cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erwin Rommel
Ensimmäinen maailmansota
Rommel osallistui luutnanttina ensimmäiseen maailmansotaan. Hän taisteli länsirintamalla Ranskassa ja itärintamalla Romaniassa sekä Italiassa. Tammikuussa 1915 Rommel sai johtoonsa vuoristopataljoonan Ranskassa, jossa hän sai mainetta nopeista taktisista päätöksistään ja siitä, että hän käytti taitavasti hyväkseen vihollisen joukkojen epäjärjestystä ja sekaannusta. Heinäkuussa Rommel siirrettiin Ranskasta Romaniaan ja syyskuussa edelleen vaativampiin tehtäviin Italian rintamalle.
Vuoden 1917 syyskuussa Rommelin komentama vuoristopataljoona siirrettiin Pohjois-Italiaan, jossa hänet ylennettiin kapteeniksi. Samassa yhteydessä hänelle myönnettiin myös arvostettu Pour le Mérite -kunniamerkki. Rommel sai mitalin taisteltuaan Länsi-Slovenian vuorilla. Siellä käydyssä Caporetton taistelussa Rommel valtasi strategisesti tärkeän Mataiur-vuoren. Taistelun päätyttyä Rommel oli yhtämittaisesti ollut liikkeessä 50 tuntia, marssinut noin 19,3 kilometriä linnuntietä vuoristomaastossa, kiivennyt 2100 metrin korkeuteen ja ottanut vangiksi yhteensä 150 italialaista upseeria ja 9 000 sotilasta sekä vallannut 81 tykkiä.
Maailmansotien väliset vuodet
Sodan jälkeen Rommel piti pataljoonankomentajan virkansa ja toimi opettajana Dresdenin jalkaväenkoulussa (1929–1933) ja Potsdamin sota-akatemiassa (1935–1938). Rommel ylennettiin vuonna 1935 everstiluutnantiksi. Hän julkaisi vuonna 1937 kirjan Infanterie greift an, joka julkaistiin suomeksi vuonna 1939 nimellä Jalkaväki hyökkää. Hänen kirjansa saavutti suuren suosion, ja sitä pidetään yhä yhtenä parhaimmista sotataidon oppikirjoista. Teos teki suuren vaikutuksen Adolf Hitleriin. Rommel nimitettiin saman vuoden helmikuussa Hitler-Jugendin johtajan, Baldur von Schirachin erikoisyhteysupseeriksi sotaministeriöön.
Vuonna 1938 eversti Rommel nimitettiin lähellä Wieniä sijaitsevan Wiener Neustadtin kadettikoulun johtajaksi. Siellä hän aloitti Jalkaväki hyökkää -teoksensa seuraajan, Panzer greift an ('Panssari hyökkää') -kirjan kirjoittamisen. Oltuaan lyhyen ajan kadettikoulun johtajana Rommel siirrettiin Adolf Hitlerin henkivartiojoukkojen (Führer Begleitbataillon) päälliköksi. Joukkojen tarkoitus oli suojella Hitleriä hänen omassa junassaan (Führersonderzug), kun hän vieraili valloitetussa Tšekkoslovakiassa ja Memelissä. Useista tämänkaltaisista ”luottamustehtävistä” huolimatta Rommel ei koskaan liittynyt natsipuolueeseen, johon hän suhtautui varauksellisesti.
Puola 1939
Rommel jatkoi Hitlerin henkivartiojoukkojen komentajana Saksan hyökättyä Puolaan 1. syyskuuta vuonna 1939. Rommel liikkui Hitlerin junan mukana usein lähelle etulinjaa ja tapasi näin Hitlerin useita kertoja. Puolan kukistuttua Rommel palasi Berliiniin järjestämään Führerin voitonparaatia. Rommel otti itse osaa paraatiin kuuluen Hitlerin seurueeseen. Puolan kampanjan aikana Lucie pyysi Rommelia etsimään erästä kadonnutta puolalaista pappia. Rommel tiedusteli asiaa Gestapolta ja sai jonkin ajan kuluttua ilmoituksen, jossa ilmoitettiin etsintöjen jääneen tuloksettomiksi. Tosiasiassa ”etsitty” puolalainen pappi oli tapettu, kuten monet muutkin puolalaiseen älymystöön kuuluneet.
Ranska 1940
pienoiskuva|vasen|Onnellinen kenraalimajuri Rommel voitonparaatissa Pariisissa kesällä 1940.
Rommel pyysi Hitleriltä omaa panssaridivisioonaa. Rommel sai komentoonsa 7. panssaridivisioonan 6. helmikuuta 1940, vain kolme kuukautta ennen länsirintaman taistelujen alkua. Nimitys panssaridivisioonan johtoon herätti muiden upseereiden keskuudessa kateutta, mitä ei suinkaan vähentänyt se, ettei Rommelilla jalkaväen upseerina ollut minkäänlaista kokemusta panssarijoukoista. Rommel aikoi käyttää uusia panssareitaan samalla tavalla kuin ennen itse käytti jalkaväkeä: yhtä uhkarohkeasti ja arvaamattomasti. Rommel aloitti välittömästi uuden yksikkönsä kouluttamisen.
Invaasion alettua Rommel johti panssaridivisioonaansa Belgiassa ja Ranskassa ja hänet ylennettiin kenraaliksi. Ranskassa Rommelin divisioona sai lempinimekseen Haamudivisioona (Gespenster-Division), koska se eteni Rommelin johdolla maastossa nopeammin kuin sen paikka ylijohdon kartalla ja yleensä ”ilmestyi” odottamattomaan aikaan oikeaan paikkaan.
Joropo
Joropo on eräs venezuelalaisen musiikin tyylilaji. Siinä tärkein osuus on laulajalla ja bandolan soittajalla. Laulua ja bandolaa säestää cuatro ja marakassit. Nykyään joropossa on usein mukana sähköbasso.
Erwin Rommel
Pohjois-Afrikka 1941–1943
thumb|300px|Rommel (vasemmalla) esikuntineen aavikolla 1942.
Toimiessaan Pohjois-Afrikan aavikoilla vuosina 1941–1943 Rommel sai molemmilta sotaa käyneiltä osapuolilta Aavikkokettua tarkoittavan lempinimen: saksaksi ”Wüstenfuchs”, englanniksi ”The Desert Fox”. Rommel käytti suurimman osan vuodesta 1941 joukkojensa, Deutsches Afrikakorpsin kokoamiseen. Kenraaliluutnantti Richard O’Connorin komentamat englantilaiset Kansainyhteisön joukot olivat aiheuttaneet italialaisille joukoille huomattavia tappioita ja painaneet italialaisia länttä kohti. Rommelin vastahyökkäys ajoi kuitenkin englantilaiset ulos Libyasta. Rommelia kiellettiin etenemästä Maradahin keitaita edemmäs, mutta hän ei totellut käskyä, vaan oli pian edennyt Libyan Egyptin vastaisen rajan tuntumaan. Rommelin nopea eteneminen jätti tärkeän Tobrukin satamakaupungin eristyksiin.
Piiritettynäkin Tobruk oli edelleen liittoutuneiden hallussa, jotka yrittivät kaksi kertaa turhaan vapauttaa kaupunkia. Rommel torjui yritykset helposti, koska ne olivat huolimattomasti valmisteltuja, Winston Churchillin vaadittua kiihkeästi nopeita toimenpiteitä Tobrukin suhteen. Kahdeksan kuukautta kestäneen piirityksen aikana Rommelin alun perinkin vähäiset joukot alkoivat uhkaavasti harveta, joten hän pyysi ylimmältä johdolta lisää joukkoja. Ylin johto Saksassa oli kuitenkin juuri saamassa operaatio Barbarossan lopulliset valmistelut päätökseen, eikä heiltä liiennyt Rommelille yhtään lisäjoukkoja.
