cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DESY
FLASH
DESYn fotonifysiikan osaamista korostaa 260 metriä pitkä vapaaelektronilaser FLASH (Free Elektron Laser in Hamburg, aiemmin nimeltään VUV-FEL), jonka prototyyppi esiteltiin yleisölle ensimmäisenä pehmeän röntgenalueen vapaaelektronilaserina maailmassa vuoden 2000 maailmannäyttelyssä. FLASH oli vuoteen 2009 asti maailman ainoa pehmeän röntgenalueen vapaaelektronilaser. Vuoden 2009 huhtikuussa toinen pehmeän röntgenalueen kattava vapaaelektronilaser aloitti toimintansa Stanfordissa. Yhdysvaltalainen LCLS on maailman ensimmäinen kovankin röntgenalueen kattava vapaaelektronilaser.
European XFEL
DESY on aloittanut 2000-luvulla myös monikansallisen eurooppalaisen XFEL-projektin (European X-ray Free Electron Laser), jossa tarkoituksena on rakentaa Euroopan ensimmäinen röntgenalueen laser. Rakennustyöt aloitettiin vuoden 2009 alussa ja sen arvioidaan valmistuvan vuonna 2017.
DESY Photon Science
DESYn alueella Hampurissa on vuodesta 1980 toiminut synkrotronisäteilyn käyttöön ja käytön mahdollistamiseen keskittynyt tutkimuslaboratorio HASYLAB (Hamburger Synchrotronstrahlungslabor), joka sittemmin on korvattu osastolla DESY Photon Science. DESY Photon Science ylläpitää ja kehittää DORIS- ja PETRA-varastorenkailla käytettäviä laitteita ja osallistuu FLASH ja XFEL-projekteihin. Noin 2000 vierailevaa tutkijaa käy vuosittain tekemässä mittauksia laboratorion laitteilla.
Pyhäjokialueen kansallispuku
Pyhäjokialueen kansallispuku on pohjoispohjalainen kansallispuku. Pukualueeseen kuuluvat Pyhäjoki, Merijärvi, Oulainen, Haapavesi, Vihanti ja Kärsämäki. Pyhäjokialueella ei ole miehen kansallispukua.
Pyhäjokialueen kansallispuku
Puvun kokosi Toini-Inkeri Kaukonen 1965 Pyhäjokialueen kotiseutuliiton ja sen kansallispukutoimikunnan toimeksiannosta. Puvun hameessa on kapeahko raidoitus lampaanruskeaa ja tiilenpunaisen eri vivahteita, liivi on tummanpunainen tai hamekankaasta tehty ja siinä on parinapit, paidassa on joko kauluskaitale tai pieni kääntyvä kaulus, puuvillaesiliina on valkea tai tummansininen, huivi on puna-valkoruutuinen, päähine on koppamyssy tyllikirjontatykillä, paljinsolki, avainkoukku ja pariavaimet.
Pyhäjokialueen tarkistettu kansallispuku
Päähine on suurehko tykkimyssy, jonka koppa on päällystetty punaisella silkillä. Pitsinä on kirjailtu tylli.
Paita on pellavaa tai puolipellavaa. Malliltaan väljä ja yksinkertainen eikä siinä ole etuhalkiota. Rannekkeet suljetaan lankanapilla. Paita on samanlainen kuin Siikajokilaakson naisen puvussa.
Liivi on tummanpunainen tai hamekankaasta valmistettu, malliltaan melko pitkä. Takakappaleessa reilun kokoiset körtit. Liivi kiinnitetään piilohakasilla tai parinapeilla.
Hame Kapeahko raidoitus, jossa vuorottelevat erisävyisistä punaisista ja lampaanruskeasta muodostuvat raidat.
Esiliina on joko valkoinen tai tummansininen puuvillaesiliina. Esiliinassa on pirtanauha.
Asusteet Koru on kapeakehäinen vaskinen paljinsolki. Solki ei ole välttämätön. Avainkoukku ja pariavaimet. Sukat ovat valkoiset ja yksinkertaiset. Jalkineet ovat mustat nauha- tai solkikengät, mustat avokkaat tai nahanväriset lipokkaat.
Il piccolo Marat
Il piccolo Marat on Pietro Mascagnin kolminäytöksinen ooppera (dramma lirico) Giovacchino Forzanon librettoon. Se esitettiin ensi kertaa 2. toukokuuta 1921 Rooman Teatro Costanzissa. Kapellimestarina toimi säveltäjä itse ja nimiroolin tulkitsi tenori Hipólito Lázaro.
Siikajokilaakson kansallispuku
Siikajokilaakson kansallispukuja on kaksi; naisen puku ja miehen puku. Puvut ovat pohjoispohjanmaalaisia.
Puvun ensimmäinen versio
Toini-Inkeri Kaukonen kokosi puvun Siikajokilaakson kansallispukutoimikunnan toimeksiannosta vuonna 1957. Pukualueeseen kuuluvat Kestilä, Pulkkila, Piippola, Paavola, Pyhäntä, Rantsila, Revonlahti ja Siikajoki.
Mustapohjaisen kelta-punaraitaisen hamekankaan esikuva on mukaan Pyhännön Perukan kylästä saatu puuvillainen hametilkku, joka oli pohjaväriltään sininen mutta muistitiedon mukaan vaihdettiin myös vaihtoehtoisesti mustaksi. Alkuperäisen hameen tiedettiin olleen muun muassa vihkihameena. Liivi on pitkähkö ja sen malli on rantsilalaisen perimätiedon mukainen. Valkoisessa esiliinassa on pohjalaista reikäommelta. Luonnonvalkean violetilla kirjaillun tykkimyssyn ja sen nyplätyn pitkin malli on Kestilästä kauppias Mannermaan kokoelmista. Avainkoukun mallit olivat Pyhännältä ja Paavolasta, liivin kiinnityssolki on muotoiltu avainkoukusta. Kaukosen 1957 kokoaman puvun ohjeita ja tarvikkeita myy Suomen Perinnetekstiilit Oy.
Puvun toinen versio
Pukua ei ole tarkistettu mutta sitä on tehty 1980-luvulta lähtien kansanomaisemmilla työtavoilla ja kaavoilla. Ohjeita ja tarvikkeita myy TaitoShop Maakari Puku on seuraavanlainen:
Päähine on Tykkimyssy, joka on luonnonvalkoinen ja siihen on tehty kirjailut himmeänpunaisella. Pitsi on nyplätty.
Paita on pellavaa tai puolipellavaa, malliltaan väljä ja yksinkertainen eikä siinä ole etuhalkiota. Rannekkeet suljetaan lankanapilla. Paita on samanlainen kuin Pyhäjokialueen naisen puvussa.
Liivi on pitkähkö ja joko musta tai sininen. Takakappaleella on kookkaat körtit ja kiinnityssolki on muotoiltu avainkoukusta. Vuori on pellavaa.
Hame on musta- tai sinipohjainen kelta-punaraitainen hame, jonka malli on saatu Pyhännän Perukan kylästä.
Esiliina on yksinkertainen valkoinen esiliina (ilman reikäommelta) ommellaan samasta kankaasta kuin paita.
Asusteita ovat avainkoukku ja emännän avain, joiden mallit ovat Pyhännältä ja Paavolasta. Puvun kanssa voi käyttää luonnonvalkoista, mustaa tai muuta puvun väreihin sopivaa silkkihuivia. Sukat ovat yksinkertaiset ja valkoiset. Jalkineet ovat mustat nauha- tai solkikengät, avokkaat tai nahanväriset lipokkaat.
Siikajokilaakson miehen kansallispuku
Toini-Inkeri Kaukonen kokosi puvun Siikajokilaakson kansallispukutoimikunnan toimeksiannosta vuonna 1960. Pukualueeseen kuuluvat Kestilä, Pulkkila, Piippola, Paavola, Pyhäntä, Rantsila, Revonlahti ja Siikajoki. Puku on seuraavanlainen:
Harmaat tai luonnonmustat pitkät luukkuhousut; kaava Etelä-Pohjanmaan puvusta. Paidan malli Alahärmästä, samanlainen paita kuuluu Etelä-Pohjanmaan miehen mallipukuun ja Keski-Pohjanmaan eli Kaustisen miehen mallipukuun. Liivin kaava Alahärmän liivistä, samanlainen liivi mutta eri värisenä kuuluu Etelä-Pohjanmaan miehen mallipukuun. Kaksi vaihtoehtoista liivin raidoitusmallia Piippolasta. Harmaa tai luonnonruskea röijynuttu, jonka kaava Etelä-Pohjanmaan puvusta. Kangaspuissa kudottu raitavyö, jonka malli Pulkkilasta. Vaihtoehtoisesti helavyö, jonka malli Mannermaan museosta Kestilästä, samoin liivin ja takin metallinappeihin ja solkeen. Kengät mieluimmin nauhapieksut pauloineen, päähineet kuten Keski-Pohjanmaan miehen puvussa. Kenkinä voi käyttää myös mustia nauhakenkiä.
Turku Jazz
Turku Jazz on Turussa vuosittain järjestettävä jazz-musiikkiin keskittynyt festivaali. Tapahtumaa järjestää nykyisin Jazz City Turku ry, jonka piiriin kuuluvat myös ympärivuotinen konserttisarja Flame Jazz sekä big band Turku Jazz Orchestra. Tapahtuma on järjestetty vuosittain yhtäjaksoisesti jo vuodesta 1969 lähtien ja se on Suomen toiseksi vanhin jazzfestivaali heti Pori Jazz in jälkeen. Historiallisesti Turku Jazz Festivalin konsertteja on järjestetty konserttitaloissa, museoissa ja ravintoloissa ympäri Turkua.
1960- ja 1970-luvuilla Turku Jazzin ohjelmisto koostui tuon ajan suomalaisten jazz-muusikkojen eri kokoonpanoista, mutta sittemmin Turku Jazz Festivaleilla on esiintynyt jazzin tunnetuimpia nimiä kuten Art Blakey, Billy Cobham, Dexter Gordon, McCoy Tyner, Pharoah Sanders ja Tommy Flanagan.
Turku Jazz Festival on vuodesta 2009 alkaen jakanut Turku Jazzin vuoden artisti-palkintoa. Valinnassa painotetaan aktiivisuutta erityisesti Varsinais-Suomen alueella.
Fangin kieli
Fang on afrikkalainen kieli, jota puhutaan Pohjois-Gabonissa, Etelä-Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa sekä São Tomé ja Príncipessä. Fang kuuluu bantukieliin, ja sen lähisukukieliä ovat bulu ja ewondo. Fangin puhujia on noin 1 081 900, joista 589 000 Päiväntasaajan Guineassa.
Kieli lasketaan elinvoimaiseksi ja sen päämurteet ovat fang, make, mvae, ntum ja ogowe.
Vokaalit
Lähde:
Konsonantit
Soinnilliset ja soinnittomat konsonantit on erotettu toisistaan |-viivalla. Lähde:
Barck
Barck on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu vapaaherrallinen aatelissuku numero 162 ja kreivillinen suku numero 81. Laurentius Petri Ferneboensis (1601–1673) toimi Vesteråsin koulun rehtorina sekä lukion lehtorina ja Söderbärken seurakunnan kirkkoherrana. Hänen poikansa Samuel Larsson Barck (1662–1743) toimi kuninkaallisen kanslian sihteerinä, leskikuningatar Hedvig Eleonooran hovineuvoksena sekä valtiosihteerinä. Hänet korotettiin kreiviksi vuonna 1731, mutta sai eron Arvid Hornin puoluelaisena kaikista tehtävistään vuonna 1739. Carl Gustaf Barck (1708–1791) kohosi everstiksi ja osallistui sotaan Suomessa vuonna 1741 ja Nils Anton Augustin Barck (1760–1822) nimitettiin lähettilääksi Puolan 1792 ja Wismarin kuvernööriksi 1799.
Kinopalatsi (Helsinki)
thumb|Kinopalatsin julkisivu [[Kaisaniemenkatu|Kaisaniemenkadun varrella.]] Kinopalatsi on Finnkinon elokuvateatteri Fennia-korttelissa Helsingin Kaisaniemessä. Kinopalatsissa on kymmenen salia ja 1 694 paikkaa. Se avattiin 20. marraskuuta 1998, ja kesäkuuhun 2006 saakka sen omisti Sandrew Metronome. Sandrew Metronome avasi kolme vuotta myöhemmin myös Turussa samannimisen elokuvateatterin.
Kinopalatsi on helmikuussa 1999 avatun Tennispalatsin ohella toinen Helsingin kahdesta suuresta multiplex-elokuvateatterista.
Paikalla on toiminut elokuvakuvateatteri jo vuodesta 1939, jolloin sen nimi oli Metropol. Kyseinen sali on yhä toiminnassa, nykyään salina Kinopalatsi 2. Salissa oli tuhat paikkaa, ja se oli pitkään Helsingin suurin elokuvateatteri. Silloin siellä kävi Suomen-vierailullaan vuonna 1953 myös elokuvatähti Gregory Peck. Teatteri on myöhemmin toiminut nimillä Boston ja Formia. Nykyisen Kinopalatsin sisustus pyrkii jäljittelemään vanhaa 1930-luvun tunnelmaa. Vanhan Metropol-salin sekä Kinopalatsin lippuaulan muutostyöt suunnitteli arkkitehti Edward W. Grew III.
Aiheesta muualla
60.17122°N, 24.94611°W
Sovittelu
Rikos- ja riita-asioiden sovittelulla tarkoitetaan maksutonta palvelua, jossa rikoksen tai riidan osapuolille järjestetään mahdollisuus puolueettomien sovittelijoiden välityksellä kohdata toisensa luottamuksellisesti ja auttaa osapuolia löytämään keskenään heitä tyydyttävät ratkaisut ja keinot rikoksesta tai riidasta aiheutuneiden haittojen hyvittämiseksi. Sovittelijoina toimivat tehtävään koulutetut, vapaaehtoiset henkilöt ammattihenkilöstön ohjauksessa ja valvonnassa.
Suomessa rikosasioiden ja eräiden riita-asioiden sovittelun järjestämisestä on ollut aluehallintoviranomaisten sijaan vuoden 2016 alusta vastuussa sosiaali- ja terveysministeriön alainen Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Sovittelu voi kohdistua myös sellaisiin riita-asioihin, joissa ainakin yksi osapuoli on luonnollinen henkilö. Muu kuin rikokseen perustuvaa vahingonkorvausvaatimus ta koskeva riita-asia voidaan kuitenkin ottaa soviteltavaksi vain, jos riita sen kohde ja asiassa esitetyt vaatimukset huomioon ottaen on vähäinen. Sovittelutoiminnan yleinen johto, ohjaus ja valvonta kuuluvat sosiaali- ja terveysministeriölle. Sovittelumenettely antaa riidan osapuolille vapauden ja vastuun määrittää omat etunsa ja prioriteettinsa, valvoa riidan menettelyä ja lopputulosta sekä ylläpitää ja palauttaa suhteensa.
Vuonna 2016 sovitteluun ohjattiin Suomessa yhteensä 12 496 rikosasiaa ja 621 riita-asiaa. Kasvua vuoteen 2015 nähden oli lähes 5 %. Kaikista sovitteluun ohjatuista rikos- ja riita-asioista runsas puolet oli väkivaltarikoksia.
Päätös rikos- tai riita-asian ottamisesta sovitteluun
Aloiteen sovittelusta voi tehdä rikoksesta epäilty, uhri, poliisi- tai syyttäjäviranomainen taikka muu viranomainen. Jos kyseessä on lähisuhdeväkivalta, kuten puolisoiden välinen asia, osapuolilla ei ole oikeutta hakea sovittelua, vaan sen mahdollisuudesta päättää heidän puolestaan valtio, eli poliisi- tai syyttäjäviranomainen.
Ennen päätöksen tekemistä sovittelutoimisto on yhteydessä asian osapuoliin ja hankkii osapuolten luvan asian sovitteluun ottamiseksi. Sovittelutoimisto tekee päätöksen rikos- tai riita-asian ottamisesta sovitteluun. Päätös on valituskelpoinen.
Sovittelun tausta
Sovittelu perustuu restoratiivisen oikeuden ideologiaan. Restoratiivisuudella tarkoitetaan korjaavuutta eli nimenomaan konfliktissa vaurioituneiden ihmissuhteiden korjaamista. Keskeisiä restoratiivisia arvoja ovat kunnioittava vuoropuhelu, vastuunotto, hyvitys, armo, moraalinen oppiminen, tekijän (rikoksentekijän, koulu- tai työpaikkakiusaajan tai muun rikkojan) hyväksyminen yhteisön jäseneksi ja uusien haitallisten tekojen ehkäisy. Prosessissa korjataan emotionaalisia ja symbolisia arvoja: loukatun turvallisuudentunnetta, omanarvontuntoa, itsemääräämisoikeutta ja oikeudentuntoa.
Lainsäädäntö
Suomessa rikos- ja riita-asioiden sovittelusta on säädetty laissa rikosasioiden ja eräiden riita-asioiden sovittelusta (1015/2005). Lain 2 § mukaisesti sovittelu voidaan toteuttaa vain sellaisten osapuolten kesken, jotka ovat henkilökohtaisesti ja vapaaehtoisesti ilmaisseet suostuvansa sovitteluun ja jotka pystyvät ymmärtämään sovittelun sekä siinä tehtävien ratkaisujen merkityksen. Ennen kuin osapuoli antaa suostumuksensa sovitteluun, hänelle tulee selvittää hänen sovitteluun liittyvät oikeutensa ja asemansa sovittelussa. Osapuolella on oikeus peruuttaa suostumuksensa milloin tahansa sovittelun aikana.
Vapaaehtoissovittelijat
Vapaaehtoissovittelijat ovat sovittelutoimistojen kouluttamia vapaaehtoisia, jotka eivät saa palkkaa vapaaehtoissovittelijana toimimisesta. Käytännössä sovittelijoina toimii tyypillisesti ammattilaisia hyvin monilta eri aloilta.
Vapaaehtoissovittelijoita sitoo salassapitovelvollisuus. Salassapitovelvollisuudesta on säädetty laissa ja salassapitovelvollisuus säilyy vapaaehtoistyön päätyttyä.
Vapaaehtoissovittelijoiden koulutus on valtakunnallisesti samansisältöinen.
Rikos- tai riita-asian vapaaehtoissovittelu prosessina
Yhdessä sovittelutilaisuudessa on paikalla aina kaksi vapaaehtoissovittelijaa, jotka ovat olleet yhteydessä osapuoliin jo ennen sovittelutapaamista. Vapaaehtoissovittelijoiden tehtävinä on luoda sovittelulle turvallinen ilmapiiri, ohjata keskustelua tarvittaessa eteenpäin sekä auttaa osapuolia esimerkiksi laatimalla sopimus, mikäli osapuolet ovat päätyneet sopimuksen laatimiseen sovittelun pohjalta.
Sovittelutilaisuudessa läsnä ovat osapuolet. Paikalla saattaa olla tilanteesta riippuen myös esimerkiksi tulkki, sosiaalityöntekijä, alaikäisen huoltajat tai jonkin osapuolen avustaja. Joskus esimerkiksi rikosasioiden sovitteluissa osapuolia saattaa olla läsnä hyvinkin monta henkilöä samanaikaisesti.
Tuomioistuinsovittelu
Sovittelua voidaan eräissä tapauksissa tehdä myös niin sanottuna tuomioistuinsovitteluna, jossa sovittelusta päättää tuomioistuin ja sovittelijana toimii tällöin asiaa käsittelevän tuomioistuimen tuomari. Tuomioistuinsovittelusta on säädetty lainsäädännössä erikseen.
Muita sovittelumuotoja
Muita sovittelun muotoja ovat esimerkiksi koulusovittelu (vertaissovittelu), työyhteisösovittelu, naapuruussovittelu ja yhteisösovittelu. Näistä sovittelumuodoista ei kuitenkaan ole säädetty lailla, eikä sovittelijoiden koulutuksesta ole säädetty erikseen. Toisin kuin vapaaehtoinen rikos- ja riita-asioiden sovittelu, voi osa näistä palveluista olla käyttäjilleen hyvinkin kalliita. Perheasioiden sovittelu on taas laissa säädetty erityinen sosiaalipalvelu.
Pärnäjärvi (Jämsä, Kuorevesi)
Pärnäjärvi on Jämsän Kuorevedellä sijaitseva 2,6 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 81 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Pärnäjärvi sijaitsee Kuoreveden koilliskolkassa lähellä entistä Jämsän ja Kuoreveden kuntarajaa. Sen pohjoispuolella on Liesjärvi ja koillispuolella Jämsänjärvi. Vedet virtaavat Pärnäjärven koillisrannalta laskuojaa Liesjärven etelärantaan. Liesjärven ja Pärnäjärven välisellä kannaksella on pieni viljelysaukea. Pärnäjärven eteläpuolisen Pärnämäen huippu kohoaa 150 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Pärnäjärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta. Pärnäjärvi kuuluu valuma-alueen luoteisiin järviin.
Jämsässä on myös toinen Pärnäjärvi, se sijaitsee Korvenkylässä 28 kilometriä Kuoreveden Pärnäjärveltä etelälounaaseen.
Wach auf, wach auf, du deutsches Land
Wach auf, wach auf du deutsches Land on saksalainen laulu, joka on myös luultavasti ensimmäinen saksalainen kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Johann Walter 1561.
Sanat
1. Wach auf, wach auf du deutsches Land! Du hast genug geschlafen. Bedenk, was Gott an dich gewandt, wozu er dich erschaffen. Bedenk, was Gott dir hat gesandt und dir vertraut sein höchstes Pfand, drum magst du wohl aufwachen.
Raquel Castro
thumb|Castro vuonna 2011. Raquel Castro (s. 17. marraskuuta 1994 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Gertien roolista Kevin Smithin elokuvassa Tyttö tuollainen (Jersey Girl, 2004), josta hän sai Young Artist -palkinnon.
Tukkimiehentäi
Koko ja ulkonäkö
Aikuinen kuoriainen on 8–14 mm pitkä. Tummissa, lähes mustissa peitinsiivissä on kellertävistä karvoista muodostuneita läikkiä. Lajia on vaikea erottaa pikkutukkikärsäkkäästä (Hylobius pinastri). Parhaiten pikkutukkikärsäkkään erottaa tukkimiehentäistä pikkutukkikärsäkkään punertavista raajoista. Tuntosarvet ovat kiinnittyneet lähelle kärsän kärkeä. Suomenkielisen nimensä tukkimiehentäi on saanut siitä, että se voi tarrautua voimakkaasti kiinni metsurin vaatteisiin etenkin tuoreilla hakkuutyömailla. Taksonomisesti tämä kovakuoriaisiin kuuluva kärsäkäs ei ole mitään sukua täille.
Tuoreet hakkuutähteet, etanolin ja alfa-pineenin sekoitus, houkuttavat kevätkesällä parveiluaikana tukkimiehentäitä puoleensa. Parveiluaikana tukkimiehentäit voivat löytää tiensä uusiin puu- ja hirsirakennuksiin.
Levinneisyys ja elinympäristö
Tukkimiehentäi on levinnyt koko Eurooppaan ja Aasiaan. Tukkimiehentäi on uudistamisvaiheen merkittävin tuhohyönteinen kaikkialla Pohjoismaissa ja myös Suomessa. Suomessa se on erittäin yleinen ja myös metsätaloudelle tuhoja aiheuttava. Se elää etenkin havumetsissä. Tukkimiehentäitä tavataan yleisesti myös puutavaran käsittely- ja saha-alueilla.
Aikuiset hyönteiset nakertavat pienten taimien tyveltä kuorta ja nilaa ravinnokseen. Tukkimiehentäi tappaa syönnillään pääasiassa 1–3-vuotiaita männyn ja kuusen istutustaimia, mutta on lähes kaikkiruokainen puuvartisten ravintokasvien suhteen. Tuhoja torjutaan käsittelemällä taimet etukäteen taimitarhoilla torjunta-aineella ja istuttamalla taimet muokattuun maahan. Tukkimiehentäi pyrkii siirtymään pois kivennäismaalta, kuten hiekalta tai soralta. Tästä syystä havupuiden taimet tulisi istuttaa kivennäismaapintaiseen mättääseen, jossa taimen ympärillä on 10–15 senttimetriä halkaisijaltaan oleva puhdas kivennäismaa-alue. Suomessa hyväksyttyjä tehoaineita tukkimiehentäin torjuntaan ovat deltametriini, imidaklopridi ja lambda-syhalotriini. Tukkimiehentäin toukkia saalistavat ainakin tarhasysikiitäjäiset (Pterostichus madidus).
Evert Taube
thumb|Evert Taube (1890–1976). Axel Evert Taube ['toːb] (12. maaliskuuta 1890 Göteborg – 31. tammikuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen proosakirjailija, runoilija, trubaduuri ja säveltäjä. Aatelissukuinen Taube vietti lapsuutensa Vingan saarella Göteborgin edustalla Ruotsin länsirannikolla, jossa hänen isänsä työskenteli majakanvartijana. Nuorena hän asui muun muassa setänsä luona Malmössä, jossa hän kävi koulua, ja Tukholmassa, jossa hänen oli tarkoitus aloittaa taideopinnot Konstakademissa, mutta hän ei saanut kotoa taloudellista tukea. Hän lähti 1908 merille mutta palasi joksikin aikaa Ruotsiin, kunnes lähti gauchoksi Etelä-Amerikkaan. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän palasi 1915 Ruotsiin asepalvelukseen.
Taube muistetaan erityisesti humoristisista laulelmistaan, joiden innoituksen lähteenä olivat kansanlaulut ja Bellmanin runot. Tauben laulelmia ovat levyttäneet suomalaisetkin laulajat sekä suomeksi että ruotsiksi, esimerkkinä "Anttilan keväthuumaus" (Sjösala vals) ja "Onnellinen nudisti" (Den lycklige nudisten). Taube äänitti ensimmäisen levynsä 1921. Vuonna 1954 hän oli ensimmäinen ruotsalainen taiteilija, joka esiintyi Ruotsin televisiossa.
Taube oli naimisissa Astri Bergmanin kanssa vuodesta 1925 kuolemaansa asti. Taubeilla oli neljä lasta: Per Evert, Rose Marie, Ellinor ja Sven-Bertil.
Tauben esi-isät vaikuttivat sata vuotta Suomessa, josta Evertin isoisä Otto Reinhold Taube siirtyi Haaparannan kautta Ruotsiin 1800-luvulla. Evert Taube vieraili usein Suomessa, muun muassa ”kuutosellaan” Pohjanlahden yli.
Tauben kuva on vuonna 2015 liikkeelle lasketussa Ruotsin 50 kruunun setelissä. Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Tauben kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Varkaudessa paljastettiin syksyllä 2020 reliefi sen muistoksi, että Taube vieraili usein tehtailija Erik Ahlströmin luona.
Sara Rue
thumb|right|Sara Rue vuonna 2010. Sara Rue (s. 26. tammikuuta 1979 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa yhdysvaltalaisissa sarjoissa. Näitä ovat muun muassa Teho-osasto, Miehenpuolikkaat, Chicagon lääkärit ja Will & Grace. Lisäksi hän on esiintynyt kauhuelokuvassa Ring vuonna 2002 ja romanttisessa komediassa This Time Around.
YYA-sopimus
Sopimus ystävyydestä, yhteistoiminnasta ja keskinäisestä avunannosta Suomen Tasavallan ja Sosialististen Neuvostotasavaltain Liiton välillä  eli YYA-sopimus (, lyh. VSB-avtalet) oli sopimustyyppi, joita Neuvostoliitto solmi Varsovan liittoon kuuluvien maiden ja Suomen kanssa.
YYA-sopimus Suomen ja Neuvostoliiton välillä allekirjoitettiin 6. huhtikuuta 1948. Allekirjoittajina olivat Suomen presidentti J. K. Paasikiven valtuuttama pääministeri Mauno Pekkala ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön (käytännössä kommunistipuolueen pääsihteeri ja pääministeri Josif Stalinin) valtuuttama pääministerin tehtäviä hoitanut varapää- ja ulkoministeri Vjatšeslav Molotov.
Sopimuksen syntyminen
YYA-sopimusta oli Neuvostoliitossa suunniteltu jo ennen toista maailmansotaa ja siitä keskusteltiin Suomen edustajien kanssa vuonna 1939 ennen talvisodan syttymistä. Sota kuitenkin keskeytti YYA-prosessin, eikä siihen palattu talvisodan päättäneen Moskovan rauhan neuvotteluissakaan 1940.
Aloite vastaavanlaisen sopimuksen solmimiseksi jatkosodan jälkeen tuli ensin Suomen puolelta, kun tasavallan presidentti Gustaf Mannerheim ehdotti Suomen ja Neuvostoliiton yhteisiä puolustusjärjestelyjä Saksan uhan torjumiseksi tammikuussa 1945. Tällöin valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov torjui ehdotukset: Neuvostoliitto halusi odottaa, että lopullinen rauhansopimus on tehty ja allekirjoitettu.
Presidentti Paasikivi sai 22. helmikuuta 1948 itse Josif Stalinin allekirjoittaman aloitekirjeen neuvotteluihin. Paasikivi näytti aluksi vielä pidättyvän hyväksymästä aloitetta ja esitti asian eduskunnalle niin, että kaikki ryhmät SKDL:ää lukuun ottamatta kannattivat kielteistä vastausta. Tämä osoittautui kuitenkin presidentin strategiseksi toimeksi, jolla hän halusi osoittaa Neuvostoliitolle, ettei Suomen eduskunta olisi helposti taivuteltavissa tällaisen sopimuksen hyväksymiseen. Paasikivi kuitenkin hyväksyi Stalinin aloitteen, ja käyttäen hyväksi henkilökohtaisia suhteitaan hän taivutti Helsingin Sanomat ottamaan myönteisemmän kannan aloitteeseen.
Stalinille 9. maaliskuuta lähettämässään vastauksessa Paasikivi suostui neuvotteluihin, mutta viittasi sotien katkeran kokemuksen herättämään puolueettomuushalukkuuteen, painotti eduskunnan roolia, mainitsi eduskuntaryhmien epäilyksistä ja korosti, että sopimuksen sisällön tuli olla vapaasti harkittavissa ja päätettävissä.
Paasikivi nimitti Suomen valtuuskunnan, joka koostui eri puolueiden jäsenistä, kuulematta itse puolueita ollenkaan. Suomalaisvaltuuskunnan jäseniksi nimitettiin pääministeri Mauno Pekkala, ulkoministerit Carl Enckell ja Reinhold Svento, sisäministeri Yrjö Leino sekä kansanedustajat Onni Peltonen, Urho Kekkonen ja J. O. Söderhjelm. Valtuuskunnan kokoonpano kuvasti enemmän presidentin kuin eduskunnan kantaa: Enckell ja Svento olivat presidentin luottamusmiehiä, Pekkala ja Leino edustivat kansandemokraatteja, kolmesta kansanedustajasta maalaisliiton Kekkonen ja RKP:n Söderhjelm olivat lähellä presidenttiä ja SDP:n Peltonen kuului sotilaallisen sopimuksen vastustajiin. Presidentti antoi vastuun valtuuskunnan toimista pää- ja ulkoministerille ja jäi itse Helsinkiin. Paasikivi oli kuitenkin antanut valtuuskunnalle tiukat rajat, joita ei saanut ylittää ilman hänen lupaansa. Lisäksi hän edellytti, että sopimuksen voimassaoloajaksi tulisi enintään kymmenen vuotta. Nimittäessään valtuuskunnan Paasikivi ei tiennyt, että Yrjö Leino oli jo menettänyt oman puolueensa SKDL:n ja Neuvostoliiton luottamuksen. thumb|400px|Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen allekirjoitus Moskovassa 6. huhtikuuta 1948. Allekirjoittamassa Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov, hänen takanaan Neuvostoliiton valtionpäämies Josif Stalin. Stalinin vasemmalla puolella Suomen pääministeri Mauno Pekkala, Stalinista oikealle ulkoministerit Carl Enckell ja Reinhold Svento, sisäministeri Yrjö Leino sekä kansanedustajat Urho Kekkonen, Onni Peltonen ja J. O. Söderhjelm.
Paasikiven ohjeet ja vaatimukset olivat vuotaneet Neuvostoliiton ulkoministeriöön, ja näin ollen paikan päällä oltiin hyvin tietoisia Suomen neuvotteluasemista. Myös Paasikiven johdolla laadittu sopimusehdotus ja asiantuntijalausunnot olivat Moskovan tutkittavissa hyvissä ajoin ennen Suomen valtuuskunnan saapumista. Merkittävä Moskovan kannalta oli Suomen sotilasjohtajien arvio, että suursodan syttyessä Suomella ei olisi mahdollisuutta jäädä puolueettomaksi, vaan se joutuisi sodassa väistämättä Neuvostoliiton puolelle. Stalinilla oli kiristyneen kansainvälisen tilanteen vuoksi kiire saada YYA-sopimusten ketju valmiiksi, eikä Neuvostoliitto siksi vastustanut Suomen vaatimuksia. Neuvottelut käytiin aikavälillä 22. maaliskuuta – 5. huhtikuuta. Suomalaisvaltuuskunnan puheenjohtaja pääministeri Pekkala matkusti sairastumisensa vuoksi vasta 24. maaliskuuta Moskovaan. Lisäksi suomalaisvaltuuskunnan jäsenet Kekkonen ja Söderhjelm kävivät 2.–4. huhtikuuta Helsingissä neuvottelemassa presidentti Paasikiven kanssa. Sopimus allekirjoitettiin valtuuskuntien välillä 6. huhtikuuta. Sopimuksen allekirjoittamista seuranneilla juhlapäivällisillä Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov kohotti maljan ”neuvottelujen ehkä aktiivisimmalle osanottajalle, joka kyllä ei ole täällä läsnä, nimittäin herra Paasikivelle”, mihin Urho Kekkonen huomautti, että ”sopimushan oli Paasikiven diktaatti”. Suomen YYA-neuvotteluvaltuuskunta lähti junalla kotimatkalle illalla 9. huhtikuuta.
Suomen eduskunta ratifioi sopimuksen 28. huhtikuuta äänin 156−11. Perustuslakivaliokunta oli aluksi ollut sitä mieltä, että sopimus olisi käsiteltävä perustuslain säätämisjärjestyksessä, koska se koski sotilaallista yhteistyötä toisen valtion kanssa. Kokoomuksen Päiviö Hetemäki esitti kuitenkin oman tulkintansa, joka tuli valiokunnan lopulliseksi kannaksi. Sen mukaan YYA-sopimus ei sinällään velvoittanut sotilaalliseen yhteistyöhön Neuvostoliiton kanssa, vaan tästä oli tehtävä eri sopimus, joka oli erikseen alistettava eduskunnan käsiteltäväksi. Edistyspuolue vastusti ainoana eduskuntapuolueena sopimuksen ratifiointia, lukuun ottamatta Lassi Hiekkalaa, joka äänesti sopimuksen puolesta. Yksi puolueen edustajista äänesti tyhjää. Muut sopimusta vastaan äänestäneet olivat kolme Maalaisliiton edustajaa ja yksi kokoomuslainen edustaja. 28 edustajaa pidättäytyi äänestämästä.
Sopimuksen sisältö
YYA-sopimus jakautui johdanto-osaan ja tekstiin, jossa oli kahdeksan artiklaa. Johdannossa todettiin sopimuspuolten pyrkivän hyviin naapurisuhteisiin ja ottavan huomioon Suomen pyrkimyksen pysyä suurvaltojen välisten eturistiriitojen ulkopuolella. Lisäksi painotetaan pyrkimystä kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden ylläpitämiseen.
Turvallisuuspoliittisesti tärkeimmät asia sisältyvät sopimuksen kahteen ensimmäiseen artiklaan. Ensimmäisen artiklan mukaan Suomi sitoutuu puolustamaan omaa aluettaan, jos Saksa tai sen kanssa liitossa oleva maa hyökkää Suomeen tai Suomen kautta Neuvostoliittoon. Tarvittaessa Neuvostoliitto auttaa Suomen puolustamisessa ja tästä avusta sopimuspuolet sopivat keskenään. Toinen artikla sisältää toteamuksen, että sopimuspuolet tulevat neuvottelemaan, mikäli ensimmäisessä artiklassa kuvatun sotilaallisen hyökkäyksen uhka on todettu.
Kolmannen artiklan mukaan osapuolet vakuuttavat osallistuvansa kaikkiin toimiin kansainvälisen rauhan ylläpitämiseksi. Neljännen artiklan mukaan osapuolet kieltäytyvät osallistuvasta liittymiin, jotka suuntautuvat toista sopimuspuolta vastaan. Viidennessä artiklassa luvataan kehittää sopimuspuolten talous- ja kulttuurisuhteita. Kuudennessa artiklassa osapuolet vahvistavat kunnioittavansa valtioiden suvereenisuutta ja riippumattomuutta. Kahdeksannessa artiklassa vahvistettiin sopimuksen voimassaoloaika (ensin 10 vuotta, vuonna 1955 sopimusta jatkettiin 20 vuotta kuten myös vuonna 1970).
YYA-sopimuksen luonne
YYA-sopimus oli myös puolustusyhteistyön ehtoja etukäteen määrittelevä hyökkäämättömyyssopimus. YYA-sopimuksen kaltaisia sopimuksia Neuvostoliitto solmi myös itäisten keski- ja eteläeurooppalaisten liittolaistensa kanssa, joiden sotilaallinen yhteistyö sai kiinteän valtiollisen muotonsa vuonna 1949 tapahtuneen Naton perustamisen jälkeen vuonna 1955 Varsovassa tehtynä sopimuksena ystävyydestä, yhteistyöstä ja keskinäisestä avunannosta eli Varsovan sopimusjärjestönä (Varsovan liitto).
YYA-sopimuksen teksti toteaa 1. artiklassa Suomen puolustautuvaksi itsenäiseksi valtioksi, eikä Neuvostoliiton mahdollinen apu ole 2. artiklan edellyttämien konsultaatioiden mukaan automaattista tai joihinkin kansainvälisiin velvoitteisiin ennakkoon automaattisesti sidottua. 3. artiklan mukaan pyrkimyksenä on YK:n periaatteiden mukainen toiminta. 4. artikla taas sisältää hyökkäämättömyyssopimuksen.
Stella Adler
thumb|right|Stella Adler Stella Adler (10. helmikuuta 1901 New York – 21. joulukuuta 1992 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa Jacob ja Sara olivat taustaltaan venäjänjuutalaisia ja itsekin näyttelijöitä. Myös Adlerin sisarukset ja sisarpuolet saavuttivat menestystä näyttelijöinä. Hän oli sukua myös näyttelijä-teatteriohjaaja Jerry Adlerille.
YYA-sopimus
YYA-sopimuksen tulkintoja
YYA-sopimus toisaalta korosti Suomen itsenäisyyttä, asetti ennakkoehtoja Neuvostoliiton mahdolliselle avulle puolustautumisessa, mistä seurasi se, että YYA-sopimuksesta esitettiin erilaisia tulkintoja, minkä ääripäitä esittivät jotkin Neuvostoliiton Suomen suurlähettiläistä ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kansainvälisen osaston työntekijöitä sekä jotkin Itä-Saksaa vastaan kampanjaa käyvät länsisaksalaiset sanomalehtikustantamot suomettumispuheineen. Yhdysvaltain julkinen asenne sen sijaan oli poliittisesti korrekti, koska Suomi pidättäytyi kylmän sodan aikana ottamasta kantaa Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisiin vastakkainasetteluihin, kunnioitti huipputekniikan vientikieltoa eli CoCom-järjestelmää olematta itse edes kyseisen järjestelmän jäsenvaltio.
Stella Adler
Adler tuli tunnetuksi omien Broadway-esiintymistensä lisäksi eräänä aikansa johtavista ilmaisutaidon opettajista – hän koulutti muiden muassa Marlon Brandoa ja Robert De Niroa. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
YYA-sopimus
YYA-sopimuksen tulkintoja
Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden tila tarkennettiin valtiovierailujen jälkeen julkilausumilla, kommunikeoilla. 1970-luvulla Suomi korosti länsi-integraationsa vuoksi Suomen puolueettomuutta, kun taas Neuvostoliitto halusi korostaa sopimuksen liittoluonnetta. Sopimuksen solmimishetkellä korostettiinkin neuvostoliittolaiselta puolelta, että YYA-sopimus oli Paasikiven diktaatti, mikä tarkoitti sitä, että tasavallan presidentti J. K. Paasikivi toimi voimakkaasti sen sisällön muotoilussa Suomen riippumattomuuden korostamiseksi, mutta kuitenkin tavalla, mikä mahdollisti Neuvostoliiton kylmän sodan aikaisten luulojen hälventämisen Suomen osalta aikana, jolloin Saksojen kysymys oli pysyvä avoinna vielä yli kaksi vuosikymmentä.
Stella Adler
Adler oli kolmesti naimisissa ja eli 91-vuotiaaksi.
YYA-sopimus
Noottikriisi 1961
YYA-sopimuksen 2. artiklan mukaisiin konsultaatioihin ajauduttiin 1961 noottikriisin yhteydessä. Sen taustalla oli Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton suhteiden kiristyminen Berliinin kysymyksen ja Berliinin muurin vuoksi.
YYA-sopimus perussopimuksena
YYA-sopimus toimi perustana myös tieteellis-taloudellis-tekniselle yhteistyölle ja kansantaloudellisesti merkittäväksi erityisesti öljykriisien yhteydessä osoittautuneelle vuosittaisille tavaranvaihtopöytäkirjoille perustuneelle bilateraalikaupalle, millä kohonnut öljynhinta kyettiin maksamaan tavaratoimituksilla ilman kansainvälistä kaupallista kilpailua. Neuvostoliitolle YYA-sopimus merkitsi mahdollisuutta korostaa ulkopolitiikkansa menestyksellisyyttä kahden talousjärjestelmän välisenä rauhanomaisena rinnakkaiselona, mistä se oli valmis hyvittämään Suomelle bilateraalikaupassa.
YYA-sopimuksen jatkamiset ja loppu
thumb|YYA-sopimuksen 25-vuotisen voimassaolon kunniaksi julkaistiin vuonna 1973 suomalainen posti­merkki. YYA-sopimusta jatkettiin 20 vuodella syyskuussa 1955 samassa yhteydessä, kun Porkkalan vuokra-aika keskeytettiin. Seuraavan kerran sopimusta jatkettiin heinäkuussa 1970 ja uudelleen kesäkuussa 1983 – molemmilla kerroilla 20 vuodella.
Keskustelun YYA-sopimuksen jatkamisen tarpeellisuudesta aloittivat 1980- ja 1990-luvun taitteessa tohtori Risto E. J. Penttilä ja ministeri Max Jakobson. Penttilä ehdotti sopimuksen tekstin tarkistamista, mutta Jakobson meni kirjoituksessaan Helsingin Sanomissa syksyllä 1990 vielä pitemmälle arvioimalla, että sopimuksesta oli Euroopan poliittisten olojen muuttuessa muodostunut Suomelle lähinnä taakka, josta olisi syytä pyrkiä eroon. Suomen poliittinen johto torjui Jakobsonin näkemykset. Saksan jälleenyhdistyminen vuonna 1990 pakotti kuitenkin virallisestikin arvioimaan, oliko YYA-sopimuksen jatkaminen enää mielekästä. Lopullisen sysäyksen antoi Neuvosto­liiton hajoamiseen johtaneen kehityksen pääsy vauhtiin seuraavana vuonna. Jo syyskuussa 1990 Suomi oli yksipuolisesti mitätöinyt Pariisin rauhansopimuksen aseartiklat (ydinasekieltoa lukuun ottamatta).
Venäjällä tapahtunut elokuun 1991 vallankaappausyritys ja sen jälkitilanne johtivat siihen, että Moskovassa oli kaksi hallitusta (Venäjä ja Neuvostoliitto), joiden kanssa Suomen oli tultava toimeen. YYA-sopimuksen uusimiseen tähtäävät yhteydenotot lähtivät liikkeelle presidentti Koiviston aloitteesta syyskuussa 1991. Pian myös Neuvostoliitto ilmoitti olevansa valmis keskustelemaan sopimuksesta Suomen niin halutessa. Neuvottelujen aloittamisesta lokakuussa 1991 sovittiin ulkoministerien Paavo Väyrysen ja Boris Pankinin kesken YK:n yleiskokouksen yhteydessä 22. syyskuuta 1991. Neuvostoliiton puolelta korostettiin uuden sopimuksen sitomista vanhaan, joten tekstissä tulisi maininta YYA-sopimuksen myönteinen merkitys Suomelle ja Neuvostoliitolle. Suomi taas katsoi sopimuksen kuuluvan aikakauteen, joka oli ohi. Uusi sopimus Hyvästä naapuruudesta ja yhteistyöstä valmistui ja parafoitiin Moskovassa 9. joulukuuta 1991. Asia jäi kuitenkin siihen, koska Neuvostoliitto hajosi saman vuoden lopussa ja sopimuskumppaniksi tuli Venäjä. Solmittaessa sopimusta Suomen ja Venäjän suhteiden perusteista vuonna 1992 sovittiin YYA-sopimuksen lopettamisesta Suomen ja Venäjän keskinäisellä noottien vaihdolla.
Mehmet Ali Talat
Mehmet Ali Talat (s. 6. heinäkuuta 1952) on kyproksenturkkilainen poliitikko. Hän toimi Pohjois-Kyproksen tasavallan de facto presidenttinä vuosina 2005–2010. Koska Pohjois-Kyproksen itsenäisyyttä ei ole kansainvälisesti tunnustettu, ei Talatin presidenttiyttäkään tunnustettu. YK piti Talatia bona fide Pohjois-Kyproksen neuvottelijana. Aikaisemmin Talat on toiminut Turkkilaisen republikaanipuolueen puheenjohtajana ja Pohjois-Kyproksen pääministerinä 2004–2005.
Elämäkerta
Talat syntyi Kyproksen pohjoisosassa sijaitsevassa Kyreniassa. Suoritettuaan toisen asteen opinnot Kyproksella, hän opiskeli Lähi-idän teknillisessä yliopistossa, Turkissa. Talat oli jo opiskeluaikanaan mukana poliittisessa toiminnassa.
Palattuaan Kyprokselle hän oli mukana turkkilaisten ammattiliittojen ja Kyproksen turkkilaisten opiskelijoiden liiton (KOGEF) perustamisessa. Talat osallistui Turkkilaisen republikaanipuolueen nuorisotoimintaan ja oli mukana lukuisissa valiokunnissa.
Poliittinen ura
Talat toimi opetus- ja kulttuuriministerinä joulukuusta 1993. Myöhemmin hän toimi muun muassa varapääministerinä.
14. tammikuuta 1996 Talat valittiin Turkkilaisen republikaanipuolueen puheenjohtajaksi. Joulukuussa 2003 hän muodosti presidentti Rauf Denktaşin käskystä hallituksen, kun virassa ollut pääministeri Derviş Eroğlu oli kykenemätön siihen.
Talat voitti presidentinvaalit helmikuussa 2005. Hän toimi pääministerinä presidenttiyden alkuun asti, jonka jälkeen uudeksi pääministeriksi tuli varapuheenjohtaja Ferdi Sabit Soyer.
Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 2013
Vuoden 2013 yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut kilpailtiin Hamarissa, Norjassa 16.–17. helmikuuta 2013. Kisapaikkana oli Olympiahalli. Kilpailuihin osallistui 24 mies- ja 24 naisluistelijaa 14 eri maasta. Mestaruuden voittivat alankomaalaiset Sven Kramer ja Ireen Wüst. Kramer oli nopein kahdella pisimmällä matkalla, ja 500 metrillä nopein oli Puolan Zbigniew Bródka sekä 1 500 metrillä Norjan Håvard Bøkko. Naisten puolella Wüst oli nopein kolmella matkalla sekä Kanadan Christine Nesbittin jälkeen toiseksi nopein 500 metrillä.
Kramerille mestaruus oli kuudes ja Wüstille neljäs.
Kasvutekijä (biokemia)
Kasvutekijä on orgaaninen aines (hormonin kaltainen peptidi tai proteiini ), joka kykenee stimuloimaan solujen kasvua tai erilaistumista. Kasvutekijät ovat tärkeitä erilaisten solun toimintojen säätelyssä. Kasvutekijöiden avulla pyritään tulevaisuudessa lisäämään mm. luun, hammasluun ja ruston muodostusta ja nopeuttamaan kovakudosten vaurioiden ja puutosten paranemista. Kliiniset hoitokokeet ovat jo meneillään, mutta luotettavia tuloksia on vasta vähän. Kliinisen käytön yhtenä ongelmana on kasvutekijöiden nopea inaktivoituminen ja kulkeutuminen pois vaikutuspaikalta. Tämän vuoksi tutkimus keskittyy sopivien kantajamateriaalien sekä geeni-terapia- ja kantasolumenetelmien kehittämiseen.
Kasvutekijät tyypillisesti toimivat solujen välisinä viestimolekyyleinä. Tiettyihin kohdesolujen pinnan reseptoreihin sitoutuvat sytokiinit ovat esimerkkejä kasvutekijöistä.
Kasvutekijä poikkeaa sytokiinistä oikeastaan löytöhistoriansa perusteella. Toisena tärkeänä erona voidaan pitää sitä, että kasvutekijöillä on positiivinen vaikutus solujen jakautumiseen, kun taas sytokiineillä on neutraali vaikutus solujen lisääntymiseen. Toisaalta jotkut sytokiinit voivat olla kasvutekijöitä kuten granulosyytti-solulinjaa stimuloiva tekijä ja granulosyytti-makrofagi-solulinjaa stimuloiva tekijä. Kuitenkin joillakin sytokiineilla on solujen kasvua ja lisääntymistä inhiboivaa vaikutusta.
Esimerkkejä kasvutekijöistä
Kasvutekijät esiintyvät rakenteellisesti ja evolutionaarisesti samankaltaisten proteiinien muodostamissa laajemmissa runsaslukuisissa proteiiniperheissä. Tunnettuja kasvutekijöitä ovat esimerkiksi seuraavat:
Lääkkeellinen käyttö
Kasvutekijöitä voidaan käyttää muun muassa neutropenian, leukemian ja aplastisen anemian hoidossa.
Mies ja alaston ase 2½
Mies ja alaston ase 2 ½ on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka pääosassa nähdään Leslie Nielsen. Mies ja alaston ase 2½ on Mies ja alaston ase -elokuvasarjan toinen osa, jonka aiempi osa on Mies ja alaston ase ja seuraava Mies ja alaston ase 33 1/3 – Viimeinen solvaus.
Elokuvassa näyttelevillä Zsa Zsa Gaborilla ja Mel Tormélla ei ole erillistä roolia.
Elokuvan tunnuslause on "Frank Drebin is back. Just accept it." (suom. Frank Drebin on palannut. Hyväksy se.)
Tarina
Elokuva alkaa Valkoisessa talossa pidettävällä kokouksella, jossa on määrä kehittää maan energiapolitiikkaa. Jo ennen kokouksen alkua Frank hölmöilee, minkä vuoksi Barbara Bush joutuu kärsimään. Kokoukseen osallistuvat erilaisten energia-alojen edustajat: öljyä edustaa "YÖK", hiiltä "HYI", atomivoimaa "PAM". Presidentti George H. W. Bush kuitenkin ilmoittaa antavansa energiapolitiikan laadittavaksi aurinkoenergiaa edustavan tohtori Albert S. Meinheimerin vastuulle.
Muut energia-alat yrittävät murhata Meinheimerin pommilla liikemies Quentin Hapsburgin avustuksella. Pommi räjähtää, mutta Meinheimer ja Frankista väliaikaisesti eronnut Jane selviävät vahingoitta.
Elokuvan aikana Frank sählää tapansa mukaan ja yrittää samalla paikata välejään Janeen. He rakastuvatkin uudelleen.
Lopussa Hapsburg aikoo räjäyttää uusiutuvasta energiasta luennoivan Meinheimerin ydinpommilla. Frankin kiristäessä ikkunasta riippuvalta Hapsburgilta peruutuskoodia Ed Hocken epähuomiossa luulee Frankin yrittävän pudottaa Hapsburgin, ja Hocken pudottaa Quentinin. Kun Frank ja Jane yrittävät saada pommin pois päältä, Ed ja Nordberg evakuoivat rakennusta ihmisistä. Sekuntien käydessä vähiin Frank yrittää saada Janen suojaan, mutta kompastuukin virtajohtoon ja vetää sen seinästä irti, jolloin pommi sammuu.
Presidentti tarjoaa kiitospuheessaan Frankille "virkaa, jossa ollaan pitkiä ja vaarallisia päiviä maan pohjasakan keskellä". Frank kysyy, haluaako tämä hänet hallitukseen, mutta presidentti tarkoittaa uuden poliisiosaston johtajuutta. Elokuva päättyy presidentin, rouva Bushin, Frankin ja Janen siirtymiseen parvekkeelle kuvattavaksi. Frank vahingossa tönäisee kääntyessään rouva Bushin parvekkeelta roikkumaan ja repäisee samalla hameen tämän yltä.
Antipolis
Antipolis oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Antibesin kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Antipolis oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede
Antipolis sijaitsi Gallian etelärannikolla Gallia Narbonensiksen alueella länteen Varus (nyk. Var) -joesta. Kaupunki oli rakennettu niemelle, jonka vieressä oli luonnonsatamalahti. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki ja linnoituskukkula on paikannettu nykyisen Antibesin katedraalikirkon ja Picasso-museona toimivan Grimaldien linnan eli Château Grimaldin paikalle. Alakaupunki laajeni sen ympärille roomalaisella kaudella. Alun perin kaupungin paikka oli liguurien heimon alueella.
Roomalaisella kaudella Antipoliin kautta kulki rannikkoa pitkin kulkenut roomalainen tie. Antipoliista länteen sijaitsivat muun muassa Olbia, Athenopolis ja Forum Julii, ja itään Nikaia (lat. Nicaea).
Historia
Antipoliin paikka on ollut asuttu viimeistään 900-luvulla eaa. Antipoliin kaupunki perustettiin kreikkalaisena siirtokuntana Massaliasta käsin ilmeisesti jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., jolta ajalta ovat varhaisimmat kreikkalaisen keramiikan löydöt paikalta. Kaupunki oli yksi lukuisista massalialaisten perustamista linnoituskaupungeista (epiteikhisma), joiden tehtävänä oli suojella rannikkoa liguureja ja muita barbaarikansoja vastaan.
pienoiskuva|vasen|Château Grimaldin Porte de l'Orme, jonka alimmissa rakenteissa on antiikin Antipoliin muureja. Liguurit ahdistivat Antipolista samoin kuin seudun muita kreikkalaiskaupunkeja usein. Vuonna 154 eaa. massalialaisten täytyi pyytää apua Roomasta. Konsuli Quintus Opimius ajoi liguurit pois, ja tämän jälkeen kaupunki menestyi Rooman suojeluksessa. Antipolis kuului Massalian alaisuuteen ainakin vielä ennen vuotta 49 eaa.
Strabon sanoo, että vaikka Antipolis kuului roomalaisella kaudella Gallia Narbonensiksen provinssiin, se oli erotettu Massalian alaisuudesta ja luettiin Italian kaupunkien joukkoon, kun taas Nikaia, joka sijaitsi Varuksen itäpuolella eli Italian puolella, luettiin silti Massalian alueisiin. Tacitus sanoo Antipoliin olleen municipium, Plinius vanhempi taas oppidum Latinum, toisin sanoen siellä sovellettiin Jus Latiumia tai Jus Latiita eli latinalaisoikeuksia. Se, mitä Strabon sanoo, taas kuulostaa siltä, että kaupungissa olisi sovellettu Jus Italicumia. Antipolista ei kuitenkaan mainita Gallian kahden Jus Italicum -kaupungin Lugdunumin ja Viennan yhteydessä, joten Plinius saattaa olla tässä asiassa oikeammassa.
Antipolis löi omaa rahaa 100-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin tärkeimpiin elinkeinoihin vaikuttaa kuuluneen tonnikalojen kalastus. Siellä valmistettiin myös garumin kaltaista muria-kastiketta kaloille. Kaupungin asukkaasta käytettiin latinaksi etnonyymiä Antipolitanus. Antipolis kukoisti vielä gallialaisten usurpaattorien Gallian keisarikunnan aikana 200-luvulla.
Rakennukset ja löydökset
Varhaisimmasta arkaaisen kauden kreikkalaiskaupungista ei ole tehty löytöjä. Kaupungin myöhemmistä muureista ja satamarakennelmista on säilynyt joitakin osia. Akropoliin paikalta on löydetty roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä sekä suuria pylväillä varustettuja sisternejä eli vesisäiliöitä. Kukkulalla sijaitsi oletettavasti kaupungin päätemppeli. Kaupungissa oli teatteri, jonka jäänteet purettiin vuonna 1691. Se sijaitsi nykyisen linja-autoaseman paikalla. Amfiteatteri sijaitsi lähellä nykyistä Rue Fersen -katua. Löydöksiin lukeutuu myös roomalaisia kylpylöitä sekä akveduktien osia. Kaupungista on löydetty myös huomattava määrä kreikankielisiä piirtokirjoituksia, enemmän kuin mistään muualta Etelä-Ranskasta.
Nykyisestä Vaugrenieriestä Antipoliin paikasta pohjoiseen on löydetty kreikkalaisen pyhäkön jäänteet sekä roomalaisaikaisia raunioita.
Olkolammi (pohjoinen)
Olkolampi (myös Olkolammit) on Jämsän keskiosassa sijaitseva metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on yksitoista kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 85 kilometriä koilliseen.