cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruostuminen
Suojauspinnoite
Betoni emäksisenä komponenttina suojaa rautaa ruostumiselta. Jos ruostumista betonista huolimatta tapahtuu, saattaa muodostunut ruoste, rautaa tilaa vievämpänä, aiheuttaa betonirakenteeseen halkeamia. Ruostunut betoniraidoitus myös heikentää rakennelujuutta.
Ruosteen poisto
Kevyttä ruostetta voidaan poistaa etikalla; joko liottamalla tai etikkakääreillä.
Vahvempaa ruostetta voi poistaa mekaanisesti, kemiallisesti (esim. fosforihappo) tai elektrolyysillä.
Ruostepinta suojapinnoitteena
Arkkitehtuurissa ja teräsrakentamisessa on ryhdytty käyttämään julkisivu- ja runkomateriaalina ruostepintaista säänkestävää terästä, jonka pintaan muodostuva tiivis oksidikerros estää korroosion jatkumisen syvemmälle. Tekniikan edelläkävijänä toimi amerikansuomalainen arkkitehti Eero Saarinen, joka käytti sitä ensi kerran vuonna 1963 valmistuneessa John Deere -traktoriyhtiön pääkonttorissa Yhdysvaltojen Illinois’ssa.
Autojen ruostuminen
pienoiskuva|Ruosteinen Mercedez-Benz W123 200d Auton ruostumisen ehkäisemiseksi auto täytyy pestä ja vahata säännöllisin väliajoin. Vaha muodostaa suojaavan pinnan. Auton pohjasta kannattaa poistaa lika, joka saattaa sitoa kosteutta. Talvisin, jolloin tiesuola edesauttaa autojen korroosiota, auton peseminen on tärkeämpää kuin kesällä.
Sisämaassa käytettyjen autojen metalliosat ovat usein paremmassa kunnossa kuin rannikoilla käytettyjen autojen. Tämä johtuu rannikoiden kosteammasta ja suolapitoisemmasta ilmasta.
Ruostumiselta suojaa parhaiten auton ruosteenestokäsittely.
Nykyään yhä suurempi osan auton rakenteista valmistetaan galvanoidusta teräksestä, joka on vähemmän korroosioaltista.
Tutkimukset ovat osoittaneet, että ruoste auton korirakenteissa heikentää sen kolariturvallisuutta merkittävästi.
In Beat
In Beat (Parlophone 062-1384911) on Topi Sorsakosken & Agentsin ensimmäinen yhteinen albumi vuodelta 1986. Levy myi tupla-platinaa (125 225 kappaletta) ja on yksi Suomen myydyimmistä kotimaisista äänitteistä. Levyn hittejä ovat muun muassa Surujen kitara, Salattu suru, Eeva sekä Olen yksin. Levystä on myös kasetti (262-1384914) sekä cd-versio (062-1384911).
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen.
ASMR
ASMR tarkoittaa autonomisia, rauhoittavia aistielämyksiä. Ihmiset saavat näitä tuntemuksia etenkin kuulon, näön ja tuntoaistin kautta rauhallisissa tilanteissa. Kaikki ihmiset eivät tunne ASMR-tuntemuksia. ASMR voi ilmetä myös erikoisena kihelmöivänä tunteena, jonka voi tuntea eri puolilla kehoa.
Auditiivinen ASMR
Moni ihminen kokee ASMR-kokemuksia, kun kuulee jonkun puhuvan rauhallisesti. Reaktio on joillakin voimakkaampi, mikäli puhe on kuiskintaa. Kaikenlaiset hiljaiset ja hennot äänet voivat aiheuttaa reaktioita, kuten esimerkiksi pintojen raapiminen tai kirjan kansien koputtaminen sormenpäillä.
Samoin esimerkiksi lintujen laulu ja metsien kohina saattavat aiheuttaa ASMR-reaktioita.
Visuaalinen ASMR
Esimerkiksi käsillä tehtävät hitaat liikkeet saattavat aiheuttaa ASMR-kokemuksia. Katsekontakti ja huomion saaminen lisäävät ASMR-reaktion voimakkuutta.
Terveysvaikutukset
ASMR-kokemuksien on väitetty rauhoittavan mieltä, lievittävän stressiä, nopeuttavan unensaantia ja auttavan unettomuudesta kärsiviä.
Hoitomuodot
ASMR-kokemuksia saa usein elämänsä aikana, mutta ASMR-hoidot perustuvat enimmäkseen YouTube-palvelusta löytyviin ASMR-videoihin sekä -kanaviin. ASMR:sta ei ole tehty perusteellista tutkimusta, joten sitä ei voida pitää lääketieteellisenä hoitona.
Popasnan piiri
Popasnan piiri oli yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä ennen Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollista uudistusta. Piirin väkiluvuksi arvioitiin 40 696 ihmistä (2013). thumb|left|Šypylivkan kylän läpi kulkevan paikallistien näkymä.
Uudempi, lokakuun 2014 ja helmikuun 2015 rajamuutoksien jälkeinen väkiluku oli 50 533, josta kaupunkilaisiksi katsottiin 37 681 piirin asukasta. Luhanskin alueen länsiosassa sijaitsevan piirin hallinnollisena keskuksena toimi Popasnan kaupunki (19 672 as., 2021).
Popasnan piiri lakkautettiin 17. heinäkuuta 2020 annetulla Ukrainan uutta piirijakoa koskevalla lainsäädännöllä. Tässä uudistuksessa Luhanskin alueen piirien lukumäärä laski kahdeksaan. Popasnan piirin pohjois- ja länsiosat siirtyivät osaksi uutta Ukrainan hallitusvallan ohjauksessa ollutta Sjevjerodonetskin piiriä; itä- ja eteläosat puolestaan osaksi kapinallisalueelle perustettua Altševskin piiriä.
Pauli Heikkilä
Pauli Johannes Heikkilä (11. kesäkuuta 1956 Jämsä – 16. tammikuuta 2019 Tampere ) oli suomalainen kirjailija, kuvataiteilija ja sarjakuvantekijä.
Ura
Heikkilä sai vuonna 1998 Puupäähattu-palkinnon sarjakuvasta Vanhat herrat (1982–2002, piirrokset Heikkilä, käsikirjoitukset yhdessä Markku Paretskoin kanssa). Mustavalkoista, koomis-seikkailullista sarjakuvaa julkaistiin alun perin Pahkasika-huumorilehdessä sekä sanomalehtistrippeinä ja pitempinä tarinoina eri antologioissa.
Heikkilä oli liittynyt Pahkasian toimituskuntaan kirjoittaja-kuvittajaksi 1977. Sarjasta Vanhat herrat ilmestyi neljä itsenäistä albumia, joista viimeinen, Taru Vanhoista herroista (2002), yli 200-sivuisena kokoelmana.
Vuosina 1980–83 Heikkilä työskenteli toimittajana Helsingin Sanomissa ja kirjoitti tavallisen lehtityön ohessa muun muassa pakinoita, reportaaseja, esseitä ja musiikkiarvosteluita. Hän oli 1984–1985 sarjakuvalehti Tapiirin toinen päätoimittaja ja art director (myös kolme Tapiiri-albumisarjan käännösjulkaisua). Sen jälkeen hän toimi vapaana kirjoittajana ja taiteilijana (muun muassa käsikirjoituksia, proosaa ja runoutta sekä kuvataidetta ja graafista suunnittelua).