Rommelista kerrottiin rintaman molemmin puolin paljon vahvistamattomia tarinoita. Hänen alaistensa kertomaa on tapaus, jossa marsalkaksi nimityksen jälkeen Rommel oli joukkoja tarkastaessaan löytänyt jonkun everstin vuoteestaan vielä klo 7.00 jälkeen ja karjuen kysynyt, odottaako eversti Rommelin tuovan aamiaisenkin vuoteeseen. Jälkeenpäin Rommel oli naureskellut, että on hyvä muistaa, miltä kersantti kuulostaa, vaikka onkin päässyt marsalkaksi. Liittoutuneiden joukoissa alkoi yleistyä tappioiden selittäminen nimenomaan Rommelin johtamia saksalaisia vastaan tapahtuneeksi ja jonkin ajan kuluttua kaikki saksalaiset tuntuivatkin liittoutuneista Rommelin johtamilta.
Tobrukin jälkeen Rommel pyrki lopulliseen tavoitteeseensa, Aleksandriaan. Liittoutuneet olivat rakentaneet puolustuslinjan Rommelin tielle (Alamein-linja), joka kulki pohjoisesta Välimeren rannalla olevasta pienestä El Alameinin rautatiekaupungista etelään aavikolle Qattaran syvängöille asti. El Alameinin kaupunki oli vain noin 60 kilometrin päässä Aleksandriasta. Jos Rommel olisi onnistunut murtautumaan läpi El Alameinissä, olisi Egypti menetetty. Rommel hyökkäsi 1. heinäkuuta 1942, mutta ei onnistunut murtamaan liittoutuneiden puolustuslinjaa ja El Alameinin ensimmäinen taistelu päättyi tasapeliin. Rommel tiesi, että seuraava taistelu olisi ratkaiseva. Liittoutuneilla oli kuitenkin materiaalinen ylivoima, ilmaherruus ja lyhyet huoltolinjat. Rommelilla puolestaan oli pulaa joukoista ja huoltolinjat olivat erittäin pitkinä epäluotettavia. Liittoutuneet ehtivät usein upottaa hallussaan olevan Maltan saaren läheltä kulkevat Rommelin huoltolaivat (Rommel ihmetteli alituiseen esikunnalleen, miksi sotavoimien ylijohto ei vallannut Maltaa ). Tämän lisäksi Rommelin terveys alkoi pettää.
Syyskuussa 1942 Rommel joutui lähtemään sairauslomalle Italiaan ja Saksaan. Tällä välin liittoutuneiden komentaja Afrikassa oli vaihtunut. Uusi komentaja, Bernard Montgomery, organisoi joukkonsa ja aloitti suuren hyökkäyskannan Rommelin joukkoja vastaan. Saatuaan kuulla El Alameinin toisen taistelun alkaneen Rommel keskeytti sairauslomansa äkillisesti ja palasi Afrikkaan. Rommel ryhtyi välittömästi vastahyökkäykseen ja oli erittäin vihainen siitä, ettei hänen sijaisensa ollut jo aloittanut sitä. Rommelin hyökkäys tuli liian myöhään ja hän kärsi tappion. Tappion seurauksena Rommel aloitti mittavan perääntymisen, joka päättyi lopulta Tunisiassa Saksan Afrikan armeijan antautumiseen. Perääntymisen teki erittäin vaikeaksi se, että Rommelilta alkoi huonon huoltotilanteen seurauksena bensiini loppua. Rommel ei totellut Hitlerin käskyä, jonka mukaan hänen olisi pysyttävä asemissaan ja taisteltava, koska se olisi merkinnyt koko hänen armeijansa täydellistä tuhoutumista.
Perääntyessäänkin Rommel saavutti merkittäviä voittoja. Saksalaisten joukkojen antautuessa Afrikassa 13. toukokuuta 1943 Rommel oli tuhonnut liittoutuneilta enemmän panssarivaunuja kuin hänellä itsellään oli alun perin ollut. Rommelin suurin voitto perääntymisen aikana oli Kasserinen solan taistelu Tunisiassa, jossa hän kohtasi materiaalisesti ylivoimaisia, joskin kokemattomia yhdysvaltalaisia joukkoja. Taistelun päätyttyä yhdysvaltalaiset olivat menettäneet kaatuneina 300 ja sotavankeina 4 000 sotilasta, 200 panssarivaunua oli tuhottu ja 60 vallattu.
Pian tämän jälkeen, vuoden 1943 tammikuun lopulla italialainen kenraali Giovanni Messe nimitettiin johtamaan Rommelin joukkoja. Rommel itse poistui Afrikasta vasta 9. maaliskuuta 1943. Afrika Korpsin paikalliskomento jäi kenraalieversti Hans-Jürgen von Arnimille, joka jäi sotavangiksi joukkojensa kanssa. Rommelin lähtö salattiin Hitlerin nimenomaisesta määräyksestä, jotta taistelevien joukkojen moraali ei laskisi ja Rommelin aiheuttama pelko vihollisten keskuudessa säilyisi. Rommel taisteli viimeisen taistelunsa Afrikassa 6. maaliskuuta, jolloin hän hyökkäsi Montgomeryn joukkojen kimppuun. Britit olivat kuitenkin jo vuonna 1942 murtaneet saksalaisten Enigma-koodijärjestelmän, ja Montgomery sai tietoonsa Rommelin aikeet ja ehti organisoida joukkonsa ennen Rommelin hyökkäystä. Tappioiden kasvaessa Rommel keskeytti hyökkäyksensä.
Suomi-Rockin Korkeakoulu
The Boys: Suomi-Rockin korkeakoulu on suomalaisen rockyhtye Eero ja Jussi & The Boysin kokoelma-albumi.
Erwin Rommel
Italia 1943
Pian Italia alkoi käydä salaa rauhanneuvotteluja liittoutuneiden kanssa. Saksan ylin johto aavisti, että Italia oli vaihtamassa puolta, ja alkoi valmistella operaatiota Italian pohjoisosien valtaamiseksi. 17. elokuuta 1943 Rommel siirsi esikuntansa Münchenistä Gardajärvelle, koska hänet oli määrätty uudelleen johtamaan armeijaryhmä B:tä, mutta tällä kertaa hänen tavoitteenaan oli Pohjois-Italian miehittäminen. Kun Hitler lähettäisi hänelle koodisanan Axis, Rommelin oli määrä hyökätä Pohjois-Italiassa olevien italialaisten joukkojen kimppuun, riisua heidät aseista ja ottaa haltuunsa rannikkopuolustus. 8. syyskuuta 1943 kaikki radioasemat ympäri maailmaa julistivat Italian antautuneen liittoutuneille. Rommel sai samana iltana käskyn hyökätä Italiaan.
