cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benjihyppy
Turvallisuus
Eniten kuolemantapauksia sattui tiettävästi 1990-luvulla Thaimaassa, kun turisteja ammuttiin katapulttina maasta kohti yläilmoja. Köysi venytettiin liian kireälle ja asiakkaita menehtyi siitä aiheutuneissa vaaratilanteissa. Suomessa ei ole tapahtunut yhtään kuolemantapausta eikä edes "läheltä-piti"-tilannetta. Nykyään katapulttibenjiä (engl. reverse bungee) tehdään lähes aina kahdella köydellä ja yläpään kiinnityksellä.
Roma (vuoden 2018 elokuva)
Roma on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut, kuvannut, ohjannut ja osin tuottanut Alfonso Cuarón.
Elokuva sijoittuu keskiluokkaiseen Roman kaupunginosaan Meksikon pääkaupungissa Méxicossa. Sen päähenkilö on nuori kotiapulainen.
Elokuva perustuu Cuarónin omiin nuoruudenkokemuksiin.
Se palkittiin Kultaisella leijonalla vuoden 2018 Venetsian elokuvajuhlilla ja sai kaksi Golden Globe -palkintoa, toisen parhaasta elokuvasta ja toisen ohjauksesta.
Taisteluosasto Neito
Taisteluosasto Neito eli lyhennettunä Tst.Os. Neito perustettiin IV Armeijakunnan viivytysvaiheen (30.11.-11.12.1939) jälkeen 15.12.1939 annetulla käskyllä, jossa muodostettiin JR 38 komentajan eversti Olkkosen alaisuuteen Ryhmä Jousimies. Tämä taas muodosti osasta joukoistaan nyt kyseessä olevan Tst.Os. Neidon.
Roma (vuoden 2018 elokuva)
Suomen arvostelijain liiton elokuvakriitikot äänestivät elokuvan vuoden 2018 parhaaksi ensi-iltaelokuvaksi.
S/S Von Döbeln
S/S Von Döbeln oli Wasa Ångfartygs AB:n ja Suomen höyrylaivaosakeyhtiön matkustajahöyrylaiva, joka liitettiin ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän keisarikunnan laivastoon ja toisessa maailmansodassa Suomen laivastoon.
Roma (vuoden 2018 elokuva)
Elokuva sai 10 Oscar-ehdokkuutta vuoden 2019 gaalaan, jossa se voitti parhaan ohjauksen, parhaan vieraskielisen elokuvan ja parhaan kuvauksen Oscar-palkinnot.
S/S Von Döbeln
Rakentaminen
Wasa Ångfartygs AB rakennutti aluksen Tukholmassa W. Lindbergin telakalla vuonna 1876.
Taisteluosasto Neito
Kyseessä oli IV Armeijakunnan alueella tyypillinen tilapäisorganisaatio armeijakunnan siirtyessä vastahyökkäykseen.
S/S Von Döbeln
Rakentaminen
S/S von Döbelniksi ristityn aluksen pituus oli 55,46 metriä, leveys 7,96 metriä ja syväys 3,96 metriä. Laivan vetoisuus oli 666 bruttorekisteritonnia (413 nettorekisteritonnia) ja nopeus oli vuoteen 1929 9,5 solmua ja sen jälkeen 11 solmua. Laivassa oli 1876–1929 yksi 450 hevosvoiman kaksisylinterinen kompoundihöyrykone ja vuosina 1929–1954 2 kaksisylinteristä kompoundihöyrykonetta joiden kummankin teho oli 300 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 64 I luokassa ja 18 II luokassa.
Taisteluosasto Neito
Taistelut Joulukuussa 1939
Taisteluosasto perustettiin 15.12.1939 tehtävänään hyökätä Mitroon seuraavana päivänä. Perustamispäivän iltana taisteluosasto aloitti etenemisensä kohti tavoitettaan.
S/S Von Döbeln
Liikennöinti
Alus kuljetti matkustajia ja rahtia Tornion ja Pietarin välisellä reitillä, kunnes Wasa Ångfartygs AB myytiin Suomen Höyrylaiva Oylle 13. huhtikuuta 1892 ja alus, joka oli tuolloin Turun ja Tukholman liikenteessä, sen mukana. Von Döbeln kulki pääasiassa Tukholma-Suomi-Pietari -linjalla.
Taisteluosasto Neito
Taistelut Joulukuussa 1939
16.12.1939 taisteluosaston joukot hyökkäsivät suunnistusvirheen vuoksi kohti Ruhtinaanmäkeä. Vihollinen kuitenkin torjui hyökkäykset ja taisteluosaston joukot vetäytyivät iltapäivän aikana Katitsanlammen alueelle.
S/S Von Döbeln
Liikennöinti
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli Pietarissa. Se pakko-otettiin Venäjän keisarikunnan laivastolle 21. syyskuuta 1914. Von Döbeln muutettiin miinanraivaajaksi, jolloin se aseistettiin kahdella konekiväärillä. Alus nimettiin miinanraivaaja No. 2:ksi (Tralstsik). Venäläisten lähdettyä Helsingistä 13. huhtikuuta 1918 laiva jäi satamaan. Se palasi sitten takaisin SHO:n haltuun. Maailmansodan jälkeen laiva kulki Suomen ja Tukholman väliä. Von Döbelniin vaihdettiin vuonna 1929 kone sekä höyrykattilat S/S Torneåsta.
Käyttö merivoimissa
Suomen merivoimat osti vuonna 1940 aluksen tilattujen moottoritorpedoveneiden emälaivaksi, missä tehtävässä se oli koko sodan ajan itäisellä Suomenlahdella. Alusta ja siihen tukeutuneita moottoritorpedoveneitä vastaan hyökkäsi 25. toukokuuta 1943 Teikarissa seitsemän Neuvostoliiton ilmavoimien lentokonetta, jolloin Von Döbelnin lähistölle osuneista pommeista osui alukseen toistasataa sirpaletta haittaamatta aluksen toimintaa. Hyökkäyksessä haavoittui ainoastaan kolme miehistönjäsentä.
Sodan jälkeen alus oli miinanraivaajien emälaivana raivauskauden loppuun eli vuoteen 1954. Helsingin romuliike romutti aluksen Pansiossa vuonna 1954. Erikoisuutena kerrotaan, että hyttien sisustusta purettaessa laudoitusten sisältä löytyi kieltolain ajalta peräisin ollut avaamaton konjakkipullo.
Belton House
thumb|right|340px|Belton House, [[Lincolnshire, eteläinen julkisivu.]]
Belton House on englantilainen herraskartano Lincolnshiren Beltonissa lähellä Granthamia. Sitä ympäröivät maisemapuutarhat ja sarja puistokatuja, jotka johtavat suuressa metsäpuistossa sijaitseviin follyrakennuksiin. Beltonia on kuvailtu karoliinisen arkkitehtuurin hienoimpien piirteiden kokoelmaksi – ensimmäisen aidosti vernakulaarisen arkkitehtuurityylin, jonka Englanti tuotti Tudorien aikakauden jälkeen. Sitä on myös kuvattu täydellisimmäksi esimerkiksi tyypillisestä englantilaisesta herraskartanosta. On jopa väitetty, että Beltonin pääjulkisivu toimi innoituksena nykyisille herraskartanoihin ohjaaville brittiläisille moottoritiekylteille (Tiedosto:HH icon.svg). Ainoastaan Brympton d’Evercyä on samaan tapaan ylistetty täydelliseksi englantilaiseksi herraskartanoksi.
