuraavana aamuna sairaalassa. Hän ehti antaa tutkijoille oman kuvauksensa onnettomuuden tapahtumista ennen kuolemaansa.
Ruuvikytkin
thumb|Ruuvikytkin kytkettynä. thumb|Vapaana roikkuva ruuvikytkin. Ruuvikytkin on eurooppalainen rautatiekaluston standardikytkin. Kytkin on manuaalinen, eli se pitää kytkeä ja irrottaa käsin. Kytkin on laajassa käytössä kaikkialla Euroopassa, myös Suomessa.
Ruuvikytkin käsittää vetokoukun, siinä kiinni olevan vetotangon ja vetotangon päässä olevan lenkin. Kytkettäessä toisen kytkimen lenkki kiinnitetään vastakkaisen kytkimen vetokoukkuun. Jommankumman kytkimen lenkki roikkuu siten aina vapaana. Kytkentä voidaan kiristää tiukaksi vetotangossa olevan kiristysruuvin avulla. Irrotettaessa kytkentää eli poistettaessa lenkki vetokoukusta, täytyy kytkin löysätä. Usein esimerkiksi vaihtotöissä kytkintä ei kiristetä ollenkaan, jolloin se on valmiiksi löysä ja irrottaminen on nopeampaa.
Kroatia talviolympialaisissa 2018
Kroatia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 19 urheilijaa, joista kymmenen kilpaili alppihiihdossa, neljä maastohiihdossa ja rattikelkkailussa sekä yksi ohjaskelkkailussa. Urheilijoista miehiä oli 12 ja naisia seitsemän. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi alppihiihtäjä Natko Zrnčić-Dim ja päättäjäisissä rattikelkkailija Drazen Silic.
Ruuvikytkin
Ruuvikytkin on mahdollista kytkeä SA-3 -kytkimeen niin sanotun ystävyyssiteen avulla, mutta tällainen kytkentä jää hieman löysäksi. Ruuvikytkimen etu onkin se, että niillä on mahdollista tehdä matkustusmukavuuden kannalta parempi välyksetön kytkentä. Ruuvikytkin ei kuitenkaan ole kovin kestävä, ja niille on täytynyt asettaa junapainorajoituksia. Suomessa ruuvikytkimillä suurin sallittu junapaino on 3100 tonnia, kun radan suurin nousu on 7,5 promillea.
Markku Rahiala
Markku Aarne Juhani Rahiala (s. 20. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen tilastotieteilijä. Hän on toiminut Oulun yliopiston ekonometrian professorina vuodesta 1998, nyttemmin hän on emeritusprofessori.
Rahiala kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta (1964). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1967 ja edelleen valtiotieteen lisensiaatiksi (1971) ja tohtoriksi (1985). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1985) oli otsikoitu On the identification and estimation of multiple input transfer function models with autocorrelated errors. Rahiala on ollut Tampereen yliopiston tilastotieteen dosentti vuodesta 1989.
Hän työskenteli Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina ja virkaatekevänä apulaisprofessorina vuosina 1967–1978, ja lehtorina vuosina 1978–1989. Oulun yliopistossa hän toimi lehtorina ennen professuuriaan vuosina 1989–1998. Lisäksi hän on työurallaan toiminut Systeeminsuunnittelu Oy Nokia Ab:n elektroniikkaosaston palveluksessa (1969), Posti- ja lennätinhallituksen liiketalouden tutkimuslaitoksen tutkijana (1969–1972) ja tutkija Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa (1983–1984).
Shenandoah
Shenandoah voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Rottinkipalmut
Rottinkipalmut (Calamus) on tärkein rottinkia tuottavista palmusuvuista (heimo Arecaceae) ja samalla koko heimon suvuista suurin lajimäärältään.
Levinneisyys
Suurin osa lajeista kasvaa trooppisen Aasian ja Malaijien saariston sademetsissä. Vähemmässä määrin niitä löytyy myös Afrikasta, Itä-Australiasta ja Tyynenmeren saarilta.
Rottinkipalmujen suvussa on noin 350 lajia, Stevensin mukaan 375.
Tuntomerkit
Rottinkipalmut ovat sulkapalmuja, mikä tarkoittaa, että lehdet ovat pariliuskaisia, sulkamaisia. Tavallisesti kasvit ovat monivartisia tyvestään. Lehden keskiruoti voi jatkua lehdyköiden jälkeen ruoskamaisena ulokkeena, jolla kasvi tarttuu toisiin saadakseen tukea. Tarttumaelin voi kasvaa myös lehtitupesta.
Aiheesta muualla
Rattanpalme
Helen Broderick
pienoiskuva|Helen Broderick vuonna 1938. Helen Broderick (11. elokuuta 1891 – 25. syyskuuta 1959) oli amerikkalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä, joka näytteli erityisesti sivurooleja. Ensimmäisiä oli elokuvassa Top Hat, jossa hän näytteli managerin vaimoa.
Filmografia
Lähde:
Tšondon
Tšondon on Pohjoiseen jäämereen laskeva, noin 600 kilometriä pitkä joki Ust-Janskin piirin itäosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Tšondon saa alkunsa Tšerskivuoriston pohjoisrinteiltä ja laskee Laptevinmeren Tšondoninlahteen. Joen varrella on Tumatin kylä. Suurimmat sivujoet ovat Buor Jurah (170 km), Ygannja (142 km), Dodomo (114 km) ja Nutštša (243 km).
Andrea Aureli
Andrea Aureli (5. maaliskuuta 1923 Terni – 5. marraskuuta 2007 ) oli italialainen näyttelijä.
