cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Final Fantasy VI
Tarina
Kefka ja Returnersin pettänyt Gestahl käyttävät hyväkseen espereiden auennutta porttia ja siirtyvät sen kautta maailman yllä leijuvalle mantereelle, minne kolmen jumalan – kaiken taikuuden lähteen – patsaat vuosisatoja sitten kätkettiin. Heidän aikeenaan on päästä osallisiksi jumalien mahtavista voimista. Setzerin ilma-aluksella Returners tavoittaa vihollistensa olinpaikan. He eivät silti pysty estämään Kefkaa käskemästä jumalien patsaita antamaan hänelle maagista voimaansa. Epäillen tämän johtavan maailman tuhoon Gestahl suuttuu ja yrittää tuloksetta vahingoittaa Kefkaa voimakkailla loitsuilla. Kefkan määräyksestä jumalat tappavat Gestahlin, ja taikuuden harmonia alkaa järkkyä. Leijuvan mantereen sortuessa ryhmä kiirehtii alukselleen, joka sekasorron vuoksi tuhoutuu ja erottaa matkustajansa toisistaan. Kefkan magian käytöllä on kaoottinen seuraus koko maailmalle: mannermaat hajoavat lukuisiksi saariksi ja maanpäällinen elämä alkaa kuihtua.
Autiolle saarelle ajautunut Celes herää vuoden kestäneestä koomasta seuranaan ainoastaan kasvattajansa Cid. Muiden Returnersin jäsenien olinpaikasta tai siitä, onko maailmassa ylipäätään muita selvinneitä, ei ole tietoakaan. Celes päättää aloittaa ystäviensä etsinnän, ja poistuttuaan saarelta lautan avulla hän tapaa Setzerin, joka saa käyttöönsä kadonneelle ystävälleen kuuluneen Falcon-ilmalaivan. Uuden aluksen myötä pelaajalle aukenee useita vapaavalintaisia tehtäviä, joissa voidaan etsiä kaikki alkuperäiseen saattueeseen kuuluneet henkilöt sekä uusia ryhmäläisiä. Päättääkseen maailmalle aiheutetun kaaoksen toisensa löytäneet Returnersin jäsenet matkustavat Kefkan asuttamalle tornille. He tuhoavat kolmen jumalan patsaat, mikä ei kuitenkaan aiheuta taikuuden häviämistä: patsaiden sijasta Kefka on nyt kaiken olemassa olevan magian lähde. Ryhmäläisten kohdatessa Kefkan tämä uhkaa tuhota heidät ja koko maailman. Returners käy viimeisen kamppailun jumalallisen ulkomuodon ottanutta Kefkaa vastaan, joka huomattavista voimistaan huolimatta kärsii tappion. Magian kaikotessa maailmasta ryhmä pakenee romahtamaisillaan olevasta tornista samalla, kun Terra alkaa esper-perimänsä takia menettää voimiaan. Hän kuitenkin kuulee isältään Maduinilta, että hän voi elää vielä ihmispuoliskonsa ansiosta. Ennen pitkää kaikki maagiset kohteet häviävät. Returnersin jäsenet tarkkailevat pelastamansa maailman näkymiä Falconin kannelta.
Suunnittelu
Hahmojen ja pelitunnuksen kuvituksesta vastasi kaikkien aiempien osien tavoin Yoshitaka Amano. Peli oli Amanon viimeinen 1990-luvun Final Fantasy -projekti, jossa hän toimi päähahmosuunnittelijana. Paikan täytti myöhemmin Tetsuya Nomura, jonka rooli Final Fantasy VI:ssa oli suunnitella joitakin hahmoja. Nomura kuului myös pelin grafiikkaohjaajiin, joita hänen lisäkseen olivat Tetsuya Takahashi, Hideo Minaba ja Kasuko Shibuya. Useamman käytettävissä olevan värin ansiosta 24 pikselin pituisista hahmo-spriteista saatiin peliä edeltäviin Final Fantasy -osiin verrattuna yksityiskohtaisempia. Hahmoille luotiin myös aiempaa enemmän liikettä, ilmeitä ja tunteita kuvaavia animaatioita. SNES-peleille ominaista Mode 7 -tekstuurigrafiikkaa hyödyntämällä muutoin kaksiulotteisen pelin taustasta saatiin täysin pyöritettävä chocobon ja ilmalaivan ohjaamisen yhteydessä.
Käännöstyö
Ennen Final Fantasy VI:a Pohjois-Amerikassa oli ilmestynyt kaksi Final Fantasyn pääsarjaan kuuluvaa osaa, ensimmäinen Final Fantasy sekä Final Fantasy IV. Jotta pelin amerikkalainen julkaisu ei olisi ollut ristiriidassa Final Fantasy II:ksi nimetyn neljännen osan kanssa, julkaistiin se vastaavasti nimellä Final Fantasy III. Final Fantasy VI:n käänsi japanista englanniksi tuolloin Squarella työskentelevä Ted Woolsey, jonka muita käännöstöitä ovat Chrono Trigger ja Secret of Mana. Työstettävänään Woolseylla oli noin 1 300 sivua tekstiä, jotka hän käänsi 30 päivässä omatoimisesti. Final Fantasy VI:n amerikkalainen versio erosi japanilaisesta lähinnä Woolseyn käännöksen ja Nintendo of American senaikaisen sensuurin takia. Yhtiö ei muun muassa suvainnut uskonnollisia termejä, ja siksi loitsu Holy vaihdettiin muotoon Pearl. Pelistä poistettiin myös seksuaalisia viittauksia ja päihteisiin liittyvät pubit nimettiin kahviloiksi.
Pelihahmojen nimenvaihdoksiin liittyvät syyt vaihtelivat. Esimerkiksi Stragus sai nimen Strago kuuden merkin rajan vuoksi. Terran nimeen Woolsey päätyi sen takia, että tämän alkuperäinen nimi Tina oli angloamerikkalaiseksi hyvin yleinen. Myös useat peliä ennakkoon kokeilleista inhosivat nimeä Tina. Nimiä saatettiin vaihtaa tekijänoikeudellisistakin syistä, kuten siitä, että jollakin hahmolla oli sama nimi kuin jonkin tunnetun elokuvan päähenkilöllä. Woolseyn mōguri-olennoille keksimä englanninkielinen nimitys oli moogle. Vaikka nimeä ei käytetty Final Fantasy VII:n eikä Final Fantasy VIII:n käännöksissä, vakiintui se pelisarjan myöhempiin osiin.
Musiikki
Final Fantasy VI:n musiikki on usein laskettu Final Fantasy -sarjan ja säveltäjä Nobuo Uematsun parhaimmistoon. Uematsu on itse luonnehtinut pelin sävelmiä Final Fantasy IV:n ja Final Fantasy V:n onnistuneeksi yhdistelmäksi. Kuten aikaisemmissakin Final Fantasy -peleissä, Final Fantasy VI:ssa ovat läsnä alkuvalikossa soiva preludi ja voitetun taistelun päätteeksi kuultava fanfaari. Muilta osin pelin musiikki painottuu taisteluihin sekä hahmoille ja paikkakunnille omistettuihin teemoihin. Hironobu Sakaguchin pyynnöstä Uematsu laati kaikille 14 pelihahmoille omat tunnuskappaleensa. Uematsu ei itse pitänyt tarpeellisena niin monen hahmoteeman säveltämistä, koska kaikki päähenkilöt eivät ole keskenään yhtä merkittäviä. Tunnussävelistä useimmin käytetty on "Terra’s Theme", joka soi pelin alkuteksteissä ja maailmankartalla. Terraa käsittelevissä kohtauksissa kappaleen tosin korvaa sitä muistuttava "Awakening".
