cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
U-vene
Toisen maailmansodan jälkeen
pienoiskuva|Saksan laivaston tyypin 212 sukellusvene telakalla Kielissä. Länsi-Saksan laivastolle sallittiin 1955 pienen laivaston ylläpito. Aluksi nostettiin ja korjattiin kaksi tyypin XXIII ja yksi tyypin XXI sukellusvene. Torjuakseen Neuvostoliiton uhkaa Itämerellä Saksa keskittyi aluksi pieniin rannikkosukellusveneisiin, koska sille oli asetettu alun perin 450 tonnin uppoaman yläraja. Korvatakseen pientä uppoamaa saksalaiset käyttivät edistynyttä tekniikkaa, kuten magnetisoitumatonta terästä, jotta merimiinoilta ja magneettikentän häiriöiden ilmaisimilta voitiin suojautua. Tyyppi 201 oli ensimmäinen Saksassa toisen maailmansodan jälkeen valmistettu sukellusveneluokka, joka kuitenkin osoittautui epäonnistuneeksi rakenneratkaisuiltaan uudenlaisen runkomateriaalin halkeillessa. Seuraava U205-luokka otettiin palvelukseen 1967 ja oli menestys. Saksan laivastolle rakennettiin 12 luokan alusta. Traditiota jatkaakseen alukset saivat perinteisen nimen alkaen U-1:stä.
Tanskan hallituksen ostettua kaksi sukellusvenettä Saksan hallitus ymmärsi sukellusveneen vientimahdollisuudet. Kolme parannetun U206-luokka sukellusvenettä myytiin Israelin laivastolle, joka nimesi ne Gal-luokaksi. U209-luokka oli maailman suosituin vientisukellusvene 1960-luvulta 2000-luvun alkuvuosiin. Suuremmalla 1 000–1 500 tonnin uppoamallaan luokka oli hyvin muunneltavissa ja vuoteen 2006 mennessä 51 valmistettua alusta ovat olleet 14 maan laivastossa.
2000-luvulla julkistettiin U212A-luokan sukellusvene, joka käyttää ilmasta riippumatonta työntövoimaa, vetypolttokennoja. Järjestelmä on turvallisempi kuin aikaisemmat suljetun kierron dieselmoottorit ja höyryturbiinit, halvempi kuin ydinreaktori ja hiljaisempi kuin kumpikaan niistä.
Šintolaisuus
pienois|[[Itsukushima-jinjan pyhäkön torii eli perinteinen portti.]] Šintolaisuus (, kirjaimellisesti ”jumalten tie”) on japanilainen uskonto, johon kuuluu käsityksiä hengistä, myyteistä ja rituaaleista. Ne pohjautuvat varhaisiin japanilaisiin kansanuskomuksiin, joiden mukaan lukuisia jumaluuksia (kami) on lähes kaikissa luonnon ilmiöissä, kuten puissa, kivissä, järvissä, joissa ja vuorissa. Šintolaisuudella ei ole perustajaa, pyhiä kirjoituksia eikä yleistä oppia. Useimmat japanilaiset eivät nykyään tunnustaudu uskonnollisiksi, mutta monet osallistuvat eri tilanteissa šintolaisiin perinteisiin, jotka elävät rinnakkain buddhalaisten perinteiden kanssa. Voidaan sanoa, että japanilaisessa uskonnollisuudessa kaikki, mikä ei kuulu johonkin Japanin ulkopuolelta tulleeseen uskontoon, kuuluu šintolaisuuteen.
Šintolaisuus on pitkään jakaantunut kahteen erilaiseen perinteeseen, kansanuskontoon (minkan shintō) ja poliittiseen uskonnollisuuteen. Poliittisen uskonnollisuuden keskeisenä tarkoituksena oli vuoteen 1945 asti keisarin, pappien ja virkamiesten aseman vahvistaminen. Kansanšintolaisuuteen kuuluivat monet arkiset toimitukset; esimerkiksi vainajien kunnioittaminen, yhteisölliset juhlapäivät ja pyhillä paikoilla vieraileminen.
Nimi
Šintolaisuutta ei mielletty Japanissa alun perin yhtenäiseksi uskonnoksi, joten sillä ei ollut nimeä ennen kuin kiinalaisen sivilisaation mukana maahan tuli piirteitä muista uskonnoista. Šinto (< kiin. sen-tao) tarkoittaa ’jumalan, kamin tie’; joskus myös käytetty japaninkielinen nimi on kami no michi.
Piirteet
pienois|pysty|Pyhä puu [[Takeo (Saga)|Takeon pyhäkön alueella.]] Šintolaisuudessa on keskeistä esivanhempien palvonta, sankarien ja suurmiesten palvonta, perheinstituutio, mytologia, taide ja kauneus, onni ja onnettomuus, ihmissuhteet, vähemmistökysymykset, paikallisuus, suvaitsevaisuus, kansallismielisyys, luonnon elollistaminen eli ja luonnon kunnioittaminen.
Šintolaisuudella ei ole perustajaa. Šintolaisuudessa ei ole dogmeja, pyhiä kirjoituksia, uskontunnustusta eikä moraalioppia, eikä siinä ole kristinuskon kaltaisia käskyjä ja kieltoja. Šintolaispapit eivät saarnaa. Šintolaisia ei kehoteta elämään maan päällä siten, että he ansaitsisivat paikan toisessa maailmassa. Šintolaisuus, kuten Japanin muutkin uskonnot, on yhteisöllistä ja sitä harjoitetaan paljolti papiston ulottumattomissa.
Šintolaisuudessa on monta kerrostumaa ja vaikutteita monelta taholta. Siihen kuuluu animismi ja luonnon kunnioittaminen. Šintolaisuudessa uskotaan, että kasvi, puu, kiviröykkiö tai vuori on personoitu jumala eli kami, tai että siinä asustaa isäntähenki.
Šintolaisuus voidaan jakaa kuuteen muotoon: järjestäytymätön kansanšintolaisuus, keisariperheen šintolaisuus, pyhäkköšintolaisuus, kodinšintolaisuus, lahkošintolaisuus ja valtionšintolaisuus. Pyhäkköšintolaisuus (jinja shintō) on pääsuuntaus, ja se on ollut olemassa Japanin historian alusta nykypäivään asti. Valtionšintolaisuus (kokka shintō) oli osa pyhäkköšintolaisuutta, mutta se on nyttemmin lakkautettu. Lahkošintolaisuus (kyōha shintō) on uudehko liike. Siihen kuuluu 13 päälahkoa, jotka syntyivät 1800-luvulla, sekä useita muita, jotka syntyivät toisen maailmansodan jälkeen. Lahkošintolaiset kuuluvat yleensä pyhäkköseurakuntiin. Kansanšintolaisuudessa (minzoku shintō) ei ole muodollista organisaatiota tai oppia, vaan se keskittyy tienvarsikuvien ja maanviljelysriittien kunnioittamiseen.
Varhainen aika
Šintolaisuus on Japanin nykyuskonnoista vanhin. Varhaiskantainen šintolaisuus liittyi läheisesti hedelmällisyysriitteihin. Varhaisšintolaisuuden muodoista on vaikea enää löytää tietoa, mutta sen piirteitä on säilynyt parhaiten luultavasti Japanin pääsaarten eteläpuolisilla Riukiusaarilla.
pienois|pysty|[[Aoi-matsuri-juhlan muodot ovat peräisin Heian-kaudelta.]] 500-luvulta alkaen šintolaisuus on ollut Korean kautta Kiinasta saapuneen buddhalaisuuden varjossa. Buddhalaisuuden saavuttua Japaniin se alkoi pian yhdistyä šintolaisuuteen. Tätä kahden uskonnollisen perinteen synkretismiä kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō. Jo Nara-kaudella 700-luvulla japanilaisten omia vanhoja jumalia alettiin pitää Buddhan ilmenemismuotoina, ja vallasväki palvoi sekä šintolaisia kameja että buddhia ja bodhisattvoja. Šintolaisuuden merkitys näkyi vielä 700-luvulla siinä, että Japanin pääkaupunki vaihtui aina keisarin kuollessa, kun vanha pääkaupunki muuttui epäpuhtaaksi. Samoihin aikoihin buddhalaismunkit alkoivat liittää šintolaisia kameja jumalluetteloonsa suojellakseen omaisuuttaan ja samalla ottivat haltuunsa šintolaispyhäkköjä.
