cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1953
Vuoden 1953 koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Neuvostoliitossa 23. toukokuuta –4. kesäkuuta. Kisoihin osallistui 17 maata. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Unkari ja pronssia Ranska. Turnauksen arvokkain pelaaja oli Neuvostoliiton Anatoli Konev ja korikuningas Libanonin Ahmed Idilibi.
HMS Aurora (12)
HMS Aurora (viirinumero 12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 27. heinäkuuta 1935. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1937.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin hävittäjien lippulaivaksi Kotilaivastoon. Syyskuussa alus oli 2. risteilijäviirikön kanssa saattamassa aluksia Skandinaviaan, mistä se siirrettiin etsimään Saksan laivaston taisteluristeilijöitä Scharnhorstia ja Gneisenauta. Norjan taisteluiden jälkeen alus etsi Pohjois-Atlantilta Saksan laivaston taistelulaivan Bismarckin. Operaation aikana alus pysäytti 13. kesäkuuta 1941 HMS Kenyan kanssa saksalaisen tukilaivan Belchenin.
Heinä-elokuussa alus oli Kotilaivaston Force K:ssa, jonka mukana alus osallistui Huippuvuorten ja Karhusaarten operaatioon. Operaation jälkeen alus yllätti HMS Nigerian kanssa saksalaisen joukkojenkuljetussaattueen Pohjois-Norjassa ja upottivat Saksan maavoimien joukkoja kuljettaneiden alusten suojana olleen koululaiva Bremsen.
Syksyllä risteilijä siirrettiin Välimerelle. Se saapui 21. lokakuuta Maltalle Force K:hon, jonka tehtävänä oli häiritä akselivaltojen huoltokuljetuksia Italiasta Pohjois-Afrikkaan. Force K oli erittäin tehokas tuhoten useita kuljetusaluksia yhdessä Maltalle sijoitettujen hävittäjien kanssa. Force K:n toiminta kuitenkin kärsi suuren takaiskun HMS Neptunen upotessa ja Auroran sekä HMS Penelopen vaurioiduttua osuttuaan miinoihin samalla matkalla. Alukselle tehtiin Maltalla tilapäiskorjaukset, minkä jälkeen se lähti 29. maaliskuuta Liverpooliin varsinaisia korjauksia varten.
Alus palasi Välimerelle kesäkuun lopulla 1942. Alus liitettiin Gibraltarilla Force H:hon. Marraskuussa se kuului Pohjois-Afrikan maihinnousun Keskiseen Ryhmään. Oranin edustalla alus törmäsi 8. marraskuuta Vichyn Ranskan laivaston hävittäjiin Tramontaneen ja Tornadeen. Seuranneessa taistelussa Tramontane upposi ja Tornade vaurioitui niin pahoin, että se piti ohjata matalikolle uppoamisen estämiseksi. Seuraavana päivänä Aurora vaurioitti pahoin hävittäjä Épervieriä ja pakotti sen maihin.
Joulukuussa alus kuului Bônen niemimaalla Force Q:hon, jonka tehtävänä oli häiritä akselivaltojen Trapanin ja Tunisian välisiä evakuointi- ja huoltosaattueita. Alus osallistui Sisilian ja Salernon maihinnousuihin liitettynä 15. risteilijäviirikköön ennen lokakuista siirtoaan Egeanmerelle.
Risteilijä vaurioitui 30. lokakuuta Kastelórizon valtausyrityksen aikana lentopommin osumasta. Alus siirrettiin Tarantoon korjattavaksi, mistä se palasi huhtikuussa 1944 palvelukseen. Elokuussa alus osallistui Etelä-Ranskan maihinnousuun, minkä jälkeen se palasi Egeanmerelle avustamaan Ateenan vapauttamisessa.
Sodan jälkeen Aurora myytiin 19. toukokuuta 1948 Kansalliselle Kiinalle, joka kastoi aluksen Chung Kingiksi. Alus joutui kuitenkin samana päivänä kommunistien haltuun ja nimettiin uudelleen Tchoung Kingiksi. Maaliskuussa 1949 alus kuitenkin upposi Takun satamaan Kansallisten ilmahyökkäyksessä. Myöhemmin hylky nostettiin, mutta ei todennäköisesti koskaan palannut palvelukseen, vaikka nimettiin 1950 uudelleen Hsuang Hoksi, 1951 Pei Chingiksi ja lopulta Kuang Chouksi.
Browning
Browning on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Uppopaistettu jäätelö
thumb|250px|Uppopaistettua jäätelöä brittiläisessä thaimaalaisessa ravintolassa. Uppopaistettu jäätelö on jälkiruoka, jossa leivitettyä jäätelöä uppopaistetaan nopeasti kuumassa öljyssä tai rasvassa. Paistamisen jälkeen jäätelö maustetaan, esimerkiksi sokerilla ja mintulla.
Jälkiruoka on lähtöisin alun perin Aasiasta.
Taran
Taran on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Hermhin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1996.
Viiripyrstökolibri
Viiripyrstökolibri (Discosura longicaudus), myös D. longicauda, on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Venezuelan eteläosista Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan sekä Brasilian pohjois- ja koillisosiin. Johann Friedrich Gmelin kuvailivat lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1788.
Ioánnis Kyriazís
Nuorten MM-kilpailuissa 2014 Eugenessa Kyriazís sijoittui seitsemänneksi ja nuorten EM-kilpailuissa 2015 Eskilstunassa hän oli neljäs.
Kyriazís selviytyi Amsterdamin vuoden 2016 EM-kilpailuiden finaaliin heitettyään karsinnassa silloisen ennätyksensä 81,92. Finaalissa hän oli viimeinen eli kahdestoista tuloksella 75,57. Hän saavutti hopeaa Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 tuloksella 81,04. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 84,52.
Heinäkuussa 2016 Kyriazís heitti Lárisassa ennätyksekseen 87,14, jota hän paransi maaliskuussa 2017 tulokseen 88,01 Austinissa.
Kyriazísille langetettiin maaliskuussa 2020 neljän vuoden kilpailukielto. Hänelle tehtiin huhtikuussa 2019 Texasissa dopingtesti, jonka näyte sisälsi anabolista steroidia Ligandrolia.
Kuparihapsukolibri
Kuparihapsukolibri (Discosura letitiae) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää Bolivian koillisosan alangot. Laji tunnetaan vain kahdesta vuonna 1852 saadusta näytteestä, ja sen status on epävarma. Jules Bourcier ja Étienne Mulsant kuvailivat lajin holotyypin Boliviasta vuonna 1852.
Avaruusalus
300px|thumb|Avaruusalusten kohtaaminen Maan kiertoradalla. Kuvassa Gemini 6A -kapseli kuvattuna Gemini 7:stä. Avaruusalus on avaruuslennolla käytettävä kulkuväline ja itsenäisesti avaruudessa toimiva järjestelmä.
Avaruusalus-nimitystä voidaan käyttää muun muassa seuraavista:
HMCS Haida
HMCS Haida (viirinumerot G63 ja vuodesta 1950 runkonumero DDE 215) oli Kanadan laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa.
Avaruusalus
Laajempi määritelmä
Avaruusalusten erikoisluokka ovat laskeutumisalukset. Toisinaan laskeutuva alus jaetaan laskeutumisjärjestelmäksi ja pinta-asemaksi. Tällöin pinta-asema jää pitemmäksi aikaa toimimaan esimerkiksi planeetan pinnalle. Lasketumisalusten ajoneuvoja, kulkijoita (esimerkiksi Lunohod 1), ei ole nimitetty avaruusaluksiksi, vaikka ne ovatkin olleet hyvin autonomisia järjestelmiä.