Saksalaisten joukot valtasivat Rooman. Torinossa ja Milanossa oli kommunistien innoittamia kapinoita, jotka Rommelin joukot kukistivat. Italian laivasto pakeni merelle suuntanaan liittoutuneiden hallitsemat satamat. Italian kuningas ja kruununprinssi pakenivat ja antautuivat liittoutuneille. Rommel ehdotti, että saksalaiset joukot vetäytyisivät Rooman pohjoispuolelle ja muodostaisivat sinne lopullisen puolustuslinjan liittoutuneiden hyökkäyksiä vastaan. Hitler kuitenkin määräsi puolustuslinjan muodostettavaksi Rooman eteläpuolelle. 19. lokakuuta Rommelille sanottiin, että Hitlerin lupaama virallinen nimitys Italian ylipäällikkyydestä olisi jo ”matkalla”, mutta jo samana iltana Rommel sai kuulla, että Hitlerin käsky oli pantu syrjään toistaiseksi. Rommel oli arvostellut Saksan ylimmän sodanjohdon suunnitelmia Italian puolustuksesta ja siksi menettänyt Italian ylipäällikkyyden.
Ranska 1943–1944
Rommelille kerrottiin 5. marraskuuta 1943, että hänelle annettaisiin tehtäväksi Atlantin vallin kunnostaminen Normandiassa Pohjois-Ranskassa. Tähän tehtävään Rommel tarvitsi laivastoasiantuntijan apua. Rommel valitsi tehtävään esikuntaupseerinsa suosituksesta vara-amiraali Friedrich Rugen.
Rommel kauhistui, kun hän sai selville, että Atlantin valli ei ollutkaan se mahtava muuri, jolla Saksan propagandakoneisto oli ylpeillyt, vaan että sen rakentaminen oli vielä pahasti kesken. Tärkeimpien satamien suojaksi oli pystytetty tykistöpattereita, mutta kaupunkien välillä vähäinen tykistö oli vain maahan kaivetuissa asemissa. Muutkin linnoitustyöt oli laiminlyöty. Miinoja ja muita ansoja oli vain murto-osa tarvittavasta. Lännen ylipäälliköksi alkuvuodesta 1942 tultuaan Gerd von Rundstedt totesi myös puolestaan Atlantin vallin huonon kunnon, mutta ei uskonut, että sitä saisi vahvistettua tarpeeksi hyväksi maihinnousun estäjäksi. Rommel pelkäsi, että liittoutuneiden invaasio alkaisi jo muutaman kuukauden päästä, joten hän organisoi uudelleen Atlantin vallin rakennustyöt ja nopeutti niitä tuntuvasti. Miljoonia uusia miinoja asennettiin paikoilleen mereen, rannalle ja maastoon, tuhansia tankkiesteitä pystytettiin niin rannalle kuin maaseudullekin.
Rommel oli eri mieltä komentajiensa – muun muassa von Rundstedtin – kanssa siitä, miten maihinnousu olisi parhaiten torjuttavissa ja miten panssarivaunut olisi sijoitettava Atlantin valliin nähden. Rommelin mielestä liittoutuneiden maihinnousuoperaation ensimmäinen päivä olisi ratkaiseva. Rommelin mukaan olisi mahdotonta työntää liittoutuneita enää takaisin veteen, jos he onnistuisivat saamaan sillanpääaseman ja saisivat raskaan kalustonsa maihin. Von Rundstedtin mielestä liittoutuneiden maihinnousua ei voitaisi estää, joten panssarivaunut olisi pidettävä kauempana rannikosta, jolloin ne voitaisiin nopeammin suunnata reservistä vihollisen sillanpään kimppuun.
Rommel vastusti tätä näkemystä, koska hänen mielestään liittoutuneilla olisi niin suuri ylivoima taivaalla, että Luftwaffe yksinkertaisesti työnnettäisiin pois. Liittoutuneiden ilmavoimat saisivat rauhassa hyökätä ryhmittyvien panssareiden kimppuun ja häiritä niitä siten, etteivät ne pääsisi perille ajoissa tukahduttamaan vihollisen laajenevaa sillanpäätä. Rommelin arvio liittoutuneiden ilmavoimien ylivoimaisuudesta osoittautui myöhemmin oikeaksi ja saksalaisten joukkojen liikkuminen todella vaikeaksi.
Hitler ei asettunut suoranaisesti Rommelin eikä von Rundstedtin kannalle joukkojen sijoittelukysymyksessä. Hitler kannatti Rommelia siinä, että rannikon täytyisi olla pääpuolustuslinja, mutta koska hän uskoi päähyökkäyksen tulevan Doverinsalmen yli, hän ei antanut Rommelin keskittää vahvoja panssarivoimia valmiiksi Normandian rannikolle. Normandian maihinnousun alkaessa 6. kesäkuuta 1944 Hitler kielsi panssarireservien liikuttamisen Normandiaan, koska hän uskoi sen olevan vain harhautus. Liittoutuneet onnistuivat valtaamaan ja vakiinnuttamaan pysyvän sillanpään Normandiasta.
17. heinäkuuta 1944 Rommel haavoittui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä Ranskassa, kun kaksi Spitfire-hävittäjää tulitti konekiväärein ja tykein hänen autoaan. Sirpaleet repivät Rommelin kasvot auki ja hänen kallonsa murtui neljästä kohtaa. Rommel vietiin Luftwaffen sairaalaan Bernayhin. Rommel tuli tajuihinsa seuraavana päivänä. Lääkärit olivat ihmeissään, että Rommel selvisi vammoistaan hengissä. Rommel pääsi sairaalasta kotiin 8. elokuuta.
Rommelin osuudesta heinäkuun 20. päivän salaliittoon kiistellään edelleen. Hänen leskensä lausunnon mukaan Rommel vastusti salaliittoa sen saamassa muodossa, sillä Rommelin mielestä Hitler olisi pitänyt pidättää ja tuomita oikeudenkäynnissä. Gestapo alkoi ilmeisesti varjostaa häntä, eikä hän enää liikkunut ulkona ilman pistoolia.
Kuolema
thumb|250px|Rommelin hauta [[Herrlingenissä, vähän matkan päässä Ulmin kaupungista länteen.]]
Lokakuun 14. päivänä 1944 Hitler lähetti Rommelin luo kaksi kenraalia, Wilhelm Burgdorfin ja Ernst Maiselin, joille hän oli antanut tehtäväksi välittää Rommelille ”tarjouksensa”: Rommelin perhettä ei lähetettäisi keskitysleirille ja hänen esikuntansa jätettäisiin rauhaan, jos Rommel tekisi itsemurhan syanidilla. ”Meillä on mukanamme valmistetta, joka vaikuttaa kolmessa sekunnissa”, Burgdorf sanoi Rommelille.
Rommel valitsi kuoleman. Hän pyysi kenraaleilta kymmentä minuuttia aikaa, jotta hän ehtisi hyvästellä perheensä ja esikuntaupseerinsa, kapteeni Aldingerin. Hänen pyyntöönsä suostuttiin. ”Viidentoista minuutin kuluttua olen kuollut”, Rommel kertoi Lucielle. ”Führerin määräyksestä on minun valittava myrkyn ja kunniatuomioistuimen välillä. Stülpnagel, Speidel ja Hofacker ovat ilmoittaneet minun olevan osallinen heinäkuun 20. päivän murhayritykseen”. Hyvästeltyään pikaisesti vaimonsa, poikansa ja talon muun väen Rommel ja kenraalit poistuivat autolla Rommelin kotitalon pihasta. Puolen tunnin kuluttua Erwin Rommel oli kuollut. Hitler oli varmistanut, ettei Rommel selviäisi hengissä mahdollisesta pakoyrityksestä. Rommelin kotitalo oli Gestapon piirittämä ja sille oli annettu käsky ampua Rommel, mikäli hän yrittäisi paeta. Rommelin saksalaisten keskuudessa nauttiman suuren kunnioituksen takia Hitler järjesti hänelle täysimittaiset sotilashautajaiset. Rommelin todellinen kuolinsyy salattiin ja Rommelin ruumis polttohaudattiin. Rommelin hauta sijaitsee Herrlingenissä vähän matkan päässä Ulmista.