Heikkilä oli koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta (1990) oppiaineinaan tiedotusoppi, sosiaalipsykologia, sosiologia ja taidehistoria. Kuvataiteiden alalla hän on itseoppinut.
Heikkilä opetti journalistiikkaa, luennoi kulttuurintutkimuksesta ja piti sarjakuvakursseja eri oppilaitoksissa.
Kirjallisuus
Heikkilän esikoisromaani on Hibernaatti (2004). Sen päähenkilö on ikuinen ylioppilas Jouko Venho, joka päättää viettää ”elämänsä loman” täydellistä talvilepoa tarjoavassa pensionaatti Resthomessa. Lepokodissa Venho tutustuu sen salaperäiseen johtajaan, talviunitutkija J. E. Strohmiin, jonka oppi talvihorroksesta eli hibernoinnista alkaa kiehtoa häntä. Utopiaromaaneja parodioiva teos on kirjailijan mukaan vastalause juonen, tapahtumisen ylivaltaa vastaan.
Runodialogissa Vuodentulot (yhdessä Hannu Parosen kanssa, 2006) käydään vuoden kestävä runomuotoinen vuoropuhelu, jossa aiheet vaihtelevat henkilökohtaisista tunnoista yhteiskunnallisiin kannanottoihin ja urbaaneihin luontokuviin. Likaiset ja puhtaat runot (2007) on valikoima erityyppisiä tekstejä kolmelta vuosikymmeneltä. Pääpaino on kuitenkin uudemmissa ja aivan tuoreissakin teksteissä.
2000-luvun mittaan ilmestyi Heikkilälle jo 1970-luvulta saakka tyypillistä lyhytproosaa — parodis-satiirisia, paikoin esseistisiäkin huumoritekstejä — muun muassa Pahkasika-julkaisun erikoisnumeroissa sekä kirjallisuus- ja kulttuurilehti 'Kirjon'' ”Musta kulma” -kolumnipalstalla.
Käsikirjoitukset ja näytelmät
Heikkilä teki omakohtaisen, osin kokeellisen dokumenttielokuvan Viimeinen ruutu (Karlik Films 2009, käsikirjoitus ja ohjaus yhdessä Mikko Keinosen kanssa) sarjakuvauransa kahdesta viimeisestä tunnista.
Muu tuotanto
Heikkilän tuotantoon kuuluu lisäksi käyttögrafiikkaa (kuvituksia, kirjan-, lehden- ja levynkansia ja julisteita) sekä kuvataidetta eri tekniikoin öljyväreistä, pastelleista ja guasseista kollaaseihin ja esinekoosteisiin. Hän toimi useiden yhtyeiden laulusolistina (Rytmijalka, Kaukanapoissa, Karibia Orkesteri, Survival, Wäinö Lakki, Tani Tamminen Big Band/TTBB); niille Heikkilä teki myös laulutekstejä ja -käännöksiä.
Kaukanapoissa-yhtyeeltä (Pauli Heikkilä, laulu, lyömäsoittimet; Jukka Mikkola, koskettimet, saksofoni, kitarat; Ari Närhi, kitara) on julkaistu kappaleet Kalkki jäi mainitsematta (Hilse-LP 1979) ja Yökerho/Päivä kaupungissa (Johanna 1981).
Dimitri Klepinine
Dimitri Andrejevitš Klepinin (Дмитрий Андреевич Клепинин; 14. huhtikuuta 1904, Pjatigorsk, Venäjä – 10. helmikuuta 1944, Dora, Saksa) oli venäläissyntyinen, ranskalainen ortodoksipappi. Hän vaikutti Pariisissa toisen maailmansodan aikana, joutui natsien vangitsemaksi helmikuussa 1943 ja menehtyi vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen Doran keskitysleirillä.
Isä Dimitri Klepinine kanonisoitiin yhdessä äiti Maria Skobtsovan kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004. Tämä kanonisointi, jossa lisäksi kanonisoitiin Marian poika Georgi Skobtsov (1921–1944) sekä isä Aleksis Medvedkov (1867–1934) ja Elia Fondaminski (1880–1942), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.
Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Yli-Utos
thumb|275px|Yli-Utosta [[Utosjoki|Utosjoen sillalta itään päin. Joen takana vasemmalla Ylivainion talon pihapiiriä.]] Yli-Utos on kylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Sijainti ja tietoja kylästä
Kylä sijaitsee Utosjoen varrella noin 26 kilometriä koilliseen kunnan keskustaajamasta. Yli-Utos on tyypillinen jokivarteen levittäytynyt kylä, rakennusryhmät ja viljelysmaat ovat levittäytyneet Utosjoen varsille noin viiden kilometrin matkalle. Yli-Utoksen tie erkanee seututieltä 837 Sanginkylän Järvenpään kohdalla ja siitä lähtee Aution ja Potkun suuntaan sivutie noin kilometrin päästä. Yli-Utoksen tien päästä on yhteys metsäautotietä Puokiolle seututie 800:lle.
Kylä asutettiin varhain, mutta vasta 1936 siellä aloitti ensimmäinen, 18-viikkoinen alakoulu. Se toimi viiden vuoden ajan Vuohengin talossa ja sitten viiden vuoden ajan Kinnulan tilalla, kunnes se vuonna 1946 muutettiin supistetuksi kansakouluksi. Koulu toimi vielä Rauhalassa, Niemelässä sekä Kinnusessa, ennen kuin koulurakennus valmistui vuonna 1957. Koulupiiri lakkautettiin 31. heinäkuuta 1966 ja kylä liitettiin ensin Aution ja sitten Sanginkylän koulupiiriin.
Urheilu ja liikunta
Jo 1970-luvulla kylän nuoret miehet kokoontuivat kesäiltaisin pelaamaan jalkapalloa Yli-Utoksen koulun hiekkakentälle, milloin isommalla milloin pienemmällä joukolla. Aika-ajoin ottelut "ylikylän" ja "alakylän" välillä olivat melkoisen kiihkeitä, mutta silti pelaajia riitti. Myös kesäasukkaat olivat tervetulleita pelaamaan. Sanginkylän joukkuetta vastaan pelattiinkin sitten kootuin voimin kovalla taistelu- ja yhteishengellä. Otteluita, puulaakitoimintaa ja yhteisharjoituksia tuli vetämään silloinen Utajärven kunnan liikunnanohjaaja, olympiahiihtäjä Esko Lähtevänoja. Seuran kotikenttä Yli-Utoksella kunnostettiin nurmikentäksi 2006–2007 ja uudistetun kentän avajaisottelu pelattiin 29.8.2007 AC Oulua vastaan. FC Yli-Utos on saavuttanut umpihankifutiksessa kaksi maailmanmestaruutta: vuosina 2007 ja 2008. Jalkapallon halliturnaus Tervareitti-cupin seura voitti vuonna 1992.
Barry George
Ennen murhasyytettä
Georgeä kiehtoi julkisuus jo ennen pidätystä. Hän teki itsestään henkilökohtaiseen käyttöön valokuvia, jossa hän oli SAS-sotilaaksi sonnustautuneena. Hän myös käytti itsestään nimeä Barry Bulsara; "Bulsara" oli Queen-yhtyeen laulaja Freddie Mercuryn todellinen sukunimi. Jo kouluaikanaan hän oli käyttänyt itsestään muusikko Gary Glitterin oikeaa nimeä Paul Gadd.
