cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seleukos I Nikator
Babylonian sota
left|thumb|Lysimakhoksen kolikko, jossa on sarvipäisen Aleksanteri Suuren kuva. Vuonna 311 eaa. Antigonos solmi rauhan Kassandroksen, Lysimakhoksen ja Ptolemaioksen kanssa. Antigonos sai näin vapaat kädet Seleukosta vastaan. Antigonoksen armeija käsitti ainakin 80 000 sotilasta. Vaikka Antigonos olisi jättänyt puolet joukoistaan länteen, hänellä olisi ollut ylivoima Seleukosta vastaan. Seleukos sai ehkä apua kossaialaisilta, muinaisten kassiittien jälkeläisiltä. Antigonos oli tuhonnut heidän alueitaan sodassa Eumenesta vastaan. Seleukos värväsi ehkä myös osan Arkhelaoksen joukoista. Kun Antigonos lopulta hyökkäsi Babyloniaan, oli Seleukoksen armeija suurempi kun aikaisemmin. Monet sotilaista kantoivat kaunaa Antigonosta kohtaan, ja myös alueen asukkaat suhtautuivat häneen vihamielisesti. Seleukoksen ei tämän takia tarvinnut uhrata osaa joukoistaan varuskuntiin, jotka pitäisivät paikalliset kurissa.
Antigonoksen ja Seleukoksen välisestä kamppailusta on säilynyt nykypäivään vain hyvin vähän tietoa. Sodasta on jäänyt hyvin katkonainen kuvaus babylonialaiseen kronikkaan. Vuotta 310 eaa. käsittelevä kuvaus on hävinnyt kokonaan. Ilmeisesti Antigonos valtasi Babylonin. Antigonos ei pystynyt keskittymään sotaan, koska Ptolemaios teki yllättävän hyökkäyksen muun muassa Kilikiaan.
Tiedetään, että Seleukos sai Antigonoksesta ainakin yhden ratkaisevan voiton. Tästä taistelusta on jäänyt vain maininta Polyainoksen Strategematassa, johon on koottu eri sotapäällikköjen käyttämiä sotajuonia. Polyainoksen mukaan Seleukoksen ja Antigonoksen joukot taistelivat, mutta illan saapuessa taistelu oli vielä ratkaisematta, ja molemmat osapuolet totesivat, että oli parasta jatkaa taistelua seuraavana päivänä. Antigonoksen joukot yöpyivät ilman varusteitaan. Seleukos määräsi sotilaansa nukkumaan ja syömään aamiaisensa taistelumuodostelmassa. Vähän ennen aamunkoittoa Seleukoksen joukot hyökkäsivät Antigonoksen joukkoja vastaan, jotka olivat ilman aseitaan ja epäjärjestyksessä. Näin Antigonoksen joukot kukistuivat helposti. Polyainoksen kertomus on kuitenkin outo, sillä Antigonos oli diadokeista kokeneimpia.
Seleukeia
Seuraava tapahtuma, joka voidaan liittää Seleukokseen, on Seleukeian kaupungin perustaminen. Tigriksen rannalle rakennettu kaupunki perustettiin luultavasti vuonna 307 tai 305 eaa. Seleukos teki Seleukeiasta uuden pääkaupunkinsa ja otti siinä mallia Lysimakhoksesta, Kassandroksesta ja Antigonoksesta, jotka olivat nimenneet kaupunkeja itsensä mukaan. Seleukos siirsi myös Babylonin rahapajan uuteen kaupunkiin. Babylon jäi pian Seleukeian varjoon, ja kerrotaan, että Seleukoksen poika Antiokhos siirsi koko Babylonin väestön Seleukeiaan vuonna 275 eaa. Kaupunki kukoisti, kunnes roomalaiset tuhosivat sen vuonna 165.
Seleukeian perustamisesta kerrottiin tarinaa, jonka mukaan Seleukos kysyi babylonialaisilta papeilta, mikä päivä olisi paras kaupungin perustamiselle. Papit laskivat tämän päivän, mutta ilmoittivat Seleukokselle eri päivän, koska halusivat kaupungin epäonnistuvan. Mutta kun oikea päivä koitti, alkoivat Seleukoksen sotilaat spontaanisti rakentamaan kaupunkia. Kun papeilta kysyttiin tästä, tunnustivat he valehdelleensa.
Chandragupta ja itäiset maakunnat
right|thumb|Antigonoksen kolikko, jossa teksti ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΑΝΤΙΓΟΝΟΥ ("kuningas Antigonoksen"). Diadokkien välinen kilpailu huipentui, kun Antigonos julistautui kuninkaaksi vuonna 306 eaa. Ptolemaios, Lysimakhos, Kassandros ja Seleukos seurasivat pian perässä. Myös Sisilian Agathokles julistautui kuninkaaksi samoihin aikoihin.
Sitten Seleukos saattoi kääntää katseensa taas itään. Seleukoksen toiminnasta idässä on vain vähän lähteitä. Maurya-valtakunnan perustaja Chandragupta Maurya (joka tunnetaan kreikkalaisissa lähteissä yleensä nimellä Sandrökottos) oli vallannut Induslaakson ja muita Aleksanterin valtakunnan itäisimmistä alueista. Seleukos lähti sotaretkelle Chandraguptaa vastaan ja ylitti ainakin Induksen, ehkä myös Hydaspeen (nykyinen Jhelum). Seleukoksen Intian-sotaretki osoittautui kuitenkin liian vaikeaksi. Ehkä Chandragupta kukisti hänet taistelussa. Tästä ei ole kuitenkaan minkäänlaisia lähteitä. Seleukos ja Chandragupta solmivat rauhan, jonka ehdot viittaavat selvästi siihen, että Seleukos oli jäänyt tappiolle. Seleukoksen oli luovutettava Chandraguptalle itäisimmät maakunnat Arakhosia, Paropamisadai ja ehkä Aria. Toisaalta Seleukos sai muiden itäisten maakuntien satraappien hyväksynnän. Seleukoksella oli hyötyä persialaisesta vaimostaan. Baktrian ja Parthian satraapit tarvitsivat Seleukoksen tukea Chandraguptaa vastaan. Seleukos sai Chandraguptalta lahjaksi 400 tai 500 sotanorsua. Sotanorsuista oli kahdenkymmenen vuoden kuluttua elossa vain yksi, sillä Seleukos sai luultavasti Chandraguptan vanhimmat sotanorsut. Chandraguptan ja Seleukoksen välinen liitto vahvistettiin luultavasti vielä avioliitolla. Chandragupta tai hänen poikansa nai Seleukoksen tyttären. Seleukos lähetti myös kreikkalaisen maantieteilijän Megastheneen lähettilääksi Chandraguptan hoviin Pataliputraan. Megastheneen kuvaus matkasta on säilynyt vain katkelmina. Seleukos perusti ehkä laivaston Persianlahdelle ja Intian valtamerelle.
Ipsoksen taistelu
right|thumb|Seleukoksen tetradrakhma Seleukeiasta. Etupuolella seppelöidyn [[Zeus|Zeuksen pää, takapuolella Athene.]] Chandraguptalta saadut sotanorsut osoittautuivat hyvinkin tarpeellisiksi, kun muut diadokit viimein päättivät kukistaa Antigonoksen. Kassandros, Seleukos ja Lysimakhos voittivat Antigonoksen ja Demetrioksen Ipsoksen taistelussa. Antigonos kaatui taistelussa, mutta Demetrios pääsi pakenemaan. Seleukos sai taistelun jälkeen Syyrian. Hän tulkitsi, että Syyria ulottuisi Taurus-vuorilta Siinaille, mutta Ptolemaios oli jo ehtinyt vallata Palestiinan ja Foinikian. Seleukos liittoutui vuonna 299 eaa. Demetrioksen kanssa ja nai tämän tyttären Stratoniken. Stratonike oli myös Antipatroksen tyttären Filan tytär. Demetrioksen laivasto pystyi tuhoamaan Ptolemaioksen laivaston, jota vastaan Seleukos ei muuten pystynyt taistelemaan.