Suosio ja rehabilitointi
Rommel ei ollut vielä ensimmäisen maailmansodan aikana kovinkaan tunnettu. Hän saavutti Hitlerin ja saksalaisten suosion menestyessään toisen maailmansodan taisteluissa. Rommel tuli tunnetuksi liittoutuneiden keskuudessa, kun hän johti Deutsches Afrikakorpsia Pohjois-Afrikassa. Komentajana Rommel nautti alaistensa arvostusta ja kunnioitusta jo uransa alusta lähtien. Hitler piti Rommelia yhtenä suosikkikenraaleistaan.
Rommelin mainetta ja hänen persoonansa vaikutusta liittoutuneiden keskuudessa kuvaa hyvin kenraali Claude Auchinleckin alaisilleen lähettämä määräys Pohjois-Afrikassa:
Yhtään sotilasta Rommelin komentamasta Saksan Afrikan armeijasta ei ole koskaan syytetty sotarikoksista. Kun epäilyt Rommelin osallisuudesta Hitlerin salamurhayritykseen tulivat julki natsi-Saksan entisissä vihollisvaltioissa, Rommelin arvostus kohosi entisestään myös hänen kotimaassaan. Vuonna 1969 Länsi-Saksassa nimettiin hävittäjäalus (FGS Rommel) hänen mukaansa.
Taistelut
thumb|250px|Erwin Rommel (keskellä) esikuntineen suunnittelemassa ”seuraavaa siirtoa” Afrikassa 1942.Erwin Rommel osallistui moniin taisteluihin elämänsä aikana. Niistä tärkeimmät olivat:
Teokset
Sekä Desmond Youngin vuonna 1950 että David Irvingin vuonna 1977 kirjoittama Rommelin elämäkerta on käännetty myös suomeksi. Molempia kirjoja on myöhemmin kritisoitu niiden esittämästä Rommel-kuvasta.
thumb|180px|Rommelin kuolinnaamio saksalaisessa panssarimuseossa
Populaarikulttuurissa
Ultra Bra on omistanut Erwin Rommelille kappaleen Säkeitä Erwin Rommelille.
Bandola
thumb|Moisés Torrealba soittamassa bandolaa. Bandola on muun muassa Venezuelassa käytetty kielisoitin. Siinä on tavallisesti neljä kieltä. Se on kehittynyt perinteisestä espanjalaisesta kitarasta.
Armas Kemppi
Armas Artturi Kemppi (5. elokuuta 1893 Hamina – 12. lokakuuta 1949 Sysmä) oli suomalainen jääkärieversti.
Opinnot
Kempin vanhemmat olivat kirvesmies Juho Kemppi ja Helena Leiri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Selma Inkisen kanssa. Kemppi kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista reaalilyseota ja suoritti valtionrautateiden virkamiestutkinnon vuonna 1912 sekä seitsemännen luokan Terijoen yhteiskoulussa vuonna 1923. Sotakorkeakoulun komentajakurssin hän suoritti vuonna 1928.
Jääkäriaika
thumb|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Rautatievirkamies Kemppi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 28. joulukuuta 1916 ja komennettiin Suomeen toukokuussa 1917.
Kohti sisällissotaa
Suomeen saavuttuaan Kempin tehtäväksi tuli syksystä 1917 lähtien kouluttaa ja järjestää Loviisan suojeluskunta. Sen tehtyään hän toimi Loviisan suojeluskunnassa harjoituspäällikkönä. Sisällissodan puhjettua hän keräsi kouluttamansa suojeluskuntajoukot ja ryhmitti joukkonsa Loviisassa vastarintaan punaisia vastaan, mutta joutui lopulta vetäytymään punaisten voiman tieltä Pernajan saaristossa olevalle Orrengrundin luotsiasemalle. Siellä Kemppi tunsi olonsa tukalaksi ja lähti muutamia miehiä mukanaan pyrkimään valkoiselle rintamalle Sysmään ja onnistuikin yrityksessään, jossa käytettiin reittiä Artjärvi–Mankala–Vuolenkoski ja Heinola. Sysmään Kempin johtamat joukot saapuivat helmikuun puolivälissä, ilmoittautuen sikäläiselle suojeluskuntapäällystölle. Kemppi määrättiin maaliskuun alussa päälliköksi Lusissa olevaan Sysmän 3. komppaniaan, josta myöhemmin muodostettiin Sysmän 1. pataljoonan 3. komppania ja myöhemmin Etelä-Savon rykmentin 10. komppania. Tämän jälkeen Kemppi otti osaa Suomen sisällissotaan Lusissa, toisessa Heinolan valtausyrityksessä ja Hillosensalmella. Sodan loppuvaiheilla hän siirtyi saamansa määräyksen perusteella 30. huhtikuuta 1918 valtionrautateiden palvelukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kemppi toimi Loviisan suojeluskunnan paikallispäällikkönä 16. toukokuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan, jonka jälkeen hänet komennettiin Jääkäriprikaatin miinanheittäjäkomppaniaan nuoremmaksi upseeriksi ja 2. maaliskuuta 1920 alkaen edellä mainitun komppanian päälliköksi. Kemppi siirrettiin 2. kesäkuuta 1920 komppanianpäälliköksi Käkisalmen läänin rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. huhtikuuta 1921 päälliköksi II Polkupyöräpataljoonan 3. komppaniaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Keski-Suomen rykmentin II pataljoonaan, josta hänet siirrettiin edelleen komentajaksi 13. helmikuuta 1930 Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonaan. Ylivieskan sotilaspiirin päälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933 ja Pohjan rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi 1. heinäkuuta 1934 sekä Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi 6. elokuuta 1935.
Talvi- ja jatkosota
thumb|Rykmentin komentaja jääkärieversti Armes Kemppi (oikealla) antaa taistelukäskyä pataljoonan komentaja jääkärimajuri [[Eino Polónille.]] Kemppi osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 21:n komentajana ja johti rykmenttiään Taipaleen taisteluissa. Välirauhan aikana hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin 7. Prikaatin komentajaksi.
Kuudennen Armeijakunnan komentaja Aarne Blick esitti 28. elokuuta 1942 Armas Kempille Mannerheim-ristiä, jonka Mannerhein jätti hyväksymättä.
Dassault Mirage IV
thumb|Kuvassa pommituslentolaivue 1/91 Gascognen Dassault Mirage IVP Dassault Mirage IV on Ranskassa suunniteltu ja valmistettu yli äänen nopeudella lentävä eli supersooninen sotilaslentokone. Sen valmistaja on Dassault Aviation. Koneen ensilento tapahtui 17. toukokuuta 1959 ja julkinen esittely 1. lokakuuta 1964. Konetyyppiä valmistettiin vuosina 1963—1968 kaikkiaan 66 koneyksilöä, joista neljä oli prototyyppejä. Konetyyppi ei ole enää sotilaskäytössä. Se on korvattu muun muassa Mirage 2000N -tyypillä.