"Aria di Mezzo Carattere" on pelin keskivaiheille sijoittuvaa oopperakohtausta säestävä aaria. Laulun esittävälle Celekselle annettiin syntetisoitu ääni, joka sanojen sijaan toisti vain kappaleen melodiaa. Varsinaista lauluääntä on esiintynyt "Aria di Mezzo Caratteren" toisinnoissa, kuten pelin PlayStation-käännöksessä olevan animaation taustamusiikissa ja Svetla Krastevan italiankielisin sanoin laulamassa versiossa, joka on kuultavissa Final Fantasy VI Grand Finale -levyltä. Final Fantasy VI:n kappaleisiin lukeutuu myös Final Fantasy -sarjan pisin taistelukappale, "Dancing Mad", joka kestää lähes 18 minuuttia. "Dancing Mad" säestää pelin lopussa käytävää neljää perättäistä taistelua. Final Fantasy VI:n pisintä sävellystä edustaa kuitenkin yli 21-minuuttinen "Balance Is Restored", joka soi viimeistä yhteenottoa seuraavien kohtausten aikana.
Levyt
Final Fantasy VI:n soundtrack Final Fantasy VI Original Sound Version julkaistiin viikkoa ennen pelin ilmestymistä. Albumiin sisältyy 3 CD-levyä ja pelin kaikki 61 kappaletta, joiden äänenlaatu säilytettiin Super Nintendon SPC700-äänipiirin mukaisena. Pohjois-Amerikassa kokoelma oli saatavilla nimellä Final Fantasy III: Kefka’s Domain, joka eroaa Original Sound Versionista erilaisella kansikuvituksella ja kappalenimillä. Muita vuoden 1994 aikana ilmestyneitä albumeita ovat pianolle sovitettua Final Fantasy VI -musiikkia sisältävä Final Fantasy VI Piano Collections sekä Final Fantasy VI Grand Finale, johon on nauhoitettu 11 Milanon sinfoniaorkesterin tulkitsemaa kappaletta. Pelin musiikista julkaistiin myös kaksi EP-levyä, joita ovat kaksiosainen Final Fantasy VI Stars sekä uudelleen muokatusta ja ennen julkaisemattomasta musiikista koostuva Final Fantasy VI Special Tracks.
5. lokakuuta 1999 julkaistuihin pohjoisamerikkalaisiin Final Fantasy Anthology -peleihin lisättiin Music From FFV and FFVI Video Games -levy, jonka musiikki on Original Sound Versionin tavoin otettu muuntelemattomana suoraan pelistä. Kappaleita albumissa on yhteensä 22; näistä 12 on Final Fantasy VI:sta.
PlayStation
thumb|200px|Eurooppalaisjulkaisun kansikuva Super Nintendon lisäksi Final Fantasy VI on virallisesti sovitettu kahdelle konsolille. Molemmat käännökset ovat TOSEn laatimia, ja niistä ensimmäinen ilmestyi Sony PlayStationille vuonna 1999. Japanissa peliä markkinoitiin kyseiselle alustalle sekä yksittäisenä pelinä että osana Final Fantasy Collectionia, joka Final Fantasy VI:n ohella sisälsi Final Fantasy IV:n ja Final Fantasy V:n. Vastaavanlainen kokoelma – joka ei tosin sisältänyt neljättä osaa – julkaistiin samana vuonna Pohjois-Amerikassa nimellä Final Fantasy Anthology. Euroopassa peli sai ensijulkaisunsa maaliskuussa 2002, kun PlayStation-versio toimitettiin PAL-alueille.
Grafiikka ja audio säilytettiin PlayStationilla pelin alkuperäisessä laadussa, mutta käännöksessä on myös uudistuksia. Pelin avaukseen ja loppuun sijoitettiin videot, joissa esitetään tarinan keskeisimpiä kohtauksia tietokoneanimoituina. Pelaamisen helpottamiseksi taas kehitettiin Memo File -toiminto, jonka avulla pelitilanne voidaan tallentaa tilapäisesti pelihahmon sijainnista riippumatta. Memo-tallennus säilyy PlayStationin keskusmuistissa aina konsolin sammuttamiseen asti. Pelattavuutta pyrittiin myös parantamaan SNES-pelissä ilmenevien ohjelmointivirheiden poistamisella. Muut lisäominaisuudet koostuvat läpipeluun myötä aukenevista bonuksista, joiden kautta pelaaja voi seurata erilaisia gallerioita ja hahmojensa kehitystä.
Game Boy Advance
Final Fantasy VI:n toinen sovitus julkaistiin Game Boy Advancelle, ja se kantaa nimeä Final Fantasy VI Advance. Pelissä on sekä SNES- että PlayStation-esikuvista poikkeavia muutoksia. Advancen amerikkalaisessa ja eurooppalaisessa julkaisussa käsikirjoitusta sekä loitsujen nimiä muokattiin vastaamaan enemmän japanilaisversiota. Samoin kuin muissa GBA:lle käännetyissä Final Fantasy -osissa, versio sisältää parannellun grafiikan ja pelin musiikkia toistavan soittimen. Uusia ympäristöjä ovat puolestaan Dragon's Den -luolasto ja Soul Shrine, jossa pelin aikana kohdatut viholliset voidaan haastaa tauottomien taisteluiden muodossa. Pelissä voidaan lisäksi käyttää neljää uutta esperiä ja kolmea uutta taikaa.
Mobiiliversiot ja PC
Peli julkaistiin vuonna 2014 Android- ja iOS-järjestelmille. Älypuhelimille räätälöidyn ohjauksen lisäksi mobiiliversio sisälsi visuaalisia muutoksia sekä hahmoihin että ympäristöihin. Mobiiliversioon perustuva PC-versio julkaistiin Steam-palvelussa joulukuussa 2015.
Vastaanotto
Japanissa Final Fantasy VI:a myytiin Super Nintendolle yli 2,5 miljoonaa kappaletta, ja sen maailmanlaajuinen toimitusmäärä SNES- ja PlayStation-konsoleille on noin 3,5 miljoonaa. Pelin kriitikoilta saamat arviot ovat olleet pääosin kiittäviä. Ilmestymisvuotenaan 1994 se sai Famitsū-lehden neljältä arvostelijalta arvosanat 9, 8, 10 ja 10. Yhteispisteet olivat siten 37 40:stä. Musiikkia, grafiikkaa ja juonirakennetta kehunut GamePro sanoi pelin vetoavan kaikentyyppisiin roolipelien harrastajiin. Pelin äänenlaadun, ohjauksen ja hauskuuden lehti arvioi täyden viiden pisteen arvoiseksi. GamePlayers piti peliä parhaana kaikista siihenastisista roolipeleistä ja antoi sille lähes täydellisen arvosanan. Electronic Gaming Monthlyn mielestä Final Fantasy VI oli syvällisyytensä ja realistisuutensa ansiosta hyvin harvinainen lajityyppinsä edustaja. Lehti valitsi Final Fantasy VI:n kuukauden peliksi, ja jokainen pelin arvostelleesta neljästä toimittajasta antoi sille arvion 9/10. 200. numerossaan Electronic Gaming Monthly julkaisi näkemyksensä 200 oman aikansa parhaasta videopelistä, joista Final Fantasy VI oli sijalla 36.
Nintendo Power nimesi Final Fantasy VI:n "kaikkien aikojen suurimmaksi roolipeliksi" ja kehui pelin laajuutta sekä aiempia osia parempaa grafiikkaa ja äänenlaatua. Lehti kuitenkin moitti liian pitkiä juonikohtauksia eikä myöskään pitänyt pelin tarinaa täysin sopivana amerikkalaisyleisölle. 100. numerossaan Nintendo Power valitsi Final Fantasy VI:n Nintendon konsolille julkaistuista peleistä kahdeksanneksi parhaaksi. Hyvää sijoitusta perusteltiin sillä, että peli sisälsi kaikki elementit, mitä pelaaja saattoi toivoa. Lehden 200. numerossa peli taas pääsi 40 korkeimmalle sijoittuneen Nintendo-nimekkeen joukkoon.