Seleukos ei kuitenkaan onnistunut laajentamaan valtakuntaansa länteen. Pääasiallisena syynä oli se, ettei hänellä ollut tarpeeksi kreikkalaisia ja makedonialaisia joukkoja. Seleukoksen voima piili sotanorsuissa ja perinteisessä persialaisessa ratsuväessä, mutta hänen jalkaväkensä oli Ipsoksessakin ollut vähälukuisempi kuin Lysimakhoksen. Seleukos yritti korjata tämän perustamalla kaupunkeja. Syyriassa ei tuolloin ollut monta kaupunkia, ja Seleukoksen lohkolla oli vain yksi tärkeä kaupunki Arados, joka sijaitsi saarella. Toinen kaupunki oli vielä keskeneräinen Antigoneia. Seleukos perusti neljä uutta kaupunkia: Seleukeian ja Laodikeian rannikolle sekä Antiokeian ja Apameian Orontesjoen laaksoon. Uudesta Seleukeiasta piti tulla Seleukoksen ikkuna länteen ja hänen laivastotukikohtansa. Seleukos perusti alueelle myös kuusi pienempää kaupunkia. Uudet kaupungit houkuttivat Kreikasta siirtolaisia.
Demetrioksen ja Lysimakhoksen tuho
thumb|left|Demetrioksen kolikko, jossa on teksti ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΔΗΜΗΤΡΙΟΥ ("kuningas Demetrioksen"). Demetrios oli vaihdellen Seleukoksen liittolainen ja vastustaja. Seleukos nimitti poikansa Antiokhos I:n vuonna 292 eaa. kanssahallitsijakseen ja itäisten maakuntien hallitsijaksi. Antiokhos meni naimisiin äitipuolensa Stratoniken kanssa. Seleukos sai näin Stratoniken pois tieltä, samalla kun tämän isä Demetrios oli päässyt Makedonian kuninkaaksi. Seleukoksen ja Demetrioksen liitto oli päättynyt vuonna 294 eaa., kun Seleukos oli vallannut Demetriokselta Kilikian. Demetrios hyökkäsi Kilikiaan vuonna 286 eaa. ja valtasi sen helposti. Demetrios uhkasi Kilikiasta käsin Seleukoksen tärkeimpiä alueita Syyriassa. Demetrioksen joukot olivat kuitenkin väsyneitä, eivätkä olleet saaneet palkkojaan. Seleukos taas oli rikas ja tunnettu viekkaudestaan. Lisäksi sotilaat pitivät hänestä. Seleukos tukki Kilikiasta etelään johtaneet solat ja kannusti Demetrioksen joukkoja loikkaamaan omalle puolelleen. Samalla hän vältti taistelua. Lopulta Seleukos vetosi Demetrioksen joukkoihin henkilökohtaisesti. Hän näyttäytyi sotilaille armeijojen edessä ja otti kypäränsä päästä näyttääkseen kuka oli. Demetrioksen joukot luopuivat johtajastaan, ja Demetrios vangittiin Apameiaan. Hän kuoli parin vuoden kuluttua.
Lysimakhos ja Ptolemaios olivat antaneet Seleukokselle tukensa Demetriosta vastaan, mutta Demetrioksen kukistuttua liitto alkoi rakoilla. Lysimakhos hallitsi Makedoniaa, Traakiaa ja Vähää-Aasiaa. Hänellä oli perheongelmia: Lysimakhos teloitutti poikansa Agathokleen, jonka vaimo Lysandra pakeni Babyloniin Seleukoksen luokse. Sitten Seleukos hyökkäsi Vähään-Aasiaan ja kukisti Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa. Lysimakhoksen, joka kaatui taistelussa. Koska Ptolemaioskin oli kuollut vuotta aikaisemmin, Seleukos oli näin ainoana jäljellä Aleksanterin aikalaisista.
Vähän-Aasian hallinto
Ennen kuolemaansa Seleukoksella oli vaikeuksia Vähän-Aasian hallinnon kanssa. Alue oli kreikkalaisten kaupunkien, persialaisten ylimysten alueiden ja paikallisten kansojen asuttama tilkkutäkki. Seleukoksen kerrotaan yrittäneen kukistaa Kappadokiaa, mutta epäonnistuneen. Myös Lysimakhoksen vanha upseeri Filetairos hallitsi Pergamonia melkein itsenäisesti. Toisaalta Seleukos perusti nimistä päätellen Vähään-Aasiaan useita kaupunkeja.
Seleukoksen kirjeitä eri kaupungeille ja temppeleille on säilynyt. Kaikki Vähän-Aasian kaupungit lähettivät uuden hallitsijansa luokse lähetystöjä. Seleukoksen tiedetään valittaneen suurista kirjemääristä, jotka hänen oli pakko lukea. Hän oli ilmeisen pidetty hallitsija. Esimerkiksi Lemnoksen saarella Seleukosta juhlittiin vapauttajana ja hänen kunniakseen perustettiin temppeli. Paikallisen tavan mukaan Seleukokselle kaadettiin päivällisillä ylimääräinen annos viiniä. Tuolloin häntä kutsuttiin Seleukos Soteriksi ("vapauttaja"). Seleukoksen lähtiessä Eurooppaan Vähän-Aasian järjestelyt olivat vielä kesken.
Kuolema ja perintö
Seleukos kuoli juuri, kun hän oli päässyt Eurooppaan. Egyptin hallitsijan Ptolemaioksen poika Ptolemaios Keraunos murhasi Seleukoksen Traakiassa vain vähän ennen kuin tämä olisi vallannut Makedonian. Makedonian ja Traakian valtauksen jälkeen Seleukos olisi suunnannut Kreikkaan. Seleukos oli valmistellut Kreikan valtausta lahjoilla, ja hänet oli jo nimitetty Ateenan kunniakansalaiseksi.
Antiokhos perusti isälleen kultin. Myöhempien seleukidien ympärille muodostui henkilökultti, ja Seleukosta alettiin palvoa jumalan poikana. Eräässä Ilionista löydetyssä tekstissä kerrotaan, että pappien tuli uhrata Apollonille, Antiokhoksen perheen esi-isälle. Seleukoksesta alettiin myös kertoa monenlaisia anekdootteja.
Seleukidien valtakunnassa ja myöhemmin laajalti muuallakin hellenistisessä maailmassa oli useiden vuosisatojen ajan käytössä seleukidinen ajanlasku, joka alkoi Seleukos I:n paluusta Babyloniin vuonna 312 eaa.