Kolmesataa vuotta Belton House toimi Brownlow’n ja Custin suvun asuinpaikkana. He olivat hankkineet alueen maat haltuunsa alkujaan 1500-luvun lopussa. Nuori Sir John Brownlow ja hänen vaimonsa rakennuttivat nykyisen kartanon vuosien 1685 ja 1688 välillä. Varakkuudestaan huolimatta he päättivät rakentaa vaatimattoman herraskartanon aikalaistyyliä edustavan suuren barokkipalatsin sijasta. Senaikainen karoliininen tyyli valittiin suunnittelun lähtökohdaksi. Uuteen taloon sovellettiin kuitenkin viimeisimpiä innovaatioita, kuten sash-ikkunoita päähuoneisiin ja sitäkin tärkeämpänä piirteenä täysin erillisiä tiloja henkilökuntaa varten. Kun Brownlow’t kohosivat aatelisarvossa baroneteista paroneiksi ja jaarleiksi ja palasivat sitten takaisin paroneiksi, tekivät seuranneet sukupolvet talon sisäosiin muutoksia, jotka heijastelivat heidän muuttunutta yhteiskunnallista asemaansa ja makuaan. Talon perustyyli säilyi kuitenkin olennaisesti samana.
Ensimmäisen maailmansodan aikana brittiarmeijan Machine Gun Corps -konepistoolijoukkio piti herraskartanon puistoa tukikohtanaan. Maailmansodan päätyttyä Brownlow’t kohtasivat monien pääritovereidensa tavoin ankaria talousvaikeuksia. Vuonna 1984 he luovuttivat talon ja suurimman osan irtaimistosta National Trustille. Nykyään talo on täysin avoin yleisölle, ja siellä vierailee vuosittain tuhansia turisteja. Vuonna 1988 se oli mukana BBC:n Helen Cresswellin lasten kummitustarinasta tekemässä tv-sovituksessa Moondial ja toimi myöhemmin ”Rosings Parkina” BBC:n Ylpeyden ja ennakkoluulon vuoden 1995 tv-versiossa.
Varhaishistoria
thumb|right|300px|[[Roger Prattin suunnittelema Lontoon Clarendon House, joka toimi Belton Housen innoituksen lähteenä. Clarendon House edustaa samaa tyylisuuntaa, joskin vähemmän barokkimaista koristelua, kuin Ranskaan joitakin vuosia aiemmin rakennettu Vaux-le-Vicomte.]]
thumb|right|300px|Täysin William Stantonin suunnittelemaksi tiedetty 1600-luvun tallirivi Belton Housessa ei ole muotoilultaan yhtä ansiokas kuin päätalo.
Brownlow’n perhe, lakimiesten dynastia, alkoi kerätä maata Beltonin seudulta arviolta vuodesta 1598 lähtien. Vuonna 1609 he hankkivat itse Beltonin maanomistusoikeuden Pakenhamin perheeltä, joka myi lopulta herraskartanon Sir John Brownlow I:lle 1617. Vanha talo sijaitsi lähellä kirkkoa nykyisen talon puutarhan alueella ja pysyi lähes asumattomana, sillä perhe käytti mieluummin muita omistamiaan rakennuksia. John Brownlow oli avioitunut perijättären kanssa mutta oli lapseton; hänellä oli vain kaksi verisukulaista, myös John Brownlow -niminen veljenpojan poika sekä veljentyttären tyttö, Alice Sherard. Serkukset menivät naimisiin 1676. Kolme vuotta myöhemmin pari peri isosedältään Brownlow’n tilukset sekä 9 000 punnan vuotuiset tulot ja 20 000 puntaa käteisvaroja. He ostivat välittömästi townhousen hiljattain muodikkaaksi tulleelta Bloomsburyn Southampton Squarelta ja päättivät rakentaa uuden herraskartanon Beltoniin.
Uuden talon rakennustyöt alkoivat 1685. Alkuperäissuunnittelusta vastanneen arkkitehdin ajatellaan olleen William Winde, vaikka talo on luettu myös Sir Christopher Wrenin nimiin. Toisaalta joidenkin mukaan rakennuksen tyyli muistuttaa niin paljon Roger Prattin Lontoon Clarendon Housea, että se olisi voinut olla kenen tahansa lahjakkaan piirtäjän työtä. Nykyisin suosittu oletus, jonka mukaan Winde oli arkkitehti, perustuu tyylillisiin yhteneväisyyksiin valmiin Beltonin ja Winden suunnitteleman Coombe Abbeyn välillä. Lisätodisteena on vuodelta 1690 peräisin oleva kirje, jossa Winde suosittelee rapparia ja antaa neuvoja sisäosien viimeistelyä varten.
Ilmapiiri
thumb|right|300px|Belton Housen pohjoinen julkisivu. 1600-luvun kaksoishuonesuunnittelu mahdollisti symmetrian julkisivujen välillä ja samalla sen, että talo saattoi olla kompakti ja yhden katon alla.
thumb|right|300px|Läntinen julkisivu. Monet ikkunoista eivät ole oikeita (katso suunnitelma alempana), ja ne on asennettu [[symmetrian luomiseksi. Barokkityylinen, ehkä John Warrenin tekemä takorautaporttisuoja sulkee pihamaan talon ja tallien välillä luoden näin cour d'honneur (kunniapiha) -efektin talon läntiseen sisäänkäyntiin (kohta C alemmassa kaaviossa).]]
thumb|right|300px|Pääsy talon läntiseen sisäänkäyntiin pihamaan kautta (C alla olevassa kaaviossa). Yksityisesti länsisiivessä elänyt perhe käytti useimmiten tätä sisäänkäyntiä. Kellotorni on sijoitettu samalle akselille kartanon huipulla olevan kupolin kanssa.
thumb|right|300px|Belton Housen ensimmäisen kerroksen kaavio. Selite: A: Keittiön ylempi kerros (nykyisin Hondecoeter Room); B: Palveluhuone (nykyisin aamiaishuone); C: Takaportaat ja läntinen sisäänkäynti; D: Vaatevarasto; E: Kouluhuone; F: Olohuone (nykyisin Punainen olohuone); G: Pieni salonki (nykyisin [[gobeliinihuone); H:Suuri sali (nykyisin salonki); J: Marble Hall; K: Olohuone (nykyisin Tyrconnel-huone); L: Suuri porrashalli; M: Kappelin ylempi kerros; N: Kappeliin avautuvalla näkymällä ja penkeillä varustettu galleria; O: Eteinen (nykyisin kappeliolohuone);P: Takaportaat ja itäinen sisäänkäynti; Q: Ruokakomero; R Sänkykamari (nykyisin Sininen huone). Huomio: Tämä on ainoastaan havainnollistamiseen tarkoitettu, mittasuhteiltaan epätarkka kaavio.]]
Belton suunniteltiin hillittyyn, miltei palladiolaiseen arkkitehtuurityyliin, joka oli ollut suosittua juuri ennen koristeellisen barokkityylin nousua Englannissa. Tämä arkkitehtuuri otti yleensä ankaran symmetrisen muodon usein suorakulmaisine taloineen ja päätykolmioineen pääsivujen yläpuolella. Tämä melkeinpä jäykkä konsepti toimi vaikutteena lukuisten talojen suunnittelulle, Belton mukaan lukien. Myöhemmin ”karoliinisena” tunnettu tyyli (tulee ”Caroluksesta”, joka oli hallitsevan monarkin, Kaarle II:n, latinankielinen nimi), oli suosittu pikkuaristokraattien ja herrasväen keskuudessa sekä heidän kaupunki- että maalaisasumuksissaan vielä kauan Kaarle II:n kuoleman jälkeen.