Mirage IV kykeni 2.2 Machin nopeuteen (2 340 km/h) sekä saavuttamaan 20 000 metrin käytännöllisen lakikorkeuden. Koneen 2x Snecma Atar 9K-50 suihkuturbiinit olivat 64,7 kN tehoiset, sekä jälkipoltolla varustetut. Niiden turvin kone pystyi pitämään jatkuvasti yllä 2.0 Machin matkanopeutta. thumb|Ranskan ilmavoimien Mirage IVP.
Kehitys
pienoiskuva|Dassault Mirage IVP vuonna 2003 RAF Fairfordissa. Dassault Mirage IV suunniteltiin ääntä nopeammaksi ja kykeneväksi iskemään ydinaseilla, kun Ranska kehitti omaa ydinaseohjelmaansa. Ensimmäinen prototyyppi näytti paljon Dassault Mirage III:lta, mutta se pystyi ottamaan lähes kolme kertaa enemmän polttoainetta ja se oli lähes kaksi kertaa isompi ja kaksi kertaa painavampi.
Vuonna 1996 Mirage IV korvattiin Mirage 2000:lla ja jäljelle jääneet koneet siirrettiin tiedustelutehtäviin. Mirage IV on ollut käytössä vain Ranskan ilmavoimilla.
Bidache
thumb|250px|Lihurri-joki Bidachessa Bidache on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 066 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bidachen pinta-ala on 30 neliökilometriä.
Titu Maiorescu
thumb Titu Liviu Maiorescu (27. helmikuuta 1840 Craiova, Valakia – 1. heinäkuuta 1917 Bukarest) oli romanialainen poliitikko ja kulttuurivaikuttaja. Hän kuului konservatiivipuolueeseen ja toimi vuosina 1912–1913 Romanian pääministerinä.
Maiorescu opiskeli Wienissä, Berliinissä ja Pariisissa. Hän toimi vuodesta 1862 filosofian professorina Iașin yliopistossa. Hän oli yksi kirjailijaseura Junimean perustajista ja kuului Romanian kirjallisuuden uuden suuntauksen johtaviin henkilöihin. Toimiessaan vuosina 1874–1876 ja 1888–1889 Romanian opetusministerinä Maiorescu kehitti maan koululaitosta. Hänet valittiin myös Romanian parlamenttiin ja nimitettiin vuonna 1884 logiikan ja nykyfilosofian historian professoriksi Bukarestin yliopistoon. Hän julkaisi teoksia muun muassa romanialaisesta runoudesta, filosofiasta ja politiikasta.
Maiorescu oli 1911–1912 ulkoministerinä Petre Carpin hallituksessa. Hän tuli myös Carpin seuraajana pääministeriksi huhtikuussa 1912. Maiorescun pääministerikaudelle osuivat Balkanin sodat. Romania pysyi puolueettomana ensimmäisessä Balkanin sodassa, mutta osallistui Bulgarian vastaiseen koalitioon toisessa sodassa. Sodan jälkeen Maiorescu isännöi Bukarestin rauhankonferenssia elokuussa 1913. Hän joutui eroamaan pääministerin paikalta vuoden 1913 lopussa riitaannuttuaan liittolaisensa Take Ionescun kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Maiorescu kannatti Romanian puolueettomuutta.
Tumba (musiikkilaji)
Tumba on eräs musiikin tyylilaji. Se on peräisin Karibian merellä sijaitsevalta Curaçaon saarelta. Se kehittyi 1600-luvulla afrikkalaisesta kansanmusiikista. Uudemmassa tumbassa on vaikutteita myös merenguesta ja latinalaisamerikkalaisesta jazz-musiikista.
Ligue Professionnelle 1 -kausi 2011–2012
Ligue Professionnelle 1 -kausi 2011–2012 on Tunisian jalkapallon pääsarjan 57. kausi. Kausi alkoi 4. marraskuuta 2011 ja päättyi 3. lokakuuta 2012. Hallitsevana mestarina kaudelle lähti Espérance, joka myös voitti pääsarjan neljä pistettä ennen Bisertaa. Sarjan laajentumisen myötä edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet AS Gabès ja ES Hammam-Sousse säilyivät sarjassa. Ligue 2:sta pääsarjaan nousivat US Monastir ja ES Beni Khalled.
Edellisen kauden keskeydyttyä Tunisian vallankumouksen myötä, se loppui vasta heinäkuussa. Tämän myötä kyseinen kausi aloitettiin marraskuussa, koska aikaisemmin sarja on alkanut heinäkuussa.
Xiaomi Mi Pad 2
Xiaomi Mi Pad 2 on Xiaomin 27. marraskuuta 2015 julkaisema taulutietokone, jossa on esiasennettuna Android Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
James Ivory (matemaatikko)
James Ivory oli skotlantilainen matemaatikko, joka keksi ellipsoideja kuvaavan Ivoryn lauseen ja tutki taivaankappaleiden ratoja sekä valon heijastumista. Hän kirjoitti aktiivisesti Philosophical Transactions of the Royal Society of Edinburgh -julkaisuun, jossa hän vuonna 1809 esitteli kehittämänsä Ivoryn lauseen. Hän kirjoitti elämänsä aikana muutamia artikkeleita Encyclopædia Britannicaan.
Xiaomi Mi Pad 2
Muotoilu
Xiaomi Mi Pad 2 -taulutietokoneessa on 7,9-tuumainen näyttö QXGA-resoluutiolla.
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 2,2 Gigahertsin 4-ydin prosessori. Laitteessa on 2 Gigatavua RAM-muistia ja 64 Gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia
Laitteessa on 8 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla.
Lähteet
https://www.phonearena.com/phones/Xiaomi-Mi-Pad-2_id9810
Barbu Catargiu
thumb|Barbu Catargiu, tuntemattoman tekijän maalaama muotokuva. Barbu Catargiu (26. lokakuuta 1807 Valakia – 20. kesäkuuta 1862 Bukarest) oli ensimmäinen Romanian pääministeri vuonna 1862. Hänet salamurhattiin.
Catargiu opiskeli nuoruudessaan yhdeksän vuoden ajan Pariisissa. Hän kuului Valakian Obştească-kansankokoukseen, mutta pakeni maasta vuoden 1848 vallankumouksen aikana. Palattuaan hänestä tuli konservatiivinen poliittinen vaikuttaja, joka puolusti pajarien oikeuksia. Alexandru Ioan Cuzan tultua Romanian ensimmäiseksi ruhtinaaksi Catargiu toimi vuodesta 1859 maan valtiovarainministerinä, kunnes hänet nimitettiin 15. helmikuuta 1862 ensimmäiseksi pääministeriksi. Pääministerinä Catargiu puolusti maaorjuuden säilyttämistä, rajoitti paino- ja kokoontumisvapautta ja määräsi sotilaat estämään väkijoukoilta vuoden 1848 vallankumouksen muiston juhlimisen Blajin Câmpia Libertății -kentällä, mikä herätti vihaa häntä kohtaan. Hän määräsi myös aloittamaan Moldavian ja Valakian yhdistävän rautatien rakentamisen. Tuntemattomaksi jäänyt sala-ampuja ampui Catargiun tämän hevosvaunuihin 20. kesäkuuta 1862 Bukarestin tuomiokirkon edessä.
