cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pergamonin gymnasion
Rakennukset
pienoiskuva|vasen|upright=0.98|Gymnasionin raunioita. Keskitasanteen itäosassa sijaitsi pieni korinttilaista tyyliä edustanut temppeli, joka oli omistettu Herakleelle. Keskitasanteen pohjoislaidalla eli ylätasanteen puolella oli kaksikerroksinen doorilaista tyyliä edustanut stoa eli pylväshalli. Tasanteen eteläpuolella sijaitsi pieni alatasanne.
Ylätasanteella oli palaistra, jonka länsi-, pohjois- ja itäsivuilla oli kaksikerroksiset pylväiköt, jotka olivat alun perin doorilaista ja myöhemmin joonialaista tyyliä. Näin kokonaisuudessa oli käytetty kaikkia kolmea klassista pylväsjärjestelmää. Pohjoissivun pylväikön takana olivat odeion, efebeion ja keisarikultille omistettu huone. Palaistran länsipuolella oli joonialaista tyyliä edustanut prostyylitemppeli, jonka arvellaan olleen omistettu Asklepiokselle, sekä kylpylärakennus. Palaistran itäpuolella oli toinen kylpylä. Eteläsivulla oli katettu ”kellaristadion” eli juoksurata (ksystos) juoksuharjoittelua varten.
Alueelta on löydetty lukuisten veistosten osia. Niihin lukeutuu muun muassa Attalos II:n sekä Herakleen patsaan jäänteitä.
Hirado
Hirado on Japanin kaupunki Kyūshūn alueella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Sasebon luoteispuolella. Kaupunkiin kuuluu pieni osa Kyūshūn pääsaarta ja noin 40 muuta saarta, joista suurin on Hiradon pitkänomainen saari; muita merkittäviä saaria ovat Azuchi-ōshima, Takushima ja Ikitsukishima. Kaupungin pohjoispuolella avautuu Genkainmeri ja länsipuolella Itä-Kiinan meri. Hiradossa on 32 466 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 235,08 neliökilometriä.
Historia
Vuodesta 1550 lähtien Hirado kukoisti noin 90 vuoden ajan ulkomaankaupan satamana, jossa vierailivat portugalilaiset, hollantilaiset ja brittiläiset laivat. Edo-kaudella se kehittyi Hiradon daimiokunnan linnanaluskaupunkina Matsura-klaanin hallinnassa. Japanin nykyisen kunnallishallinnon osana Hirado sai kaupunkioikeudet vuonna 1955, kun silloiseen Hiradon maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi ympäristön kyläkuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Tabiran ja Ikitsukin maaseutukaupungit ja Ōshiman kunta.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat esimerkiksi Hiradon linna, Hiradon hollantilainen kauppa-asema, Saikyō-jin temppeli ja useat Japanin kristinuskon historiaan liittyvät rauniot ja monumentit, kuten katolinen Hiradon Xavierin muistokirkko. Kolme Edo-kaudella uskontoaan piilossa harjoittaneiden kristittyjen (kakure kirishitan) historiaan liittyvää paikkaa kaupungin alueella – Kasugan kylä, Yasumandake ja Nakaenoshima – liitettiin vuonna 2018 osaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta ”Nagasakin alueen kätketyt kristinuskon sijaintipaikat”. Etenkin Hiradon saaren etelä- ja pohjoisosien maisemia pidetään kauniina, ja osa saaresta kuuluukin Saikain kansallispuistoon.
Ystävyyskaupungit
Hiradolla on yhteistyötä seuraavien kaupunkien kanssa Japanissa ja ulkomailla:
Tiurasenkrunni
Saari on noussut merestä 1500-luvulla, ja sieltä on löydetty kalastukseen ja hylkeenpyyntiin liittyvien rakennelmien jäännöksiä sekä kalkkiuuni. Rakennusten jäänteiden arvioidaan olevan peräisin 1600-luvulta.
Kalevan kisat 1981
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1981 Oulussa 7.–9. elokuuta. Kilpailupaikka oli Raatin kenttä. Kalevan maljan voitti Kouvolan Urheilijat. Naiset kilpailivat ensimmäistä kertaa seitsenottelussa viisiottelun sijaan (lajit 100 m aitajuoksu, kuulantyöntö, korkeushyppy, 200 m juoksu, pituushyppy, keihäänheitto ja 800 metrin juoksu).
Demeterin ja Koren pyhäkkö (Pergamon)
Demeterin ja Koren pyhäkkö oli antiikin aikainen Demeterille ja Korelle eli Persefonelle omistettu pyhäkkö Pergamonissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot sijaitsevat Pergamonin akropoliin etelärinteessä, ja ovat osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema.
Historia
Pyhäkön paikka oli kulttipaikkana viimeistään klassisella kaudella 400-luvun eaa. lopulla tai 300-luvun eaa. alussa. Nykyisen pyhäkön rakennutti Pergamonia hallinneen attalidien hallitsijasuvun perustaja Filetairos (hallitsi 283–263 eaa.) hellenistisen kauden alkupuolella 200-luvulla eaa. Näin se oli hellenistisen Pergamonin varhaisimpia ellei varhaisin pyhäkkö. Sitä laajennettiin Attalos I:n (hallitsi 241–197 eaa.) aikana, jolloin ainakin osan siitä rakennutti piirtokirjoituksen mukaan tämän puoliso Apollonis. Pyhäkkö liittyi kaupungin Thesmoforia-juhlaan.
pienoiskuva|vasen|Pyhäkköalueen raunioita. Pyhäkköaluetta uusittiin kahdesti roomalaisella kaudella, ensimmäisen kerran varhaisella keisarikaudella ajanlaskun alun tienoilla ja toisen kerran 100-luvun jaa. jälkimmäisellä puoliskolla, jolloin ainakin osan kunnostustöistä kustansi neuvosmies Claudius Silianus Aesimus. Näin pyhäkkö oli paitsi kaupungin varhaisimpia myös pitkäikäisimpiä. Bysanttilaisella kaudella entinen pyhäkköalue oli asuinkäytössä.
pienoiskuva|vasen|Pyhäkköalueen raunioita: etualalla alttari, taempana temppeli. Pyhäkköalueen arkeologiset kaivaukset alkoivat 1900-luvun alussa Wilhelm Dörpfeldin johdolla. Kaivauksia jatkoi Carl Helmut Bohtz 1960-luvulla.
Rakennukset
Pyhäkkö sijaitsee Pergamonin gymnasionin luoteispuolella noin 100 metriä pitkällä terassipengerryksellä. Pyhäkköalueen keskellä sijaitsi pieni joonialaista tyyliä edustanut temppeli, jonka sisäänkäynti oli itäpäässä. Se oli antatemppeli, jonka julkisivussa oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Temppelin koko oli noin 14,1 × 8 metriä, ja sen pronaos ja naos eli cella olivat suurin piirtein samankokoiset, toisin sanoen pronaos oli poikkeuksellisen suuri ja cella poikkeuksellisen pieni. Temppelin friisi oli koristeltu bukranion-koristeilla eli häränpäillä. Alttari, joka oli koristeltu voluutoilla, sijaitsi temppelin itäpuolella eli oven edustalla noin 9,5 metrin päässä. Sen koko oli noin 7,2 × 2,6 metriä ja korkeus lähes metrin. Temppeli ja alttari olivat pyhäkköalueen vanhinta osaa ja peräisin Filetairoksen ajalta.