Final Fantasy VI on useasti valittu yhdeksi kaikkien aikojen parhaista peleistä 2000-luvulla pidetyissä äänestyksissä. Pelihahmojen monipuolisuutta sekä espereihin perustuvaa taikajärjestelmää kehunut IGN:n toimittajat valitsivat pelin viimeisimmässä selvityksessään yhdeksänneksi parhaaksi peliksi. Vuosien 2003 ja 2005 äänestyksissä sivusto oli sijoittanut sen 43:nneksi ja 56:nneksi. Final Fantasy VI ylsi kymmenen parhaan joukkoon myös IGN:n lukijoiden ja GameFAQsin käyttäjien listoilla. Famitsūn lukijoilleen teettämässä äänestyksessä se saavutti 25. sijan.
Game Rankingsin ja Metacriticin tilastoissa pelin uudelleenjulkaisujen, Final Fantasy Anthologyn ja Final Fantasy VI Advancen, arvostelut ovat olleet keskimäärin hyvää tasoa. Anthology tosin sai nuhteita pitkistä lataustauoista sekä päivitysten puutteesta. Game Boy Advancelle julkaistu Final Fantasy VI Advance taas kärsi musiikin heikonpuoleisesta laadusta, jonka tähden Nobuo Uematsun sävellykset eivät arvostelijoiden mukaan päässeet oikeuksiinsa. Muutoin Advancea kehuttiin siinä missä alkuperäistäkin Final Fantasy VI:a, ja IGN:n 25 kaikkien aikojen parhaan Game Boy Advance -pelin listauksessa se valittiin kahdeksanneksi.
Lead Us!!!
Lead Us!!! on Vaderin kuudes EP-levy, joka julkaistiin 22. tammikuuta 2008.
Eoarkeeinen maailmankausi
Eoarkeeinen maailmankausi noin 3,8-3,6 miljardia vuotta sitten käsittää ajan, jolta on löydetty kivissä olevia hiilipusseja, joita pidetään todisteena ensimmäisestä bakteerityyppisestä elämästä. Hiilipussien eloperäinen alkuperä ei ole täysin varma. Niissä olevien isotooppien eli alkuaineiden alalajien suhde on sama kuin eliöissä.
Kansainvälinen majakkaliitto
Kansainvälinen majakkaliitto IALA (, aiemmin International Association of Lighthouse Authorities, ) on voittoa tuottamaton, hallituksista riippumaton kansainvälinen teknillinen järjestö, jonka tarkoituksena on edistää merenkulun turvallisuutta, taloudellisuutta ja suorituskykyä.
Tarkoituksensa toteuttamiseksi järjestö vaikuttaa merenkulun turvalaitteiden kehittämiseen ja yhtenäistämiseen maailmanlaajuisesti. Merenkulun turvalaitteella tarkoitetaan tässä yhteydessä mitä tahansa aluksen ulkopuolista laitetta, järjestelmää tai palvelua, jota käytetään parantamaan yksittäisen aluksen tai koko alusliikenteen turvallista ja tehokasta navigointia.
Kansainvälinen majakkaliitto on perustettu vuonna 1957 luomaan pysyvä organisaatio teknillisille majakkakonferensseille, joita oli kutsuttu koolle vuodesta 1929 alkaen. Sittemmin IALA:n toiminta on laajentunut myös muihin visuaalisesti havaittaviin merenkulun turvalaitteisiin, kuten vesiväylien merkintään poijujen ja loistojen avulla sekä radionavigaatiojärjestelmiin. Järjestö vaikuttaa myös alusliikennepalvelun (VTS), AIS-järjestelmän sekä elektronisten navigaatiojärjestelmien kehittämiseen ja standardointiin.
Kansainvälisen majakkaliiton toimipaikka sijaitsee Saint Germain en Layessä Ranskassa, 19 km länteen Pariisin keskustasta.
Jäsenet
IALA tarjoaa puitteet tietojen ja kokemusten vaihtoon merenkulun turvalaitteista vastaaville viranomaisille, valmistajille, konsulteille, tieteellisille järjestöille ja oppilaitoksille.
Vuonna 2014 järjestössä oli kansallisina jäseninä 77 merenkulun turvalaitteista vastaavaa viranomaista, 111 alan teollisuutta, jälleenmyyntiä ja konsultointia edustavaa teollisuusjäsentä, 49 liitännäisjäsentä kuten satamaa, tieteellistä järjestöä tai julkista laitosta sekä 43 kunniajäsentä. Suomesta kansallisena viranomaisjäsenenä on Liikennevirasto, joka on myös IALA:n johtokunnan jäsen.
Julkaisut
IALA julkaisee merenkulun turvalaitteita koskevia suosituksia, ohjeistuksia ja käsikirjoja.
Suositukset ovat kansainvälisiin standardeihin rinnastettavissa olevia yksityiskohtaisia ohjeita IALA:n jäsenistölle kuinka jokin IALA:n tavoitteisiin liittyvä menettelytapa tai prosessi tulisi toteuttaa taikka miten merenkulun turvalaitteet on suunniteltava, kuinka ne pidetään toiminnassa ja kuinka niitä hallitaan. Esimerkkinä suositus E-106, joka koskee valoa heijastavan materiaalin käyttöä merenkulun viitoitusjärjestelmään kuuluvissa turvalaitteissa.
Ohjeistukset antavat yksityiskohtaisia, perusteellisia tietoja ja näkökulmia jostain tietystä aiheesta. Ne kuvailevat vaihtoehtoisia toteutustapoja, parhaita käytäntöjä ja antavat ehdotuksia toteutustavoista.
Käsikirjat tarjoavat sekä jäsenistölle, ulkopuolisille että alan kouluttajille yleiskuvan jostain laajemmasta aiheesta. Esimerkkejä käsikirjoista ovat mm. Navguide, jonka liite A sisältää merenkulun viitoitusjärjestelmän kuvauksen, ja VTS-käsikirja.
Skid Row (albumi)
Skid Row on Skid Row -yhtyeen vuonna 1989 julkaistu ensimmäinen albumi. Se myi yhdysvalloissa triplaplatinaa vuonna 1991 ja 1995 viisinkertaista platinaa. Maailmanlaajuisesti albumia on myyty 10 miljoonaa kappaletta, joista 5 miljoonaa pelkästään Yhdysvalloissa.
For the Kingdom (EP)
For the Kingdom on saksalaisen rockyhtye Unisonicin EP-levy, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2014. Se sisältää yhden tulevan albumin ja yhden eksklusiivisen kappaleen sekä neljä live kappaletta, jotka on äänitetty yhtyeen Masters of Rock Festival -keikalla vuonna 2012. Kansikuvan on toteuttanut Martin Haeuslerille.
In Rainbows
In Rainbows on englantilaisen rock-yhtye Radioheadin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. lokakuuta 2007. Sen pystyi lataamaan digitaalisesti yhtyeen kotisivuilta haluamallaan summalla. 3. joulukuuta 2007 albumista julkaistiin "discbox"-versio, joka sisälsi toisen CD:n, kaksi vinyylilevyä, kansitaiteen ja sanoituslehtisen. Normaalina CD:nä albumi julkaistiin 31. joulukuuta 2007, ja sitä seurasi ensimmäinen single, "Jigsaw Falling into Place", 14. tammikuuta 2008. Pohjois-Amerikassa levyn julkaisi levy-yhtiö TBD Records 1. tammikuuta 2008.