Belton on rakennettu paikallisesta ancasterkivestä sekä Kettonista tuodusta kevyemmästä ashlarista, jota käytettiin kulmauksiin. H-kirjaimen muotoista pohjapiirustusta käyttävästä suunnittelusta oli tullut suosittua elisabetiaanisen ajan myöhäisvaiheessa. 1500-luvun loppuvaiheessa kotiarkkitehtuuri oli kuitenkin kehittynyt pidemmälle aiempien H-kaavion mukaan tehtyjen talojen ”yhden huoneen levyisistä” ulottuvuuksistaan, mitä edusti esimerkiksi Montacute House. Uudet pohjapiirustukset sijoittivat huoneet seinä seinää vasten, mikä teki taloista kahden huoneen levyisiä. Tätä suunnittelutapaa alettiin kutsua ”tuplapinoksi”. Se mahdollisti paremman valaistuksen ja lämmityksen huoneissa sekä sen, että pääsy huoneisiin oli helpompaa ja ne olivat paremmassa yhteydessä toisiinsa. Tämä toteutui myös Beltonissa. Kaikkein tärkeimpänä etuna oli suurempi yksityisyys. Rakentamisen näkökulmasta tuplahuoneleveys mahdollisti talon paremman tiiviyden ja sen sijoittamisen yhden, helpommin rakennettavissa olevan katon alle, mikä vähensi valmistuskuluja. Talojen ilmiasusta tuli näin kiinteämpi, kun niissä oli useampi kuin vain yksi tai kaksi julkisivua.
Talon ulko-osat sekä kiinteistön muut ulkorakennukset toimivat innoituksen lähteenä Edith Whartonin talon, Massachusettsin Lenoxissa sijaitsevan The Mountin, suunnittelulle.
Suunnittelu
Beltonin huoneiden pohjakaavio oli vanhanaikainen sen ajan suurtalolle. Monarkian palauttamisen jälkeen ja eurooppalaisten ajatusten virratessa maahan suurissa taloissa tuli suosioon mannermainen muoti, johon kuului olohuoneesta, pukuhuoneesta ja makuuhuoneesta koostunut, arvovieraille tarkoitettu huonekokonaisuus, joka oli yhteydessä keskussalonkiin tai -halliin. Nämä huoneet oli varattu vakituisesti korkea-arvoisten vierailijoiden, kuten hallitsijoiden, käyttöön. Vaikka Beltonissa salonki on keskiosassa, sitä eivät sivua etäisyyssuunnassa loistokkuudeltaan vähenevät vierashuoneet. Syynä epätavalliseen pohjapiirrokseen saattoi olla se, että vaikka Brownlow’t olivatkin hyvin varakkaita, he olivat aatelisarvoltaan ainoastaan baronetteja, ja heidän omaisuutensa oli hädin tuskin sata vuotta vanhaa. Näin ollen heitä ei pidetty aristokraatteina vaan gentrynä. Näin ollen vierashuonekokonaisuuden rakentaminen olisi ennakoimisen sijasta ilmentänyt vain toiveita kuninkaallisen vieraan saamisesta. Muodikkaan ja muodollisen vierashuonekokonaisuuden tai Brownlow’ien yhteiskunnallisten ansioiden puute ei kuitenkaan estänyt Vilhelm III:n vierailua juuri valmistuneeseen taloon vuonna 1695. Kuningas majoittui ”parhaaseen vuodekamariin”, suureen vaatevaraston viereiseen huoneeseen, joka sijaitsi salongin yläpuolella ja johon toisen kerroksen suuri ruokailuhuone johti suoraan.
Beltonin suunnittelutapa noudatti vanhaa tyyliä, jossa vastaanottohuoneet ja makuuhuoneet hajautettiin kahteen pääkerrokseen. Käytetty pohjapiirustus edusti Roger Prattin teoriaa, jonka mukaan vieraiden ja perheen huoneiden tuli olla selkeästi erillään. Tämän ajattelutavan seurauksena perhe asutti länsisiiven ensimmäisen ja toisen kerroksen huoneita, suuri portaikko nousi talon itäpuolelle ja parhaat vierasmakuuhuoneet sijaitsivat itäsiivessä. Portaikosta tehtiin suuri ja vaikuttava, ja siitä tuli osa vieraan reittiä ensimmäisen kerroksen hallista ja salongista toisen kerroksen pääruokasaliin ja makuuhuoneeseen. Beltonia selkeämmin tätä vanhaa ideaa edustaa elisabetiaaninen Hardwick Hall naapurikreivikunta Derbyshiressa.
Pääaula, vastaanotto ja perheen makuuhuoneet sijoitettiin ensimmäiseen kerrokseen matalan puolikellarin yläpuolelle, joka sisälsi palveluhuoneet. Kartanon pohjois- ja eteläsivulla sijainneeseen kahteen tärkeimpään sisäänkäyntiin päästiin ulkopuolisia portaita pitkin. Kyseessä olivat alun perin yksittäiset leveät portaat pohjoispuolella ja tuplaportaat etelässä. Sittemmin ne on korvattu oikealla näkyvän kaavion havainnollistamilla yksinkertaisemmilla muotoiluilla.
Toisessa kerroksessa on vastaava ikkunapinta-ala ja yhtä arvokkaat ikkunat kuin ensimmäisessä kerroksessa. Kummassakin kerroksessa käytettiin sash-ikkunoita, jotka olivat tuolloin tuoreita keksintöjä. Puolikellarissa ja ullakkokerroksessa tyydyttiin vanhanaikaisempiin pysty- ja vaakajakokappalekarmein varustettuihin ikkunoihin, mikä osoitti näiden kerrosten asukkaiden alempaa asemaa. Ulkopuolelta käsin oli selvästi havaittavissa, että talon kaksi pääkerrosta oli tarkoitettu ainoastaan vieras- ja perhekäyttöön, kun taas henkilökunta ja palvelualueet oli rajattu puolikellariin ja ullakkokerroksiin. Ajatus pitää kotiasiat ja henkilökunta poissa näkyvistä silloin, kun heitä ei tarvittu, oli suhteellisen uusi, ja ensimmäisen kerran sitä oli käyttänyt Pratt suunnitellessaan Berkshire Coleshill Housea. Senaikainen yhteiskunnallinen kommentoija Roger North ylisti takaportaita, joita Beltonissa on kaksi (kaavion kohdat C ja P), yhtenä aikansa merkittävimmistä keksinnöistä.
Belton Housen päähuone on tilava Marble Hall (J) eteläisen puolen keskiosassa. Kyseinen halli toimii alkupisteenä suurelle joukolle huoneita ja on yhteydessä pohjoispuolen entiseen suureen saliin eli salonkiin. Marble Hallin kyljessä on entinen pieni salonki (G, nykyisin gobeliinihuone) sekä suuri porrashalli (L), kun taas salongin (H) kyljessä on kaksi olohuonetta (F, K). Vaikka Marble Hall ja salonki olivat pienen vastaanottohuonerivistön keskellä, niiden ei ollut tarkoitus muodostaa vierashuonekokonaisuuden ydintä barokkityyliin. Yksi tärkeimmistä huoneista, suuri ruokasali (nykyisin kirjasto) oli itse asiassa täysin erillinen ja sijaitsi seuraavassa kerroksessa täsmälleen Marble Hallin yläpuolella. Makuuhuoneet on järjestetty yksittäisiksi huonerykelmiksi kahden siiven (E, R jne.) kumpaankin kerrokseen, ja siivet reunustavat joskus talon keskustaksi kutsuttua osaa. Marble Hallin yhdelle sivulle asetettu pääportaikko on yksi Beltonin harvoista epäsymmetrisesti asemoiduista piirteistä. Portaikolla on tukeva rappauskäsitelty sisäkatto, joka sisältää lontoolaisen rappari Edward Goudgen tekemän Brownlow’n tunnuksen. Vuonna 1690 William Winde arvioi, että Goudgea ”pidettiin Englannin parhaana mestarina omalla alallaan”.
thumb|right|300px|Yläkaton näköalapaviljonki ja [[kupoli.]]