HMCS Haida
Alus upotti Kanadan laivaston suurimman bruttotonnistomäärän toisessa maailmansodassa. Se on myös ainoa jäljellä oleva Tribal-luokan 27 aluksesta, sillä se on museolaivana Hamiltonissa Ontariossa.
Avaruusalus
Science fiction
Avaruusalus on yksi keskeisimpiä elementtejä science fictionissa. Useat tämän lajin romaanit ja novellit on rakennettu erilaisten avaruusalusten suunnitelmien pohjalle. Näissä käytössä on termi avaruuslaiva tai tähtilaiva.
HMCS Haida
Valmistus
Alus tilattiin 5. huhtikuuta 1941 kolmen muun Kanadan laivaston Tribal-luokan aluksen kanssa Vickers Armstrongilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1941 telakan muiden töiden viivästyttäessä uuden aluksen valmistuksen aloitusta. Alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1942 kumminaan Lontoon pormestarin Laurien Kanadassa syntynyt puoliso ja valmistui 18. syyskuuta 1943. Alus otettiin palvelukseen jo 30. elokuuta liitettynä Yhdistyneen kuningaskunnan laivaston alaisuuteen Kotilaivastoon.
Palvelus
Aluksella vieraili 17. syyskuuta Kanadan edustaja Vincent Massey. Seuraavana päivänä alus siirrettiin vastaanottokokeisiin, joiden päätyttyä se lähti Forthista Scapa Flow'hun koulutukseen. Koulutuksen päätyttyä alus suojasi 14. lokakuuta HMS Januksen, HMS Vigilantin, HMS Hardyn, HMCS Iroquoisin ja Yhdysvaltain laivaston USS Corryn kanssa Huippuvuorille täydennyssaattuetta operaatio FQ:ssa, mistä vapauduttuaan se suojasi 16. lokakuuta viisi miinanraivaajaa ja kuusi moottorivenettä Pohjois-Venäjälle operaatio FR:ssä. Se erkani 23. lokakuuta saatettavistaan palaten Scapa Flow'hun. Alus suojasi 25. lokakuuta lentotukialus HMS Formidablea Cape Wrathin edustalta Scapa Flow'hun.
Alus suojasi 2. marraskuuta HMS Onslow'n, HMS Venuksen, Norjan laivaston KNM Stordin, Yhdysvaltain laivaston USS Cappsin ja USS Honsonin kanssa taistelulaiva HMS Ansonia, lentotukialus Formidablea ja risteilijä HMS Jamaicaa suojattaessa Kuolan niemimaalta palaavaa saattuetta RA54A operaatio FT:ssä. Suojaus erkani 8. marraskuuta saattueesta palaten Scapa Flow'hun. Alus suojasi 18. marraskuuta HMS Impulsiven, HMS Onslaughtin, Onslow'n, HMS Orwellin, HMS Obduraten, HMCS Huronin ja Iroquoisin kanssa Kuolaan matkannutta saattuetta JW54A. Alus erkani 24. marraskuuta saattueesta lähisuojauksen saavuttua. Se liittyi 26. marraskuuta saattueeseen RA54B samojen alusten kanssa suojatakseen saattueen paluumatkan Britteinsaarille.
Alus erkani 5. joulukuuta saattueesta palaten Scapa Flow'hun muun suojueen mukana. Se liittyi 22. joulukuuta saattueeseen JW55 Impulsiven, Onslaughtin, Onslow'n, Orwellin, HMS Scourgen, Huronin ja Iroquoisin kanssa. Lähisuojausta vahvennettiin 25. joulukuuta, kun Saksan laivaston taisteluristeilijän Scharnhorstin pelättiin iskevän saattueeseen. Alus erkani 29. joulukuuta saattueesta suojueen mukana saavuttuaan Kuolaan. Alus liittyi 31. joulukuuta palaavaan saattueeseen RA55B samojen alusten kanssa.
1944
Alus joutui 3. tammikuuta 1944 sukellusveneen maaliksi. Alus erkani 7. tammikuuta suojueen mukana saattueesta palaten Scapa Flow'hun. Alus siirrettiin 10. tammikuuta Iroquoisin kanssa Plymouthin alaisuuteen Englannin kanaaliin. Se aloitti palveluksensa Plymouthissa 13. tammikuuta.
Alus partioi 19. tammikuuta Ranskan rannikolla häiriten akselivaltojen rannikkoliikennettä operaatio Tunnelissa. Seuraavana päivänä se palasi Plymouthiin. Alus jatkoi 2. helmikuuta operaatio Tunneliin liittyneitä partiomatkoja palaten seuraavana päivänä Plymouthiin. Alus määrättiin 4. helmikuuta palaamaan Kotilaivastoon ja se lähti yhdessä Iroquoisin ja HMCS Athabaskanin kanssa Scapa Flow'hun, jonne alukset saapuivat seuraavana päivänä.
Alus suojasi 10. helmikuuta Iroquois ja Athabaskan kanssa Ansonia, Richelieutä, HMS Belfastia ja HMS Nigeriaa Norjan rannikolle tehdyn meriliikenteen häirintäpurjehduksen aikana. Osasto palasi 12. helmikuuta Scapa Flow'hun, missä Haida vapautettiin seuraavana päivänä tehtävistään Kotilaivastossa ja määrättiin palaamaan Plymouthiin, jonne se saapui 15. helmikuuta liittyen Iroquoisin ja Athabaskanin kanssa 10. hävittäjälaivueen HMS Tartariin ja HMS Ashantiin muodostaen Force 26:n.
Alus määrättiin 20. helmikuuta laivueen mukana operaatio Neptuneen, jonka valmistaviin harjoituksiin se osallistui. Alus osallistui 11. maaliskuuta Fox ja 24. maaliskuuta Muskrat 2 harjoituksiin. Se liittyi 30. maaliskuuta Huronin kanssa HMS Brissendeniin ja HMS Tanatsideen suojatakseen HMS Black Princeä ja HMS Glasgowia, jotka tulittivat rannikonmaaleja Beaver-harjoituksessa.
Haida, Black Prince, Ashanti, Athabaskan ja Huron muodostivat 25. huhtikuuta Force 26:n, jonka tehtävänä oli häiritä Biskajanlahden meriliikennettä operaatio Tunnelissa. Seuraavana päivänä osasto joutui rannikkotykistön tuleen Ranskan rannikolla ja kohtasi Saksan laivaston torpedoveneet T24:n, T27:n ja T29:n, jotka olivat matkalla laskemaan miinoja rannikkoreitin suojaksi. Seuranneessa taistelussa T29 upposi Île-de-Batzin pohjoispuolella tykkitulessa (48.88333°N, -3.58333°W) ja muut saksalaisalukset pääsivät pakenemaan. Force 26 palasi Plymouthiin.
Alus tuki vielä samana päivänä osastonsa mukana operaatio Tigeriä pyrkien estämään E-veneiden toiminnan saattuetta vastaan kanaalin alueella ilman E-veneiden kohtaamista partiomatkan aikana. Haida ja Athabaskan lähtivät merelle Plymouthista jatkamaan Biskajanlahden meriliikenteen häirintää.