Pyhäkköalueen sisäänkäynti oli itäpäästä propylonin kautta. Pohjois-, länsi- ja eteläsivulta pyhäkköalue oli reunustettu stoilla eli pylväshalleilla, jotka edustivat eri tyylisuuntia. Pohjoissivun stoa koostui koko sivun mittaisesta ylemmästä stoasta, jonka koko oli noin 87 × 5,6 metriä, ja puolet lyhyemmästä alemmasta stoasta, jonka koko oli noin 41,5 × 3,5 metriä. Loppupuolen paikalla oli suorista penkkiriveistä koostunut katsomo (theatron), joka oli tarkoitettu Thesmoforian kulttimenoja seuraaville. Länsistoan koko oli noin 21,6 × 4,6 metriä ja etelästoan koko noin 91,7 × 10,4–10,8 metriä. Nämä pyhäkköaluetta ympäröineet rakennukset olivat Apolloniksen rakennuttamia tai myöhempiä.
Mamin pahat tytöt
Mamin pahat tytöt (Big Bad Mama) on vuoden 1974 yhdysvaltalainen elokuva, jonka tuotti Roger Corman ja jossa esiintyivät Angie Dickinson, William Shatner ja Tom Skerritt. Elokuvaa voi verrata Bonnien ja Clyden kolmiodraamaan. Elokuvaa seurasi kolmentoista vuoden kuluttua vuonna 1987 jatko-osa Big Bad Mama II.
Juoni tiivistettynä
Wilma (Dickinson) ottaa hoitaakseen entisen rakastajansa (Shatner) laittoman bisneksen, joka ei ole edes tuottoisa. Wilma tapaa pankkiryöstäjä Fredin (Skerritt), joka kutsuu Wilman ja hänen tyttärensä mukaan seuraavaan suureen ryöstöönsä. Wilma kidnappaa miljonäärin tyttären toivoen rikastuvansa lunnasrahoilla.
Viisasteleva sydän (vuoden 1995 elokuva)
Viisasteleva sydän (Persuasion) on Roger Michellin BBC:lle ohjaama draamaelokuva vuodelta 1995. Epookkidraama perustuu Jane Austenin samannimiseen romaaniin, josta on tehty useita muitakin elokuvaversioita.
Vastaanotto
Elokuva voitti Britanniassa viisi Bafta-palkintoa, muun muassa puvustuksesta ja lavastuksesta.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti tämän tulkinnan Viisastelevasta sydämestä olevan siistiä epookkia, mutta hänestä brittitekijät ovat suhtautuneet historialliseen oikeellisuuteen rennommin kuin esimerkiksi Ang Lee samana vuonna ensi-iltaan tuomassaan elokuvassa Järki ja tunteet. Hän piti Viisastelevaa sydäntä hieman vakavampana ja karkeampana kuin muita Austen-filmatisointeja, mutta arveli muiden kuin Austen-fanien pitävän tätäkin elokuvaa samana sievistelynä kuin niitä muitakin.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Allen Alvarado
Allen Alvarado (s. 19. helmikuuta 1996) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Park Ridgessä, Illinoisissa, ja tuli tunnetuksi Lex Marinin roolista Discovery Kidsin Lento 29 -sarjasta.
Alvarado on Lento 29:n ohella esiintynyt muun muassa elokuvassa Rakkautta radalla (2001) ja lukuisissa mainoksissa.
Hevoskastanja
Hevoskastanja eli balkaninhevoskastanja (Aesculus hippocastanum) on suuri puu, jota kasvaa luonnonvaraisena Balkanin vuoristoissa, Kreikassa, Albaniassa, Pohjois-Makedoniassa, Serbiassa ja Bulgariassa. Hevoskastanjaa käytetään koristepuuna laajasti lauhkealla vyöhykkeellä, ja sitä voidaan käyttää istutettuna koristepuuna hyvämaaperäisillä, aurinkoisilla ja avarilla paikoilla Suomen etelärannikolla. Hevoskastanjaa käytetään puistopuuna, mutta harvoin katupuuna, koska sen kuori vioittuu herkästi. Hevoskastanjan etuna on kirvattomuus esimerkiksi verrattuna puistolehmukseen, mutta hevoskastanjan siitepöly saattaa haitata allergisia henkilöitä. Suomessa hevoskastanjalla ei ole tuholaisia. Hevoskastanjan siemenet eivät ole syötäviä. Hevoskastanjan lehdet, kukat ja siemenet sisältävät myrkyllistä eskuliinia (C15H16O9) ja eskiinia (C55H86O24).
Kuvaus
thumb|left|200px|Hevoskastanjan lehtiä ja kukkia thumb|left|200px|Hevoskastanjan piikkikuorisia hedelmiä Balkaninhevoskastanja kasvaa noin 15 metriä korkeaksi ja avoimella paikalla sen latvuksesta voi tulla jopa kymmenen metriä leveä. Sen lehdet koostuvat 5–7 lehdykästä, joiden syysväri on keltainen. Kukinto on valkoinen, pystyasentoinen, terttumainen ja hedelmä piikkikuorinen. Kypsä hedelmä halkeaa ja sen sisältä pulpahtaa kiiltävä punaruskea siemen. Hedelmät eivät ole syötäviä. Parhaiten laji viihtyy tuoreessa, runsasravinteisessa, multavassa ja mielellään kalkkipitoisessa maassa.
Koristekasvikäyttö
Hevoskastanja ei siedä kuumia kesiä, minkä vuoksi se menestyy Pohjois-Euroopassa ja etelämpänä vuoristoissa ja varjossa. Ruotsiin balkaninhevoskastanja tuotiin 1600-luvulla. Se kestää suolaa, mutta kuori vioittuu helposti.
Hevoskastanja on erittäin yleinen puu Ukrainan pääkaupungin Kiovan keskustassa, minkä vuoksi on sanottu, että kaupungin läpi voi kävellä poistumatta hetkeksikään kastanjoiden varjoista.
Puutarhakasvina Suomessa
Suomessa hevoskastanja menestyy parhaiten menestymisvyöhykkeillä I ja II, mahdollisesti myös vyöhykkeellä III. Taimet ovat talvenarkoja, mutta lajin talvenkestävyys paranee puun vanhetessa. Siemenet valmistuvat Etelä-Suomessa syksyllä, ja ne on kylvettävä syksyllä, sillä hevoskastanja tarvitsee kylmän kauden itääkseen. Ennen kylvöä siemenen pitää pysyä kosteana, joten sitä voi säilyttää vaikkapa kosteisiin talouspapereihin käärittynä viileässä paikassa, esimerkiksi ulkona. Hevoskastanja viihtyy parhaiten avaralla ja aurinkoisella paikalla, ja kasvaa lopulta tuuhealatvaiseksi puuksi. Sitä voidaan myös kasvattaa ruukussa, jolloin sekaan on hyvä sekoittaa väliainetta, kuten hiekkaa tai kevytsoraa. Pohjoisimmat havainnot Suomessa ovat Vaasan ympäristöstä ja Kyrönjoen alajuoksulta.
Muuta
Hevoskastanja on yksi druidien puuhoroskooppiin kuuluvista 22 puulajista. Hevoskastanjoita käytetään myös luonnonväriaineina, joiden avulla saadaan keltaista ja ruskeaa väriainetta.