Yli-Utos
Urheilu ja liikunta
Kylällä toimii urheiluseura FC Yli-Utos päälajeinaan jalkapallo ja futsal. Seura perustettiin virallisesti Utajärvellä 2.3.2005 pidetyssä perustamiskokouksessa. Jalkapallotoiminnan lisäksi seura on osallistunut useana vuonna suopotkupallon, umpihankifutiksen ja beachfutiksen SM- ja MM-kisoihin. Seura järjestää olosuhteisiin nähden laajaa junioritoimintaa, joka ulottuu jalkapallon ja futsalin lisäksi nuorisotoimintaan. Seuran toiminta perustuu erilaisiin avustuksiin ja talkootoimintaan. Seura järjestää vuosittain Utajärvellä pelattavan Mutafutis SM -turnauksen.
Barry George
Ennen murhasyytettä
Georgen pidätyksen yhteydessä paljastettiin, että hänellä oli jo ennestään ainakin jonkin verran rikollista taustaa. Hän oli mm. pyrkinyt murtautumaan Kensingtonin palatsiin, kun prinsessa Diana asui siellä. Hänen hallustaan löydettiin myös luetteloita, joihin oli kirjattu lähes sadan naisen henkilötietoja (mm. osoitteita) ja valokuvia. Diana oli ollut heidän joukossaan. George oli menneinä vuosinaan myös esiintynyt kadulla poliisina väärennettyjen lupakirjojen kanssa. Oikeudenkäynnissä itseään Paul Gaddiksi väittänyt mies oli pukeutunut glam rock -vaatetukseen.
Georgella oli tuomioita seksuaalirikoksista, ja häntä tutkinut psykologi totesi miehen kärsineen erilaisista persoonallisuushäiriöistä. Lisäksi hän on epileptikko.
Murha, tuomio ja vapautus
Juontaja Jill Dando ammuttiin hänen kotinsa lähellä 26. huhtikuuta 1999. Barry George pidätettiin silminnäkijähavaintojen perusteella vasta 15. toukokuuta 2000. Hänet tuomittiin 2. heinäkuuta 2001 elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhasta.
Pieksämäen rautatieasema
Pieksämäen rautatieasema on Suomen rataverkon rautatieasema Pieksämäen kaupungissa. Asemalla risteävät rataosat, sekä
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Poikkirata
thumb|left|250px|Pieksämäen rautatieasema v.1927 Pieksämäen seudun valtiopäiväedustajat, tunnetuimpana Aapeli Häyrinen, olivat olleet tarmokkaasti ajamassa Savon rataa, ja olivat jälleen mukana, kun 1900-luvun alussa keskusteltiin poikkiradan tarpeellisuudesta. Rata yhdistäisi Pohjanmaan, Savon ja Karjalan pitkittäisradat eli emäradat, mutta jälleen linjauksesta oli kiistaa. Kun Savonlinna sai ratayhteyden idästä käsin 1908, tilanne selkeni, ja yhdysrata Savonlinna–Pieksämäki valmistui 1914. Samassa yhteydessä valmistui myös sivuraide Huutokoskelta Varkauteen, ja Pieksämäki muuttui merkittävämmäksi, 3. luokan asemaksi. Jo tätä ennen oli päästy sopuun parhaasta läntisestä linjauksesta poikkiradalle (Suonenjoki–Suolahti-suunta oli kilpaillut Pieksämäen kanssa) ja niinpä rataa päästiin jatkamaan Pieksämäeltä suoraan Jyväskylän suuntaan, jonne se saatiin valmiiksi Suomen itsenäistymisen ja sisällissodan aikoihin 1918. Pieksämäen näin muututtua rataverkon solmukohdaksi korotettiin se 2. luokan asemaksi.
Risteysasema kasvaa
thumb|left|250px|Pieksämäen liikenteenohjauskeskus Poikkiradan valmistuminen merkitsi Pieksämäen aseman muuttumista aiempaa tärkeämmäksi, ja se saikin pian asemaravintolan. Radan läheisyys oli synnyttänyt myös toisen asutuskeskuksen aseman ympäristöön, ja 1920-luvun kuluessa se kasvoi vanhaa Tienristiä isommaksi, muuttuen näin pitäjän keskustaksi. Pitäjästä erotetusta Pieksämäen kylästä tuli kauppala 1930 Pieksämä-nimellä, mutta rautatiehallitus ei muuttanut aseman nimeä. Myöhemmin kaupunginhallituskin muutti mielensä ja Pieksämästä tuli jälleen Pieksämäki 1948. Toisessa maailmansodassa tärkeä risteysasema oli useiden pommitusten kohteena, ja asemaravintolakin paloi. Liikennemäärät jatkoivat kuitenkin kasvuaan niin sodan aikana kuin sen jälkeenkin. Osansa tähän toi myös Varkaudesta Joensuuhun vuonna 1940 valmistunut rata.
Pieksämäen rautatieasema lasketaan osaksi seuraavia rataosuuksia:
Kullimaa
Kullimaa voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja:
Kaarle VIII
Kaarle VIII voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
SAIC Motor
SAIC Motor Corporation Ltd (, lyhyesti SAIC Motor tai SAIC, aiemmin Shanghai Automotive Industry Corporation) on suuri kiinalainen autoteollisuuskonserni. Yhtiö suunnittelee ja valmistaa henkilö-, linja- ja kuorma-autoja ja autoteollisuuden osia, kuten moottoreita, vaihteistoja, voimansiirtojärjestelmiä, autojen sisäverhoiluja, koreja, alustoja ja sähköjärjestelmiä. SAIC Motorin liiketoimintoihin kuuluvat myös huoltotoiminta, autokauppa ja -rahoitus. Yhtiön kotipaikka on Shanghai. Yhtiön osake noteerataan Shanghain pörssissä.
Yhtiö myi yhteensä 5,62 miljoonaa autoa vuonna 2014 ja 5,902 miljoonaa vuonna 2015. Koska Kiinassa valmistettiin yhteensä 24,503 miljoonaa autoa (2015), oli maan suurimman autokonsernin SAIC Motorin osuus 24 % Kiinan autotuotannon kappalemäärästä. SAIC Motor tekee yhteistyötä usean eri muun autovalmistajan, kuten Volkswagenin, General Motorsin ja Ivecon kanssa. Kappalemääräisesti pääosa konsernin tuotannosta tehdään yhteisyrityksissä.
Maailman suurimpien yritysten Forbes Global 2000 -listan vuoden 2015 vertailussa SAIC Motor Corporation katsottiin useilla mittareilla arvioituna Kiinan 19. ja maailman 130. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Kiinan valtio on hallitseva osakkeenomistaja eli yhtiö on käytännössä kiinalainen valtionyhtiö.
Historiaa
Vasta vuonna 1990 nimi Shanghai Automotive Industry Corporation (SAIC) otettiin käyttöön. Tähän lisättiin sana Group vuonna 1995, ja yrityksen nimeksi tuli Shanghai Automotive Industry (Group) Corporation. Yrityksen toiminnot organisoitiin uudelleen vuonna 2004 ja Shanghai Automotive Co. Ltd perustettiin. Vuonna 2007 yrityksen nimi vaihdettiin nykymuotoonsa SAIC Motor Company Ltd.
Merkit
SAIC Motorin omia tai yhteisyrityksen kautta käyttämiä automerkkejä ovat Bao Jun, Buick, Cadillac, Chervolet, Hong Yan, Iveco, Lu ling, Maxus, MG, Roewe, Skoda, Sunwin, Volkswagen ja Yue Jin.
SAIC:in yhteisyritykset
Muita SAIC:in omistamia autoyrityksiä
Muchas Gracias: The Best of Kyuss
Muchas Gracias: The Best of Kyuss on Kyussin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2000. Se sisältää kuusi instrumentaalikappaletta, jotka ovat joko b-puolia tai eivät esiinny yhdelläkään albumilla. Muchas Gracias sisältää 4 live-versiota yhtyeen tunnetuista kappaleista "Thumb", "Conan Troutman" , "Gardenia" sekä "Freedom Run". Kappaleet julkaistiin alun perin hyvin harvinaisella Live at the Marquee -bonus -CD:llä, joka tuli joidenkin Welcome to Sky Valley -levyjen mukana.
Mullin mallin
Kun värielokuva Iloinen Linnanmäki (1960) aiheutti tuottajalleen Itkoselle pettymyksen, hän turvautui mustavalkoiseen materiaaliin ja pelkästään kotimaisiin "kaiken kansan naurattajiin", mutta laski taas väärin, sillä tämänkin yleisömenestys jäi vaatimattomaksi.
Elokuvan käsikirjoitus jatkoi Reino Helismaan tutulla tyylillä, joka oli saanut arvostelijoilta jo vuosia murskaavia arvioita. Esa Pakarinen palasi tässä elokuvassa jälleen Severi Suhosen rooliin. Spede Pasasen ura oli tuolloin voimakkaassa nousussa, ja hänellä oli jo näkyviä rooleja. 1950– ja 1960-lukujen vaihteen suosittu koomikko Osmo Pertola eli Kokemäen Uuno tekee elokuvassa lyhyeksi jääneen uransa ainoan elokuvaesiintymisen. Tyyliltään tämä elokuva on puhdasta rillumareita ja koostui lukuisista musiikkiesityksistä.
Arviot
Aikalaisarvioissa vastaanotto oli yksimielisen kielteinen. Sisältöön ei juuri puututa, mutta esimerkiksi Heimo Kallio (Uusi Aura) toteaa, että jopa iskelmäketjuja katsoo mieluummin kuin tätä kuplettiketjua, sillä niissä on sentään silmänruokaa. Jaakko Tervasmäki (Elokuva-Aitta) huomauttaa että elokuva oli teknisesti hutaisu. Martti Savo (Modest Savtschenko, Kansan Uutiset) toteaa että kun esiintyjät ovat kuvan oikeassa laidassa, "vasemmalla puolella pääsevät oikeuksiinsa Royn yksinkertaisuudessaan nerokkaat (harmaa seinä) lavastukset".
Televisioesityksen yhteydessä arviot ovat saman suuntaisia. Erään kriitikon mukaan käsikirjoituksesta on turha etsiä tolkkua. Köykäistä viihdettä lähes paikallaan pysyvällä kameralla teatterimaisesti toteutettu elokuva on toisenkin arvion mukaan.
Glory Alozie
Glory Alozie Oluchi (s. 30. joulukuuta 1977 Amator, Nigeria) on nykyään Espanjaa edustava pika-aitajuoksija.
Viivi Lehikoinen
Viivi Katariina Lehikoinen (s. 27. elokuuta 1999) on suomalainen juoksija, joka kilpailee pääosin 400 metrin aitajuoksussa.
Hän edustaa helsinkiläistä HIFK-Friidrottia ja hänen valmentajanaan toimii Laurent Meuwly. Aikaisemmin häntä on valmentanut Jussi Ihamäki (2014–2020) ja Mervi Laurén (2012–2015).
Ura
Lehikoinen saavutti kultaa 400 metrin aidoissa vuoden 2015 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Georgian Tbilisissä. Hänen voittoaikansa 57,74 oli kisaennätys ja yli kaksi sekuntia seuraavan kilpailijan tulosta parempi. Aika oli myös kauden kotimainen kärkitulos ja 17-vuotiaiden Suomen ennätys. Hän voitti alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tbilisissä Georgiassa 17. heinäkuuta 2016 Euroopan mestaruuden ajalla 58,28. Kesällä 2017 Lehikoinen saavutti Italian Grossetossa alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa pronssia. Hänen aikansa oli 56,49 sekuntia, mikä oli 19-vuotiaiden Suomen ennätys. Lisäksi hän kuului seitsemänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun ja pitkän viestin alkuerissä. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä. Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi.
Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 Lehikoinen sijoittui neljänneksi uudella 22-vuotiaiden Suomen ennätyksellä 55,42. Samana vuonna hän edusti Suomea Tokion olympiakisoissa karsiutuen alkuerissä ajalla 55,67.
Kesäkuussa 2022 Lehikoinen juoksi Genevessä Sveitsissä, Suomen kaikkien aikojen tilastokakkoseksi ajalla 54,96, joka rikkoi myös Eugenen MM-kisojen tulosrajan. Saman kuun lopulla hän paransi Tukholman Timanttiliigan kilpailussa ennätyksekseen 54,80. Eugenen MM-kilpailuissa Lehikoinen selviytyi välieriin, jossa juoksi uudeksi ennätyksekseen ajan 54,60. Aika oli uusi Suomen ennätys. Lopullisissa tuloksissa hän oli sijalla 13. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän juoksi välierissä Suomen ennätyksen 54,50. Loppukilpailussa hän oli kuudes ajalla 55,58.
Lehikoinen selviytyi Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 400 metrin välieriin. Kesäkuussa 2023 Lehikoinen juoksi Espanjan Huelavassa 400 metrin aitajuoksun Suomen ennätyksen 54,40. Lausannen Timanttiliigassa Lehikoinen sijoittui toiseksi ajalla 54,67. Heinäkuussa 2023 Lehikoinen juoksi Sveitsissä La-Chaux-de-Fondsissa 54,68 rikkoen ensimmäisenä suomalaisena Pariisin 2024 olympialaisten tulosrajan.
Lehikoinen kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran 2016. Hän voitti Suomi–Ruotsi-maaottelun 400 metrin aitajuoksun 2021 ja 2022.
Lehikoinen voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Jyväskylässä 2018, Turussa 2020 ja Lahdessa 2023. Hän juoksi samassa lajissa hopealle Oulun 2016 ja Lappeenrannan 2019 Kalevan kisoissa. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 Lehikoinen osallistui 400 metrin sileälle matkalle ja sijoittui hopealle ennätyksellään 52,99. Hän voitti 400 metrin Suomen-mestaruuden Joensuussa 2022 ajalla 53,02. Hän on saavuttanut viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2017, 2021 ja 2022 sekä hopeaa 2014, 2019 ja 2020. 4 × 100 metrin viestissä hän sai SM-hopeaa 2019, 2020, 2021 ja 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai kultaa 300 metrin aitajuoksussa 2020 Suomen ennätys -ajalla 40,97, 400 metrin juoksussa 2023 ja 4 × 200 metrin viestissä 2017, hopeaa 300 metrin aitajuoksussa ja 4 × 300 metrin viestissä 2016, 400 metrillä 2022 ja 4 × 200 metrin viestissä 2023 sekä pronssia 400 metrillä vuonna 2021.
Lehikoinen oli 400 metrin aitajuoksussa alle 18-vuotiaiden maailmantilastossa vuonna 2015 viides ajallaan 57,74 ja vuonna 2016 neljäs ajallaan 57,65.
Muuta
Lehikoinen harrasti nuorena balettitanssia. Hän valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen urheilulukiosta 2018. Lehikoinen valittiin vuoden nuoreksi helsinkiläisurheilijaksi vuonna 2016 ja vuoden helsinkiläisurheilijaksi vuonna 2023.
Sam the Sham
Domingo ”Sam” Samudio (s. 6. maaliskuuta 1937 Dallas, Texas), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimeltään Sam the Sham, on eläkkeelle jäänyt yhdysvaltalainen rock and roll -laulaja. Hän lauloi useilla top 40 -hittikappaleilla 1960-luvulla, joista huomattavia ovat Billboard Hot 100 -musiikkilistalle päässeet ”Wooly Bully” sekä ”Li’l Red Riding Hood”.
Slovjanoserbskin piiri
Slovjanoserbskin piiri on yksi Ukrainan Luhanskin alueen hallinnollisista piireistä. Sen väkiluvuksi arvioitiin 55 121 ihmistä (2013).
thumb|left|Slovjanoserbskin piirin peltomaisemaa halkaisevia sähkölinjoja. Uudempi, lokakuun 2014 ja helmikuun 2015 rajamuutoksien jälkeinen väkiluku oli 61 834, josta kaupunkilaisiksi luokiteltiin 39 481 piirin asukasta. Luhanskin alueen keskipaikkeilla sijaitsevan piirin hallinnollisena keskuksena on Slovjanoserbskin kaupunkityyppinen taajama.
Park Sung-hwa
Park Sung-hwa (s. 7. toukokuuta 1955 Ulsan) on eteläkorealainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Park pelasi seuratasolla kotimaassaan. Etelä-Korean maajoukkueessa hän pelasi 92 ottelua ja teki niissä 24 maalia vuosina 1974–1984.
Park oli Etelä-Korean alle 20-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana ikäluokan MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2005. Hän valmensi Etelä-Korean olympiajoukkuetta Pekingin olympialaisissa 2008. Hän on toiminut myös Etelä-Korean A-maajoukkueen päävalmentajana.
Peugeot autourheilussa
250px|thumb|Georges Lemaître Peugeot-autossaan vuoden 1894 Pariisi-Rouen-ajoissa. Lemaître sijoittui kilpailussa toiseksi. Peugeot on osallistunut autourheiluun aivan alkuajoista lähtien. Se osallistui viidellä autolla ensimmäisenä autokilpailuna pidettyyn Pariisi-Rouen-ajoon vuonna 1894. Konsernin autot hallitsivat aiemmin melko suvereenisti muun muassa rallin MM-sarjaa. Suomalaisilla kuljettajilla on oma merkittävä osuutensa tässä menestyksessä.
Indianapolis
Peugeot on voittanut kolme kertaa Indianapoliksen 500 mailin ajon. Jules Goux ajoi jo vuonna 1913 Indianapolisissa voittoon Peugeot'lla. Seuraava voitto tuli vuonna 1916 ja kuljettajana toimi Dario Resta, tähän mennessä viimeisin voitto tapahtui seuraavassa kisassa vuonna 1919 (vuosina 1917 ja 1918 kilpailua ei ajettu) ja tällä kertaa Peugeot'ta kuljetti Howdy Wilcox.
Formula 1
Nykyään Peugeot'lla ei enää ole edustusta Formula 1 -sarjassa. Kaudella 1994 Peugeot toimitti moottorit McLaren-tallille, mutta yhteistyö loppui vain yhden kauden jälkeen. Tämän jälkeen Peugeot yhdisti voimansa Jordan-tallin kanssa, mutta kolmen epäonnistuneen vuoden jälkeen Peugeot teki sopimuksen Prost Grand Prix'n kanssa, joka syntyi Alain Prostin ostettua Ligier-tallin itselleen. Näin syntyi täysin ranskalainen F1-talli: niin talli, moottorit kuin toinen kuljettajista (Olivier Panis) olivat ranskalaisia. Vuosina 1998–2000 kestänyt yhteistyö Prost-tallin kanssa ei tuottanut toivottua tulosta, jolloin Peugeot keskitti voimansa takaisin rallipuolelle, mikä onnistuikin paremmin.
1980-luku
205 T16:lla ei ole mitään tekemistä tavallisen 205:n kanssa paitsi ulkoasultaan. T16 on nimittäin 16-venttiilisellä 1,8 -litraisella XU8T turbokoneella ja Boschin K-Jetronic polttoaineensuihkutuksella varustettu nelivetoinen ralliauto, ja siinä on tehoa 440 - 510 hv ja vääntöä 490 Nm. 910 kiloa painava 205 T16 kiihtyi 0-100 km/h nopeuteen alle 3 sekunnissa, niin asfaltilla kuin soralla. Ennen rallitoiminnan aloittamista Peugeot 205 T16:tta rakennettiin 200 kappaletta katukäyttöön FIA:n luokituksen saamiseksi ja myöhemmin vielä 20 autoa lisää evoluutiomallin luokittelemiseksi, joskaan näitä 20 autoa ei koskaan katukäytössä nähty. Katuversiossa tehot oli laskettu 200 hevosvoimaan ja vääntöäkin oli jäljellä enää 255 Nm. B-ryhmän Peugeot 205 T16 ura jatkui voitokkaana muun muassa Paris-Dakar -rallissa Ari Vatasen ajamana ja Rallicrossin Euroopanmestaruussarjassa, jossa Matti Alamäki ja Peugeot 205 T16 olivat lähes lyömätön yhdistelmä.
2000-luku
Peugeot palasi MM-tasolle vuonna 1999 206 WRC-mallin voimin, jossa on 2,0 -litrainen XU9JP4 moottori, jossa tehoja 300 hv ja vääntöä 535 Nm, kuljettajina Peugeot'lla toimivat muun muassa Marcus Grönholm ja Harri Rovanperä. Vuonna 2004 206 WRC mallin tilalle tuli pykälää isompi 307 CC WRC jossa on 2,0-litrainen XU7JP4-moottori jonka teho oli myös saatu irti myös 300 hv mutta vääntöä jopa 580 Nm. Kauden 2005 jälkeen Peugeot vetäytyi uudestaan rallin MM-sarjasta.
Pariisi–Dakar -ralli
Peugeot'lla voitettiin Pariisi–Dakar -ralli neljästi vuosina 1987-1990. Ari Vatanen ajoi Peugeot'lla voittoon kolmesti (1987, 1989 ja 1990). Vuonna 1987 autona oli 205 T16. Peugeot 405 T16 GR -autolla voitto tuli vuosina 1989 ja 1990. 405 T16 GR oli keskimoottorinen nelivetoinen ralliauto joka perustui tekniikaltaan hyvin paljon 205 T16:n. Vuonna 1988 rallin voitti Peugeot 205 T16 -autolla Juha Kankkunen.
Vatanen ajoi 405 T16 GR -autolla myös uuden ennätysajan vuonna 1988 Pikes Peakin mäennousukilpailussa.
Le Mans
thumb|250px|Peugeot 908 #7 vuoden 2007 Le Mans -kilpailun harjoituksissa, kuljettajanaan [[Jacques Villeneuve.]]
Peugeot on osallistunut myös Le Mansin 24 tunnin ajoihin. Ensimmäinen Le Mans ajoihin suunniteltu Peugeot'n auto oli Peugeot 905, jolla ajettiin vuosina 1991-1992. 905:ssä oli 3,5 litran V10 DOHC moottori josta tehoa oli saatu puristettua 670 hevosvoimaa. Ensimmäisellä kaudella molemmat Peugeot-kuljettajat joutuivat lopettamaan kisan kesken, mutta vuonna 1992 Derek Warwickin ja vuonna 1993 Gary Brabhamin johtamat autokunnat ajoivat parannellulla versiolla 905:stä voittoon. Vuoden 1993 kisa oli myös siitä erikoinen että Peugeot otti kilpailussa kolmoisvoiton.