Aureli valmistui näyttelijäksi Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1947 ja esiintyi samana vuonna Goffredo Alessandrinin elokuvassa Vaeltava juutalainen (L’ebreo errante). 1950- ja 1960-luvuilla hän näytteli roistoja lukuisissa peplum- ja jännityselokuvissa, spagettiwesterneissä ja komedioissa. Hän on työskennellyt myös vakavampien ohjaajien kuten Mario Camerinin, Nanni Loyn, Lino Del Fran ja Carlo Verdonen elokuvissa sekä vuonna 1991 Tinto Brassin eroottisessa Kullanmurussa (Paprika, 1991).
António de Spínola
António Sebastião Ribeiro de Spínola (11. huhtikuuta 1910 Estremoz – 13. elokuuta 1996 Lissabon) oli lyhytaikainen Portugalin presidentti vuonna 1974. Hän oli kenraali, joka yritti pysäyttää Portugalin neilikkavallankumouksen vallankaappauksen avulla.
Toiminta Salazaria vastaan
Portugalin armeijan kenraalina 1960-luvulla toiminut Spínola ei hyväksynyt maan pitkäaikaisen diktaattorin António Salazarin harjoittamaa siirtomaapolitiikkaa, joka oli kärjistynyt siirtomaasodiksi. Arvostelun vuoksi hänet erotettiin armeijasta. Tämä teki hänestä tunnetun hallituksen vastustajan. Julkaisemassaan kirjassa Portugal e o Futuro hän esitti, että Portugalin on vetäydyttävä siirtomaistaan ja annettava niiden itsenäistyä. Ulkoisesti hänet tunnettiin monokkelistaan.
Pettymys neilikkavallankumoukseen
Neilikkavallankumouksessa Spínola nousi maan presidentiksi (25.4.1974), koska hän nautti arvostusta laajoissa kansalaispiireissä. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt vallankumoushallituksen jyrkän vasemmistolaista politiikkaa. Tämän vuoksi Spínola kannattajineen ryhtyi 28. syyskuuta 1974 vallankaappaukseen, jonka tarkoituksena oli porvarillisen tasavallan perustaminen. Yritys epäonnistui ja Spínolan oli erottava presidentin virasta. Spínolan kaappausyritykset johtivat osaltaan vallankumouksen tasaantumiseen, kun maltilliset puolueet alkoivat vuoden 1976 presidentinvaaleista alkaen voimistua.
Presidentiksi valittiin Spínolan jälkeen Asevoimien liikkeen johtohahmo Francisco da Costa Gomes. Spínola osallistui vielä uuteen oikeistovoimien kaappausyrityksen 11. maaliskuuta 1975, taaskin turhaan. Tämän jälkeen Spínola pakeni Espanjan kautta Brasiliaan jossa hän vetäytyi julkisuudesta ja julkaisi länsisaksalaisen kirjailijan Günter Wallraffin toimittamat muistelmansa.
Iitin terveysasema
Iitin terveysasema on Iitin kunnan Kausalan taajamassa toimiva julkisen palvelun terveysasema.
Iitti on Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän osakas ja tämä yhtymä tuottaa Iitin sosiaali- ja terveyspalvelut. Kiireellistä hoitoa iltaisin, öisin ja viikonloppuisin tarjoaa Päijät-Hämeen keskussairaalan yhteydessä toimiva Akuutti24-yhteispäivystys (Keskussairaalankatu 7, Lahti).
Montenegro talviolympialaisissa 2018
Montenegro osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti kolme urheilijaa, joista kaksi kilpaili alppihiihdossa ja yksi maastohiihdossa. Urheilijoista miehiä oli yksi ja naisia kaksi. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi alppihiihtäjä Jelena Vujičić ja päättäjäisissä alppihiihtäjä Eldar Salihovic.
Joonian yliopisto
Joonian yliopisto on yliopisto, joka toimii Korfun kaupungissa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1984 ja se aloitti toimintansa vuonna 1985. Joonian yliopisto kunnioittaa Korfulla toimineen Kreikan ensimmäisen yliopiston, vuonna 1824 perustetun Joonian akatemian muistoa.
Yliopistossa on kolme tiedekuntaa ja yhteensä kuusi laitosta.
HMS Svärdfisken (1914)
HMS Svärdfisken oli Ruotsin laivaston vuonna 1914 palvelukseenotettu Svärdfisken-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta. Se laskettiin vesille 30. elokuuta 1914 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 12. lokakuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta 1936. Sen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Nicolai Jørgensen
Nicolai Jørgensen (s. 15. tammikuuta 1991 Ballerup) on tanskalainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa lisäksi pelannut Saksassa vuosina 2010–2012, Alankomaissa Feyenoordin joukkueessa vuosina 2016–2021 ja Turkissa Kasımpaşan joukkueessa kaudella 2021–2022. Viimeksi hän on edustanut FC Kööpenhaminaa kevätkaudella 2022. Oikeajalkainen Jørgensen on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä tai piilokärki. Hän on pelannut myös Tanskan jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Jørgensenin kasvattajaseura on Akatemisk Boldklubb, jota hän edusti vuodet 2009–2010. Vuonna 2010 hän siirtyi Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin, jota hän edusti kahden vuoden ajan pelaten Bundesliigassa vain kymmenen peliä sekä kaksi peliä Mestareiden liigassa. Vuonna 2012 hän oli lainalla sekä Bundesliiga-seura 1. FC Kaiserslauternissa että kotimaansa FC Kööpenhaminassa. Kööpenhaminassa Jørgensen pelasi kahdeksan peliä tehden kolme maalia ja niinpä seura osti Jørgensenin itselleen. Kööpenhaminassa Jørgensen on pelannut sekä Mestareiden liigaa että Eurooppa-liigaa. Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa HJK:ta vastaan syyskuussa 2014 Parkenilla vaihdosta kentälle tullut Jørgensen teki kaksi maalia Kööpenhaminan voittaessa 2-0.