Hevoskastanja on myös Nora Flemingin 2005 luoma puuvillakangaskuvio. Hevoskastanja-aiheinen kangas on ollut myös Marimekko-kankaana leningissä.
I’m Real
I’m Real on kahden Jennifer Lopezin toiselle, J. Lo -studioalbumille nauhoittaman kappaleen nimi. Kappaleen alkuperäinen versio julkaistiin albumin neljäntenä singlenä; Ja Rule The Inc. Recordsista (tunnettiin aiemmin nimellä Murder Inc. Records) sanoitti uuden version kappaleesta nimeltään I’m Real (Murder remix) jolla myös Ja Rule itse esiintyy. Se liitettiin osaksi J. Lon uudelleenjulkaisua heinäkuussa 2001. Tämän lisäksi se julkaistiin Lopezin remix-albumille J to tha L-O! The Remixes ja Ja Rulesin kolmannelle, Pain Is Love -studioalbumille.
Kappaleen alkuperäinen versio sai pääosin positiivisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat sen 80-luvun tyyliä, kun taas remix-versio sai ristiriitaisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta. Molempia kappaleita kuitenkin arvostettiin niissä käytettävistä sampleista. Laulaja Ashanti (myös The Inc.:ssä) esitti taustalaulut Murder Remixillä.
Murder Remix -versio saavutti Billboard Hot 100 -listan kärjen viideksi peräkkäiseksi viikoksi alkaen 8. syyskuuta 2001, ja se saavutti Hot 100 Airplay -listan kärjen. Kaksi kappaletta ovat olennaisesti erilaisia kappaleita samalla nimellä. Tämän myötä julkaisua seurasi runsaasti kiistaa. Kappaleelle tehtiin kaksi musiikkivideota, joista ensimmäisellä nähdään Lopez ajamassa moottoripyörällä halki valtatien sekä pitämässä tanssitaukoa, kun taas toisella videolla nähdään Ja Rule ja Irv Gotti. Molemmat musiikkivideot ohjasi Dave Meyers. Kappale on merkittävä oltuaan Syyskuun 11. päivän terrori-iskupäivänä Yhdysvaltain singlelistan kärjessä.
F
F (f) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kuudes kirjain. F-kirjaimen nimi on suomen kielessä äf (aiemmin myös ef) ja äännearvo Soinniton labiodentaalinen frikatiivi (soinniton labiodentaalinen frikatiivi).
Ääntämykseltään latinalaista F-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa nykykreikan fii (Φ, φ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan Ф|Ф (ф).
Historiaa
F-kirjain on kehittynyt arkaaisen kreikan digamma-kirjaimesta (Ϝ). Sen samoin kuin sen alkuperänä olleen seemiläisen wãw-kirjaimen äännearvo oli jokin labiaalinen puolivokaali, joko soinnillinen labiaalis-velaarinen puolivokaali [w] tai soinnillinen labiodentaalinen puolivokaali [ʋ]. Nimi digamma ’kaksoisgamma’ annettiin sille sen ulkomuodon perusteella: se on ikään kuin kaksi päällekkäistä gammaa.
Antiikin kaudella attikalainen ja joonialainen kreikka hylkäsivät kirjaimen, koska sen edustama puolivokaaliäänne oli kielestä kadonnut. Se esiintyi kuitenkin kreikkalaisessa kirjoituksessa, etenkin sen läntisissä muunnelmissa, riittävän pitkään, jotta etruskit ehtivät lainata sen.
Etruskit osoittivat F-kirjaimella kreikan mukaisesti äännettä [ʋ] ja kirjoittivat oman [f]-äänteensä aluksi kuten veneetin kielessä: FH. Myöhemmin äänteelle annettiin uusi, kahdeksikkoa (8) muistuttava kirjain, joka sijoitettiin aakkoston loppuun. Latinassa F-kirjaimella osoitettiin [f]-äännettä, mutta sen paikka aakkosissa oli alkuaan ilmeisesti lopussa kuten etruskissa. Jo varhain se kuitenkin siirrettiin takaisin alkuperäiselle paikalleen.
F suomen kielessä
F-kirjaimella merkitään suomen kielessä soinnitonta labiodentaalista frikatiivia. Se eroaa v-äänteestä olennaisesti siinä, että v on soinnillinen, mutta merkittävämpi ero on se, että f on frikatiivina täysi konsonantti, v suomessa toisin kuin sitä ympäröivissä kielissä puolivokaali. Joissain sanoissa f voi ääntyä v:nä: asfaltti ~ asvaltti, fiksu ~ viksu.
F-kirjain on kuulunut suomen kirjakieleen f-äänteen merkkinä jo sen alkuajoista 1500-luvulta lähtien. Tuolloin sitä käytettiin lainasanoissa, joista monet ilmeisesti olivat lounaissuomalaisessa kansankielessä tavallisia, esimerkiksi sanat faari ja fati. Yhdistelmällä ff:llä voitiin kuitenkin joissain sanoissa tarkoittaa h-äännettä kuten sanassa lyffty (lyhty) tai v-äännettä kuten sanassa röffuerin (ryövärin). Lainasanoissa käytettiin myös yhdistelmää ph kuvaamaan f-äännettä: prophetat (profeetat).
Suomen kielessä ei ole vanhastaan esiintynyt, lounaismurteita lukuun ottamatta, f-äännettä. Varhemmin se korvattiin suomeen tulleissa lainasanoissakin yleensä p:llä (esimerkiksi pelto < germaaninen felþo tai pelto, perjantai < muinaisruotsin frẽadagher, samoin nimessä Jooseppi < Joosef), myöhemmin sanan alussa yleensä v:llä (esimerkiksi vanki < fånge) tai sanan sisällä (etenkin geminaatta-f >) hv:lla (esimerkiksi kahvi < ruotsin kaffe << arabian qahwa ja sohva < ruotsin soffa << arabian ṣuffa). Naapurikielten vaikutuksesta suomen läntisimmissä ja itäisimmissä murteissa on kuitenkin ollut jo pitkään f-äänne. Suomen yleiskieleen f-äänne yleistyi vasta 1900-luvulla kieleen tulleiden uusien lainasanojen myötä.
F muissa kielissä
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä f-kirjaimen äännearvo on Soinniton labiodentaalinen frikatiivi, kymrissä kuitenkin [v].
José Antonio Reyes
José Antonio Reyes Calderón (1. syyskuuta 1983 Utrera, Sevillan maakunta, Espanja – 1. kesäkuuta 2019 Utrera) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli monipuolinen hyökkääjä, joka pystyi pelaamaan joko piilokärkenä tai vasempana laitalinkkinä. Reyes oli Sevillan kasvatti ja voitti urallaan muun muassa Englannin Valioliigan mestaruuden Arsenalissa, Primera Divisiónin mestaruuden Real Madridissa ja Eurooppa-liigan mestaruuden kahdesti Atlético Madridissa ja kolmesti Sevillassa. Espanjan maajoukkueen kanssa hän osallistui vuoden 2006 MM-kilpailuihin.
Reyes kuoli liikenneonnettomuudessa 1. kesäkuuta 2019. Reyes menetti autonsa hallinnan noin 220 kilometrin tuntivauhdissa. Onnettomuudessa menehtyi myös Reyesin serkku ja yksi matkustaja loukkaantui vakavasti.
