cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teboil
Lukoilin omistukseen
Trustivapaa Bensiini vaihtoi nimensä Teboiliksi nimikilpailun perusteella vuonna 1966. Neuvostokauden jälkeen Sojuznefteeksport yksityistettiin, ja uudelleenjärjestelyjen myötä vuonna 1994 Teboilin uudeksi omistajaksi tuli Nafta-Moskva, joka puolestaan myi Teboilin vuonna 2005 Lukoilille noin 200 miljoonalla dollarilla.
Teboilin voiteluainetehdas ja laboratoriotoiminnot siirtyivät vuonna 2007 perustetun tytäryhtiö LLK Finlandin hoitoon.
Ukrainan sodan aika
Teboiliin kohdistuvan boikotin johdosta ainakin seuraavat Teboil-asemat Suomessa ovat lopettaneet toimintansa tai liittyneet toiseen huoltoasemaketjuun Ukrainan sodan aikana: Ruskeasuon Teboil Helsingissä, Hyvinkäällä Sveitsinhovin Teboil-huoltoasema, Sammonkadun Teboil Tampereella, Lahden Saksalan Teboil, Tohmajärven Teboil, Sysmän Teboil, Äkäslompolossa Jounin Kaupan pihalla toiminut Teboil-kylmäasema, Männistön Teboil Kuopiossa, Teboil Klaukkala Nurmijärvellä, Teboil Kivihovi Salossa ja Purolan Teboil Kajaanissa. pienoiskuva|Entinen Teboil Kivihovi Salossa uusissa Nesteen brändiväreissä heinäkuussa 2023, vanha Teboilin punainen väri näkyy vielä pysäköintialueen ulkomainosten rungossa. Taloustutkimuksen 28.9.2022 julkaisemassa vuosittaisessa brändiarvostustutkimuksessa Teboilin brändiarvostus oli tippunut tutkimuksen viimeiselle sijalle.
Toukokuussa 2023 Teboil toimitti tilinpäätöksen Suomen kaupparekisteriin missä se käytti edelleen ilmaisua ”Ukrainan sotilaallinen konflikti”.
Liiketoiminta
Teboilin liiketoiminta on jaettu kolmeen yksikköön: Huoltoasema- ja automaattiliiketoiminta vastaa noin 450 liikepaikan huoltoasema-, automaatti- ja ammattiliikenteen D-automaattiverkostosta sekä yhtiön asiakaskorteista. Suoramyyntiliiketoiminta vastaa polttoöljyjen ja dieselin yritys- ja tukkumyynnistä, lämmitysöljyn kuluttajamyynnistä sekä nestekaasun myynnistä. Voiteluaineliiketoiminta puolestaan vastaa moottoriajoneuvoissa, työkoneissa ja teollisuudessa käytettävien Teboil-voiteluaineiden markkinoinnista.
Teboilin jakeluverkosto muodostui vuoden 2018 lopulla 116 huoltoasemasta ja 208 automaattiasemasta, joista 62 oli Teboil Express -automaattiasemia. Ammattiliikenteelle tarkoitettuja D-automaatteja oli 214.
Rasmus Hämäläinen
Seuraura
Hämäläinen on Saimaan Pallon kasvatti. Hän oli kaudella 2008–2009 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies tehoilla 4+4=8, kuten myös seuraavalla kaudella 2009–2010 tehoilla 15+8=23, jolloin Hämäläinen oli myös SaiPan paras maalintekijä. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja sijoittui sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain TPS:n Rasmus Kulmala. Kaudella 2010–2011 Hämäläinen oli B-nuorten SM-karsinnoissa SaiPan paras maalintekijä Joona Harjaman kanssa viidellä osumallaan, kuten myös yksin seuraavalla kaudella 2011–2012 yhdeksällä osumallaan. Hän kuului taas SaiPan kapteenistoon. Kaudella 2012–2013 Hämäläinen oli seuran A-nuorten paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 21+11=32. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin viidennen sijan Pelicansin Roope Elimäen kanssa.
Kesällä 2013 Hämäläinen nostettiin SaiPan SM-liigarinkiin. Hän pelasi kauden 2013–2014 kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies Hämäläinen oli tehoilla 16+11=27. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Savonlinnan Pallokerhon A-nuoriin. Syyskauden lopulla Hämäläinen nousi kuitenkin seuran Mestis-joukkueeseen, jossa hän vakiinnutti loppukaudella paikkansa ja teki tulokaskautensa aikana kaikkiaan 35 runkosarjaottelussa tehot 5+1=6 ja kuudessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen.
Hämäläinen pelasi kaudella 2015–2016 loukkaantumisten vuoksi runkosarjassa vain 23 ottelua. Kaudella 2016–2017 hän nousi SaPKon kapteenistoon. Hämäläinen otti suuria kehitysaskeleita kokonaisvaltaisessa pelaamisessa ja oli SaPKon toiseksi paras maalintekijä 23 osumallaan, joilla hän sijoittui Mestiksen maalipörssissä viidenneksi. Tehopisteitä runkosarjassa syntyi 31. Hämäläinen voitti myös koko pudotuspelien maalipörssin kahdeksalla osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Kaudeksi 2017–2018 Hämäläinen nimettiin SaPKon varakapteeniksi. Syyskuussa 2017 seura lainasi hänet kahden viikon mittaisella try-out -sopimuksella KooKoon SM-liigajoukkueeseen. Hämäläinen teki näin ollen liigadebyyttinsä 12. syyskuuta 2017 vieraissa Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin KooKoon kolmannen ketjun oikeaan laitaan Miikka Pitkäsen ja Toni Kähkösen viereen. Hämäläinen sai ottelussa jääaikaa 8.24 minuuttia. Hän pelasi joukkueessa viisi ottelua tehden yhden syöttöpisteen, kunnes Hämäläinen palasi lainasopimuksensa umpeuduttua ja koejaksonsa päätyttyä takaisin SaPKoon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Hämäläinen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Imatran Ketterään. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 12+24=36. Hämäläinen oli loukkaantuneena puoliväli- ja välierien ajan, mutta hän kuntoutui Mestiksen finaaleihin, jotka päättyivät mestaruuteen. Hämäläinen voitti kauden aikana myös Suomen Cupin. Kaudella 2019–2020 hän voitti 32 osumallaan koko Mestiksen maalipörssin ja Hämäläinen palkittiin Kai Nurminen -palkinnolla. Hän oli myös 45 tehopisteellään Ketterän toiseksi paras pistemies sarjan pistepörssinkin voittaneen Jaakko Lantan jälkeen. Hämäläinen äänestettiin kauden päätteeksi Mestiksen toiseen tähdistökentälliseen. Hänet valittiin myös sarjan joulukuun kuukauden kentälliseen. Hämäläinen valittiin myös helmikuun kuukauden pelaajaksi ja kuukauden kentälliseen. Hämäläinen voitti kauden aikana myös Suomen Cupin.
Kaudeksi 2020–2021 Hämäläinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Slovakian Extraligassa pelaavan HC Nové Zámkyn riveihin. Marraskuussa hänen sopimuksensa seuran kanssa kuitenkin purettiin. Runsas viikko myöhemmin Hämäläisen vahvistettiin siirtyvän try-outille kasvattajaseuransa SaiPan SM-liigajoukkueeseen. Vastaavasti aiemmin SaiPasta Nové Zámkyyn Hämäläisen tilalle siirtyi Tomi Iso-Mustajärvi. Hän pelasi loppukaudella 28 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5.