Šintolaisuus omaksui käytänteitään eri taholta. Pappien puvut otettiin Heian-kauden hoviaatelisten vaatteista, jotka olivat mantereelta tullutta lainaa. Myös šintolainen musiikki saatiin mantereelta.
Isešintolaisuus eli wataraišintolaisuus oli 1200-luvulla syntynyt merkittävä šintolaisuuden muoto, joka vastusti buddhalaisuuden ja šintolaisuuden sulautumista.
1300-luvun alussa syntyi eräänlainen kaksinainen šintolaisuus (ryōbu shintō), jossa buddhalaisuus ja šintolaisuus yhdistyivät. Buddhalaisuuteen tuotiin šintolaisuudesta kameja ja šintolaisuuteen kameina pidettyjä Buddhan ilmentymiä (honji suijaku). Šintolaispyhäköissä alkoi toimia buddhalaismunkkeja, ja kummankin uskonnon riitit sekoittuivat toisiinsa tai suoritettiin molemmat, eivätkä ihmiset enää erottaneet kumpi on kumpaa. Kokonaan uskonnot eivät kuitenkaan sulautuneet Japanissa yhteen, vaan ne elivät rinnakkain ja eri elämänalueille eriytyneinä (shinbutsu kakuri).
Valtionšintolaisuus ja lahkošintolaisuus
Buddhalaisuus oli Japanin valtionuskonto vielä Edo-kaudella (1603–1868). 1700-luvulla Edo-kauden pitkän rauhanajan aikana syntyi kuitenkin uusia liikkeitä (fukko shintō), jotka vaativat šintolaisuuden paluuta alkulähteilleen. Meiji-kaudella 1870-luvulta alkaen šintolaisuudesta pyrittiin riisumaan buddhalaiset piirteet ja se erotettiin buddhalaisuudesta virallisesti (shinbutsu bunri). Šintolaisuudesta tehtiin samalla valtionuskonto ja keisarista elävä jumala. Joissain šintolaispyhäköissä on kuitenkin edelleenkin säilyneitä buddhalaisia elementtejä.
Lahkošintolaisuus syntyi 1800-luvun lopulla Japanin yhteiskunnallisen sekaannuksen ja levottomuuksien aikana. Lahkot voidaan jakaa ryhmiin, jotka eroavat opetuksiltaan: jotkin ovat puoliksi buddhalaisia, jotkin korostavat puhtautta ja asketismia, jotkin yhdistävät šintolaisuuteen kungfutselaisuutta, ja jotkin perustuvat yksilön uskonnolliseen kokemukseen sekä parantamiseen tai hengelliseen pelastukseen. Meiji-kaudella (1868–1912) syntyi 13 lahkoa.
Japanin menestyttyä sodissa Kiinaa ja Venäjää vastaan 1900-luvun taitteessa maassa nousi vallalle entistä vahvempi keisarikultti ja militaristinen nationalismi. Menestyksen syy löydettiin pitkän keisarilinjan myyttisestä luonteesta. Pyhäköistä tuli maan hallinnon johtamia keisarinpalvonnan linnakkeita, etenkin sodanjumala Hachimanin pyhäköistä. Šintolaisuutta alettiin viedä valloitettuihin Kiinaan ja Koreaan. Kiinan viimeinen keisari, nukkehallitsija Pu Yi painostettiin palvelemaan auringonjumala Amaterasua, Japanin keisarin esiäitiä.
Japanin hävittyä toisen maailmansodan Yhdysvaltain miehitysjoukot vaativat muutoksia maan valtionšintolaisuuteen. Keisari ilmoitti julkisesti, ettei hän ole kami. Šintolaisuudelta poistettiin valtionuskonnon asema. Miehityksen loppumisesta vuonna 1952 katsotaan alkaneen šintolaisuuden spontaanin uudistumisen.
Nykyaika
Nyky-Japanissa šintolaisuus elää sulassa sovussa rinnakkain muiden uskontojen kanssa. Šintolaisuus, buddhalaisuus ja kungfutselaisuus kuuluvat joustavasti japanilaisen elämään: ne täydentävät toisiaan ja kunkin uskonto on eri vahvuisena läsnä eri elämäntilanteissa. Japanilainen voi mennä naimisiin šintolaisittain, arvostaa kungfutselaisia oppeja, osallistua kansanuskoisiin juhliin ja tulla haudatuksi buddhalaisittain. Kullakin uskonnolla on japanilaisen elämässä omat tehtävänsä, ja kaikki perinteet ovat myös vaikuttaneet toisiinsa historian aikana.
Uskomukset
Šintolaisuus on osaksi panteistinen uskonto ja osaksi polyteistinen uskonto. Šintolaisille jokaisessa oliossa on kami. Kameja ovat paitsi luonnonelementit, kuten Aurinko, Kuu, vesi ja vuoret, niiden lisäksi myös itsenäiset, ihmisen toimintaa suojelevat ja ihmisten valmistamissa esineissä asuvat olennot. Kameja voivat olla myös esimerkiksi kuolleet esi-isät, menneisyyden suuret henkilöt tai aiemmin keisari.
Pyhäköt
pienois|Kamosu-pyhäkkö [[Matsuessa.]] Pyhäkköšintolaisuuden neljä keskeistä elementtiä ovat kamit, yhteisö, riitit ja pyhät rakennukset. Jokaisessa japanilaisessa kylässä on šintopyhäkkö. Se on kylän oma, itsenäinen organisaatio, josta kyläläiset itse huolehtivat. Pyhäköstä ja sen jumalasta huolehtiva kyläyhteisö, seurakunta, on nimeltään ujiko tai miyaza. Tällainen pienen pyhäkön jumala kuuluu vain paikallisyhteisölleen, ja pyhäkön suojelukseen kuuluva alue on tarkasti tiedossa. Jotkin suurten kaupunkien suuret pyhäköt katsotaan kuitenkin kuuluvaksi koko Japanille. Pyhäkköšintolaisuuden organisaatiot ovat vuoden 1945 jälkeen olleet kokonaan kylien valvonnan alaisia; sitä ennen ne olivat vielä valtion laitoksia. Pyhäkköšintolaisuuden keskusjärjestö Jinja honchō perustettiin 1946, ja siihen kuuluvat useimmat pyhäköt, yhteensä noin 80 000. Myös alueellisia pyhäkköjen yhteenliittymiä on olemassa.
Šintolaispyhäköt on yleensä pystytetty puilla ja pensailla reunustettuihin lehtoihin vuorten tai mäkien rinteille. Niissä on oveton portti torii, joka erottaa kamin asunnon maallisesta maailmasta. Toriin muodostavat kaksi pystypaalua ja kaksi poikkipaalua. Vuodesta 1884 toriita ovat käyttäneet vain valtion šintolaispyhäköt sekä kaksi lahkoa. Šintolaispyhäköihin johtavat pitkät ja lyhdyin koristellut kujat. Pyhäkköjä vartioivat riisinolkiköydet (shimenawa), jotka pitävät pahat voimat ja epäpuhtaat asiat loitolla.
Pyhäkkö on puinen ja rakennettu pylväiden varaan. Se on pelkistetty ja muistuttaa asuintaloa. Uudet pyhäköt maalataan nykyisin punaisiksi. Pyhäkössä on tavallisesti vähintään kaksi osaa: sisempi päähalli (honden), jossa jumalan ajatellaan oleskelevan, sekä rukoushuone (haiden), jossa suoritetaan riitit ja uhraamiset. Varhaisimmat pyhäköt rakennettiin luultavasti 500-luvulla. Nykyisin šintolaispyhäkköjä on Japanissa noin 100 000.