Cuatro
Cuatro (, 'neljä') on ryhmä erilaisia Latinalaisen Amerikan kielisoittimia. Ne ovat kehittyneet perinteisestä espanjalaisesta kitarasta. Cuatrot ovat yleisimpiä Venezuelassa. Venezuelalaisissa cuatroissa on neljä kieltä. Puertoricolaisissa cuatroissa taas on tavallisesti kymmenen kieltä. Sitä pidetään alueen kansallissoittimena. .
thumb|left|150px|Cuatro puertorriqueño
Vierumäen taistelu
Punaisten perääntyminen Vierumäelle
17.–18 huhtikuuta käydyn Anianpellon taistelun aikana valkoisten majuri Hans Kalm pyysi Savon ryhmän komentajaa eversti Alexander Tunzelman von Adlerflugia lähettämään joukkoja sulkemaan punaisten pakoreitti Asikkalan itäpuolelle Vesivehmaankankaalle. Punaiset kuitenkin saivat aikeista vihiä ja lähettivät 18. huhtikuuta Kalkkisista liikkeelle lähteneitä valkoisia vastaan noin 150 miehen osaston. Matkalla kohtaamansa vastarinnan vuoksi kapteeni Kustaa Tapolan johtama valkoisten komppania ehti Asikkalan ja Vierumäen väliselle maantielle, vasta kun perääntyvät punaiset olivat jo ehtineet ohittaa Kalkkisiin johtavan maantien risteyksen.
Tapolan komppania kohtasi Asikkalasta saapuneen Kalmin johtaman osaston. Joukkojen oli tarkoitus yhdistyä ja vallata Vierumäki, mikä puolestaan pakottaisi punaiset luopumaan Heinolasta. Kalm kuitenkin sai tietoonsa, että saksalaiset olivat edenneet Lahteen, ja lähti vastaanottamaan heitä. Näin Tapola aloitti 20. huhtikuuta etenemisen Vesivehmaalta Vierumäelle kahden komppanian voimin ilman Kalmin apua. Yhteensä hänen komennossaan oli noin 430 miestä.
Ensimmäiset punaiset olivat jo noin neljän kilometrin päässä Muttalan talon luona, josta ne kuitenkin vetäytyivät nopeasti parin kilometrin päähän Urajärvelle. Punaiset olivat asemissa Kirilänmäellä, josta he konekivääreillään tulittivat lännestä edenneitä valkoisia. Punaiset perääntyivät kylästä puolentoista tunnin taistelun jälkeen, menetettyään sitä ennen yhden komppanianpäällikön kaatuneena. Tämän jälkeen osapuolet kohtasivat seuraavan kerran seitsemän kilometrin päässä Härkälässä, jossa noin 200 punaista yllätti rynnäköllään valkoisten marssikolonnan.
Taistelu Vierumäellä
Varsinainen taistelu käytiin noin kilometrin päässä Härkälästä Asikkalan–Vuolenkosken ja Lahden–Heinolan maanteiden risteyksessä, jonka ympäristöön valkoiset levittäytyivät Lähteen ja Huvisen talojen välille estämään punaisten etenemisen itää kohti. Alueelle tuli perääntyviä punaisia lähinnä pohjoisesta Heinolan suunnasta, mutta myös etelästä Lahdesta, jossa taistelu oli käynnistynyt 19. huhtikuuta. Heinolan evakuointi oli aloitettu samana päivänä, ja vuorokautta myöhemmin kaupunki oli tyhjä punaisista. Yhteensä Vierumäelle kerääntyi noin 1 500–2 000 punaista, joita johti Heinolan rintamapäällikkö Hannes Järvimäki. Punaisilla oli käytössään neljä tykkiä ja kahdeksan konekivääriä.
Merengue (musiikki)
Merengue on Dominikaanisesta tasavallasta peräisin olevaa eloisaa tanssimusiikkia. Se kehittyi 1930-luvulla. Merengueta soittaviin yhtyeisiin kuuluu muun muassa saksofoni, harmonikka, kitara ja guiro.
Vierumäen taistelu
Taistelu Vierumäellä
24. huhtikuuta Lahden Uudestakylästä perääntyi Vierumäen ja Vuolenkosken välillä sijaitsevaan Järvisen kylään 400:n pakoreittiä etsineen punaisen joukko, jonka kanssa Lahdesta eurannut Kalmin komppania otti yhteen. Punaiset pitivät Vuolenkoskea hallussaan runsaan viikon ajan ja jatkoivat perääntymistään Kymijoen ylitse, kunnes 29. huhtikuuta valkoiset valtasivat kylän.
Tappiot
Valkoiset menettivät taistelussa noin 10 kaatunutta ja 40 haavoittunutta, joiden joukossa oli myös jalkaansa osuman saanut kapteeni Tapola. Taistelussa kaatuneiden punaisten lukumäärä ei ole tiedossa, mutta muistitiedon ja arkistolähteiden perusteella Vierumäen joukkohautaan haudattiin noin 200–280 punakaartilaista, joista suurin osa on teloitettuja. Heidän tarkka lukumääränsä ja vainajien henkilöllisyys ei kuitenkaan ole selvillä. Heinolan miehittäneitä valkoisten joukkoja komentanut Georg Londén laski taistelua seuranneena päivänä 208 kaatunutta punaista. Suomen sotasurmat -tietokanta tuntee kuitenkin vain 18 Vierumäellä kaatunutta punaista, mikä johtuu siitä, että suurin osa kaatuneista oli kotoisin muualta Suomesta.
Tutkija Tuomas Hopun mukaan punaisia kaatui ja teloitettiin vain enintään 30–50. Hän on löytänyt arkistoista yhdeksän Vierumäellä kaatuneen valkoisen ja 30 punaisen nimet. Myös Tauno Tukkisen mukaan lukumäärä on enintään 20–40.
Vierumäen joukkohauta
Vierumäellä kaatuneet ja teloitetut kerättiin taistelun jälkeen maanteiden varsilta ja haudattiin Laukkalankankaalle, joka myöhemmin nimettiin Hautapelloksi. Joukkohaudassa on yli 300 vainajaa. Perimätiedon mukaan sinne on haudattu myös kulkutauteihin menehtyneitä Heinolan asukkaita. Lisäksi paikallisia työväenaatteen ja punaisten kannattajia kerrotaan ammutun haudan reunalla. Muistomerkin hauta sai vasta vuonna 1949.
Taistelupaikalle alkujaan syntynyt joukkohauta on nykyään jäänyt Versowood Oy:n teollisuusalueen keskelle. Versowood ilmoitti vuonna 2016 haluavansa siirtää joukkouhaudan pois ahtaaksi käyneeltä tontiltaan, ja marraskuussa 2018 Itä-Suomen aluhallintovirasto antoi luvan joukkohaudan vainajien siirtämiseksi Heinolan keskustan hautausmaalle.
Sheffield Wednesday FC
Sheffield Wednesday Football Club on jalkapalloseura Englannin Sheffieldistä. Sen edustusjoukkue pelaa Englannin mestaruussarjassa, jonne se putosi keväällä 2021. Vuonna 1867 perustettu Sheffield Wednesday on yksi Englannin vanhimmista jalkapalloseuroista.
Sheffield Wednesday on voittanut Englannin liigan mestaruuden neljästi (1903, 1904, 1929, 1930) ja FA Cupin kolmesti (1896, 1907, 1935). Se oli yksi Englannin valioliigan perustajista vuonna 1992. Seuran paikallisvastustaja on Sheffield United.
Futsal-ykkönen (naiset)
Naisten Futsal-Ykkönen  on naisten futsalin toiseksi korkein sarjataso.
Sheffield Wednesday FC
Sheffield Wednesdayn kotistadion on 39 812 -paikkainen Hillsborough, jolla se on pelannut vuodesta 1899.