Syyskuussa 2021 Hämäläinen ilmoitti omalla Instagram-tilillään lopettaneensa pelaajauransa 27-vuotiaana.
Maajoukkueura
Hämäläinen edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Hämäläinen pelasi kolme nuorten ja 26 poikien maaottelua.
Muuta
Hämäläinen valmistui ylioppilaaksi Kimpisen lukiosta keväällä 2013. Hänen isoveljensä Roope pelasi omalla urallaan hyökkääjänä 17 SM-liigaottelua SaiPassa.
Albion Tourgée
thumb|Albion Winegar Tourgée vuonna 1870.
Albion Winegar Tourgée (2. toukokuuta 1838 Williamsfield, Ohio – 21. toukokuuta 1905 Bordeaux, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija, lakimies, poliitikko ja kansalaisoikeusaktivisti.
Tourgée opiskeli Rochesterin yliopistossa vuosina 1859–1861 ja liittyi tämän sisällissodan alettua unionin armeijaan. Sodan aikana hän osallistui lukuisiin taisteluihin ja haavoittui Bull Runin taistelussa. Sodan jälkeen Tourgée muutti Greensboroon Pohjois-Carolinaan ja ryhtyi harjoittamaan lakimiehen ammattia. Hän oli delegaattina osavaltion perustuslakia säätävässä kokouksessa ja toimi yhtenä kolmesta osavaltion lainsäädäntöä kodifioineesta komissaarista.
Tourgée valittiin osavaltion korkeimman oikeuden tuomariksi ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1875 asti. Tuomarina hän pyrki edistämään afroamerikkalaisten asemaa ja tuomitsi Ku Klux Klanin terrorin. Lisääntyneen vihamielisyyden vuoksi hän lähti Pohjois-Carolinasta vastentahtoisesti vuonna 1878 ja muutti New Yorkiin.
Tourgée edusti Homer Adolph Plessya korkeimman oikeuden Plessy vastaan Ferguson -tapauksessa, mutta hävisi jutun. Vuonna 1954 annetussa Plessy vastaan Ferguson -ennakkotapauksen kumonneessa Brown vastaan Topekan koululautakunta -päätöksessä korkein oikeus kuitenkin hyväksyi Tourgéen keskeiset argumentit.
Tuettuaan William McKinleytä presidentinvaaleissa Tourgée sai palkkioksi konsulin tehtävän Ranskasta, missä hän kuoli vuonna 1905.
Jessicah Schipper
Jessicah Schipper (s. 19. marraskuuta 1986 Brisbane) on australialainen uimari.
Schipper voitti pronssimitalin uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa vuonna 2003. Vuonna 2005 hän voitti jo kaksi kultamitalia sekä yhden hopeamitalin ja vuonna 2007 tuli jälleen sama palkintopotti.
Schipper voitti kultamitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Kansainyhteisön kisoissa hänet palkittiin vuonna 2006 Melbournessa kolmella kulta- ja yhdellä hopeamitalilla.
Pekingissä 2008 Schipper voitti kaksi pronssia henkilökohtaisilta perhosuintimatkoilta. Hän sijoittui kolmanneksi sekä 100 että 200 metrin perhosuinnissa. Kultaa Schipper voitti 4 × 100 metrin sekauintimatkalta, jossa ui perhososuuden. Australian muut viestinviejät olivat Emily Seebohm, Leisel Jones ja Lisbeth Trickett.
Rooman MM-kilpailuissa kesällä 2009 Schipper voitti toisen MM-kultansa 200 metrin perhosuinnista ja rikkoi samalla Liu Zigen Pekingissä tekemän ME-ajan 2.04,18 lähes 0,8 sekunnilla. Lisäksi Schipper voitti kilpailuista kaksi hopeaa, 100 metrin perhosuinnista ja 4 × 100 metrin sekauintiviestistä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa. Schipperillä on ollut naisten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanennätys hallussaan aikaisemmin elokuusta 2006 elokuuhun 2008.
Schipper sai tammikuussa 2005 Australian ritarikunnan mitalin.
Mohammed Bouyeri
Mohammed Bouyeri (s. 8. maaliskuuta 1978 Amsterdamissa) on hollantilainen ääri-islamisti, joka kärsii elinkautista vankeusrangaistusta ilman ehdonalaisen mahdollisuutta elokuvaohjaaja Theo van Goghin murhasta. Bouyerilla on Marokon ja Alankomaiden kansalaisuus.
Boyerin vanhemmat olivat Marokosta tulleita siirtolaisia, joiden hollannintaito oli kehno ja joilla oli vähän yhteyksiä valtaväestöön. Bouyeri suoritti lukion ja pääsi 1995 opiskelemaan inHollandin korkeakouluun. Hän vaihtoi pääainettaan useita kertoja ja viiden vuoden jälkeen päätti opiskelut saavuttamatta tutkintoa. Poliisi tunsi Bouyerin niin sanottuna marokkolaisena ongelmanuorena.
Boyeri oli jonkin aikaa amsterdamilaisen lähiön Slotervaartin asukasjärjestön Eigenwijksin vapaaehtoistyöntekijä. Hän alkoi kuitenkin radikalisoitua äitinsä kuoleman ja isänsä uuden avioliiton jälkeen syksyllä 2003. Yhdysvalloissa tapahtuneet syyskuun 11. päivän iskut ja Irakin sota olivat myös vaikuttaneet radikalisoitumiseen. Bouyeri alkoi elää tiukan islamilaisen kurin alla sekä lukea Koraania ja kuunnella äärimullahien opetuksia. Hän käytti yhä vähemmän aikaa Eigenwijksin parissa. Aluksi hän kieltäytyi tarjoilemasta alkoholia ja osallistumasta tilaisuuksiin, joissa oli läsnä naisia, lopulta hän lopetti kokonaan toiminnan järjestössä. Sen sijaan hän kävi usein el Tawheedin moskeijassa, jossa hän tapasi muita radikaalimuslimeita, kuten terrorismista epäillyn Samir Azzouzin. Väitteiden mukaan Bouyeri kuului radikaalimuslimien muodostamaan terroristisoluun, poliisin käyttämällä peitenimellä tunnettuun Hofstad-ryhmään (’pääkaupunkiryhmä’).
Internetiin ja sanomalehtiin kirjoittaessaan Bouyeri käytti nimimerkkiä Abu Zubair erään Al-Qaidan johtohenkilön mukaan.
2. marraskuuta 2004 Bouyeri murhasi Amsterdamissa hollantilaisen elokuvaohjaajan Theo van Goghin. Tämän musliminaisten alistettua asemaa kuvaava lyhytelokuva Submission oli herättänyt suuttumusta muslimien parissa. Bouyeri ampui van Goghia kahdeksan kertaa, viilsi tämän kurkun auki ja kiinnitti tämän ruumiiseen kirjeen Ayaan Hirsi Alille, alankomaalaiselle poliitikolle ja naisasia-aktivistille, joka oli kirjoittanut käsikirjoituksen lyhytelokuvaan.
Pieni merenneito (patsas)
Pieni merenneito on Kööpenhaminan satamassa sijaitseva pientä merenneitoa esittävä kuvanveistäjä Edvard Eriksenin pronssiveistos. Se on sijoitettu rantakiville keskeisen Churchill-puiston merenpuoleiseen reunaan. Patsas paljastettiin elokuussa 1913.