Radiohead työskenteli levyn parissa yli kahden vuoden ajan, sillä sen tekeminen alkoi jo vuoden 2005 alkupuolella. Nauhoitusten välillä yhtye esiintyi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kolmen kuukauden ajan vuonna 2006.
In Rainbows on ensimmäinen albumi, jonka Radiohead teki sen jälkeen, kun sen levytyssopimus EMI:n kanssa oli loppunut. In Rainbowsin ja sitä edeltäneen albumin Hail to the Thiefin väli on ajallisesti pisin yhtyeen historiassa. Kun albumi oli julkaistu digitaalisesti, siitä kirjoitettiin monia arvosteluja. Albumin kaupallisesta menestymisestä ei ole varmaa tietoa, koska Radiohead ei ole suostunut ilmoittamaan albumin myyntimäärää. CD-julkaisu oli kuitenkin ensimmäisellä sijalla sekä Britannian albumilistalla että Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla. Levy voitti kaksi Grammy-palkintoa vuonna 2009.
Albumista on tehty remixversio Rainydayz Remixes.
Nauhoittaminen
Radiohead aloitti työskentelyn seitsemännen studioalbuminsa parissa helmikuun puolessavälissä vuonna 2005, kun yhtye oli palannut tauolta. Laulaja Thom Yorke ja kitaristi Jonny Greenwood esittivät uuden kappaleen, "Arpeggi", Lontoon Ether-festivaalilla maaliskuussa 2005. Myöhemmin, saman vuoden kesänä Yorke esiintyi akustisesti tilaisuudessa, joka järjestettiin Reilun kaupan puolesta. Hän esitti nauhoittamatta jääneet kappaleet "Nude" ja "Reckoner", uuden kappaleen "House of Cards" sekä kappaleen "Last Flowers [Till Hospital]", joka oli jäänyt yli OK Computerilta. Tavanomaiset nauhoitukset alkoivat elokuussa 2005, ja Radiohead kertoi niistä ajoittain uudessa blogissaan, Dead Air Spacessa. Nauhoitukset jatkuivat alkuvuoteen 2006, mutta edistyminen oli hidasta. Yorke kertoi yhtyeen vain kuluttaneen paljon aikaa studiossa, mikä oli ollut erittäin turhauttavaa. Yhtyeellä oli vaikeuksia löytää voimia pitkän tauon jälkeen, eikä levyllä ollut tuottajaa eikä deadlinea, mikä vaikeutti edistymistä. Helmikuussa 2006 yhtye otti tuottajakseen Mark ”Spike” Stentin, pitkäaikaisen tuottajansa Nigel Godrichin sijasta. Colin Greenwood kommentoi päätöstä sanomalla, että Godrich ja yhtye tunsivat toisensa jo niin hyvin, että kaikesta oli tullut liian helppoa. Vaikka yhtye oli jo kirjoittanut monia uusia kappaleita, vain muutamia syntyi lisää äänityksissä Stentin kanssa. Yorke kertoi yhtyeen olleen edelleen vähän eksyksissä. Äänitykset päättyivät huhtikuussa 2006.
Jonny Greenwood kertoi nauhoitusten fiiliksestä seuraavasti:
thumb|Radiohead esiintymässä Berkeleyssä, Kaliforniassa vuoden 2006 kiertueellaan. Yhtye päätti lähteä kiertueelle, ja Yorken mukaan kaikki olivat tyytyväisiä, kun eivät joutuneet enää olemaan studiossa. Vuoden 2006 toukokuun ja kesäkuun Radiohead esiintyi monissa suurissa kaupungeissa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Eurooppaan yhtye palasi elokuussa ja soitti useilla festivaaleilla. Kiertue oli Radioheadin ensimmäinen moneen vuoteen, ja liput myytiin loppuun monissa esiintymispaikoissa, myös pienemmissä paikoissa, kuten klubeissa ja teattereissa. Yhtye piti muun muassa hyväntekeväisyyskonsertin Lontoossa Maan ystävien kampanjassa, jossa kerrottiin ilmastonmuutoksesta. Yhtye soitti myös suurilla musiikkifestivaaleilla kuten Bonnaroossa ja V Festivaalilla. Bonnaroossa yhtye esitti 28 kappaletta, mikä oli pisin konsertti vuosiin. Yhtye soitti kiertueella myös uusia kappaleitaan.
Kiertueen jälkeen Radiohead jatkoi nauhoituksia syyskuussa 2006, tällä kertaa Godrichin kanssa. Yorke kertoi yhtyeen blogissa, että vihdoinkin nauhoitukset sujuivat eikä aika kulunut vain studiossa vetelehtimiseen. Yhtye piti välillä joulutauon ja palasi studioon tammikuun puolessa välissä vuonna 2007, jolloin kuvia, sanoituksia, videoita ja pätkiä uusista kappaleista alettiin julkaista yhtyeen blogissa. Huhtikuun lopussa Yorke kertoi, että CD:n materiaali oli valmis. Kesäkuussa Nigel Godrich lähetti yhtyeen blogiin otteita kappaleista. Niiden joukossa oli esimerkiksi "Jigsaw Falling into Place" (jota yhtye oli esittänyt 2006 nimellä "Open Pick" ), "Down Is the New Up", "Bangers + Mash", "All I Need", "Faust Arp" ja "Weird Fishes/Arpeggi". Yhtye sai äänitykset valmiiksi kesäkuussa, ja albumi masteroitiin New Yorkissa heinä- ja elokuussa 2007.
Musiikki ja sanoitukset
Albumilla on monia kappaleita, jotka Radiohead esitteli vuoden 2006 kiertueellaan, kuten "15 Step", "Bodysnatchers", "All I Need" ja "Videotape". Lisäksi "Arpeggi" ja "Open Pick", joita myös soitettiin kiertueella, pääsivät levyllä uudelleen nimettyinä: "Weird Fishes/Arpeggi" ja "Jigsaw Falling into Place". "Nude", jonka Radiohead soitti ensimmäistä kertaa OK Computerin maailmankiertueella, julkaistiin lopulta uudelleen sovitettuna In Rainbowsilla. "Reckoner" taas oli esitetty ensimmäisen kerran vuonna 2001, mutta albumiversio on erilainen.
SALT I
Ydinsulkusopimuksen hengessä supervallat Neuvostoliitto ja Yhdysvallat aloittivat strategisten ydinaseiden vähentämiseen tähtäävät neuvottelut 1968. Ajateltiin, että ennen kuin on realistista pyrkiä vähentämään aseita, niiden määrää tulisi rajoittaa molemminpuolisella sopimuksella. Neuvotteluja kutsuttiin nimellä SALT eli Strategic Arms Limitation Talks. Aluksi neuvottelut olivat tuloksettomia, mutta vuoteen 1972 mennessä supervaltojen johtajat, presidentti Richard Nixon ja puoluesihteeri Leonid Brežnev, pääsivät yhteisymmärrykseen ja solmivat kahdenvälisesti väliaikaisesta rajoituksesta aseiden määrässä jatkoneuvottelujen ajaksi sekä torjuntaohjukset kieltävästä ABM-sopimuksesta.