Varhaiset vaiheet ja Sevilla (2000–2004)
Reyes syntyi romaniperheen toisena lapsena Utrerassa Sevillan lähistöllä. Hän liittyi Sevilla FC:n junioreihin 11-vuotiaana. Kaudeksi 1999–2000 hänet nostettiin seuran B-joukkueeseen, joka pelasi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Ensimmäiset minuuttinsa Sevillan edustusjoukkueessa ja korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Reyes pelasi Real Zaragozaa vastaan 30. tammikuuta 2000 ollessaan vasta 16-vuotias. Paikkansa avauskokoonpanossa hän vakiinnutti kaudella 2001–2002, jolloin hän teki pelaamassaan 29 liigaottelussa kahdeksan maalia.
Arsenal (2004–2007)
Reyesin hyvät otteet Sevillassa herättivät suurseurojen kiinnostuksen, ja tammikuussa 2004 englantilainen Arsenal hankki hänet riveihinsä 17 miljoonalla punnalla. Alku Arsenalissa ei sujunut hyvin, kun Reyes teki oman maalin liigacupin ottelussa Middlesbrough’a vastaan. Heti perään hän kuitenkin teki Chelseaa vastaan kaksi maalia FA Cupissa ja maalin Mestarien liigassa, joilla hän vakiinnutti paikkansa Arsenalin hyökkäyksessä. Kauden päätteeksi Reyes joukkueineen juhli Valioliigan mestaruutta.
Vuoden 2005 alkupuolella huhuttiin Reyesin potevan koti-ikävää. Tästä saatiin lisää viitteitä espanjalaisen COPE-radioaseman toimittajan soitettua pilapuhelun Reyesille esittäytyen Real Madridin varapuheenjohtaja Emilio Butragueñoksi, joka halusi tiedustella Reyesin halukkuutta siirtyä seuraan. Seuranneessa keskustelussa Reyes kertoi, että ei ole tyytyväinen asioiden tilaan Arsenalissa ja että olisi mielissään siirrosta. Reyes sanoi myös, että tietyt Arsenal-pelaajat kohtelevat häntä huonosti. Hän solmi kuitenkin uuden kuusivuotisen sopimuksen Arsenalin kanssa heinäkuussa 2005. Vuonna 2006 huhut saivat jälleen tuulta allensa, kun Real Madridin puheenjohtajaehdokas Arturo Baldasano sanoi haluavansa sekä Reyesin että hänen seuratoverinsa Cesc Fàbregasin, mikäli hänet valitaan virkaan. Puheenjohtajaksi valittiin Ramón Calderón, mutta Reyesin siirtyminen Real Madridiin toteutui lopulta yksivuotisella lainasopimuksella vaihdossa brasilialaishyökkääjä Júlio Baptistaan.
Lainalle Real Madridiin (2006–2007)
Ensimmäisen ottelunsa Real Madridissa Reyes pelasi 10. syyskuuta 2006 vieraissa Levantea vastaan ja ensimmäinen maali syntyi viikkoa myöhemmin Santiago Bernabéulla Real Sociedadia vastaan. Reyes ilmaisi halukkuutensa jatkaa pelaamista Espanjassa ja Real Madridissa myös lainasopimuksen umpeutumisen jälkeen. Kauden 2006–2007 viimeisessä ottelussa Mallorcaa vastaan Reyes teki kaksi maalia, kun Real Madrid voitti 3–1 ja varmisti 30. Espanjan pääsarjamestaruutensa. Seura ei kuitenkaan lopulta halunnut tehdä Reyesin sopimuksesta pysyvää.
Paluu Sevillaan (2012–2016)
5. tammikuuta 2012 Sevilla vahvisti Reyesin siirtyvän seuraan vuoden 2015 kesäkuuhun asti ulottuvalla sopimuksella. Hänestä maksettiin 3,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa uusvanhassa seurassaan 8. tammikuuta 2012 Rayo Vallecanoa vastaan. Sevillassa Reyes oli voittamassa Eurooppa-liigaa kolmesti peräkkäin vuosina 2014–2016.
Viimeiset vuodet (2018–2019)
Viimeisinä vuosinaan Reyes pelasi Segunda Divisiónin Córdobassa, kiinalaisessa Xinjiang Tianshan Leopardissa ja Segundan Extremadurassa.
Maajoukkue
Maajoukkuetasolla Reyes on voittanut alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2002. Espanjan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 6. syyskuuta 2003 Portugalia vastaan. Hän oli mukana vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Andrea Romano
Walt Disney ja Warner Bros. Animation
Romano siirtyi Walt Disney Television Animationille, joka etsi uutta ääniohjaajaa Ankronikka piirrettyyn, jota esitettiin vuosina 1987–1990. Sarjan myötä Romano ryhtyi työskentelemään ääniroolittajan ohella myös ääniohjaajana ja sai tarjouksen Warner Bros. Animationilta, joka pyysi häntä aluksi ääniohjaajaksi Tiny Toonsiin. Sarjan jälkeen Romano on työskennellyt Warner Brosille sarjoissa, kuten Animaaniset, Batman, Bittipää, Teen Titans ja Justice League Unlimited. Romano on toiminut ääniroolittaja ja ääniohjaajana myös animaatioelokuvissa, kuten Maa aikojen alussa 4, Batman ja Pakkasherra, Batman of the Future: Return of the Joker ja Superman: Doomsday.
Nickelodeon
Romano jatkoi työskentelyä Warner Brosilla ja sai samalla vuonna 2004 tarjouksen työskennellä Nickelodeon Animation Studiosille ääniohjaamaan Avataria. Sarjan jälkeen hän päätyi myös ääniohjaamaan Paavo Pesusientä vuosina 2007–2011. Sittemmin Romanolle tarjottiin Teenage Mutant Ninja Turtles sarjan ääniohjaajan paikkaan.
Kiiltovalkku
Kiiltovalkku (Liparis loeselii) on pienikokoinen, ulkonäöltään vaatimaton pohjoisen pallonpuoliskon kämmekkäkasvi. Laji kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti suojeltaviin lajeihin sekä Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien luetteloon.
Ulkonäkö ja koko
Itsepölytteisen kiiltovalkun siementuotanto on melko hyvä. Kasvin kehitys siemenestä kukkivaksi kestää noin seitsemän vuotta.
Levinneisyys
Kiiltovalkku on levinnyt laajalle pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta levinneisyysalue on epäyhtenäinen ja laji on laajalti harvinainen. Euroopassa lajin levinneisyyden painopiste on Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta ja Etelä-Skandinaviasta Baltiaan, Länsi-Venäjälle ja Ukrainaan. Skandinaviassa lajia tavataan hajanaisesti Tanskassa ja Ruotsissa, erityisesti Itämeren kalkkisaarilla. Virossa lajin tiedetään kasvavan useissa kasvupaikoissa. Itä-Euroopasta kiiltovalkun levinneisyysalue jatkuu erittäin satunnaisena läpi Siperian Pohjois-Amerikkaan, jossa lajia tavataan runsaimmin Yhdysvaltain ja Kanadan itärannikolla.
Suomessa kiiltovalkku kasvaa alkuperäisenä ainoastaan Ahvenanmaalla, josta laji löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951. Ahvenanmaalla kiiltovalkkua on tavattu Eckerön ja Hammarlandin kunnista, joissa kasvupaikkoja lienee jäljellä enää muutama. Manner-Suomesta laji on havaittu vain kerran vuonna 1989, jolloin löydettiin yksi kukkimiskokoinen yksilö Lappeenrannasta kalkkikaivoksen läheisyydestä. Tämä esiintymä lienee tuhoutunut myöhemmin.