Pyhäköissä käydään palvomassa kahdenlaisia kameja: näkymättömissä olevia jumalpersoonia (shintai) ja korvaavia olentoja (mitamashiro). Korvaavat olennot ovat esineitä, joihin kamit asettuvat, kun niitä kutsutaan. Pyhäkössä on usein peili, šintolaisuuden yleisin symbolinen esine, jossa jumalpersoona joskus asuu ja joka voi olla palvonnan kohde. Peilin uskotaan kykenevän karkottamaan pahaa ja houkuttelemaan hyvää.
10cc
pienoiskuva|10cc kuvattuna vuonna 1974. 10cc on englantilainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1970 Manchesterissa, mutta yhtyeen nimi vakiintui muotoon "10cc" vasta vuonna 1972 ensimmäisen singlelevytyksen myötä. Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Graham Gouldman, Eric Stewart, Kevin Godley ja Lawrence Creme.
Šintolaisuus
Pyhäköt
Japanin tärkein šintolaispyhäkkö on Isen pyhäkkökompleksi, joka on pyhitetty auringonjumalatar Amaterasulle. Pyhäkkö uusitaan tavan mukaan 20 vuoden välein, jotta se säilyttäisi puhtautensa ja kulumattoman muotonsa.
10cc
Historia
Eric Stewart oli tullut 1960-luvulla tunnetuksi yhtyeen Wayne Fontana and The Mindbenders kitaristina. Yhtyeen suurimpia hittejä oli Brittien listaykköseksi noussut "The Game Of Love". Vuonna 1965 yhtyeen nimeksi muodostui pelkkä The Mindbenders. Eric Stewart huolehti lauluosuudesta vuoden 1965 hitissä "A Groovy Kind Of Love", josta mm. Phil Collins on tehnyt cover-version..
Šintolaisuus
Pyhäköt
Šintolaiset tekevät tärkeimmille šintolaispyhäköille usein pyhiinvaellusretkiä.
10cc
Historia
Graham Gouldman taas oli tuottelias hittisäveltäjä 1960-luvulla ja hänen tunnetuimpia tuotoksiaan ovatkin muun muassa The Yardbirds -hitit "Heart Full Of Soul", "Evil Hearted You" ja "For Your Love", The Hollies -singlet "Bus Stop" ja "Look Through Any Window" sekä Herman's Hermits -yhtyeen hitit "No Milk To Day", "East West" ja "Listen People".
Šintolaisuus
Papisto ja mikot
pienois|[[Miko (shintolaisuus)|Miko ja kannushi, temppelineito ja pappi Tokion Meiji-pyhäkössä.]] Papit (kannushi) toimivat šintolaisuudessa ihmisten ja jumalten välittäjinä. Osa papeista on ammattipappeja, mutta joillakin virka on sivutoiminen ja kulkee suvussa. Joillain seuduilla papinvirka on määräaikainen. Papit suorittavat riittejä ja pitävät siten yhteyttä kameihin. Papin tehtäviin kuuluu myös esimerkiksi uusien talojen paikan valinta. Sen sijaan he eivät ole hengellisiä johtajia, eivätkä he saarnaa tai kaitse ihmisiä oikealle tielle.
10cc
Historia
Gouldman ehti vaikuttaa 1960-luvun lopulla John Paul Jonesin (Led Zeppelin) ja Nicky Hopkinsin kanssa yhtyeessä Graham Gouldman Thing. Godley, Creme ja Stewart vuonna 1971 Thinks-projektissa sekä 1971 yhdessä Gouldmanin kanssa Ramases LP:llä "Space Hymns". Nelikko teki vielä nimellä Hotlegs hitin "Neanderthal Man" ennen 10cc:n alkukautta. Nimen yhtyeelle antoi UK-Records pomo Jonathan King, joka oli yhtyeen ensimmäisen singlen "Donna" levytystä seuranneena yönä nähnyt unen, jossa hänen johtamansa yhtiön levy oli sekä single että LP-listan ykkösenä U.S.A.:ssa ja tämän bändin nimi oli 10CC. Yhtye tuli tunnetuksi nokkelista sanoituksistaan ja taitavasta studiotekniikan hyödyntämisestä. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa Rubber Bullets (1973), The Wall Street Shuffle (1974), Life is a Minestrone (1975), I'm Not in Love (1975), Art for Art´s Shake ja Dreadlock Holiday (1978).
Šintolaisuus
Papisto ja mikot
Japanissa on 2000-luvun alussa noin 20 000 miespappia ja 1 900 naispappia. Koulutuksensa he ovat saaneet pappislaitosten kursseilla tai toisilta papeilta. Papit pukeutuvat pyhäkköalueella valkoisiin kimonoihin, sillä valkoinen on rituaalisen puhtauden merkki. Päähineen tyyppi kuvaa sitä, kuuluuko pappi ylempään vai alempaan papistoon. Joka pyhäkössä on ylipappi gūji. Papit kantavat mukanaan puista laattaa shakua, joka on virantoimituksen symboli.
Šintopyhäköissä työskentelee pappien lisäksi nuoria naispuolisia mikoja. He pukeutuvat punavalkoisiin asuihin ja myyvät tavaraa tai avustavat seremonioissa. Mikot saavat myös opetusta šintolaisissa tavoissa, kalligrafiassa, ompelemisessa ja ruoanlaitossa.
10cc
Historia
Yhtyeen ensimmäinen top-10 albumi brittilistoilla oli 1974 julkaistu toinen studiolevytys Sheet Music, vaikkakin varsinaisena läpimurtolevynä voidaan pitää yhtyeen vuonna 1975 julkaistua albumia The Original Soundtrack, joka oli soundtrack kuvitteellisesta elokuvasta. Vaikutelmaa tehostamaan levyn kansiin oli laitettu kuvia, jotka olisivat voineet olla oikeasta elokuvasta. Levy sisälsi muun muassa kappaleen I'm Not in Love, josta tuli 10cc:n suurimpia hittejä.
Alkuperäinen kokoonpano teki neljä albumia ja joitain listoille päätyneitä singlejä. Kaksi ensimmäistä albumia tehtiin Jonathan Kingin UK Records -levymerkille, mutta 1975 nelikko siirtyi Mercury Recordsille rahakkaalla sopimuksella. Kingin tallissa royaltit olivat jääneet lähinnä minimaalisiksi.
Šintolaisuus
Juhlat ja riitit
pienois|Yutateshinji-seremonian toimitusta Miwan pyhäkössä. Matsurit ovat šintolaisia jokavuotisia paikkakuntakohtaisia juhlia, joita vietetään kylissä keväisin tai syksyisin ja kaupungeissa kesällä tai alkusyksyllä. Matsureissa on kyse osallistujien yhteydestä niin kylän suojelusjumalaan kuin omaankin yhteisöönsä. Matsurien keskeisimpiä osia ovat ruoan uhraaminen sekä perinteinen kagura-musiikki ja -tanssi. Japanilaisen uudenvuoden juhlan luonne on sekä šintolainen että buddhalainen. Muita šintolaisia juhlia ovat nukkien ja tyttöjen juhla hina-matsuri, kukkajuhla hana-matsuri, poikien juhla tango-no-sekku, tähtijuhla tanabata ja ”seitsemän-viisi-kolme”-juhla shichi-go-san, joka on tuonikäisten lasten siunausjuhla.
Šintolaisuudessa yleisimmät uhrit ovat ruokauhreja. Papit suorittavat pyhäkköjen ruokauhrit kerran tai kahdesti päivässä. Myös symbolisia uhreja annetaan. Uhrauksiin liittyvät läheisesti rukoukset, joita papit lausuvat usein klassisella japanin kielellä ja tietyssä muodossa. Rukouksissa usein pyydetään jumalilta hyviä asioita.