In Rainbows
Musiikki ja sanoitukset
Yhtye värväsi Matrixin musiikkikoulun ja taidekeskuksen oppilaat Oxfordista avukseen aloituskappaleeseen "15 Step". Colin Greenwood ja Nigel Godrich ajattelivat aluksi käyttää taputuksia, mutta kun ne eivät kuulostaneet tarpeeksi hyviltä, he päättivät nauhoittaa tilalle lasten hurraahuutoja. "Bodysnatchers", kappale jonka Yorke kuvaili kuulostavan Wolfmotherilta, Neu!:lta ja hippirockilta, äänitettiin hyperaktiivisen manian aikana, jonka vallassa Yorke oli juuri ennen sairastumistaan. Kappaleeseen "All I Need" Jonny Greenwood halusi äänittää valkoista kohinaa, joka saadaan aikaan soittamalla äänekkäästi, mutta studio-olosuhteissa se ei onnistunut. Hän ratkaisi ongelman käyttämällä jousiorkesteria, joka soitti sävelasteikon jokaista nuottia ja peitti eri taajuudet. "Videotapen" säveltäminen oli Yorken mukaan täydellistää tuskaa. Kun Yorke oli poistunut studiosta, Godrich ja Jonny Greenwood olivat tehneet kappaleesta riisutun, minimalistisen pianoballadin.
SALT I
SALT-sopimuksen mukaisesti osapuolet jatkoivat rajoitusneuvotteluja, joiden tuloksena syntyi SALT II -sopimus, jota Yhdysvallat ei kuitenkaan ratifioinut.
In Rainbows
Musiikki ja sanoitukset
Yorke on sanonut albumin sanoituksien perustuvan "pelkoon, siihen tunteeseen kun istuu ruuhkassa ja ajattelee: 'Olen varma että minun pitäisi tehdä jotain muuta'... se on samantyylinen kuin OK Computer, mutta paljon pelottavampi." Toisessa haastattelussa Yorke kertoi albumin kertovan paniikista, joka syntyy kun ihminen tajuaa kuolevansa. Ed O'Brien puolestaan on kutsunut lyriikoita yleismaailmallisiksi ja sanonut niiden kertovan ihmisenä olemisesta. Kappaletta "Bodysnatchers" ovat inspiroineet Viktoriaanisen kauden kummitustarinat ja vuoden 1972 romaani The Stepford Wives. "Jigsaw Falling into Place" kertoo osaksi siitä kaaoksesta, jota Yorke näki käydessään ulkona viikonloppuisin Oxfordissa.
Kansitaide
Albumin kansikuvan on tehnyt Stanley Donwood. Donwood teki kokeiluja etsauksella, kylvetti tulosteita hapossa ja antoi niiden syöpyä sattumanvaraisesti. Hän aikoi aluksi kuvata lähiöelämää mutta tajusi nopeasti ettei aihe sopinut musiikkiin. Donwood antoi kuvia säännöllisesti yhtyeen kommentoitaviksi albumin nauhoitusten aikana, ja hän latasi myös päivittäin kuvia yhtyeen kotisivuille, vaikka yksikään siellä olleista kuvista ei päässyt lopulliseen kansikuvaan. Donwood on nimittänyt albumin kansitaideteosta värikkääksi ja sanonut, että se on "myrkyllinen sateenkaari, sellainen joita näkee lätäköissä". Juuri ennen albumin digitaalista julkaisua yhtye päätti, ettei käyttäisi kantta vielä vaan säästäisi sen fyysisen levyn julkaisuun. Albumin "disc-box"-versiossa on lehtinen, jossa on Donwoodin taideteoksia.
SALT I
Strategic Arms Limitation Talks
In Rainbows
Levy-yhtiö ja albumin jakelu
Radioheadin kuuden albumin sopimus EMI:n kanssa täyttyi vuoden 2003 albumilla Hail to the Thief. Kun In Rainbows oli saatu valmiiksi, yhtye ei ollut vielä päättänyt, miten julkaisisi sen. Yorke sanoi myös yhdessä vaiheessa, että hänellä oli mielessä materiaalin julkaiseminen singleinä tai EP:inä. Hän päätti kuitenkin, ettei albumia julkaistaisi vain Internetissä. Hänen mielestään kaikilla faneilla ei olisi välttämättä ollut teknologisia valmiuksia ladata uutta albumia Internetistä.
Vuonna 2006 yhtye kertoi, että sillä ei ollut sopimusta eikä julkaisun määräaikaa, mikä oli sekä vapauttavaa että pelottavaa. Yorke kommentoi levytyssopimusta niin, että yhtye olisi pitänyt "vanhasta EMI:stä", jossa ei oltu liian huolestuneita osakkeenomistajista, mutta sellaisesta ei ollut juuri toivoa.
Haastattelussa Jonny Greenwoodilta kysyttiin, miksi yhtye ei uusinut sopimustaan Parlophonen kanssa, ja Jonny vastasi seuraavasti:
Radiohead on pitänyt itsellään oikeudet albumin nauhoituksin ja kappaleiden sävellyksiin. Internetin kautta ladattava ja disc-box-versio ovat yhtyeen itse julkaisemia, mutta CD-julkaisua varten musiikki on lisensoitu levy-yhtiöille. Albumin lisenssisopimuksia hoitaa yhtyeen julkaisija Warner Chappell.
Formaatit ja julkaisu
Radiohead ilmoitti 1. lokakuuta 2007 blogissaan seitsemännen albuminsa, In Rainbowsin, nimen, kappalelistan ja julkaisupäivät. Yhtyeellä ei ollut tuolloin sopimusta minkään levy-yhtiön kanssa, joten albumi julkaistiin digitaalisena pakettina Internetissä. Se oli mahdollista ladata sivustolta inrainbows.com 10. lokakuuta 2007 noin kello 5.30 GMT alkaen. Jotta albumin levityksessä olisi mahdollisimman vähän teknisiä ongelmia, Radiohead otti avukseen brittiläisen PacketExchange-yhtiön. Albumia levitettiin yksityisten, ruuhkattomien internetyhteyksien kautta, joiden avulla kierrettiin julkiset Internet-palvelimet. ZIP-pakattu tiedosto sisälsi albumin kymmenen kappaletta MP3-muodossa, joka on DRM-vapaa formaatti. Ostajaa kehotettiin valitsemaan itse hinta, johon lisättiin luottokorttimaksu (45 penceä), mikäli valittu summa oli yli £0,00. In Rainbowsin nettijakelu lopetettiin 10. joulukuuta 2007.
Latauksen huono äänenlaatu aiheutti pienen kohun, johon Jonny Greenwood kommentoi:
Toinen versio albumista, "discbox", oli sekin tilattavissa sivustolta inrainbows.com, ja se julkaistiin 3. joulukuuta 2007. Kovakantinen boksi sisältää albumin CD:nä ja kaksi 12 tuuman 45 rpm vinyylilevyä, joissa on kansitaiteet ja sanoituslehtiset. Boksissa on myös toinen levy, joka sisältää kahdeksan ylimääräistä kappaletta, digitaalisia kuvia ja taideteoksen. Boksiversio levystä maksoi 40 puntaa, mihin sisältyi myös MP3-lataus. Se on ostettavissa inrainbows.comin kautta, kunnes painos loppuu.
thumb|upright|left|Yorke konsertissa [[Barcelonassa kesällä 2008.]] Albumin julkaisi CD:nä ja vinyylinä Japanissa levy-yhtiö Hostess 26. joulukuuta 2007, Australiassa 29. joulukuuta 2007 levy-yhtiö Remote Control/XL ja Pohjois-Amerikassa ja Kanadassa 1. tammikuuta 2008 levy-yhtiö ATO TBD Recordsin ja MapleMusicin/Fontanan painamana. Muualla maailmassa albumin julkaisi 31. joulukuuta 2007 itsenäinen levy-yhtiö XL Recordings. CD-julkaisu on pahvipaketissa, joka sisältää CD:n, sanoitukset sisältävän lehtisen ja useita kansitaidetarroja. Ostaja voi laittaa tarrat ja CD:n tyhjään CD-koteloon ja luoda 'tee-se-itse'-pakkauksen, kuten albumin TV-mainoksessa näytettiin Yhdysvalloissa. In Rainbows on Radioheadin ensimmäinen albumi, jota myydään iTunes Storessa.