Kirjalliset lähteet
Seleukoksen ja diadokkien valtakautta käsittelevät yleisesti Diodoros Sisilialaisen maailmanhistoria ja Junianus Justinuksen lyhennelmä Pompeius Troguksen Makedonian historiaa käsittelevä teoksesta. Arrianoksen diadokkeja käsittelevä teos on säilynyt vain myöhempänä lyhennelmänä. Appianoksen Syyrian sotaa käsittelevä teos sisältää lyhyen Seleukoksen elämäkerran. Hajanaisia viittauksia Seleukokseen löytyy myös muun muassa Pausaniaan ja Strabonin maantiedettä käsittelevistä teoksista, Athenaioksen Deipnosofistaista, Polyainoksen Stratagematasta ja Plutarkhoksen elämäkerroista, pääasiassa Demetrioksen elämäkerrasta.
Babylonista on säilynyt savitauluja, joissa käsitellään diadokkien sotia. Yksi savitaulu käsittelee Seleukoksen ja Antigonoksen välistä sotaa. Toinen käsittelee Seleukoksen viimeistä sotaa Lysimakhosta vastaan ja hänen kuolemaansa.
Numismatiikka
right|thumb|Seleukoksen kolikko, jossa on teksti ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΣΕΛΕΥΚΟΥ ("kuningas Seleukoksen"). Julistauduttuaan kuninkaaksi Seleukos alkoi lyöttää kolikkoja, joissa oli seppelöidyn Zeuksen pää ja takapuolella Athene-jumalatar taistelemassa sotavaunusta, jota vetää neljä sarvipäistä norsua. Takapuolella on myös teksti ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΣΕΛΕΥΚΟΥ ("Kuningas Seleukoksen") ja Seleukoksen käyttämä ankkurisymboli. Kolikko muistuttaa Filippos II:n aikaisia kolikkoja. Norsut saattavat viitata Chandraguptan kanssa solmittuun rauhaan. Seleukos jatkoi myös Aleksanterin lyöttämien kolikkojen tuottamista. Hän siirsi Babylonin rahapajan uuteen pääkaupunkiinsa Seleukeiaan. Babylonissa lyötiin tämän jälkeen vain paikallisesti käytettyjä kolikkoja. Seleukokselle kuuluivat myös Susan ja Ekbatanan rahapajat. Myöhemmin Seleukos avasi rahapajan myös Baktraan, Baktrian tärkeän maakunnan pääkaupunkiin. Ekbatanan rahapaja tuotti erikoista kolikkoa, jonka etupuolella on norsun päänahkaa päällään pitävän Aleksanteri Suuren kuva. Kyseinen kuva on ilmeisesti kopioitu Ptolemaios I:n rahoista. Eräissä Susassa lyödyissä kolikoissa on etupuolella nuori mies leopardin nahalla päällystetty kypärä päässään, ja takapuolella Nike seppelöi puun, johon on ripustettu kyrassi, kypärä ja kilpi. Etupuolen kuvaa on yleensä pidetty Seleukoksen muotokuvana, mutta kyseessä saattaa olla Dionysokseen samaistunut Aleksanteri.
Nurkkajärvi (Kuhmoinen)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan kiinteistöä, joille johtaa tiet yhdystieltä 3284. Järven rannalla on lisäksi kaksi luonnonsuojelualuetta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,2 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä koillisesta Kaijanjävestä. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee Kolisjärveen. Laskuojan pudotus on 0,1 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järveä ei oltu merkitty.
Vuoden 1965 peruskartassa järven koillisrannalla oli peltoja ja järvelle oli rakennettu yksi talo. Vuoteen 1986 mennessä pellot olivat metsittyneet ja järvelle oli rakennettu neljä taloa lisää.
Elis Lövegren
Elis Alexander Lövegren (10. helmikuuta 1873 Helsinki – 11. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen lastenlääkäri ja professori.
Elis Lövegrenin vanhemmat olivat varastonhoitaja Viktor Alexander Lövegren ja Elise Renholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1896, lääketieteen lisensiaatiksi 1900 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1905.
Lövegren toimi lastenlääkärinä Helsingissä. Hän oli Helsingin yliopiston pediatriikan dosenttina 1914–1937. Hän sai professorin arvon 1933.
Elis Lövegren oli naimisissa vuodesta 1901 Carolina Amalia (Malin) Engströmin kanssa.
Tennesseenwalker
Tennesseenwalker (engl. Tennessee Walker tai Tennessee Walking Horse (TWH)) on Yhdysvaltojen Tennesseestä kotoisin oleva lämminverinen hevosrotu, joka polveutuu pääasiassa narragansettinpeitsarista. Tennesseenwalkerit ovat yleisratsuja, joilla on pehmeät ja mukavat liikkeet ja erittäin hyvä luonne. Niitä käytetään niin harraste- ja maastoratsuina kuin kilparatsuinakin (erityisesti rodun omissa askellajikilpailuissa, mutta myös ajohevosina.
Ominaisuudet
Tennesseenwalkerin keskimääräinen säkäkorkeus noin 155 cm. Kaikki värit paitsi tiikerinkirjava värit sallitaan, ja rodussa esiintyy esimerkiksi voikkoja, päistärikköjä ja lehmänkirjavia.
Rotu kehitettiin 1800-luvulla Tennesseen plantaaseilla tavoitteena mukava pitkien matkojen ratsu, joka sopi myös ajoon ja kevyeen maataloustyöhön. Tennesseenwalker-rekisteri avattiin 1935 ja kantakirja suljettiin 1947, minkä jälkeen rekisteriin on hyväksytty ainoastaan rekisteröityjen tennesseenwalkereiden jälkeläisiä.
Erikoisaskellajit
thumb|vasen|Ratsukko esittämässä juoksukäyntiä. Tennesseenwalkerilla on perusaskellajien lisäksi erikoisaskellajeja: nelitahtikäynti (flat-foot walk) ja juoksukäynti (running walk) ovat irtonaisia, nelitahtisia askellajeja, joissa etujalat nousevat korkealle. Nelitahtikäynnin tulee olla irtonaista, ylvästä ja kulmikasta. Lapojen tulee liikkua voimakkaasti. Juoksukäynnin on oltava huomattavasti nopeampaa kuin nelitahtikäynti vaihdellen välillä 10–20 km/h. Mitä kovempi vauhti, sen pidemmälle hevonen astuu takajaloillaan etujalan kavionjäljen yli: yliastunta vaihtelee 15–45 cm. Pitkää yliastuntaa arvostetaan. Molemmissa nelitahtiliikkeissä hevonen nyökkää päällään askelten tahdissa. Kolmas erikoisuus on keinutuolilaukka (rocking-chair canter): se on korkealiikkeistä ja pehmeää laukkaa, joka on ratsastajalle keinutuolimaisen mukavaa istua.
Tennesseenwalkereilla esiintyy myös taipumusta muiden rotujen tyylisiin erikoisaskellajeihin kuten fox trot, rack, stepping pace ja single foot, mutta niiden esittäminen rodun askellajikilpailuissa lasketaan virheeksi.
Taipumus näihin askellajeihin periytyy. Liikkeitä parannetaan usein painavilla kengillä.
Askellajikilpailut
Tennesseenwalkerit kilpailevat rodun askellajikilpailuissa näytöshevosten ja normaalikengitettyjen hevosten kategorioissa. Luokat eroavat lähinnä kenkien koon ja painon perusteella.
Normaalikengitetyt hevoset kilpailevat maasto- (trail), maaseutu- (country), kevytkengitys- (light shod) ja plantaasiluokissa (plantation pleasure). Suoritusten arvostelun kohteena on askellus, josta erotellaan nyökkäily, yliastunta ja etujalkojen liikkeet. Maaseutu- ja maastoluokissa vaaditaan vähemmän ja plantaasiluokassa eniten näyttäviä liikkeitä. Normaalikengitettyjen hevosten luokissa ei sallita paksupohjaisia kenkiä, hännän asentoon tai jalkojen liikkeisiin vaikuttavia välineitä.