Elinympäristö
Kiiltovalkku on kasvupaikkansa suhteen erittäin vaatelias. Sitä esiintyy runsasravinteisilla ja hyvin kosteilla lettomaisilla rantaniityillä ja soistumilla. Laji on kalkinvaatija. Suomessa ja muualla Euroopassa lajin suurimpia uhkia ovat soiden ottaminen maanviljelyksen käyttöön ja perinteisen niittylaidunnuksen loppuminen.
Tahir Salahov
thumb|Tahir Salahov (2018) Tahir Teymur oğlu Salahov (29. marraskuuta 1928 – 2021 ) oli azerbaidžanilainen taidemaalari. Hän syntyi Bakussa ja menetti lapsena isänsä Stalinin vainojen seurauksena.
Salahov opiskeli Bakussa ja Moskovassa. Hän sai suosiota jo vuonna 1957, kun hänen lopputyönsä oli esillä suuressa taidenäytelyssä Moskovassa. Salahov oli 1960-luvulla yksi Neuvostoliiton taiteen niin sanotun ”ankaran tyylin” johtavia edustajia. Tyylin taiteilijat pyrkivät eroamaan Stalinin ajan seremoniallisesta taiteesta. Salahovin maalasi idealisoimatta muun muassa Bakun öljytyöntekijöitä ja teki muun muassa Qara Qarayevin ja Dmitri Šostakovitšin muotokuvat.
Boeselager
Vaakuna
Motto: "Etiam si omnes, ego non" (suom. Vaikka kaikki muut, minä en).
Apatow Productions
Apatow Productions (tai The Apatow Company) on yhdysvaltalainen yritys, joka on keskittynyt tuottamaan elokuvia ja televisiosarjoja. Yrityksen perusti vuonna 1999 Judd Apatow.
Damian Boeselager
Damian Hieronymus Johannes Freiherr von Boeselager (s. 8. maaliskuuta 1988 Frankfurt) on saksalainen yrityskonsultti, toimittaja ja Volt Europa -poliitikko, joka on istunut Euroopan parlamentissa vuodesta 2019 lähtien.
Varhainen elämä ja koulutus
Damian Boeselager kuuluu Boeselagerin sukuun. Hänen isoisänsä Philipp von Boeselager toimi Natsi-Saksan aikana Wehrmachtin kenttäupseerina ja oli heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen. Hänen isänsä on pankkiiri Georg Freiherr von Boeselager ja hänen äitinsä Huberta, os. Thiel. Damian Freiherr von Boeselager on uskonnoltaan katolinen ja nuorin perheensä neljästä lapsesta.
Damian Boeselager opiskeli Aloisiuskollegissa Bonnissa - Bad Godesbergissä. Vuodesta 2008 vuoteen 2011 hän opiskeli Bayreuthin yliopiston kandidaattiohjelmassa Filosofia ja taloustiede (Filosofia ja Taloustiede), vuosina 2016-2018 julkishallinnon maisteriohjelmassa Columbian yliopistossa New Yorkissa ja Hertien hallintokoulussa Berliinissä.
Poliittinen ura
Vuonna 2017 Boeselager perusti Volt Europan yhdessä italialaisen Andrea Venzonin ja ranskalaisen Colombe Cahen-Salvadorin kanssa "paneurooppalaiseksi", "pragmaattiseksi" ja "progressiiviseksi" puolueeksi. Hän oli Volt Europan varapuheenjohtaja ja oli yhdessä Marie-Isabell Heissin kanssa Saksan kärkiehdokas Voltille vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa. Vaalikampanjan aikana Boeselagerilla ei ollut tuloja, ja omien lausuntojensa mukaan sai taloudellista tukea perheeltään.
D
D (d) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten neljäs kirjain. Kirjaimen nimi on suomen kielessä dee ja äännearvo soinnillinen alveolaarinen klusiili.
Kreikkalaisessa kirjaimistossa latinalaista D-kirjainta vastaa delta (Δ, δ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan Д|Д (д).
Historiaa
D-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta delta (Δ). Sen taustalla on foinikialaisen kirjaimiston samalla tavoin kolmionmuotoinen kirjain dalet.
Kreikan kirjoitusta lainatessaan etruskit jättivät Δ:n – samoin kuin Β:n (beeta) – pois, koska etruskin kielessä ei esiintynyt soinnillisia klusiileja [b d g]. Kreikkalaisissa lainasanoissa nämä äänteet korvattiin niin ääntämyksessä kuin kirjoituksessakin vastaavilla soinnittomilla klusiileilla k, t ja p. Latinan ja faliskin kirjoitusjärjestelmissä D kuitenkin esiintyi alusta saakka, ja sen muoto oli varhaisvaiheista saakka pikemmin pyöreälinjainen kuin deltan tavoin kolmikulmainen, mille oli malleja etenkin kreikkalaisen kirjoituksen läntisissä muunnelmissa.
D:n esiintyminen suomen sanoissa
D ei ole alkujaan kuulunut suomen kielen äännerakenteeseen. Nykyisessä suomen yleiskielessä d esiintyy omakielisissä sanoissa sanan sisällä, lainasanoissa myös sanan alussa. Useimmista suomen murteista d puuttuu. Toisaalta niissä hyvin harvoissa suomen murteissa, joissa d esiintyy, se voi, toisin kuin yleiskielessä, esiintyä myös geminaattana (dd).
Monissa uudehkoissa lainasanoissa d esiintyy sanan alussakin, esimerkiksi demokratia, dosentti. Vanhemmissa lainasanoissa se on säännöllisesti korvattu t:llä, esimerkiksi tanssi (dans). Sama koskee sanaa tohtori (doctor). Vaikka tohtori ja dosentti onkin johdettu samasta latinan sanasta, ne alkavat suomessa kielihistoriallisista syistä eri kirjaimella.
D:n ääntyminen nykysuomessa
D-kirjain ääntyy suomen yleiskielessä, samoin kuin monessa muussakin kielessä, soinnillisena alveolaarisena klusiilina, jonka kansainvälinen foneettinen merkki on. Olennaisin ero d- ja t-äänteiden välillä on se, että t on enimmäkseen soinniton (suomessa kuitenkin mahdollisesti alustaan ja lopustaan aivan lyhyen matkaa soinnillinen ) mutta d koko matkaltaan selvästi soinnillinen. Suomen nykyisen yleiskielen d (samoin kuin ruotsin d) eroaa kuitenkin t:stä myös siten, että sitä äännettäessä kielenkärki on hieman kauempana yläetuhampaista kuin t:tä äännettäessä.
Nykyisessä puhekielessä yleiskielen d ääntyy usealla eri tavalla. Se ääntyy usein d:nä, mutta se voi myös kadota (lähden > lähen) tai muuttua j:ksi (meidän > meijän). Itä- ja Pohjois-Suomessa d:tä käytetään vähemmän kuin Länsi- ja Etelä-Suomessa. Myös r voi ääntyä d:n sijasta, mutta tämä on alueellisesti leimaavaa. Murteista tunnetaan myös muita tapauksia (mm. l). Näistä lähemmin seuraavassa kappaleessa.