Seuraavana päivänä alukset palasivat kotisatamaan kohtaamatta akselivaltojen saattueita. Ne lähtivät 28. huhtikuuta Plymouthista uudelleen merelle suojaamaan kahden moottoriveneen ja kahdeksan partioaluksen miinanlaskua Île-de-Batzin edustalla operaatio Hostile 26:ssa. Seuraavana päivänä osasto sai varoituksen St. Mallin ja Roches Douvresin välillä matkanneista Saksan laivaston aluksista. Haida ja Athabaskan saivat määräyksen tutkia asiaa. Alukset hyökkäsivät yllätettyjen torpedoveneiden T24 ja T27 kimppuun, jolloin T27 tuhoutui samoin kuin Athabaskan (48.71667°N, -4.51667°W). Miinanlasku operaatio peruutettiin ja kaikki alukset osallistuivat eloonjääneiden etsintään. Kaikkiaan 42 merisotilasta pelastettiin merestä ja 85 joutui sotavangeiksi, loput 127 saivat surmansa. Paluumatkalla osaston suojana olivat hävittäjät HMS Offa ja Orwell. Palattuaan Plymouthiin alus jatkoi operaatio Neptuneen liittyneitä harjoituksia.
Alus osallistui 4.-6. toukokuuta Fabius harjoitukseen Isle of Wightin itäpuolella, mistä se Plymouthiin palattuaan jatkoi operointia Kanaalin alueella. Se suojasi 15. toukokuuta risteilijä HMS Bellonan ja hävittäjä Tartarin kanssa miinalaiva Apolloa, joka laski miinoitteen Ushantin länsipuolelle operaatiossa Hostile 32. Operaatio peruutettiin onnettomien yhteensattumien vuoksi. Seuraavana päivänä operaatio uusittiin. Samat alukset sekä Huron tekivät samanlaiset miinanlaskuoperaatiot Ushantin pohjoispuolelle (operaatio Hostile 33) 20. toukokuuta, 22. toukokuuta Ile de Viergen edustalle (operaatio Hostile 34) sekä Ushantin luoteispuolelle (operaatio Hostile 40) 25. toukokuuta.
Plymouthista alus lähti 6. kesäkuuta laivueen mukana partiomatkalle Kanaalin pohjoisosiin suojaamaan maihinnousuosastoja. Alus oli alueella aina 8. kesäkuuta saakka, jolloin se siirrettiin uudelle partioalueelle. Samalla muodostettiin Force 26 uudelleen, jolloin alus siirtyi jälleen uudelle toiminta-alueelle Bretagnen rannikon edustalle.
Alus sai 9. kesäkuuta tutkahavainnon, jolloin osasto lähti tutkimaan asiaa. Osasto kohtasi Saksan laivaston osaston, johon kuuluivat T24, Z32, Z24 sekä ZH1. Saksalaisosasto muutti suuntaa ja laukaisi torpedonsa havaitessaan lähestyvät Tartarin, Ashantin, Huronin ja Haidan. Taistelussa vaurioitui pahoin Z32, joka joutui ajamaan matalikolle estääkseen uppoamisensa, ja ZH1 upposi. Loput saksalaisalukset pakenivat. Osasto palasi Plymouthiin.
Haida ja Huron lähtivät 12. kesäkuuta Kanaalin saarten eteläpuolelle ja Roches Douvresin itäpuolelle mukanaan ylimääräisiä viestimiehiä. Seuraavana päivänä aluksilta lähetettiin Cherbourgin länsipuolelle tehtävää maihinnousua kuvaavaa viestiliikennettä. Operaatiosta vapauduttuaan alukset palasivat Plymouthiin, josta aloitettiin seuraavana päivänä partiointi Kanaalissa.
W-VHS
W-VHS on JVC:n kehittämä korkeatarkkuuksinen analoginen videonauhaformaatti.
W-VHS:n tallennusmedia on puolen tuuman magneettinen ja metallinen nauha, joka on samankokoisessa kotelossa kuin VHS. Nauhaa voidaan käyttää MUSE-enkoodatun videon – resoluutiona 1125 juovaa – kahden yhtäaikaisen tavallisen tarkkuuden NTSC-signaalin tai monen tunnin NTSC-lähetyksen tallentamiseen. Video tallennetaan nauhalle komponenttimuodossa. Ääni tallennetaan VHS HiFinä tai S-VHS Digital Audio -formaatissa.
Paula Creamer
thumb|right|Paula Creamer Paula Creamer (s. 5. elokuuta 1986) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän aloitti lajinsa 10-vuotiaana, siirtyi menestyneestä amatööristä ammattilaiseksi vuonna 2005 ja oli vuoden 2005 LPGA:n Rookie of the Year. Häntä nimitetään "Pink Pantheriksi" johtuen itselleen tunnusomaisesta vaaleanpunaisen värin suosimisesta.
Solheim Cupissakin pelannut Creamer on kotoisin Kalifornian osavaltiosta.
HMCS Haida
1944
Alus lähti 24. kesäkuuta HMS Eskimon kanssa Lands Endin eteläpuolelle torjumaan sukellusveneitä. Lentokoneen havaitsema sukellusvene U-971 pakotettiin syvyyspommein pintaan, minkä jälkeen alusten tykkituli upotti sukellusveneen. 53 pelastettua sukellusvenemiestä toimitettiin Falmouthiin sotavankeina, minkä jälkeen alukset palasivat Plymouthiin.
Alus oli huollettavana, mistä se palasi palvelukseen 12. heinäkuuta. Seuraavana päivänä alus pyrki estämään Tartarin ja ORP Błyskawican kanssa Lorientissa olevien saksalaisten evakuoinnin meritse, mistä se palasi 14. heinäkuuta Plymouthiin kohtaamatta vihollista. Alukset lähtivät takaisin Lorientin edustalle vielä samana päivänä ja ne kohtasivat seuraavana päivänä saksalaisen evakuointisaattueen. Saattueesta upotettiin yksi rahtialus ja vaurioitettiin kahta muuta. Kuukauden lopun alus etsi laivueen mukana vihollisen aluksia Kanaalin alueelta.
Alus lähti 5. elokuuta Biskajanlahdelle osana Force 26:ta, jonka muut alukset olivat risteilijä Bellona ja hävittäjät Tartar, Ashanti, Iroquois ja Błyskawica. Seuraavana päivänä osasto kohtasi Saksan laivaston evakuointisaattueen Ile d'Yeun lähistöllä. Taistelun aikana Haidan Y-tykillä tapahtui putkiräjähdys, jolloin kymmenen miehistön jäsentä haavoittui kahden haavoittuessa kuolettavasti. Taistelussa upotettiin Saksan laivaston miinanraivaajat M2286 ja M486, partiovene V414 sekä moottorialus, joiden mukana kuoli runsaasti evakuoitavia sotilaita. Myöhemmin kohdattiin toinen saattue Bellislen ja Quiberoninlahden välillä, mutta taistelu päättyi tuloksettomana. Osasto sai määräyksen palata Plymouthiin ennen auringonlaskua. Alus oli 7. elokuuta korjattava Devonportin telakalla ja 9. elokuuta haudattiin molemmat onnettomuudessa surmansa saaneet. Alus palasi palvelukseen 22. elokuuta palaten laivueeseensa.
Alus lähti 30. elokuuta Iroquoisin kanssa kohdatakseen Algerista saapuvan Ranskan laivaston risteilijän Jeanne d'Arcin, joka kohdattiin seuraavana päivänä ja saatettiin Cherbourgiin. Alukset palasivat Plymouthiin.
Alus määrättiin syyskuun alussa huollettavaksi Kanadaan, jolloin se vapautettiin palveluksestaan 10. hävittäjälaivueessa. Alus avusti 6. syyskuuta HMS Keppelin kanssa Ranskan vastarintaliikkeen osastoa, joka pyrki estämään saksalaisten vetäytymisen Brestistä. Alusten ollessa Les Sablesin edustalle ne saivat tiedon saksalaisia La Rochelleen kuljettavasta saattueesta. HMS Kelvin valtasi kaksi aluksista, joista toinen upposi hinauksessa. Aluksilta kerätyt asiakirjat sekä muu materiaali luovutettiin vastarintaliikkeelle.