Näytöshevosluokassa esitetään erittäin näyttävää ja lennokasta juoksukäyntiä, josta käytetään usein nimitystä big lick. Hevoset vaikuttavat liikkuessaan kyykistyvän tai istuvan ja nostavat etujalkojaan korkealle joka askeleella. Luokka esitetään ratsutyylissä. Hevosten kengissä on kaksois- tai kolmoisnaulatut korokkeet. Korokkeet ja kevyet ketjut etuvuohisten alla korostavat liikkeitä.
Big lick
1940- ja 1950-lukujen vaihteessa tennesseenwalkerit olivat muodissa, ja niiden näyttävät liikkeet etenkin juoksukäynnissä houkuttelivat kilpailuihin suuria yleisöjä ja nostivat rodun suosiota. Myös rodun kilpailujen tuomarit suosivat korostettuja liikkeitä, ja tästä alkoi big lick -villitys. Myös tavallisesti kengitetyt hyväliikkeiset hevoset pystyivät esittämään tätä yleisön suosimaa askellajia, mutta ilman erikoiskengitystä se vaati hevoselta sekä luontaista lahjakkuutta että pitkän koulutuksen.
Osa kouluttajista toivoi saavuttavansa näyttävän askelluksen vähemmällä vaivalla lainaamalla erikoiskengitysmenetelmiä toisilta askellajiroduilta. Näihin menetelmiin kuuluivat muun muassa painotetut kengät, korokekengät ja painoa lisäävät ketjut vuohisissa. Menetelmiä säänneltiin, mutta niitä ei kielletty.
Erikoiskengitetyt hevoset alkoivat voittaa kilpailuja, ja tuomarit alkoivat edellyttää yhä korostetumpia liikkeitä, ja yhä rajumpia menetelmiä alettiin käyttää pyrittäessä mahdollisimman näyttäviin tuloksiin mahdollisimman nopeasti: näitä menetelmiä olivat muun muassa erityisen painavat vuohisketjut, piikkien painaminen kavion valkoviivaan, kavion kannan hiominen vereslihalle, kenkäkorokkeiden lisäpainottaminen ylimääräisillä nauloilla ja soring, jossa vuohisiin levitetään herkistävää ainetta niin, että vuohisketjujen kolahdukset aiheuttavat kipua hevoselle. Näistä aiheutuu hevosen etujalkoihin kipua, ja hevonen nostaa jalkansa mahdollisimman nopeasti takaisin ilmaan välttääkseen sen. Vastaavasti se myös astuu mahdollisimman pitkälle alleen kantaakseen mahdollisimman suuren osan painostaan takaosallaan. Tuloksena on tyypillinen "kyykistyvä" asento. Nämä menetelmät ovat nykyisin laittomia, mutta niiden käyttö jatkuu silti.
Välineet
thumb|vasen|Kilpailua varten valmisteltu tennesseenwalker yksinkertaisessa [[kankikuolainsuitsituksessa: nauhoin palmikoidut suortuvat ovat tyypillisiä mannermaisen tyylin kilpailuille Yhdysvalloissa.]] Tennesseewalkereiden kilpailuissa sallitaan kaksi eri välinettä, joilla korostetaan hevosen liikkeitä:
Ketjujen puoltajat eivät usko ketjujen satuttavan hevosta vaan tuntemuksen olevan samankaltainen kuin minkä löysä rannekoru aiheuttaa ihmiselle. Osa kouluttajista ja eläinlääkäreistä on kuitenkin sitä mieltä, että painavat ketjut voivat olla vahingollisia. Neljä vuotta kestänyt Auburn Universityn tutkimus (1978–1982) selvitti lämpökuvauksella liikkeitä korostavien välineiden vaikutusta askellajihevosten terveyteen. Tutkimuksen loppupäätelmänä oli, että ketjujen käyttö "jo kahden päivän ajan johtaa poikkeaviin lämpökuviin", ja että lämpökuvat palautuivat normaaleiksi kahdenkymmenen päivän toipumisajan jälkeen. Eräs tutkimuksessa mukana ollut ori sai 227 g ketjuista vammoja pidettyään niitä yhdeksän kertaa viisitoista minuuttia kerrallaan kahdentoista päivän sisällä. Tutkimuksen mukaan 170 g tai kevyemmät ketjut eivät aiheuttaneet vahinkoa.
Myös korokkeiden käyttö on kiistanalaista.
Asylaalit
Ominaisuudet ja valmistus
Asylaalit ovat stabiileja lievästi ja kohtalaisesti happamissa olosuhteissa ja niitä voidaan käyttää aldehydien suojaryhminä. Emäksisissä olosuhteissa ne sen sijaan reagoivat hydrolysoituen aldehydeiksi ja karboksylaateiksi. Asylaalit voivat myös reagoida nukleofiilien kanssa esimerkiksi organolitiumyhdisteiden ja Grignard-reagenssien kanssa muodostuu estereitä ja syanidien kanssa syanoeettereitä. Voimakkaasti happamissa olosuhteissa muodostuu vinyyliestereitä.
Asylaaleja valmistetaan useimmiten aldehydeistä ja happoanhydrideistä. Katalyyttinä toimii joko proottinen happo tai Lewis-happo. Ketonit eivät reagoi ellei happoanhydridi ole hyvin reaktiivinen kuten trikloorietikkahappoanhydridi. Muita tapoja ovat aromaattisten metyyliryhmien hapettaminen kromyylikloridilla tai 1,1-dihaloalkaanien ja karboksylaattien reaktio.
Bermudo II (León)
thumb|400px|Almanzor teki jatkuvia hyökkäyksiä Leonin alueelle ja myös muihin kristittyihin valtioihin.
Bermudo II (myös Vermudo II) oli Leónin kuningas vuosina 984–999 serkkunsa Ramiro III:n jälkeen.
Vuonna 982 Galician ylimykset nousivat kapinaan Ramiro III:ta vastaan ja tämän paettua vuonna 984 Astorgaan Ordoño III:n poika Bermudo II huudettiin kuninkaaksi. vakiinnuttaakseen valtansa Bermudo solmi rauhan visiiri Almanzorin kanssa, joka kuitenkin teki jatkuvia sotaretkiä Leonin alueelle ja myös muihin kristittyihin valtioihin.
Bermudon vaimo oli Kastilian kreivi Garcian tytär Elvira. Heidän poikansa oli Alfonso V.
Ladislav Klíma
thumb|Ladislav Klíma Ladislav Klíma (8. elokuuta 1878 Domažlice, Böömi – 19. huhtikuuta 1928) oli tšekkiläinen filosofi ja kirjailija. Hänen ajatteluaan on kuvattu sekä eksistentialismiksi että subjektiiviseksi idealismiksi.
Klíma erotettiin koulusta vuonna 1895 syytettynä valtion, kirkon ja Hapsburgien loukkaamisesta. Tämän jälkeen hän asui Tirolissa, Zürichissä ja Prahassa tehden lyhytaikaisia töitä. Vain osa Klíman teoksista julkaistiin tämän elämän aikana, mutta monia käsikirjoituksia on toimitettu postuumisti. Osan käsikirjoituksista hän tuhosi itse. Klíma kuoli tuberkuloosiin ja on haudattu Prahaan.
Klíma hylkäsi tšekkiläisen yhteiskunnan perinteiset arvot ja normit sekä kirjoituksissaan että elämäntavallaan. Hän omaksui ajatuksia filosofisilta edeltäjiltään ja pyrki ottamaan ne käyttöön käytännön elämässä. Klíma sai vaikutteita ennen kaikkea George Berkeleyltä, Arthur Schopenhauerilta ja Friedrich Nietzscheltä. Hän katsoi, että todellisuus oli alisteinen yksilön tahdolle.
Ub Iwerks
Ub Iwerks (oik. Ubbe Ert Iwwerks, 24. maaliskuuta 1901 Kansas City, Missouri – 7. heinäkuuta 1971 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan parhaiten Disneyn animaatiostudion perustajajäsenenä ja Mikki Hiiren luojana yhdessä Walt Disneyn kanssa. Lisäksi muun muassa Minni Hiiri, Jopi Jalkapuoli (Musta Pekka), Polle Koninkaulus ja Heluna Ammu ovat kaikki alkujaan hänen kehittämiään hahmoja. Iwerks oli myös animaatioelokuvan teknisen puolen ja erikoistehosteiden merkittävä kehittäjä.
Hän sai kaksi Oscar-palkintoa: vuonna 1960 Technical Achievement Awardin monitasokameran kehittämisestä ja vuonna 1965 Academy Award of Meritin teknisistä saavutuksista elokuvassa Maija Poppanen. Lisäksi 1964 hän oli ehdokkaana parhaista erikoistehosteista Alfred Hitchcockin Linnut-elokuvasta.
Uran alkuvaiheet
pienoiskuva|oikea|Iwerksin piirtämä Oswald eli Osku Kani vuodelta 1927. Iwwerksin suku on lähtöisin Saksasta Uttumin kylästä, joka nykyisin on osa Krummhörniä. Hänen isänsä, Eert Ubbe Iwwerks, oli muuttanut Yhdysvaltoihin vuonna 1869.
Iwwerks aloitti työnsä 18-vuotiaana mainostoimisto Pesman-Rubin Commercial Art Studiossa, jossa myös Walt Disney työskenteli. Yhtiö valmisti mainoksia pala-animaatiotekniikalla. Iwerks oli erikoistunut typografiaan eli tekstien ulkoasun suunnitteluun. Vuonna 1920 he perustivat uuden yhtiön nimeltä Iwwerks-Disney Commercial Artists. Yhtiö ei kuitenkaan menestynyt toivotulla tavalla, ja Disney jätti sen lähteäkseen Kansas City Film Ad Companyyn. Walt Disneyn kehotuksesta myös Ubbe Iwwerks palkattiin. Molemmat olivat kiinnostuneita animaatiosta. Ensimmäiset animaatiokokeilut, kuten Winsor McCayn Gertie the Dinosaur inspiroivat heitä kehittämään sitä.
Vuonna 1922 he perustivatkin oman animaatiostudion nimeltä Laugh-O-gram Films. Studion ensimmäinen menestys oli Alice's Wonderland, jossa pääosassa Alicea esittänyt nelivuotias Virginia Davis seikkaili piirroshahmojen kanssa. Davisia kuvattiin kotonaan valkoista taustaa vasten, jolloin animaatio oli helppo lisätä jälkeenpäin. Menetelmä oli uraauurtava ja suuret tuotantokustannukset ajoivat Laugh-O-gram Filmsin konkurssiin. Näihin aikoihin Ubbe Iwwerks muutti nimensä virallisesti muotoon Ub Iwerks.
Vuonna 1927 Disney ja Iwerks aloittivat Osku Kani (Oswald the Lucky Rabbit) -animaatioelokuvien tuottamisen. Elokuvien levittäjä Charles B. Mintz vei hahmon tekijänoikeudet kuitenkin pian sopimushuijauksella.
Mikki Hiiri ja Hassunkuriset sinfoniat
Sopimuksen mukaan heidän tuli tehdä vielä kolme Osku Kani -elokuvaa Mintzille. Näiden lisäksi Iwerks teki kuitenkin salassa elokuvaa Lentokonehullu (Plane Crazy), jossa Mikki Hiiri esiintyy ensimmäisen kerran. Iwerks animoi elokuvan kokonaan itse ennätyksellisellä piirrosnopeudella, 700 kuvan päivävauhdilla alle kahdessa viikossa. Nopean valmistumisen ansiosta animaation aihe pystyi olla ajankohtainen: Charles Lindberghin yksinlento Atlantin valtameren yli.
Mikki Hiiren kolmas elokuva ja maailman ensimmäinen äänipiirretty, Höyrylaiva Ville (Steamboat Willie), oli kuitenkin ensimmäinen joka esitettiin yleisölle. Se äänitettiin amerikanirlantilaisen liikemiehen Pat Powersin kehittämällä Cinephone-tekniikalla. Kahden seuraavan vuoden ajan Powersin yhtiö Celebrity Pictures myös tuotti ja julkaisi kaikki Disneyn tuotannot.
Mikki Hiiren suosion myötä he aloittivat toisen piirrossarjan Silly Symphonies (Hassunkuriset sinfoniat), jonka pääosassa oli musiikki. Ensimmäinen Hassunkurinen sinfonia oli Iwerksin ohjaama Luurankotanssi (The Skeleton Dance) vuonna 1929.
Samana vuonna Iwerks sai kirjeen King Features -sanomalehtisyndikaatilta. King Features tiedusteli, olisiko heillä halua Mikki Hiiri -sarjakuvan aloittamiseen. Tammikuussa 1930 Iwerksistä tuli näin myös ensimmäinen Disney-sarjakuvien piirtäjä, kun muutamat yhdysvaltalaiset sanomalehdet ryhtyivät julkaisemaan uutta sarjakuvaa. Alku pohjautui Lentokonehulluun. Walt Disney toimi käsikirjoittajana, Iwerks piirtäjänä ja Win Smith tussaajana.
Ub Iwerksin lähdettyä Disneyltä Smith teki sarjaa yksin. Hän lähti studiosta pian Iwerksin jälkeen, jolloin Floyd Gottfredson jatkoi sarjaa.
Eroaminen Disneystä
Pat Powers houkutteli Ub Iwerksin allekirjoittamaan sopimuksen, jossa Powers toimisi rahoittajana Iwerksin omassa studiossa. Hän nimittäin ajatteli, että juuri Ub Iwerks oli Disney-yhtiön kantava voima eikä Walt Disney pärjäisi ilman häntä. Ub Iwerks taas oli kyllästynyt olemaan vaitonaisena Waltin käskyläisenä. Iwerks olisi muun muassa halunnut tehdä kaikki kohtauksensa itse, mutta Disney antoi ne välianimaattoreiden viimeisteltäviksi. Hän ei myöskään kokenut saavansa animaatioista ansaitsemaansa tunnustusta, kun vain Walt Disneyn nimi näkyi kaikkialla.