Yksi talon karoliinisimpia piirteitä ovat kaide ja yläkaton kupoli, jonka toi englantilaiseen arkkitehtuuriin Roger Pratt monien muiden elementtien ohella. Beltonin kupoli ei valaise korkeaa ja kuperaa hallia, kuten Euroopassa yleensä, vaan peittää portaikkoa, jonka kautta pääsee pääkaton huipulla olevalle suurelle näköalapaikalle, jota maankamarasta katsottuna piilottaa tavanomaisemman ja näkyvämmän katto-osan huipulla sijaitseva kaide. Tästä paikasta Beltonin omistajat saattoivat ihailla talostaan erkanevien puistokatujen ja maisemapuutarhojen täydellistä symmetriaa. Arkkitehti James Wyatt poisti talosta tämän piirteen nykyaikaistaessaan sitä 1700-luvulla. Kolmas jaarli Brownlow palautti sen alkuperäisessä muodossaan 1870-luvulla.
Sisäosat ja sisältö
thumb|left|200px|Yksi [[Melchior de Hondecoeterin kolmesta suuresta maalauksesta hänen mukaansa nimetyssä Belton Housen huoneessa. Kolmas jaarli Brownlow hankki maalaukset 1873. Niitä oli jo leikattu pienemmiksi, jotta ne olisivat sopineet aikaisempaan sijoituspaikkaansa. Beltonista ei löytynyt riittävästi tilaa sarjan neljännelle kankaalle. Tämä maalaus on nykyisin Yhdysvalloissa.]] Joitakin Beltonin monista huoneista on muutettu viimeisen 300 vuoden aikana sekä käyttötarkoituksen että muotoilun suhteen. Yksi päähuoneista, Marble Hall (J), ensimmäinen suurista vastaanottohuoneista, toimii eteläisenä sisäänkäyntiaulana. Beltonin rakentamisen aikaan juhlasali ei ollut enää syömiseen tarkoitettu paikka vaan palveli talon sisäänkäyntinä. Saliin oli alun perin ripustettu 28 kuninkaiden, kuningattarien ja keisarien muotokuvaa Vilhelm Valloittajasta Vilhelm III:een, minkä tarkoituksena oli tuoda talolle dynastista arvokkuutta. Vähälukuisempia ja huomattavasti uudempia Brownlow’n perheen jäsenistä tehtyjä maalauksia pidettiin yläpuolisessa suuressa ruokasalissa. Marble Hall on saanut nimensä mustista ja valkoisista marmorilaatoista valmistetusta ruutulautakuvioisesta lattiastaan. Huone on täysin paneloitu lehmuspuulla, ja osa paneloinnista sisältää koristeita, jotka luetaan Grinling Gibbonsin nimiin. 1800-luvun varhaisvuosina tämän ja jotkin muut huoneet muotoili uudelleen Jeffry Wyatville, joka maalasi paneelit tammiselta näyttäviksi ja sisällytti panelointiin valeovia saadakseen jo paikoillaan olleet aidot ovet ilmiasultaan tasapainoisemmiksi.
right|thumb|150px|Adelaide, kolmannen jaarli Brownlow’n vaimo. Hän ja hänen miehensä palauttivat monia Beltonin karoliinisia piirteitä ja ovat suurelta osin vastuussa talon sisäosien nykyisestä ilmiasusta. Brownlow’t kuuluivat muodikkaaseen The Souls -[[salonkiin, joka koostui estetiikkaan mieltyneistä aristokraateista. Tämä Leightonin tekemä muotokuva on ripustettu Beltonin porraskäytävään.]]
Toinen päävastaanottohuoneista, salonki (H), on suorassa yhteydessä Marble Halliin. Tämä suuri paneloitu huone on pohjoisten maisemapuutarhojen puistokatujen symmetria-akselilla. Alun perin suurena salina tunnettu huone on aina ollut talon päävastaanottohuone. Siinä on edelleen alkuperäinen marmorinen takka ja rapattu piirtokirvakatto, joka on viktoriaanisen aikakauden kopio alkuperäisestä, karoliinista tyyliä edustaneen rappari Edward Goudgen tekemästä sisäkatosta. Nykyisin huoneessa on suvun jäsenten muotokuvia sekä Sir John Brownlow II:n veljenpojan lordi Tyrconnelin (1721–1754) omistajakaudelta peräisin olevia huonekaluja. Huoneen keskipisteenä on suuri Aubusson-matto, joka valmistettiin 1839 ensimmäistä jaarli Brownlow’ta varten.
Salongin vastakkaisilla puolilla sijaitsevat kaksi pienempää olohuonetta (F, K). Alun perin ne oli tarkoitettu yksityisiksi oleskeluhuoneiksi, joihin oli mahdollista vetäytyä Marble Hallin ja salongin julkisista toiminnoista. Yksi näistä oleskeluhuoneista muutettiin vierasmakuuhuoneeksi lordi Tyrconnelin hallintokaudella, jolloin tavoitteena oli luoda muodikkaampi barokkihuoneiden kokonaisuus. Ironisesti kuningattaren (Adelaide, Vilhelm IV:n leski) seuraavan kerran vieraillessa Beltonissa 1840 vierasmakuuhuone siirrettiin takaisin alkuperäiseen paikkaansa salongin yläpuoliseen kamariin, joka nyt tunnettiin Kuningattaren huoneena (Queen’s Room).
Ensimmäisen kerroksen viimeinen suuri vastaanottohuone on Hondecoeter Room (A), joka on saanut nimensä kolmesta valtavasta uuskaroliiniseen verhoiluun sovitetusta Melchior de Hondecoeterin (1636–1695) öljyvärimaalauksesta, jotka sisältävät näkymiä pihamaan linnuista. Verhoilun toi huoneeseen kolmas jaarli Brownlow 1876. Tämä kartanon pääruokasaliksi kalustettu huone muodostettiin 1808 aikaisemman kaksikerroksisen keittiön yläosasta.
Beltonin porrashalli (L) marmorihallin itäpuolella on poikkeuksellisesti sijoitettu, sillä tuon aikakauden taloissa portaikko oli yleensä eteishallissa. Portaikko nousee kolmivaiheisesti marmorihallin yläpuolella sijaitsevan entisen suuren ruokasalin länsi-, pohjois- ja itäseinien ympäri. Portaikko toimi näin ollen tärkeänä kulkuyhteytenä talon kolmen päävastaanottohuoneen välillä. Suuri ruokasali, nykyään kirjasto, on kokenut merkittäviä muutoksia, ja siitä on poistettu kaikki jäljet karoliinisesta koristelusta. Ensin James Wyatt muunsi sen holvikattoiseksi olohuoneeksi 1778, ja vuonna 1876 se muutettiin kirjastoksi. Huone sisältää noin 6 000 nidettä, erinomaisia esimerkkejä kirjojen keräilystä yli 350 vuoden ajalta. Kun lordi Tyrconnel kuoli 1754, hänen kirjastonsa luettelo yksilöi lähes 2 300 kirjaa. Lähes kaikki niistä löytyvät Beltonin kirjastosta nykyään (2007).