Krikettiseurasta jalkapalloseuraksi
Sheffield Wednesdayn perustivat nimellä The Wednesday Football Club krikettiseura The Wednesday Cricket Clubin jäsenet keskiviikkona 4. syyskuuta 1867. Krikettiseura oli perustettu jo vuonna 1820, ja sen nimi tuli viikonpäivästä, jolloin sen lähinnä käsityöläisistä koostuneella pelaajistolla oli vapaata töistä ja aikaa osallistua seuran toimintaan. Alun perin jalkapalloseura perustettiin ylläpitämään pelaajien kuntoa talvikuukausina, mutta jalkapallo ohitti pian kriketin suosiossa. Krikettiseura hajosi syyskuussa 1924 ja jalkapalloseura vaihtoi nimensä nykyisekseen kesäkuussa 1929. Seura on perustettu kymmenen vuotta myöhemmin kuin maailman vanhin jalkapalloseura Sheffield FC.
Ammattimaisempaan suuntaan
Seuran toiminta alkoi kehittyä ammattimaisempaan suuntaan 1880-luvulla. Vuonna 1887 jalkapalloa ryhdyttiin pelaamaan ammattilaisjoukkueena. Seura selvisi vuonna 1890 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen Blackburn Roversille lukemin 1–6. Wednesday hyväksyttiin The Football Leaguen jäseneksi vuonna 1892. Ensimmäisen merkittävän voittonsa seura saavutti vuonna 1896, kun FA Cupin loppuottelussa Wednesday voitti Wolverhamptonin maalein 2–1. Seura putosi Englannin 1. divisioonasta kauden 1898–1899 päätteeksi, kun se jäi sarjan viimeiseksi 24 sarjapisteellä. The Wednesday nousi seuraavalla kaudella takaisin 1. divisioonaan. 1900-luvun ensimmäiset vuosikymmenet olivat Sheffield Wednesdayn historiassa menestyksen aikaa. Wednesday voitti Englannin liigan mestaruuden peräkkäisinä vuosina 1903 ja 1904. 1903 se keräsi sarjassa 42 pistettä ja voitti toiseksi sijoittuneen Aston Villan pisteellä. Seuraavana vuonna Wednesdayn pistemäärä oli 47, joka oli kolme pistettä enemmän kuin toiseksi sijoittuneella Manchester Cityllä. Vuonna 1907 Wednesday voitti toisen kerran seuran historiassa FA Cupin. Se voitti cupin loppuottelussa Evertonin maalein 2–1. Menestysvuosien jälkeen seurasi parin vuosikymmenen mittainen heikompi jakso. Kaudella 1919–1920 seura jäi selvästi 1. divisioonan viimeiseksi ja putosi 2. divisioonaan, josta se nousi takaisin kauden 1925–1926 päätteeksi. Seuraavat Englannin liigamestaruudet Wednesday saavutti vasta vuosina 1929 ja 1930 pitkäaikaisen managerinsa Robert Brownin johdolla. Vuonna 1935 seura voitti kolmannen kerran FA Cupin.
Hissiliikettä sarjatasojen välillä
Sheffield Wednesdayn seurahistoriassa tunnusomaista ovat olleet jatkuvat sarjatasojen vaihtumiset vuosikymmenten aikana. Hissiliike 1. ja 2. divisioonan välillä oli erityisen leimallista 1950-luvun ajan. Seura putosi kolme kertaa 1950-luvun aikana 1. divisioonasta nousten heti seuraavalla kaudella takaisin pääsarjaan. Kauden 1958–1959 päätteeksi Wednesday nousi jälleen 1. divisioonaan ja pystyi säilyttämään nyt paikkansa korkeimmalla sarjatasolla. Kaudella 1960–1961 Wednesday sijoittui toiseksi 1. divisioonassa Tottenham Hotspursin voittaessa mestaruuden. Tämän jälkeen Wednesday ei yltänyt vastaaviin sijoituksiin 1. divisioonassa säilyttäen kuitenkin asemansa ylemmässä keskikastissa. Vasta kaudesta 1969–1970 muodostui seuralle todella vaikea. Seura jäi 1. divisioonan viimeksi ja putosi 2. divisioonaan. Putoamisen jälkeen seura joutui vapaaseen pudotukseen. Viiden 2. divisioonan kauden jälkeen Wednesday jäi kaudella 1974–1975 viimeiseksi 2. divisioonassa ja putosi 3. divisioonaan. Seuraavalla kaudella 1975–1976 Wednesday vältti täpärästi putoamisen 4. divisioonaan. Seuraavien kolmen kauden ajan Wednesday pysytteli 3. divisioonan keskikastissa ja nousten 2. divisioonaan vasta kauden 1979–1980 päätteeksi.
Northfield Park
Northfield Park on hevoskilpa-ajorata Northfieldissä Yhdysvaltain Ohion osavaltiossa lähellä Clevelandin kaupunkia.
Sheffield Wednesday FC
Paluu 1. divisioonaan
Vuonna 1983 Wednesdayn uudeksi manageriksi valittiin Howard Wilkinson. Kauden 1983–1984 päätteeksi Wednesday sijoittui toiseksi 2. divisioonassa ja nousi yli vuosikymmenen tauon jälkeen 1. divisioonaan. Seuraavien kausien aikana Wednesdayn sijoitukset vaihtelivat kymmenennen sijan molemmin puolin 1. divisioonassa. Howard Wilkinsonin aika Wednesdayn managerina päättyi lokakuussa 1988 hänen siirryttyä Leedsin manageriksi. Selkeä pudotus Wednesdayn menestyksessä tapahtui kaudella 1989–1990 ja Wednesday putosi jäälleen 2. divisioonaan. Wednesday nousi kuitenkin heti seuraavan kauden päätteeksi takaisin korkeimmalle sarjatasolle manageri Ron Atkinsonin johdolla.
Northfield Park
Northfieldin 806 metrin pituisella radalla kilpaillaan ympäri vuoden neljä kertaa viikossa (marras-joulukuussa viisi). Sen lisäksi radalla järjestetään vedonlyöntiä suoralähetyksistä vuoden jokaisena päivänä paitsi joulupäivänä. Radan päätapahtuma on Battle of Lake Erie, jota seuraa vuosittain liki 10 000 katsojaa. Battle of Lake Erie on suurin Pohjois-Amerikan peitsareiden avoin kilpailu.
Sheffield Wednesday FC
Valioliigassa 1991–2000
Uudeksi manageriksi valittiin vuonna 1991 Trevor Francis. Sarjanousun jälkeinen kausi 1991–1992 eteni erinomaisesti. Sheffield Wednesday sijoittui lopulta kolmanneksi ja saavutti paikan UEFA cupiin. Seuraavien vuosien aikana Wednesday pysyi 1. divisioonasta Valioliigaksi muuttuneen pääsarjan keskikastissa. Vasta kaudesta 1999–2000 muodostui todella vaikea. Kausi alkoi todella huonosti ja kauden päätteeksi Wednesday putosi 1. divisioonaan.
Northfield Park
Northfield Parkilla on Ohion ainoa etävetokeskus Cedar Downs Sanduskyssa. Se kuului aiemmin toledolaiselle Raceway Parkille.
Historia
Northfield Parkin paikalla sijaitsi vuonna 1934 valmistunut Sportsman Park, josta aiottiin alun perin koirakilpailurataa englanninvinttikoirille. Suunnitelma koiraradasta ei toteutunut, ja Sportsman Park myytiin. Siitä tehtiin pienoisautojen kilparata ja sillä ajettiin kaksikymmentä vuotta kunnes kiinnostus lajiin hupeni. Vuonna 1956 Sportsfield purettiin uuden hevosradan tieltä.