Alus palasi 8. syyskuuta Plymouthiin valmistautumaan Atlantin ylitykseen. Alus lähti 22. syyskuuta Kanadaan ja se saapui 29. syyskuuta Halifaxiin. Se siirrettiin telakalle, josta se palasi palvelukseen vuoden vaihteessa. Alus saapui 11. tammikuuta 1945 Plymouthiin. Seuraavana päivänä alus siirrettiin telakalle Devonportissa, jossa sille asennettiin uudet tutkat. Alus palasi 22. helmikuuta palvelukseen, jolloin se liitettiin Kotilaivaston 17. hävittäjälaivueeseen. Alus suoritti 24. helmikuuta uusien laitteidensa testejä ennen lähtöään Scapa Flow'hun koulutukseen.
Alus aloitti 28. helmikuuta koulutuksen Kotilaivaston mukana, minkä päätyttyä se liittyi uuteen laivueeseensa. Alus liittyi 19. maaliskuuta saattuetukialusten HMS Premierin, HMS Searcherin, HMS Queenin ja risteilijä Bellonan muodostaman Force 1:n saattueeseen suojaamaan Norjan rannikon miinanlaskuja operaatio Cupolassa. Alus palasi 21. maaliskuuta operaation päätyttyä osaston mukana Scapa Flow'hun.
Tommy Lee
Tommy Lee (oikealta nimeltään Thomas Lee Bass s. 3. lokakuuta 1962 Ateena, Kreikka) on yhdysvaltalainen muusikko ja glam metal -yhtye Mötley Crüen rumpali ja perustajajäsen. Hän on vaikuttanut myös yhtyeissä Rock Star Supernova ja Methods of Mayhem.
HMCS Haida
1944
Alus määrättiin 7. huhtikuuta erillisoperaatioon, minkä vuoksi se siirtyi Greenockiin. Alus liittyi seuraavana päivänä seitsemään sukellusveneidentorjunta-alukseen suojaten niiden matkan saattueeseen JW66 (operaatio Roundel). Alukset saapuivat 15. huhtikuuta Skaalfjordiin Färsaarille myrskyn viivyttyäessä osaston matkaa pakottamalla ne hakemaan suojaa sekä Loch Ewestä että Thursosta. Alus erkani 22. huhtikuuta saattueesta JW66 sen saavuttua Kuolan niemimaalle. Se liittyi 29. huhtikuuta palaavaan saattueeseen RA66, josta se erkani 8. toukokuuta Greenockissa aloittaen paluumatkansa Scapa Flow'hun.
Tommy Lee
Lapsuus ja nuoruus
Tommy Leen kreikkalainen äiti Vassilikki Papadimitriou ja isä, yhdysvaltalainen armeijan kersantti David Lee Thomas Bass, menivät naimisiin vain viisi päivää tapaamisensa jälkeen. Perhe muutti Ateenasta Covinaan, Los Angelesin lähiöön Tommyn ollessa vuoden ikäinen. Leen suhde rumpuihin alkoi jo kolmen vanhana; hän alkoi rummutella kattiloita ja patoja lusikoilla ja veitsillä, yrittäen saada aikaiseksi mahdollisimman paljon meteliä. Vanhemmat ostivat hänelle ensimmäisen rummun neljävuotiaana ja ensimmäisen rumpusetin teini-ikäisenä. Hän jätti lukion kesken keskittyäkseen muusikonuraansa.
Hampton Roadsin taistelu
Hampton Roadsin taistelu oli Yhdysvaltain sisällissodan merkittävin meritaistelu. Taistelu käytiin 8–9. maaliskuuta 1862 Hampton Roadsissa Virginian osavaltiossa. Taistelu käytiin, kun Etelävaltiot yrittivät murtaa Pohjoisvaltioiden Norfolkin ja Richmondin saarron. Taistelu oli ensimmäinen ironclad-alusten kohtaaminen. Etelävaltioiden CSS Virginia onnistui upottamaan kaksi Pohjoisvaltioiden fregattia, eivätkä Pohjoisvaltiot kyenneet upottamaan sitä, vaikka saivat apuun oman ironcladinsa USS Monitorin.
Tommy Lee
Musiikki
Teini-ikäisenä hänen rumpali-vaikutteinaan olivat muun muassa John Bonham, Tommy Aldridge, Alex Van Halen ja Terry Bozzio. Tommy Leen ensimmäinen oma yhtye, joka saavutti suosiota, oli Suite 19, joka soitteli klubikeikoilla Los Angelesin Sunset Stripillä 1970-luvun loppupuolella. Näihin aikoihin hän vaihtoi nimensä Thomas Lee Bassista Tommy Leeksi ja sai myös lempinimen T-Bone - viitaten hänen pituuteensa sekä fyysiseen kuntoonsa. Samoihin aikoihin Lee tapasi myös Nikki Sixxin joka oli perustamassa omaa heavy metal -yhtyettään. Sixx oli välittömästi vakuuttunut Leen taidoista rumpalina.
HMCS Haida
1944
Alus lähti 16. toukokuuta risteilijä HMS Berwickin ja Huronin kanssa Trondheimiin, jonne alukset saapuivat seuraavana päivänä. Ne lähtivät paluumatkalle 23. toukokuuta ja osasto saapui seuraavana päivänä Scapa Flow'hun. Alus lähti 25. toukokuuta Huronin kanssa Greenockiin, jossa ne kohtasivat seuraavana päivänä Iroquoisin.
Tommy Lee
Mötley Crüe
Hieman tapaamisensa jälkeen Lee ja Sixx löysivät bändin tulevan kitaristin Mick Marsin lehti-ilmoituksella. Leen suositeltua lukiossa tapaamaansa laulajaa Vince Neiliä oli yhtye kasassa ja Mötley Crüe perustettiin vuonna 1981, Leen olessa 19-vuotias. Mötley Crüe sai nopeasti vahvan fanijoukon ja he julkaisivat debyyttialbuminsa, Too Fast For Loven vuonna 1981, heidän itsenäisellä ”levy-yhtiöllään” Leathür Recordsilla. Noin vuosi debyyttialbumin julkaisun jälkeen Elektra Records päätti kiinnittää bändin ja julkaista albumin uudelleen vuonna 1982. Tämän jälkeen bändi julkaisi sarjan menestyneitä albumeita - 1983 Shout At The Devil, 1985 Theatre Of Pain ja 1987 Girls, Girls Girls. Suurin menestys oli kuitenkin vuoden 1989 Dr. Feelgood, joka nosti Mötley Crüen yhdeksi vuosikymmenen suurimmista hard rock/metalli -yhtyeistä.
HMCS Haida
1944
Alus lähti 4. kesäkuuta Greenockista kahden sisaraluksensa kanssa Halifaxiin, jonne ne saapuivat 10. kesäkuuta. Heinäkuun alus oli huollettavana ja se siirrettiin elokuussa reserviin. Alus palasi 1947 palvelukseen ja oli Korean sodassa. Alus viipyi Kauko-Idässä 18 kuukautta kriisin päättymiseen saakka. Vuodesta 1952 alus oli Kanadan laivaston Natoon liitetyssä osastossa, kunnes vuonna 1962 aluksen todettiin olevan sopimaton aktiivipalvelukseen. Alus poistettiin palveluksesta 11. lokakuuta 1963.