Suomen kielen d:n historiaa
Aikoinaan suomen kielessä on nykyisen d-äänteen paikalla t:n astevaihteluparina ollut soinnillinen spiranttiäänne ð. Se oli samanlainen soinnillinen äänne, joka englannin kielessä kirjoitetaan th (esimerkiksi sanoissa the ja this). Tämä äänne esiintyi laajalti ainakin Länsi-Suomessa vielä Mikael Agricolan aikana 1500-luvulla. Agricola merkitsi ð-äänteen yleensä d tai dh (esimerkiksi meiden tai meidhen 'meidän'). Vuoden 1642 Raamatussa kirjoitustavaksi vakiinnutettiin d.
D-kirjainta käytettiin vanhassa kirjasuomessa merkitsemään ð:n lisäksi myös muita äänteitä. D-kirjain saattoi merkitä t-äännettä joko yksinään tai mm. yhdistelmissä ld, nd, dh, dt (waldacunda 'valtakunta'). Yhdistelmä dz puolestaan merkitsi kaksoiskonttia, soinnitonta spiranttiäännettä θθ. Myöhemmin näistä kirjoitustavoista luovuttiin.
Sittemmin ð-äänne hävisi useimmista suomen murteista. Itämurteissa se on tavallisesti kadonnut eikä korvautunut millään. Useimmissa länsimurteissa se on muuttunut r:ksi tai l:ksi. 1900-luvulla r-äänne työnsi hämäläismurteissa l-äännettä tieltään yleiskielen d:n vastineena. Muutamilla harvoilla paikkakunnilla ruotsinkielisten alueiden läheisyydessä soinnillinen dentaalispirantti muuttui ruotsin kielen vaikutuksesta d:ksi. Vain pienellä alueella Satakunnassa alkuperäinen ð esiintyi paikoitellen vielä 1900-luvulla.
Kun ð-äänne alkoi käydä suomalaisille täysin vieraaksi, alkoi jo 1700-luvulla yleistyä tapa lausua d-kirjain kirjoitettua tekstiä luettaessa nykyisellä tavalla, samoin kuin ruotsissa. Osittain muutos johtui siitä, että ruotsinkielinen yläluokka alkoi opetella suomea. Sen ääntämys ja kirjoitustapakin tuli kuitenkin 1800-luvulla murteiden taistelun aikana yleiseksi kiistanaiheeksi, ja useat itäsuomalaiset kirjailijat ehdottivat sen poistamista kokonaan. Lopulta d kuitenkin päätettiin säilyttää. Yleiskielessä se oli lausuttava d. Kun äänne kuitenkin oli useimmille suomalaisille vieras, jouduttiin sen ääntämistä vielä pitkään 1900-luvulla kansakouluissa erityisesti harjoittelemaan. Kun kaikki eivät sitä kuitenkaan oppineet, jotkut korvasivat d:n sitä muistuttavalla t:llä (kahdeksan > kahteksan), mikä kuulijan korvaan usein kuulosti todella alkeelliselta, kun taas d:n jättäminen itäsuomalaiseen tapaan pois korvaamatta millään (kaheksan) kuulosti vain hieman huolimattomalta. Esimerkiksi SMP:n "kansanetustaja" Eino Poutiainen joutui d:n t:nä ääntämisen vaikutuksesta yleisen pilanteon kohteeksi 1970-luvulla. Uuno Turhapuro -elokuvissa Uuno Turhapuro ääntää d:n t:nä.
Nykyisin, osittain radion ja television vaikutuksesta, useimmat lapset oppivat d:n jo kauan ennen kouluikää eikä se enää tuota vaikeuksia. Kuitenkin sen poisjättäminen itämurteiden tapaan on nykyisessäkin puhekielessä yleistä varsinkin eräissä tavallisimmissa sanoissa (lähetään = lähdetään, kaheksan = kahdeksan).
D muissa kielissä
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä d-kirjaimella on äännearvo d.
Ison D:n merkityksiä
D:tä käytetään myös Franz Schubertin teosten ”opusnumerona” (esimerkiksi Keskeneräinen sinfonia D. 759); luettelon on kirjoittanut Otto Erich Deutsch.
Talviolympialaiset 2018
XXIII talviolympialaiset järjestettiin 8.–25. helmikuuta 2018 Etelä-Korean Pyeongchangissa. Avajaiset järjestettiin 9. helmikuuta.
Etelä-Korea on hakenut aikaisemmin talviolympialaisia vuosille 2010 ja 2014. Olympialaiset ovat ensimmäiset talviolympialaiset Etelä-Koreassa, mutta toiset olympialaiset kaiken kaikkiaan, sillä maan pääkaupungissa Soulissa järjestettiin vuoden 1988 kesäolympialaiset.
3. huhtikuuta 2017 NHL:n johto ilmoitti, että NHL-pelaajat eivät osallistu vuoden 2018 talviolympialaisiin.
Pyeongchangin olympiavalmisteluja varjosti Pohjois-Korean ydinaseohjelman vuoksi kiristynyt maailmanpoliittinen tilanne. Kisojen suorituspaikat sijaitsivat vain vajaan sadan kilometrin päässä Koreoiden rajalta. Vuodenvaihteessa 2017–2018 uhka kuitenkin hälveni, kun Pohjois-Korean johtaja Kim Jong-un yllättäen ilmoitti maansa olevan valmis osallistumaan kisoihin. Pohjoiskorealaiset urheilijat olivat selvittäneet olympiakarsinnat vain pikaluistelussa, mutta Kansainvälinen olympiakomitea myönsi maalle auliisti lisäpaikkoja. Kisoista muodostuikin merkkitapaus Koreoiden välisessä liennytyksessä: maiden urheilijat marssivat yhdessä kisojen avajaisissa ja päättäjäisissä, ja naisten jääkiekkoon koottiin lyhyellä varoitusajalla yhteinen edustusjoukkue. Kisoja saapui seuraamaan Kim Jong-unin sisaren johtama korkean tason valtuuskunta, joka kävi samassa yhteydessä neuvotteluja Etelä-Korean presidentin Moon Jae-inin kanssa.
Olympiatuli
Olympiatuli aloitti matkansa Kreikasta 24. joulukuuta 2017. Olympiatulen matka päättyi 9. helmikuuta 2018 Pyeongchangin olympiastadionille. Viestinviejiä oli yhteensä 7 500, määrä kuvastaa Korean niemimaan 75 miljoonaa asukasta. Olympiatuli kulki yli 60 kohteessa ja kaupungissa Etelä-Koreassa. Olympiatulen sytytti avajaisseremoniassa paikallinen taitoluistelija Kim Yu-na luistellen samalla tulen juurella.
Suomalaisina viestinviejinä tulta kantoi yhteensä neljä suomalaista: Brother Christmas, Pekka Hyysalo, Kaj Kunnas ja Janet Grundström.
Lajit
Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 ratkaistaan 102 kultamitalia 15 lajissa.
Osallistujamaat
Mika Kojonkosken johtama Suomen olympiakomitean huippu-urheiluyksikkö valitsi Suomen olympiajoukkueeseen alun perin 101 urheilijaa, mutta freestylelaskija Anni Kärävä joutui jäämään loukkaantumisen vuoksi pois, jolloin joukkueen vahvuudeksi muodostui tasan sata henkeä.
