cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vitali Klytško
Nyrkkeilyura
Myöhemmin Vitali Klytško pääsi ottelemaan raskaansarjan kiistattomasta mestaruudesta Lennox Lewisiä vastaan kesäkuussa 2003. Klytško ei välittänyt vastustajansa meriiteistä, vaan vaihtoi röyhkeästi iskuja mestarin kanssa horjuttaen tätä toisessa erässä. Kolmannessa erässä Klytškon silmäkulma repesi auki molempien miesten jakaessa kovia iskuja. Ottelulääkäri keskeytti kamppailun kuudennen erän jälkeen Lewisin iskun halkaistua Klytškon silmäkulman. Klytško johti keskeytyshetkellä ottelua kaikien tuomarien kirjanpidossa. Lewis oli kuitenkin viidennessä ja kuudennessa erässä saanut jo hienoisen hallinnan ottelusta. Välittömästi ottelun jälkeen kehässä pidetyssä haastattelussa Lewis kuitenkin sanoi, että olisi voittanut Klytškon ilman keskeytystäkin vedoten muun muassa hänen veriseen naamaansa. Lewis lopetti uransa ottelun jälkeen ja Klytško voitti hänen avoimeksi jättämänsä mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä Corrie Sandersista toukokuussa 2004. Tämän jälkeen Klytško säilytti mestaruutensa tyrmäämällä Danny Williamsin joulukuussa 2004.
Klytškon oli seuraavaksi määrä otella Hasim Rahmania vastaan huhtikuussa 2005. Hän kuitenkin loukkaantui harjoitellessaan, ja ottelua jouduttiin siirtämään useaan kertaan, kuten Klytškon uralla monesti aiemminkin, vammojen vuoksi. Nyt kyseessä oli ensin selkävamma ja myöhemmin polvivamma. Klytškolle tehtiin polvileikkaus, josta toipumiseen kestäisi niin kauan, että hän päätti luopua nyrkkeilyurastaan. Kuitenkin tammikuussa 2007 Klytško ilmoitti, että palaisi kehään. WBC-liitto nimesi Klytškon kunniamestarikseen ja näin samalla hallitsevan mestarinsa ykköshaastajaksi, jos hän päättäisi jatkaa uraansa. Klytskon piti kohdata Jameel McCline paluuottelussa 22. syyskuuta 2007, mutta Klytško loukkaantui harjoitellessaan, ja ottelu jouduttiin perumaan. Klytško pyysi vielä vuosina 2006 ja 2009 Lewisiä palaamaan kehään.
Klytško palasi lähes neljän vuoden ottelutauolta kehään vuoden 2008 lokakuussa. Kamppailussa hän kukisti nigerialaisen Samuel Peterin nousten samalla WBC-liiton hallitsevaksi mestariksi. Peterin kulmaus luovutti ottelun kahdeksan erän jälkeen. Klytško puolusti WBC-liiton mestaruutta vuoden 2009 maaliskuussa. Kamppailussa hän voitti sitä ennen vain kerran urallaan hävinneen kuubalaisen Juan Carlos Gomezin. Klytško voitti ottelun yhdeksännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä Gomezin nojaillessa kehäköysiin. Kamppailun aikana Gomezin kasvot vaurioituivat ja hän kaatui seitsemännessä erässä kanveesiin, pystyen kuitenkin vielä jatkamaan ottelua.
Klytško puolusti mestaruutta 26. syyskuuta 2009 Los Angelesin Staples Centerissä tuolloin vielä voittamatonta Chris Arreolaa vastaan ja voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. Kolmannen kerran mestaruutta Klytško puolusti Kevin Johnsonia vastaan. Klytško voitti 12-eräisen ottelun kaikki erät. Klytško puolusti seuraavaksi mestaruuttaan 29. toukokuuta 2010 Albert Sosnowskia vastaan voittaen hänet kymmenessä erässä tyrmäyksellä. Klytško puolusti mestaruuttaan 16. lokakuuta 2010 Shannon Briggsia vastaan ja voitti 12-eräisen ottelun pisteillä. Hän jatkoi mestaruutensa puolustamista 19. maaliskuuta 2011 Odlanier Solisia vastaan voittaen hänet tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Klytško jatkoi voittoisaa mestaruuden puolustamista Tomas Adamekia vastaan 10. syyskuuta 2011, voittaen hänet teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Klytško kohtasi Dereck Chisoran 19. helmikuuta 2012, voittaen 12-eräisen ottelun tuomariäänin. Ammattilaisurallaan Klytško on nyrkkeillyt 46 ottelua. Otteluista hän on voittanut 44, joista 40 tyrmäyksellä, ja hävinnyt yhden. Hän ei ole kertaakaan urallaan joutunut luvunlaskuun.
Poliittinen ura
Kun Klytško luopui ensimmäistä kertaa nyrkkeilyurastaan vuonna 2005, hän päätti pyrkiä Kiovan kaupunginjohtajaksi. Hän sijoittui vuoden 2006 kaupunginjohtajan vaaleissa toiseksi 25 % äänimäärällä häviten Leonid Tšernovetskyille. Samanaikaisesti Klytško kampanjoi puolueensa PORA-ROP:n nimissä Kiovan kunnallisvaaleissa, joissa puolue saavutti 14 paikkaa kaupunginvaltuustossa. Vuonna 2008 Klytško pyrki jälleen kaupunginjohtajaksi ja sai 18 % äänistä. Hän myös johti perustamansa Vitali Klytškon blokin (sittemmin UDAR) kunnallisvaaleihin ja saavutti 10,61 % äänimäärän ja 15 paikkaa.
Klytško oli ehdolla kansanedustajaksi Ukrainan parlamenttivaaleissa vuonna 2012. Klytško pääsi parlamenttiin, kun UDAR-puolue nousi vaaleissa kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi, Alueiden puolueen ja Isänmaan unionin jälkeen.
25. lokakuuta 2013 Klytško ilmoitti asettuvansa ehdolle Ukrainan presidentinvaaleissa vuonna 2015. Erinäisten tapahtumien johdosta presidentinvaaleja aikaistettiin vuodella, ja 29. maaliskuuta 2014 Klytško ilmoitti, ettei aiokaan asettua itse ehdolle vaan tukee liikemies Petro Porošenko n kampanjaa ja pyrkii itse Kiovan pormestariksi.
Rock Against Communism
Rock Against Communism eli RAC oli alun perin 1980-luvulla Yhdistyneessä kuningaskunnassa pidetty konserttikiertue, joissa esiintyi kansallismielisiä ja valkoisten ylivaltaa ajavia rasistisia yhtyeitä. Ensimmäinen RAC-konsertti pidettiin vastaiskuna Rock Against Racism -konsertille. Konsertit pidettiin yleensä salassa Anti-Fascist Action ja Anti-Nazi League -järjestöjen iskujen välttämiseksi. RAC-konsertit järjesti National Front -puolue, pääasiassa järjestäjänä oli Skrewdriver-yhtyeen keulahahmo Ian Stuart Donaldson. Donaldsonin erottua National Frontista RAC-konsertit kuihtuivat vähitellen yhtyeiden siirtyessä Donaldsonin Blood&Honour -järjestön konsertteihin.
Termiä RAC on käytetty sittemmin yleisnimikkeenä koko musiikkityylille. RAC-sanaa ovat käyttäneet muun muassa yhtyeet English Rose ja Brutal Attack nykyhetkeen saakka. Nimestään (”rock kommunismia vastaan”) huolimatta RAC-yhtyeet keskittyvät kommunisminvastaisuuden sijaan yleensä rasismiin ja antisemitismiin. Monet nykyajan "RAC-yhtyeet" ovat ottaneet musiikillisia vaikutteita muun muassa metallista.