Hampton Roadsin taistelu
Taistelu
CSS Virginia vietiin hetkeksi maihin korjattavaksi. Tällä välin USS Monitor saapui Hampton Roadsiin saaden käskyn suojella USS Minnesotaa. Aamulla 9. maaliskuuta Virginia lähti ankkuripaikaltaan hyökätäkseen Minnesotaa vastaan. USS Monitor purjehti Virginian tielle, ja tulitaistelu alusten välillä alkoi. Alukset olivat kuitenkin kykenemättömiä tekemään merkittävää vahinkoa toisilleen. Taistelu kuitenkin loppui Monitorin komentajan saatua kranaatin sirpaleen silmäänsä, jolloin Monitor perääntyi. CSS Virginia oletti vastustajansa luovuttaneen, ja se perääntyi jälleen korjattavaksi. Samaan aikaan taisteluun palaavan Monitorin komentaja näki Virginian perääntyvän muttei lähtenyt jatkamaan taistelua. Molemmat osapuolet julistautuivat voittajiksi.
Tommy Lee
Mötley Crüe
Lee käytti konserteissa useita temppuja joista hänet muistetaan, muun muassa ilmaan nostettua 360 astetta pyörivää rumpusettiä, sekä settiä, joka nostettiin kesken konsertin vaijereiden avulla yleisön yläpuolelle.
HMCS Haida
1944
Alus päätettiin vuonna 1964 muuttaa museoalukseksi. Se siirrettiin Torontoon, missä se on ankkurissa pysyvänä laivastomuistomerkkinä ja merimuseona.
Tommy Lee
Mötley Crüe
Bändi nousi monesti otsikoihin huonolla käytöksellään, röyhkeällä asenteellaan ja päihdeongelmillaan, niin lavalla kuin lavan ulkopuolellakin. Mötley Crüe kärsi 1990-luvulla bändin sisäisistä ongelmista. Lopulta Tommy Lee erosi bändistä vuonna 1999. Ainakin yksi syy oli, ettei hän tullut toimeen Vincen kanssa.
Hampton Roadsin taistelu
Lopputulos
Lopputulosta pidetään yleisesti tasapelinä. Etelävaltioiden laivasto onnistui kuitenkin aiheuttamaan paljon enemmän tuhoa kuin mitä se itse kärsi. Merisaartoa ei kuitenkaan murrettu ja CSS Virginia jäi mottiin. CSS Virginia pystyi kuitenkin pelkällä läsnäolollaan estämään pääsyn alueen jokia pitkin Etelävaltioiden selustaan, ja sen läsnäolo vaikutti Pohjoisvaltioiden armeijoiden liikkeisiinkin.
Tommy Lee
Mötley Crüe
Lee palasi kuitenkin takaisin bändiin vuonna 2004, Red, White & Crüe tuplakokoelman julkaisun aikoihin ja osallistui bändin ensimmäiselle kiertueelle kuuteteen vuoteen. The Red, White & Crüe Tour 2005: Better Live Than Dead kiertue käsitti 81 keikkaa ja keräsi lipputuloja 33 miljoonaa dollaria, nostaen yhtyeen takaisin Yhdysvaltojen kymmenen menestyneimmän keikkabändin joukkoon.
Vuoden 2007 marraskuussa Nikki Sixx ilmoitti, ettei Tommy Lee ollut enää yhtyeen jäsen. Ilmoituksen mukaan Lee erosi, koska muut jäsenet haastoivat hänen managerinsa Carl Stubnerin oikeuteen. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun manageri oli pakottanut Leen osallistumaan tosi-TV ohjelmiin, joka johti siihen, että yhtye joutui perumaan suuren osan vuoden 2006 keikoistaan. Tätä ennen Lee ehti erota jo kertaalleen syksyllä, ennen kuin palasi takaisin. Eroamisensa jälkeenkin Lee osallistui yhtyeen uuden Saints of Los Angeles levyn tekemiseen sekä keikkaili vuoden 2008 Crüe Fest -kiertueella.
Vuonna 2014 Tommy Lee liittyi yhtyeeseen viimeisen kerran sen jäähyväiskiertueelle jonka yhteydessä jokainen yhtyeen jäsen allekirjoitti sopimuksen, etteivät he enää koskaan keikkailisi Mötley Crüe nimen alla.
Sooloura
Vuonna 1999, rap metallin suosion kasvaessa, Lee perusti bändin Methods Of Mayhem. Bändi julkaisi samana vuonna bändin mukaan nimetyn esikoisalbuminsa, jota seurasi kiertue. Lee on sanonut kirjoittaneensa suurimman osan kappaleista vankilassa ollessaan. Methods Of Mayhem hajosi syksyllä 2000, mutta Lee perusti bändin uudestaan vuonna 2009, jolloin hän ilmoitti, että he alkavat työstää uutta materiaalia maaliskuussa 2009.
Mötley Crüesta lähdettyään Lee on esiintynyt usean muun artistin levyillä, kuten Nine Inch Nailsin ja Rob Zombien. Leen ensimmäinen sooloalbumi Never Dull a Moment ilmestyi vuonna 2002. Vuonna 2005 Lee julkaisi uuden soololevyn, Tommyland: The Ride. Hän julkaisi Rock Star Supernovan kanssa albumin vuonna 2006, mutta sittemmin Lee on pitänyt taukoa halutessaan keskittyä Mötley Crüehun uuden levyn ja kiertueiden takia.
Tommysta on julkaistu kirja nimeltään Tommyland. Kirjaa ei ole vielä käännetty suomeksi.
Vuonna 2009 hän oli työstämässä kolmatta sooloalbumiaan ja vuonna 2010 esiintyi muun muassa Ludacrisin kanssa BET Awards 2010 -gaalassa sekä juonsi International Dance Music Awards (IDMA) -ohjelmaa.
Otto Partti
Otto Vilhelminpoika Partti (26. marraskuuta 1898 Kangasniemi – 6. lokakuuta 1963 Harjavalta) oli suomalainen kivityömies ja murhaaja. Vuonna 1916 Kangasniemellä 18-vuotiaana hän murhasi Kutemajärven kylässä Jalmari Ylösen, puhelinkeskustelun vuoksi tekijää luultiin ensin Otto Karpiksi. Pieksämäellä murhattiin kauppias Toivo Hämäläinen syyskuun alkupuolella vuonna 1918, lokakuussa teosta määrättiin kuolemanrangaistukseen Otto Partti ja Jalmari Häkkinen.
Tommy Lee
Yksityiselämä
thumb|left|upright|Criss Angel (vas.) ja Tommy Lee.
Otto Partti
Karkumatka vankilasta
Toukokuussa 1921 Otto karkasi toisen vangin, Pekka Kolehmaisen kanssa Kakolasta. Karkumatkan aikana he murhasivat yhdessä maanviljelijä Vihtori Ali-Köllin Urjalasta. Kolehmainen saatiin kiinni, mutta Partin onnistui jatkaa pakomatkaa.
Lokakuun 22. päivänä Haapamäen asemalla murhattiin Aarne Forsman, Partti tuomittiin murhasta ja ryöstöstä marraskuussa 1921 5 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi kuritushuoneeseen Hämeenlinnan lääninvankilaan. Partti asui myöhemmin Harjavallassa, jossa työskenteli kivityömiehenä ja kuoli vuonna 1963.
Tommy Lee
Yksityiselämä
Vuonna 1986 Tommy avioitui Heather Locklearin kanssa. Avioliitto päättyi vuonna 1993. Eron jälkeen hän seurusteli malli/näyttelijä Bobbie Brownin kanssa, mutta suhde päättyi Bobbien huumeongelmiin.