Vuonna 2007 Peugeot palasi Le Mansin ajoihin uudella Peugeot 908-mallilla. Peugeot onnistuikin voittamaan LMP1-sarjan.
Cho Young-jeung
Cho Young-jeung (s. 18. elokuuta 1954 Paju) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Cho pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa Portland Timbersin ja Chicago Stingin joukkueissa.
Etelä-Korean maajoukkueessa Cho pelasi 92 ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1975–1986. Hän pelasi kaksi ottelua vuoden 1986 MM-kilpailuissa.
Cho oli Etelä-Korean valmentajana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999.
Ämmälä (Karvia)
Ämmälä (myös Ämmälänkylä) on kylä Karvian luoteisosassa, Kauhajoen rajalla. Kylä koostuu oikeastaan kolmesta pienestä kylästä: Ämmälästä, Kauhakorvesta ja Urhoperästä. Ämmälän länsi- ja luoteisosassa sijaitsee osa Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoa. Kylän alueella kulkee keskiaikanakin tunnettu Kyrönkankaan kesätie. Tie on nykyisin Tiehallinnon virallinen museotie.
Hastingsin taistelu
Hastingsin taistelu käytiin 14. lokakuuta 1066 Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan ja normannien herttuan Vilhelm Valloittajan välillä. Normannit voittivat taistelun, joka käytiin lähellä Hastingsin kaupunkia suoalueen reunustamalla mäellä. Sen huipulla kasvoi perimätiedon mukaan omenapuu.
Ämmälä (Karvia)
Idän puolella Ämmälä rajoittuu Nummijokeen, Karvianjokeen ja Karvian Kirkkojärveen. Ämmälän kylän Kärpäsneva on suuri viljelyaukea vanhoine latoineen. Karvianjoki tulvii usein ja vesi nousee Kärpäsen pelloille lähes joka kevät. Tämä tulva-alue houkuttelee monia muuttolintuja levähtämään muuttomatkallaan. Keväisin tulvapelloilla saattaa olla satoja joutsenia, hanhia ja kurkia.
Hastingsin taistelu
Joukot ja aseistus
Haraldin joukot koostuivat pääasiassa asevelvollisista, joka oli koottu nopeasti lähiseudulta ja jotka olivat vailla kunnollista aseistusta. Vain viikkoa aiemmin Harald oli kukistanut maahan tunkeutuneet viikingit kovin tappioin Stamford Bridgen taistelussa, ja hänen joukkonsa oli väsynyt ja huvennut. Sotajoukon runko koostui Haraldin henkilökohtaisista sotilaista, jotka olivat hyvin koulutettuja ja aseistettuja jalkamiehiä.
Molemmat armeijat käyttivät saarnipuisia pitkäjousia, normannit lisäksi varsijousia. Nuolten lentorata oli entistä vakaampi niihin lisättyjen sulkien ansiosta. Korkea-arvoiset sotilaat käyttivät rengashaarniskaa. Kaikki sotilaat käyttivät keilamaisia rautakypäriä, joissa oli myös nenäsuojia. Normannit käyttivät myös alkeellisia peitsiä. Taistelukirves oli miekkaa yleisempi ase, koska miekat olivat kalliita. Normanniarmeijalla oli taisteluhevosia, joissa ritarit käyttivät jalustimia pystyäkseen käyttämään aseita ratsunsa selästä.
Puolustusasema
Paavi oli siunannut Vilhelmin sotaretken, minkä seurauksena sotajoukossa oli myös hengenveljiä paavin viiri merkkinään. Haraldin etuna oli puolustusasema Senlac Hill -nimisellä mäellä, jonka hänen miehensä olivat osittain linnoittaneet. Sinne Vilhelmin ratsuväkijoukkojen oli vaikea hyökätä. Lisäksi hyökkäämistä vaikeutti soinen maasto kukkulan ympärillä.
Aamulla 14. lokakuuta Vilhelm joukkoineen marssi kohti englantilaisten asemia. Englantilaisten puolustusrintama oli noin kilometrin mittainen ja sivustojen suojana olivat jyrkät rinteet. Haraldin raskaimmin aseistetut joukot olivat eturintamassa, heidän takanaan oli nostoväki. Puoli kymmenen maissa Vilhelmin torvensoittajat puhalsivat hyökkäysmerkin. Nuolia satoi englantilaisten niskaan ja normannien raskas jalkaväki ja ratsuväki lähtivät liikkeelle.
Huhuja ja oveluutta
Normanneille taistelu oli raskas, sillä heillä oli vastassaan ylämäki. Puolustavat englantilaiset iskivät tapparoillaan hevosia ja surmasivat maahan pudonneet ratsastajat. Pakokauhu oli vallata koko normanniarmeijan ja huhuttiin Vilhelm-herttuan saaneen jo surmansa. Tarinan mukaan Vilhelm valoi joukkoihinsa rohkeutta paljastamalla kasvonsa huutaen: ”Katsokaa minua tarkasti. Olen yhä hengissä ja Jumalan armosta minusta tulee vielä voittaja.” Pian tämän jälkeen normannien ratsuritarit saartoivat ja tuhosivat ne englantilaisjoukot, jotka olivat tehneet murron vasempaan sivustaan. Englantilaisten sivustoja komentaneet Haraldin veljet kaatuivat.
Taistelu jatkui koko iltapäivän. Vilhelm houkutteli englantilaisten asevelvollisia irrottautumaan puolustusasemistaan lavastamalla joukkojensa pakokauhua, jolloin puolustajat lähtivät takaa-ajoon. Silti Haraldin raskaat joukot pysyivät asemissaan ja torjuivat normannien hyökkäykset. Illan hämärtäessä Harald haavoittui, tarun mukaan kasvoihin osuneesta nuolesta. Nähdessään kuninkaansa kaatuvan englantilaiset menettivät taistelutahtonsa ja normannien jälleen hyökätessä englantilaisten armeijan pääosa pakeni kentältä. Vilhelm oli voittanut.
Taistelun jälkeen
Kesti joitakin vuosia, ennen kuin koko Englanti oli normannien vallassa. Tarinan mukaan Vilhelm pystytti telttansa kiivaimman taistelun paikkaan ja söi tukevan aterian välittämättä ympärillä olevista ruumiista. Hän antoi sotilaidensa levätä muutaman päivän. Kun hän taas ryhtyi etenemään, hän ei yrittänyt hyökätä suoraan Lontooseen, koska pelkäsi kaupungin vahvaa puolustusta. Tästä syystä hän valitsi kiertotien Kentin, Pohjois-Hampshiren ja Berkshiren kautta Thamesin yli Wallingfordissa. Englantilaiset murskattiin. Vilhelm kruunattiin 25. joulukuuta 1066 Lontoon Westminster Abbeyssä. Hän rakennutti taistelupaikalle kappelin. Sen alttari pystytettiin kuulemma siihen, mihin Harald kuoli.
Tämän jälkeen useimmat englantilaiset antautuivat vastarinnatta, mutta normanneja vastaan taisteltiin silti Northumbriassa, Walesin rajoilla ja Kentissä vuoteen 1068 asti, jolloin myös Exeter ja York kukistuivat. Levottomuudet olivat erityisen kiivaita pohjoisessa, jossa tanskalaiset lähettivät joukkoja englantilaisten tueksi. Vilhelm ratkaisi ongelman hävittämällä Yorkin ja Durhamin välisen alueen. Vuoteen 1072 mennessä Vilhelm oli joukkoineen vallannut koko Englannin.