Maajoukkueura
Jørgensen on pelannut kaikissa Tanskan nuorten maajoukkueissa. Hän oli mukana kotimaassaan vuonna 2011 järjestetyissä alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa. Tanskan jalkapallomaajoukkueessa Jørgensen debytoi vuonna 2011. Hän on pelannut 41 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kolme ottelua.
Alte Weser
Majakka sytytettiin vuonna 1964 ja se korvasi kahdeksan vuosikymmentä palvelleen vanhan Roter Sand -majakan. Alte Weser oli aluksi miehitetty kuten edeltäjänsä, mutta se muutettiin vuonna 1972 täysautomaattiseksi.
HMS Tumlaren (1914)
HMS Tumlaren oli Ruotsin laivaston vuonna 1914 palvelukseenotettu Svärdfisken-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta. Se laskettiin vesille 14. lokakuuta 1914 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 10. joulukuuta.
Manchesterin arkkitehtuuri
oikea|pienoiskuva|Manchesterin viktoriaaninen [[Uusgotiikka|uusgoottilainen kaupungintalo.]] Manchesterin arkkitehtuuri kuvastaa runsaasti erilaisia arkkitehtonisia tyylejä. Kaupungin historian tärkeimpiä vaiheita oli teollinen vallankumous, ja Manchester tunnetaankin ensimmäisenä modernina, teollisena kaupunkina. Manchesterin ikoneja ovat varastot, rautatiesillat, puuvillatehtaat ja kanavat. Ne ovat jäänteitä menneisyydestä ajoilta, jolloin kaupungin ytimessä sekä tuotettiin että myytiin tuotteita. Manchesterin arkkitehtuuri edustaa minimaalista yrjöjen aikaista tai keskiaikaista arkkitehtuuria. Näin ollen Manchesterissa on edustettuina suuri joukko 1800- ja 1900-lukujen arkkitehtuurin suuntauksia, kuten palazzo-tyyli, uusgotiikka, venetsialainen, edwardiaaninen, uusbarokki, art nouveau, art deco ja uusklassinen arkkitehtuuri.
Jan Rytter
Jan Christian Rytter (s. 5. syyskuuta 1973 Aalborg) on tanskalainen jousiampuja. Hän edusti Tanskaa Barcelonan kesäolympialaisten 1992 miesten yksilökilpailussa sijoittuen sijalle 64. Barcelonassa 1992 hän kuului myös Tanskan joukkueeseen miesten joukkuekilpailussa. Rytter kilpaili myös kolmissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1991 Krakovassa, 1993 Antalyassa ja 1997 Istanbulissa.
Mohamed Bouazizi
pienoiskuva|Bouazizin hauta ja hautakivi Tarek al-Tayyib Muhammad Bouazizi (29. maaliskuuta 1984 – 4. tammikuuta 2011), joka tunnettiin nimellä Mohamed Bouazizi oli tunisialainen vihanneskauppias, jonka polttoitsemurha Sidi Bouzidissa 17. joulukuuta 2010 laukaisi Tunisian vallankumouksen ja siten koko arabikevään. Hän kuoli sairaalassa vammoihinsa muutamaa viikkoa myöhemmin.
Polttoitsemurha
Bouazizin kuolemaan johtaneet tapahtumat tunnetaan pääpiirteittäin, ja tapahtumista on erilaisia versioita. Yhteistä niille on, että Boazizi joutui hankaluuksiin poliisin kanssa, koska myi vihanneksia torilla. 26-vuotias Bouazizi oli työtön. Niinpä hän myi luvatta vihanneksia ja hedelmiä, jotta pystyisi elättämään itsensä ja 8-henkisen perheensä. Työ oli raskasta. Kärryjä työntävä Bouazizi haaveili kuorma-autosta. Ennen viimeistä työpäiväänsä Bouazizi sanoi äidilleen, että hedelmät ja vihannekset olivat parhaita mitä hän oli nähnyt, ja että hän voisi ostaa niillä lahjoja sukulaisilleen. Poliisien mielestä myyjät toimivat ilman lupaa, mutta laki ei sitä vaatinut.
Poliiseilla oli tapana kysellä lahjuksia myyjiltä ja myös ottaa hedelmiä maksamatta. Tämä oli tuttua myös seitsemän vuotta alalla toimineelle Bouazizille. Kun varhain aamulla 17. joulukuuta Bouazizi työnsi kärryjään kohti toria, kaksi poliisia pysäytti Boauzizin kulun. Boauzizin setä tuli kuitenkin auttamaan sukulaistaan ja kehotti poliiseja jättämään Bouazizin rauhaan. Setä kävi poliisiasemalla kysymässä apua. Poliisipäällikkö kutsui Fedia Hamdin, Bouazizin pysäyttäneen poliisin, ja sanoi että tämän tulisi antaa pojan tehdä työtään. Johtajansa suhtautumisesta raivostunut Hamdi palasi kuitenkin torille.
Bouazizi tarjosi lahjuksiksi hyvän päivän tuoton 10 dinaaria, mutta poliisin mielestä tämä oli liian vähän. Joidenkin mukaan hän läimäytti Bouazizia, sylki tämän kasvoille ja haukkui Bouazizin kuollutta isää. Poliisi takavarikoi Bouazizin myymät tuotteet ja vaa’an. Kun Boauzizi yritti estää, poliisi löi häntä pampulla.