Oma animaatiostudio
The Ub Iwerks Studion ensimmäinen elokuva oli nimeltään Fiddlesticks, jossa esiintyi uusi hahmo, Flip the Frog -sammakko. Se oli kaikkien aikojen ensimmäinen animaatioelokuva, jossa oli sekä ääni että värit, joten se sai osakseen paljon huomiota. Väritys tehtiin Technicolorin 2-komponenttisella järjestelmällä. Flip-sammakon hahmon Iwerks oli alun perin suunnitellut jo Disneylle. Flip-sarjaa tuotettiin 38 kappaletta vuosina 1930–1933. Seuraavan piirroselokuvasarjan päähenkilö oli Willie Whopper. Näitä elokuvia tuotettiin 13 vuosina 1933–1934. Iwerks teki 1933–1936 oman versionsa Hassunkurisista sinfonioista, ComiColor Cartoonsit, jotka väritettiin Cinecolor-menetelmällä. Osia Willie Whoppereista ja Comicolor Cartoonseista kuvattiin Iwerksin kehittämällä, maailman ensimmäisellä varsinaisella monitasokameralla. Kamera oli rakennettu pääosin vanhoista Chevrolet-auton osista. Sen käyttö oli teknisesti kuitenkin niin haastavaa, että sitä käytettiin vain harvoin.
Studiolla työskenteli monia tulevia animaattoreita, kenties kuuluisimpana Chuck Jones. Studion elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet odotetulla tavalla eikä se pärjännyt varsinkaan Disneytä vastaan. Vuonna 1936 The Ub Iwerks Studion rahoittajina toimineet Metro-Goldwyn-Mayer ja Pat Powersin Celebrity Pictures vetäytyivät ja studio myytiin. Tämän jälkeen Iwerks työskenteli alihankkijana ensin Warner Brosille ja sitten Columbia Picturesille.
Paluu Disneylle ja myöhemmät vaiheet
Vuonna 1940 Iwerks opetti animaatiota ammattikoulussa ja lähetti kirjeen Walt Disneylle kysyäkseen mahdollisuudesta oman koulun perustamisesta Disney-animaattoreille. Walt toimitti kirjeen henkilöstöosastolle, joka hylkäsi tarjouksen. Eräs Disneyn työntekijöistä, Ben Sharpsteen, kuuli tästä ja tarjosi Iwerksille laaduntarkastustöitä animaatiopuolelta. Kun hän sanoi Walt Disneylle palkanneensa Ub Iwerksin, Disney vastasi, että Sharpsteenilla oli oikeus palkata kenet halusi. Pian Iwerksin ja Disneyn välit paranivat ja Iwerks oli myöhemmin mukana teknisellä puolella monissa elokuvissa, kuten vuonna 1959 Prinsessa Ruususessa ja 1964 Maija Poppasessa.
Iwerks oli mukana myös Disneylandin rakentamisessa. Hän oli esimerkiksi huvipuistolaite Pirates of the Caribbeanin pääsuunnittelija.
Iwerks kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1971. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin postuumisti ensimmäisten joukossa The Walt Disney Companyn myöntämä ”Disney Legend” -arvonimi erittäin ansiokkaasta työstä Disneyn alaisena. Yksi arvostetuista Annie-palkinnoista on nimetty Ub Iwerks -palkinnoksi. Hänelle itselleen myönnettiin postuumisti vuonna 1978 Winsor McCay -elämäntyöpalkinto.
Ub Iwerksin pojat Don ja Dave Iwerks ovat työskennelleet Disneyllä muun muassa vuoden 1982 elokuvassa Tron. Don Iwerks on myös yksi SimEx-Iwerksin perustajista. Vuonna 1985 perustettu yhtiö on neliulotteisen elokuvan edelläkävijöitä. Don Iwerksin tytär Leslie Iwerks ohjasi vuonna 1999 dokumentin The Hand Behind the Mouse: The Ub Iwerks Story, joka on julkaistu Suomessa lisämateriaalina Walt Disney Treasures -sarjaan kuuluvalla DVD:llä The Adventures of Oswald - the lucky rabbit. Vuonna 2001 Leslie Iwerks kirjoitti lisäksi samannimisen kirjan.
Docklands Light Railway
undefined
Docklands Light Railway (lyh. DLR) on Lontoon Docklandsin alueella liikennöivä automaattimetrojärjestelmä. Siinä on nykyisin 39 asemaa ja sen pituus on 31 kilometriä. DLR kulkee pääosin maanpinnan yläpuolella lukuun ottamatta Bankin haaraa ja Thamesin alitusta. Lontoon metrolla ja DLR:llä on yhteinen lippujärjestelmä ja se esiintyy Lontoon metrokartassa turkoosina kaksoisviivana.
Historia
Rata rakennettiin kokonaan maanpinnan yläpuolelle osittain silloille. Asemat suunniteltiin yhden yksikön mittaisiksi ja samantyylisiksi ulkonäöltään.
Alkuperäinen järjestelmä osoittautui liian pieneksi Docklandsin alueen kasvaessa suuremmaksi finanssikeskukseksi. Keskustan päässä Tower Gatewayn asema sai kritiikkiä huonojen vaihtoyhteyksien vuoksi. Niiden seurauksena kaikki asemat pidennettiin mahdollistamaan kahden yksikön mittaisten junien pysähdykset sekä vuonna 1991 rakennettiin uusi, tunnelissa oleva osuus Bankiin.
Vuonna 1994 Poplarin ja Becktonin välille avattiin uusi osuus. Sen seurauksena Poplarin aseman ympäristöä uudistettiin rakentamalla kaksi eritasoliittymää.
Eteläistä haaraa jatkettiin vuonna 1999 Island Gardensista Lewishamiin rakentamalla tunneli Thamesin alitse Greenwichiin ja itäistä vuonna 2005 Canning Townista King George V:hen London City Airportin kautta. Tätä osuutta jatkettiin Woolwich Arsenaliin tammikuussa 2009. Vuonna 2011 avautui kuudes haara Canning Townista Stratford Internationalin rautatieasemalle ja myöhemmin 2010- ja 2020-luvulla on suunniteltu avattavan neljä uutta haaraa.
Nykyisin Docklands Light Railwayn viidellä haaralla kulkee neljä linjaa.
Kalusto
Docklands Light Railwayn käyttämät junat ovat kaksivaunuisia ja molempiin suuntiin ajettavia. Yhdessä vaunussa on kaksi ovea molemmilla puolilla. Niissä ei ole ohjaamoa, mutta junaa voi ohjata päädyn ohjauspaneelista. Kaluston huippunopeus on 80 km/h.
Serbian antibyrokraattinen vallankumous
Serbian antibyrokraattinen vallankumous oli Serbian johtajan Slobodan Miloševićin poliittisten liittolaisten nousu valtaan monissa silloisen Jugoslavian tasavalloissa ja autonomisilla alueilla vuosina 1988–1989. Termin on alkujaan luonut vuonna 1933 Lev Trotski analysoidessaan neuvostoyhteiskunnan sisäistä ristiriitaisuutta ja muista ongelmia, joiden poistaminen ei hänen mukaansa onnistuisi sisäisten uudistusten keinoin.
Vuonna 1987 Milošević teki matkan Kosovoon, missä väkijoukot hurrasivat kun hän lupasi puolustaa alueen oikeuksia. Vuonna 1989 perustuslain muutos käytännössä lopetti Kosovon autonomian.
Miloševićin ryhmä kuljetti eri alueille omia kannattajiaan mieltä osoittamaan, ja onnistuivatkin kaatamaan paikallishallituksia Kosovossa, Vojvodinassa ja Montenegrossa. Mielenosoitus Ljubljanassa ja vallankaappaus Sloveniassa eivät sen sijaan onnistuneet.
Vallankumouksien sanottiin olevan suunnattuja korruptiota, byrokratiaa ja kansasta etääntynyttä hallintoa vastaan, mutta niiden todellisena tarkoituksena oli vakiinnuttaa Miloševićin valtaa Jugoslaviassa. Tämä näkyi siitä, että Serbian tiedotusvälineet tukivat vahvasti katutasolla toimivaa joukkoliikettä.