Sheffield Wednesday FC
Kotikenttä
Sheffield Wednesdayn kotikentät ovat vaihtuneet useasti seuran historian aikana. Wednesdayn kotikenttänä oli esimerkiksi Bramall Lane, kunnes Sheffield United otti kentän kotikentäkseen. Vuonna 1899 Sheffield Wednesday siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Hillsborough Stadiumille, jossa seura on pelannut kotiottelunsa siitä lähtien. Stadionilla tapahtui 15. huhtikuuta 1989 FA Cupin välieräottelun alussa Hillsborough'n onnettomuus. Liverpoolin kannattajien päätykatsomoon päästettiin liikaa katsojia ja seurasi tungos, jossa sai surmansa 97 ihmistä.
Northfield Park
Historia
Northfield Parkin rakennutti ja omisti läheisen Grandview Racewayn omistaja sekä eräs Ohion tärkeimmistä amerikanravurien kasvattajista Walter J. Michael laajentamaan kilpailukautta. Uusi rata avattiin 23. elokuuta 1957. Se oli Painesville Racewayn ja Grandview Racewayn jälkeen kolmas kilpa-ajorata koillisessa Ohiossa. Sittemmin muut kaksi rataa on suljettu. Vuonna 1972 clevelandilainen Carl Milstein osti radasta osuuden.
Carl Milsteinin kuoltua vuonna 1999 radan hallinta siirtyi hänen pojalleen Brock Milsteinille. Nuoremman Milsteinin ja radan toiminnanjohtaja Tom Aldrichin tavoitteena Northfield Parkin suhteen on painottaa sen kilpailutoimintaa mutta tarjota myös suoralähetysveikkaajille mahdollisimman miellyttävät tilat.
Vastauksena kiristyvään kilpailuun vedonlyöjistä Northfield Park on uudistanut tilojaan yli 13 miljoonalla dollarilla vuoden 1996 jälkeen. Vuonna 2008 radalle avattiin uudet ravintola Trackside Loung ja baari Sportsbar terasseineen.
Sinan Antoon
thumb|right|Sinan Antoon, [[Michael Palmer ja Russell Banks.]]
Sinan Antoon (s. 1967 Bagdad) on irakilainen kirjailija, runoilija, kielenkääntäjä sekä elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän muutti Persianlahden sodan jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän sai arabialaisessa kirjallisuudessa filosofian tohtorin arvon Harvardin yliopistosta. Hänen runojaan ja artikkeleitaan on julkaistu arabiaksi ja englanniksi lukuisissa lehdissä. Hän on kirjoittanut kaksi arabiankielistä runokokoelmaa ja on lisäksi romaanikirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty englanniksi, italiaksi, saksaksi, portugaliksi ja norjaksi.
Antoon on kääntänyt muun muassa Mahmud Darwishin teoksia ja saanut tästä Penin käännöspalkintoehdokkuuden (2004). Vuonna 2003 Antoon palasi Irakiin tuottamaan ja ohjaamaan dokumenttia irakilaisten elämästä Saddam Husseinin ajan jälkeen. Antoon on opettanut arabialaista kirjallisuutta New Yorkin yliopistossa vuodesta 2005.
Red Orchestra: Ostfront 41–45
Red Orchestra: Ostfront 41–45 on Tripwire Interactiven kehittämä ja Bold Gamesin julkaisema toiseen maailmansotaan perustuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin maaliskuussa 2006 Microsoft Windowsille.
Red Orchestra: Ostfront 41–45 on joukkuepohjainen sotapeli, joka on tarkoitettu ensisijaisesti pelattavaksi Internetissä moninpelinä, mutta peliä on mahdollista pelata myös yksinpelinä botteja vastaan. Pelin julkaisija on Bold Games, mutta digitaalisesti peliä jakelee myös Valve Corporation Steam-palvelun välityksellä.
Taistelukentät
Red Orchestra: Ostfront 41–45 sisältää tällä hetkellä 16 virallista karttaa. Näiden karttojen lisäksi pelin yhteydessä saatava kehitystyökalu on tuottanut monia pelaajien itse tekemiä karttoja.
Bidart
thumb|250px|Château d’Ilbarritz Bidart on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 670 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bidartin pinta-ala on 12 neliökilometriä.
Bilhères
thumb|250px|Bilhères'n kylä Bilhères on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 158 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bilhères'n pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Ohion senaatti
Ohion senaatti on Ohion osavaltion parlamentin ylähuone. Se perustettiin 1802, kun Ohiosta tehtiin Yhdysvaltain osavaltio. Ensimmäinen senaatti kokoontui Chillicothessa, ja sen puhemies oli vapaussodan veteraani Nathaniel Massie. Ensimmäisessä senaatissa oli 14 senaattoria. Ohion toinen perustuslaki kirjattiin 1851. Sen myötä perustettiin Ohion varakuvernöörin virka, jonka haltija valvoisi senaattia. Ohion ensimmäinen varakuvernööri oli William Medill. Nykyisen muotonsa senaatti sai 1967, jolloin senaatista tehtiin 33-jäseninen. Senaatin johtaja nimitettiin puheenjohtajaksi.
Ohion senaatin jäsenet valitaan 33 vaalipiiristä. Piirit ovat maantieteellisesti eri kokoisia, ja niiden koko vaihtelee kaupungin osista useiden piirikuntien laajuisiin kokonaisuuksiin. Jokainen senaattori kuitenkin edustaa noin 344 000 äänestäjää. Senaattorit voivat istua maksimissaan kaksi neljän vuoden kautta.
Xiaomi Mi 5
Xiaomi Mi 5 on Xiaomin 1. maaliskuuta 2016 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 6.0 (Marshmallow) Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Muotoilu
Xiaomi Mi 5 -älypuhelimessa on 5,2-tuumainen näyttö Full HD-resoluutiolla.
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 2,2 Gigahertsin 4-ydin prosessori. Laitteessa on 4 Gigatavua RAM-muistia ja 128 Gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia
Laitteessa on 16 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 4 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla.
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 6.0 (Marshmallow) Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Lähteet
https://www.phonearena.com/phones/Xiaomi-Mi-5_id9055
Raimo Nenonen
Raimo Olavi Nenonen (22. kesäkuuta 1936 Antrea – 2. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja virkamies, joka oli 1983–1990 valtion työmarkkinajohtaja. Hän työskenteli valtiovarainministeriön palkkaosaston osastopäällikkönä ja siinä tehtävässä neuvotteli työnantajan edustajana työehtosopimusneuvotteluissa ja oli siten valtion työmarkkinajohtaja.
Julius Taskinen
Julius Nico Nestori Taskinen (s. 20. elokuuta 1999 Eisenstadt, Itävalta) on suomalainen kestävyysurheilija. Taskisen edustama urheiluseura on Lappeenrannan Urheilu-Miehet.
Raimo Nenonen
Nenonen aloitti uransa poliisikonstaapelina vuonna 1959, suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1961 ja sai varatuomarin arvon 1964. Hän työskenteli sen jälkeen useissa valtion virastoissa ja ministeriöissä, viimeksi valtiovarainministeriössä. Nenonen sai julkisuutta vuoden 1986 virkamieslakon aikana, jolloin hän paheksui lakon ulottamista tasavallan presidentin kansliaan ja ulkoministeriöön. Viimeisinä työvuosinaan hän sairasteli paljon.