Webcast Scotch Mist, yksityiskonsertti, joka kuvattiin Radioheadin Oxfordin studioilla, julkistettiin uudenvuodenaattona 2007. Videolla yhtye ei vain soita In Rainbowsia, vaan mukana on myös runoja ja kohtauksia, joita yhtye on luonut tai valinnut. Albumista julkaistiin myös Covent Gardenissa kuvattu livevideo In Rainbows – From the Basement, jossa tulkitaan kymmentä levyn kappaletta. Yhtye lähti kiertueelle Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan, Etelä-Amerikkaan ja Japaniin toukokuussa 2008 ja se jatkuu vuoden loppuun.
Wired-lehden haastattelussa Yorke kertoi Radioheadin kaikkien viimeisimpien albumien ja oman sooloalbuminsa vuotaneen Internetiin, joten yhtye päätti vuotaa levyn itse. Radioheadin managerit ovat sanoneet, etteivät he olisi julkaisseet albumia, elleivät olisi olleet varmoja, että myös fyysinen CD myisi hyvin.
Singlet
thumb|250px|Thom Yorke kappaleen "House of Cards" musiikkivideolla.
Ensimmäinen single albumilta oli "Jigsaw Falling into Place", joka julkaistiin 14. tammikuuta 2008 Kappale oli useita viikkoja sadan radiossa soitetuimman joukossa Yhdysvalloissa, ja se sijoittui "modern rock" -listalla 69:nneksi. Britannian singlelistalla single nousi ensimmäisellä viikollaan 30:nneksi, mikä oli Radioheadille huonoin sijoitus sitten vuoden 1993 singlen "Pop Is Dead".
Toinen single albumilta oli "Nude", joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2008. Singlen markkinoimiseksi julkaistiin kilpailu, jossa fanien piti remiksata kappale. Remiksit julkaistiin myöhemmin iTunesissa.
Kriitikoiden arviot
Monet kriitikot kehuivat In Rainbowsia, ja se sai esimerkiksi Metacriticissa arvosanan 88/100. The Guardianin arvostelu oli erittäin myönteinen, kuten The Provincenkin, joka kertoi In Rainbowsin olevan "ihastuttavin, koskettavin ja ihmisläheisin" Radioheadin levy sitten OK Computerin." Useat arvostelijat sanoivat albumin kuulostavan siltä, että yhtye oli nauttinut studiossa tehdessään sitä.  The Hartford Courant kutsui kappaleita "taidokkaaksi soittimien ja elektronisten äänten sekoitukseksi, jossa on mukana aineksia kaikista niistä asioista, joita Radiohead on tehnyt ennen, mutta se ei silti kuulosta tarkalleen niiltä".
Albumi sai myös negatiivista palautetta: Dusted Magazinen arvostelussa sanottiin, että kappaleet vaikuttavat syntyneen jameissa eikä tämäntyylinen tekniikka ole yhtyeen vahvuuksia. Arvostelun mukaan yhtyeen vahvoja puolia ovat Yorken ääni ja melodiat, joita ei albumilla kuulla tarpeeksi. Eräässä arvostelussa sanottiin myös, että albumilla ei ollut yhtään erottuvaa kappaletta eikä kohokohtaa. Albumi nimettiin kuitenkin yhdeksi vuoden 2007 parhaimmista albumeista monissa julkaisuissa. Se oli vuoden paras Billboardin, Filterin, Mojon, PopMattersin ja Soundin listoilla; NME ja The A.V. Club pitivät sitä kolmanneksi parhaana, Pitchfork Media ja Q sijoittivat sen neljänneksi ja Rolling Stone ja Spin kuudenneksi. In Rainbows oli ehdokkaana Mercury Music Prize -palkinnon saajaksi vuonna 2008. Levy oli ehdokkaana myös vuoden 2009 Grammy-gaalassa, osioissa vuoden albumi, paras vaihtoehtomusiikin albumi, vuoden tuottaja ja paras erikoisversion pakkaus. Albumi voitti osiot paras vaihtoehtomusiikin albumi ja paras erikoisversion pakkaus. Kappaleelle "House of Cards" ja sen musiikkivideolle osui kolme ehdokkuutta.
Myynti
Lokakuussa 2007 paljastettiin, että suurin osa albumin lataajista maksoi siitä normaalin vähittäismyyntihinnan, vain harvat latasivat sen ilmaiseksi ja monet tilasivat boksiversion. Gigwise.com kertoi, että julkaisupäivänä 10. lokakuuta 2007 albumia ladattiin 1,2 miljoonaa kertaa. Yhtyeen manageri Bryce Edge piti lukua kuitenkin liioiteltuna. Noin kolmasosa niistä, jotka latasivat albumin, eivät maksaneet mitään, ja keskimääräinen maksu albumista oli neljä puntaa. Joulukuun 2007 haastattelussa yhtyeen jäsenet kertoivat albumin boksiversioita ostetun 60 000–80 000 kappaletta.
Albumin Internetin kautta tapahtunutta latausta ja boksiversion myyntiä ei lasketa Britannian albumilistalle. Kuitenkin monia albumin kappaleita soitettiin Yhdysvaltojen radiokanavilla ja albumin menestynein kappale, "Bodysnatchers", nousi 12:nneksi Yhdysvaltojen "Modern Rock" -listalla. In Rainbows nousi ensimmäisellä viikollaan Billboard 200 -listalla 156:nneksi ja toisella viikollaan ensimmäiseksi, ja sitä myytiin yli 120 000 kopiota. Myös Britannian listoilla albumi oli ensimmäinen. Kaikkiaan In Rainbowsia on myyty Yhdysvalloissa noin 281 000 kopiota.
Kappaleet
Tämä versio albumista sisälsi "Jigsaw Falling into Place" -singlen kappaleet.
Bonuslevy
"Discbox"-versio albumista sisältää toisen levyn, joka sisältää kahdeksan ylimääräistä kappaletta. Levyn pituus on 26:53.
Julkaisuhistoria
†Erikoisversio, jossa mukana bonuskappaleita
The Legend of Zelda: A Link to the Past/Four Swords
The Legend of Zelda: A Link to the Past/Four Swords on The Legend of Zelda -pelisarjaan kuuluva, kaksi videopeliä sisältävä pelikokoelma Game Boy Advancelle. Capcomin kehittämä ja Nintendon vuonna 2002 julkaisema pelikasetti sisältää kaksi peliä, The Legend of Zelda: A Link to the Pastin ja The Legend of Zelda: Four Swordsin.
Four Swords
Four Swords on moninpeli, jossa kahdesta neljään pelaajaa ohjaa kukin omaa Linkiä. Jokaisella pelaajalla tulee olla oma kopio pelistä ja Game Boy Advance, ja laitteet yhdistetään toisiinsa kaapelilla. Yksinpelin mahdollisuutta ei ole. Pelissä Linkit kohtaavat ongelmia ja vastustajia, joista selviytyminen vaatii pelaajien yhteistyötä. Ongelmien ratkaisut vaihtelevat pelaajien lukumäärän mukaan siten, että peli on läpäistävissä kaikilla pelaajamäärillä. Yhteistyön ohella Linkit voivat kilpailla keskenään rupioiden hankkimisessa.
Pelaajat voivat parantaa ominaisuuksiaan keräämällä siemeniä, joista Teräsiemenet vahvistavat hyökkäystä, Panssarisiemenet voimistavat puolustusta ja Pegasuksen siemenet nopeuttavat juoksua.