10cc
Historia
Godley ja Creme lähtivät yhtyeestä vuonna 1976 jatkaen duona. Vuonna 1977 he julkaisivat kolmoisalbumin Consequences. Vuonna 1979 siitä ilmestyi lyhennetty versio Music from Consequences, ja sitä edelsi kaupallisesti hyvin menestynyt L. Vuonna 1979 ilmestyi myös albumi Freeze Frame, ja kahden vuoden kuluttua jälleen hyvin menestynyt Ismism (1981). Albumilta poimittu single Under Your Thumb nousi brittilistan kärkisijoille saman vuoden lokakuussa. Vuonna 1982 kaksikko on mm. tuottanut Blue Rondo a la Turk -yhtyeen kappaleen "Klacto Vee Sedstein", joka on yhtyeen albumilla Chewing the Fat. Sittemmin he ovat menestyneet musiikkivideoiden alueella tuottaen muun muassa Kate Bushin Don't Give Upin (ks. Kate Bushin diskografia, 1986) ja taiteellisesti korkeatasoisen live-tallenteen The Police -yhtyeen viimeiseltä kiertueelta 1980-luvulla. Lol Creme on mm. ohjannut Tina Turnerin videon The Best (ks. Luettelo Tina Turnerin musiikkivideoista, 1989). Samana vuonna Kevin Godley oli mukana Band Aid II -projektissa. Vuosina 1998–2000 Lol Creme on käväissyt Art of Noise -yhtyeessä.
Šintolaisuus
Juhlat ja riitit
Puhtauden käsite on tärkeä osa šintolaisuutta. Uhriantimien tulee olla virheettömiä, ja kamia lähestyvän ihmisen on puhdistauduttava sekä fyysisesti että rituaalisesti. Puhdistautuminen tapahtuu vesialtaan äärellä. Ise-pyhäkön papit välttävät tiettyjä kielteisiä sanoja liikkuessaan pyhäkön alueella. Japanilaiset pitävät myös monia tekoja ja asioita määräajaksi epäpuhtaaksi tekevinä, kuten kuolemaa, sairautta, kuukautisia, verta, synnyttämistä, lihan syömistä ja seksuaalista tekoa. Epäpuhtaudesta puhdistetaan puhdistusriitillä (harai) tai esimerkiksi rukouksella, vedellä tai suolalla. Puhdistusriitin suorittaa šintolaispappi, usein pyhällä viuhkalla (haraigushi) tai sakakipuun oksalla. Puhdistusriitti on šintolaisuuden tärkein seremonia. Sitä suoritetaan eri muodoissaan säännöllisesti muutaman kerran vuodessa ja pyydettäessä.
10cc
Historia
Gouldman ja Stewart jatkoivat 10cc-nimellä kiertämistä ja levyttämistä, myöhempiä kokoonpanon jäseniä olivat muun muassa Jeff Porcaro, Rick Fenn, Stuart Tosh ja Andrew Gold.
Timo Pennasen toimittaman teoksen "Sisältää hitin - Levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972" (Otava 2006) mukaan 10cc:n levytykset eivät olleet suuria hittejä Suomessa. Korkeimmalle listoilla nousi How Dare You sijalle 26. maaliskuussa 1976 sekä samalle sijalle Bloody Tourists lokakuussa 1978.
Šintolaisuus
Estetiikka, taiteet ja esineet
pienois|Torii-käytävä, [[Fushimi Inari-taisha, Kioto.]] Esteettinen näkemys on aina ollut japanilaisille tärkeää heidän uskonnollisen kokemuksensa ilmaisijana ja arvostuksen osoituksena, ja japanilaiset ovat kehittäneet uskonnollista runoutta, kuvataiteita ja arkkitehtuuria. Kamien merkkejä on nähty luonnon kauneudessa. Pyhäkköalueet on suunniteltu metsäisen luonnonläheisiksi ja rauhoittaviksi, ja rakennusten puu on usein maalaamatonta. Pyhäkön edessä oleva suuri portti, torii, jakaa pyhäkköalueen pyhään ja maalliseen. Pyhäkön edessä on kaksi pyhää kivistä eläinpatsasta: kaksi koiraa tai kaksi leijonaa. Pyhäkköjen kivilyhdyt tehdään joskus hyvin taiteellisiksi. Kameista tehtyjä kuvia sijoitetaan pyhäkköihin, mutta niitä ei palvota, eivätkä ne ole erityisen näyttäviä. Pyhäköissä säilytetään myös huomattavien vierailijoiden sinne uhraamia esineitä, kuten laattoja, veistoksia, kalligrafiaa ja aseita.
Perinteinen uskonnollinen musiikki gagaku on pyhäköissä soitettuna tarkoitettu kamien viihdyttämiseksi ja lepyttämiseksi. Gagakuun liittyy bugaku-tanssi. Muita uskonnollisia musiikkityylejä ja tansseja ovat kagura, ta-asobi ja shishi mai. Nykyisin sävelletään myös länsimaisesta musiikista vaikutteita saanutta uskonnollista musiikkia kamien ylistykseksi.
10cc
Diskografia
Studioalbumit
Livealbumit
Final Fantasy VII Remake
Final Fantasy VII Remake on Square Enixin kehittämä ja julkaisema toimintaroolipeli. Peli on uusi versio Final Fantasy VII:stä, joka julkaistiin vuonna. Pelistä ilmoitettiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 E3-messuilla ja vuoden 2019 E3-messuilla Square Enix paljasti pelin ensimmäisen osan julkaisupäiväksi 10. huhtikuuta 2020 PlayStation 4 -konsolille.
Square Enix julkaisi Final Fantasy VII:n 25-vuotispäivänä 16. kesäkuuta 2022 tiedon pelin seuraavasta osasta, Final Fantasy VII Rebirth, jonka julkaisuajankohta on talvella 2023–2024.
Pelaaminen
Toisin kuin alkuperäisessä Final Fantasy VII:ssä, joka oli vuoropohjainen ATB-systeemi, Remaken taistelusyysteemi on reaaliaikainen, johon on sisällytetty klassisia Active Time Battle-elementtejä. Hahmoilla on käytössä kaksi perusliikettä, perushyökkäys ja erikoishyökkäys, jotka toimivat reaaliaikaisesti. Kun pelaaja hyökkää, hahmojen ATB-mittarit täyttyvät, jolloin he voivat tehdä erikoisliikkeitä tai käyttää taikoja. Kukin erikoisliike tai taika käyttää yhden tai kaksi ATB-segmenttiä. ATB-taitoa valittaessa aika hidastuu noin 100-kertaisesti, joten pelaajalla on hyvin aikaa valita ATB-komento. Taistelusysteemi muistuttaa aika paljon Final Fantasy XV:n taistelusysteemiä. Pelissä on mahdollista aiheuttaa vihollisille murtotila, jolloin he ottavat enemmän vahinkoa, kuten Final Fantasy XIII:ssä. Pelaaja voi hallita kolmea hahmoa siten, että yksi hahmo on koko ajan hänen komennossaan ja muut toimivat itsenäisesti. Pelaaja voi vaihtaa hallittavaa hahmoa lennosta näppäinkomennolla, tai antaa tietokoneohjatuille hahmoille komentoja, jos heidän ATB-segmentit ovat käytettävissä.
Vernier
Vernier on kaupunki Geneven kantonissa, Sveitsissä. Vernier sijaitsee pari kilometriä Geneven ydinkeskustasta lähteen ja on Geneven taajama-alueen osa. Se on kantonin toiseksi väkirikkain kunta, ja vuoden 2009 lopussa siellä oli 32 374 asukasta. (31.12.2009) Se sijaitsee Rhône-joen mutkassa, joen pohjoisrannalla.
Hopeapylväät
Hopeapylväät (Cleistocactus) on kaktuskasvien (Cactaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on puolisen sataa lajia. Ne ovat kolibrien pölyttämiä kasveja, joiden kukat ovat kapean putkimaisia, tuskin avautuvia. Siihen viittaa tieteellinen nimikin: kreikan kleistos tarkoittaa suljettua.
Final Fantasy VII Remake
Pelaaminen
Alkuperäisestä Final Fantasy VII:stä tutut materiat tekevät paluun. Materioiden avulla pelaaja voi määrittää hahmojen kykyjä ja taikoja. Myös aseista hahmot oppivat kykyjä.
Hopeapylväät
Ulkonäkö ja koko
Hopeapylväät ovat enimmäkseen pensasmaisia kasvutavaltaan. Niiden hoikat varret ovat runsaspiikkisiä, pystykasvuisia, suikertavia tai jopa riippuvia. Matalia särmiä varsissa on 5-30, ja piikikkäät areolit sijaitsevat tiheässä. Kukat sijaitsevat tavallisesti varren sivulla kärjen tuntumassa ja avautuvat päivällä usein melkein mihin vuodenaikaan tahansa ja ovat ahtaan putkimaisia, joskus hieman vastakohtaisia (tsygomorfisia). Kukkien väri vaihtelee lajista toiseen, joillakin ne ovat punaisia, toisilla taas oransseja, keltaisia tai vihreitä. Joillakin lajeilla kehälehdet levittäytyvät sivuille ja jopa kaartuvat taaksepäin. Kukan tyvi on suomupeitteinen, suomut puolestaan huopa- tai karvapeitteisiä. Heteet ja emin vartalo tulevat yleensä esiin putkimaisen kukan suusta. Kukasta kehittyy pieni, pallomainen ja mehevä hedelmä, jonka pinnalla on toisinaan harvakarvaisia tupsuja. Hedelmä voi olla avautuva. Pienet siemenet ovat kiiltävän mustia.
Vernier
Vernierin naapurikuntia ovat Geneven lisäksi pohjoisessa Le Grand-Saconnex ja Meyrin, idässä Satigny, ja joen eteläpuolella Bernex, Onex ja Lancy.
Hopeapylväät
Levinneisyys
Hopeapylväät ovat eteläamerikkalaisia kaktuksia. Lajit kasvavat Etelä-Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa, Länsi-Brasiliassa, Uruguayssa, Paraguayssa ja Argentiinan pohjoisosissa.
Lajit
Anderson (2001: 153–165) tunnistaa seuraavat 49 hopeapylväslajia:
Käyttö
Monia lajeja viljellään koristekasveiksi.
Final Fantasy VII Remake
Pelaaminen
Myös klassiset Limit Break-taidot palaavat. Ensimmäisessä osassa kullakin hahmolla on alkuun yksi Limit Break-taito. Uusia hahmot voivat oppia taisteluareenoilta.
Final Fantasy -sarjoista tutut kutsuttavat hirviöt myös palaavat peliin. Mukana on tunnettut klassikkohirviöt, kuten Ifrit, Shiva, Leviathan ja Bahamut. Hirviöt voidaan kutsua tietyissä taisteluissa taistelemaan hahmojen rinnalle. Ne toimivat itsenäisesti tai pelaaja voi käyttää hahmojen täysiä ATB-segmenttejä käskemään hirviöitä tekemään erikoisisku. Kun hirviöiden aika täyttyy tai sen kutsuneen hahmon HP saavuttaa nollan, hirviö tekee poistumisen yhteydessä ultimaattisen iskunsa.
Hahmot
Pelin pääkonna Sephiroth esiintyy pelissä.
Juoni
Pelin tarina seuraa alkuperäisen Final Fantasy VII:n tarinaa tarkasti, mutta tarinaan on lisätty tapahtumia, joita ei alkuperäisessä ollut.
Midgar on sähköyhtiö Shinran kruununjalokivi, jossa ihmiset elävät yltäkylläistä elämää. Kaupunki saa sähköenergiaa mako-reaktoreista, jotka jalostavat energiaa planeetan omasta elämänvoimasta. Midgarin yläpuolisen laatan alla köyhät elävät slummeissa. Cloud Strife, entinen SOLDIER, ottaa osaa Avalanche-ekoterroristijärjestön tehtävään räjäyttää yksi Midgarin mako-reaktoreista yhdessä Barret Wallacen ja tämän toverien Jessien, Biggsin ja Wedgen kanssa. Mitä Avalanche ei tiedä, että Shinra seuraa heidän toimiaan kaiken aikaa voidakseen käyttää heitä tekosyynä julistaa sota Wutain maahan. Mako-reaktori tuhotaan, ja Cloud matkaa Midgarin sektorin 8 läpi, jossa hän kohtaa illuusion vihamiehestään, supersotilas Sephirothista. Pakomatkalla Cloud törmää kukkatyöttö Aerithiin ja saa tältä kukan, ja kohtaa salaperäisiä haamuja. Cloud pakenee sektorin 7 slummeihin, jossa Avalanche pitää päämajaansa Cloudin vanhan ystävän Tifa Lockhartin 7th Heaven baarissa. Tifa antaa Cloudille majapaikan ja mahdollisuuden auttaa slummien asukkaita.
Seuraavaa tehtävää varten Jessie pyytää Cloudin apua ryöstääkseen räjähdysainetta Shinran varastosta. Tehtävä onnistuu, mutta seuraavana päivänä samat salaperäiset haamut ilmestyvät, ja sen seurauksena Jessie loukkaantuu ja Cloud tulee hänen tilalle, sektorin 5 mako-reaktorin tuhotehtävälle. Tifa tulee mukaan, mutta Cloud, Barret ja Tifa ajautuvat suoraan ansaan. He kuitenkin onnistuvat pakenemaan Shinralta tuhoamalla näiden Airbuster-ase., mutta Cloud putoaa sektorin 5 slummeihin, jossa hän kohtaa Aerithin uudestaan. Aerith pyytää Cloudia henkivartijakseen ja Cloud suojelee Aerithia Shinran Turk-miehiltä. Aerith lupaa viedä Cloudin takaisin sektoriin 7 seuraavana päivänä, mutta samana iltana Aerithin äiti Elmyra pyytää Cloudia lähtemään heti. Aerith kuitenkin yllättää Cloudin matkalla, ja he jatkavat sektorin 6 läpi sektoriin 7.
Pamela Tola
Ensimmäinen Tolan ohjaama elo­kuva oli 30. marras­kuuta 2018 ensi-iltansa saanut Swingers.
Final Fantasy VII Remake
Juoni
Juuri kun Cloud ja Aerith ovat hyvästelemässä, he näkevät Tifan, joka on menossa tapaamaan sektori 6:n Wall Marketin rikollispomoa Don Corneota. Aerith pakottaa Cloudin auttamaan Tifaa. Corneo on valitsemassa itselleen morsiota, ja auttaakseen Tifaa Aerith aikoo osallistua. Hierontapaikan pitäjän Madam M:n avustuksella Cloud ja Aerith ottavat osaa taisteluturnaukseen, jonka he voittavat. Aerith pääsee valintatilaisuuteen, mutta Cloud ei aio päästää häntä yksin. Tätä varten Honeybee Innin johtaja Andrea tekee Cloudista tytön, jotta hän pääsee myös tilaisuuteen. Kaksikko huumataan, ja he päätyvät yhteen Tifan kanssa. Kun Tifa tunnistaa Cloudin, hän kertoo, että viime tehtävän jälkeen Corneon miehiä alkoi pyöriä 7th Heavenin lähellä, ja Tifa päätti ottaa selvää, miksi. Mutta Corneo valitsee vain yhden kolmesta morsiuskandidaatista, mutta kiitos Cloudin ja Aerithin, heitä on kolme. Corneo kutsuu kolmikon valintaan, ja hän valitsee Cloudin. Tytöt kamppailevat tiensä läpi Corneon kätyreiden tämän petollisen agentin, Leslien, avustuksella. Tytöt tulevat Cloudin avuksi, ja kuulustelevat Corneota, joka myöntää, että Shinran turvallisuusjaosto johtaja Heidegger pyysi häntä selvittämään, missä Barret majailee, ja että Shinra yrittää pudottaa sektori 7:n yläpuolisen laatan slummeihin tuhotakseen Avalanchen, ja lavastaa Avalanchen syylliseksi. Kolmikko aikoo palata sektoriin 7, mutta Corneo pudottaa heidät ansaluukusta viemäreihin.
Pamela Tola
Opinnot ja harrastukset
Tola kirjoitti yli­oppilaaksi Niinivaaran lukiosta Joensuusta vuonna 2001. Ennen Teatteri­korkea­kouluun pääsemistään hän opiskeli vuoden verran sosio­nomiksi ja tanssi­terapeutiksi Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulussa. Tola on harrastanut näyttelemistä kymmen­vuotiaasta alkaen video­elo­kuvissa ja harrastaja­teattereissa.
Tola opiskeli Teatteri­korkea­koulussa näyttelijän­työtä ja valmistui teatteri­taiteen maisteriksi 2008. Hän näytteli Teatteri Jurkassa Helsingissä vuosina 2004–2008.
Final Fantasy VII Remake
Juoni
Kolmikko selviää pudotuksesta ja taistelevat tiensä läpi viemäreiden ja junien hautausmaan, päihittäen hautausmaalla hirviön, joka oli terrorisoinut aluetta jo pitkään. Barret ja Avalanche pidättelevät Shinraa, jotka yrittävät tuhota laattaa kannattelevan pilarin. Cloud, Tifa ja Aerith joutuvat taas haamujen ympäröimiksi, mutta pääsevät perille. Wedge putoaa pilarista, mutta selviää Aerithin avulla. Cloud kapuaa pilarin huipulle Tifan seuratessa perässä. Aerith menee Tifan pyynnöstä 7th Heaveniin pelastamaan Barretin tytärtä Marlenea, ja myös auttamaan sektorin 7 ihmisiä pakenemaan. Baarissa Aerith löytää Marlenen, ja Marlene huomaa Aerithin olevan hyväsydäminen. Mutta Aerith törmää Turksien johtajaan Tsengiin, ja Marlenea suojellakseen tekee sopimuksen tämän kanssa: päästää Marlene menemään ja hän tulee Tsengin mukaan.
Pamela Tola
Opinnot ja harrastukset
Tolalta ilmestyi vuonna 2007 kirja Miksi näyttelen?, joka oli osa hänen Teatteri­korkea­koulun opin­näyte­työtään.
Yksityiselämä
Tola joutui 1990-luvulla sisaruksineen ensin vuodeksi lastenkotiin ja sitten kahdeksaksi vuodeksi perhekotiin hänen isänsä ja myöhemmin myös äitinsä kuoltua. Tola oli vuodesta 2008 avio­liitossa tuottaja Pauli Waroman (s. 1978) kanssa. Heillä on kaksi lasta, joulu­kuussa 2006 ja loppuvuodesta 2008 syntyneet pojat. Elo­kuussa 2011 Waroma haki avio­eroa Tolasta. Waroma on toiminut maalis­kuusta 2017 Pihlajalinnan johtajana.
Final Fantasy VII Remake
Juoni
Pilarissa Cloud ja Tifa kohtaavat pilarissa Biggsin ja Jessien, mutta kumpikin on haavoittunut vakavasti. Huipulla Barret pidättelee Shinraa, kunnes Reno ja Rude, Turks-parivaljakko, hyökkää. Huolimatta Cloudin, Tifan ja Barretin taistelusta, he onnistuvat tuhoamaan pilarin. Tseng ottaa videoyhteyden ja kiittää, että tämän ansiosta he myös saivat viimeisen muinaisihimisen takaisin haltuunsa, eli Aerithin. Aerith sanoo, että hän löysi Marlenen, mutta yhteys katkaistaan. Cloud, Tifa ja Barret pakenevat viime hetkellä.
Pamela Tola
Yksityiselämä
Tolan setä ja tämän puoliso ovat Yleisradion televisio­sarjojen tuottaja Olli Tola ja näyttelijä Lena Meriläinen. Ylen Suuri kupla- ja Strada-sarjojen juontaja Tuulianna Tola on Pamela Tolan serkku.
Final Fantasy VII Remake
Juoni
Cloud vie Tifan ja Barretin Aerithin kotiin, josta Marlene löytyy elossa. He kysyvät Elmyralta Aerithista. Elmyra myöntää, että Aerith ei ole hänen biologinen tyttärensä. 15 vuotta sitten hän meni useana päivänä asemalle odottamaan sodasta palaavaa aviomiestään, kunnes eräänä päivänä hän kohtasi Aerithin ja tämän äidin, Ifalnan. Ifalna oli kuolemaisillaan, ja hänen viimeinen pyyntö Elmyralle oli, että tämä veisi Aerithin turvaan. Aikanaan Elmyra huomasi, että Aerithilla oli erikoisia kykyjä, ja hän kertoi tälle, että hänen miehensä oli "palannut planeettaan". Muutama päivä myöhemmin Elmyra sai kirjeen, jossa kerrottiin, että hänen miehensä oli kuollut taistelussa. Eräänä päivänä Tseng tuli hakemaan Aerithia takaisin, mutta tämä ei suostunut. Cloud haluaa pelastaa Aerithin, mutta Elmyra kieltää sen. Barretin ehdotuksesta kolmikko palaa Sektoriin 7, jossa he löytävät Wedgen salaisesta Shinran laboratoriosta, jossa Shinra on tehnyt ihmiskokeita. He vievät Wedgen Elmyran luo toipumaan.
Seuraavana päivänä Elmyra lopulta suostuu Cloudin pyyntöön pelastaa Aerith. Koska junat ylälaatoille eivät kulje, Tifa ehdottaa, että he kääntyvät Don Corneon puoleen. He kohtaavat Leslien, joka haluaa kostaa Corneolle, koska hänen takiaan Leslie menetti morsiamensa. Corneo pääsee pakoon, mutta Leslie antaa kolmikolle koukkuaseet, joiden avulla he voivat kiivetä ylös. Cloud, Tifa ja Barret matkaavat tuhotuneen sektori 7:n laatan läpi ja pääsevät Shinran päämajaan. He matkaavat ylempiin kerroksiin, epäillen, että Aerithia pidetään professori Hojon laboratoriossa. Pormestari Dominon avulla he pääsevät perille. 64:ssä kerroksessa he salakuuntelevat Shinran johtajien kokousta ja seuraavat Hojoa. Barret ottaa Hojon vangiksi, mutta Hojo vapauttaa yhden hirviönsä heidän kimppuun. Kolmikko voittaa sen, ja löytävät Aerithin. Haamut ilmestyvät taas, ja nelikko kohtaa Red XIII:n. Cloud tuntee, että Jenova on lähellä ja pyörtyy. Viisikko vangitaan.