Lokakuussa 1988 tapahtui niin sanottu jogurttivallankumous Vojvodinassa, kun 150 000 serbiä osoitti mieltään vanhoillista paikallishallintoa vastaan Vojvodinan pääkaupungissa Novi Sadissa. Vojvodinan johtomiehet, jotka olivat koettaneet neuvotella Miloševićin kanssa, hämmästyivät heitä vastaan suunnattua mielenosoitusta ja ryöpytystä tiedotusvälineissä. Mielenosoittajat heittelivät jogurttipurkkeja Novi Sadin parlamenttitaloon.
5. lokakuuta alkaneet mielenosoitukset päättyivät Vojvodinan autonomisen alueen presidenttineuvoston vaihtumiseen Milosevicille uskollisiin poliitikkoihin. Novi Sadin tapahtumat toistuivat 18. marraskuuta 1988 Belgradissa Ušćessa, missä oli luultavasti tarkoitus näyttää, että Miloševićilla on vankka kansan tuki Serbiassa. Montenegron mielenosoitukset nostivat 10. tammikuuta 1989 valtaan Miloševićin puolueeseen kuuluvat Momir Bulatovićin, Milo Đukanovićin ja Svetozar Marovićin. Myös Kosovo Poljen taistelun 600-vuotispäivänä 28. kesäkuuta 1989 pidetty turkkilaisia vastaan käydyn sankarilliseksi häviöksi kuvatun taistelun muistoksi pidetty joukkokokous kuuluu tähän sarjaan. Joukkokokoukseen osallistui yli miljoona serbiä.
Peynier
Peynier on kunta eteläisessä Ranskassa Bouches-du-Rhônen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Arcjoen laaksossa. Kunta kuuluu Aix-Marseille-Provencen metropoliin (Métropole d'Aix-Marseille-Provence), ja sijaitsee alueen suurista kaupungeista Aix-en-Provencesta noin 25 kilometriä itään ja Marseillesta noin 40 kilometriä koilliseen.
Viidennes kunnan pinta-alasta on tammi- ja mäntymetsien peitossa. Alueella on oliivitarhoja, ja se kuuluu Côtes-de-provence Sainte-Victoire -viinituotantoalueeseen, joka on erityisen tunnettu roseeviineitään.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä ovat 1500-luvulta peräisin oleva linna Château de Peynier, 1100-luvulta peräisin oleva Saint-Julienin kirkko sekä 1000-luvulla rakennettu pyhän Pietarin kappeli Chapelle Saint-Pierre, joka on luokiteltu Ranskan historiallisten moumenttien listalle.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
thumb|Kisojen virallinen logo. Vuoden 2011 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Holmenkollenilla Oslossa Norjassa 23. helmikuuta – 6. maaliskuuta 2011. Kilpailut olivat neljäs kerta, kun hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Holmenkollenilla. Aikaisemmin Holmenkollenilla on pidetty MM-kilpailut vuosina 1930, 1966 ja 1982.
Oslo valittiin kilpailupaikaksi Kansainvälisen hiihtoliiton hallituksen kokouksessa 25. toukokuuta 2006 Portugalin Vilamourassa. Oslo sai äänestyksessä 12 ääntä ja Italian Val di Fiemme neljä ääntä Puolan Zakopanen jäädessä kokonaan ilman ääniä.
Sprintti (v)
Päivämäärä: 24. helmikuuta Suomen Matias Strandvall oli kilpailussa 20., Martti Jylhä 22. ja Anssi Pentsinen 32:s. <br style="clear:both" />
Parisprintti (p)
Päivämäärä: 2. maaliskuuta <br style="clear:both" />
15 km (p)
Päivämäärä: 1. maaliskuuta Suomen Ville Nousiainen oli kilpailussa kahdeksas ja Tero Similä 16:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Tule ja katso on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut neuvostoliittolainen sotaelokuva, jonka on ohjannut Elem Klimov. Elokuva kertoo teini-ikäisen partisaani Fljoran (Aleksei Kravtšenko) tarinan saksalaisten miehittämällä Valko-Venäjällä vuonna 1943.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu
Päivämäärä: 27. helmikuuta Suomen Matti Heikkinen oli kilpailussa 18., Tero Similä 28., Lari Lehtonen 43. ja Kari Varis 45:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Tule ja katso esitettiin Moskovan kansainvälisillä elokuvajuhlilla 9. heinäkuuta 1985, jossa se voitti jaetun pääpalkinnon sekä kansainvälisen kriitikkojärjestö Fiprescin palkinnon. Sittemmin elokuvaa ollaan pidetty mahdollisesti parhaimpana venäläisenä sotaelokuvana. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti elokuvan sadan kaikkien aikojen parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
50 km yhteislähtö (v)
Päivämäärä: 6. maaliskuuta Suomen Juha Lallukka oli kilpailussa kahdeksas, Ville Nousiainen 26., Tero Similä 31. ja Teemu Kattilakoski 35:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan. Pienessä valkovenäläiskylässä kasvanut poika nimeltä Fljora (Aleksei Kravtšenko) liittyy äitinsä vastustuksesta huolimatta neuvostopartisaanien joukkoihin, joissa ollessaan hän tutustuu Glaša-nimiseen tyttöön (Olga Mironova). Fljoraa ei kelpuuteta mukaan taisteluihin nuoren ikänsä vuoksi, jolloin hän päättää lähteä joukoista kokonaan. Hetken päästä saksalaiset joukot käynnistävät operaation partisaaneja vastaan. Operaatiossa saksalaiset tulittavat partisaanien pystyttämää leiriä ja pudottavat sen alueelle ilmapommeja.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
4 × 10 km viesti
Päivämäärä: 4. maaliskuuta <br style="clear:both" />
Sprintti (v)
Päivämäärä: 24. helmikuuta Suomen Krista Lähteenmäki oli kilpailussa 16., Riikka Sarasoja 27., Anne Kyllönen 33. ja Pirjo Muranen 38:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Juoni
Fljora ja Glaša selviävät pommituksesta ja palaavat Fljoran kotikylään. He eivät kuitenkaan löydä sieltä ketään ja olettavat, että kylän asukkaat ovat piiloutuneet läheisen suon keskellä sijaitsevalle saarelle. Heidän juostessaan pois kylästä Glaša huomaa, että kyläläisten ruumiit on kasattu Fljoran kotitalon edustalle, muttei kerro näkemästään Fljoralle. Kahlattuaan suon läpi saarelle he löytävät joukon kylän asukkaita, jotka ovat pelastuneet saksalaisten hyökkäykseltä. Vasta nyt Fljora saa tietää, että hänen äitinsä ja pienet kaksossiskonsa on tapettu. Fljora järkyttyy uutisesta ja uskoo perheensä kuoleman johtuneen siitä, että hän lähti partisaanijoukkoihin. Fljora yrittää omantunnon tuskissaan tehdä itsemurhan, mutta kyläläiset estävät häntä.