Tämän jälkeen Bouazizi yritti turhaan päästä kaupungin pormestarin puheille huutaen rakennuksen ulkopuolella. Kun Bouazizia oli nöyryytetty julkisesti, ja häneltä oli viety ainoa keino elättää itsensä ja perheensä, hän osti huoltoasemalta bensiiniä tai tärpättiä. Bouazizi puhui aikeestaan polttaa itsensä ja tekonsa syystä torilla. Kukaan ei uskonut häntä. Bouazizi kuitenkin sytytti itsensä tuleen kunnantalon edessä. Sammutin ei toiminut, koska se oli ehkä tyhjä. Poliisi ei vastannut soittoon, ja ambulanssi tuli vasta puolentoista tunnin päästä.
thumb|150px|Bouazizin äiti Bouazizin äiti Manobia koetti päästä kuvernöörin luo turhaan. Bouazizin äidin mielestä hänen poikansa teki itsemurhan säilyttääkseen arvokkuutensa. Bouazilla ei ollut poliittisia pyrkimyksiä.
Vallankumous
18. joulukuuta Bouazizin setä puhui kunnantalon edessä. Ihmisiä alkoi kokoontua protestiin. Kuvernööri pyysi hallitukselta lupaa neuvotella protestoijien kanssa. Hallitus ei kuitenkaan halunnut keskustella, vaan lähetti Sidi Bouziziin lisää poliiseja ja sotilaita.
Protestit levisivät noin kolmessa viikossa koko Tunisiaan. Tapahtumissa kuoli kymmeniä ihmisiä. Liikehdintä yltyi kansannousuksi. Presidentti Zine El Abidine Ben Ali pakeni maasta. Tämä käynnisti arabimaiden vuoden 2011 kuohunnan, arabikevään.
Muita Boauzizin innoittamia polttoitsemurhia
Kuukauden sisällä Bouazizin polttoitsemurhasta ainakin kahdeksan miestä sytytti itsensä tuleen eri maissa: neljä Algeriassa, kolme Egyptissä ja yksi Mauritaniassa. New York Timesin mukaan he ottivat Bouazizista vaikutteita.
Ilmastoviestintä
Ilmastoviestintä ja ilmastonmuutosviestintä viittaavat laajasti viestintään, jossa on aiheena ilmastonmuutos, ilmastonmuutoksen syyt ja seuraukset, ilmastopolitiikka sekä esimerkiksi erilaiset ilmastonmuutoksen hillintää edistävät ratkaisut. Ilmastoviestintää koskevan tutkimuksen osa-alueita ovat muun muassa viestinnän kohdeyleisöä koskeva tieto (esimerkiksi asenteet ja arvot) ja kohdeyleisön tarkka määrittely, viestien kehystäminen  sekä viestien tarinallistaminen. "Ilmastonmuutoksen ahdistavuus ja tieto siitä, että oma elämäntapamme pahentaa ongelmaa, saa meidät välttelemään koko aihetta". Ilmastoviestinnän tutkimus vastaa näihin ongelmiin tuottamalla tietoa tehokkaista ilmastoviestinnän keinoista.
Ilmastoviestinnän tutkimus
Ilmastoviestintää koskeva tutkimusala on kasvanut 2000–2010-luvuilla omaksi tieteenalakseen. Ilmastoviestinnän tutkijoilla on erilaisia määritelmiä sille, mikä kaikki kuuluu ilmastoviestinnän tutkimusalaan. Tutkija Susanne Moser on kirjoittanut ilmastoviestinnän tutkimusta kokoavia artikkeleita, jotka tuovat laajasti esiin alan monimuotoisia tutkimusaiheita.
Jotkut yliopistot ovat perustaneet ilmastoviestintään keskittyviä tutkimusyksikköjä. Esimerkiksi Yalen yliopistossa toimiva The Yale Program on Climate Change Communication (YPCCC) -ohjelma keskittyy tutkimaan ihmisten ilmastonmuutosta koskevia tietovarantoja, asenteita, politiikkapreferenssejä, käyttäytymistä sekä niiden taustalla vaikuttavia psykologisia, kulttuurisia ja poliittisia tekijöitä. Lisäksi Oxfordin yliopisto on julkaissut The Oxford Encyclopedia of Climate Change Communication -sivullaan paljon ilmastoviestinnän alan tutkimusta.
Ilmastoviestintä ja kulttuuri
Andrew John Hoffman (2015) on kirjoittanut kulttuurin ja ilmastokeskustelun suhteesta kirjan How culture shapes the climate debate
Ilmastoviestintä Suomessa
Suomessa ei ole vielä ehditty tuottaa paljon ilmastoviestinnän tutkimusta, mutta ilmastoviestinnän käsite on esiintynyt Suomen julkisessa keskustelussa. Suomeen on perustettu Ilmasto- ja ympäristöviestintätieteen yhdistys Ilvies ry. Versuslehdessä julkaistiin vuonna 2019 artikkeli liittyen ilmastoviestinnän tutkimukseen. Vihreään Lankaan on haastateltu 2019 norjalaista psykologia ja tutkijaa Per Espen Stoknesia, jonka mukaan "ilmastonmuutoksen ahdistavuus ja tieto siitä, että oma elämäntapamme pahentaa ongelmaa, saa meidät välttelemään koko aihetta". Itä-Suomen yliopistossa on tehty 2021 pro gradu -työ ilmastoviestinnästä.
Kuntaliitto on julkaissut Ilmastoviestintä kunnissa -oppaan, jossa on muun muassa yleistajuinen katsaus ilmastoviestinnän tutkimukseen ja tutkimustiedon soveltamiseen ilmastoviestinnän suunnittelussa. Lisäksi Suomessa on julkaistu myös ilmastokasvatustyön tueksi Ilmastokasvatuksen polkupyörämalli.