Kirjastosta on pääsy Queen’s Roomina tunnettuun huoneeseen, joka oli aiemmin ”paras vuodekamari”. Tämä paneloitu huone koristeltiin uudelleen 1800-luvun alkupuolella kuningatar Adelaiden vierailua varten. Siinä on kookas katettu rokokootyylinen sänky, jossa kuningatar nukkui, ja sängyn päätyyn on kirjottu kuninkaallinen monogrammi ”AR” (Adelaide Regina). Muut toisen kerroksen huoneista ovat pääasiassa makuuhuoneita. Niihin kuuluvat Kiinalainen huone alkuperäisine 1700-luvun käsinmaalattuine kiinalaisine tapetteineen, keltainen makuuhuone sekä Windsor-makuuhuone, joka sai nimensä Windsorin herttuan käytettyä sitä rakastajattarensa Wallis Simpsonin kanssa Beltoniin tekemillään vierailuilla 1930-luvulla. Peregrine Cust, kuudes paroni Brownlow, tuli huomattavassa määrin osalliseksi kruunusta luopumiseen liittyneeseen kriisiin 1936. Beltonissa on nykyisin kyseiselle tapahtumalle omistettu pysyvä näyttely.
Puutarhat ja puisto
thumb|right|300px|”Italialainen puutarha”, [[orangeria ja kirkko. Orangerian ja ”Italialaisen puutarhan” suunnitteli Jeffry Wyatville 1800-luvun alkupuolella. Kirkko sisältää Belton Housen omistajasuvun, Browlow’n ja Custin, jäsenten hautakappelit.]] thumb|right|300px|Orangeriasta italialaiseen puutarhaan avautuva näkymä kohti ”[[exedra|leijonaexedraa” (puoliympyrän muotoista suojaa), jonka suunnitteli Jeffry Wyatville.]] thumb|right|300px|Talon itäiseltä julkisivulta, pitkin itäistä puistokatua avautuva näkymä puiston läpi ja kohti varakreivi Tyrconnelin Belmount Toweria, noin 1750 rakennettua näköalapaviljonkia. [[Ensimmäinen maailmansota|Ensimmäisen maailmansodan aikana Beltonin puisto toimi Machine Gun Corps -konepistoolijoukkion tukikohtana, ja toisessa maailmansodassa Royal Air Forcen rykmentti piti sitä asemapaikkanaan.]] Vuonna 1690 Sir John Brownlow sai luvan 1 000 eekkerin (4 km²) laajuisen alueen aitaamiseen puistoksi muuttamista varten. Hän sai myös luvan hirvien pitämiselle. On olemassa todisteita sen puolesta, että osa kyseisestä alueesta oli ollut puistona ainakin vuodesta 1580 lähtien. Alueelle rakennettiin katuja, mukaan lukien yhä olemassa oleva Itäinen puistokatu, joka suuntasi talosta itään. Brownlow myös kaivautti suuren lammen ja istutti 21 400 saarni-, 9 500 tammi- ja 614 hedelmäpuuta. William Winde on saattanut antaa neuvoja puutarhojen sommittelun suhteen. Lähempänä taloa oli sarja muita maisemapuutarhoja, jotka sisälsivät istutusten ja symmetristen kävelykatujen reunustamia lammikoita.
1900-luku
1800-luvun kolmena viimeisenä vuosikymmenenä kolmas Brownlow’n jaarli käytti paljon aikaa ja rahaa Beltonin remontoimiseen, ja tämän seurauksena talo oli 1900-luvulle tultaessa hyvässä kunnossa. 1900-luvun aikana Belton perikuntineen kohtasi kuitenkin vakavia ongelmia. Yksi niistä oli tuloveron ja perintöveron keräämisen aloittaminen, minkä takia Brownlow’n perhe joutui huomattaviin taloudellisiin vaikeuksiin.
Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa kolmas Brownlow’n jaarli tarjosi monien muiden brittiläisten maanomistajien tapaan talonsa ja puistonsa hallitukselle sotapalvelukseen. Tarjous hyväksyttiin, ja puistossa tehtiin suurimmat ja rajuimmat muutokset sitten varakreivi Tyrconnelin follyrakennuksen aikojen. Vuonna 1915 Beltonin puiston eteläiseen osaan perustettiin kotivarasto sekä konepistoolijoukkojen harjoitusalue. Maa-alueen sijainti siellä, missä Witham-joki kulkee Lower Lincolnshiren kalkkikiven ja Upper Liasin mutakiven välillä, edesauttoi tarpeellisten ampumaharjoittelualueiden kehittämistä lähelle Great North Roadin ja Granthamin East Coast Main Linen rautatieaseman kautta kulkeneita hyviä viestintäyhteyksiä. Varasto suljettiin 1919, alue raivattiin ja maa palautettiin lordi Brownlow’lle 1920. Machine Gun Corpsin oleskelusta ei ole jäänyt puistoon juurikaan merkkejä, mutta aiheeseen liittyviä muistolaattoja ja kaiverruksia voi löytää Beltonin puiston eteläportilta muistoportille matkalla sieltä kaupungin keskustaan sekä Granthamin seurakuntakirkon pohjoiskäytävästä.
Beltonia käytettiin jälleen sotaa palveleviin tarkoituksiin toisen maailmansodan aikana, jolloin puistosta tuli Royal Air Forcen hiljattain perustetun yksikön RAF Regimentin koti. Alun perin 1942 muodostettu rykmentti muutti pian Beltoniin, jossa se majoittui puistoon sijoitettuihin nissen huteihin.
1900-luvun loppupuoli
Ensimmäistä maailmansotaa seuranneet vuodet koettelivat suuresti monien merkittävien kartanoiden omistajia. Aiemmin halvasta, välttämättömästä ja runsasmääräisestä sisä- ja ulkoalueista vastanneesta työväestä oli nyt pula. Miljoonat miehet olivat jättäneet palvelustyöt liittyäkseen armeijaan, ja vain harva heistä palasi. Naispuoliset kotipalvelijat oli kutsuttu sotapalvelukseen tehtaisiin, ja he tajusivat nyt, että suurten herraskartanojen porttien ulkopuolella oli olemassa helpompi ja paremmin palkattu vaihtoehto. Monet kartanoiden omistajat yrittivät nyt käydä huvenneella omaisuudellaan ja henkilökunnallaan tappiollista sotaa rakennusten säilyttämiseksi itsellään.
Belton House pysyi suhteellisen koskemattomana tällä aikakaudella ennen kaikkea Brownlow’n suvun huvenneiden varojen vuoksi. Kolmas jaarli Brownlow (1844–1921) ja hänen kreivittärensä asuivat vain muutaman kuukauden vuodesta Beltonissa, jonne he tulivat kettujahtia varten ja jakoivat lopun ajastaan Lontoossa ja Ashridgessa sijainneiden talojensa välillä. Näistä jälkimmäinen oli myös herraskartano, ja se sijaitsi Hertfordshiressä. Ashridge, valtava uusgoottilainen rakennelma, oli tullut Brownlowien omistukseen Eggertonin suvun kautta 1800-luvulla. Se myytiin taidekokoelmineen ja varusteineen kolmannen jaarlin kuolemasta vuonna 1921 aiheutuneiden perintöverojen maksamiseksi. Näin Belton jäi Brownlow’ien ainoaksi kodiksi maaseudulla. Lisää perintöveroja jouduttiin maksamaan 1927, kun kolmannen jaarlin seuraaja, hänen pikkuserkkunsa Adelbert Cust, viides paroni Brownlow, kuoli.