Aasia
Afrikka
Amerikka
Eurooppa
Oseania Kansainvälinen olympiakomitea
Vuoden 2014 osallistujamaat
Maat, jotka osallistuivat vuonna 2014, mutta eivät vuonna 2018.
Markkinointi
Kisojen tunnus julkaistiin jo vuonna 2013. Tunnus muodostuu korean kielen kirjoustusjärjestelmän hangulin kirjaimista ㅍ p ja ㅊ ch. Nämä tulevat kisapaikan Pyeongchangin nimestä. Korealaisen filosofian mukaan kirjain ㅍ edustaa taivasta, maata ja ihmisyyttä ja kirjain ㅊ on muodoltaa lumihiutale.
Nimi Pyeongchang yleensä kirjoitetaan muodossa PyeongChang jotta vältyttäisiin sekaantumista Pohjois-Korean pääkaupungin Pyeongyangin nimen kanssa.
Maskotit
thumb Kisojen viralliset maskotit ovat Soohorang (수호랑) sekä Bandabi (반다비). Maskotit julkaistiin vuonna 2014.
Soohorang on valkoinen tiikeri. Tiikeri on isossa roolissa korealaisessa mytologiassa ja se kuvastaa luottamusta, voimaa ja turvaa. Korean kielessä nimi Soohorang tarkoittaa kirjamiellisesti "suojelu tiikeri".
Bandabi on lajiltaan kauluskarhu. Karhulaji on hyvin yleinen Korean niemimaalla. Karhu symboloi vahvaa tahtoa ja rohkeutta.
Tunnuslaulu
Korealainen laulaja Taeyang aikoo julkaista ”LOUDER”-nimisen kappaleen. Kappale on saanut inspiraationsa olympialaisista, ja se tullaan kuuluvasti esittämään olympialaisten avajaisissa. Taeyang tunnetaan Big Bang -poikayhtyeen jäsenenä.
Pekka Ketonen (metsänhoitaja)
Pekka Ketonen (5. tammikuuta 1928 Kotka – 26. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja pitkäaikainen Suomen Kennelliton toiminnanjohtaja. Kuvanveistoa harrastanut Ketonen on muotoillut kaikkien viiden suomalaisen koirarodun patsaat.
Ura
Ketonen osallistui jatkosotaan sotilaspoikana. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1948 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1954. Metsäalalla hän toimi tilintarkastajana, apulaismetsänhoitajana ja piirimetsänhoitajana.
Ketonen tuli Suomen Kennelliittoon toiminnanjohtajaksi vuonna 1967, ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1988. Yli 20 vuoden työuraan mahtuu muun muassa koiratietojen siirto paperirekisteristä tietokoneelle.
Kuvanveisto
Ketonen oli taiteellinen, hän harrasti maalausta ja teki reliefejä muun muassa Kennelliiton ja koiraharrastajien tarpeisiin. Näkyvä osoitus taiteellisuudesta ovat Ketosen tekemät patsaat viidestä suomalaisesta koirarodusta. Patsaat on sijoitettu eri puolille maata.
Jukka Relander
Jukka Tapio Relander (s. 14. helmikuuta 1967 Helsinki) on Energiateollisuus ry:n viestintäpäällikkö, joka on toiminut myös kolumnistina, luennoitsijana, konsulttina sekä radio- ja televisiotoimittajana
Relander toimi myös vihreiden kaupunginvaltuutettuna kaudella 2013-2017.
Ura
Relander isännöi vuosina 2000–2007 T-Klubia Yle Teemalla. Hän on toimittanut ohjelmia Radio Helsingille vuodesta 2000. Hän on tehnyt muun muassa Tukevasti ilmassa -ohjelmaa yhdessä Tuomas Nevanlinnan kanssa. Relander on esiintynyt myös Radio Helsingin Norsuradio-ohjelmassa Helsingin Sanomien kulttuuritoimittajien kanssa.
Relander kirjoitti maksan, sydämen ja keuhkojen siirtoa käsittelevän osan Helsingin yliopiston historian laitoksen vuonna 1997 julkaisemaan elinsiirtojen historiaa käsittelevään kirjaan. Lisäksi Relander on kirjoittanut Jyllan eli Espoonlahden lukion historiikin, joka julkaistiin vuonna 1999, toimittanut kaksi esseekokoelmaa sekä julkaissut kokoelman omista kolumneistaan ja toiminut kolumnistina muun muassa Ylioppilaslehdessä (1996–1997), Palkkatyöläisessä (1998–1999), Imagessa (2001–2001), Yle Radio 1:ssä (2003), Hiidenkivessä (2003–2004), Metrossa (2004–2010), Suur-Jyväskylän lehdessä (2006–), Kymen Sanomissa (2008–), HS.fi:ssä (2009), Uusi Suomi -verkkolehdessä (2010–), Yle Puheella (2010–), Etelä-Saimaassa (2010–) ja Kouvolan Sanomissa (2010–).
Luottamustehtävät ja ehdokkuudet
Relander on toiminut vuodesta 2009 Suomen kirjastoseuran puheenjohtajana. Joulukuussa 2011 hän aloitti tasa-arvoasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana. Vuoden 2015 alusta hän on ollut Kultti ry:n toiminnanjohtaja.
Relander toimi Vihreä miesliike ry:n puheenjohtajana vuosina 2010–2011. Kunnallisvaaleissa 2012 Relander valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 1 262 äänellä. Syyskuussa 2015 Relander valittiin Helsingin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtajaksi.
Relander oli vihreiden ehdokas vuosien 2007, 2011 ja 2015 eduskuntavaaleissa sekä vuoden 2009 eurovaaleissa, muttei tullut valituksi minään vuonna. Relander pääsi kuitenkin varasijalle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa saamillaan 4 403 äänellä.
Yksityiselämä
Relander on ollut naimisissa vuodesta 1997 lähtien teoreettisen filosofian professori Pauliina Remeksen kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Helsingissä Puu-Koskelassa.
Relander harrastaa muun muassa perhokalastusta.
Cute
Cute (, tyyliteltynä °C-ute) oli japanilainen tyttöryhmä, joka kuului Hello! Projectiin. Ryhmä muodostettiin jo 2005, mutta se debytoi varsinaisesti vasta vuonna 2007 "Sakura Chirari" singlellä. Cute oli alun perin kahdeksanjäseninen, mutta 2009 vuoden loppupuolella siitä tuli viisijäseninen.
Vuonna 2007 Cute sai parhaan uuden tulokkaan Japan Record Award -palkinnon ja nousi yhdeksi suosituimmista idoliryhmistä. Yhtye konsertoi myös ulkomailla, muun muassa Taiwanilla ja Hongkongissa. Yhtye hajosi vuonna 2017 julkaistuaan kolmannen kokoelmalevynsä.
2002–2004: Hello! Project Kids
Hello! Project Kids koe-esiintymisten voittajat julkistettiin 30. kesäkuuta 2002. Jäsenet esiintyivät pienissä ryhmissä eri tv-sarjoissa, mutta pian puolet jäsenistä valittiin uuteen Hello! Project ryhmään Berryz kōbō. Alun perin oli tarkoituksena, että uuden ryhmän jäsenet vaihtelisivat, mutta ideasta luovuttiin.
2005–2006: Cute
Lopuista Hello! Project Kidseistä päätettiin tehdä lopulta myös uusi ryhmä. Cuten jäsenet julkistettiin 11. kesäkuuta 2005, ja siihen kuului Erika Umeda, Maimi Yajima, Megumi Murakami, Saki Nakajima, Airi Suzuki, Chisato Okai ja Mai Hagiwara.
