cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimir Malevitš
Varhaisvaiheet
Malevitš syntyi Ukrainassa lähellä Kiovaa puolalaisille vanhemmille. Malevitšin äidinkielet olivat puola ja venäjä. "Malevitš" on hänen puolalaisen nimensä Malewicz translitteraatio. Hän ei itse tiennyt tarkkaa syntymäaikaansa, ja jopa syntymävuodesta on epäselvyyttä. Toisten tietojen mukaan hän syntyi vuonna 1878, mutta myöhemmin syntymävuodeksi on vahvistunut 1879. Päivän epäillään olevan joko 24. tai 26. helmikuuta (J: 11. helmikuuta/14. helmikuuta). Malevitš varttui Ukrainan maaseudulla, ja hän oli taiteensa kautta koko ikänsä sidoksissa talonpoikaisympäristöön. Malevitš opiskeli Kiovan piirustuskoulussa 1895–1896. Hän muutti Moskovaan 1904, jossa opiskeli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa sekä Fjodor Rerbergin ateljeessa vuosina 1904–1910. Vuonna 1910 hän osallistui Ruutusotamies-ryhmän näyttelyyn Moskovassa.
Vuonna 1911 Malevitš osallistui taiteilijaryhmä Nuorten liiton (Sojuz Molodjoži) toiseen näyttelyyn Pietarissa Vladimir Tatlinin kanssa sekä myös ryhmän kolmanteen näyttelyyn 1912 Aleksandra Eksterin, Vladimir Tatlinin ja muiden kanssa. Samana vuonna hän osallistui Moskovassa Aasinhäntä-ryhmän näyttelyyn. Hän sai tuon aikaisiin töihinsä vaikutteita venäläisiltä avantgardemaalareilta Natalja Gontšarovalta ja Mihail Larionovilta, joita innoitti erityisesti vanha venäläinen kansantaide lubok.
Malevitš osallistui ulkomailla Der Blaue Reiterin näyttelyyn Münchenissä 1912 ja ”Riippumattomien salonkiin” 1914 Pariisissa yhdessä Alexander Archipenkon, Sonia Delaunayn, Aleksandra Eksterin, Vadim Mellerin ja muiden venäläistaiteilijoiden kanssa. Vuonna 1915 hän julkaisi manifestinsa Kubismista suprematismiin.
Futuristien tapaaminen
Malevitš oleskeli Itä-Suomessa kesällä 1913 ystävänsä Mihail Matjušinin huvilalla, joka sijaitsi parin kilometrin päässä Uudenkirkon (sittemmin Kanneljärvi) asemalta. Matjushinin vaimon, runoilija, kirjailija ja taidemaalari Jelena Guron (Eleanora von Notenberg) kuoltua keväällä huvilalla järjestettiin 18.-20. heinäkuuta tapaaminen, jota kutsuttiin myöhemmin "Ensimmäiseksi yleisvenäläiseksi futuristien liittokokoukseksi". Siihen osallistuivat Malevitšin ja futuristisen muusikko Matjušinin lisäksi futuristirunoilija Aleksei Krutšonyh ja taidemaalari Davyd Burljuk. Mukana olivat myös runoilija Velimir Hlebnikov. Lyhyt kohtaaminen sujui yhteisymmärryksessä, ja sen aikana laadittiin suunnitelma oopperan toteuttamiseksi. Ajan henkeä ja mielialoja myötäillen tekijät pyrkivät eroon totunnaisista ja heidän mielestään jo aikansa eläneistä ilmaisumuodoista. Näin syntyi ooppera Voitto auringosta.
Tapaamisen julkilausumassa ilmoitettiin, että oli päätetty perustaa futuristinen teatteri. Saman vuoden lopulla taideyhdistys Nuorten liitto kustansi Pietarin Luna-puistossa olleeseen teatteriin kaksi futuristista esitystä. Niistä toinen oli Vladimir Majakovskin näytelmä Vladimir Majakovski. Toinen esitys oli ”kanneljärveläisen kolmikon” kirjoittama ja säveltämä maailman ensimmäinen futuristinen ooppera Voitto auringosta. Sen esipuheen oli kirjoittanut Velimir Hlebnikov. Kaksinäytöksisessä oopperassa kuvattiin, miten aurinko vangitaan ja miten voimaihmisten valtakunta saa alkunsa. Oopperan geometrinen puvustus ja lavasteet olivat Malevitšin suunnittelemia. Teos oli suunnattu ”laiskaa maallikkojärkeä vastaan”, ja se mainosti uutta, toisenlaista järkeä, josta puuttui kaikki logiikka. Esitys sai aikaan yleisön hurjistuneita vastalauseita.
Malevitš kehitti Uudellakirkolla myös myöhemmin julkaisemiaan suprematismin ideoita.