RAC Suomessa
Suomessa on ollut RAC-yhtyeitä 1980-luvun lopulta lähtien, joista merkittävimmät ovat Mistreat, Sniper ja Pig Killer.
Helsinkiläinen Hate Crime toimi 1990-luvulta 2000-luvun alkuun, muutamia keikkoja soittanut mikkeliläinen Fatal Strike 1990-luvulta, ja yhden albumin tehnyt jyväskyläläinen White Minority.
Uuden polven RAC-yhtyeisiin kuuluvat mm. helsinkiläinen Civic Duty, järvenpääläinen Marder, kotkalainen South East Street Sweepers , keskisuomalainen Pagan Skull , sekä Vapaudenristi Lahdesta.
Michael Owen (kirjailija)
Michael Owen on usean australialaisen kirjoittajan yhteinen kirjailijanimi. Heitä ovat olleet ainakin R. Wilkes Hunter, J. E. Macdonnell, C. J. McKenzie.
Kiinaviinin uhri
Kiinaviinin uhri on vuonna 1911 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Sitä on pidetty yhtenä Max Linderin parhaista komedioista.
Juoni
Lääkäri määrää sairauden heikentämälle Maxille lasillisen kiinaviiniä joka ilta. Sisäkkö ostaa tavattoman suuren viinilasin, johon mahtuu kokonainen pullollinen. Max tyhjentää lasin ja lähtee ulos. Kaupungilla humalainen Max törmäilee poliisipäällikköön, ministeriin ja kenraaliin, jotka haastavat hänet kaksintaisteluun ja ojentavat käyntikorttinsa. Kadulla poliisit pysäyttävät Maxin ja kantavat hänet vuorotellen käyntikorteissa mainittuihin osoitteisiin. Lopulta Max heitetään jälleen ulos ja kaikki kolme poliisia yhyttävät hänet samaan aikaan.
Tuotanto ja vastaanotto
Kiinaviinin uhri liittyy teemaltaan Linderin sairauteen ja syksyllä 1911 julkaistuun ”toipilaskuvaan” Max paranemaan päin. Tauon jälkeen näyttelijän työtahti oli hidastunut, mutta hänen komiikkansa oli saanut lisää varmuutta. Kiinaviinin uhria pidetäänkin yhtenä Linderin parhaista teoksista. Se perustuu näyttelijän ja hänen avustajiensa tarkoin harkittuun mimiikkaan, josta on suora yhteys myöhempään Charlie Chaplinin tuotantoon. Teknisesti elokuva on vielä kovin alkeellinen, ja se sisältää vain muutamia päähenkilöä korostavia lähikuvia.
Aitana Bonmatí
pienoiskuva|Aitana Bonmatí Aitana Bonmatí (s. 18. tammikuuta 1998) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 14 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Bonmatí edustaa kotimaassaan FC Barcelonaa. Hän voitti Barcelonan joukkueessa Mestarien liigan vuonna 2021.
Kiinaviinin uhri
Tuotanto ja vastaanotto
Elokuva oli suuri yleisömenestys ja se sai kiittäviä arvioita lehdistössä. Vuoden 1911 päättyessä Linderin palkkion kerrottiin nousseen 150 000 frangiin. Hän palasi pian entiseen kiivaaseen työtahtiinsa ja ryhtyi muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta myös itse ohjaamaan elokuvansa.
Kiinaviinin uhria esitettiin helsinkiläisessä Lyyra-teatterissa helmikuussa 1912. Lehtimainoksen mukaan ”tämän arvoista huvinäytelmää ei ole pääkaupungissa nähty eikä tulla näkemään”.
Senja Nuolikivi
Senja Anneli Nuolikivi (o.s. Pusula, s. 26. maaliskuuta 1941 Pieksämäki) on suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Senja Pusula kilpaili hiihtäjänä kolmissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa. Ensimmäisissä olympialaisissaan Innsbruckissa 1964 hän saavutti pronssia Suomen viestijoukkueen avausosuuden hiihtäjänä. Lisäksi hän sijoittui 10 kilometrillä kuudenneksi ja 5 kilometrillä yhdeksänneksi. Oslon MM-kisoissa 1966 hän oli viestissä viides, 5 kilometrillä kahdeksas ja 10 kilometrillä kymmenes. Toinen olympiamatka Grenobleen 1968 toi tulokseksi 4. sijan viestissä, 8. sijan 5 kilometrillä ja 12. sijan 10 kilometrillä. Ruotsin Barbro Tano törmäsi 5 kilometrin kisassa Suomen Senja Pusulan kanssa niin, että Pusula menetti todennäköisesti kisan voiton.
Tatran MM-kisoissa 1970 hän hiihti viestissä pronssia ja sijoittui 10 kilometrillä kymmenenneksi ja 5 kilometrillä 16:nneksi. Vuoden 1972 Sapporon olympialaisissa hän hiihti vain 5 kilometrin matkan ja sijoittui 25:nneksi.
Suomen mestaruuden Pusula voitti urallaan viidesti. Kerran hän voitti niin Salpausselän, Holmenkollenin kuin Faluninkin hiihtokisoissa.
Seuratasolla Nuolikivi edusti Laitasaaren Vetoa. Hän oli Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen vuosina 1976–1982. Ammatiltaan hän oli tuote-esittelijä ja karjatilallinen. Hänen aviomiehensä Ilpo Nuolikivi oli Suomen parhaita yhdistetyn hiihtäjiä 1960-luvun lopulla.
Alfred Krupp
thumb|150px|Alfred Krupp
Alfred Krupp (syntyjään Alfried Felix Alwyn Krupp oli saksalainen teollisuusjohtaja, Krupp-yhtymän johtaja.
Alfred Kruppin vanhemmat olivat Friedrich Carl Krupp ja Therese Krupp. Friedrich oli perustanut vuonna 1811 pienen teräsvalimon nimeltä ''Fried. Krupp''. Hänellä oli suuria suunnitelmia mutta Friedrichin kuoltua 1826 yritys oli suurissa veloissa. Alfred otti isän kuoleman jälkeen 14-vuotiaana yhdessä äitinsä kanssa yrityksen haltuunsa. Seuraavien 15 vuoden aikana yritys pystyi töin tuskin maksamaan työntekijöiden palkat.
Vuonna 1841 Alfred sai keksinnöstään rahaa tehtaan laajentamiseen ja valuteräksen käyttöön. Vuonna 1847 hän teki ensimmäisen tykkinsä valuteräksestä. Lontoon maailmannäyttelyssä 1851 hän esitteli 6 paunan (2,7 kg) kokonaan valuteräksestä tehdyn tykin ja virheettömän 2 000 paunan (907 kg) teräsvalun, painoltaan yli kaksinkertaisen mihinkään aikaisempaan nähden. Kruppin näyttely oli sensaatio insinöörien keskuudessa ja Essenin tehtaista tuli kuuluisa. Vuoden 1851 toinen keksintö, rautatiepyörien tekoa koskeva, tuotti myös voittoa, minkä Alfred sijoitti tehtaan laajentamiseen ja varustamiseen sekä takaaladattavan valuteräksisen tykin kehittämiseen. Alfred uskoi takaaladattavien tykkien ylivoimaan suustaladattaviin nähden, sillä hänen mielestään ne lisäsivät tulen tarkkuutta- ja nopeutta. Näkemys tuli Saksassa yleisesti hyväksytyksi vasta Ranskan–Preussin sodan jälkeen.
Alfred kehitti perheyrityksestä maailmanlaajuisen konsernin joka valmisti Saksan tulliliiton vauhdittamana rautatietarvikkeita ja vetureita mutta ennen kaikkea aseita Preussille ja vuodesta 1871 Preussin yhdistämälle Saksan keisarikunnalle. Krupp oli erityisen tunnettu tykkien valmistajana. Vuodesta 1862 Krupp käytti brittiläistä Bessemer-prosessia teräksenvalmistuksessa ensimmäisenä yrityksenä mannermaalla. Vuonna 1864 Krupp osti Ruhrin alueen kaivoksia turvatakseen raaka-aineensaantiaan.
Idström
Idström on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Riigivanem
Riigivanem eli valtionvanhin oli Viron valtionpäämies vuosina 1920–1937. Vuosina 1920–1934 riigivanem hoiti myös pääministerin tehtäviä.
Marilyn Chambers
thumb|Marilyn Chambers vuonna 2005.
Hän sijoittui kuudenneksi AVN:n 50 parasta pornonäyttelijää-listassa ja pääsi Playboyn 100 vuosisadan parhaan seksinäyttelijöiden joukkoon vuonna 1999. Vaikka hänet muistetaan etupäässä pornoelokuvistaan, hän siirtyi onnistuneesti Hollywoodiin, ja häntä on kutsuttu "pornon kuuluisimmaksi mainstreamnäyttelijäksi". Hän työskenteli myös Ivory Snow’n puhdistusainemainosten mallina.
Behind the Green Door
Chambers lähti Los Angelesiin ja San Franciscoon Roz Kellyn kanssa mainostamaan pikkuelokuvaa *The Owl and the Pussycat* (1970). Hän ei saanut osia lukuun ottamatta alastonkohtausta Sean S. Cunninghamin Togetherissä (1971). Hän työskenteli sekä yläosattomana tarjoilijana että alastontanssijana. "Muutin San Franciscoon koska kuvittelin sen olevan viihdemaailman pääkaupunki, mitä se todellakaan ei ole", hän sanoi.
Chambers etsi turhaan töitä teatterista ja tanssiryhmistä. 1972 hän näki San Francisco Chroniclesissa ilmoituksen "suurelokuvan" näyttelijähausta. Hän saapui koenäytökseen, jossa kävi ilmi että kyse on pornoelokuvasta nimeltä Behind the Green Door. Hän aikoi jo poistua, kun tuottajat Artie ja Jim Mitchell huomasivat hänen muistuttavan Cybill Shepherdiä. Chambers ei lukenut käsikirjoitusta, koska halusi roolihahmonsa kokevan elokuvan yllättävät käänteet aidompina.
Rabid
Chambers voitti pääosan David Cronenbergin halpatuotannossa Rabid, joka julkaistiin 1977. Cronenberg sanoi halunneensa Sissy Spacekin rooliin, mutta studio esti sen aksentin vuoksi. Ohjaajan mukaan idea Chambersin pääosasta tuli tuottaja Ivan Reitmanilta, joka oli kuullut Chambersin etsivän mainstream-roolia. Reitman arveli, että markkinointi olisi helpompaa eri alueilla, jos pääosassa olisi tunnettu pornotähti. Cronenberg sanoi myös, ettei ollut nähnyt Behind the Green Dooria ennen valinnan tekemistä.
Kamen
Kamen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Westfalenin alangon eteläreunalla Ruhrin alueen itäosassa välittömästi Dortmundin koillispuolella. Vuoden 2022 lopussa Kamenissa oli 43 058 asukasta. Kaupungin halki, keskustan eteläpuolitse virtaa 32-kilometrinen Seseke-joki. Kamenin naapurikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Bergkamen, Hamm, Bönen, Unna, Dortmund ja Lünen.
Historia
Nykyisen Kamenin alueella on ollut ihmisasutusta jo neoliittisella kaudella. Alueelta on löytynyt todisteita myös roomalaisasutuksesta kristillisen ajanlaskun alusta ja kansainvaellusten ajalta 400- ja 500-luvuilta. Varhaisin asiakirjamaininta Kamenista on vuodelta 1050. Kaupunki muodostui vähitellen useista toisiinsa kiinnikasvaneista kylistä, mikä näkyy edelleen epäsäännöllisenä ruutukaavana. Kaupunginmuuri valmistui vuonna 1243. Kamenille myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1346. Keskiajan lopulla kaupungin pinta-ala oli noin 29 hehtaaria ja väkiluku noin puolitoista tuhatta. Hansa-liiton rappeutumisen myötä myös Kamenin taloudellinen merkitys alkoi vähentyä 1400-luvun lopulta alkaen. Kaupungin alennustilaa pahensivat suurpalot, joita sattui runsaasti 1400-luvulta aina 1700-luvulle. Kulkutaudit, kuten rutto, verottivat väkilukua. Kamen taantui kaupunkipahaseksi, jonka asukkaat saivat elantonsa enimmäkseen maataloudesta. Pysähtyneisyyden aika päättyi kaivosteollisuuden myötä 1800-luvulla, ja väkiluku kääntyi voimakkaaseen kasvuun. 1980-luvulla kaivosteollisuus tuli tiensä päähän.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|Pauluskirkon torni on Kamenin tunnusmerkki. Pauluskirkon hiekkakivestä rakennettu torni on peräisin 1100-luvulta, kun taas kirkon laiva edustaa uusromanttista tyyliä vuosilta 1844–1849. Pauluskirkon tornin vinosta katosta on tullut Kamenin tunnusmerkki. Weiße Straße ja Alter Markt sijaitsevat ydinkeskustassa, ja niitä reunustavat hyvin säilyneet ristikkotalot, kuten Rathausapotheke, joka on yksi harvoja ristikkotaloja, jossa on avoin kolonnadi. Heeren-Werven kaupunginosassa sijaitsee 1606 valmistunut varhaisbarokkinen Heerenin linna. Methlerissä sijaitsee puolestaan 1100-luvulta peräisin oleva myöhäisromanttinen hallikirkko, Margareetan kirkko (saks. Margaretenkirche). Se on rakennettu vanhemman kirkon raunioille, joiden alkuperä ulottuu luultavasti 1000-luvun vaihteeseen.
Vuonna 1846 valmistunut Seseke-joen silta (, jota kutsutaan myös nimellä Fünf-Bogen-Brücke) kuuluu Saksan vanhimpiin yhä käytössä oleviin rautatiesiltoihin. Seseken silta ja Karl Friedrich Schinkelin luonnoksen pohjalta rakennettu Kamenin rautatieasema (1848) sijaitsevat Ruhrin alueen teollista historiaa esittelevän Route der Industriekultur -reitin varrella, joka puolestaan on osa laajempaa temaattista kokonaisuutta nimeltään Euroopan teollisen perinteen reitti,.
Talous ja liikenne
Kamen on tunnettu gastronomiastaan. Keskustan baarit, ravintolat ja kapakat houkuttelevat asiakkaita myös kaupungin ulkopuolelta. Kaivosyhtiö Bergwerk Ostin ("Zeche Monopol") entiselle sijaintipaikalle on rakennettu teknologiapuisto. Yhdysvaltalaisella monialayritys 3M:llä ja saksalaisella Kettlerillä on tuotantolaitoksia Kamenissa. Rautatieaseman ympäristössä puolestaan sijaitsee muun muassa hammaspyörävalmistaja Lechleitnerin tuotantolaitos. Keskikaupungilla on vuonna 1857 perustetun säästökassan (Städtische Sparkasse) pääkonttori. Sportzentrum Kaiserau on taasen valtakunnallisesti tunnettu jalkapalloilijoiden ja yleisurheilijoiden harjoittelukeskus.
Kamenin kautta kulkee rautatie Dortmund–Hamm. Etäisyys Dortmundin päärautatieasemalta Kamenin asemalle on 16 kilometriä ja Kamen-Methlerin asemalle puolestaan 12 kilometriä. Kamen tunnetaan vilkkaasta moottoritieristeyksestään, Kamener Kreuzista, jossa yhtyvät moottoritiet A 1 (Lyypekki–Saarbrücken) ja A 2 (Oberhausen–Berliini). Risteys sijaitsee keskustan koillispuolella. Kaupunkialueen halki kulkevat valtatiet B 61 ja B 233. Kamenin sisäistä julkista liikennettä hoitavat useat bussilinjat.
Kuuluisuuksia
Kamenissa syntyneitä tunnettuja henkilöitä ovat muun muassa:
Lisäksi kaupungissa ovat vaikuttaneet muun muassa teologi Hermann Hamelmann (1526–1595) sekä teologi ja kirjailija Anton Praetorius (1560–1613).
Ystävyyskaupungit
Lähde:
Turun kaupunginkirjasto
Turun kaupunginkirjasto (ruots. Åbo stadsbibliotek) on Turussa toimiva yleinen kirjasto. Sen päätoimipiste on Turun keskustassa, VI kaupunginosan alueella sijaitseva Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto. Lisäksi kaupunginkirjastoon kuuluu useita lähikirjastoja sekä kaksi kirjastoautoa. Turun kaupunginkirjasto on osa Vaski-kirjastoja, joka on 18 varsinaissuomalaisen kunnan muodostama kirjastokimppa.
Kirjaston juuret ovat 1860-luvulla, jolloin Turkuun perustettiin yksityisin varoin sekä kansankirjasto että sivistyneistölle tarkoitettu kaupunginkirjasto. Turun kaupunki otti pian molemmat kirjastot haltuunsa, ja vuonna 1912 ne liitettiin yhteen Turun kaupunginkirjastoksi.
Turun kaupunginkirjasto on sekä kokoelmansa että pinta-alansa puolesta yksi Suomen suurimmista yleisistä kirjastoista. Se toimii myös alueellista kehittämistehtävää hoitavana kirjastona (AKE), jonka toimialueena on Varsinais-Suomi ja Satakunta. Turun kaupunginkirjasto toimi aikaisemmin Varsinais-Suomen maakuntakirjastona, kunnes maakuntakirjastot korvattiin alueellista kehittämistehtävää hoitavilla kirjastoilla vuonna 2018.
Kansankirjasto ja kaupunginkirjasto (1862–1912)
Turun kaupunginkirjaston juuret ovat 1860-luvulla, jolloin Turkuun perustettiin yksityisin varoin kaksi eri kirjastoa: kansansivistysaatteen innoittama kansankirjasto sekä oppineelle sivistyneistölle tarkoitettu kaupunginkirjasto. Vuonna 1862 perustettu kansankirjasto toimi aluksi tehtaanisännänrouva Alfthánin talossa Jokikadun varrella. Kirjasto oli auki vain muutaman tunnin viikossa, ja kukin asiakas sai lainata yhden kirjan kerrallaan, sillä kirjoja oli kokoelmassa vain noin tuhat. Lainaaminen oli ilmaista, mutta halukkaat saivat tukea kirjaston toimintaa markan vuosimaksulla. Kansankirjasto joutui pian taloudellisiin vaikeuksiin, ja sen toiminta jouduttiin jopa keskeyttämään hetkellisesti 1870-luvun alkupuolella. Taloudellinen tilanne parani vuonna 1878, kun Turun kaupunki otti kirjaston haltuunsa.
Turusta oli vuoden 1827 Turun palon jälkeen puuttunut myös tieteellinen kirjasto, sillä Turun Akatemia kirjastoineen siirtyi palon jälkeen Helsinkiin. Sivistyneistöä varten perustettiin kuitenkin vuonna 1869 yksityisin varoin tieteellisluontoinen kaupunginkirjasto. Myös kaupunginkirjaston toiminta osoittautui haastavaksi ilman kaupungin apua, ja vuonna 1891 Turun kaupunki ottikin kirjaston hoidettavakseen.
1900-luvun taitteessa molempien kirjastojen tilat alkoivat vähitellen käydä ahtaiksi. Tilanne helpottui vuonna 1903, kun turkulainen kauppaneuvos ja kaupunginvaltuutettu Fredric von Rettig lahjoitti kaupungille rakennuttamansa uuden kirjastotalon. Rakennuksen lisäksi Rettig lahjoitti kaupungille kirjastotoimintaa varten myös 10 000 kirjaa, taidekokoelman sekä huomattavan summan rahaa. Linnankatu 2:een valmistuneen kirjastotalon suunnitteli Rettigin oma vävy Karl August Wrede. Tukholman ritarihuoneesta vaikutteita ottanut rakennus edustaa arkkitehtuuriltaan hollantilaista myöhäisrenessanssia. Työväestölle tarkoitettu kansankirjasto muutti uuden kirjastotalon ensimmäiseen kerrokseen, ja toiseen kerrokseen siirtyi sivistyneistölle tarkoitettu kaupunginkirjasto. Pääovesta kuljettiin toisen kerroksen kaupunginkirjastoon, kun taas kansankirjastoon kuljettiin Linnankadun varrella olevasta sivuovesta, joka on myöhemmin muurattu umpeen.
Kirjastorakennuksen eri kerroksissa toimineet kansankirjasto ja kaupunginkirjasto liitettiin myös nimellisesti yhteen vuonna 1912. Kirjaston uudeksi nimeksi tuli Turun kaupunginkirjasto. Entinen kaupunginkirjaston kerros muutettiin kirjaston opinto-osastoksi, kun taas alakertaan perustettiin kirjaston yleinen osasto.
Kirjastotoiminta laajenee ja nykyaikaistuu (1913–1970)
Turussakin ryhdyttiin 1910-luvulla kehittämään kirjastotoimintaa radikaalisti uuteen suuntaan amerikkalaisen kirjastoaatteen innoittamana. Turun kaupunginkirjaston kirjastonhoitaja Einar Holmberg toi Englannin ja Yhdysvaltain matkoiltaan Suomeen kansainvälisiä oppeja, joita ryhdyttiin pian toteuttamaan myös käytännössä. Suurin osa Turun kaupunginkirjaston muutostöistä valmistui vuonna 1914. Turun kaupunginkirjastossa otettiin käyttöön avohyllyt, kaikille vapaat kotilainat, lastenosasto, pitkät aukioloajat sekä nykyisenkaltainen luokitus- ja luettelointijärjestelmä. Aikaisemmin erilliset ensimmäisen kerroksen naisten ja miesten lukusalit yhdistettiin, ja sanomalehdet kiinnitettiin amerikkalaiseen tapaan telineisiin, joista niitä luettiin seisaaltaan. Linnankadun sivuovi suljettiin pysyvästi, minkä jälkeen kaikki asiakkaat kulkivat kirjastoon pääovesta. Kirjaston käyttösääntöjä myös uudistettiin niin, että lainaamisesta tuli täysin maksutonta ja kaikilla turkulaisilla oli vastedes lainausoikeus. Tämä tarkoitti kirjaston kehittymistä vielä selkeämmin kohti yleistä kansalaiskirjastoa, sillä vuosikymmenen aikana asiakkaiden ja lainojen määrät lähtivät nousuun. Ensimmäinen maailmansota ja sisällissota kuitenkin vaikeuttivat kirjaston toimintaa, ja vuonna 1919 kirjastonhoitajana aloittanut Volter Kilpi huomasikin kirjaston olevan alennustilassa. Kilven aikana kaupunginkirjaston toiminta alkoi jälleen elpyä, mutta hän siirtyi vain muutaman vuoden jälkeen töihin yliopiston kirjastoon.
Asiakasneuvonnassa Turun kaupunginkirjasto oli edelläkävijä: kirjastoon perustettiin Tukholman kirjaston mallin mukaan vuonna 1933 "erikoinen pöytä neuvontaa varten". Vanhassa kansankirjastossa oli toiminut lehtilukusali jo vuodesta 1878 lähtien, mutta 1900-luvun aikana lehtitoimintaa kehitettiin ja laajennettiin aktiivisesti. Jo vuonna 1907 perustettiin lehtiä varten sivulukusali Sofiankadun varrelle, ja myöhemmin lehtilukusaleja perustettiin lisää ympäri kaupunkia. Parhaimmillaan Turussa oli neljä eri lehtilukusalia. Myös lasten kirjastopalveluja kehitettiin ahkerasti. Lapsilla oli ollut jo kansankirjaston puolella oma lukusalinsa vuodesta 1903 lähtien, mutta sen osoittauduttua riittämättömäksi lapset saivat vuoden 1914 muutosten yhteydessä täysin oman osastonsa. Lapset ja nuoret ovat olleet alusta saakka ahkeria kirjaston käyttäjiä.
Uusi pääkirjasto (1971–)
Turun kaupunginkirjaston vanha päärakennus alkoi ajan kuluessa käydä ahtaaksi ja epäkäytännölliseksi. Monia pääkirjaston palveluita jouduttiin tämän vuoksi hajauttamaan eri toimipisteisiin. Musiikkiosasto siirrettiin 1970-luvun alussa vain muutaman vuoden toiminnan jälkeen entiseen maaherran virka-asuntoon Läntisen Rantakadun varrelle. Kirjaston neljä eri lehtisalia yhdistettiin Eerikinkadulla sijaitsevaan Julinin taloon vuonna 1990 perustettuun lehtisaliin. Lastenosasto taas muutti vuonna 1991 tilanahtauden vuoksi Vanhan Suurtorin laidalla sijaitsevaan Hjeltin taloon, jossa se toimi vuoteen 2007 saakka.
2000-luvun aikana Turun kaupunginkirjaston lähikirjastoja on lakkautettu. Martin ja Mikaelin lähikirjastot suljettiin vuonna 2009, ja Lausteen kirjasto sulki ovensa vuonna 2019. Monissa lähikirjastoissa on 2010-luvun aikana otettu käyttöön omatoimiset kirjastopalvelut, jotka ovat jonkin verran vilkastuttaneet asiointia.
Toimipisteet
Turun kaupunginkirjastoon kuuluu pääkirjaston lisäksi kymmenen lähikirjastoa, Skanssin palvelupiste sekä kaksi kirjastoautoa. Omatoimikirjastoja ovat Aunelan, Hirvensalon, Ilpoisten, Nummen, Paattisten, Vasaramäen ja Yli-Maarian kirjastot.
Tilastoja
Turun kaupunginkirjaston tilastot vuodelta 2021:
Kiehuva
Kiehuva on Kouvolan kaupunginosa, tilastoalue ja kylä, Valkealan suuralueella. Se sijaitsee Kouvolan keskustaajaman eteläpuolella, Kouvolan ja Anjalankosken välissä. Asukkaita Kiehuvassa on 440. Kiehuva kuului vuoteen 2009 asti Valkealan kuntaan. Kiehuvasta ja sen lähikylistä käytetään myös nimitystä Kouvolankylä. Kiehuva on osa entistä Valkealan kunnan Kouvolan rekisterikylää.
UMTS
UMTS (, suom. ’maailmanlaajuinen liikkuvan televiestinnän järjestelmä’) on GSM:n seuraajaksi suunniteltu kolmannen sukupolven eli (3G) matkapuhelinteknologia. UMTS otettiin käyttöön Suomessa vuonna 2004 ja muualla vuoden 2005 alussa.
UMTS on alusta asti ajateltu myös datasiirtoon. Datasiirrossa 2G:ssä ovat käytössä GSM-data (2G), GPRS (2.5G) ja EDGE (2.75G), jotka ovat kaikki hitaampia kuin UMTSin perusdata Rel99, joka tarjoaa 384 kb/s latausnopeuden. UMTS-verkko tarjoaa nykyään aiempaa nopeampia datapalveluita. HSDPA (3.5G) ja HSUPA (3.75G) tarjoavat lisää siirtonopeutta lataukseen ja myös verkkoon päin. Yleensä 3.75 tarkoittaa sekä HSDPAa että HSUPAa, jolloin sitä kutsutaan lyhyemmin HSPA:ksi. Jos sekä verkko että päätelaite osaavat HSDPA- tai HSPA-tekniikan ja siirtotarve ylittää verkkoon asetetun kynnyksen ja signaalivoimakkuus on riittävä, siirtyy datayhteys näille tekniikoille ja nopeuden kasvun lisäksi RTT pienenee murto-osaan Rel99-yhteyden RTTstä. Kun dataa ei siirretä, myös HSPA-kelpoiset laitteet pudotetaan perus-UMTSille ja siellä edelleen hitaalle kanavalle antamaan tilaa muille käyttäjille.
W-CDMA on UMTS:ssä käytettävä radiotekniikka. IMS tarjoaa Internet-pohjaisia multimediapalveluita, kuten pikapuhe, IP-puhe, saatavuuspalvelu ja pikaviestit.
Historia
YK:n alaisuudessa toimiva ITU (International Telecommunication Union) käynnisti 1990-luvun lopulla FPLMTS-projektin (Future Public Land Mobile Telephony System). Projektin tavoitteena oli laatia ratkaisumalleja 3G-puhelinjärjestelmää varten. Myöhemmin projektin nimeksi muutettiin IMT-2000 (International Mobile Telecommunication 2000). Ratkaisumalleja oli aluksi useita mutta pääasiassa viime aikoina on päädytty hyödyntämään CDMA2000- ja W-CDMA-tekniikoita.
Maailman ensimmäinen kaupalliseen käyttöön lanseerattu 3G-verkko avattiin Japanissa vuonna 2001, se perustuu FOMA-tekniikkaan, joka ei ole yhteensopiva Suomessa käytössä olevien W-CDMA-verkkojen kanssa. UMTS-verkot tulivat yleiseen käyttöön vuoden 2005 alussa. Monet valtiot, esimerkiksi Saksa, hankkivat isot rahat huutokauppaamalla maansa UMTS-toimiluvat; vastavuoroisesti monet lupia ostaneet operaattorit, muun muassa Suomen Sonera, ajautuivat konkurssin partaalle, kun tekniikka ei ottanutkaan tuulta siipiensä alle odotusten mukaisessa aikataulussa. 3G-huutokaupat on nähty osasyynä teleteollisuuden maailmanlaajuiseen lamaan vuosina 2001–2003.
UMTS-verkot Suomessa
UMTS otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2004. Toimiluvat UMTS-verkkojen rakentamiseen Suomessa on TeliaSoneran lisäksi Elisalla ja DNA:lla. Vuonna 2014 TeliaSoneran 2 100 MHz:n verkko kattoi pääkaupunkiseudun lisäksi suurimmat kaupungit ympäristöineen ja 900 MHz:n verkko suurimman osan Suomesta. Elisan 2 100 MHz:n verkko oli puolestaan suurimmissa kaupungeissa, lähes koko muu Suomi on katettu 900 MHz:n verkolla. DNA:n 2 100 MHz:n verkko kattoi suurimmat kaupungit ja useita pienempiä taajamia. DNA:n 900 MHz:n verkko kattaa lähes koko maan lukuun ottamatta muutamia Kainuun ja Etelä-Lapin alueita. Kaikilla kolmella operaattorilla on Lapin ja Koillismaan erämaa-alueilla laajoja alueita vailla minkäänlaista 3G-peittoa. Vuonna 2014 perustettu Suomen Yhteisverkko Oy rakentaa jatkossa yhteistyössä TeliaSoneran ja DNA:n matkapuhelinverkot Itä-Suomen ja Lapin alueille, jolloin kummankin operaattorin kuuluvuusalueet ovat niissä yhtenevät.
3G-verkot suljetaan Suomessa vuoden 2023 aikana. Lisäksi 3G-verkot suljetaan on tai suljettu 2023 mennessä Norjassa, Tanskassa, Isossa-Britanniassa, Saksassa, Hollannissa, Italiassa, Portugalissa, Kroatiassa ja Kreikassa.
UMTS-verkko
thumb|250px|UMTS-tukiaseman masto. UMTS-verkon tavoitteina oli suunnitteluvaiheessa mm. saada äänen laatu ja palvelut samalle tasolle kuin ne ovat kiinteässä verkossa. Lisäksi tuki sekä piiri- että pakettikytkentäiselle tiedonsiirrolle ja radiokaistan mahdollisimman tehokas käyttö olivat eräitä tavoitteita. Tiedonsiirtokapasiteetin suhteen tavoite oli, että paikallaan olevan laitteen siirtonopeus voisi olla jopa 2 Mbps.
GSM-verkosta eroten UMTS-verkko ei ole yksitasoinen vaan hierarkkinen. Tasot ovat pienimmästä suurimpaan:
UMTS-solun koko määräytyy aktiivisten käyttäjien lukumäärän mukaan.
Nykyään UMTS-verkko on päivitetty HSDPA-tekniikalla tukemaan moninkertaisesti nopeampaa tiedonsiirtoa. Aluksi HSDPA:n maksiminopeus oli 1–2 megabittiä sekunnissa, nyt teoriassa 7–21 Mbps, Dual Carrier-tekniikalla jopa 42 Mbps. HSUPA taas moninkertaistaa nopeuden päätelaitteelta verkkoon päin. Sekä HSDPA että HSUPA myös pienentävät osaltaan vasteaikaa merkittävästi. Päätelaitteelta vaaditaan tuki tekniikalle, käytännössä kaikki uudet puhelimet tukevat HSDPA:ta ja PC-datakortit myös HSUPA:ta.
UMTS-verkon radio-osan nimi on UTRAN (UMTS Terrestrial Radio Access Network). Toisin kuin muissa järjestelmissä UMTS-verkon päätelaitteen lyhenne on UE (User Equipment) ja tukiasemasta käytetään termiä Node B. USIM-termiä (Universal Subscriber Identity Module) puolestaan käytetään UMTS-ympäristössä olevasta SIM-kortista.
UMTS-verkon tietoturvarakenteet muistuttavat hyvin paljon GSM-verkossa käytettäviä ratkaisuja. Toisaalta GSM-verkosta poiketen UMTS-verkon päätelaite voi autentikoida myös verkon eikä ainoastaan toisin päin.
Union Island
Union Island on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni saari Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltiossa Karibianmerellä. Se on kooltaan noin 5,5 neliökilometriä. Union Island sijaitsee noin 70 kilometriä lounaaseen maan pääsaaresta Saint Vincentistä ja saman verran naapurimaan Grenadan pääsaaresta koilliseen.
UMTS
Taajuusalueet
UMTS-taajuusalueista on Euroopassa ja Japanissa käytössä 2 100 MHz alue (band I), joka on tuetuin nykyisissä päätelaitteissa. Joissakin Euroopan maissa, kuten Suomessa, on otettu käyttöön myös 900 MHz alue (band VIII), mikä mahdollistaa verkon laajentamisen edullisemmin, koska lähes koko maan kattavaa 900 MHz GSM-verkkoa varten on jo rakennettu mastopaikat. Matalampi taajuus pidentää signaalin kantamaa, jolloin tukiasemia ei tarvitse rakentaa yhtä tiheään kuin 2 100 MHz alueella. Elisa avasi maailman ensimmäisen kaupallisen 900 MHz taajuudella toimivan 3G-verkon Suomessa marraskuussa 2007. Yhdysvalloissa UMTS-verkkoja on olemassa myös 1 900 MHz (band II) ja 850 MHz (band V) taajuuskaistoille. Monet päätelaitteet tukevat 850 MHz aluetta, mutta vain osa uusista laitteista (vuonna 2009) tuki 900 MHz aluetta.
Puhelimet
Kun UMTS otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2004, puhelinmalleja oli tarjolla vain muutama, kun vuotta myöhemmin niitä oli tarjolla jo yli kymmenen erilaista mallia. Puhelimia valmistivat mm. Nokia, Samsung ja Motorola. UMTS-puhelimien haluttavuutta alensi alkuun UMTS-verkkojen huono kattavuus Suomessa, joten loppukäyttäjälle ei ollut käytännössä hyötyä 3G-puhelimesta. Kysyntää lisäsi mobiilidatan hinnoittelu kuluttajaystävällisempään suuntaan. Lisäksi haastavuutta puhelimien kehittämiseen toi se, että puhelimien tulee olla kooltaan pieniä ja kevyitä, sekä niiden tulee olla helppokäyttöisiä ja vähän virtaa kuluttavia. Lähinnä aasialaiset valmistajat hallitsivat aluksi 3G-puhelimien markkinoita. Nokia kuitenkin onnistui valtaamaan noin 40 prosentin markkinaosuuden vuoteen 2008 mennessä, sen sijaan Motorolan ja Sony Ericssonin myynti kääntyi laskuun. Sittemmin Nokia luopui kokonaan puhelimien valmistuksesta itse myydessään matkapuhelinosastonsa Microsoftille. Vuonna 2007 3G-puhelimien hinnat kytkyliittymissä olivat valmistajasta riippuen pääsääntöisesti 200–800 euroa, käteiskaupalla ilman kytkyliittymää noin 15 % kalliimpia.
Union Island
Union Islandilla on kaksi kylää, Clifton ja Ashton. Kolme neljännestä saaren asukkaista asuu Ashtonissa, mutta Clifton on matkailijoiden kannalta kiinnostavampi. Saaren hiekkarantoja ovat länsirannan Chatham Bay, pohjoisrannan Bloody Bay, Richmond Bay ja Belmont Bay (eli Big Sands).
Saaren korkeimmat kohdat ovat noin 300 korkeudelle merenpinnasta ulottuvat Mount Taboi ja Mount Parnassus.
Historiaa
Alkuperäisasukkaiden, arawakkien ja karibien jälkeen saarta pitivät hallussaan brittiläiset ja ranskalaiset orjakauppiaat ja puuvillaplantaasien omistajat. Saarelle tuotiin satoja afrikkalaisorjia nykyisten Nigerian, Kamerunin, Angolan ja Ghanan alueilta. Aiemmin asukkaat hankkivat elantonsa kalastuksella ja maanviljelyksellä, ja monet saaren miehistä pestaututuivat rahtilaivojen miehistöksi. Nykyisin matkailu on yhä tärkeämpi elinkeino. Suosituin matkailupalvelu on veneiden päivävuokraus huvikalastus- ja sukelluskäyttöön.
Machar (pyhimys)
Machar (500-luku) oli irlantilaissyntyinen pyhimys joka tuli Skotlantiin Ionaan Columban kanssa.
Perry Mason
Perry Mason on amerikkalainen kirjasarja, jonka on kirjoittanut Erle Stanley Gardner. Perry Mason-kirjoja on 85, joista monet on suomennettu. Kaikkien kirjojen loppuratkaisu tapahtuu oikeussalissa yleensä dramaattisten käänteiden jälkeen.
Machar (pyhimys)
Machar saarnasi ensin Mullissa ja myöhemmin Aberdeenin seudun piktien parissa. Häntä on siksi myöhemmin anakronistisesti pidetty Aberdeenin ensimmäisenä piispana. Aberdeen Breviaryn pyhimyslegendan mukaan paavi Gregorius Suuri olisi nimittänyt hänet viimeisiksi elinvuosikseen Toursin arkkipiispaksi, mutta tarina ei ole uskottava.
Perry Mason
Perry Masonista on tehty useita televisiosarjoja ja -elokuvia, joissa useimmissa Masonia näytteli Raymond Burr. Televisiosarjoista ensimmäinen oli 1957–1966 esitetty Perry Mason yllättää.
Machar (pyhimys)
Macharin lähteen vettä käytettiin Aberdeenin katderaalissa kastevetenä. Hänen muistopäivänsä on 12. marraskuuta.
Aberdeenin Pyhän Macharin katedraali (St Machar's Cathedral), jonka paikalla on tiettävästi ollut kirkkorakennus jo 500-luvulla, on nimetty Macharin muistoksi. Pyhän Macharin mukaan on saanut nimensä myös Aberdeenin edustalla oleva Macharin öljykenttä (Machar Oil Field).
Valuuttasuojaus
Valuuttasuojaus on rahoitusriskin hallintaa, jossa vaihtuvien valuuttakurssien negatiivista vaikutusta pyritään vähentämään. Kansainvälistä kauppaa harjoittavat yritykset tekevät valuuttasuojauksia valuuttapositioihin ja merkittäviin kiinteähintaisiin osto- ja myyntisopimuksiin. Valuuttasuojaksella pyritään pienentämään valuuttakurssitappioita.
Valuuttasuojauksia tekevän on päätettävä missä määrin, millä keinoin ja kuinka pitkäksi aikaa liiketoimintaa suojataan valuuttakurssien muutoksilta. Epäsuotuisa valuuttakurssin liike syö yrityksen käyttökatetta. Siten valuuttasuojaukset liittyvät yrityksen käyttökatetavoitteeseen.
Kiinteähintaiset osto- ja myyntisopimukset suojataan yleensä termiineillä.
Newton Aduaka
Newton I. Aduaka (s. 1966 Ogidi, Nigeria) on kansainvälistä tunnustusta saanut nigerialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Aduakan perhe muutti Lagosiin Biafran sodan lopussa. Vuonna 1985 Aduaka matkusi Englantiin opiskellakseen insinööritieteitä, mutta löysi elokuvan ja rupesi opiskelemaan Lontoon kansainvälisessä elokuvakoulussa (London International Film School), josta valmistui 1990. Vuonna 1997 hän perusti Granite Film Works -yrityksen.
Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluu Sierra Leonen sisällissodassa lapsisotilaana toiminutta lasta käsittelevä elokuva Ezra (2007), jonka Aduaka myös tuotti ja osittain käsikirjoitti vuosina 2005-2007. Elokuva palkittiin FESPACO:n Yennengan kultaisella oriilla (parhaan elokuvan palkinto). Ezra voitti lukuisia muitakin palkintoja.
Grong
Grong on Norjan kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Se sijaitsee E6-tien varressa 200 kilometriä Trondheimista pohjoiseen.
Grongin läpi virtaa Namsen-joki, jossa on kolme suurta koskea. Lohenkalastus on tärkeä elinkeino.
Kosto on suloinen
Kosto on suloinen on Betty Thomasin ohjaama ja Jeff Lowellin käsikirjoittama romanttinen komedia vuodelta 2006. Se kertoo kolmesta lukiolaistytöstä, nimiltään Heather, Beth ja Carrie, jotka kuuluvat eri ”klikkeihin”. Heather (Ashanti) on flirttaileva cheerleader, Beth (Sophia Bush) luonnonsuojelija-eläinaktivisti ja Carrie (Arielle Kebbel) koulun monitaituri. Heitä kuitenkin yhdistää yksi asia, he kaikki deittailevat tietämättään yhtä aikaa koulun koripallotähteä, John Tuckeria (Jesse Metcalfe). Kun tytöille selviää totuus, kuvaan astuu juuri kaupunkiin muuttanut Kate Spencer (Brittany Snow), joka auttaa heitä pääsemään tasoihin, tuhoamaan John Tuckerin.
Power of the Dragonflame
Power of the Dragonflame on power metal -yhtye Rhapsodyn vuonna 2002 julkaistu studioalbumi ja "Emerald Sword Saga" -levysarjan viimeinen osa. Albumia on pidetty yhtenä yhtyeen parhaista.
Kappaleet
Kaikki sävellykset: Luca Turilli/Alex Staropoli, paitsi 4. säv. Pierre Attaingnant. Sanoitukset: Luca Turilli.
Vierailevat muusikot
Alex Holzwarth mainitaan levyn kansilehdessä, mutta hän ei äänittänyt albumille rumpuosuuksia.
Veden kovuus
Veden kovuudella tarkoitetaan veden sisältämien kalsium- ja magnesiumsuolojen määrää. Mitä enemmän kyseisiä suoloja, sen kovempaa vesi on.
Merkitys
Käyttöveden kovuus saattaa ilmetä:
Mittaaminen
Veden kovuuden yksikkönä käytetään usein saksalaisia kovuusasteita (°dH), jossa 1 aste vastaa 10 mg/l CaO:ta. SI-järjestelmän mukainen yksikkö on mmol/l. 1°dH = 0,178 mmol/l
Suomessa kallioperä on yleensä hapanta ja maasto karua ja soista, ja vesi siksi pehmeää. Kovaa vettä tavataan satunnaisesti, esimerkiksi Lohjalla, jossa on kalkkikiviesiintymä.
Yleensä oman paikkakunnan veden kovuuden saa selville paikallisen vesilaitoksen nettisivuilta.
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto (ruots. Åbo stadsbiblioteks huvudbibliotek) on Turun kaupunginkirjaston päätoimipiste, joka sijaitsee Turun keskustassa, VI kaupunginosan alueella. Pääkirjastoon kuuluu saman korttelin alueella kolme eri rakennusta: vanha kirjastorakennus, uusi kirjastorakennus sekä entinen maaherran kansliarakennus. Se on selkeästi käytetyin Turun kaupunginkirjaston toimipiste.
Fredric von Rettigin lahjoittamin varoin rakennettu ja K. A. Wreden suunnittelema vanha kirjastorakennus valmistui vuonna 1903, ja se on siitä lähtien toiminut kaikkia turkulaisia palvelevana kirjastona. Vanhan kirjastorakennuksen viereen valmistui vuonna 2007 arkkitehtitoimisto JKMM:n suunnittelema uusi kirjastorakennus. Rakennuksia yhdistää Linnankadun varrella oleva käytävä, josta on kulku myös entiseen maaherran kansliarakennukseen.
Vanha kirjastorakennus
thumb|Vanhan kirjastorakennuksen renessanssityylinen julkisivu
Pääkirjaston vanha rakennus valmistui vuonna 1903. Sen rakennutti ja luovutti Turun kaupungille kauppaneuvos Fredric von Rettig. Rakennuksen suunnitteli hänen vävynsä K. A. Wrede ja se on pinta-alaltaan noin 2 900 m². Se edustaa hollantilaista myöhäisrenessanssia ja sen esikuvana on ollut Tukholman ritarihuone. Kirjastotalon ensimmäisessä kerroksessa toimi työväestölle tarkoitettu kansankirjasto ja toisessa sivistyneistölle tarkoitettu kaupunginkirjasto. Vuonna 1912 nämä kirjastot yhdistettiin Turun kaupunginkirjastoksi.
Vanhaan kirjastorakennukseen sijoitettiin vuonna 2008 valmistuneen kunnostuksen jälkeen kaunokirjallisuus, taiteet ja musiikki. Rakennus sai nimekseen Taiteiden talo. Vuonna 1818 valmistuneen maaherran kansliarakennuksen purkamista mietittiin uuden kirjaston tieltä, mutta Museovirasto ja ympäristökeskus eivät suostuneet kumoamaan vuoden 1991 suojelupäätöstä.
Turun kirjastotalo oli kolmas Suomessa. Turkua ennen oman kirjastotalonsa olivat ehtineet saada ainoastaan Helsinki ja Rauma.
Uusi kirjastorakennus
Vuonna 2007 Turun kaupunginkirjaston pääkirjaston toiminta laajeni vanhan kirjastotalon viereen rakennettuun uuteen rakennukseen. Uuden kirjastotalon suunnittelusta vastasi Arkkitehtitoimisto JKMM Oy, ja sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Asmo Jaaksi. Rakennuksen huoneistoala on noin 5 400 m². Pääasiallisena rakennusmateriaalina on betoni, ja kirjasto on saanut vuoden 2007 betonirakennepalkinnon.
Uudessa kirjastorakennuksessa sijaitsevat lasten alue Saaga, nuorten alue Stoori, Studio ja Tieto-osasto, jossa toimii myös Varsinais-Suomen Eurooppatiedotus.
Uutta kirjastotaloa rakennettaessa noudatettiin nk. prosenttiperiaatetta, jonka mukaan tietty osa rakentamiskustannuksista varattiin kirjastoon tehtäviin taidehankintoihin. Kirjaston yleisötiloihin hankittiin viisi tilausteosta. Teokset olivat Saara Ekströmin Alkukirjain ja Aakkoset, Hans Christian Bergin Visual Vortex - Passage of Events, Hilkka Könösen Vestigia, Ann Sundholmin Hetkinen ja Merja Pitkäsen Esiintymä. Hankitut teokset liitettiin Wäinö Aaltosen museon hallinnoimaan Turun kaupungin taidekokoelmaan.
Café Sirius
Kirjaston rakennuksia yhdistää toisiinsa käytävä, joka kulkee Uutistorin läpi. Uutistorilta on käynti entisessä maaherran kansliarakennuksessa toimivaan Café Siriukseen, jonka yläkerrassa on kokoustiloja.
Lars Pettersson (taidehistorioitsija)
Lars ”Lasse” Karl Johan Pettersson (12. elokuuta 1918 Ruovesi – 4. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka tutki Suomen vanhaa kirkko- ja linna-arkkitehtuuria. Hän laati pro gradu -työnsä Suomen puukirkkojen arkkitehtuurista, ja jatkosodan aikana hänet komennettiin Itä-Karjalan Äänisniemelle, jonka kirkollista arkkitehtuuria hän tutki sodan aikana. Petterson ja hänen työtoverinsa Tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa saivat laadituksi arkkitehtuuripiirrokset 24 puukirkosta ja 97 tšasounasta. Vain yksi kirkko ja yksi tšasouna jäivät tutkimatta. Sodan jälkeen Petterson kirjoitti tämän materiaalin pohjalta saksankielisen väitöskirjan, joka valmistui vuonna 1950 ja ilmestyi tuolloin myös suomeksi ja vuonna 2020 venäjäksi.
Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto
Aiheesta muualla
60.45028°N, 22.27111°W
Lars Pettersson (taidehistorioitsija)
Petterson toimi Helsingin yliopiston taidehistorian professorina vuosina 1951–1981.
Museonjohtaja Susanna Pettersson on hänen lapsenlapsensa.
Luottolimiitti
Luottolimiitti on pankin tai rahoitusyhtiön tarjoama rahoitussopimus, jossa yritys saa nostaa luottoa sovittuun enimmäismäärään asti. Luottolimiitti voi olla myös niin kutsuttu valmiusluottolimiitti (engl. revolving line of credit tai revolving credit facility), jossa yritys saa käyttää luottoa nostaen ja takaisinmaksaen sitä joustavasti. Luottolimiittisopimuksella on yleensä päättymispäivä, esimerkiksi Oriolan luottolimiitti päättyy viisi vuotta sopimuksen solmimisesta. Luottolimiitteihin liittyy kovenantteja, jotka voivat esimerkiksi liittyä nettovelan ja käyttökatteen suhteeseen sekä nettovelkaantumisasteeseen.
SABMiller
SABMiller plc oli kansainvälinen panimoalan konserni, jonka pääkonttori sijaitsi Lontoossa. SABMiller oli liikevaihdolla mitattuna maailman toiseksi suurin panimo, kunnes sen kilpailija AnHeuser-Busch InBev osti yhtiön lokakuussa 2016 yli 100 miljardin dollarin kaupassa.
SABMillerillä oli vuonna 2013 yli 200 olutbrändiä ja maailmanlaajuisesti noin 70 000 työntekijää yli 75:ssä maassa. SABMillerin tunnettuja merkkejä ovat muun muassa Castle Lager, Miller Genuine Draft, Pilsner Urquell, Peroni, Nastro Azzurro, Grolsch, Snow, Tyskie ja Kozel. Oluen lisäksi yhtiö oli merkittävä toimija Coca-Colan pullottajana.
SABMiller tiedotti syyskuussa 2011 ostavansa australialaisen Foster's Groupin. Kauppahinnaksi ilmoitettiin 9,9 miljardia Australian dollaria (noin 7,9 miljardia euroa).
Haittaohjelma
Haittaohjelma on yleiskäsite tietokoneohjelmille, jotka tarkoituksellisesti aiheuttavat ei-toivottuja tapahtumia tietokoneessa tai tietojärjestelmässä. Haittaohjelmia voi jaotella sen mukaan, miten ne leviävät, suoritetaan tai mitä ne tekevät.
Virukset
Vahingollisimpia haittaohjelmia ovat tietokonevirukset.
Alun perin tietokonevirukset tarttuivat vain muihin ohjelmatiedostoihin tai jopa järjestelmän käynnistysohjelmiin, joka sijaitsee levyn tai levykkeen alussa. Myöhemmin ilmestyi makroviruksia, jotka levisivät muun muassa toimisto-ohjelmien komentosarja- eli makrokielen välityksellä. Sähköpostivirukset leviävät sähköpostin liitetiedostojen välityksellä ja osaavat lähettää itsensä eteenpäin koneelta löytyviin osoitteisiin. Virus ohjelmoidaan yleensä tuottamaan haittaa, jolloin se tuhoaa tiedostoja tai tietoja tarkoituksellisesti. Usein viruksen pelkkä leviäminen muihin tiedostoihin, ohjelmiin ja käyttäjille niiden avulla tuottaa haittaa.
Stealth-virukset
Tavallisesti virustartunnan huomaa tiedoston koon muutoksena, yleensä koon kasvuna. Kuitenkin ns. stealth-virukset osaavat naamioida itsensä niin että tiedoston koko ei näyttäisi muuttuneen vaikka virus onkin tarttunut sen perään.
Vakoiluohjelmat
Vakoiluohjelma on ohjelma, joka kerää tietoa, kuten vierailtujen sivustojen osoitteita tai luottokorttinumeroita, ja lähettää ne isännälleen.