Seuraavan ajanjakson kuluessa tuhansia arkkitehtonisesti arvokkaita herraskartanoita purettiin tai niiden kokonaisia siipiä hävitettiin maan tasalle. Vuonna 1955 purettiin keskimäärin yksi talo viidessä päivässä. Tässä suhteessa Belton oli onnekas säilyessään ylipäätään, sillä suvun ongelmien lisäksi talon tila heikkeni siihen pisteeseen saakka, että kuudes paroni palkkasi 1961 arkkitehti Francis Johnsonin valvomaan mittavaa kolme vuotta kestänyttä entisöintiohjelmaa. Katon korjaamisen ohella suuri osa paneloinnista irrotettiin ja kunnostettiin. Myös uusia kattolistoja asennettiin. Lisäksi tehtiin yrityksiä supistaa vakavia kuivalahon esiintymiä. Kuudennen paronin kuollessa 1978 siitä seuranneet perintöverot yhdistettyinä kohonneisiin ylläpitokuluihin saivat aikaan sen, että Beltonin pitäminen Brownlow’n suvun hallussa kävi mahdottomaksi.
National Trust
Seitsemäs paroni yritti säilyttää talon tiluksineen avaamalla sen yleisölle. Hän toteuttikin onnistuneesti seikkailuleikkikentän läheiseen metsikköön perheiden houkuttelemiseksi taloon turistimatkoille. Talousongelmat olivat kuitenkin liian vaikeita. Niinpä tammikuussa 1984 paroni siirsi talon omistajuuden National Trustille, vastaavien kiinteistöjen hallinnoinnissa kokeneelle yleishyödylliselle järjestölle. National Trust hankki lisäksi kahdeksalla miljoonalla punnalla puistoalueesta 5,33 km²:n alueen sekä suuren osan talon sisältämistä tavaroista. Kaupan mahdollisti National Heritage Memorial Fundilta saatu apuraha.
National Trust valmisti pian opaskirjan vuoden 1984 matkailukautta varten, ja talo avattiin yleisölle. Tärkeimpänä asialistalla oli ravintolan perustaminen, joka ei ainoastaan kohentaisi kartanon taloustilannetta vaan myös rohkaisisi ihmisiä viettämään enemmän aikaa Beltonissa ja matkustamaan pidempiä matkoja siellä vierailemista varten. Vaikka talo, sen sisältö ja ulkorakennukset olivat tyydyttävässä kunnossa lahjoituksen aikaan, on niistä tullut sen jälkeen osa jatkuvaa suojelu- ja entisöintiohjelmaa. Samaan aikaan National Trust on kehitellyt uusia vetonumeroita, kuten Brownlow’n suvulle vuodesta 1698 lähtien kertyneitä hopeaesineitä esittelevän näyttelyn. Lisätuloja on saatu myös käyttämällä kiinteistöä kuvauspaikkana ja vuokraamalla Marble Hallia sekä gobeliinihuonetta siviilihäitä varten.
Belton Housen omistajat
right|200px|thumb|Sir John Brownlow I:n ja hänen vaimonsa Alice Pulteneyn hauta. ”…marmoriset kädet tarrautuvat toisiinsa ikuisesti keskinäiseksi lohdutukseksi heidän lapsettoman avioliittonsa vuoksi”. thumb|right|300px|Belton Housen omistajien [[mausoleumi|hautakappeli kartanon puutarhan vieressä sijaitsevassa seurakuntakirkossa.]] Ennen siirtymistään National Trustin haltuun Belton House oli aina rakentajansa suvun omistuksessa, vaikkakin usein välillisen periytymisen kautta, sillä kolme sukupolvea ei kyennyt tuottamaan poikaa ja perillistä. Tämän takia omistajuus siirtyi sivusuunnassa ja joskus taaksepäinkin naispuolisen sukulinjan kautta.
Beltonin omistajat on haudattu lähellä taloa sijaitsevan Beltonin seurakuntakirkon alueelle. Heidän hautansa ovat yksi Englannin täydellisimmistä perhemuistomerkkien sarjoista – yhtäjaksoisia sukupolvesta toiseen lähes 350 vuoden ajalta. Varhaisin sinne haudattu Brownlow on perheen omaisuuden perustaja, lakimies Richard Brownlow (1555–1638), ja yksi viimeisimmistä 6. paroni Brownlow (1899–1978).
Belton Housen omistajat:
Aiheesta muualla
52.94306°N, -0.61806°W
Solusykli
Solukierto eli solusykli on aitotumaisen solun elämänvaihe, jonka aikana solu jakautuu kahdeksi uudeksi soluksi. Se koostuu kasvuvaiheesta eli interfaasista ja suvuttomasta tuman jakautumisesta eli mitoosista. Solukierron säätelystä vastaavat sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit.
Solukierron vaiheet
frame|Solukierron vaiheet. I = interfaasi, M = mitoosi. Mitoosivaiheen pituutta kuvassa on huomattavasti liioiteltu
Kasvuvaihe
Solukierto alkaa jakautumisvaiheen jälkeen G1-vaiheella. G1 on yleensä pitkäkestoisin vaihe ja sen aikana solun tilavuus ja sen sisältämien valkuaisaineiden ja RNA:n määrä kasvaa. G1-vaiheessa solun kromosomisto on kaksinkertainen.
G1-vaiheen kesto riippuu solun tilasta. Ennen siirtymistä S-vaiheeseen solun on kerättävä riittävästi tilavuutta ja sen DNA:n tulee olla ehjää (DNA:n eheydestä tarkastamisesta huolehtii eläimillä p53-valkuaisaine). Vaiheen pituuteen vaikuttaa myös solun ulkopuolinen säätely. Kun solu ohittaa tarkastuspisteen se voi jatkaa kohti S-vaihetta.
S-vaihe määritellään alkavaksi DNA:n kahdentumisen alusta ja kestävän siihen asti, kunnes koko DNA on kahdentunut. Kun solu G1-vaiheessa on ohittanut tarkastuspisteen, se etenee vääjäämättömästi kohti S-vaihetta, jonka alkuun vaaditaan S. pombe -hiivassa cdc18-valkuaisainetta. Cdc-18 voi olla aktiivinen ainoastaan Rum1-valkuaisaineen läsnä ollessa, joka estää Cdc2/Cdc13-kompleksia fosforyloimasta Cdc18:aa epäaktiiviseen muotoon. S-vaiheen lopussa solun kromosomisto on nelinkertainen. (Eläimillä Cdc13:a vastaa sykliini.)
Teemu Summanen
Teemu Tapio Summanen (s. 14. marraskuuta 1974 Hyvinkää) on suomalainen uransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. Hänen seuransa oli Lahden Hiihtoseura.
Solusykli
Kasvuvaihe
G2 kestää S-vaiheen lopusta mitoosin alkuun. Sen aikana solu tarkistaa DNA:n eheyden, mikä eläinsoluissa tapahtuu ATM-valkuaisaineen avulla.
Teemu Summanen
Albertvillen olympialaisissa 1992 Summanen osallistui yhdistetyn henkilökohtaiseen kilpailuun ollen lopputuloksissa 24:s. Hän lähti hiihto-osuudelle 12:nnelta sijalta. Joukkuekilpailussa Summanen oli 7:s.
Solusykli
Jakautumis- eli M-vaihe
M-vaiheeksi kutsutun mitoosin eli jakautumisen käynnistää M-vaihetta edistävän tekijän (MPF, M-phase promoting factor) aktivoituminen. MPF on kaksiosainen molekyyli, joka koostuu Cdc2- ja sykliinivalkuaisaineesta (S. pombella Cdc13), ja sen aktivoituminen perustuu Cdc2-valkuaisaineen fosforyloinnin säätelyyn. Jakautumisvaihe päättyy, kun valkuaisen hajotuslaitteet hajottavat sykliinit.
Teemu Summanen
Nuorten MM-kilpailuissa 1992 Summanen sai hopeaa yhdistetyn henkilökohtaisessa kilpailussa.
Solusykli
G0-vaihe
G0-vaiheessa olevat solut ovat irtautuneet solukierrosta.