Valloitus muutti Englantia merkittävästi. Vuonna 1085 Vilhelm antoi laatia Domesday Book -nimisen maakirjan uuden kuningaskuntansa maanomistajista ja heidän omaisuudestaan. Sen avulla hän sai tarkan kuvan siitä, miten paljon miltäkin alueelta oli odotettavissa veroja ja sotilaita. Hänen ongelmanaan oli maanomistajien ja viljelijöiden välinen kielimuuri (omistajat puhuivat ranskaa ja kansa vanhaa anglosaksista kieltä, muinaisenglantia). Näiden kielten yhteisvaikutuksesta kehittyi vähitellen nykyinen englannin kieli. Vilhelm uudisti keskushallinnon ja solmi entistä läheisemmät suhteet manner-Eurooppaan. Naisten asema huononi: he menettivät muun muassa oikeuden maanomistamiseen.
Andi Deris
Andi Deris (s. 18. elokuuta 1964 Karlsruhe, Saksa) on power metal -yhtye Helloweenin laulaja. Deris tuli yhtyeeseen Michael Kisken tilalle, vuonna 1993 julkaistun Chameleon-albumin jälkeen. Ennen liittymistään Helloweeniin Deris lauloi Pink Cream 69 -nimisessä yhtyeessä kuusi vuotta. Deris on tehnyt myös kaksi soololevyä.
Lapsuus ja nuoruus
15-vuotiaana Andi Deris aloitti laulamisen ja perusti ensimmäisen bändinsä nimeltä Paranoid, jonka nimeksi vaihtui kaksi vuotta myöhemmin Nameles. Rumpalina toimi Ralf Maurer, joka on ollut hänen hyvä ystävänsä kuudennesta luokasta asti ja on soittanut rumpuja myös Derisin soololevyillä.
Ura
Vuonna 1984 Deris ja Maurer perustivat bändin nimeltä Kymera, mutta tämä päätti lopettaa ja hän meni yliopistoon. Kosta Zafiriou tuli hänen tilalleen rumpuihin. Kolme vuotta myöhemmin Deris ja Kosta vaihtoivat bändin nimeksi Pink Cream 69, jonka ensimmäisessä kokoonpanossa olivat Andi Deris, Alfred Koffler, Dennis Ward ja Kosta Zafiriou. Bändistä tuli suosittu Euroopassa sen voittaessa Metal Hammerin uuden tulokkaan palkinnon vuonna 1988. Levytyssopimus syntyi silloisen CBS:n kanssa (nykyinen Sony Music). Ensimmäinen albumi Pink Cream 69, joka julkaistiin vuonna 1989, sai hyvän vastaanoton kriitikoilta ja yleisöltä. Bändi keikkaili White Lion nimisen bändin lämmittelijänä ja vuonna 1990 he soittivat ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa. Seuraava levyn One Size Fits All julkaisu oli vuonna 1991 ja se nousi joissakin Euroopan maissa levylistojen ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1992 Pink Cream 69 keikkaili ensimmäistä kertaa Japanissa ja Suomessa kahdesti Europen lämmittelijänä. Kolmas albumi Games People Play julkaistiin 1993.
Vuonna 1994 kolmen Pink Cream 69 -albumin jälkeen Deris joutui kohtaamaan suuren haasteen korvatessaan Michael Kisken Helloweenin laulajana. Kiske oli eronnut Helloweenista kaupallisesti epäonnistuneen Chameleonin jälkeen musiikillisten erimielisyyksien takia. Deris kesti paineet ja suoriutui debyytistään Helloween -laulajana hyvin. Vuonna 1994 julkaistu Master of the Rings herätti Helloweenin jälleen henkiin.
Deris muutti Saksasta yhdeksänkymmentäluvun puolivälin jälkeen perheineen asumaan Teneriffalle Kanariansaarille, mihin hän myös rakensi kotistudionsa. Master of the Ringsin jälkeen Helloween on julkaissut kahdeksan studioalbumia, kaksi livelevyä, yhden coverlevyn ja Deris julkaissut myös kaksi soololevyä. Helloweenin albumit vuoden 2000 The Dark Ridesta lähtien on kokonaisuudessaan tuotettu hänen Mi Sueno -studiolla.
Taliban
pienoiskuva|Talibanin ja [[Afganistanin islamilainen emiraatti|Afganistanin islamilaisen emiraatin lippu, johon on kirjoitettu šahada.]]
Taliban tai Taleban ( eli ”opiskelijat”) on pataanien muodostama sunnalainen ääriliike, joka hallitsi Afganistania vuosina 1996–2001 ja jälleen kesästä 2021. Järjestö tunnetaan äärimmäisen vanhoillisesta islamin tulkinnasta, ja se kutsuu hallitsemaansa valtiota Afganistanin islamilaiseksi emiirikunnaksi.
Taliban perustettiin 1990-luvun alussa, jolloin Afganistan oli Neuvostoliiton kanssa käydyn sodan ja sisäisten levottomuuksien jäljiltä kaaoksessa. Vuonna 1996 järjestö valtasi pääkaupunki Kabulin ja otti suurimman osan maata hallintaansa. Laajamittaiset ihmisoikeusloukkaukset ja terrorijärjestöille annettu tuki estivät Taliban-hallintoa saamasta kansainvälistä hyväksyntää, ja vain kolme valtiota tunnusti sen Afganistanin lailliseksi hallitukseksi.
Yhdysvaltojen johtama liittouma sekä Talibania vastustanut Pohjoinen liitto syrjäyttivät Talibanin loppuvuonna 2001. Seuraavat 20 vuotta järjestö kävi sissisotaa kasvattaen vähitellen vaikutusvaltaansa. Keväällä 2021 Yhdysvallat alkoi vetää joukkojaan pois Afganistanista, jolloin Taliban valtasi nopeassa tahdissa ensin syrjäseudut ja sitten suuret asutuskeskukset. Se kukisti Afganistanin hallituksen elokuussa 2021 ja nousi maassa uudelleen valtaan.
Talibanin ylin johtaja vuodesta 2016 alkaen on Hibatullah Akhundzada.
Nimi
Ṭālibān tarkoittaa ”opiskelijoita”. Se on monikkomuoto arabian sanasta ṭālib, joka tarkoittaa opiskelijaa, erityisesti uskonnollisten seikkojen opiskelijaa. Suomessa ”taliban” on kuitenkin vakiintunut yksikkömuodoksi, ja useista liikkeen kannattajista puhuttaessa käytetään monikkoa ”talibanit”. Sana kirjoitetaan pienellä alkukirjaimella, mikäli viitataan aatesuuntaukseen ja sen kannattajakuntaan, ja isolla alkukirjaimella, kun viitataan Taliban-järjestöön. Nimi voidaan kirjoittaa joko taleban tai taliban Afganistanin kahden virallisen kielen, darin tai paštun, mukaisesti.
Tausta
pienoiskuva|vasen|[[Ronald Reagan keskustelee afganistanilaisten mujahidinien kanssa helmikuussa 1983.]]
Neuvostoliitto miehitti Afganistania vuosina 1979–1989. Paikalliset vastarintajoukot löysivät yhteisen ideologian islamista. Ne saivat merkittävää tukea Pakistanista, Saudi-Arabiasta ja Yhdysvalloista sekä ulkomaisilta vapaaehtoisilta, jotka myöhemmin perustivat äärijärjestö al-Qaidan. Neuvostoliiton vetäytyminen ei lopettanut sotaa, vaan poliittinen ja etninen väkivalta kiihtyivät entisestään. Afganistanin demokraattinen tasavalta luhistui ja maa ajautui kaaokseen.
Perustaminen (1994–1996)
Talibanin henkiset juuret palautuvat Pohjois-Pakistanin madrasoihin, jotka perustettiin 1980-luvulla afgaanipakolaisia varten. Liikkeen perustaja Muhammad Omar oli yksi miehitystä vastustaneista mujahidin-taistelijoista. Neuvostoliiton vetäydyttyä hän asettui Kandaharin maakunnassa sijainneeseen kylään, missä hän toimi paikallisen madrasan johtajana. Hän väitti saaneensa ilmestyksen, joka kehotti häntä palauttamaan rauhan, ja keräsi ympärilleen seuraajajoukon. Taliban perustettiin 1994 ja kasvoi nopeasti merkittävästi yhteiskunnalliseksi tekijäksi, joka syrjäytti Afganistanin eteläosia hallinneet sotaherrat. Kannattajat olivat enimmäkseen paštuja, jotka ovat alueen merkittävin etninen ryhmä. Talibania voimisti sen ulkomailta saama vanhoillisten muslimien tuki. Vuoden 1996 lopulla liike oli riittävän vahva miehittämään pääkaupunki Kabulin, ja siitä tuli Afganistanin tosiasiallinen hallitsija.
Ensimmäinen valtakausi (1996–2001)
pienoiskuva|Taliban valtansa huipulla loppuvuodesta 2000. Vihreällä on merkitty Talibanin hallitsema alue ja sinisellä [[Pohjoisen liitto.]]
Mullah Omar nimitettiin Afganistanin emiiriksi. Hän otti myös ”uskovien johtajan” arvonimen, joka oli osmanikalifaatin sorruttua jäänyt vähälle käytölle, ja esiintyi profeetta Muhammadin seuraajana. Hänen hallintonsa ei saanut laajaa kansainvälistä tunnustusta. Ainoastaan Saudi-Arabia, Pakistan ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat tunnustivat sen lailliseksi. Afganistanissa vastarinta jatkui, erityisesti maan pohjois-, länsi- ja keskiosissa. Kannatus ja vastustus ryhmittyivät pitkälti etnisten jakolinjojen mukaan, sillä monet tadžikit, uzbekit ja hazarat katsoivat Talibanin vallan olevan merkki paštujen perinteisen valta-aseman jatkumisesta. Taliban levitti valtaansa vähitellen, ja vuonna 2001 vastarintaa esiintyi vain pienellä alueella maan pohjoisosassa.
Talibanin hallitsema Afganistan tuli tunnetuksi äärimmäisen konservatiivisesta islamin tulkinnasta. Uskosta luopumisesta rangaistiin kuolemalla. Naiset eristettiin julkisesta elämästä lähes täysin, ja heiltä kiellettiin opiskelu ja työnteko kodin ulkopuolella. Musiikki, televisio ja monet muut viihdemuodot kiellettiin kokonaan. Ei-islamilaista kulttuuriperintöä hävitettiin järjestelmällisesti, tunnetuimpana Bamiyan buddhapatsaiden räjäyttäminen. Paštujen perinnäistavoille annettiin suuri merkitys, ja muidenkin odotettiin noudattavan niitä. Taliban myös salli islamilaisten terrorijärjestöjen jäsenten asettua maahan. Heistä tunnetuin oli saudiarabialainen Osama bin Laden, joka Afganistanista käsin järjesti useita terrori-iskuja Yhdysvaltoja vastaan.
Syyskuusssa 2001 bin Ladenin järjestö al-Qaida hyökkäsi New Yorkin World Trade Centeriin. Iskussa kuoli tuhansia ihmisiä, ja osa syyllisistä oli koulutettu Afganistanissa. Kun Taliban kieltäytyi luovuttamasta bin Ladenia oikeudenkäyntiä varten, Yhdysvallat liittolaisineen hyökkäsi Afganistaniin. Tavoitteena oli lopettaa Talibanin valta ja tuhota al-Qaida. Sotaretki alkoi jo syyskuun lopulla, ja Kabul valloitettiin vajaat kaksi kuukautta myöhemmin. Taliban menetti tärkeimmän keskuksensa Kandaharin joulukuun alussa, mikä merkitsi liikkeen vallan päättymistä. Yhdysvallat asetti Afganistanin johtoon Hamid Karzain väliaikaisen hallituksen.
Sissisota ja neuvottelut (2001–2021)
pienoiskuva|vasen|Yhdysvaltain ulkoministeri [[Mike Pompeo neuvotteluissa Talibanin edustajien kanssa marraskuussa 2020.]]
Syrjäytetty mullah Omar piiloutui tuntemattomaan paikkaan, mistä käsin hän johti sissisotaa Yhdysvaltain ja NATOn joukkoja vastaan. Sotaa käytiin myös Pakistanista käsin, vaikka Taliban kiistikin Omarin poistuneen kotimaastaan. Hän kuoli pakistanilaisessa sairaalassa 2013, ja liikkeen uudeksi johtajaksi nousi mullah Akhtar Mansour. Tämä kuoli Pakistanin alueella Yhdysvaltain ilmaiskussa toukokuussa 2016, jolloin valtaan nousi Hibatullah Akhundzada. Hänen valtansa rajoittui enimmäkseen poliittisiin ja uskonnollisiin seikkoihin, kun taas sotilaallinen valta keskittyi Haqqani-verkostolle. Paštumilitanteista koostunut järjestö toimi Itä-Afganistanissa ja Luoteis-Pakistanissa ja teki pommi-iskuja, salamurhia ja sissihyökkäyksiä Afganistanin uutta hallitusta sekä sitä tukevia länsimaiden joukkoja vastaan. Verkoston johtaja Sirajuddin Haqqani nousi erääksi talibanin vaikutusvaltaisimmista komentajista.
Toimintaa rahoitettiin huumekaupalla, ja Talibanin syrjäyttämisen jälkeisinä vuosina oopiumin tuotanto nousi ennätyslukemiin. Afganistanin uusi hallinto ei kyennyt ottamaan koko maata hallintaansa, ja siksi sen oli suostuttava neuvotteluihin Talibanin kanssa. Epämuodollisista tapaamisista huolimatta Taliban kieltäytyi tunnustamasta länsimielistä hallintoa Afganistanin lailliseksi johdoksi ja halusi sen sijaan neuvotella suoraan Yhdysvaltain kanssa.
Helmikuussa 2020 Taliban sitoutui estämään al-Qaidan ja Irakin ja Levantin islamilaisen valtion toiminnan Afganistanissa ja lupautui aloittamaan neuvottelut Afganistanin hallituksen kanssa. Yhdysvallat puolestaan sitoutui vähentämään joukkojensa määrää asteittain ja vetäytymään Afganistanista 14 kuukauden sisällä. Yhdysvallat myös sopi vankien vaihdosta, mihin Afganistanin hallitus oli haluton ryhtymään. Tämä lykkäsi neuvottelujen alkamista syyskuuhun 2020. Hallituksen ja talibanin keskustelut jäivät kuitenkin enimmäkseen tuloksettomiksi. Yhdysvallat lykkäsi vetäytymisen aikataulua toukokuusta 2021 saman vuoden syyskuuhun.
Paluu valtaan (2021–)
pienoiskuva|Talibanin sotilaita ja siviilejä Kabulin lentokentän edustalla.