Vuonna 1995 Lee tapasi Pamela Andersonin ja he menivät naimisiin tunnettuaan toisensa vasta 95 tuntia. Pariskunta oli paljon esillä mediassa ja he päätyivät monesti otsikoihin. Heidän kuvaamansa kotiseksivideo varastettiin ja se päätyi internetiin. Riitaisa pari erosi vuonna 1998 ja samana vuonna Tommy Lee tuomittiin pahoinpitelystä vankilaan kuudeksi kuukaudeksi tämän potkaistuaan vaimoaan parin lasten läsnä ollessa.
Pari jatkoi suhdetta vielä avioeron jälkeenkin Tommyn päästyä vankilasta, mutta he erosivat pian. He ovat edelleen läheisiä ja heillä on kaksi yhteistä lasta, Brandon Thomas ja Dylan Jagger.
Angeldemon
Angeldemon on puolalaisen black metal -yhtye Hermhin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1997.
Rasmus Tomson
Rasmus Tomson (s. 13. elokuuta 1985 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän on edustanut useita virolaisseuroja, pisimpään syntymäkaupunkinsa JK Tammekaa. Tomson on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on 180 cm pitkä.
Bellver de Cerdanya
Bellver de Cerdanya on kunta Baixa Cerdanyan comarcassa, Lleidan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 98,2 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 2028 (2015).
Bellver de Cerdanyan naapurikunnat ovat Meranges koillisessa, Lles de Cerdanya luoteessa, Prullans lännessä, Montellà i Martinet lounaassa, Riu de Cerdanya kaakossa sekä Prats i Sansor, Isòvol ja Ger idässä. Etelässä kunta rajautuu Berguedàn comarcaan.
Asutuskeskukset
Bellver de Cerdanyan asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Ylä-Kesiö
Ylä-Kesiö on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 45 hehtaaria, se on 2,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,4 metriä mpy.
Sudanin historia
Sudanin historia kattaa ajan alueen ensimmäisistä asukkaista kymmenien tuhansien vuosien takaa. Itsenäinen valtio Sudan on ollut vuodesta 1956.
Varhaishistoria
Sudanin alueelle ensimmäiset ihmiset elivät todistettavasti myöhäispaleoliittisella kaudella (n. 30–20 tuhatta vuotta sitten) Khartumin seutuvilla. Nykyihmistä edeltävistä hominideista ei ole toistaiseksi löydetty merkkejä. Ensimmäiset asukkaat osasivat muokata hiekkakivestä keramiikkaa ja hankkivat toimeentulonsa metsästämällä eläimiä ja keräilemällä kasveja. Nämä ilmeisesti ensimmäiset sudanilaiset saapuivat etelästä ja lännestä ja siirtyivät ajan kuluessa kohti keskistä Sudania asuttaen lopulta pohjoiset ja itäisetkin alueet. Yhdessä muiden suurten jokien läheisten kansojen kanssa he alkoivat asuttaa jokilaaksoja, etenkin Niilin laaksoa, noin 10 000 eaa. Tällöin sudanilaiset siirtyivät lähes samanaikaisesti muiden kulttuurien kanssa metsästäjä-keräilijä-kulttuurista maanviljelyyn ja karjanhoitoon. Sudanilaiset tuottivat muiden neoliittisen kauden kulttuurien tapaisesti runsaasti keramiikkaa ja yhteiskuntarakenne monimutkaistui, mikä ilmenee haudoista löydetyistä koruista ja muualta tuoduista esineistä. Sudanin esihistorialliseen kulttuuriperintöön kuuluu muun muassa Fred Wendorfin tutkimusryhmän vuonna 1964 Jebel Sahabasta löytämä noin 13 000 vuotta vanha (11 000 eaa.) kalmisto 117, joka on tulkittu maailman vanhimmaksi säilyneeksi merkiksi organisoidusta sodankäynnistä.
thumb|left|Sudanista löydetty nubialaisen kuninkaan patsas. Neljännellä vuosituhannella eaa. syntyi Mesopotamiaan sumerilaisten korkeakulttuuri, mutta juuri samoihin aikoihin kehittyi Niilin alajuoksun varrelle egyptiläisten korkeakulttuuri. Muutama vuosisata myöhemmin Saharan ilmaston kuivuttua nykyisen Libyan alueelta lähti ihmisiä etsimään suotuisampia maita, ja he asettuivat nykyisen Nubian alueelle. He olivat nubialaisten esivanhempia.
Varhaisdynastisella Egyptillä lienee ollut yhteys sudanilaisiin, mutta heitä erottanut kuiva ylänkö saattoi estää aluksi egyptiläisiä levittäytymästä Sudaniin. Egyptiläiset valloittivat kuitenkin ennen 2300-lukua eaa. pohjoisen Sudanin ja liittivät sen osaksi egyptiläistä valtakuntaa Nubian provinssina. Sudan oli tärkeä alue Egyptin faaraoille, sillä sieltä tuotiin runsaasti arvomateriaalia norsunluusta kultaan. Pohjois-Sudan oli myös kauttakulkumaa Puntmaan maustekaupalle. Monet sudanilaiset joutuivat orjuutetuiksi, mutta se vain vahvisti afrikkalaisvaikutusta Vanhan valtakunnan Egyptin kulttuuriin.
Egyptin eteläpuolelle Nubiaan syntyi ennen 1000-luvun eaa. puoltaväliä muutamia valtioita, muun muassa Kerma ja Kush. Tiedot näistä valtakunnista ovat vähäiset, mutta Egypti onnistui nujertamaan ne ilmeisesti vuosituhannen puolenvälin paikkeilla, ja valtioiden kansalaiset saatettiin egyptiläistää. Kušin valtakunta ja kušilaiset olivat tärkeitä koko Egyptin valtakunnalle, sillä seudulta saatiin aiemmin mainittujen luonnonvarojen lisäksi paljon erilaisia eläimiä ja kušilaiset sotilaat olivat vertaansa vailla. Egypti menetti otteensa Kušista noin 1070 eaa. ja noin 300 vuotta myöhemmin asetelmat kääntyivät päälaelleen, kun Kušin pääkaupunkiin Napataan nousi vallanhaluinen monarkkisuku. Kuningas Kašata valloitti Ylä-Egyptin ja asettui hallitsemaan Thebaan. Hänen seuraajansa Piye yhdisti Kušin ja Egyptin perustamalla 25. dynastian eli niin sanotun nubialaisdynastian. Laajentuminen nykyisen Syyrian ja Israelin alueille ajoi Assyrian ja nubialaisdynastian sotaan, joka päättyi Egyptin perääntymiseen ja nubialaisdynastian kaatumiseen.
Vajaa sata vuotta myöhemmin noin 590 eaa. egyptiläisten armeija hääti kušilaiset Napatasta, josta tuli assyrialaisia vastaan koetun tappion jälkeen uusi hallintokeskus, ja pakotti heidät asettumaan Meroëen. Meroëlainen kuningaskunta kehittyi Egyptistä riippumatta, mutta egyptiläisvaikute oli silti vahvasti läsnä. He rakennuttivat hallitsijoiden kunniaksi steeloja ja Bagrawiyassa sijaitsevat pyramidit. Kulttuuri oli saanut runsaasti apua Välimeren kaupasta, vaikkei tällä lopulta ollut kulttuurista vaikutusta. Meroëlaiset kehittivät myös oman kirjaimiston (kuva kirjaimista), jota aiemmin egyptiläiset hieroglyfit olivat käytössä. Meroë-kaudesta on säilynyt temppeleiden, palatsien ja kylpylöiden raunioita. He onnistuivat rakentamaan myös tehokkaan keinokastelujärjestelmän, joka mahdollisti väkiluvun kasvun alueella. Valtakunta oli roomalaisille loistava puskuri Punaisen meren blemmyeitä vastaan. Meroën historia päättyy kuitenkin 350-luvulle, jolloin etiopialainen Aksumin kuningaskunta valtasi sen.