Hello Pro Egg -harjoitteluryhmän jäsen Kanna Arihara liitettiin osaksi Cutea 2. tammikuuta 2006. Megumi Murakami erosi ryhmästä 31. lokakuuta 2006 opiskeluidensa takia. pienoiskuva|262x262px|Cuten johtaja, Maimi Yajima kuvattuna vuonna 2014
2007–2008: Varsinainen debyytti
Cute julkaisi esikoissinglensä "Sakura Chirari" 21. helmikuuta 2007. Saman vuoden lokakuussa ryhmä voitti parhaan uuden tulokkaan palkinnon Japan Record Awardseissa. Cute osallistui myös Kouhaku Uta Gasseniin vuoden lopussa yhdessä Morning Musumen ja Berryz kōbōn kanssa.
2009: Ariharan ja Umedan lähtö
Kanna Arihara erosi Cutesta 10. heinäkuuta 2009. Erika Umeda valmistui ryhmästä 25. lokakuuta tullakseen malliksi. Hän oli myös ainut Cuten jäsen, jolle pidettiin valmistumisseremonia. Umedan lähdön jälkeen ryhmä vaihtoi jäsenvärinsä.
2010–2012: YouTubeen siirtyminen
Cute julkaisi viisi singleä vuonna 2010. "Momoiro Sparkling" oli Oricon Chartin Top 30-listalla kaksi viikkoa. Cute avasi YouTube-kanavansa 15. lokakuuta 2010.
Cute julkaisi ensimmäisen yhteissinglensä Berryz kōbōn kanssa marraskuussa 2011.
Cuten 18. single "Kimi wa Jitensha Watashi wa Densha de Kitaku" julkaistiin huhtikuussa 2012, ja siitä tuli ryhmän myydyin single. Cute julkaisi toisen yhteissinglen Berryz kōbōn kanssa kesäkuussa 2012. pienoiskuva|Cute ja [[Berryz kōbō esiintymässä yhdessä Japan Expossa vuonna 2014]]
2013–2015: Ensimmäinen konsertti ulkomailla, Nippon Budokan ja 10-vuotisjuhlavuosi
Cute teki yhteistyötä Reebookin kanssa vuonna 2014. Ryhmän 24. single "Kokoro no Sakebi wo Uta ni Shitemita / Love take it all" toimi Your Reebok x ℃-ute-kampajan tunnusmusiikkina.
Cute julkaisi 27. singlensä "The Middle Management ~Josei Chuukan Kanrishoku~ / Gamusha LIFE / Tsugi no Kado wo Magare" 1. huhtikuuta 2015 juhlistaakseen 10-vuotisjuhlavuottaan.
2016–2017: Ryhmän hajoaminen
Cute teki virallisen ilmoituksen ryhmän hajoamisesta 19. elokuuta 2016.
Ryhmä julkaisi viimeisen singlensä "To Tomorrow / Final Squall / The Curtain Rises" 29. maaliskuuta 2017. Cute piti viimeisen konserttinsa Saitamassa 12. kesäkuuta 2017. Kaikki Cuten entiset jäsenet tulivat katsomaan konserttia.
Tero Koskiranta
Tero Koskiranta (s. 18. kesäkuuta 1984 Paimio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Erste Ligan romanialaisjoukkue Gyergyói HK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Koskiranta osaa pelata myös laidassa.
Juniorivuodet, Mestis ja nousu Bluesin SM-liigajoukkueeseen
220px|thumb|right|Koskiranta [[Saimaan Pallon paidassa kaudella 2010–2011.]] Koskiranta on Espoon Kiekkoseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin, jossa Koskiranta voitti A-nuorten SM-pronssia vuonna 2003. Kaudella 2003–2004 hän oli Bluesin A-nuorten kolmenneksi paras maalintekijä 12 osumallaan. Kaudella 2004–2005 Koskiranta oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Juhani Kaisjoen kanssa tehoilla 11+13=24. Hän jakoi myös pudotuspeleissä kolmella osumallaan Bluesin sisäisen maalipörssin voiton Jarkko Immosen ja Mikko Lehtosen kanssa.
Kaudeksi 2005–2006 Koskiranta siirtyi Mestikseen ja Kirkkonummen Salamoiden riveihin. Tulokaskausi miesten peleissä toi hänelle 41 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11 ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudeksi 2006–2007 Koskiranta palasi 1+1-vuotisella SM-liigasopimuksella Bluesiin. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2006 vieraissa Pelicansia vastaan. Kaikkiaan Koskirannan tulokaskausi toi 36 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös 11 ottelua lainalla Salamoissa. Kaudella 2007–2008 Koskiranta pelasi SM-liigassa 35 runkosarja- ja yhdeksässä ottelua tehopistein 2+3=5. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 10. joulukuuta 2007 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Koskiranta voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Salamoissa, jossa Koskirannalle kertyi 15 runkosarjaottelua. Joukkueessa pelasi myös hänen pikkuveljensä Jarno.
SaiPa 2008–2011
Elokuussa 2008 Koskiranta siirtyi try-outille Saimaan Palloon, jonne hänet hankittiin ensisijaisesti paikkaamaan loukkaantumisia. Noin kaksi viikkoa myöhemmin Koskiranta sai sinne 1+1-vuotisen sopimuksen. Hän ylitti kaudella 2008–2009 lopulta odotukset reilusta ja teki läpimurtonsa tehden 55 runkosarjaottelussa tehot 18+22=40. Playouteissa Koskiranta teki kolmessa ottelussa kaksi maalia. Hän oli SaiPan paras maalintekijä Shayne Toporowskin kanssa sekä toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Joulukuussa 2008 SaiPa käytti Koskirannan sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Pelicans 2011–2012
Elokuussa 2011 Koskiranta teki vuoden mittaisen ja try-outin sisältävän sopimuksen Pelicansin kanssa. Noin kaksi viikkoa myöhemmin hän sai sinne sopimuksen kaudeksi 2011–2012. Koskiranta nousi jo alkukaudella joukkueen ykkössentteriksi Ryan Laschin ja Arttu Luttisen keskelle. Hän teki lopulta SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+32=42, joilla Koskiranta oli Pelicansin kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko SM-liigan pudotuspelien pistepörssin kolmannen sijan JYPin Éric Perrinin kanssa tehtyään 17 ottelussa tehot 5+9=14. Hän sai syöttöpisteen neljään voittomaaliin. Näistä ensimmäisessä välieräottelussa 4. huhtikuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan Koskiranta onnistui tekemään tehot 1+3=4. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
TPS 2012–2016
Koskiranta aloitti varsin vahvasti kauden 2014–2015 ja hänen 40 ottelussa tekemänsä tehot 9+15=24 riittivät TPS:n sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan. Kesken kauden, tammikuussa 2015 hän kuitenkin siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Ruotsin SHL-liigan Färjestad BK:hon, kun TPS oli jäämässä pudotuspelien ulkopuolelle. Koskiranta palasi kaudeksi 2015–2016 TPS:n vahvuuteen. Joukkuetta valmensi hänelle SaiPasta tuttu Ari-Pekka Selin. Lokakuussa 2015 seura kuitenkin vuokrasi Koskirannan loppukaudeksi Vaasan Sportiin.