Helsingin Sanomat julkaisi työterveyspsykologi Sanna Hyyhön ja nuorisopsykologi Soile Laukkasen mielipidekirjoituksen otsikolla "Ilmastoviestinnässä ei pidä keskittyä yksilöön". Hyyhön ja Laukkasen mukaan "keskeistä olisi aktivoida tavalliset kansalaiset vaatimaan poliittisia toimia ja yhteiskunnallisia muutoksia". "Muutos tarvittaisiin kuitenkin nopeasti. Sen aikaansaaminen vaatisi, että ilmastonmuutoksesta huolestuneet kansalaiset osaisivat ja rohkenisivat vaatia mittavia poliittisia toimia. Nykyinen, pääasiassa yksilötason kulutusvalintoihin keskittyvä viestintä ei rohkaise ihmisiä puhumaan julkisesti ilmastotoimien tärkeydestä."
Suomeen on perustettu ilmastojournalismiin keskittynyt verkkojulkaisu Hyvän sään aikana.
Lisäksi Suomen julkisessa keskustelussa on esiintynyt ilmastoviestintään liittyvä ilmastoahdistuksen käsite. Suomen mielenterveys ry on julkaissut vuonna 2019 aihetta koskevan oppaan Ilmastoahdistus ja sen kanssa eläminen
Ilmastoviestinnän oppaita
Ilmastoviestinnästä on julkaistu useita alan tutkimukseen pohjautuvia yleistajuisia oppaita. Suurin osa ilmastoviestinnän yleistajuisista oppaista on vapaasti luettavissa ja ladattavissa verkosta. Ilmastoviestinnän tutkimusta popularisoiva Outreach on julkaissut useita ilmastoviestinnän oppaita. Climate Outreachissa työskentelevät Adam Corner ja Jamie Clarke ovat lisäksi julkaisseet laajasti ilmastoviestinnän tutkimusta kokoavan tietokirjan Talking Climate.
Akatsuki
Akatsuki, tunnettu myös nimillä Venus Climate Orbiter (VCO) ja Planet-C, on japanilainen Venus-luotain. Se laukaistiin 20. toukokuuta 2010 H-IIA -raketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta Japanista. Joulukuussa 2010 aiottu Venuksen kiertoradalle asettuminen epäonnistui päämoottorin vian vuoksi. Luotain kuitenkin matkasi sellaisella radalla, että se saapui uudelleen Venuksen lähelle joulukuussa 2015, jolloin se saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Tällöin Akatsukista tuli Japanin ensimmäinen planeetta-satelliittiluotain.
Akatsukin massa on 520 kg. Tutkimuslaitteina luotaimella on kaasukehää havainnoivia instrumentteja, joilla pyritään ensisijaisesti havainnoimaan infrapuna-alueella Venuksen tulivuoritoimintaa sekä kaasukehän salamointia.
Lento
Luotaimen oli tarkoitus asettua Venuksen kiertoradalle joulukuussa 2010, mutta ratamanööveri epäonnistui, kun luotaimen päämoottori toimi venttiilivian vuoksi vain 3 minuuttia aiotun 12 sijaan. Epäonnistumisen vuoksi Akatsuki lensi Venuksen ohi radalla jolla se osui uudestaan lähelle planeettaa joulukuussa 2015. Vaikka luotain joutui aiottua lähemmäksi Aurinkoa ja kärsi sen vuoksi ylikuumenemisesta, se on vikaantunutta päämoottoria lukuun ottamatta toimintakunnossa, ja suoritti 11. lokakuuta 2015 onnistuneen ratamuutoksen.
Akatsukin palatessa Venuksen lähelle joulukuussa 2015 JAXAn suunnitelmana oli käyttää ratamanööveriin päämoottorin sijaan luotaimen ohjausmoottoreita rikkinäisen päämoottorin sijaan. Lisäksi jos jarrutus ei ensimmäisillä ohjausmoottoreilla onnistuisi, voitaisiin luotain pyöräyttää ympäri käyttäen sen toisen puolen ohjausmoottoreita. 9. joulukuuta 2015 00:51 Suomen aikaa luotain saapui sopivalle kohdalle, ja ensimmäisiä ohjausmoottoreita käyttämällä Akatsuki saatiin asettumaan Venuksen kiertoradalle. Ratamanööveri onnistui ja luotain asettui soikealle radalle noin 440 000 km x 400 km ja kolme astetta kallelleen suhteessa päiväntasaajan. Kiertoaika on 13 Maan vuorokautta ja 14 tuntia.
Radalla
Huhtikuussa 2016 tehdyn ratamanööverin jälkeen rata on kaukaisimmillaan noin 400 000 km ja lähimmillään noin 1000 km planeetan pilvistä. Kun Akatsuki aloitti havaintotoimintansa, se oli ainoa Venuksen radalla oleva luotain. Havainnoissaan Akatsuki keskittyy suunnitellusti kaasukehän havainnointiin viidellä kamerallaan. Yhdellä kameralla pyritään saamaan ensimmäistä kerta kuva Venuksen salamoista, kahdella infrapunakameralla kuvataan pilviä, ultraviolettikameralla kartoitetaan kaasukehän kaasuja ja yhdellä infrapunakameralla pyritään havaitsemaan aktiivisia tulivuoria.
Luotain
Havaintolaitteita Akatsukissa on kuusi: Luotain pystyy kuvaamaan viidellä kamerallaan Venusta laajalla aallonpituusalueella ultravioletista infrapunasäteilyyn saakka. Venuksen tapauksessa ultraviolettihavainnot ovat erityisen tärkeitä, koska niiden avulla voidaan kartoittaa hyvin kaasukehää ja esimerkiksi siinä olevaa rikkidioksidia. Infrapunaisen avulla voidaan saada selville pilvikerroksen rakenteita sekä nähdä joissain tapauksissa jopa planeetan pinnalle saakka.
Kreikan kansainvälinen yliopisto
Yliopistossa on kolme tiedekuntaa, jotka tarjoavat useita eri tutkinto-ohjelmia.
Mihail Mišustin
Mišustin opiskeli systeemi-insinööriksi Moskovan valtion teknologisessa Stankin-yliopistossa vuoteen 1989 asti ja väitteli vuonna 2010 taloustieteiden tohtoriksi aiheenaan omaisuusverotuskäytäntöjen kehittämisen strategia. Hän työskenteli virkailijana verohallinnossa vuodesta 1998, sen jälkeen yrittäjänä ja palasi uudelleen verohallintoon vuonna 2010. Veroviraston johtajana hän edisti digitaalisten palveluiden käyttöönottoa.
Mišustin on PHK TsSKA Moskovan hallituksen jäsen. Mišustinin isä on venäjänjuutalainen. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa.
Viola Formula Racing
Viola Formula Racing on italialainen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 2003, jolloin talli kilpaili Formula Junior 1200, Formula Renault 1600 ja Formula Renault 2000-sarjoissa. Vuonna 2009 talli kilpaili Italian Formula Renault-sarjassa. Seuraavana vuonna talli voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 talli kilpaili Formula Renault Alps-sarjassa.
Petäjoki
Petäjoki on 21 kilometriä pitkä joki Varsinais-Suomessa Loimaalla. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen, ja se on Loimijoen eteläinen sivujoki. Petäjoki laskee Kokemäenjoen sivujokeen Loimijokeen 61 kilometriä tämän suun yläpuolella. Petäjoen valuma-alueen pinta-ala on 63 km², ja se virtaa pääasiassa Loimaan alueella. Valuma-alueen järvisyys on 0 % eikä siihen kuulu yhtään luontaista järveä.
Valuma-alueen kuvailua
Joen valuma-alueen vesistöjä ja sivuhaaroja kuvataan tässä lähtemällä liikkeelle joen suusta ja etenemällä yläjuoksulle päin.
Petäjoki yhtyy Loimijokeen Hirvikosken taajaman kohdalla. Sen pääuoma alittaa valtatie 9 ja yhdystie 2262 seuraa sitä tiiviisti. Alin sivuhaara Pempunoja yhtyy pääuomaan 6 kilometriä suistosta, ja sen valuma-alueen suuruus on 10 km². Pempunoja virtaa Piltolan kylän läpi ja se on vain 3 kilometriä pitkä.
Pääuoma luikertelee tasaisen savitasangon läpi voimakkaasti meanderoiden. Valuma-alue jää läheltä virtaavien Loimijoen ja Niinijoen väliin, joten sen sivuhaarat ovat lyhyitä. Tällaisia sivuhaaroja ovat esimerkiksi Hassinoja ja Kauriinoja. Joen latvat alkavat suuren, Loimaalla Joenperän kylässä sijaitsevan, Eksyssuon laitamalta, jossa suo-ojituksen kokoomaojat yhtyvät.
Muuta
Petäjoki virtaa ensin Hattulan ja Sieppalan kylien takamailla Petäjoen kulmakunnan alueella, sitten Piltolan, Karhulan ja Puujalkalan kylien sivuitse ennen kuin se laskee Loimijokeen Hirvikoskella.
Huomattavia kohteita joen välittömässä läheisyydessä ovat Petäjoen pienviljelijäyhdistyksen ylläpitämä tanssilava Petäjoen paviljonki Petäjoen kulmakunnalla ja valtakunnallisena nähtyvyytenä tunnettu Suomen maatalousmuseo Sarka Puujalkalan kylässä.
Ray McKay
Raymond Owen McKay (s. 22. elokuuta 1946 Edmonton, Alberta) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut urallaan NHL:ssä yhteensä 140 ottelua. McKay jäi eläkkeelle vuonna 1982.
Ura
McKay debytoi NHL:ssä kaudella 1968-69 Chicago Blackhawksin riveissä. Muutaman vuoden kuluttua hän siirtyi Buffalo Sabresiin, jossa McKay teki 3 tehopistettä 40 ottelussa. Seuraavan kauden McKay pelasi California Golden Sealsin riveissä. McKayn viimeinen seura oli Italian HC Varese.
Albert Hackett
Albert Hackett (16. helmikuuta 1900 New York, New York – 16. maaliskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija. Hän aloitti näyttelijänä jo kuusivuotiaana. Hackett halusi kuitenkin näytelmäkirjailijaksi, ja tämä haave toteutui hänen tavattuaan myös kirjoittamisesta kiinnostuneen näyttelijäkollegan Frances Goodrichin, josta myöhemmin tuli hänen aviovaimonsa. Yhdessä he kirjoittivat muun muassa 1929 ensi-iltaan tulleen menestysnäytelmän Up Pops the Devil, josta tehtiin myös elokuvaversio. Hackettin ja Goodrichin kirjallinen yhteistyö jatkui, kunnes he siirtyivät eläkkeelle 1961. Hackett jätti näyttelemisen ryhdyttyään käsikirjoittajaksi, mutta vieraili vielä vuonna 1940 Broadwaylla näytelmässä Mr. and Mrs. North. Hackett ja Goodrich saivat Pulitzer-palkinnon Nuoren tytön päiväkirjan Broadway-näytelmäversiosta (suom. Anne Frankin päiväkirja), joka tuli ensi-iltaan vuonna 1954.
Red Nose Company
pienoiskuva|300x300px|Red Nose Companyn logo, jonka on suunnittellut Tero Ahonen. Red Nose Company on suomalainen Helsingissä toimiva kiertueteatteri, jonka perustivat vuonna 2005 Teatterikorkeakoulun opiskelijat. Red Nose Company on Suomen ensimmäiseen klovneriaan erikoistunut ammattiteatteriryhmä. Vuoteen 2015 asti teatteri toimi nimellä RedNoseClub. Teatterilla ei ole omia esitystiloja, vaan sen toimintakenttänä on koko Suomi. Teatteri on esiintynyt myös ulkomailla. Teatterin toimisto sijaitsee Suvilahdessa Esitystaiteen keskuksen tiloissa. Teatterin operatiivista toimintaa johtaa toiminnanjohtaja, näyttelijä Tuukka Vasama. Hallituksen puheenjohtaja on näyttelijä Timo Ruuskanen. Red Nose Company on Teatterikeskuksen jäsen.
Red Nose Company tuottaa vuosittain keskimäärin yhden ensi-illan, joka jää teatterin kiertueohjelmistoon. Teatterin vuosittainen katsojamäärä on noin 10 000 – 15 000 katsojaa. Teatteri on tehnyt yhteistyötä mm. Teatteri Quo Vadiksen, Kansallisteatterin, Helsingin kaupunginteatterin, Aleksanterin teatterin ja Teatteri Avoimien Ovien kanssa.
Teatterilla on kaksi vakituista työntekijää, jonka lisäksi sen tuotannot työllistävät lukuisan määrän freelancetaiteilijoita.
Red Nose Company on ollut mukana Suomen Kulttuurirahaston Taidetestaajat-hankkeessa vuosina 2017-2020.
Näyttelijät
Vuonna 2020 Red Nose Companyssa toimivat näyttelijät Teemu Aromaa, Eero Järvinen, Amira Khalifa, Riku Korhonen, Minna Puolanto, Nora Raikamo, Timo Ruuskanen, Kiureli Sammallahti, Hanna Seppä, Niina Sillanpää, Tatu Siivonen, Tuukka Vasama ja Jari Virman.
Arto Mustajoki
Arto Samuel Mustajoki (s. 20. joulukuuta 1948 Tampere) on tehnyt elämäntyönsä Helsingin yliopiston venäjän kielen professorina. Tämän ohella hänellä on ollut runsaasti akateemisia luottamustehtäviä. Lisäksi hän on tunnettu venäjän kielen oppimateriaalin, muun muassa televisiokurssien ja tietokoneohjelmien laatijana.
Yksityiselämä
Arto Mustajoki syntyi seitsenlapsisen perheen kuopuksena Tampereella vuonna 1948. Hänen isänsä Lauri Mustajoki (1907–1987) oli alun perin puuseppä, mutta suoritti itseopiskeluna Kauhajoen lukion 25-vuotiaana ja valmistui sitten Helsingin yliopistosta papiksi. Hänen sukujuurensa sijoittuvat Jalasjärven ja Kurikan maisemiin. Isä toimi monet vuodet Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen matkapappina ja sittemmin Loimaan ja Ilmajoen kirkkoherrana. Mustajoen äiti (1914–1998) oli koulutukseltaan sairaanhoitaja, mutta suuren osan elämästään hän toimi opettajana. Äidin puolen Syväniemien-Aronpurojen suku on pääosin lähtöisin Hämeestä.
Vuodesta 1970 lähtien Mustajoki on ollut naimisissa Paula Mustajoen kanssa, joka on toiminut Orivedellä yläasteen matemaattisten aineiden lehtorina. Heillä on neljä lasta ja 11 lastenlasta.
Professori Pertti Mustajoki on Arto Mustajoen veli.
Nuorempana Mustajoki pelasi muun muassa aktiivisesti koripalloa voittaen Suomen-mestaruuspronssia Helsingin NMKY:n riveissä.
Koulutus ja akateeminen ura
Mustajoki kävi kansakoulun Loimaalla ja oppikoulun Ilmajoella. Perheen muuttojen vuoksi hän hyppäsi kahdessa eri vaiheessa yhden luokan yli, joten hänestä tuli ylioppilas jo 16-vuotiaana.
Venäjän kieli tuli opiskeluun mukaan heti alusta alkaen suuren venäjän kielen buumin aikoihin 1960-luvulla. Venäjän opiskelun aloittaminen oli hänen omien sanojensa mukaan puhdas päähänpisto, jonka taustalla oli vain kiinnostus vaikeaan, mutta Suomelle tärkeään kieleen. Eräs motiivi oli myös järkyttää vahvasti oikeistolaista kotiväkeä eteläpohjalaisessa pappilassa. Vuodet 1970–1972 Mustajoki oli stipendiaattina Leningradissa, jolloin hän varsinaisesti oppi kieltä.
Saksan opiskelu sai väistyä ja lisensiaatintutkielma käsitteli jo venäjän kieltä. Väitöskirja (1981) käsitteli venäjän kielen substantiivien painotyyppejä. Helsingin yliopistossa oli ollut venäjän kielen tohtorikoulutuksessa pitkä hiljainen kausi. Mustajoki oli ensimmäinen tohtori lähes kahteenkymmeneen vuoteen. Niinpä hänet valittiin venäjän kielen ja kirjallisuuden professuuriin käytännöllisesti katsoen ilman kilpailua vuonna 1982. Lukuvuoden 1990–1991 Mustajoki toimi vierailevana tutkijana Cambridgen yliopistossa Englannissa. Professorin tehtävästään Helsingissä Mustajoki jäi eläkkeelle vuonna 2016. Syksystä 2019 lähtien hän on toiminut Moskovan talouskorkeakoulun johtavana tutkijana.
Hallintotehtävät ja tiedepolitiikka
Kun Mustajoki oli toiminut jonkin aikaa Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina, hänestä tuli 1992 yliopiston vararehtori, jona hän toimi vuoden 1998 loppuun asti, jolloin hän palasi slavistiikan ja baltologian laitoksen johtajaksi. Vuodesta 2010 hän on toiminut Helsingin yliopiston nykykielten laitoksen johtajana. Hänellä on ollut runsaasti akateemisia luottamustehtäviä yliopiston ulkopuolella viime vuosiin asti. Hän toimi Suomalaisen tiedeakatemian varaesimiehenä 2006–2008 ja esimiehenä 2008–2010. Suomen Akatemiassa Mustajoki oli kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä 2001–2006. Vuodesta 2010 vuoteen 2014 hän oli Suomen Akatemian hallituksen puheenjohtaja ja vuosina 2011–2015 valtion tutkimus- ja innovaationeuvoston jäsen. Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaanina Mustajoki toimi toistamiseen 2014–2016. Kotimaisten tehtävien ohella Mustajoki on toiminut useissa kansainvälisissä tehtävissä, muun muassa Euroopan tiedesäätiön (ESF) pysyväiskomiteassa, edustajana Euroopan tutkimusinfrastruktuurifoorumin (ESFRI) ja kansainvälisen venäjän opettajien assosiaation (MAPRJAL) ensin pääsihteerinä ja vuodesta 2003 varapresidenttinä.
Mustajoki osallistuu aktiivisesti tiedepoliittiseen keskusteluun. Hän on kirjoittanut muun muassa yliopistojen rankingeista, tieteen avoimuudesta , tieteen julkaisutulvasta , tieteen kielen epätarkkuudesta , tutkimuksen vastuullisuudesta ja tietokirjojen tarinallisuudesta.
Tutkimustoiminta
Mustajoen tutkimustoiminta on kohdistunut venäjän kielen erilaisten piirteiden ohella suomalaisten ja venäläisten mentaalisiin eroihin, jotka näkyvät niin ajattelutavoissa kuin myös kommunikatiivisessa käyttäytymisessä. Hän on kehittänyt myös merkityskategorioihin perustuvan funktionaalisen lauseopin teoriaa ja tutkinut väärinymmärtämisen syitä ja seurauksia.
Suurelle yleisölle suunnattu kirja Kevyt kosketus venäjän kieleen (Gaudeamus 2012) perustuu Mustajoen omiin ja muiden tutkijoiden venäjän kieltä ja venäläistä mieltä koskeviin tutkimuksiin. Hän sai tästä teoksesta tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2013. Syksyllä 2020 ilmestynyt kirja Väärinymmärryksiä (Gaudeamus) on saanut runsaasti julkisuutta. Suomen Tietokirjailijoiden Tietokirjailijapalkinnon Mustajoki sai Kirjamessujen yhteydessä 2020.
Meksikon historia
Meksikon historia ulottuu varhaisista intiaanikulttuureista nykyisen Meksikon yhdysvaltojen historiaan.
Arto Mustajoki
Oppimateriaalit
Mustajoki on tunnettu julkisuudessa venäjän kielen oppimateriaalin laatijana. Hänen tunnetuimpia julkisia töitään ovat olleet venäjän kielen tv-kurssit: muun muassa Raz dva tri 1970-luvulla ja erityisesti viihteellisemmät opetusohjelmat Zakuska 1980-luvulla ja Kapusta 1990-luvulla. Ohjelmissa esiintyi useita julkisuuden henkilöitä, kuten Heikki Kinnunen, Matti Pellonpää ja Mato Valtonen. TV-kurssien ohella materiaalina olivat myös erilaiset tietokoneohjelmat (muun muassa Kapusta cd-rom ja Venäjän kielen mestari). Mustajoki on myös julkaissut useita venäjän kielen oppikirjoja, kielioppeja ja sanakirjoja.
Meksikon historia
Alkuperäiskansojen kulttuurit ja niiden tuho
Arkeologiset löydöt osoittavat metsästäjien ja keräilijöiden kulkeneen Meksikossa 10000–8000 eaa. Seuraavien 2–4 vuosituhannen aikana he alkoivat viljellä alueen luonnonvaraisia kasveja kuten maissia, kesäkurpitsaa ja papuja.
Arto Mustajoki
Oppimateriaalit
Erityiseksi ansioksi Mustajoen opetusmateriaaleille on luettu niiden humoristisuus ja keveys, jotka madaltavat oppimiskynnystä erityisesti aloittelevilla opiskelijoilla.
Meksikon historia
Alkuperäiskansojen kulttuurit ja niiden tuho
Espanjalaisten saapuessa vuonna 1519 asteekit elivät kukoistuskauttaan ja olivat vain muutamaa vuosikymmentä aiemmin valloittaneet valtaosan Meksikon eteläosasta. Ennen asteekkivaltakuntaa Meksikon alueella oli kukoistanut monia alkuperäiskulttuureja, muun muassa olmeekit, sapoteekit ja Teotihuacán. Asteekkikulttuurissa laajalle levinnyt käytäntö olivat ihmisuhrit. Esimerkiksi Tenochtitlánin (nyk. México) pyramidin vihkimisen yhteydessä vuonna 1487 uhrattiin eri arvioiden mukaan 2 000–84 400 ihmistä neljän päivän sisällä.