Kristinuskon ja islamin saapuminen
Kristinusko levisi Sudaniin vielä Meroën kuningaskunnan loppuvaiheessa. Alueelle saapuneet kristityt olivat lähinnä pohjoisen vainoja pakenevia, mutta Rooman keisari Konstantinus Suuren käännyttyä kristityksi pakolaisvirta väheni ja kauppiaiden ja saarnaajien osuus lisääntyi. Lähetyssaarnaajia lähetettiin Sudaniin edelleen 500-luvulla Justianianuksen hallintokaudella, jolloin Sudanin kolme edellä mainittua kuningaskuntaa omaksuivat koptilaisuuden ja valtiot yhdistyivät Nubiaksi ja Alawaksi.
Vain vuosisata myöhemmin syntyi nykyisen Saudi-Arabian alueella uusi uskonto, islam. Se levisi erittäin nopeasti Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja eteni aina Espanjaan saakka. Islam saapui Nubiaan vasta perustetun islamilaisen Egyptin armeijan voimin. Nubialaiset muodostivat voimakkaan vastarinnan ja onnistuivat torjumaan hyökkäyksen. On löydetty lisäksi todisteita siitä, että nubialaisia olisi taistellut kristittyjen rinnalla ristiretkien aikaan. Islam sai kuitenkin jalansijan alueella, islamilaiset esimerkiksi valloittivat kristinuskoisen Alawan itselleen, ja islamia on siitä asti harjoitettu etenkin Pohjois-Sudanin alueella, vaikka miehittäjät menettivätkin Alawan nopeasti afrikkalaisille funjeille vuonna 1504 (Sinnarin kuningaskunta). Funjit pitivät otteensa aina vuoteen 1821 saakka, jolloin ottomaanit ja egyptiläiset yksissä tuumin valloittivat ja liittivät sen Egyptiin.
Osana Egyptiä
Funj-sulttaanien maat rajoittuivat pienehkölle alueelle. Heidän käsissään olivat ainoastaan lyhyt kaistale Vanha-Dunqulahin Niilin mutkasta pääkaupunki Sinnarin eteläpuolelle. Tämä tuli kuitenkin muuttumaan ratkaisevasti, kun Ottomaanien kuningaskuntaan kuuluneen Egyptin varakuningas Muhammad Ali löi funjit vuonna 1820 aloittamallaan hyökkäyksellä, ja vastarinta kukistui lopulta 1821. Vallanvaihdon seurauksena valtakunnan rajat laajenivat ja nykyiset rajat alkoivat hiljalleen muotoutua, vaikka pohjoinen olikin tiukemmin Egyptin hallinnassa. Uusi isäntä vaati kovalla kädellä sudanilaisilta veroina kultaa, karjaa ja orjia. Tämä ei miellyttänyt kansaa ja he alkoivat kapinoida hallintoa vastaan. Hallinto tukahdutti kapinan alut eikä vastarinta onnistunut saamaan johtajahahmoa, joten liike hiljeni. Vuonna 1826 kenraalikuvernööriksi nimitettiin ʿAlī Khūrshīd Āghā, jonka verohelpotukset olivat sudanilaisten mieleen. Hän uudisti maan maataloutta ja modernisoi tekniikkaa, minkä lisäksi siirsi pääkaupungin Khartumiin. Eläköidyttyään 1838 hän jätti seuraajalleen vauraan ja hyvinvoivan valtion.
Aḥmad Pasha Abū Widān jatkoi toimessaan ja jatkoi Āghān aloittamia projekteja. Hän oli kuitenkin kovakourainen ja Muḥammad ʿAlī arveli, ettei hän ollut luottamuksen arvoinen. Hän erotti Āghān, joka kuoli sen jälkeen hämärissä olosuhteissa. Sittemmin Sudan joutui kahdeksi vuosikymmeneksi kehityksestä jälkeen, kun kenraalikuvernöörit vaihtuivat niin verkkaisesti, ettei kukaan oikein ehtinyt aloittaa projektejaan eikä valtiolla tuntunut olevan minkäänlaista suuntaa.
Suurvallat, Britannia etunenässä, vaativat taloudellisesti keskeisen elinkeinon eli orjakaupan kieltämistä Sudanissa. Britannia vaati myös varakuningas Ismail paššan erottamista ja hänen poikansa Tewfik paššan nimittämistä. Tämä onnistui, mutta korruptio ja hänen huonot kykynsä johtivat Orabi-kapinaan. Tewfik pyysi apua Britannialta, joka vastasi pyyntöön lopulta miehittäen Egyptin vuonna 1882.
Mahdivaltio
Valtiota Ahmadin kuolema ei romuttanut, vaan hänen seuraajansa laittoivat asevoimansa liikkeelle valloittamaan alueita kaikista ilmansuunnista vannomalla pyhän sodan nimeen tarkoituksenaan uudistaa koko islam. Joidenkin hetkellisten voittojen jälkeen vuonna 1889 lakannut laajentumissota johti kaikilla rintamilla tappioihin. Tappioita seurasi laajempi kurjuus, sillä huonot sadot ajoivat kansan nälänhätään ja tautikuolemiin. Kansan edessä Ahmadin seuraajan Abdallahi ibn Muhammad suosio ei laskenut, vaan heidän silmissään hän oli uusi mahdi. Mahdivaltio kukistui imperialistipyrkimyksiään jouduttavalle Britannialle pääkaupunki Omdurmanissa käydyssä taistelussa vuonna 1898.
Angloegyptiläinen Sudan
Uuden Sudanin ensimmäinen kenraalikuvernööri oli lordi Kitchener, mutta hänen tilalleen nousi 1899 Sudanin tilanteen hyvin tuntenut ja kansaan ymmärtäväisesti suhtautunut Reginald Wingate. Hän ei jouduttanut uudistamishankkeita ja piti verotuksen kevyenä. Rautatieverkkoa laajennettiin ja viestintäyhteyksiä parannettiin, mutta maa oli taloudellisesti riippuvainen Egyptistä. 1900-luvun alussa perustettiin myös peruskouluja, jotka tuottivat maahan länsimaisen sivistyneistön yläluokan, joka vieraantui perinteisistä heimokulttuurista ja -elämästä. Egyptiläisten nationalismin nousun hengessä nämä oppineet synnyttivät oman kansallishengen Sudaniin. Sudanilaisten nationalistien kapinat laajenivat maailmansotien välissä, mutta ne tukahdutettiin. Yhtenä liikkeenä oli Valkolippuliitto. Egyptiläiset nationalistit liittoutuivat sudanilaisten nationalistien kanssa kahden erillisen valtion perustamiseksi. Toisessa maailmansodassa Sudanin vuonna 1925 perustettu armeija otti osaa Itä-Afrikan taisteluihin.
Itsenäisyys ja sisällissodat
Kenraali Ibrahim Abboud kaappasi vallan 1958 ja aloitti arabialaistamisen ja islamilaistamisen, joka vahvisti etelän vastarintaa. Abboud syöstiin vallasta 1964 ja maahan tuli siviilien väliaikaishallitus. Etelän johtajat jakautuivat kahteen leiriin, joista toinen kannatti liittovaltiota ja toinen itsemääräämisoikeutta tavoitteenaan itsenäisyys. Perustuslaista ja vallanjaosta ei päästy yksimielisyyteen suurimman väestöryhmän vastustaessa etelälle annettavia myönnytyksiä.