Cloud herää Aerithin vanhassa huoneessa, ja haamut ilmestyvät. Red sanoo, että ne ovat Kuiskauksia, joiden tehtävä on pitää huolta, ettei kohtalo muutu. Wedge ja Domino päästävät heidät vapaiksi ja kertovat, että he voivat paeta katolta Avalanchen helikopterilla. Mutta matkalla he päätyvät Hojon rumpulaitokseen, jossa hän on käyttänyt Jenovaa luomaan hirviöitä. He kohtaavat Sephirothin, ja joutuvat erileen. Yhteistyössä he kuitenkin pääsevät Shinran presidentin toimistoon, ja Barret yrittää pakottaa tämän tunnustamaan rikoksensa. Mutta presidentti kääntää tilanteen, kunnes Sephiroth tappaa tämän ja Barretin. Cloud, Tifa, Aerith, ja Red joutuvat taistelemaan Jenovaa vastaan, ja voittavat. Kuiskaukset elvyttävät Barretin, koska hänen ei pitänyt kuolla vielä. Sephiroth pakenee ja Rufus Shinra saapuu. Cloud taistelee tätä vastaan muiden paetessa. Lopulta viisikko pakenee Midgarin moottoriteille aina kaupungin reunalle asti, jossa he kohtaavat Sephirothin. Aerith sanoo, että Sephroth on suurin uhka planeetalle. Uhmaten kohtaloa, viisikko kohtaa Kuiskausten ruumiillistumat ja päihittävät ne, sekä kohtaavat Sephirothin. Kamppailun päätteeksi Sephiroth vetää Cloudin luomakunnan reunalle, jossa he kamppailevat, mutta Sephiroth sanoo, että tämä ei ole vielä aika. Hän kryptisesti sanoo Cloudille, että hänellä on seitsemän sekuntia ennen loppua.
Lopussa Rufus Shinrasta tulee Shinran uusi pääjohtaja, menneisyydessä Zack Fair voittaa Shinran sotilaat ja Cloud, Tifa, Aerith, Barret ja Red XIII vannovat pysäyttävänsä Sephirothin.
Kehitys
Tuotantotiimi päätti jo heti alusta tehdä kokonaan uudenlaisen pelin, sillä he ajattelivat, että jos alkuperäinen peli vain päivitettäisiin nykypäivän grafiikoille, peli olisi sama vanha. Tiimi halusi pitää kaiken sisällön alkuperäisestä pelistä ja lisätä uutta sisältöä. Tästä syystä Square Enix päätti, että peli julkaistaan osissa. Koko pelin ujuttaminen vain yhteen osaan olisi vaatinut suuren määrän leikkauksia alkuperäisestä sisällöstä. Tiimi arvioi, että jokainen osa on kooltaan samantasoinen kuin Final Fantasy XIII -trilogian osat. Ensimmäinen osa julkaistaan 10. huhtikuuta 2020, ja osa käsittelee Midgarin tapahtumat. Yoshinori Kitase totesi myöhemmin, ettei Square Enix vielä tiedä, kuinka monta osaa projekti tulee käsittämään.
Poikkeuksellista kehityksessä on ollut, että Square Enix ei käytä itse kehitettyä pelimoottoria pelissä. Pelin moottorina toimii Unreal Engine 4, joka on Epic Gamesin kehittämä. Tältä osin Epic Games on ollut mukana projektissa optimoimassa pelimoottoria peliin sopivaksi.
Julkaisu
Final Fantasy VII:n virallinen julkaisupäivä oli 10. huhtikuuta 2020, mutta Square Enix lähetti fyysiset kopiot pelistä Eurooppaan ja Australiaan jo aikaisemmin koronaviruspandemian takia, haluten näin varmistaa, että kaikki pelin ennakkovaranneet pääsevät pelaamaan peliä. Tämä ei koskenut digitaalisia latauksia, jotka tulivat saataville virallisena julkaisupäivänä. Monet peliyhtiöt joutuivat lykkäämään tulevia julkaisujaan pandemian vuoksi. Square Enix halusi varmistaa, ettei Final Fantasy VII Remake joudu samaan tilanteeseen.
Vastaanotto
Final Fantasy VII Remake on yksi nopeiten myyty PlayStation 4 -alustalle julkaistu peli koskaan. Peli myi 3,5 miljoonaa kopiota ensimmäisen kolmen päivän aikana julkaisusta.
Oikeusaputoimisto
Oikeusaputoimisto on Suomen valtion oikeushallintoon kuuluvia toimielin, joka hoitaa julkisen oikeusavun tehtäviä. Oikeusaputoimistot kuuluvat hallinnollisesti oikeusministeriön alaisuuteen.
Suomessa on 29 alueellista oikeusaputoimistoa, jotka on yleensä sijoitettu käräjäoikeuksien sijaintipaikkakunnille. Niissä työskentelee noin 220 oikeusavustajaa ja saman verran toimistohenkilökuntaa. Toimistojen määrä on vähentynyt vuosien 2013 ja 2014 aikana oikeusministeriön antaman asetuksen myötä. Toimistoilla on yhteensä 173 toimipistettä. Vuosittain käsitellään noin 50 000 oikeusapuasiaa.
Oikeusaputoimistot hoitavat julkiseen oikeusapuun liittyviä hallinnollisia tehtäviä. Ne käsittelevät oikeusapua koskevat hakemukset ja tekevät sitä koskevat päätökset. Muissa kuin tuomioistuimissa käsiteltävissä asioissa ne myös tekevät oikeusavusta maksettavia korvauksia koskevat päätökset.
Julkiset oikeusavustajat ovat toimeksiantoja suorittaessaan itsenäisiä ja riippumattomia samalla tavoin kuin asianajajat. Useat julkisista oikeusavustajista ovatkin Suomen Asianajajaliiton jäseniä ja siten oikeutettuja käyttämään asianajajan ammattinimikettä.
Oikeusaputoimistojen tehtäviin kuuluu vuoden 2019 alusta myös talous- ja velkaneuvonta.
Kukonpojat
Kukonpojat oli 1950-luvulla perustettu neljän yhteiskoulupojan perustama ryhmä, jonka alkuperäiset jäsenet olivat Juha Virkkunen, Jouko Eräkare, Tapio Lipponen ja Seppo Porkka. Aluksi kvartetti esiintyi nimellä The Chickens.
Pāvilosta
Pāvilosta on pieni ja nuori rannikkokaupunki läntisessä Latviassa, Itämeren rannalla. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2016 yhteensä 1 035.
Kukonpojat
1960-luvun alussa Yleisradio haki uuteen sunnuntaiaamun ohjelmaansa Tervetuloa nimipäiväkahville -yhtyettä, joka laulaisi onnittelulaulun päivän sankarille. Laulut sävelsi Reino Helismaa. Yksi ohjelman juontajista oli Jaakko Jahnukainen, joka oli jo tutustunut poikiin omassa ohjelmassaan. Hänen suosituksestaan yhtye, jolle hän myös keksi nimen Kukonpojat, sai radioon yli vuoden kestäneen kiinnityksen.
Atulat
thumb|250px|Postimerkkeilijän pinsetitAtulat eli pinsetit ovat apuväline, joiden avulla on helpompi tarttua ja käsitellä pieniä esineitä ihmiskäsin. Atulat on yleensä valmistettu metallista tai muovista. Atuloiden toinen kärki on kiinteästi kiinni ja toiset kärjet avoinna. Niitä yhteenpuristamalla atulat tarttuvat kohteeseensa.
Kukonpojat
Vuosina 1960–1965 yhtye teki myös levytyksiä, muun muassa kappaleen ”Katso, kenguru loikkaa” ja folkklassikon Minne kukat kadonneet.
Atulat
Historia
Kahta tikkua käytettiin kolmannen kiinnipitämiseen, kun sitä kuumennettiin tulessa. Historiasta löytyy todisteita, että roomalaiset laivanrakentajat käyttivät atuloiden kaltaisia työkaluja irrottaessaan nauloja rakennelmista.
Kukonpojat
Kokoonpano esiintyi monesti jonkun muun laulajan kanssa kuten Eino Grönin, Nita Leschin ja Ragni Malmsténin kanssa.
Atulat
Muita atuloita
Optisilla pinseteillä käsitellään mikroskooppisen pieniä kohteita kuten yksittäisiä soluja lasersäteen säteilypainetta ja muotoa hyödyntämällä. Biologisissa tieteissä pihtien kohdistamia voimia mitataan useimmiten pikonewtoneissa ja etäisyyksiä nanometreissä.
Panaman kanavan historia
289x289px|thumb|Panaman kanavan kartta vuodelta 2009. thumb|280x280px|Kanavalle oli alussa kaksi vaihtoehtoa: joko Nicaraguan kautta (punainen osio) tai Panaman kautta (sininen osio). Panaman kanavan historian ensimmäinen askel otettiin jo vuonna 1513, kun espanjalainen tutkimusmatkailija Vasco Núñez de Balboa ylitti Panamankannaksen ensimmäisenä eurooppalaisena. Siitä lähtien käynnistettiin useita hankkeita kanavan rakentamiseksi. Ne kaikki kuitenkin jäivät pelkästään paperiasteelle. Varsinainen kanavahanke alkoi virallisesti vuonna 1880, kun Ranska päätti aloittaa sen rakentamisen.
Ajatus kanavan sijoittamisesta Nicaraguaan oli myös ollut esillä, sillä maan suurimmalta järveltä Nicaraguanjärveltä ei olisi ollut vaikeata päästä Karibianmereltä Tyynellemerelle. Kanava kuitenkin rakennettiin Panamaan, sillä kannas on siellä kapeampi kuin missään muualla Keski-Amerikassa. Vuoteen 1889 mennessä ranskalaisten hanke oli törmännyt moniin ongelmiin. Lukuisat onnettomuudet, kanavan yhtiön rahoituskriisi ja korruptioskandaalit pakottivat Ranskan luopumaan keskeneräisestä kanavahankkeesta vuoden 1889 lopussa. Vuonna 1903 Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt osti Ranskalta keskeneräisen kanavatyömaan hintaan 40 miljoonaa dollaria. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1904, ja kanava avattiin liikenteelle vuonna 1914.
Yhdysvallat hallinnoi kanavavyöhykettä vuoteen 1977 asti, jolloin Yhdysvaltain ja Panaman välille allekirjoitettiin sopimus, jonka nojalla Yhdysvallat ja Panama sopivat kanavan yhteishallinnasta vuoteen 1979 mennessä. Yhdysvallat palautti kanavan virallisesti Panaman haltuun 31. joulukuuta 1999, kuten sopimus edellytti. Viimeinen sotilaallinen operaatio, jonka Yhdysvallat suoritti Panamassa, oli vuodenvaihteessa 1989–1990, kun Yhdysvaltain armeija miehitti Panaman kaupungin ja pidätti Panaman sotilasjuntan johtajan kenraali Manuel Noriegan, jota epäiltiin rahanpesusta ja huumekaupasta.
Vuonna 2006 Panaman presidentti Martín Torrijos käynnisti suunnitelmat kanavan laajennustyöstä. Laajennustyöt aloitettiin vuonna 2007, ja niiden piti alun perin valmistua vuoden 2015 lopulla. Kanavan laajennusprojekti kuitenkin myöhästyi pari vuotta arvioidusta aikataulusta, ja valmistui lopullisesti vuoden 2016 kesäkuussa. Panaman kanavan laajennustöiden arvioitiin maksavan noin seitsemän miljardia Yhdysvaltain dollaria, mutta kustannukset nousivat satoja miljoonia arvioidusta.
Varhaiset suunnitelmat
thumb|200px|Espanjalainen tutkimusmatkailija Vasco Núñez de Balboa ylitti Panaman kannaksen ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1513. Espanjalainen tutkimusmatkailija Vasco Núñez de Balboa kulki ensimmäisenä eurooppalaisena Panamankannaksen yli Karibianmereltä Tyynellemerelle vuonna 1513. Tästä Balboan ylityksestä alkoi vuosisatojen haaveilu kanavasta, joka yhdistäisi Tyynenmeren Karibianmereen.
Espanjan kuningas Kaarle V käynnisti suunnitelmat kanavan rakentamisesta vuonna 1529. Silloinen tekniikka ei kuitenkaan vielä riittänyt edes kanavan rakentamisen aloittamiseen.
200px|thumb|Espanjan kuningas Kaarle V aloitti ensimmäiset suunnitelmat kanavan rakentamiselle vuonna 1529. Hanke jäi vain paperille.
Kanavan rakentamisen todellinen iso käänne tapahtui vuonna 1849, jolloin Yhdysvaltain hallitsemalta Kalifornian alueelta löytyi kultaa ja alkoi suuri kultaryntäys.
Pohjois-Amerikan yhdistävää rautatietä ei ollut vielä rakennettu Yhdysvaltain länsirannikolta itärannikolle, joten rannikolta toiselle pääsi vain joko härkävankkureilla tai laivalla kiertäen Etelä-Amerikan eteläkärjen ympäri. Laivamatkan pituus oli 13 000 kilometriä, ja reitti Magalhãesinsalmen kautta kohti pohjoista oli tuolloin hyvin vaarallinen meritie. Matka kesti useita kuukausia, joten oikotie Panamankannaksen läpi olisi paras ratkaisu meriliikenteelle.
Yhdysvaltalaiset insinöörit tutkivat mahdollisuuksia rakentaa kanava Keski-Amerikan kannaksen poikki. Vaihtoehtoina olivat rakentaminen Panamankannaksen tai Nicaraguanjärven kautta. Nicaraguan kannas oli kaksi kertaa Panaman kannasta leveämpi, mutta Nicaraguanjärvi ja San Juan -joki olisivat helpottaneet rakennusurakkaa huomattavasti Tyynenmeren puolella. Nicaraguanjärveltä Tyynellemerelle on matkaa vain 20 kilometriä, joten Nicaragua olisi tarjonnut paremman yhteyden etenkin Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1855 Panaman kannaksen läpi rakennettiin rautatie, joka lykkäsi kanavaa monta vuotta. Hankkeen aloittamista viivästytti myös Yhdysvaltain sisällissota. Maassa ei oltu kiinnostuneita käynnistämään massiivisia hankkeita missään päin Amerikan mannerta.
Billy Papke
thumb|right|Billy Papke William Herman "Billy" Papke (17. syyskuuta 1886 Spring Valley, Illinois, Yhdysvallat - 26. marraskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen keskisarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Hän oli syntyisin saksalaisperäisistä vanhemmista. Papken lempinimi oli "The Illinois Thunderbolt".
Panaman kanavan historia
Varhaiset suunnitelmat
Nicaragua ei saanut kanavaprojektia, vaan se päätettiin rakentaa Panamaan.
Billy Papke
Papkea pidettiin raakana nyrkkeilijänä. Hän voitti otteluistaan paidattomana 23, hävisi neljä.
Panaman kanavan historia
Ranska aloittaa kanavan rakennustyöt
thumb|200px|Ferdinand de Lesseps aloitti ensimmäiset rakennustyöt alueella vuonna 1880. Ajatus Panaman kanavasta virisi uudestaan, kun ranskalaiset insinöörit onnistuvat rakentamaan Suezin kanavan Välimereltä Punaisellemerelle. Vuonna 1880 ranskalainen insinööri Ferdinand de Lesseps aloitti kanavatyömaan ensimmäisen osan Panamankannaksella. De Lesseps oli saanut aiemmin valmiiksi Suezin kanavan Egyptissä, ja hänen perustamansa Panama-kanavayhtiö alkoi nyt rakentaa kanavaa Panamaan.
Res gestae
Res gestae, latinan "urotöitä" merkitsevä sana, tarkoittaa seuraavia asioita:
Billy Papke
Papken ensimmäinen tappio tuli amerikkalaista maailmanmestaria Stanley Ketcheliä vastaan pistein kymmeneräisessä ottelussa. Hän kuitenkin voitti vuonna 1908 Ketcheliltä maailmanmestaruuden, ja on väitetty hänen lyöneen Ketcheliä kurkkuun erän alun verryttelyssä. Revanssissa pari kuukautta myöhemmin Ketchel pieksi Papken sellaiseen kuntoon, ettei edes Papken vaimo tuntenut miestään.