Suprematismi
thumb|200px|Malevitšin suunnittelemien astioiden kuvia julkaistiin [[De Stijl-lehdessä 1926–1927.]] Malevitš yllätti niin taiteilijaystävänsä kuin yleisönkin siihen asti salassa pitämällään suprematistisella teossarjallaan, jossa katsoja sai nähtäväkseen nonfiguratiivisen maailman tyhjyyden.
Vuosina 1915–1916 Malevitš työskenteli muiden suprematistitaiteilijoiden kanssa talonpoikais- ja taiteilijayhteisössä Skoptsin ja Verbovkan kylissä. Hän oli eri vaiheissa opettajana Ukrainassa, Valko-Venäjällä ja Venäjällä. Vuonna 1922 hän lähetti teoksiaan Berliinin ensimmäiseen venäläiseen taidenäyttelyyn.
Malevitš oli monumenttien ja museoiden suojelukomitean Narkomprosin taiteilijakollegion jäsen (1918–1919). Hän toimi myöhemmin opettajana Vitebskin taideteollisuuskoulussa (1919–1922), Pietarin taideakatemiassa (1922–1927), valtion taideinstituutissa Kiovassa (1927–1929) ja Leningradin taiteilijoiden talossa (1930). Malevitšin ollessa opettajana Vitebskissä, eräs koulun oppilaista oli Aleksanteri Ahola-Valo.
Vuonna 1927 hän matkusti Varsovaan, jossa oli hänen yksityisnäyttelynsä avajaiset ja edelleen Berliiniin, jossa osallistui ”Suureen berliiniläiseen taidenäyttelyyn”, jossa Malevitšilla oli oma sali. Vastaanotto oli innostunut. Samana vuonna ilmestyi saksaksi Bauhausbücher-sarjaan kuuluva Malevitšin kirjoittama kirja Die gegenstandslose Welt (Ei-esineellinen maailma).
Malevitšin matkustaessa Berliiniin hänen arvovaltansa riisuminen ja vaikutusvaltansa rajoittaminen oli kuitenkin jo alkanut Neuvostoliitossa. Vuonna 1926 lakkautettiin Valtion taidekulttuurin instituutti (GINHUK), jonka rehtorina Malevitš oli 1924 alkaen. Syynä oli yhä äänekkäämpi modernin taiteen vastustaminen Neuvostoliitossa.
Myöhäistuotanto
thumb|200px|Omakuva, 1933. Tehtyään tilateoksia ja arkkitektoneita Malevitš palasi taulumaalaukseen ja esittävään maalaustyyliin 1920-luvun lopulla. Valmistautuessaan Tretjakovin gallerian yksityisnäyttelyyn, joka pidettiin 1929, hän maalasi niin sanotun talonpoikaissarjan maalauksia ja neoimpressionistisia töitä, jotka olivat hänen varhaisemman tuotantonsa rekonstruktioita. Hän merkitsi talonpoikaissarjan työt tehdyiksi vuosina 1908–1912 ja impressionististen maalaustensa valmistumisvuodet 1903-1906.
Malevitš itse vaikeutti teostensa arviointia ilmoittamalla teoksilleen vääriä valmistumisaikoja ja sijoittama Malevitš lopulta periksi vai kokeiliko hän uusia ilmaisumuotoja, joita oli saavuttanut suprematismin avulla.
Vuonna 1930 teoksia oli esillä neuvostotaiteen näyttelyissä Berliinissä ja Wienissä. Malevitš pidätettiin syksyllä, mutta hänet vapautettiin joulukuun alussa. Vuonna 1931 hän osallistui Leningradissa näyttelyyn ”Nainen sosialistisen yhteiskunnan rakennustyössä”. Hän esitti 1930-luvun alussa neuvostoviranomaisille suunnitelmansa niin sanotusta sosialistisesta kaupungista Sotsgorodista, mutta hanke ei toteutunut.
Frontera
Frontera voi tarkoittaa seuraavaa:
Fernando Scherer
Fernando de Queiroz Scherer (s. 6. lokakuuta 1974 Florianópolis) on entinen brasilialainen uimari, joka voitti pronssimitalin 50 metrin vapaauinnissa kesäolympialaisissa 1996, Atlantassa. Neljä vuotta myöhemmin, Sydneyssä 2000 Scherer voitti 4x100 metrin vapaauintiviestissä pronssia.
Kazimir Malevitš
Myöhäistuotanto
Vuonna 1932 Malevitš nimitettiin Leningradin Venäläisen museon kokeellisen laboratorion johtajan virkaan. Hän osallistui Yhdysvalloissa järjestettyihin venäläisen taiteen näyttelyihin. Taiteilijan viimeisiä muotokuvia oli esillä ”Leningradin taiteilijoiden ensimmäisessä näyttelyssä”. Näyttely jäi hänen elinaikanaan viimeiseksi.
Fernando Scherer
Hänen ensimmäinen arvokisavoittonsa tuli lyhyen radan MM-kilpailuista 1993, missä hän voitti 100 metrin vapaauinnin. Hän sai kotimaassaan lempinimen Xuxa, ja hänen valittiin Brasilian vuoden urheilijaksi vuonna 1995, voitettuaan kaksi kultamitalia lyhyen radan MM-kilpailuista 1995, jotka järjestettiin Rio de Janeirossa.
Kazimir Malevitš
Myöhäistuotanto
Eräs Malevitšin viimeisistä maalauksista on Omakuva renessanssimuotokuvan tyyliin. Hän signeerasi teoksen maalaamalla oikeaan alareunaan mustan neliön.
Kuolema ja muistomerkki
Syksyllä 1933 kävi ilmi, että Malevitš sairasti parantumatonta syöpää. Taiteilijan toivomus oli tulla haudatuksi Moskovan lähelle Nemtšinovkaan. Siellä oli hänen toisen vaimonsa isän datša, jossa hän oli työskennellyt pitkään.
Malevitšin kuoltua 15. päivänä toukokuuta 1935 kulki Pietarin Nevski prospektia Moskovan asemalle ruumissaatto. Taiteilijan suprematistinen sarkofagi oli asetettu kuorma-auton lavalle, ja auton keulaan oli kiinnitetty Musta neliö. Taiteilijan ruumisarkku siirrettiin junalla Moskovaan, ja tuhkauksen jälkeen Malevitšin tuhkat vietiin Nemtšinovkaan ja haudattiin tammen alle hautausmaan vieressä olevalle pellolle. Hautapaikalle Nikolai Sujetin suunnitteli muistomerkiksi valkoisen kuution, jossa oli musta neliö. Hauta katosi sota-aikana. Muistomerkki entistettiin pellon laidalla olevan metsän reunaan vuonna 1988. Siinä valkoiseen kivikuutioon on upotettu punainen neliö.
Taiteellinen ajattelu ja tuotanto
thumb|200px|[[Musta neliö, 1915.]] Malevitš kokeili uransa varhaisvaiheessa modernismin eri tyylejä, kuten kubismia ja futurismia, josta esimerkkinä puvustus ja lavastus kubofuturistiseen oopperaan Voitto auringosta. Hän esitteli 1915 Pietarissa abstraktit, ei-esineelliset kuvionsa tyylinä ja taideliikkeenä, jota kutsuttiin suprematismiksi. Kuuluisimmat tyylisuunnan mukaiset teokset ovat Musta neliö (1913) ja Valkoista valkoiselle (1918).
Mustaa neliötä hän kutsui ”paljaaksi ikoniksi” ja myös ripusti sen näyttelytilan nurkkaan ikonin tavoin. Useiden aikalaistensa tavoin Malevitš etsi uutta lähtökohtaa spiritualismista, mutta ei tyytynyt vertauskuvallisuuteen eikä epämääräisiin viittauksiin. Toinen todellisuus edusti hänelle maailmaa, jota ei voinut tavoittaa järjellä eikä kuvata tavanomaisin keinoin. Malevitšin ajatteluun vaikutti muun muassa venäläinen mystikko-matemaatikko P. D. Uspenski, joka puhui ja kirjoitti neljännestä ulottuvuudesta sekä neljännestä tiestä.
Malevitš käytti neliöteemaa Voitto auringosta -oopperassa, jossa Musta neliö esiintyi eri kohtauksissa läpi koko näytelmän. Lopulta se peitti auringon kokonaan, vain musta neliö jäi jäljelle.
Länsimaissa
Berliinissä esitetyistä 73 maalauksesta kahdeksaatoista pidetään nykyisin kadonneena. Yksitoista niistä on julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa, kuten Guggenheim-museossa New Yorkissa ja Venetsiassa sekä New Yorkin Museum of Modern Artissa.
Italia talviolympialaisissa 2010
thumb|right|Italian joukkue avajaisissa. Italia osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 114 hengen joukkueella. Maa saavutti yhden kultaisen ja hopeisen sekä kolme pronssia. Mitalitilastossa Italia sijoittui kuudenneksitoista. Maanlipunkantajana toimi Giorgio Di Centa.