Toukokuussa 1969 ryhmä eversti Jaafar Nimeirin johtamia sosialistiupseereja kaappasi vallan ja julisti maan sosialistiseksi islamismin sijaan ja hahmotteli etelälle annettavan autonomian. Juntan kommunistijäsenet yrittivät syrjäyttää Nimeirin, joka käynnisti kommunistien puhdistukset ja etäännytti myös tukijansa Neuvostoliiton. Menetettyään kommunistien tuen ja islamistien suhtauduttua häneen vihamielisesti, Nimeiri haki tukea etelästä. Nimeiry solmi myös rauhan Etiopian ja Ugandan kanssa, ja maat suostuivat lopettamaan tukensa toistensa sissiliikkeille. Nimeiri teki 1972 Addis Abebassa sopimuksen etelän kapinaliikkeen kanssa, joka myönsi etelälle autonomian. Vastineeksi etelä auttoi häntä kukistamaan kaksi vallankaappausyritystä, jotka tekivät maan länsiosan Darfur ja Kordofan, jotka halusivat myös vastaavaa autonomiaa. Nimeiri pyrki myös sovitteluratkaisuun islamistien kanssa, jotka pitivät häntä esteenä islamilaisen valtion perustamiselle.
Iso-Hartonen
Iso-Hartonen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva järvi.
Sudanin historia
Itsenäisyys ja sisällissodat
Käännekohta tapahtui 1979, kun öljy-yhtiö Chevron löysi öljyä Etelä-Sudanista. Pohjoisen painostuksen tuloksena Nimeiry sanoi 1983 käytännössä irti vuoden 1972 rauhansopimuksen, lakkautti etelän autonomian, julisti arabian maan viralliseksi kieleksi (etelän englannin sijaan) ja siirsi maan eteläosan sotavoimien komennon keskushallitukselle. Toinen Sudanin sisällissota alkoi tammikuussa 1983, kun etelän sotilaat kieltäytyivät tottelemasta käskyjä siirtyä pois alueelta ja kapinoivat.
Iso-Hartonen
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,8 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Mustahapsukolibri
Mustahapsukolibri (Discosura langsdorffi) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Kolumbian kaakkoisosista ja Venezuelan eteläosista Ecuadorin ja Perun itäosiin sekä Brasilian länsi- ja itäosiin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Brasiliasta vuonna 1821.
Iso-Hartonen
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,5 metriä mpy.
Sudanin historia
Itsenäisyys ja sisällissodat
Syyskuussa 1983 Nimeiry ilmoitti šaria-lain ottamisesta käyttöön rikoslaissa. Tätä vastustettiin jopa muslimien keskuudessa. Varkaille šarian tiesi käden katkaisemista ja alkoholin hallussapidosta ruoskittiin. Myös etelän ei-muslimit olivat lain alaisia.
Nimeiry syöstiin vallasta Khartumin kansannousun myötä huhtikuussa 1985 hänen ollessaan poissa maasta. Taustalla olivat maan talouden romahdus, etelässä käytävä sisällissota ja poliittiset vainot. Kenraali Swar al-Dahab johti sotilashallitusta ja julisti ensimmäisenä maan perustuslain mitättömäksi ja hajotti Nimeirin Sudanin sosialistiunionin.
Maassa järjestettiin vaalit huhtikuussa 1986, jonka jälkeen valtaan nousi siviilihallitus. Hallitus yritti neuvotella rauhaa, muttei ollut valmis antamaan etelälle erivapauksia islamilaisesta laista. Vuonna 1989 kenraali Omar al-Bashir kaappasi vallan ja asetti valtaan Kansallisen islamilaisen rintaman. Uuden hallituksen suuntaus kiihdytti sisällissotaa. 1990-luvulla myös maan länsi- ja itäosat alkoivat etääntyä keskushallituksesta.
Keskushallitus on pyrkinyt käymään sotaa kapinallisia vastaan yrittäen saada heidät taistelemaan toisiaan vastaan. Lopulta tämä johti kapinallisten yhdistymiseen eversti John Garangin alaisuuteen. Vastustaakseen Sudanin ulkopolitiikkaa kapinallisia ovat tukeneet Etiopia, Eritrea ja Uganda. Vuoden 1993 alusta nämä maat pyrkivät Kenian ohella neuvottelemaan rauhaa Sudanin tilanteeseen. Sudanin hallitus suostui allekirjoittamaan periaatejulistuksen tästä 1997 kärsittyään vakavia tappioita Etelä-Sudanin Sudanin kansanvapautusarmeijalle (SPLA). Sopimukseen valtion ja uskonnon roolista päästiin heinäkuussa 2002 Kenian Machakosissa käytyjen neuvottelujen jälkeen ja hallitus ja SPLA solmivat rauhansopimuksen 9. tammikuuta 2005.
Sopimuksessa Etelä-Sudan jäi de facto itsenäiseksi ja samalla sovittiin vuoden 2011 kansanäänestyksestä Etelä-Sudanin palaamisesta keskusvallan yhteyteen tai itsenäistymisestä. Kansanäänestys itsenäisyydestä käytiin 9-15. tammikuuta 2011. 99,57 prosenttia kannatti äänestyksessä itsenäisyyttä, ja Etelä-Sudan voi rauhansopimuksen mukaan julistautua itsenäiseksi 9. heinäkuuta 2011.
Darfur ja valtion kriisitila
Läntisessä Darfurin maakunnassa on vuodesta 2003 ollut käynnissä hallituksen, hallituksen tukemien arabipaimentolaisten ja puolisotilaalliset janjaweed-joukkojen käymä aseellinen konflikti omavaraismaanviljelijöitä fureja (paikallisesti suurin etninen ryhmä) vastaan. JEM (Justice and Equality Movement) ja SLM (Sudan Liberation Movement) ovat asettuneet tukemaan fureja. Kriisi sai alkunsa siitä, kun SLM ja JEM hyökkäsivät hallituksen ja armeijan virastoja vastaan sekä kaappasivat muutaman kaupungin Darfurissa. SLM tavoitteli poliittisen vallan jakoa Darfurissa, janjaweedien aseistariisumista ja alueen taloudellista kehittämistä. SLM syytti hallitusta toistuvista Darfuria koskeneista laiminlyönneistä. Hallitus hylkäsi ehdotuksen ja aloitti puolivuotta myöhemmin heinäkuussa 2003 laajamittaisen hyökkäyksen. Mahmood Mamdanin mukaan kriisin syyt ovat syvemmällä. Hän pitää Darfurin kriisiä ennen kaikkea Britannian siirtomaa-ajoista periytyvänä maakiistana, jonka janjaweed-osapuolen Yhdysvallat aseisti tarkoituksenaan luoda rajan taakse Tšadin vastaisia taistelijoita. Siirtomaa-ajalla Britannia jakoi maan maanviljelijöiden kesken, mutta jätti paimentolaiset ilman. Lähtölaukauksen väkivaltauksille antoi Mamdanin mukaan vuosien 1987–89 kuivuudet. Hallituksen joukkojen vastainen osapuoli väittää Darfurin kriisiä hallituksen suunnitelmaksi muuttaa Darfurin väestörakennetta, sillä samaan aikaan maanomistajuuksissa on tapahtunut muutoksia ja kylät ovat autioituneet pakolaisten lähdettyä niistä.