Edvard Eriksen veisti patsaan Carlsbergin panimosukuun kuuluneen Carl Jacobsenin toimeksiannosta. Jacobsen oli ihastunut H. C. Andersenin satuun ”Pieni merenneito” perustuvaan balettiin. Vuonna 1909 pääosaa esittänyt ballerina Ellen Price ei suostunut patsaan malliksi, joten veistoksen mallina oli Eriksenin vaimo Eline Eriksen.
Pieni merenneito on nykyisin Kööpenhaminan symboli ja kaupungin tunnetuimpia turistinähtävyyksiä.
Ilkivaltaa ja ongelmia
Pieni merenneito on joutunut useasti ilkivallan kohteeksi, ja sen pää on sahattu kahdesti irti. Ensimmäinen vakava ilkityö sattui vuonna 1964, kun joku sahasi merenneidolta pään kaulasta poikki. Päätä ei löydetty, ja patsaalle jouduttiin valamaan uusi pää. Vuonna 1984 merenneidon oikea käsi oli sahattu poikki, mutta kaksi katuvaa nuorta palautti käden parin päivän kuluttua. Vuonna 1998 merenneidon pää oli jälleen sahattu irti, mutta myöhemmin tuntematon henkilö palautti pään läheiselle televisioasemalle, ja se saatiin takaisin paikoilleen. Toukokuussa 2017 merenneito oli puolestaan maalattu punaiseksi vastalauseena Färsaarten valaiden pyynnille.
Maaliskuun 2023 alussa veistoksen jalustakiveen oli maalattu Venäjän lipun värit. Kööpenhaminan poliisi kertoi, että se oli käynyt paikalla ja tallentanut tapauksen vandalismina ja yrittäneensä löytää jälkiä alueelta. Aloitettiin tutkinta, jossa teko nähdään merkkinä Moskovan tukemisesta Ukrainan sodassa.
Änglagård
Änglagård on ruotsalainen progressiivisen rockin yhtye, jonka perustivat vuonna 1991 laulaja-kitaristi Tord Lindman ja basisti Johan Högberg. Muita jäseniä olivat mm. Mattias Olsson (lyömäsoittimet), Anna Holmgren (huilu), Thomas Johnson (piano, urut, mellotroni) ja Jonas Engdegård (kitara). Yhtye loi omaperäisen soundin, ottaen vaikutteita progressiivisen rockin klassikoilta, kuten Yes ja King Crimson.
Pieni merenneito (patsas)
Vierailu Shanghain maailmannäyttelyssä
Pientä merenneitoa on siirretty vain kerran, kun se vuonna 2010 vieraili Shanghain maailmannäyttelyssä. Patsaan puolivuotisen poissaolon ajan sen tilalla oli videoinstallaatio.
Änglagård
Yhtyeen ensimmäinen albumi, Hybris ilmestyi vuonna 1992. Sitä seurasi vuonna 1994 instrumentaalinen Epilog. Yhtye hajosi toisen albuminsa julkaisun jälkeen. Vuonna 1996 kuitenkin ilmestyi livelevy Buried alive, joka oli nauhoitettu Yhdysvalloissa vuonna 1994. Yhtye teki lyhytaikaisen comebackin vuonna 2003. Yhtye nauttii edelleen kulttisuosiota, mutta sen studiolevyistä ilmestyy uusintapainoksia harvakseltaan.
Pieni merenneito (patsas)
Jäljennökset
Pienestä merenneidosta on tehty jäljennös Yhdysvalloissa Michiganin Greenvillen kaupunkiin. Toinen jäljennös on tehty Iowaan Kimballtonin pikkukaupunkiin. Kummassakin kaupungissa on merkittävä tanskalaisperäinen väestö. Eriksenin perilliset ja oikeudenomistajat nostivat syytteen Greenvillen kaupunkia vastaan ja vaativat korvauksia, mutta myöhemmin syytteet peruttiin.
La Garita
thumb|250px|La Garita -kaldera.
La Garita -kaldera on suuren tulivuorenpurkauksen synnyttämä kaldera Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kalderan alueella oli purkauksia 40–25 miljoonaa vuotta sitten, todellinen jättiläispurkaus tapahtui 28–26 miljoonaa vuotta sitten oligoseenikaudella. Suurimman purkauksen tilavuus on arviolta 5 000 km3. Tämä purkaus on suurin tunnettu tulivuorenpurkaus koskaan. Kalderan koko on 35 × 75 km. Kalderassa tapahtui ainakin 7 purkausta 1,5 miljoonan vuoden sisään.
FK Atyrau
Futbolnyi klub "Atyrau" on jalkapalloseura Atyraun kaupungista Kazakstanista. Se pelaa maan pääsarjassa Superliigassa.
Historia
Seura on perustettu vuonna 1980 nimellä Prikaspijets, nykyinen nimi otettiin käyttöön vuoden 1981 jälkeen, tosin vuonna 2000 seura tunnettiin nimellä Ak Žaibyk. Pääsarjaan seura nousi vuonna 2001.
Deidre Hall
thumb|right|200px| Deidre Hall vuonna 2005 Deidre Ann Hall (s. 31. lokakuuta 1947, Wisconsin, Yhdysvallat) on amerikkalainen näyttelijätär, joka näyttelee suosittua Dr. Marlena Evansia saippuasarjassa Päivien viemää. Hän tuli sarjaan vuonna 1976 ja nousi yhdeksi kaikkien aikojen suosituimmista saippuatähdistä Amerikassa. Uransa aikana Hall on saavuttanut monia palkintoja, muttei kuitenkaan yhtään Emmy-palkintoa. Deidre jätti Päivien viemää -sarjan vuonna 1987, mutta palasi takaisin vuonna 1991 nostaen sarjan hiipuneet katsojaluvut pilviin.
Elämäkerta
Deidrellä on kaksoissisko Andrea Hall, joka on myös näytellyt Päivien viemää -sarjassa Samantha Evansina vuosina 1977–1980, 1982 ja Hattie Adamsina vuosina 2000 ja 2001. Hall valittiin koulussaan Junior Orange Bowl Queeniksi hänen ollessaan 12-vuotias. Hän valmistui Lake Worth High Schoolista vuonna 1965. Hän julkaisi vuonna 1996 jalokivimalliston, joka kantaa nimeä The Timeless.
Ura
1970-luvulla Hall esiintyi sankarittarena lastenohjelmassa ElectraWoman and DynaGirl. Ennen Päivien viemään liittymistä vuonna 1976 hän näytteli muun muassa sarjoissa Emergency! sekä Tunteita ja tuoksuja. 1986 Hall näytteli kaksi tuotantokautta kestäneessä televisiosarjassa Our House Jesse Witherspoonia. Hän jätti Päivien viemää -sarjan vuonna 1987, koska hänen oli mahdotonta sovittaa työskentelyaikatauluja prime time ja daytime-sarjoissa. Vuoteen 1991 Hall teki lukuisia vierailuja prime time -ohjelmissa, kunnes palasi Päivien viemään vuonna 1991. Hän ei ole jättänyt sarjaa tämän jälkeen, ja on ollut osallisena sarjan monissa kiistanalaisissa juonissa, joista esimerkkinä on vuoden 1995 menestysjuoni, jossa Hallin roolihahmo Marlena joutui demonin valtaan. Hallin roolihahmo Marlena Evans muodostaa yhdessä Drake Hogestynin näyttelemän John Blackin kanssa yhden sarjan rakastetuimpia superpareja. 1995 Hall tuotti ja näytteli tv-elokuvassa Never Say Never: The Deidre Hall Story, joka kertoi Hallin vaikeuksista tulla äidiksi. Marraskuussa 2008 tiedotettiin, että Deidre Hall ja hänen vastanäyttelijänsä Drake Hogestyn ovat saaneet potkut sarjasta. Heidän viimeinen esiintymisensä tulisi olemaan tammikuun 23. päivänä 2009. Hallin ja Hogestynin fanit reagoivat asiaan kiivaasti.