Tarina
Hyrulen yllä puhaltaa pahaenteinen tuuli ja neitoja alkaa katoilla eri puolilla valtakuntaa. Prinsessa Zelda aavistaa pahaa ja kutsuu ystävänsä Linkin, Tuulten sankarin, mukaansa Neljän miekan alttarille. Temppelissä, jossa alttari sijaitsee, Link ottaa Neljän miekan käteensä, mikä vapauttaa miekan taikavoimat. Link jakautuu neljäksi kopioksi itsestään ja Vaati, ilkeä tuulen taikuri pääsee vapaaksi. Vaati kaappaa Zeldan ja pakenee. Linkien tehtäväksi jää salaperäisen Tuulten palatsin etsintä, Vaatin voittaminen ja Zeldan vapauttaminen.
Kazuki Nagasawa
Kazuki Nagasawa (s. 16. joulukuuta 1991 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nagasawa debytoi Japanin maajoukkueessa marraskuussa 2017.
Luettelo pikkuplaneetoista: 182001–183000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 182001:stä ja päättyen 183000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Dolgoje (Pljussa)
Dolgoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pljussan piirissä. Järven nimi tarkoittaa pitkää, joten sen nimi voidaan suomentaa Pitkäjärvi.
Maantietoa
Järvi on 9,1 kilometriä pitkä, 2,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,68 neliökilometriä eli 168 hehtaaria. Se on varsin pitkä järvi, jonka muoto voidaan hahmottaa niin, että sillä on kaksi vastakkaissuntaista, 3,7 kilometriä ja 1,3 kilometriä pitkää mutta samalla kapeaa, lahtea. Järven pääaltaassa sijaitsee etelärannan tuntumassa metsäinen saari, joka on 250 metriä pitkä. Sen rinteiset rannat, jotka ovat paikoin jyrkät, ovat metsämaata tai suomaata. Rantaviiva voi olla kivinen tai hiekkainen ja järven pohjassa vuorottelevat hiekka ja muta. Järven koillisrannassa näkyy ilmakuvassa pieni hiekkaranta, jonne tulee Pogrebištšen kylästä (Погребище) tie. Hieman edellistä kylää etelämpänä sijaitsee myös kolmen kilometrin päässä sijaitseva Dolžitsyn kylä (Должицы).
Luontoarvoja
Järven valtalajeja ovat karppi ja ahven, mutta siinä esiintyy myös hauki, särki, sorva, kiiski, carassius, suutari, made, rantanuoliainen, mutakala, törö ja rapu.
Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussan sivujoen Tšornajan valuma-alueeseen se kuuluu. Järvestä alkaa Dolžankajoki, joka on Tšornajan sivujoki. Dolžanka virtaa Dolžitsyn kylän kautta ja yhtyy Tšornajaan 1,5 kilometriä ennen sen joensuuta. Järven valuma-alueeksi ilmoitetaan joko 18 neliökilometriä tai 16,3 neliökilometriä lähteestä riippuen.
Into Ahonen
Into Artturi Ahonen (30. syyskuuta 1897 Turku – 30. tammikuuta 1968) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.
Ahonen valmistui ylioppilaaksi 1917. Hän liittyi samana vuonna Tampereen suojeluskuntaan ja osallistui Suomen sisällissodan Suinulan ja Viipurin taisteluihin. Ahonen kävi Kadettikoulun 1921 sekä Sotakorkeakoulun 1929. Uransa alussa hän toimi nuorempana upseerina sekä patterin päällikkönä KTR 3:ssa. Vuosina 1929–1936 hän palveli yleisesikuntaupseerina 3. divisioonan, Jääkäriprikaatin sekä 2. divisioonan esikunnissa. Pataljoonan komentajana Savon Jääkärirykmentissä hän oli 1936–1938. Ennen talvisotaa 1938–1939 hän oli taktiikan opettajana Taistelukoulussa.
Talvisodassa Ahonen toimi esikuntapäällikkönä 9. divisioonassa, Lapin Ryhmässä, rannikkoryhmässä sekä 11. divisioonassa. Välirauhan aikana ja jatkosodan alussa hän komensi Petsamon erillisosastoa 1940-1941. Vuosina 1942–1943 Ahonen johti Sissipataljoona 3:a. Tämän jälkeen hän komensi pataljoonaa 15. prikaatissa vuonna 1943. Sodan jälkeen Ahonen oli toimistopäällikkönä pääesikunnassa 1945–1946. Hän toimi pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä 1947–1955 ja erikoistehtävissä 1955–1957. Ahonen oli myös eduskunnan puolustusasiainvaliokunnan sihteeri 1945–1947.
Ylennykset: vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1936, everstiluutnantti 1941, eversti 1948.
Zane Grey
Zane Grey, alkuaan Pearl Zane Gray, (31. tammikuuta 1872 Zanesville, Ohio – 23. lokakuuta, 1939 Altadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen hammaslääkäri, baseball-pelaaja ja viihdekirjailija, joka tunnetaan Suomessa parhaiten villiin länteen sijoittuvista seikkailukirjoistaan. Zane Grey loi suurelta osaltaan romantisoidun kuvan rosoisesta Villistä lännestä kirjoittamassaan 56 lännenkirjassaan. Grey oli 1920-luvun myydyin kirjailija Yhdysvalloissa.
Suoritettuaan loppututkinnon vuonna 1896 Grey avasi hammaslääkärin vastaanoton New York Cityssä, mutta kalastus ja baseballin pelaaminen olivat hänen mieliharrastuksiaan. Pian Grey jätti hammaslääkärin työn kirjoittaakseen kirjan. Romaani perustuu hänen sukulaisensa Betty Zanen rohkean päättäväiseen toimintaan, joka pelasti Fort Henryn tukikohdan brittisotilaiden ja intiaanien hyökkäykseltä syyskuussa 1782. Betty Zane julkaistiin vuonna 1903, mutta se kävi huonosti kaupaksi. Greyn kirjoja pitävät monet Villin lännen kirjallisuuden lukijat alan parhaimpina, ja hänen tyylillään on monia jäljittelijöitä. Kirjoissa on jännitystä, niissä kuvataan Villin lännen luontoa ja intiaaneja. Kulttuuriset ryhmät, jotka olivat lukijoille eksoottisia, kuten navajot ja mormonit, ovat hänen kirjojensa pääasiallista ainesta. Näitä ryhmiä hän kuvaili syvällisesti, paljon aikaansa edellä olevalla tavalla. Grey kuvasi yleensä intiaanit joko jaloina ja jäljittelyn arvoisina tai pahojen valkoisten uhreina. Grey oli yksi ensimmäisistä viihdekirjailijoista, joka käsitteli mormoniuskoa vakavasti.
Greylle länsi edusti paikkaa, jossa oli elvyttäviä voimia; länsi oli pakopaikka Yhdysvaltojen vanhojen osien tylsyydestä ja moraalittomuudesta. Vaikka Grey osoitti, että Villin lännen seikkailuja voi esiintyä kaikkialla lännessä, hän sijoitti kirjojensa tapahtumapaikat erityisesti Coloradon ylätasangolle (Colorado Plateau) ja sen eteläiseen osaan, Mogollonin jyrkänteen alueelle (Mogollon Rim) Arizonaan.
Kaikkiaan Zane Grey kirjoitti 85 kirjaa. Suomessa Zane Greyn kirjoja suomennettiin runsaasti Riksin sarjassa 1950-1960, mutta esimerkiksi Lännen tähtien alla ilmestyi 1920. Zane Greyn kirjoista on tehty 111 elokuvaa.