Teemu Summanen
SM-kilpailuissa Summanen on saanut yhdistetyn joukkuekilpailun kultaa vuosina 1990 ja 1992. Mäkihypyssä hän on saanut joukkuemäen kultaa 1998 sekä hopeaa 1992 ja 1999.
Just Good Old Rock and Roll
Just Good Old Rock and Roll on The Electric Prunesin viides albumi vuodelta 1969.
Blaxploitaatio
pienoiskuva|Blaxpoitaatioelokuvan [[Sweet Sweetback’s Baadasssss Song (1971) juliste.]] Blaxploitaatio on Yhdysvalloissa 1970-luvun alussa syntynyt ja kukoistanut eksploitaatioelokuvan suuntaus, jonka kohderyhmää ovat erityisesti afroamerikkalaiset katsojat. Blaxploitaatiot ovat yleensä toimintaelokuvia, joissa sankareina toimivat mustat ja valkoihoiset esitetään roiston asemassa. Ne olivat myös ensimmäisiä elokuvia, joissa ääniraitana käytettiin funk- ja soulmusiikkia.
Blaxploitaatioelokuvat syntyivät perinteisten elokuvissakävijöiden, valkoisen keskiluokan, muutettua lähiöihin katsomaan televisiota ja jätettyä kaupunkikeskustojen elokuvateatterit kärsimään katsojapulaa. Musta väestönosa asui lähempänä kaupunkien keskustoja ja sai nyt ensi kertaa nähtäväkseen omasta kulttuuripiiristään kertovia elokuvia.
Ensimmäisenä blaxploitaatiogenren elokuvana voidaan pitää joko independent-tuotantoa Sweet Sweetback’s Baadasssss Song tai Hollywoodin ison rahan tuotosta Shaft – kivikova dekkari. Molemmat elokuvat valmistuivat vuonna 1971.
Blaxploitaatioelokuvia
Lähteet:
Formula 1 -kausi 1997
Formula 1 -kausi 1997 alkoi Australian Grand Prix'lla 9. maaliskuuta 1997. Mukana oli alun perin 12 tallia ja 24 kuljettajaa, mutta koska Lola-talli ei päässyt osallistumaan yhteenkään kilpailuun, oli kilpailuissa vain 11 tallia. Rengasvalmistajina toimivat Bridgestone ja Goodyear. Mestaruuden voitti kanadalainen Jacques Villeneuve, joka ajoi Williamsilla. Williams saavutti myös valmistajien mestaruuden. Erikoisinta Villeneuven ja Michael Schumacherin välisessä mestaruustaistelussa oli se, että he eivät ajaneet kauden aikana kertaakaan samalle palkintokorokkeelle.
Kaudeksi 1997 tuli kolme uutta tallia: Prost (joka korvasi Ligierin), Stewart ja lisäksi Lola palasi MM-sarjaan. Lola karsiutui Australian Grand Prix'n aika-ajoissa ja vetäytyi F1-sarjasta ennen Brasilian Grand Prix’ta eikä näin osallistunut yhdenkään kilpailun starttiin. Lisäksi Footwork vaihtoi nimensä Arrowsiksi.
Lyhenteet
Bridgestone
Goodyear
Tallit ja kuljettajat
Seuraavat tallit ja kuljettajat kilpailivat Formula 1 -luokan maailmanmestaruudesta kaudella 1997.
Valmistajien lopullinen järjestys
Kaikki, paitsi Minardin ja Tyrrellin moottorit olivat V10:jä
Traumaperäinen stressihäiriö
Traumanjälkeinen stressihäiriö, joka tunnetaan myös nimellä posttraumaattinen stressihäiriö (engl. post-traumatic stress disorder, PTSD), on ahdistuneisuushäiriöihin luokiteltu psykiatrinen häiriö, joka saattaa kehittyä traumaattisen tapahtuman (äkillinen, itsestä riippumaton ja tunteita, mm. avuttomuus ja pelko, herättävä) kokemisen tai todistamisen seurauksena. Traumaattisella tapahtumalla tarkoitetaan tässä tilannetta, jossa henkilön tai hänen läheistensä henki, terveys ja/tai fyysinen koskemattomuus on uhattuna, esimerkiksi sotatila, luonnonkatastrofi, liikenneonnettomuus tai perheväkivalta. Trauman jälkeen on aivan normaalia kokea erilaisia stressioireita, jotka useimmiten lievittyvät itsestään ajan kuluessa. Osalla stressireaktio kuitenkin pysyy ja saattaa kehittyä traumanjälkeiseksi stressihäiriöksi. Termiä käytetään psykologiassa ja psykiatriassa. Yksityiskohtaiset kriteerit PTSD:lle on esitetty kansainvälisessä tautiluokituksessa ICD-10:ssä.
PTSD-oireet jaetaan neljään pääluokkaan. Ensimmäinen luokka sisältää oireet, jotka liittyvät trauman uudelleen kokemiseen; näitä ovat muun muassa trauman itsepintainen tunkeutuminen tietoisuuteen esimerkiksi takaumina tai painajaisina. Seuraavaan luokkaan kuuluu välttämiskäyttäytyminen: henkilö välttää traumasta muistuttavia esineitä, paikkoja ja ihmisiä sekä saattaa eristäytyä. Kolmas luokka sisältää kielteiset kognitiiviset ja mielialamuutokset, jotka ilmenevät muistivaikeuksina tai vääristyminä traumatapahtumaan liittyen, turtumuksena, vieraantumisen tunteina ja kiinnostuksen vähenemisenä. Neljäs luokka sisältää kohonneen vireystilan aiheuttamat oireet, kuten jatkuvan varuillaanolon, säikähtelyn ja ärtymyksen.
Traumanjälkeisten oireiden kirjoa monimutkaistaa se, että häiriöön liittyy usein myös muita psykiatrisia ongelmia, kuten masennusta, päihteiden väärinkäyttöä, muutoksia muistissa ja kognitiivisissa toiminnoissa sekä muita mielenterveydellisiä ja fyysisiä ongelmia. Kaikki tämä yhdessä johtaa henkilön sosiaalisen toimintakyvyn vaarantumiseen tai ongelmiin työelämässä tai muulla tärkeällä toiminnan alueella. PTSD-oireisiin kuuluvat esimerkiksi fysiologiset muutokset nopeana sykkeenä, korkeana verenpaineena, unettomuutena tai muina unihäiriöinä ja yleensä sympaattisen hermoston lisääntynyt aktiivisuus lepotilassa ja stressivasteena. Myös kiinnostus tärkeiden toimintojen (esim. ravinto, henkilökohtainen hygienia) suorittamiseen voi vähentyä. Psyykkisiä oireita ovat yhtäältä väkisin mieleen tulevat voimakkaat tunteet ja muistikuvat ja toisaalta tapahtumasta muistuttavien asioiden välttely. Tyypillistä on myös keskittymisvaikeudet, dissosiatiiviset oireet (depersonalisaatio ja derealisaatio) sekä syyllisyys tai syyttely.
Traumaperäistä stressihäiriötä hoidetaan niin kutsutulla traumaterapialla. Traumaan usein liittyy ihmisen niin kutsutun perusluottamuksen järkkyminen.
Hoito
Osa traumanjälkeisen stressihäiriön hoitomuodoista kuten psykologinen jälkipuinti on tutkimusten mukaan potilaille useammin haitallista kuin hyödyllistä. Trauman hoitoon on myös suositeltavampia toimia, esimerkiksi akuutin stressihäiriön ja lyhytkestoisen traumaperäisen stressihäiriön (PTSD) ensisijainen hoito on auttaminen arkielämän ongelmissa ja rauhoittava ja turvallinen hoitokontakti, pitkäkestoista hoidetaan esimerkiksi EMDR-terapialla,integratiivisella traumaterapialla, kognitiivisella psykoterapialla ja/tai SSRI-masennuslääkkeillä.
Aikainen puuttuminen on tärkeää, jotta oireiden paheneminen ja kroonistuminen estyy. Usein potilas ei kuitenkaan ole tietoinen häiriön olemassaolosta, vaan on hämmentynyt ja häpeissään oireistaan, eikä etsi apua. Mikäli useampi oire jatkuu yli kuukauden tai yksikin oire rajoittaa normaalia arkielämää kohtuuttomasti, on ammatillisen arvion ja avun tarve (psykologi, psykiatri, yleislääkäri) ilmeinen. Oireiden hallinnan ensiapuna saatetaan käyttää lyhytaikaisesti rauhoittavia lääkkeitä tai nukahtamislääkkeitä.
Syyt
PTSD:n kehittyminen johtuu monesta biologisesta, psykologisesta ja sosiaalisesta tekijästä, jotka eivät kaikki ole täysin selvillä. Suurin osa traumalle altistuneista henkilöistä kärsii PTSD:lle tyypillisistä stressioireista, mutta vain osalla ne muuttuvat vakaviksi ja pitkäaikaisiksi. Seuraavissa taulukoissa on lueteltu joitakin PTSD:n kehittymiselle altistavia tekijöitä.
Esiintyvyys
Traumanjälkeinen stressihäiriö ei ole harvinainen; lähes yksi kymmenestä kärsii tai on joskus kärsinyt siitä. Myöskään traumaattiset tapahtumat eivät ole harvinaisia: noin 50 prosenttia naisista ja 60 prosenttia miehistä käy läpi traumatapahtuman jossakin elämänvaiheessa. Traumatisoiduista naisista kymmenellä prosentilla ja miehistä viidellä prosentilla kokemus johtaa PTSD:n kehittymiseen. Esiintyvyydestä löytyy erilaisia tutkimustuloksia, ja esimerkiksi DSM-5 pitää luotettavana tilastoja; yksi kolmesta traumaattisen tilanteen kohdanneesta saa PTSD:n.
Oireet
PTSD-diagnoosiin kuuluu kolmen tyyppisiä oireita: trauman uudelleen eläminen, emotionaalinen turtumus ja välttämiskäyttäytyminen sekä kohonneen vireystilan aiheuttamat oireet.
Trauman uudelleen eläminen
Potilas voi elää traumaa uudelleen hyvin monella tapaa. Tavallista on, että potilaalla on ahdistavia muistoja, jotka lähtevät liikkeelle sinänsä jokapäiväisistä syistä: traumaa muistuttava kuuloaistimus, haju tai uutinen traumaa muistuttavasta tapahtumasta saattaa laukaista muistovyöryn. Toisinaan muiston laukeamiselle ei löydy sanottavaa syytä. Potilas voi elää traumaa uudestaan myös painajaisina. Jotkut muistoista saattavat tuntua kaikkine aistimuksineen niin oikeilta, että henkilöstä tuntuu, kuin hän kävisi trauman uudestaan läpi; tällaista muistoa kutsutaan takaumaksi (”flashback”). Muistot saattavat aiheuttaa sekä psyykkisiä (pelko, avuttomuus, kauhu) että fyysisiä reaktioita (kipu, pahoinvointi, hikoilu, nopea syke, tihentynyt hengitys) samalla tavoin kuin silloin, kun potilas koki trauman ensimmäistä kertaa.
Välttäminen ja turtumus
Välttämisoireilla tarkoitetaan kaikkia niitä tapoja, joilla potilas koettaa välttää trauman ajattelua. Hän saattaa välttää esineitä, asioita, ihmisiä, tapahtumapaikkaa tai uutisia traumaa muistuttavista tapahtumista; myös traumaan liittyvät aistimukset (äänet, hajut, maut) ahdistavat, ja potilas välttää niitä. Joillakin välttäminen voi ilmetä traumatapahtuman tai sen tärkeiden yksityiskohtien unohtamisena, josta käytetään nimitystä dissosiatiivinen amnesia. Myös huomion kiinnittäminen muihin asioihin, esimerkiksi työhön tai muuhun aktiviteettiin, vähentää trauman ajattelua.
Reagointiherkkyyden turtuminen on toinen tapa välttää trauman herättämiä tunteita. Potilaasta tuntuu vaikealta päästä kosketuksiin tunteidensa kanssa tai ilmaista tunteitaan. Hän saattaa kokea itsensä emotionaalisesti turraksi ja eristäytyä vähitellen muista ihmisistä. Kiinnostus toimintoihin, jotka ennen traumaa koettiin mielekkäiksi, saattaa vähentyä. Trauman muistaminen tai siitä puhuminen saattaa olla vaikeaa tai lähes mahdotonta. Potilas saattaa myös epäillä tulevaisuuttaan; hän saattaa uskoa elinikänsä lyhentyneen, tai ettei hän koskaan voi saada esimerkiksi ammatillista uraa tai perhettä.
Kohonnut vireystila
Trauman jälkeen henkilö saattaa olla jatkuvasti valppaana. Tämä kohonnut vireys johtaa univaikeuksiin, kiukunpurkauksiin, keskittymisvaikeuksiin ja matalaan ärsytyskynnykseen. Potilaasta voi tuntua, että hän on koko ajan varuillaan ja etsii vaaran merkkejä. Hän saattaa myös säpsähdellä herkästi.
Vaikka PTSD-oireet saattavat alkaa heti trauman tapahduttua, itse häiriötä ei diagnosoida, elleivät oireet ole kestäneet yli kuukauden ja aiheuta huomattavaa kärsimystä tai häiritse henkilön työ- tai perhe-elämää. Joskus PTSD-oireilu saattavat alkaa vasta pidemmän ajan kuluttua traumasta. Jos oireet alkavat yli puolen vuoden kuluttua traumasta, kyseessä on viivästyneesti alkanut traumanjälkeinen stressihäiriö.
Traumanjälkeiseen stressihäiriöön liittyvät muut ongelmat
On hyvin tavallista, että traumaperäiseen stressihäiriöön liittyy muita fyysisiä tai mielenterveydellisiä ongelmia, kuten masennusta, ahdistuneisuutta tai päihteiden väärinkäyttöä. Noin puolella PTSD-oirelevista miehistä esiintyy päihteiden väärinkäyttöä, ja myös käytöshäiriöt ovat heillä suhteellisen yleisiä. Naisilla tavallisin traumanjälkeiseen häiriöön liittyvä ongelma on masennus. Muita ongelmia naisilla ovat erilaiset pelot, tavallisimmin sosiaalisten tilanteiden pelko, sekä päihdeongelmat.
PTSD-potilaiden yleinen toimintakyky on usein yleensä laskenut. PTSD liittyy esimerkiksi työttömyyteen ja avioliitto-ongelmiin (avioero, perheväkivalta). Yhdysvalloissa tehty tutkimus Vietnamin sodan veteraaneista, joilla oli diagnosoitu PTSD, totesi, että näillä oli huomattavia ongelmia perhe- ja muissa läheisissä ihmissuhteissa, työssäkäynnissä sekä aggressiivisen käytöksen hallinnassa.
Myös erilaiset fyysiset ongelmat ovat tavallisia traumanjälkeisestä stressihäiriöstä kärsivillä. Ne liittyvät myös masennukseen ja ahdistuneisuuteen, jotka molemmat ovat tavallisia PTSD:n liitännäisongelmia. Joidenkin tutkimusten mukaan traumanjälkeiseen stressihäiriöön liittyy lisääntynyt alttius fyysisiin sairauksiin, mutta tulokset ovat vielä niin alustavia, ettei niistä voi vetää suoria johtopäätöksiä.