Yksityiselämä
Hall on ollut naimisissa kolme kertaa:
Philipp Stamma
Philip Stamma (n. 1705 Aleppo - n. 1755 Lontoo) oli merkittävä syyrialainen shakkipelin edistäjä ja huomattava pelaaja Lontoossa Slaughter's Coffee Housessa, joka oli Englannin shakkielämän keskus 1700-luvulla. Hän kirjoitti yhden maailman ensimmäisistä shakkikirjoista: Essai sur le jeu des échecs vuonna 1737 Pariisissa. Kirjasta tuli englanninkielinen käännös 1745 nimellä The Noble Game of Chess. Kirjassa on muun muassa käsitelty 74 shakkiavausta. Stamma toi myös loppupeliin huomattavia Lähi-idän näkökantoja eurooppalaiseen shakkiin, erityisesti loppupeliin. Hän toi myös merkitsemistapaan kirjaimet ja numerot. Kuningasgambiitin muunnosta kutsutaan toisinaan nimellä Stamman gambiitti: 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.h4.
Stamma pelasi kuuluisan turnauksen François-André Danican Philidoria vastaan Lontoossa 1745. Kymmenestä pelistä Philidor voitti kahdeksan, Stamma yhden ja yksi päättyi tasan. Pelit eivät ole säilyneet jälkipolville.
Muuten Stammasta tiedetään, että hän oli kuningas Yrjö II:n palveluksessa tehden itämaisten kielten käännöstöitä.
Tertullianus
Tertullianus oli latinankielisen lännen kirkon ensimmäisiä suuria kirjoittajia, ja hänet tunnetaan ”latinalaisen kirkon isänä”. Tertullianus loi kirjallisen tuotantonsa avulla perustan länsimaiselle teologiselle ajattelulle. Hänen ja myöhemmin Cyprianuksen ansiosta latinalaisesta Pohjois-Afrikasta tuli läntisen katolilaisuuden hengellinen keskus.
Tertullianus muotoili ensimmäisenä lännessä varsinaisen kolminaisuusopin. Kysymyksessä hän tuli määränneeksi lännen trinitaarista ja kristologista ajattelua seuraaviksi vuosisadoiksi. Hän toi termin pyhä kolminaisuus (latinan trinitas) kristilliseen sanastoon, ja esitteli siihen liittyvän ajatuksen kolmesta persoonasta, mutta yhdestä olemuksesta (latinan tres personae, una substantia, kreikan treis hypostases, homoousios).
Noin kymmenen vuotta uskoontulemisensa jälkeen Tertullianus siirtyi vuonna 207 montanolaisuuteen. Tämän jälkeen häntä pidettiin kirkossa luopuneena skismaatikkona. Siksi häntä ei koskaan julistettu pyhimykseksi katolisessa kirkossa.
Elämä
pienoiskuva|oikea|200px|Tertullianus. Tertullianuksen elämästä tiedetään vain vähän, ja nekin tiedot ovat peräisin lähinnä hänen teoksiinsa tehdyistä viittauksista, sekä Eusebiuksen Kirkkohistoriasta ja Hieronymuksen teoksesta De viris illustribus.
Tertullianuksen isä toimi Rooman armeijan kenturiona (centurio proconsularis) Afrikassa. Hän oli naimisissa, mikä tulee ilmi hänen kahdesta kirjastaan, jotka hän on omistanut vaimolleen.
Tertullianus syntyi Karthagossa noin vuonna 155. Hän oli oppinut, joka oli saanut koulutuksen juristiksi. Roomalainen Afrikka oli useiden tunnettujen puhujien koti, ja tämä näkyy myös Tertullianuksen saamissa vaikutteissa, kuten arkaaisissa sanoissa, käytetyissä vertauskuvissa ja kiihkeässä tyylissä. Tertullianus kirjoitti kreikaksi ainakin kolme kirjaa, joihin hän itse viittaa. Nämä teokset eivät kuitenkaan ole säilyneet. Hänen pääaineensa oli ollut oikeustiede, ja se näkyy hänen käyttämässään järkeilyssä.
Tertullianus kääntyi kristinuskoon noin vuonna 193, minkä syyksi on arveltu hänen kirjoitustensa pohjalta kristittyjen marttyyrien rohkeus vainoissa. Tapauksen on täytynyt olla äkkinäinen, ja se on muuttanut hänen luonteensa kertaheitolla. Hän sanoi itse, ettei hän voinut kuvitella todellista kristillistä elämää ilman vastaavaa, radikaalia kääntymystä: ”kristityiksi tullaan, ei synnytä”.
Pohjois-Afrikan kirkko
Tertullianus saattoi Pohjois-Afrikan kirkon yleiseen tietoisuuteen ja ansiokkaasti edisti latinalaisen kristillisyyden syntymistä. Hänen kirjallinen tuotantonsa vaikutti suuresti Pohjois-Afrikan kirkon voimakkaaseen kasvuun ja piispan seurakuntia oli pian jokaisessa kaupungissa. Tertullianuksen ja myöhemmin Cyprianuksen ansiosta latinalaisesta Pohjois-Afrikasta tuli läntisen katolilaisuuden hengellinen keskus. Hän sai Karthagon kirkossa seurakunnanvanhimman toimen.
Länsimainen teologia
Tertullianus loi kirjallisen tuotantonsa avulla perustan länsimaiselle teologiselle ajattelulle. Tertullianus kumosi kiivaasti teologisen spekulaation ja tuomitsi ankarasti filosofian. Kaikesta huolimatta Tertullianus käytti filosofiaa puolustaessaan kirkon perinnettä sen kieltäjiä vastaan. Hän ei kuitenkaan liittynyt keskiplatonismiin, vaan lännessä vallitsevaan eklektiseen stoalaisuuteen, samoin kuin myös muut latinalaiset teologit Augustinukseen saakka. Tertullianus omaksui stolalaisuudesta käsitteitä ja olennaisia ajatuksia, jotka hän nivelsi omaan kristinuskon käsitykseensä. Hänen ajattelu kohdistui ensisijaisesti käytännön uskonnollis-eettisiin ongelmiin.
Pelastushistoriallinen kolminaisuusoppi
Tertullianus muotoili ensimmäisenä lännessä varsinaisen kolminaisuusopin. Kysymyksessä hän tuli määränneeksi lännen trinitaarista ja kristologista ajattelua seuraaviksi vuosisadoiksi. Tertullianus hylkäsi modalistisen monarkianismin, koska se veti Jumalan alas luotuun maailmaan ja hävitti luojan ja luodun välisen eron. Samalla hän piti kiinni monoteismista ja pelastuksen jumalallisesta luonteesta. Nämä vaikuttimet olivat hänen ns. ekonomisen eli pelastushistoriallisen kolminaisuusopin takana.
Siirtyminen montanolaisuuteen
Hän perusti montanolaisuuden sisälle ryhmän, tertullianismin, joka oli jäljellä vielä kirkkoisä Augustinuksen aikana. Augustinuksen mukaan Tertullianus olisi palannut katoliseen uskoon ennen kuolemaansa, mutta tämä on epäuskottavaa.
Katolisesta uskosta poikenneista uskomuksistaan huolimatta Tertullianus jatkoi edelleen taistelua harhaoppeja, kuten gnostilaisuutta, vastaan.
Yleistä
Tertullainuksen kirjallinen tuotanto käsitteli kirkkoa askarruttavia kysymyksiä ja oli hyvin laajaa. Tertullianus laati puolustuskirjoituksia pakanuutta ja Rooman keisarivaltaa vastaan ja oli eturintamassaa Markionia, gnostikoita ja monarkianismin kannattajia vastaan. Tertullianukselta on säilynyt 31 teosta sekä joitakin katkelmia. Noin 15 latinan- ja kreikankielistä teosta on kadonnut, joitakin niin myöhään kuin 800-luvulla. Muun muassa teokset De Paradiso, De superstitione saeculi ja De carne et anima olivat edelleen tallella sittemmin tuhoutuneessa Codex Agobardinuksessa vuonna 814.
Tertullianuksen kirjoitukset kattavat aikansa teologian kokonaisuudessaan. Niihin lukeutuu apologetiikkaa pakanoita ja juutalaisia vastaan, poleemisia kirjoituksia, politiikkaa ja etiikkaa sekä ohjeita erilaisiin krsitillisen opin ja elämän kysymyksiin. Teokset antavat kuvan alkukristillisen ajan kristillisestä elämästä ja ajattelusta.
Tyyli
Tertullianus osoitti kirjallisessa tuotannossaan hallitsevansa loistavasti latinan kielen. Hän oli kirjoittaja, jolla oli tyylillisten ansioittensa vuoksi erityisasema tuon ajan latinankielisten kirjailijoiden joukossa. Nämä kyvyt tekivät hänelle mahdolliseksi luoda latinalaisen teologian kielen, josta oli nopeasti tuleva koko läntisen kristikunnan omaisuutta.
Kronologia ja sisältö
pienoiskuva|200px|Tertullianuksen teoksen [[Apologeticum alku. Codex Balliolensis 79.]]
Tertullianuksen kirjoitusten aikajärjestystä ei tiedetä täysin varmasti. Joitakin arvioita voidaan tehdä kirjoituksissa esitettyjen montanolaisten näkemysten mukaan, ja muihin kirjoituksiin tai historiallisiin tapahtumiin (kuten Septimius Severuksen kuolema) tehtyjen viittausten perusteella. Markionia vastaan suunnatussa teoksessa mainitaan, että se on kirjoitettu Severuksen viidentenätoista hallitusvuotena.
Apologeettisiin ja polemisiin teoksiin lukeutuvat sellaiset juutalaisia, gnostilaisuutta ja muita harhaoppeja vastaan suunnatut kirjoitukset kuten:
Käytännöllisiä ohjeita puolestaan sisälsivät muun muassa:
Apologeettisten kirjoitusten joukossa Apologeticum on voimakas kristinuskon puolustus pakanoita vastaan ja yksi alkukristillisen kirkon suurimpia perintöjä myöhemmälle kristinuskolle. Se on ensimmäisiä kirjoituksia, joka puolustaa uskonnonvapautta ihmisten erottamattomana oikeutena, ja vaatii kristityille tasapuolista oikeudenkäyntiä ennen kuolemaan tuomitsemista.
Tertullianus oli ensimmäinen, joka alkoi taistella sellaisia syytöksiä vastaan, kuin että kristityt uhraisivat lapsia ehtoollisella ja harrastaisivat insestiä. Hän viittasi vastaaviin rikoksiin pakanauskonnoissa, ja todisti sitten Plinius nuoremman todistukseen vedoten, että kristityt kaihtoivat murhia, haureutta ja muita rikoksia. Hän puhui myös muista pakanallisista tavoista, kuten gladiaattorien lihan syöttämisestä pedoille. Hän esitti, että pakanallisia jumalia ei ole olemassa, ja siksi ei ole olemassa myöskään mitään pakanauskontoa, joka kristinusko uhkaisi. Kristityt eivät osallistu keisareiden typerään palvontaan, vaan tekevät paremmin — he rukoilevat keisareiden puolesta. Kristityillä on varaa tulla kidutetuiksi ja kuolla, ja mitä enemmän heitä poljetaan, sitä enemmän he kasvavat – ”kristittyjen veri on siemen”. Teoksessaan De Praescriptione hän esitti sen perustavanlaatuisen idean, että kirkon ja siitä eronneen lahkon välisissä kiistoissa koko todistustaakka on jälkimmäisellä, sillä kirkolla on hallussaan katkeamaton perintö, ja se on takeena sen totuudesta.
Viisi Markionia vastaan suunnattua kirjaa, jotka on kirjoitettu vuosien 207 and 208 välillä, ovat Tertullianuksen laajimpia poleemisia teoksia. Ne ovat arvokkaita lähteitä gnostilaisuuden ymmärtämiseen. Moraaliopetuksia ja asketismia käsitelleistä teoksista De patientia ja De spectaculis ovat kiinnostavimpia, ja De pudicitia ja De virginibus velandis puolestaan antavat parhaan kuvan Tertullianuksen luonteesta ja ajatusmaailmasta.
Teologia
pienoiskuva|200px|Tertullianuksen koottujen teosten laitos Opera omnia, 1598.
Yleistä
Vaikka Tertullianus olikin oppinut kreikkalaisen filosofian suhteen, hän oli kuitenkin riippumaton sen todellisuuskäsityksestä. Tässä hän eroaa täysin Origeneestä. Origenes eteni platonilaisessa idealismissaan gnostilaisen henkisyyden suuntaan. Tertullianus oli puolestaan käytännöllinen teologi ja realisti. Hän ajatteli Jumalalle ruumiillisen olemuksen ja piti sielua lähtökohdiltaan saatanallisena. Hän halveksi kreikkalaista filosofiaa, ja sen sijaan että olisi ammentanut ajatuksia Platonilta, Aristoteleeltä ja muilta kreikkalaisilta ajattelijoilta, hän julisti nämä harhaoppisten henkisiksi edeltäjiksi. Hän halveksi heidän epäjohdonmukaisuuttaan muun muassa muistuttamalla, että Sokrates, filosofian henkinen isä, vaati kuolinvuoteellaan oppilaitaan uhraamaan kukon Asklepiokselle.
Tertullianus kirjoitti aina velvollisuudentunnosta, tarpeen mukaan. Hän tuntuu olleen vain iloinen siitä, että hänellä oli sellaisia vastustajia kuin Markion ja Prakseas. Vaikka hänen käsittelemänsä ajatukset olivat luonteeltaan hyvin abstrakteja, hän käsitteli niitä aina käytännölliseltä kannalta tehdäkseen näkemyksensä selviksi ja vastustamattomiksi. Todennäköisesti juuri tästä syystä hänen kirjoituksistaan tuli niin perustavia ajan katoliselle teologialle.
200-luvulla muut kirjoittajat eivät viittaa Tertullianukseen. Ensimmäinen viittaus on Lactantiukselta 300-luvun alusta. 400-luvulla Augustinus suhtautui häneen kunnioituksella. Cyprianus ei mainitse Tertullianusta, mutta oli hyvin oppinut hänen teostensa suhteen.
Pelastushistoriallinen kolminaisuusoppi
Tertullianuksen pelastushistoriallisen kolminaisuusopin mukaan Jumala oli esiintynyt kolmena persoonana, jotka Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä muodostivat selvästi saman jumalallisen olennon (} kolme selvästi yksilöllistä ja erillistä esiintymismuotoa. Tertullianus otti huomioon jumalallisen ykseyden ajatuksen sanomalla, että persoonien ero johtui pelastushistoriasta eikä kumonunnut sitä, että he olivat samasta jumalallisesta luonnosta osallisia. Sen tähden ne kukin erikseen edustivat jumaluutta ihmiseen nähden. Tertullianuksen kolminaisuusoppia hallitsi ajatus jumalallisesta ykseydestä, mikä erotti sen idän originistisesta kolminaisuusopista.
Kristologia
Tertullianus käsitteli lähemmin kristologian ongelmaa ja hänen kohdallaan sen aiheutti välienselvittely monarkianismin kanssa. Tertullianuksen mukaan Logos, kolminaisuuden toinen persoona, meni neitsyt Mariaan ja sai hänen kauttaan ihmisen muodon, jolla oli sekä ruumis että sielu. Vaikka jumalallinen logos muodosti lihaksi tulleen Kristuksen persoonallisuutta muodostavan prinsiipin, jumalallinen ja inhimillinen substanssi säilyttivät kuitenkin itsenäisen laatunsa eivätkä voineet uslautua yhteen. Niin ollen inhimillinen substanssi tunsi janoa, nälkää ja kärsimystä, kun taas jumalallinen substanssi ilmoitti totuuden ja teki ihmeitä.
Tertullianus puolusti sekä persoonan ykseyttä että jumalallisen ja inhimillisen luonnon omalaatuisuutta ja itsenäisyyttä. Itsenäisyys merkitsi voimakasta Kristuksen elämän inhimillisen puolen painotusta.
Erityisiä opetuksia
Tertullianuksen pääopit olivat seuraavanlaiset:
Moraaliopetukset
Tertullianus kannatti tiukkaa itsehillintää ja itsekuria, ja hän oli muiden afrikkalaisten isien tavoin yksi varhaiskristillisen kieltäytymisen ja ankaruuden johtavia edustajia. Tämä saattaa olla yksi niistä syistä, jonka vuoksi hän kääntyi montanolaisuuteen joka oli askeettisuudessaan hyvin ankara, ja uskoi millenarismiin (kiliasmiin) ja profeetallisten lahjojen jatkumiseen maan päällä. Hänen ankara suhtautumisensa näkyy ohjeissa, joita hän antoi koskien muun muassa julkisia huvituksia, naisten asemaa ja neitseiden hunnuttamista.
Tertullianus opetti, että saastaiset asiat saastuttavat katsottuna tai kuultuna, ja tämän vuoksi ihmisten ei tule katsoa tai kuunnella sellaisia asioita, joita heidän ei tule itse tehdä. Tästä syystä hän julisti, että kristittyjen tulee pysyä poissa teattereista ja amfiteattereista, sillä niissä esitettiin pakanallisia rituaaleja ja lausuttiin pakanallisten jumalien nimiä, kohtuullisuus, puhtaus ja inhimillisyys olivat sivussa, eikä kristillisten hyveiden vaalijoille ollut sijaa. Naisten tulisi luopua kultakoruistaan ja kallista kivistään ja neitseiden tulisi noudattaa Paavalin naisille määräämiä sääntöjä ja pitää itsensä tiukasti hunnutettuina. Hän ylisti naimattomuutta korkeimpana tilana, varoitti kristittyjä luopumasta selibaatin hyveestä Vestan neitsyiden ja egyptiläisten pappien vuoksi, sekä julisti toisen avioitumisen olevan eräs haureuden laji.
Labsystems
Labsystems Oy oli suomalainen lääketieteen teknologiaa kehittävä yhtiö. Yhtiö tunnetaan Finnpipette-merkkisten pipettien valmistajana. Yhtiön perusti 1972 professori Osmo Suovaniemi. Yhtiön kehittämät teknologiat, monikanavapipetit ja optisesti luettavat 96 kaivon kuoppalevyt ovat nykyään laboratoriotekniikan kansainvälisiä standardeja. Nykyään yhtiö on osa kansainvälistä Thermo Fisher Scientific-konsernia.
Historiaa
Labsystems sai alkunsa 1971 maailman ensimmäisestä portaattomasti säädettävästä pipetistä. Tuotemerkistä Finnpipette tuli pian tunnettu laboratorioissa ympäri maailmaa ranskalaisen Gilsonin ja saksalainen Eppendorfin ohella. Ensimmäistä säädettävää pipettiä Labsystems ei kuitenkaan ymmärretty patentoida, ja pian oli monia kopioita markkinoilla. Vuonna 1979 Labsystems esitteli maailman ensimmäisen monikanavapipetin, joka patentoitiin kattavasti.
Monikanavapipeteistä poiki Labsystemsille toinen päätoimiala, mikrokuoppalevyjen instrumentit. Pienet nestemäiset näytemäärät käsitellään monikanavapipeteillä ja viedään analysaattoriin mikrokuoppalevyillä. 1970-luvun lopulla Labsystems esitteli markkinoiden ensimmäisen mikrokuoppalevyjä käyttävän fotometrin nimeltä Multiskan, joka loi alan uudet kansainväliset standardit ja vei Labsystemsin alan markkinajohtajaksi. Myös mikrokuoppalevytekniikkaan soveltuvissa fluorometreissä Labsystems oli ensimmäinen markkinoilla ja pääsi markkinajohtajaksi. Labsystems kehitti myös vastaavanlaisia luminometrejä.
Labsystems joutui vuonna 1986 SKOP-pankin haltuun. SKOPin konkurssipesä myi vuonna 1993 Labsystemsin brittiläiselle British Life Sciences Ltd. -yhtiölle. Osa yhtiön avainhenkilöistä siirtyi vuonna 1988 perustettuun Biohit Oy:hyn. Vuonna 1997 Life Sciences siirtyi amerikkalaiselle Thermo BioAnalysis Corporationille, ja Labsystemsistä tuli osa maailman suurinta analytiikkalaitteiden valmistajaa.
Vuonna 1998 Labsystemsin liikevaihto oli noin 73 miljoonaa dollaria eli 375 miljoonaa Suomen markkaa. Työntekijöitä oli 530, joista 370 Suomessa. Toimialoja oli neljä: nesteiden käsittely (pipetit ym.), analyysilaitteistot, diagnostiset reagenssit sekä vuonna 1997 ostetun brittiläisen Affinity Sensors -yhtiön myötä optiset biosensorit reaaliaikaisiin mittauksiin.
Vuonna 1999 Labsystemsiin fuusioitiin Koneen tytäryhtiö Kone Instruments Oy, jonka valmistamat analysaattorilaitteet tunnetaan edelleen tuotenimellä Konelab.
Vuonna 2002 yhtiölle valmistuivat uudet 24 000 kerrosneliömetrin toimitilat Vantaalle, jonne muuttivat Labsystemsin entiset toiminnot Herttoniemestä ja Konelabin tominnot Espoon Kivenlahdesta.
Yhtiö valmistaa myös ELISA-testejä, muun muassa keuhkoklamydian tunnistamiseksi.
Timo-Pekka Luoma
Timo-Pekka Juhani Luoma (s. 1. helmikuuta 1975 Vehkalahti) on suomalainen näyttelijä. Hän sai näyttelijän koulutuksensa Venäjän Teatteritaiteiden Akatemiassa. Lukuisien teatteriesiintymisten lisäksi on näytellyt muun muassa sarjoissa Sydänjää ja Salatut elämät, Yle TV1:n viihdeohjelmassa Sinäkö Presidentiksi?, lyhytelokuvissa Pitihän se arvata (2005) ja Luna sekä radiokuunnelmassa Paratiisin portinvartija. Teatterirooleista mainittakoon Peacock-teatterin Eppu Normaalista kertova Linnunradan laidalla -musikaali, Sinisen teatterin Nukkekoti-näytelmän pääosa ja Truffaldinon rooli Teatteri Helsingin Kahden herran palvelija -näytelmässä. Lisäksi hän on esiintynyt Saarioisen mainoksessa sekä Rööperi-elokuvassa.
Josie Maran
Josie Selhorst Maran (s. 8. toukokuuta 1978) on yhdysvaltalainen malli, näyttelijä ja kosmetiikkayrittäjä.
John Barth
John Simmons Barth (s. 27. toukokuuta 1930 Cambridge, Maryland, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Barthin nimi liitetään postmodernismiin Thomas Pynchonin, Robert Cooverin, William H. Gassin ja Donald Barthelmen ohella.
Elämä
Barth aloitti musiikin opinnot, mutta siirtyi pian Johns Hopkinsin yliopistoon opiskelemaan kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1951 ja seuraavana vuonna ylemmän M.A. -tutkinnon. Hän työskenteli Pennsylvanian, Buffalon ja Johns Hopkinsin yliopistoissa sekä vierailevana professorina Bostonin yliopistossa. Hän jäi eläkkeelle akateemisesta virastaan vuonna 1995.
Teokset
Barth on usein kirjoittanut teospareja, minkä hän arvelee johtuvan siitä, että hänellä on kaksoissisar. Ensimmäisiä romaanejaan, The Floating Opera (1956, suom. Uiva ooppera) ja The End of the Road (1958, suom. Matkan pää) Barth kutsuu ”nihilistiseksi komediaksi” ja ”nihilistiseksi tragediaksi”. Niitä leimaa musta huumori ja absurdi maailmankokemus. Ne ovat sukua Jean-Paul Sartren eksistentialistiselle romaanille.
Giles Goat-Boy on allegorinen kehityskertomus, jonka päähenkilö kasvaa vuohesta ihmiseksi ja yliopiston Suureksi Opettajaksi (Grand Tutor). Päähenkilön isä on tietokone, jonka näkökulmasta tarina kerrotaan. Tapahtumat sijoittuvat yliopiston kampukselle, joka jakautuu itä- ja länsiosaan (East Campus ja West Campus), joista vastaavat tietokoneet EASAC ja WESAC (West Campus Automatic Computer). Teoksessa on runsaasti muitakin binaarioppositiopareja, kuten mies/nainen, mieli/ruumis, itä/länsi. Giles työskentelee yliopistossa, joka vertautuu teoksessa universumiin (university/universe). Barth on sijoittanut juonen pohjaksi Joseph Campbellin ja Lord Raglanin tulkintoja sankarimyytistä. Romaania kirjoittaessaan hän piti edessään tehtäväluetteloa, että saisi upotettua kirjaansa kaikki Campbellin Sankarin tuhannet kasvot -teoksessa luetellut myytit.
Lost in the Funhouse (1968) –novellikokoelmaa käytetään yliopistoissa kurssikirjana. Niminovelli on postmodernin kirjallisuuden kulmakiviä ja muun muassa David Foster Wallacen suosikki.
Chimera (1972) ja kirjeromaani Letters (1979) muodostavat käännekohdan Barthin tuotannossa. Yksi Letters-romaanin päähenkilöistä on kirjailija ja muut Barthin aikaisempien teosten henkilöhahmoja tai näiden jälkeläisiä. Letters tarkastelee Yhdysvaltojen historiaa hävinneiden kannalta: intiaanien, Yhdysvaltojen itsenäisyyttä vastaan taistelleiden, sisällissodassa hävinneiden näkökulmasta. Barth kääntää virallisen historiankirjoituksen tavallaan nurin päin.
Sabbatical (1982) ja The Tidewater Tales (1987) muodostavat teosparin, jonka teemoina ovat kirjoittamisen ohella rakkaus ja kuolema.
Barth sai National Book Awardin vuonna 1973 teoksestaan Chimera. Palkinto jakautui kahtia, niin että toinen palkittu oli John Edward Williams.
Näkemykset kirjallisuudesta
Barth on kirjoittanut myös teoreettisia artikkeleita. Hän osallistui 1960-luvulla kirjallisuuden ja romaanin kuolemaa käsittelevään keskusteluun artikkelillaan The Literature of Exhaustion (1967, Uupumuksen kirjallisuus). Siinä hän katsoo, että jos perinteisen romaanin keinot on käytetty loppuun, voivat romaanikirjailijat kirjoittaa fiktiota fiktion kirjoittamisesta ja täten luoda uudenlaista kirjallisuutta. Myöhemmin hän täydensi näkemyksiään esseessään The Literature of Replenishment (1979, Uuden runsauden kirjallisuus). Barth katsoo esimerkiksi Italo Calvinon romaanin Kosmokomiikkaa (1965) ja Gabriel García Márquezin teoksen Sadan vuoden yksinäisyys (1967) edustavan uudenlaista kirjallisuustyyppiä, joka täydentää vanhaa ja väsähtänyttä kirjallisuutta. Barthille esimerkiksi Samuel Beckettin ja Vladimir Nabokovin teokset edustavat jo keinonsa loppuun käyttänyttä kirjallisuutta, joka tuntuu kulkevan kohti omaa kuolemaansa.
70 Pine Street
American International Building eli 70 Pine Street on pilvenpiirtäjä Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New Yorkissa, Manhattanilla. Se on rakennettu vuosina 1930–1932 ja edustaa arkkitehtuurin art deco -tyylisuuntaa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehtitoimistot Holton & George ja Clinton & Russell. Pilvenpiirtäjä on American International Groupin omistuksessa ja siellä toimii yhtiön pääkonttori. Noin 290 metrin korkuisena 66-kerroksinen pilvenpiirtäjä on myös yksi New Yorkin korkeimpia rakennuksia.
Aiheesta muualla
40.70611°N, -74.00833°W
Lichfieldin tuomiokirkko
Historia
Katedraalin historian katsotaan alkavan piispa Chad Mercialaisesta, joka siirsi piispanistuimen Lichfieldiin. Hänet on haudattu nykyisen rakennuksen alla sijaitsevaan anglosaksien aikaiseen kirkkoon.
Tom Ripley
Thomas ”Tom” Ripley on fiktiivinen henkilö, joka esiintyy viidessä Patricia Highsmithin vuosina 1955–1991 kirjoittamassa rikosromaanissa. Romaanisarja tunnetaan yhteisnimellä Ripliadi. Tom Ripley on taiteesta kiinnostunut rikollinen ja omatuntoa vailla oleva psykopaatti.
Ripley-romaanien pohjalta on valmistunut joukko elokuvia sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa, ja Tom Ripleytä on niissä esittänyt joukko tunnettuja näyttelijöitä.
Keuhkoklamydia
Keuhkoklamydia on hengitystieinfektio, jonka aiheuttaa Chlamydophila pneumoniae -bakteeri. Bakteeri tunnettiin aiemmin myös nimellä Chlamydia pneumoniae.
Keuhkoklamydian oireita ovat hitaasti alkava ja pitkään jatkuva yskä, lihassäryt ja usein myös keuhkokuume. Tartunta tapahtuu hengitysteitse. Arvioiden mukaan jokainen suomalainen sairastaa pari kertaa elämänsä aikana keuhkoklamydiainfektion. Hoitona käytetään antibiootteja.
Nauha
Nauha on tekstiilituote, joka on litteä ja enintään 20 cm leveä. Se on kudottu tai punottu tai myös voitu liimata tekstiilimateriaalista. Nauhoja käytetään tukemiseen ja kiinnitykseen, ja myös koristeina vaatetuksessa ja sisustuksessa sekä monenlaisessa muussa käytössä. Ne ovat vanhimpia kutomalla valmistettavia tuotteita. . Erikoiskäyttöön tarkoitettuja nauhoja ovat muun muassa vaatetuksessa käytettävät sukkanauha, hiusnauha ja kengännauhat, mittavälineenä käytettävä mittanauha ja kirjoituskoneiden mustenauha.
Béost
Béost on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 197 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Béostin pinta-ala on 44 neliökilometriä.
A1 Meksikon Grand Prix 2008
A1 Meksikon Grand Prix 2008 oli A1 Grand Prix -kauden 2007–2008 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 16. maaliskuuta Autódromo Hermanos Rodríguezin moottoriradalla Meksikossa.
Stocznia Szczecińska Nowa
right|thumb|200px|Szczecinin sijainti Puolassa.
Stocznia Szczecińska Nowa on telakka Szczecinissä, Puolassa. Vuoteen 2002 saakka telakka tunnettiin nimellä Stocznia Szczecińska Porta Holding S.A. tai ''Stocznia im. Adolfa Warskiego''. Stocznia Szczecińska Nowa on erikoistunut rakentamaan konttialuksia, kemikaalitankkereita, monikäyttöisiä aluksia ja conro-aluksia (kontti- ja ro-ro-aluksen yhdistelmä). Telakka työllistää noin 4 400 ihmistä, ja sen toiminnanjohtajana on Andrzej Markowski. Stocznia Szczecińska Nowalle on myönnetty ISO 9001:2000 -sertifikaatti.
Erwin Rommel
Rommel tuli tunnetuksi etenkin Saksan Pohjois-Afrikassa taistelleen armeijan Deutsches Afrikakorps’n komentajana. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Erämaan kettu” (Wüstenfuchs,, myös ).
Pohjois-Afrikan retken jälkeen Rommel siirrettiin Ranskaan huolehtimaan sen puolustuksesta liittoutuneiden todennäköisen maihinnousuoperaation varalta. Rommel pakotettiin tekemään itsemurha, koska hänen epäiltiin sekaantuneen Adolf Hitleriä vastaan suunnattuun pommiattentaattiin. Epäilyä ei kuitenkaan ole koskaan pystytty todistamaan perustelluksi.
Erwin Rommel muistetaan loistavana sotataktikkona ja johtajana, mutta myös hänen vastustajiaan kohtaan osoittamastaan ritarillisuudesta ja kunnioituksesta. Hän oli yksi niistä komentajista, jotka kieltäytyivät noudattamasta Hitlerin kommando-käskyä, jossa määrättiin kaikki kiinni jääneet kommandot teloitettaviksi. Rommel hämäsi usein vihollistaan, teki nopeita yllätyshyökkäyksiä ja eteni joskus niinkin nopeasti, että hänen esimiehillään oli vaikeuksia seurata hänen etenemistään kartalla. Hänen onnistui usein hämätä suurikin vihollisjoukko antautumaan, vaikka sillä olisi vielä ollut mahdollisuuksia jatkaa taistelua.
Rommelilla ei ollut kiinnostusta politiikkaan, eikä hän koskaan kuulunut kansallissosialistiseen puolueeseen, johon hän suhtautui varauksellisesti. Rommel piti aluksi Hitleriä vahvana johtajana, joka voisi nostaa silloisen Saksan sekasorrosta uuteen loistoon. Natseja hän piti huijareina ja pyrkyreinä, joita kerääntyi Hitlerin ympärille. ”Tuntuvat olevan huijareita koko joukko”, oli Rommel sanonut vaimolleen ennen Hitlerin tuloa valtakunnankansleriksi.
Lapsuus ja perhe
Erwin Rommel syntyi Saksassa 15. marraskuuta vuonna 1891 Württembergin osavaltiossa Heidenheimissa, joka sijaitsee noin 45 kilometrin päässä Ulmin kaupungista. Hänet kastettiin kaksi päivää syntymänsä jälkeen. Hän oli nelilapsisen protestanttisen perheen toinen poika. Rommelin isä Erwin Rommel vanhempi oli opettaja ja Aalenin oppikoulun rehtori. Rommelin äiti Helene (synt. von Luz) oli paikallisen korkea-arvoisen virkamiehen tytär. Heillä oli Erwinin lisäksi kaksi poikaa, Karl ja Gerhard, ja tytär nimeltä Helene.
Rommel oli kalpea nuorukainen, joka sairasteli usein. Hän ei ollut erityisemmin kiinnostunut sotilasurasta, vaan haaveili lentomekaanikon ammatista. Neljätoistavuotiaana hän rakensi ystävänsä kanssa täysimittaisen purjelentokoneen. Myöhemmin hän ylpeili monesti sillä, että koneella pystyi lentämään, vaikkakaan ei kovin pitkää matkaa. Vuonna 1910 Rommel liittyi isänsä vaatimuksesta paikalliseen 124. jalkaväkirykmenttiin, josta hänet lähetettiin pian kadettikouluun Danzigiin. Kadettikoulun aikana Rommel tapasi tulevan vaimonsa Lucie Maria Mollinin vuonna 1911. Rommel valmistui saman vuoden marraskuussa ja ylennettiin luutnantiksi vuonna 1912. Rommel ja Lucie menivät naimisiin vuonna 1916, ja kahdentoista avioliittovuoden jälkeen heille syntyi poika, Manfred. Perheonnea kuvaavat Rommelin rintamalta lähes päivittäin lähettämät kirjeet.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943, sotatilanteen jo käännyttyä Saksaa vastaan ja liittoutuneiden aloitettua saksalaisten kaupunkien pommittamisen, Rommelin huoli perheestään kasvoi. Lucie ja Manfred asuivat tuolloin Wiener Neustadtissa lähellä Messerschmittin lentokonetehtaita. Rommel tiesi yli 40 000 siviilin kuolleen Hampurin pommituksissa. Rommel soitti Lucielle ja käski tämän koota ja siirtää arvokkaimman omaisuutensa hyvissä ajoin turvaan. Hän luetteli Lucielle esineitä, jotka hän halusi pelastettavan – muun muassa kameransa, metsästysaseensa, perhearkiston, Führerin nimikirjoituksella varustetun valokuvan sekä Japanin lähetystön lähettämän samurai-miekan. Rommel kirjoitti myöhemmin Lucielle ja vaati tätä etsimään uutta asuinpaikkaa mahdollisimman pian. Tullessaan lomalle heidän uuteen kotiinsa Herrlingeniin Rommelilla oli mukanaan Lucielle yllätys: vuoden ikäinen terrieri nimeltään Ajax.
Ensimmäinen maailmansota
pienoiskuva|Rommel valtasi strategisesti tärkeän Mataiur-vuoren puolustajineen ensimmäisessä maailmansodassa. Tästä uroteosta hänelle myönnettiin [[Pour le Mérite.]]