Aiheesta muualla
Teoksia
Muuta
Moura Lympany
thumb|Lympany vuonna 1973, kuva [[Allan Warren.]] Moura Lympany DBE (oik. Mary Gertrude Johnstone, 18. elokuuta 1916 Saltash, Cornwall, Britannia – 28. maaliskuuta 2005 Gorbio, Ranska) oli brittiläinen konserttipianisti.
Moura Lympany syntyi brittiupseerin tyttäreksi ja oppi jo lapsena puhumaan sujuvasti myös ranskaa. Kuusivuotiaana hänet lähetettiin katolisten nunnien ylläpitämään sisäoppilaitokseen Le Convent des Sœurs de Marie Belgian Tongerenissa. Kolmentoista vuoden iässä vuonna 1929 hän sai stipendin Royal Academy of Musiciin Lontooseen. Pian hänet palkittiin sekä soitto- että sävellystaidoistaan, ja hän aloitti konserttiuransa. 15-vuotiaana hän jatkoi opintojaan Wienissä aluksi Paul Weingartenin ja sitten Clara Schumannin oppilaana olleen Mathilde Vernen johdolla. 18-vuotiaana Lympany alkoi vastahakoisesti opiskella Tobias Matthayn johdolla, mutta muutti käsityksensä jo ensitapaamisessa.
Pont Neuf
thumb|450x450px|Pont Neuf lännestä nähtynä, keskellä Île de la Citén saaren länsikärki. thumb|Pont Neufin eteläpää. thumb|Lähikuva Pont Neufin [[Maskaroni|maskaroneista.]] Pont Neuf on Seinejoen ylittävä silta Pariisin keskustassa. Se kulkee myös Île de la Citén saaren läntisen pään ylitse. Vuosien 1578 ja 1607 välillä rakennettu Pont Neuf on nykyään vanhin Seinen ylittävä silta Pariisissa. Pont Neufin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti uutta siltaa.
Sillassa on kaksitoista holviaukkoa, joista seitsemän on Île de la Citén saaren pohjoispuolella ja viisi sen eteläpuolella. Sillan ulkosivun korniiseja koristaa kaikkiaan 384 irvistävää naamaa esittävää veistosta eli maskaronia.
Historia
Sillan rakentamisen käynnisti Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1578, mutta Ranskassa riehuneiden uskonsotien vuoksi rakennustyöt keskeytyivät vuonna 1587 yli vuosikymmenen ajaksi. Sillan rakennutti valmiiksi kuningas Henrik IV, joka halusi siitä huomiota herättävän nähtävyyden. Sillan suunnittelivat Baptiste Androuet Du Cerceau ja Pierre des Illes, mahdollisesti käyttäen pohjana Guillaume Marchandin laatimaa aiempaa suunnitelmaa. Pont Neufin rahoittamiseksi perittiin erityistä viiniveroa kaikilta pariisilaisilta.
Pont Neuf rakennettiin paljon Pariisin aiempia siltoja järeämmäksi ja leveämmäksi. Se tehtiin kivestä puun sijaan, ja yli 20 metriä leveänä se oli leveämpi kuin yksikään Pariisin silloisista kaduista. Se oli Pariisin ensimmäinen silta, jonka yhteyteen ei rakennettu taloja, kuten tuon ajan kaupunkisilloissa oli tapana. Näin silta ei peittänyt näkymää Île de la Citén vanhan kuninkaanpalatsin ja Louvren välillä. Pont Neuf oli myös aikaansa edellä siinä, että jalankulku erotettiin muusta liikenteestä erillisille jalkakäytäville. Jalkakäytäviä ei tuolloin ollut käytössä lainkaan Euroopan kaupungeissa. Silta avattiin vuonna 1604.
Kauppiaiden täyttämä Pont Neuf oli pitkään Pariisin liikenteen ja tapahtumien keskus sekä suosittu kohtaamispaikka. Se myös edisti aiemmin syrjässä olleen Seinen pohjoisrannan kytkemistä tiiviimmin osaksi kaupunkia. Vuonna 1610 salamurhatun Henrik IV:n leski Maria de’ Medici pystytti miesvainajalleen ratsastajapatsaan sillan keskellä Île de la Citén saarella sijainneeseen linnakkeeseen. Veistoksen toteutti kuvanveistäjä Giovanni da Bologna ja se oli Pariisin ensimmäinen julkisella paikalla sijainnut kuninkaan suurveistos. Patsaan alkuperäinen versio hävitettiin Ranskan vallankumouksen aikana vuonna 1792. pienoiskuva|Silta paketissa vuonna 1985. Sillan perustukset rakennettiin kokonaan uudelleen 1800-luvulla Napoleon III:n valtakaudella. Tuolloin myös kauppiaat pakotettiin poistumaan sillalta. Silta on restauroitu viimeksi vuosina 1994–2007.
Taiteilijapariskunta Christo ja Jeanne-Claude paketoi vuonna 1985 Pont Neufin usean viikon ajaksi hiekanvärisellä kankaalla.
Pont Neuf on keskeisessä osassa Leos Caraxin ohjaamassa elokuvassa Pont-Neufin rakastavaiset (1991).
Nana (kirja)
Nana on ranskalaisen kirjailijan Émile Zolan romaani, jota pidetään tekijänsä tunnetuimpana kirjana. Nana ilmestyi vuonna 1880 ja on yhdeksäs osa Les Rougon-Macquart -romaanisarjaa. Romaanin päähenkilö Nana on pariisilainen näyttelijätär ja kurtisaani, joka valloittaa miehet lumoavalla kauneudellaan ja riuduttaa rikkaimmatkin miehet köyhiksi tuhoten heidän elämänsä. Nana oli heti ilmestyttyään huikea menestys ja sitä myytiin puolessa vuodessa 150 000 kappaletta. Uskaliaan sisältönsä takia teos herätti närkästystä ja aiheutti kohua.
Juoni
Kirjan päähenkilö Anna "Nana" Coupeau on pääesiintyjä ranskalaisen Variétés-teatterin uudessa näytelmässä ”Vaalea Venus”. Nana ei osaa laulaa eikä tanssia, mutta hurmaa ensi-illassa Pariisin eliitin kauneudellaan. Nana on samanaikaisesti sekä näyttelijätär, että kurtisaani, yönsä hän viettää eri miesten kanssa. Nanan kamarineiti Zoé hoitaa hänen kotiaan, ottaa vastaan vieraita ja avustaa Nanaa esimerkiksi pukeutumisessa.
Nanasta ja ”Vaaleasta Venuksesta” muodostuu koko Pariisin kiinnostuksenkohde. Nana järjestää suuret illalliset, joihin hän kutsuu yläluokan edustajia tehdäkseen vaikutuksen heihin. Hän tutustuu paremmin kesteissä moniin henkilöihin, mm. Léon Faucheryyn, joka on Le Figaron pakinoitsija, tämän serkkuun Hector de la Faloiseen, sekä kreivi Muffat de Beauvilleen. Kirjan aikana erityisesti kreivi Muffat kiintyy Nanaan ja ostaa tälle mahtavan talon kaikkine mukavuuksineen, minkä johdosta Nanasta tulee osa yläluokkaa. Siitä huolimatta Nana tuo yhä taloonsa miehiä. Vähitellen Nana alkaa kylvämään tuhoa ympärilleen riuduttamalla hänen luokseen tulevat miehet köyhiksi. Hän pitää miehiä pilkkanaan ja tuhoaa heidän elämänsä.
Romaanin lopussa Nana lähtee tapaamaan sairasta poikaansa, saa tältä tappavan tartunnan ja kuolee siihen. Nanan kuolema yllättää kaikki ja hänen surkea loppunsa vie päätökseen hänen loisteliaan elämänsä.
Henkilöluettelo (kuten kirjassa)
Puolimaailmannaisia: