cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aquaria
Historia
Yhtye äänitti ensimmäisen demonsa, Here Comes the Life vuonna 2001. Demolla kitaraa soittivat Roberto Scripilliti sekä Leandro Gomes, ja vierailevana laulajana toimi Allegro-yhtyeessä vaikuttanut Ílton Nogueira. Yhtye julkaisi toisen demonsa Flames Of Trinityn vuonna 2002. Demoilla esiintynyt kokoonpano oli muuten sama, mutta Flames Of Trinityllä vokalistina toimi kosketinsoittaja Alberto Kury.
Tunturikehrääjä
Levinneisyys ja lentoaika
Tunturikehrääjän levinneisyys maailmassa rajoittuu kahdelle alueelle Euroopassa. Sitä tavataan ainoastaan Alpeilla sekä Ruotsin ja Norjan tunturialueella, pääasiassa Jotunheimenista Härjedaleniin. Siitä on kuitenkin tehty vuonna 1996 havainto Pohjois-Ruotsissa lähellä Kiirunaa, joten elinalue saattaa ulottua pitemmällekin pohjoiseen. Esiintymiseltään se on paikallinen. Aikuiset perhoset lentävät varhain keväällä, toukokuun alusta toukokuun lopulle, mutta varsinkaan pohjoisempana lentoajan ääripäitä ei tunneta. Ilmeisesti tarkka aika riippuu lumen sulamisesta.
Aquaria
Historia
Toisen demon julkaisun jälkeen yhtyeen nimi päätettiin vaihtaa Aquariaksi. Nimenvaihdoksen yhteydessä demoilla soittaneet kitaristit Leandro Gomes ja Roberto Scripilliti nostettiin yhtyeen vakituiseksi jäseneksi, ja lisäksi yhtyeeseen liittyi Eternassa, Sacred Sinnerissä ja Denison Fernandesissa tunnetuksi tullut laulaja Leandro Caçoilo. Kuitenkin jo samana vuonna Caçoilo ja Scripilliti erosivat yhtyeestä, ja heidän tilalleen tulivat kitaristi Rick Mour sekä brasilialaisessa Endless-yhtyeessä vaikuttanut laulaja Vitor Veiga. Nyt vakiintuneella kokoonpanolla yhtye julkaisi heinäkuussa 2005 debyyttialbuminsa Luxaeternan.
Vuonna 2006 kitaristit Leandro Gomes ja Rick Mour lähtivät yhtyeestä. Heidän tilalleen tuli jo aikaisemmin Aquariassa ja Uirapurussa soittanut Roberto Scripilliti. Tammikuussa 2007 yhtyeen toiseksi kitaristiksi liittyi Endless-yhtyeessä soittanut Gustavo di Padua. Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi vuonna 2007 toisen täyspitkän albuminsa Shambalan.
Tunturikehrääjä
Elinympäristö ja elintavat
Tunturiolosuhteisiin sopeutunut perhonen, joka elää tunturin koivuvyöhykkeen soilla sekä niiden ympäristöissä. Perhosten lento alkaa illan hämärtymisestä, mutta on varsin lyhyt; Alpeilla lento yhden illan aikana kestää harvoin yli 30 minuuttia. Lisäksi koiraat aloittavat lennon vain jos ilman lämpötila hämärän laskeutuessa on yli +4 °C. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, mutta Pohjois-Skandinavian valoisassa yössä valopyynti ei onnistu, mikä vaikeuttaa suuresti perhosen levinneisyyden tutkimista. Samasta syystä myös suurin osa lajin elintapoja koskevasta tiedosta on peräisin Alpeilla elävästä populaatiosta.
Parittelu on hyvin nopea ja kestää vain 5–10 minuuttia. Paritellut naaras tuottaa noin 250 munaa, jotka se munii kahteen, vaivaiskoivun oksaa spiraalimaisesti kiertävään munaryhmään, joita peittämään jää tuppo naaraan takaruumiista irronneita karvoja. Munaryhmät sijaitsevat lähellä toisiaan. Naaras kuolee heti saatuaan muninnan päätökseen ja kuollut naaras on usein löydettävissä maasta läheltä munaryhmää. Säästä riippuen munat kuoriutuvat 3–7 viikkoa muninnasta ja toukat rakentavat heti kuoriuduttuaan kuoriutumispaikan ympärille yhteisen silkkisen toukkapesän, jonka suojassa ne elävät. Toukat käyvät pesän ulkopuolella syömässä ja lämmittelemässä auringonpaisteessa. Täysikasvuinen toukka vaeltaa pesältä jopa sadan metrin matkan etsien koteloitumispaikkaa ja koteloituu maanpinnan alle pyöreähkön, kovan kotelokopan sisään. Sopiva koteloitumispaikka kerää usein vuodesta toiseen suuren määrän toukkia. Kotelovaihe kestää usein kahdesta kolmeen vuotta, mikä selittänee suuret vaihtelut perhosten yksilömäärissä eri vuosina. Kuoriutumista ohjannee suurelta osin säätila, sillä riittävässä lämmössä perhoset kuoriutuvat alle viikon kuluttua lumen sulamisesta.
Ravintokasvi
Toukan pääasiallinen ravintokasvi on vaivaiskoivu (Betula nana), mutta se syö myös mustikkaa (Vaccinium myrtillus), juolukkaa (Vaccinium uliginosum), muutamia tunturialueen pajuja (Salix) sekä muurainta (Rubus chamaemorus).
Työperäinen sairaus
Työperäiset sairaudet käsittävät sekä ammattitaudit että muut sairaudet, joiden aiheuttaja liittyy työhön. Sairaus on työperäinen silloinkin, kun työhön liittyvä tekijä, myös sosiaalinen, on vain yksi monista sairauden aiheuttajista. Esimerkiksi unen ja mielenterveyden häiriöt voivat olla työperäisiä.
Jeremy Wariner
Jeremy Wariner (s. 31. tammikuuta 1984 Irving, Teksas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja. Warinerin päälaji on 400 metrin juoksu.
2004 Ateenan olympialaisissa Wariner voitti olympiakultaa 400 metrillä ja pitkässä viestissä. Samoilta matkoilta hän saavutti kultaa myös 2005 Helsingin MM-kisoista sekä Osakan MM-kisoissa 2007. Osakassa hän voitti 400 metrin maailmanmestaruuden uudella ennätysajallaan 43,45. Berliinin MM-kisoissa 2009 Wariner saavutti 400 metrillä toisen sijan ajalla 44,60 ja kuului pitkässä viestissä Yhdysvaltojen voittajajoukkueeseen.
Wariner oli käytännössä lyömätön 400 metrin matkalla Ateenan kisojen jälkeen. Vasta vuonna 2008 LaShawn Merritt pystyi voittamaan hänet kolmesti kesäkaudella. Wariner joutui nöyrtymään Merrittille myös olympiafinaalissa Pekingissä. Myöhemmin Merritt on jäänyt kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä.
Wariner käyttää aurinkolaseja päässään aina juostessaan, vaikka kilpailu käytäisiin iltahämärässä. Wariner on 188 cm pitkä ja painaa 67 kg. Wariner on kilpaillut myös 200 metrillä, jossa hänen ennätyksensä on 20,19.
Wariner sijoittui vuoden 2012 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 400 metrin juoksun kuudenneksi, ja hänet on nimetty Yhdysvaltain 4×400 metrin olympiaviestijoukkueeseen. .
Pietari Salmenoja
Jonne (Johan) Pietari Salmenoja (sukunimi vuoteen 1907 Palin; 7. kesäkuuta 1893 Tammela – 31. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja. Hän oli sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri 1930-luvulla.
Henkilöhistoria ja poliittinen ura
Salmenojan vanhemmat olivat työnjohtaja Joose Palin ja Eva Kristina Hermanintytär. Hänen puolisonsa oli Martta Wilhelmiina Virtanen, kaupunginjohtaja Eero Salmenoja oli heidän poikansa. Pietari Salmenoja kävi kansakoulun ja suoritti kauppakoulun 1916. Hän toimi myyjänä Tammi-Kauppa Oy:ssä, Työväen osuuskaupassa ja osuuskauppa Mäki-Matissa vuosina 1909–1917. Salmenoja oli johtaja Muuramen osuuskaupassa 1917–1919, osuuskauppa Mäki-Matissa 1919–1926 ja Kyminlaakson osuusliikkeen Kotkassa 1926–1933. Tämän jälkeen hän oli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton KK:n neuvontaosaston tarkastaja 1933–1940, Hyvinkään kauppalanjohtaja 1940–1942, KK:n asunto-osaston hoitaja 1945–1947 ja KK:n neuvontaosaston hoitaja 1947. Viimeksi hän toimi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana 1948–1960.
Salmenoja oli SDP:n kansanedustajana Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä 1933–1944. Hän toimi eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana 1937–1939 ja valtionvarainvaliokunnan puheenjohtajana 1939–1940 ja 1944. Salmenoja oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Cajanderin III hallituksessa 1939. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Ilona Herlin
Maria Ilona Herlin (s. 8. huhtikuuta 1965 Kirkkonummi) on Cargotecin omistajia yhdessä veljiensä Ilkka Herlinin ja Niklas Herlinin kanssa. Hän on Kone Oy:n entisen toimitusjohtajan Pekka Herlinin tytär.
Ilona Herlinin pörssinoteeratun omaisuuden arvo oli vuonna 2022 noin 1,1 miljardia euroa.
Herlin asuu Espoossa perheensä kanssa. Hän on väitellyt tohtoriksi Helsingin yliopistossa ja toimii akateemisella uralla.
Ilona Herlin työskentelee Helsingin yliopistossa suomen kielen laitoksen tutkijana ja dosenttina. Hänen väitöskirjansa koski alistuskonjunktioita, ja hän on julkaissut 2010-luvulla mm. tutkimuksen "alkaa tekemään" -rakenteesta.
Luottamustoimet
Ilona Herlin on toiminut Koneen säätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 1995 sekä varapuheenjohtajana vuodesta 2002 lähtien. Hän on myös Helsingin yliopiston, Suomen kognitiivisen kielitieteen yhdistyksen (FiCLAn) sekä Sähköherkkyyssäätiön hallituksen jäsen.
Länsi-Chalukya
pienoiskuva|Länsi-Chalukyan valtakunnan hallitsema alue vuonna 1121 Länsi-Chalukyan valtakunta oli valtakunta, joka hallitsi suurinta osaa Deccanin ylänköä Etelä-Intiassa 800-luvulta 1200-luvulle. Dynastiaa kutsutaan joskus nimellä Kalyani Chalukya sen pääkaupungin Kalyanin mukaan, joka on nykyään Basavakalyan Karnatakan osavaltiossa Intiassa.
Mathías Vidangossy
Vidangossy siirtyi espanjalaisseura Villarrealiin vuonna 2007 Unión Españolan riveistä ollen seuran toinen chileläishankinta samalla kaudella; toinen oli Colo-Colosta siirtynyt Matías Fernández.
Hannah Stockbauer
Hannah Stockbauer (s. 7. tammikuuta 1982 Nürnberg) on saksalainen uimari. Hän voitti kaikkiaan viisi kultamitalia maailmanmestaruuskilpailuissa 2001 Fukuokassa ja 2003 Barcelonassa, niiden lisäksi hopeaa ja pronssia, yhden kumpaakin.
Mathías Vidangossy
Vidangossy on maaliskuusta 2021 alkaen edustanut chileläisseura Deportes Melipillaa.
Hannah Stockbauer
Stockbauer on lisäksi voittanut neljä mitalia (kolme kultaa, yksi pronssi) uinnin Euroopan-mestaruuskilpailuissa sekä pronssimitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa.
Mathías Vidangossy
Kesällä 2007 Vidangossy oli mukana Chilen joukkueessa saavuttamassa pronssia alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa. Hän teki joukkueensa neljännen maalin puolivälierässä, jossa Chile voitti Nigerian jatkoajalla maalein 4–0. Pronssiottelussa Itävaltaa vastaan hän syötti ottelun ainoan maalin. Hän on pelannut A-maajoukkueessa kuusi ottelua vuosina 2006–2012.
Christina Salmivalli
Eija Christina Salmivalli (s. 18. syyskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen psykologian tohtori ja Turun yliopiston psykologian professori vuodesta 2004. Hän on tutkinut lasten ja nuorten vertaissuhteita ja niiden merkitystä kehitykselle sekä koulukiusaamista ja sen näyttöön perustuvia interventioita. Hänen erityisaluettaan ovat lasten vertaissuhteet, koulukiusaaminen, sosiaalinen kognitio ja sosiaalinen sopeutuminen sekä näyttöön perustuvien interventioiden arviointi ja implementointi. Salmivalli johtaa yhdessä erikoistutkija Elisa Poskiparran kanssa KiVa Koulu -hanketta, ja hän on tutkimuksen lippulaiva INVESTin varajohtaja.
Elämä ja ura
Salmivalli kirjoitti ylioppilaaksi Riihikedon lukiosta vuonna 1986. Hän valmistui psykologian maisteriksi 1992 pro gradun aiheenaan koulukiusaaminen. Salmivalli väitteli psykologian tohtoriksi 1998. Tunnustuksena väitöskirjastaan hän sai Suomalaisen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinnon 1999. Salmivalli nimitettiin Turun yliopiston kehitys- ja sosiaalipsykologian dosentiksi vuonna 2001.
Tunnustuksia
Vuonna 2004 Salmivalli sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Turun yliopiston humanistinen tiedekunta myönsi hänen johtamalleen KiVa Koulu -hankkeelle Vuoden humanistiteko 2008 -kunniamaininnan (2/2009). Suomen Psykologiliitto valitsi Salmivallin vuoden psykologiksi 2009. Tunnustus myönnettiin koulukiusaamisen tutkimisesta ja sen ehkäisyyn liittyvien toimintamallien kehittelystä. Salmivallia pidetään arvostetuimpana suomalaisena koulukiusaamisen asiantuntijana. Salmivallille myönnettiin 100 000 euron suuruinen Suomen tiedepalkinto vuonna 2017. Vuonna 2020 Salmivalli valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi. Vuonna 2021 Salmivalli tutkimusryhmineen oli toinen ensimmäistä kertaa myönnetyn Uudenkaupungin rauhanpalkinnon saajista.
Salmivalli on saanut myös useita kansainvälisiä tunnustuksia, muun muassa European Award for Crime Prevention -palkinnon (2009), Child Act of the Year -tunnustuksen (2010) ja Peace Education Award -palkinnon (2011).
Julkaisuja
Kansalliskirjaston julkaisukannasta löytyviä Christina Salmivallin teoksia on lueteltu ohessa. Tämän ohella hän on julkaissut muun muassa toista sataa vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia ja runsaasti suomenkielisiä julkaisuja.
Kelvin Fletcher
Kelvin Fletcher (s. 17. tammikuuta 1984 Oldham, Greater Manchester) on englantilainen näyttelijä, joka näytteli Andy Sugdenia saippuasarja Emmerdalessa vuodesta 1996 vuoteen 2016. Fletcher aloitti näyttelemisen Oldham Theatre Workshopin draamatunneilla seitsemänvuotiaana. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli Saturday Disney -ohjelmapaikalla esitetyssä ohjelmassa Charlie Is My Darling.
Fletcher harrastaa myös autourheilua ja on kilpaillut eri koppiautosarjoissa. Vuonna 2014 hän ajoi yhden kilpailun Porsche Supercup -sarjassa.
Paul Bley
Hyman Paul Bley (10. marraskuuta 1932 Montreal – 3. tammikuuta 2016 Stuart, Florida, Yhdysvallat ) oli kanadalainen jazzpianisti. Hän kuului levytetyimpiin jazzpianisteihin, ja hänen uransa oli erottamattomasti kiedottu nykyjazzin kehitykseen 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Ura
Bley oli aluksi viululahjakkuus, mutta aloitti pianonsoiton 8-vuotiaana ja opiskeli McGill-yliopistossa, josta sai diplominsa yhdentoista vuoden iässä. Bley jatkoi opintojaan Juilliard Schoolissa, jota käydessään hän soitti Roy Eldridgen, Bill Harrisin, Ben Websterin, Sonny Rollinsin, Charlie Parkerin, Donald Byrdin, Jackie McLeanin, Doug Watkinsin ja Art Taylorin kanssa.
Bleyn ensimmäinen studioäänitys on marraskuulta 1953 Charles Mingusin ja Art Blakeyn kanssa. Bley teki uransa aikana lisäksi yhteistyötä Chet Bakerin, Lester Youngin, Ornette Colemanin, Don Cherryn, Charlie Hadenin, Billy Higginsin, Herb Spanierin ja Dave Piken kanssa. Vuonna 1957 Bley meni naimisiin Karen Borgin (myöhemmin Carla Bley) kanssa. Paul muutti vuonna 1957 Kaliforniaan, mutta siirtyi vuonna 1959 puolisonsa kanssa New Yorkiin. Vuonna 1961 Bley teki ensimmäisen Euroopan-matkansa.
Vuonna 1963 Bley kiersi Japanissa Sonny Rollinsin kanssa. Seuraavana vuonna hän hyväksyi puolisonsa kanssa Bill Dixonin kutsun liittyä Jazz Composer's Guildiin. Tämä loi heille yhteyden Michael Mantleriin, Bennie Greeniin, Roswell Ruddiin, Archie Sheppiin, John Tchicaihin ja Cecil Tayloriin. Bley työskenteli myös Albert Aylerin kanssa ja nauhoitti session John Gilmoren, Gary Peacockin ja Paul Motianin kanssa.
Erottuaan vaimostaan vuonna 1967 Bley meni naimisiin Annette Peacockin kanssa. Peacock lauloi joskus Bleyn kokoonpanoissa, ja Bley alkoi itse tehdä kokeiluja sähkösoittimilla. Joulukuusta 1970 tammikuuhun 1971 hän äänitti albumia Paul Bley Synthesizer Show. Vuonna 1972 Bley ja Peacock erosivat. Bleyn seuraava kumppani oli videotaiteilija Carol Goss, jonka kanssa hän perusti Improvising Artists -levy-yhtiön. Pariskunta avioitui vuonna 1980. 1980-luvulla Bley levytti John Surmanin, John Abercrombien, John Scofieldin, Bill Frisellin, Jesper Lundgaardin, Red Mitchellin, Ron McCluren, Bob Cranshawin, George Cross MacDonaldin, Aage Tanggaardin, Keith Copelandin ja Billy Hartin kanssa.
Vuonna 1993 Bley julkaisi piano- ja syntetisaattorilevyn Synth Thesis. Hän teki yhteistyötä 1990-luvun aikana muiden muassa Franz Koglmannin, Hans Kochin, Gary Burtonin, Niels-Henning Ørsted Pedersenin, Tiziana Ghiglionin, Kenny Wheelerin, Lee Konitzin, Evan Parkerin, Ralph Simonin, Sonny Greenwichin, Jay Andersonin, Dave Youngin, Barre Phillipsin, Stich Wynstonin, Adam Nussbaumin, Bruce Ditmasin, Satoko Fujin, Stéphan Olivan, Hans Ludemannin, Jean-Luc Pontyn, Paul Hainesin ja Maarten Altenan kanssa. 2000-vuosikymmenellä Bleyn yhteistyökumppaneita olivat Keshavan Maslak, François Carrier, Yuri Honing, Andreas Willers, Mario Pavone ja Jeanette Lambert.
Power Plant
Power Plant on Gamma Rayn vuonna 1999 julkaisema studioalbumi.
Kuusaansaaren paperitehdas
Kuusaansaaren paperitehdas oli nykyisen Kymin paperitehtaan edeltäjä Kouvolan Kuusankoskella, Kymenlaaksossa.
Paperitehdas perustettiin nimellä Kuusankoski Ab ja sen perustajina olivat Carl Robert Mannerheim, Samuel Werner von Troil ja 32 muuta turkulaista osakasta, lähinnä virkamiehiä, kauppiaita ja tehtailijoita 11. ja 15.1.1872 pidetyssä kokouksessa. Ensimmäinen paperikone käynnistyi 2.7.1873. Tehtaat fuusioituivat Kymin Osakeyhtiön ostaessa Voikkaan (Tampereen Kattohuopatehdas Oy) ja Kuusankoski Oy:n 3.3.1904. Voikkaan tehtaan omistaja Rudolf Elving nimitettiin toimitusjohtajaksi. Tehtaalla oli parhaimmillaan 5 paperikonetta. Viimeiset tehdasalueella toimineet paperikoneet (PK1-PK2) pysäytettiin joulukuussa 2005. Viimeisenä tuotannossa oli PK2, joka tuotti viimeiset paperitonninsa 21.12.2005. Molemmat paperikoneet purettiin vuoden 2008 aikana. Suojelluissa tehdasrakennuksissa ei ole enää paperikoneita tai muuta koneistoa.
Kuusaansaari sijaitsee Kymintehtaan tehdasalueella. Tehtaan sisäisesti se tunnettiin pitkään Y-osastona (Yankee) ja Kuu.Pap. Y-lyhenteellä.
Tehtaan paperikoneet
Viimeisimmät paperikoneet PK1 ja PK2 työllistivät sulkemisvaiheessa noin 70 työntekijää.
PK1 ja PK2 tuotanto oli yhteensä noin 20 000 t vuodessa.
Rautatie ja kalusto
Tehdasalueella toimi vuosina 1918-1960 Kuusankosken ja Voikkaan tehdasalueet yhdistänyt 5,5 km:n mittainen kapearaiteinen rautatie. Radasta on jäljellä suojeltu tallirakennus Voikkaan tehdasalueella, yksi moottoriveturi ja kaksi matkustajavaunua Jokioisten museorautatiellä. Lisäksi säilyneenä ovat radalla liikennöineet kaksi umpitavaravaunua sekä kaivinkoneen kuljetusta varten oleva raskaskuljetuslavetti.
Tehdasalueelle rakennettiin myös leveäraiteinen rautatieyhteys. Vaihtotyöt hoidettiin UPM-Kymmenen omilla vetureilla.
Veturit
thumb|250px|UPM-Kymmene Oyj:n Move66-veturi tallissaan Kuusankoskella Tehdasalueen vaihtotöissä käytettiin keltaiseksi maalattuja teollisuusvetureita. Aiemmin samoja vetureita käytettiin yhdessä Voikkaan paperitehtaan kanssa. Vaihtotyöt UPM-Kymmene Oyj:n omalla kalustolla loppuivat Kuusankoskella vuodenvaihteessa 2008-2009.
Tehtaalla on ollut myös muita vetureita.
Aiheesta muualla
60.90583°N, 26.64833°W
AXR Music
AXR Music Oy oli vuosina 2010–2015 toiminut suomalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön toiminnasta vastasivat aiemmin Edel Records Finland Oy:ssä työskennelleet Ilkka Vainio ja Jorma Kosonen. Helmikuusta 2014 alkaen Warner Music Finland omistaa tuotannon. AXR Music Oy lakkautettiin 14. lokakuuta 2015.
AXR Musicin toiminta
Helmikuussa 2014 Warner Music Finland osti AXR Musicin levy-yhtiö- ja julkaisutoiminnat. Lopulta 14. lokakuuta 2015 AXR Music lakkautettiin.
Chignik
Chignik on pieni kaupunki Lounais-Alaskassa Anchorage Bayn rannalla. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 79. Näistä 60,76 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Luluanluba
Luluanluba on bantukieli, jota puhutaan Itä- ja Länsi-Kasain maakunnissa Kongon demokraattisen tasavallan keskiosassa. Luluanluba on yksi Kongon neljästä kansallisesta kielestä, joilla annetaan opetusta peruskoulussa.
Kirjaimisto
Luluanluban aakkosiin sisältyvät seuraavat kirjaimet: A B C D E F G H I J K L M N O P S Sh T U V W Y Z.
Suomen kielestä eroavien kirjainten ääntämys: C = [tʃ], J = [ʒ], SH = [ʃ], W = [w], Y = [j] ja Z = [z]. L-kirjaimen ääntämys vaihtelee L:n ja R:n välillä.
Murteet
Itä- ja Länsi-Kasain murteet poikkeavat toisistaan huomattavasti sekä ääntämyksen että sanaston osalta. Lännen [p] äännetään idässä [h], kuten sanoissa lupemba/luhemba (eräs maalaji) ja Lupatapata/Luhatahata (eräs kaupunki). Maniokin lehtiä kutsutaan lännessä nimellä matamba ja idässä nimellä kaleji. Muitakin eroja löytyy.
Lieven
thumb|300px|Lieven-suvun vaakuna. Lieven tai von Lieven (latviaksi: Līvens) on balttilainen aatelissuku.
Saksalaistuminen
Lievenit ovat yksi vanhimmista ja ylhäisimmistä Baltian suvuista. Heidän sukutarunsa mukaan suku polveutuisi itämerensuomalaisen liiviläisten kansan ruhtinaasta Kauposta, Turaidan linnan herrasta, jota keskiaikaiset lähteet pitivät liiviläisten kuninkaana. Kauppo oli "kuningas" (pikkukuningas ja/tai mahtava paikallinen linnanherra) Liivinmaalla ja kääntyi kristinuskoon vuonna 1186, kun piispa Meinhard teki lähetystyötä seudulla. Perhetaru kertoo, että 1202 (tai 1203–1204) Kauppo matkusti Avignoniin (jossa paavinistuin ei kuitenkaan sijainnut silloin eikä vielä yli sataan vuoteen), jossa paavi Celestinus III korotti hänet paavilliseen aateliin nimellä "Lieve". Nikolas, tarun mukaan Kaupon pojanpoika, oli ensimmäinen, joka kirjoitti suku- tai lisänimensä Lieven.
Taustaltaan itämerensuomalaista kantaa oleva suku saksalaistui keskiajan loppuun mennessä, sillä saksan kieli oli Baltian silloisen yläluokan pääkieli.
Valtakunnankreiveiksi
Reinhold Lieven, Saarenmaan maaherra Ruotsin alaisena, korotettiin 1653 paroniksi yhdessä veljensä kanssa ja sai vapaaherrakuntana ruotsalaisen Eksjön kauppalan. Hänen sanotun veljensä poika paroni Hans-Henrik von Lieven oli kuningas Kaarle XII:n apulainen ja seuralainen tämän kaikilla sotaretkillä ja tutkimusmatkoilla. Reinholdin jälkeläisen joukosta puolestaan yksi sukuhaara asettui Kuurinmaalle, ja keisari korotti sen saksalais-roomalaisiksi valtakunnankreiveiksi. Johann-Christoph von Lieven oli suvun ensimmäinen jäsen, joka nousi merkkihenkilöksi Venäjän palveluksessa: hän toimi Arkangelin kuvernöörinä Katariina II Suuren alaisuudessa ja Paavali In alaisuudessa jalkaväenkenraalina. Useat suvun jäsenet venäläistyivät jonkin verran noista vuosikymmenistä alkaen.
Paroni Otto Henrik Andreas von Lieven (1726–1781) avioitui 1766 paronitar Charlotte von Gaugrebenin (1742–1828) kanssa. Leskeksi jäänyt paronitar Charlotte von Lieven sai kruununperilliseltä, suuriruhtinas Paavali Pietarinpojalta nimityksen tämän tytärten (suuriruhtinattaret Aleksandra, Helena, Maria, Katariina ja Anna) ja kahden nuorimman pojan (suuriruhtinaat Nikolai ja Mikael) kasvattajaksi. Keisarinna Katariina II palkitsi Lievenin perhettä antamalla näille Semgalliassa (nykyisen Jelgavan lähellä) sijaitsevan Mežotnen linnan (latv. Mežotnes pils, saks. Mesothen). Venäjän hoviarkkitehdin Giacomo Quarenchin (1744–1817) suunnittelema klassistyylinen asuinlinna rakennettiin Mezotnen tiluksille 1797–1802 Charlottea varten. Tunnustukseksi leskiparonittaren palveluksista, Paavali noustuaan keisariksi korotti hänet Mežotnen kreivittäreksi 1799.
Ruhtinaiksi
Kreivitär Charlotten kasvatti suuriruhtinas Nikolai Paavalinpoika nousi vuonna 1825 Venäjän valtaistuimelle Venäjän keisari, Puolan kuningas ja Suomen suuriruhtinas Nikolai I:nä. Nikolai korotti vuonna 1826 siinä vaiheessa 84-vuotiaan "kuvernöörittären" liiviläisten, Lievenin ruhtinattareksi (Lievene). Mežotne pysyi suvun omistuksessa aina Latvian vuoden 1921 maauudistukseen saakka. Ruhtinaan arvonimi on perinnöllinen ja siirtyi myös ensimmäisen ruhtinattaren jälkeläisille, joista seuraavat ovat olleet merkkihenkilöitä:
Live Evolution
Live Evolution on vuonna 2001 Seattlen Moore Theatressa taltioitu Queensrÿchen konserttitallennealbumi. Tuplalevy on jaettu neljään osaan, joissa ensimmäisessä keskitytään debyytti-EP:n ja Rage for Order -albumin väliseen aikaan, toinen osa on pyhitetty kokonaan Operation: Mindcrimelle ja kolmas osa sisältää materiaalia Empire- ja Promised Land -albumeilta. Viimeisessä osiossa keskitytään Hear in the Now Frontier- ja Q2K-levyjen materiaaliin.
CD 1
EP / The Warning / Rage for Order -sarja Operation: Mincrime -sarja <li>I Remember Now</li> <li>Revolution Calling</li> <li>Spreading the Disease (Part I)</li> <li>Electric Requiem</li> <li>Spreading the Disease (Part II)</li> <li>The Mission</li> <li>Suite Sister Mary</li> <li>I Don’t Believe in Love</li> <li>My Empty Room</li> <li>Eyes of a Stanger</li> </ol>
CD 2
Empire / Promised Land -sarja Hear in the Now Frontier / Q2K -sarja <li>Liquid Sky</li> <li>Sacred Ground</li> <li>Falling Down</li> <li>Hit the Black</li> <li>Breakdown</li> <li>Right Side of my Mind</li> </ol>
Antonio Bioni
Oopperat
Bioni sai mainetta pääasiassa oopperoillaan:
Hirvelä (Kuusankoski)
Hirvelä on kylä ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella. Se sijaitsee entisen Kuusankosken kaupungin pohjoisosassa Kymijoen varrella, Sompasen lounaispuolella. Hirvelä on osa Voikkaan kaupunginosaa ja Kouvolan keskustaajamaa. Hirvelä on myös entisen Valkealan kunnan rekisterikylä. Siihen kuuluu lisäksi myös Virtakiven ja Verkkosuon alueet sekä muusta kylästä erillään oleva alue Sydänmaan pohjoispuolella, joka rajautuu pohjoisessa Torasjokeen ja Selänpään kylään. Hirvelässä sijaitsee muun muassa Hirvelän kotisatama ja Virtakiven vierasvenesatama Kymijoen rannassa sekä Sompasen uimaranta. Kylän läpi kulkee Kantatie 46. Hirvelä rajautuu pohjoisessa entiseen Valkealan kuntaan eli nykyiseen Valkealan suuralueeseen.
Cofidis
Cofidis, Solutions Crédits (UCI-tunnus COF) on ranskalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Tallin pääsponsori on vakuutusalan yritys Cofidis. Tallin perusti vuonna 1996 Cyrille Guimard, joka valmensi Renault-Elf tallissa 1980-luvulla muun muassa Bernard Hinault'ta, Greg Lemondia ja Laurent Fignonia. Tallin nykyinen johtaja on Eric Boyer ja se osallistui UCI ProTour -sarjaan vuosina 2005–2009. Kaudelle 2010 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ei myöntänyt joukkueelle ProTour-lisenssiä ja se jatkoi toimintaansa Professional Continental -tason joukkueena. Se palasi korkeimmalle tasolle, UCI World Touriin, vuonna 2020.
Historia
Vuonna 1996 valmentaja Cyrille Guimard perusti uuden tallin. Tarvittavan taloudellisen tuen Guimard sai Cofidis vakuutusyhtiön pääjohtajalta François Migrainelta. Yksi talliin ensimmäisenä liittyneistä ajajista oli lupaava nuori amerikkalainen ajaja Lance Armstrong, joka siirtyi Motorola-tallista. Armstrong tunnettiin tuolloin lähinnä erikoistuneena yhden päivän mittaisiin kilpailuihin. Amstronging sairastuttua syöpään, talli ei enää jatkanut hänen sopimustaan ja tallin kapteeniksi etappikilpailuihin nimitettiin toinen amerikkalainen Bobby Julich. Julichin läpimurto tapahtui vuoden 1998 Ranskan ympäriajossa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Tämän myötä koko talli sai huomattavasti enemmän huomiota pyöräilypiireissä. Talli keräsi voittoja myös kevään klassikkokilpailuissa erityisesti belgialaisen Frank Vandenbroucken ansiosta.
thumb|right|200px|[[Arnaud Coyot kilpailemassa Saksassa vuonna 2005]] Englantilainen ajaja David Millar palautti tallin voittokantaan voittamalla vuoden 2000 Ranskan ympäriajon prologin. Millar nousi voiton myötä tallin kapteeniksi. Myöhemmin Millar kritisoi tallin pistekäytäntöä ja lopulta talli luopuikin siitä.
Kauden 2004 alussa tallissa oli nimivahva joukkue, johon kuului 3 maailmanmestaria, maantieajossa mestaruuden voittanut Igor Astarloa, henkilökohtaisen aika-ajon mestari David Millar sekä ratapyöräilyn maailmanmestari Laurent Gane. Lupaavista nimistä huolimatta talli sotkeutui tähtiajajansa David Millarin dopingsotkuihin. Talli päätti itse vetäytyä kilpailuista kunnes asia saatiin selvitettyä. Astarloa päätti vaihtaa tallia selvitystyön kuluessa, jotka lopulta osoittivat dopingin käytön ollen yksittäisten ajajien tekemisiä, eikä talli ollut sekaantunut asiaan. Talli palasikin kilpailemaan jo vuoden 2004 Ranskan ympäriajossa, jossa sekä Stuart O'Grady että David Moncoutié voittivat molemmat yhden etapin. Moncoutié'n voiton satuttua Ranskan itsenäisyyspäivälle sai talli runsaasti huomiota voitolleen.
Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa Moncoutié jälleen voitti Ranskan itsenäisyyspäivänä ajetun etapin, ollen ainoa ranskalainen etappivoittaja. Talliin liittynyt Sylvain Chavanel ei kuitenkaan pystynyt lunastamaan häneen kohdistettuja odotuksia.
Kaudeksi 2006 Stuart O'Grady ja hänen maanmiehensä Matthew White jättivät tallin. Myös ranskalainen veteraaniajaja Cédric Vasseur, joka usein toimi tallin kapteenina, jätti tallin. Näistä menetyksistä huolimatta talli osoitti, että sen iskukyky oli säilynyt ja se veikin vuoden 2006 Ranskan ympäriajon ensimmäisen etapin.
Kaudelle 2007 talli teki sopimuksen belgialaisten Nick Nuyensin ja Kevin De Weertin kanssa.
Herättäjäjuhlat
thumb|[[Oulun herättäjäjuhlat 2011, juhlamessu.]]
Herättäjäjuhlat on herännäisyyden eli körttiläisyyden suurin vuosittainen tapahtuma. Juhlat syntyivät 1893 kustannusosakeyhtiö Herättäjän vuosikokouksen yhteydessä pidetyistä seuroista. Ne järjestetään viikonloppuna yleensä kaksi viikkoa juhannuksesta.
Juhlille osallistuu tyypillisesti 20 000–40 000 henkeä, mutta esimerkiksi Ylistarossa osallistujamääräksi arvioitiin vuonna 2004 jopa 60 000. Suomen hengellisten kesäjuhlien joukossa herättäjäjuhlat ovat toiseksi suurimmat.
Ohjelma ja järjestelyt
thumb|[[Seinäjoki|Seinäjoen herättäjäjuhlat 2009.]]
Keskeisin ohjelma järjestetään ulkona, juhlakentällä. Paikkana voi olla puisto tai urheilukeskus, jonka yhteyteen järjestelyt on mahdollista toteuttaa. Juhlien ohjelman rungon muodostavat seurat, joissa seurapuheiden välissä veisataan Siionin virsiä. Sunnuntaina on jumalanpalvelus.
Vähitellen juhlien oheisohjelma on lisääntynyt. Siihen kuuluu konsertteja, teatteriesityksiä ja keskustelutilaisuuksia. Nuorille ja varhaisnuorille on järjestetty omaa ohjelmaa. Monelle kävijälle tärkeä osa Herättäjäjuhlien antia on sukulaisten ja tuttavien tapaaminen. Juhlapaikalla on myös myyntikojuja, joissa pääasiassa herännäisyyttä lähellä olevat yhteisöt myyvät tuotteitaan ja tiedottavat toiminnastaan.
Juhlilla on myös kirkon ammattiryhmien kokoontumisia. Teologikokous on suurimpia vuosittain järjestettäviä luterilaisten teologien kokoontumisia koko maailmassa.
Herättäjäjuhlien luonteeseen kuuluu, että sinne ovat kaikki tervetulleita. Uskon määrää tai sitoutumista liikkeeseen ei kysellä. Juhlille on vapaa pääsy eikä sinne ilmoittauduta erikseen.
Juhlat rakennetaan talkoovoimin. Juhlien järjestäjinä ovat paikallinen seurakunta, kunta ja Herättäjä-Yhdistys. Valmistelut on aloitettava vuosia ennen, ja talkoolaisia tarvitaan juhlien aikaan noin tuhat.
Juhlakansa majoittuu koteihin, leirintäalueille, kouluihin ja muihin yhteisiin tiloihin sekä majoitusliikkeisiin.
Juhlilla on alettu kiinnittää erityistä huomiota ympäristöasioihin. Muun muassa Espoon herättäjäjuhlilla 2008 korostettiin jätteenlajittelua ja joukkoliikenteen käyttöä sekä tuotiin esille kasvissyöntimahdollisuutta.
Joensuun herättäjäjuhlilla 2022 järjestettiin ensimmäisen kerran viralliset sateenkaariseurat.
Körttiradio
Herättäjäjuhlien ajan seuroja ja muuta juhlaohjelmaa voi kuunnella suorana lähetyksenä Körttiradion kautta. Tauoilla lähetetään haastatteluja ja musiikkia. Esim. Oulun juhlilla 2011 radio toimi Iskelmätoiveen taajuudella 98,7. Körttiradiota voi kuunnella internetin kautta sekä kotimaassa että ulkomailla.
Annapolis
Maantiede
Annapolis on Yhdysvaltojen itärannikolla Severn-joen suulla. Se sijaitsee 40 km Baltimoresta etelään ja 50 km maan pääkaupungista Washington (DC):stä itään.
Historia
Marylandin pääkaupunki siirrettiin St. Maryn kaupungista nykyiseen Annapolikseen vuonna 1694. St. Maryn sanottiin olleen liian kaukana Marylandin siirtokunnan asukkaiden valtaosasta ja päätöksen siirrosta teki kuvernööri Francis Nicholson. Hän antoi myös kaupungille sen nimen Annapolis prinsessa Annan mukaan. Nicholsonin aloitteesta Annapolis sai myös barokkityylisen kaupunkisuunnitelman. Kaupunginoikeudet Annapolis sai vuonna 1708 ja sen kasvun myötä siitä tuli myös merkittävä satama. Kaupunki säästyi Yhdysvaltain vapaussodan taisteluilta ja vuosien 1783 ja 1784 välillä Annapolis toimi Yhdysvaltojen ensimmäisenä rauhanajan pääkaupunkina. Amerikan vallankumouksen päättänyt Pariisin rauha vahvistettiin Annapoliksessa vuonna 1783 ja vuonna 1786 kaupungissa järjestettiin konfederaatioartiklojen muutoksia käsitellyt Annapoliksen konventti. Vuonna 1808 perustettiin Fort Severn, josta tuli Yhdysvaltain laivastoakatemia vuonna 1850. Taloudellisessa merkityksessään Annapolis alkoi kuitenkin jäädä jälkeen Baltimoren kaupungista.
Talous
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Annapoliksessa aikavälillä 2012–2016 olivat 74 187 USD ja henkilöä kohden 43 431 USD. 10,9 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Annapoliksen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 38 394 ja vuoden 2017 arvion mukaan 39 321. Kaupungin asukkaista 61,8 % oli taustaltaan valkoisia, 24,5 % afroamerikkalaisia, 20,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,3 % aasialaisia. 20,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia, ja 16 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Latva (Venäjä)
thumb|250px|Latvan maalaiskunta [[Äänisenrannan piirin kartalla]] thumb|right|250px|Rakenteilla oleva [[Muurmannin rata|Muurmannin rautatie ja Lavdan asema. Kuva:Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski 1915]]
Latvan maalaiskunta
Latvan maalaiskunta sijaitsee Leningradin alueen vastaisella rajalla ja se rajoittuu pohjoisessa Puujoen maalaiskuntaan, idässä Šokšun vepsäläiseen maalaiskuntaan, lännessä Latva-Vetkan maalaiskuntaan ja luoteessa Uudenkylän maalaiskuntaan. Latvan taajaman lisäksi kuntaan kuuluu Puhtan kylä. Kunnassa oli noin 2 700 asukasta vuonna 2006.
Latvan taajama
Latvan taajama sijaitsee Jyvenjoen varrella Muurmannin radan itäpuolella noin 60 kilometriä Petroskoista etelään. Latvan asutus levittäytyy seitsemän kilometrin matkalle Jyvenjoen varrelle. Latvassa oli noin 3 200 asukasta vuonna 1996. Latvassa toimii maatalousosakeyhtiö, Majak, (entinen valtiontila) ja se on yksi Karjalan tasavallan suurimpia maatalousyrityksiä. Latvassa toimii myös maatalouskoulu, joka kouluttaa muun muassa konemiehiä. Nähtävyyksistä mainittakoon Nikolskajan kirkkomuseo.
Latva oli aluksi Äänisenrannan piirin hallinnollinen keskus, mutta nykyisin piirin hallinto sijaitsee Petroskoissa.
Historiallinen Latvan kunta
Venäjän keisarikunnassa Latvan kunta kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Kunta rajoittui lännessä Ääniseen, kaakossa Soutjärven kuntaan, lounaassa Vaasenin kuntaan, lännessä Pyhäjärven kuntaan, pohjoisessa Suojun kuntaan ja Petroskoin kaupunkiin. Vuonna 1902  kunnassa oli 6 249 asukasta. Latvan kunnan väestö oli venäläistyneitä karjalaisia. Neuvostovallan aikaan Latvan kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Äänisenrannan piiriin.
Historia
Latva on perustettu vuonna 1473. Latvan alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä 1941–1944.
Aiheesta muualla
61.35833°N, 34.63056°W
Rasvapallo
pienoiskuva|Boule de Suif'n kansikuva Rasvapallo on Guy de Maupassantin kirjoittama novelli. Rasvapallo julkaistiin ensimmäistä kertaa naturalistisessa novellikokoelmassa vuonna 1880. Suomeksi se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1907. Rasvapallo kertoo pienestä seurueesta, joka pakenee preussilaisten miehitystä Ranskan–Preussin sodan aikana Postivaunulla. Päähenkilönä on lihava prostituoitu, eli rasvapallo, joka uhrautuu kanssamatkustajiensa hyväksi: preussilainen upseeri ei salli seurueen jatkaa matkaa, jos hän ei suostu tulemaan sänkyyn hänen kanssaan. Muut matkustajat eivät kuitenkaan pysty hyväksymään hänen uhraustaan, yhteiskunnallisen ylimielisyytensä vuoksi. Kertomusta voidaan pitää Maupassantin ensimmäisenä huomattavana teoksena, ja se nosti kirjailijan kuuluisuuteen.
Bahrainona
Baḥraynunā ("Meidän Bahrainimme") oli Bahrainin kansallislaulu maan itsenäistymisestä 1971 aina vuoteen 2002, jolloin maan hallitsija Hamad bin Isa al-Khalifa julisti itsensä kuninkaaksi ja maansa kuningaskunnaksi. Samalla kansallislaulun sanat muutettiin uutta tilannetta vastaavaksi. Sitä vastoin laulun sävel jäi ennalleen. Laulun alkuperäiset sanat kirjoitti Mohamed Sudqi Ayyash. Laulun säveltäjä on tuntematon.
Angelica Moser
Angelica Moser (s. 9. lokakuuta 1997) on sveitsiläinen yleisurheilija, joka kilpailee seiväshypyssä.
Hänen isänsä Severin on entinen kymmenottelija ja äitinsä Monika entinen seitsenottelija. Hänen siskonsa Jasmine on myös seiväshyppääjä.
Moser voitti kultaa Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 2016 tuloksella 455 cm (alle 20-vuotiaiden Sveitsin ennätys). Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui loppukilpailusta. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sijoittui 11:nneksi. Hän voitti samana vuonna alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Bydgoszczissa tuloksella 455. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän sijoittui neljänneksi Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 ennätyksellään 465. Hän voitti samana vuonna alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Gävlessä ja sijoittui 13:nneksi Dohan MM-kilpailuissa.
Moser voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 ennätyksellään 475 cm. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui neljänneksi. Eugenen ulkoratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas tuloksella 460 cm, Münchenin EM-kilpailuissa 2022 neljäs tuloksella 455 ja Istanbulin EM-hallikilpailuissa 2023 kuudes tuloksella 445.
Hän saavutti Sveitsin mestaruuskisoissa kultaa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022, hopeaa vuosina 2013 ja 2015 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2014. Hän saavutti Sveitsin sisärätojen mestaruuskisoissa kultaa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 ja 2023 sekä hopeaa vuosina 2013, 2014 , 2015 ja 2016.
Jimmy Lemi Milla
Jimmy Lemi Milla (k. 9. helmikuuta 2011) oli eteläsudanilainen poliitikko. Hän oli maaseudun kehityksen ministerinä elokuusta 2010, kunnes joutui ministeriön entisen työntekijän ampumaksi. Sudanin vapautusarmeijan edustajien mukaan surman motiivi oli enemmän henkilökohtainen kuin poliittinen. Milla oli entinen pohjoista Sudania hallitsevan puolueen kannattaja, mutta siirtyi Sudanin vapautusarmeijaan vuoden 2005 jälkeen. Ministerin murhaajan raportoitiin ensin surmanneen itsensäkin, mutta myöhemmin ilmeni, että hän joutui pidätetyksi.
Angelica Moser
Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on 466 cm ja hallissa 475.
Porttikielto
Porttikielto tarkoittaa henkilölle tai ryhmälle annettua kieltoa mennä määrättyyn tilaan, paikkaan, yleisötilaisuuteen tai muuhun julkiseen tapahtumaan. Porttikiellon syynä on yleensä vahingonteko tai häiriökäyttäytyminen. Porttikiellon saantia kutsutaan myös mustalle listalle joutumiseksi. Laki ei tunne porttikiellon käsitettä. Sitä voidaan kuitenkin perustella järjestyksenvalvojan oikeudella estää pääsy mahdollisesti ongelmia aiheuttavilta henkilöiltä ja julkisrauhan säilyttämisellä.
Porttikiellon historia
Porttikielto on aikoinaan ollut lainvoimainen ”lähestymiskielto”, joka oli nimismiehen vahvistama. Nykylaki ei tunne käsitettä porttikielto. Toisaalta laki ei kiellä sellaista asettamasta. Tällöin porttikiellot eivät ole laittomia, vaikka näin kuulee joskus väitettävän.
Toisaalta ravintolat ja yleisötapahtumat sijaitsevat yleisellä paikalla usein, joten porttikiellon antaminen sellaiselle alueella on aina ongelmallista. Ravintola saa valita asiakkaansa eikä ketään voi pakottaa myymään ruokaa tai olutta jos asiakas on epäasiallinen.
Oikeus estää sisäänpääsy
Järjestyksenvalvojalla on velvollisuus estää pääsy toimialueelleen henkilöltä, jonka päihtymyksensä, käyttäytymisensä tai varustautumisensa vuoksi on perusteltua syytä epäillä vaarantavan siellä järjestystä tai turvallisuutta taikka joka ei ole täyttänyt sinne pääsyn edellytykseksi asetettua ikää. Järjestyksenvalvojalla on lisäksi oikeus (harkinnanvarainen estäminen) estää pääsy toimialueelleen henkilöltä
Kauppakeskuksessa, liikenneasemalla tai joukkoliikenteen kulkuneuvossa toimivalla järjestyksenvalvojalla ei kuitenkaan ole oikeutta sisäänpääsyn estämiseen. Sen sijaan joukkoliikenteen kulkuneuvossa kuljettajalla ja konduktöörillä on tällainen oikeus.
Järjestyksenvalvojan koulutusmateriaali sanoo porttikiellosta seuraavaa: "Järjestyksenvalvoja ei kuitenkaan voi antaa henkilölle porttikieltoa toimialueelle, ja juuri tämän vuoksi henkilön aiempi käyttäytyminen tai varustautuminen ei saa johtaa kategoriseen pääsyn estämiseen."
Porttikielto ja julkisrauha
Porttikiellon rikkojan voidaan katsoa loukkaavan julkisrauhaa, jos porttikieltoon on syynä henkilön aiempi käytös, minkä takia porttikielto on asetettu. Esimerkiksi ravintola kuuluu lain mukaan julkisrauhan piiriin. Luvatta tunkeutuminen julkisrauhan piiriin kuuluvalle alueelle on lain mukaan rikos, jos teosta aiheutuu vähäistä suurempaa haittaa. Vähäistä suuremmaksi haitaksi voidaan katsoa jo se, että porttikiellon rikkoja vie henkilökunnan aikaa. Tällöin porttkikiellon rikkojan voi ottaa kiinni. Vuonna 2019 tuomittiin ravintolassa aiemmin riehunut, monta kertaa porttikieltoa rikkonut mies 20 päiväsakkoon.
Krzysztof Piątek
Krzysztof Piątek (s. 1. heinäkuuta 1995 Dzierżoniów, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hertha Berlinia. Kaudella 2022-23 hän pelaa lainassa Serie A:n Salernitanassa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hän aloitti uransa Niemczanka Niemczassa, josta huhtikuuta 2006 hän siirtyi Dziewiątka Dzierżoniówiin. Vuonna 2011 hän siirtyi Lechia Dzierżoniówiin ja vuonna 2012 hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa.
Vuoden 2013 alussa hän siirtyi Zagłębie Lubiniin Ekstraklasassa hän teki debyyttinsä 18. toukokuuta 2014 KS Cracoviaa vastaan. Elokuussa 2016 hän teki neljän vuoden sopimuksen Cracovian kanssa.
Kesäkuussa 2018 hän siirtyi Genoa CFC:hen. Tammikuussa 2019 hän teki neljän ja puolen vuoden sopimuksen AC Milanin kanssa. Hän teki debyyttinsä tässä seurassa 26. tammikuuta 2019 0–0-tasapelissa SSC Napolia vastaan ja kolme päivää myöhemmin hän teki kaksi maalia samaa vastustajaa vastaan Italian Cupin 2–0-voitossa.
Hän teki debyyttinsä Puolan maajoukkueessa 11. syyskuuta 2018 Irlantia vastaan.
Galia Hai
Galia Hai on israelilainen alttoviulisti. Hän on soittanut Nikmat HaTraktor - ja Panic Ensemble -yhtyeissä sekä työskennellyt Ritan, Ehud Banain, Yemen Bluesin ja Idan Raichelin kanssa. Hän on New Jerusalem Orchestran jäsen ja on tehnyt yhteistyötä merkittävien artistien kanssa myös kansainvälisellä tasolla. Hai opiskeli Tabea Zimmermannin johdolla. Hän on kuulunut Yitzhak Yedidin kokoonpanoon ja voittanut lukuisia palkintoja. Haita kuullaan Yedidin albumeilla Passions and Prayers (2005), Reflections Upon Six Images (2007) ja Since My Soul Loved (2009).
Toivo Ikonen
Pekka Toivo Ikonen (15. tammikuuta 1891 Jääski – 11. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ikonen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1917, Edistyspuolueen kansanedustajana 1922–1924 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1933–1939 ja 1942–1951. Hän edusti vuoteen 1944 saakka Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä ja sen jälkeen 1945–1947 Kymen läänin itäistä vaalipiiriä ja 1948–1950 Kymen läänin vaalipiiriä.
Ikonen toimi eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtajana 1946–1950 ja Rangellin hallituksessa II maatalousministerinä 1941–1943 sekä II kansanhuoltoministerinä 1942–1943. Linkomiehen hallituksessa Ikonen oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1943–1944.
Ikonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jääsken kunnanvaltuuston puheenjohtajana, Viipurin maalaiskunnan ja Antrean kunnanvaltuuston jäsenenä.
Ikonen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1952.
Yasemin Can
Yasemin Can (syntyjään Vivian Jemutai; s. 11. joulukuuta 1996) on kenialaissyntyinen turkkilainen kestävyysjuoksija ja kolminkertainen Euroopan-mestari.
Keniassa syntynyt Can on edustanut maaliskuusta 2016 lähtien uutta kotimaataan Turkkia. Hän voitti Euroopan-mestaruuden sekä 5 000 metrin (ajalla 15.18,15) että 10 000 metrin juoksussa (31.12,86) 2016 EM-kisoissa Amsterdamin olympiastadionilla. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi ja 10 000 metrillä seitsemänneksi. Joulukuussa 2016 hän voitti Chiassa maastojuoksun Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa.
Can saavutti Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hopeaa 3 000 metrin juoksussa Turkin ennätysajalla 8.43,46. Maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia sekaviestissä. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 5 000 ja 10 000 metrillä Bydgoszczissa 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 10 000 metrillä 11:nneksi ja karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä. Joulukuussa hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden ja sai joukkuekilpailussa pronssia.
Can saavutti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 pronssia 5 000 metrillä ajalla 14.57,63 ja sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi. Hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden Tilburgissa 2018 ja Lissabonissa 2019. Puolimaratonin MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui seitsemänneksi Turkin ennätysajalla 1.06.20. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas ja 10 000 metrillä yhdestoista. Hän voitti 2022 Välimeren kisoissa kultaa 5 000 metrillä ajalla 15.23,47 ja Euroopan-mestaruuden 10 000 metrin ajalla 30.32,57. EM-kilpailuissa hän saavutti lisäksi hopea 5 000 metrillä ajalla 14.56,91.
Canin ennätys 3 000 metrillä on 8.33,29 (Dohassa 3. toukokuuta 2019), 5 000 metrillä 14.36,82 (Roomassa 8.6.2017) ja 10 000 metrillä 30.26,41 (Rio de Janeiron olympiakisassa 12.8.2016).
Väinö Kaasalainen
Väinö Viljam Kaasalainen (10. joulukuuta 1902 Viipurin läänin Pyhäjärvi – 14. huhtikuuta 1955 Mikkeli) oli suomalainen kansanopiston ja kansankorkeakoulun johtaja sekä Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Kaasalainen pääsi ylioppilaaksi 1923 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1931. Kaasalainen oli Räisälän kansanopiston vt. johtaja 1926–1929, johtaja 1929–1940, Limingan kansanopiston johtaja 1940–1947 ja Suomen Nuoriso-opiston johtaja Mikkelissä 1947–1955. Hän oli Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1942–1943 ja Maalaisliiton toiminnanjohtajana 1944–1946.
Kaasalainen oli Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä 1933–1939 ja Mikkelin läänin vaalipiiristä 1951–1955. Hän oli eduskunnan kulkulaitosvaliokunnan puheenjohtajana 1951–1955 ja II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Linkomiehen hallituksessa 1944.
Väinö Kaasalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kaasalainen ja Helena Jääskeläinen ja veli Nestori Kaasalainen. Kaasalaisen puoliso vuodesta 1935 oli Aino Hilja Jalkanen.
Pavel Vinogradov
Pavel Vladimirovitš Vinogradov (, s. 31. elokuuta 1953 Magadanissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen kosmonautti. Hän kuului vuonna 2006 25:n eniten lentotunteja omaavan avaruuslentäjän joukkoon.
Vinogradov valmistui insinööriksi Moskovan ilmailuinstituutista vuonna 1977. Hän työskenteli S. P. Korolev Rocket and Space Corporation Energia -yhtiössä vuoteen 1992. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 3. maaliskuuta 1992. Koulutus kesti kaksi vuotta.
Vinogradov oli Sojuz TM-22 -lennon varamiehistössä vuonna 1995. Hänet valittiin Sojuz TM-24 -lennon miehistöön, mutta kukaan kyseisestä miehistöstä ei lentänyt, kun lennon päällikkö G. Manakov sai sydänoireita.
Vinogradov lensi lentoinsinöörinä Sojuz TM-26 -lennolla 5. elokuuta 1997, joka telakoitui Mir-avaruusasemaan. Hän palasi maahan 19. helmikuuta 1998. Hän ja Anatoli Solovjov tekivät 25 tuntia 16 minuuttia avaruuskävelyjä.
Hän lensi 30. maaliskuuta 2006 Sojuz TMA-8 -lennolla ISS-avaruusasemalle. Paluu tapahtui 28. syyskuuta 2006.
Viimeksi hän nousi avaruusasemalle Soyuz TMA-08M -lennolla 28. maaliskuuta 2013. 19. huhtikuuta hän teki ikäennätyksen suorittamalla avaruuskävelyn 59-vuotiaana.
Vinogradov on naimisissa ja perheessä on kolme lasta.