Jonkin ajan kuluttua Fljora ja kolme aseistettua talonpoikaa lähtevät etsimään elintarvikkeita saareen jääneille asukkaille. Kaksi talonpojista ei huomaa varoitustaulua ja astuu miinojen päälle. Yön lähestyessä Fljora ja hänen toverinsa saapuvat kylään ja varastavat lehmän saksalaisille työskentelevältä paikalliselta asukkaalta. Nälän uuvuttamina he alkavat lypsää lehmää keskellä peltoa ja jäävät keskelle saksalaisten tulitusta. Tulituksen seurauksena Fljoran toveri ja lehmä saavat surmansa. Riutunut Fljora nukahtaa lehmän ruumista vasten. Kun hän aamulla herättyään yrittää paloitella lehmän ruhoa, hänet huomaa ohitse kulkeva talonpoika. Tällä välin panssariautosta astuu pellolle saksalainen toimintaryhmä (saks. Einsatzgruppen). Talonpoika suostuttelee Fljoran piilottamaan aseensa heinäkasaan ja lähtemään kanssaan kylään esittäen hänen lapsenlastaan.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
10 km (p)
Päivämäärä: 28. helmikuuta Suomen Kerttu Niskanen oli kilpailussa kahdeksas. <br style="clear:both" />
7,5 km (p) + 7,5 km (v) yhdistelmäkilpailu
Päivämäärä: 26. helmikuuta Suomen Aino-Kaisa Saarinen oli kilpailussa kahdeksas, Riitta-Liisa Roponen 14., Riikka Sarasoja 18. ja Krista Lähteenmäki 31:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Juoni
Toimintaryhmä saapuu kylään ja kutsuu kyläläiset koolle muka näiden henkilöllisyyden tarkastamista varten. Saksalaiset pilkkaavat ja pahoinpitelevät kyläläisiä ja ajavat heidät suureen aittaan. Yksi SS-upseereista kertoo aitassa oleville kyläläisille, että aikuiset saavat tulla ulos, mikäli jättävät lapsensa aittaan. Kukaan kyläläisistä ei tämän kuultuaan suostu lähtemään aitasta. Fljora kuitenkin ryömii ulos ikkunasta, kuten myös nainen, jolla on sylissään pieni lapsi. Saksalaiset ottavat lapsen nauraen naisen sylistä ja heittävät sen takaisin aittaan, kun taas naisen he kiskovat kuorma-autoon. Saksalaiset heittävät aittaan kranaatteja ja polttopulloja musiikkia kuunnellen, naureskellen ja itselleen taputtaen. He tulittavat aittaa erilaisilla aseilla ja kiihdyttävät paloa liekinheittimillä. Näkemästään järkyttynyt Fljora kellahtaa kasvot edellä hiekkaan.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
4 × 5 km viesti
Päivämäärä: 3. maaliskuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki (HS 106) + 10 km
Päivämäärä: 26. helmikuuta Suomen Janne Ryynänen oli kilpailussa 18., Hannu Manninen 21., Joni Karjalainen 38. ja Eetu Vähäsöyrinki 46:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Juoni
thumb|left|180px|Hitlerin lapsuudenkuva, jota Fljora ei pysty ampumaan elokuvan lopussa Havahduttuaan Fljora menee metsään ja huomaa, että toimintaryhmä on joutunut partisaanien väijytykseen. Hän hakee pellolta kiväärinsä ja palaa kylään, jossa kohtaa partisaanijoukot. Samalla hän näkee raiskatun ja vakavasti pahoinpidellyn paikallisen naisen. Fljora ottaa bensiinikanisterin moottoripyörän päältä ja menee paikalle, jossa saksalaisia sotilaita pidetään vankeina. Partisaanit suunnittelevat heidän ampumistaan, mutta vangit, joista moni on yhteistoimintamies, puolustelevat tekojaan ja anovat armoa. Vain yksi kiihkoileva SS-mies pysyy kannassaan ja perustelee kylän lasten tappamista tulkin välityksellä sanoin "Teidän ei pitäisi olla olemassa. Kaikilla kansoilla ei ole oikeutta tulevaisuuteen."
Arkkuinsuo
Arkkuinsuo on Punkalaitumen eteläosassa sijaitseva suo, jossa on turvetuotantoa. Suon pinta-ala on 461 hehtaaria ja sen turpeen keskisyvyys on 3,5 metriä, syvimmillään turvetta on 6,4 metriä. Yli 1 metrin syvyistä turvekerrostumaa on 310 ha ja yli 2 metrin syvyistä 275 ha. Suon korkeus on 86–92 metriä meren pinnan yläpuolella. Suon pinta kallistuu pohjoiseen ja koilliseen. Vedet suosta laskevat Palojokeen ja Loimijokeen. Geologisentutkimuslaitoksen selvityksen mukaan suo sopii parhaiten polttoturpeen nostoon.
Tule ja katso
Juoni
Fljora ojentaa komentajan käskystä bensiinikanisterin syyttömyyttään vakuuttelevalle tulkille, joka kaataa bensiinin muiden vankien päälle toivoen näin pelastavansa oman henkensä. Eräs tilannetta seuraava naispartisaani ei kestä näkemäänsä ja alkaa ampua vankeja kohti PPŠ-41-konepistoolilla, ja muut partisaanit tekevät samoin. Tämän jälkeen joukko hajaantuu.
Arkkuinsuo
Vallitsevana suotyyppinä on tupasvillaräme, rahkaräme ja isovarpuräme. Turvevaranto on puoliksi rahka- ja saraturvetta.
Tule ja katso
Juoni
Partisaanit jättävät kylän. Riutunut Fljora löytää sattumalta Hitlerin valokuvan, jossa lukee valkovenäjäksi "Гітлер асвабадзіцель" (suom. Hitler vapahtaja), ja alkaa ampua kuvaa kohti. Samalla esitetään videokoosteena kansallissosialismin kehityksen kannalta keskeiset tapahtumat ajallisesti käänteisessä järjestyksessä lopusta alkuun: keskitysleirit, toisen maailmansodan alku, natsien valtaannousu, oluttupavallankaappaus, levottomuudet Weimarin tasavallassa ja ensimmäinen maailmansota. Taustalla soi natsien marssimusiikkia ja pätkiä Richard Wagnerin teoksista. Fljora ei kuitenkaan enää pysty ampumaan kuvaa, kun ruudulle tulee esiin kuva taaperoikäisestä Hitleristä.
Arkkuinsuo
Suo ojitettiin vuonna 1975 ja turvetuotanto alkoi 1977.
Tule ja katso
Juoni
Elokuvan viimeisessä kohtauksessa vanhan ja kärsivän näköinen Fljora lähtee partisaanijoukon mukana metsään. Partisaanien juostessa eteenpäin metsä peittyy lumeen.
Arkkuinsuo
Suon kokonaisturvemäärä on 11,38 miljoonaa m³.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
Suurmäki (HS 134) + 10 km
Päivämäärä: 2. maaliskuuta Suomen Hannu Manninen oli kilpailussa 16., Janne Ryynänen 17., Eetu Vähäsöyrinki 47. ja Jim Härtull 51:s. <br style="clear:both" />
Tule ja katso
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo elokuvaa kaunistelemattomuudessaan ahdistavaksi ja vahvasti sodanvastaiseksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Sariel
Sariel on Raamatun ulkopuolinen enkelihahmo, jota on pidetty yhtenä seitsemästä arkkienkelistä. Sariel (myös muodoissa Suriel, Sarkiel, Zerakiel) mainitaan mm. Qumranin teksteissä yhdessä Mikaelin, Gabrielin ja Rafaelin kanssa.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2011
Joukkuekilpailu (Normaalimäki HS 106 + 4×5 km hiihto)
Päivämäärä: 28. helmikuuta Suomen joukkue (Hannu Manninen, Janne Ryynänen, Joni Karjalainen ja Eetu Vähäsöyrinki) oli kilpailussa seitsemäs. <br style="clear:both" />