Kazimir Malevitš
Länsimaissa
Amsterdamin Stedelijk-museo osti suurimman osan kokoelmasta vuonna 1958. Museon kokoelma on kolmanneksi suurin Malevitšin teosten kokoelma Pietarin Venäläisen museon ja Moskovan Tretjakovin gallerian jälkeen. Amsterdamin kokoelman yhteydessä on myös merkittävä osa taiteilijan kirjallista jäämistöä. Stedelijk-museon Malevitš-arkistossa on käsin ja koneella kirjoitettuja tekstejä, muistikirjoja ja lehtileikkeitä. Kokoelman tekstit ajoittuvat vuosille 1913–1927, ja niihin kuuluu täydellinen käsikirjoitus teoksen ''Suprematism. Mir kak bespredmetnost'' versioehdotuksesta vuodelta 1922. Lisäksi arkistossa on osia Malevitšin merkittävästä taideteoreettisesta teoksesta Maailma ei-esineellistettynä.
Länsimaissa Malevitšin teokset tulivat kiinnostuksen kohteiksi varsinkin minimalismin myötä 1960-luvulta alkaen.
Neuvostoliitossa
thumb|200px|Puvustussuunnitelma Voitto auringosta -oopperaan, Urheilija, 1913. Malevitšin kuoltua hänen äitinsä, leskensä ja tyttärensä lahjoittivat 86 maalausta ja 8 piirustusta Venäläiselle museolle, jossa ne olivat esillä lyhyen aikaa. Pian ne määrättiin poistettavaksi museon näyttelytiloista. Venäläisestä museosta tuli taiteilijan oman ennustuksen mukaisesti hänen teostensa ”hautakammio”. Museo ei saanut asettaa niitä näytteille eikä edes myöntää julkisesti, että sen kokoelmissa on Malevitšin teoksia.
Malevitšin ensimmäinen kuolemanjälkeinen näyttely hänen kotimaassaan oli vuonna 1962. Kansainvälistä kuuluisuutta saavuttaneen taiteilijan teosten julkistamisen paineet kasvoivat. Vasta vuonna 1977 Venäläisessä museossa olleet Malevitšin teokset siirrettiin museon pysyviin kokoelmiin ja niiden olemassaolo sai ”virallisen aseman”.
Malevitšin taiteeseen tunnettiin kiinnostusta myös Neuvostoliitossa, mutta sen esittäminen ja tutkiminen vapautuivat täysin vasta virallisen sensuurijärjestelmän lakkauttamisen jälkeen vuonna 1988.
Suomessa
Venäjän avantgarden 1900-luvun alun keskeiset tapahtumat eivät vaikuttaneet Suomessa. Malevitšin teoksia alettiin huomioida Suomessa 1960-luvulla abstraktin taiteen tullessa ajankohtaiseksi. Suomalaiset näkivät Malevitšin teoksia Tukholman Moderna Museetin näyttelyissä 1960-luvulla. Voitto auringosta -ooppera esitettiin uudelleen vuonna 1988 Imatralla. Pietarin Venäläisen taiteen museon Malevitšin teosten kokoelma oli esillä Didrichsenin taidemuseossa Helsingissä vuonna 2000 ja Espoon Emma-museossa avattiin lokakuussa 2006 näyttely "Kazimir Malevitsh: Henkisyys ja muoto".
thumb|200px|Musta ympyrä, noin 1923.
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali-Zadeh
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali–Zadeh on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan azerbaidžanilaisen Firəngiz Əlizadə teoksia.
Kappaleet
Kaikki sävellykset Firəngiz Əlizadə.
Star Wreck II: The Old Shit
Star Wreck II: The Old Shit on Samuli Torssosen luoman Star Wreck -elokuvasarjan toinen osa. Se on tehty vuonna 1994 Toisin kuin ensimmäisessä osassa, alukset ovat 2D-animaation sijaan kolmiulotteisia, ja myös aluksen sisätilat ovat osittain kolmiulotteisia.
Kapteeni James B. Pirk lähetetään kaukaiseen sektoriin tehtävänään tuhota kaikki vastaan osuvat viholliset. Vaikka tehtävä on todella yksinkertainen, hän ei kuitenkaan onnistu siinä. Loppujen lopuksi hänen aluksensa räjähtää.
Ken’ya Matsui
Ken’ya Matsui (s. 10. syyskuuta 1985 Shizuoka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Matsui kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
The Soft Parade
The Soft Parade on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Doorsin heinäkuussa 1969 julkaistu studioalbumi. Albumi on aikaisempia The Doors -albumeja kokeellisempi, ja monissa albumin kappaleissa käytettiin puhallin- ja jousisoittimia. The Soft Parade ei kerännyt yhtä suuria kehuja kriitikoilta kuin yhtyeen aikaisemmat julkaisut.
Joulukuussa 1968, ennen albumin julkaisua, julkaistiin singlenä kappale ”Touch Me”. Singlen nimeksi ajateltiin aluksi antaa ”Hit Me”, mutta laulusolisti Jim Morrison piti lopullista nimeä kuvaavampana.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Dorrit Moussaieff
Dorrit Moussaieff (hepreaksi: דורית מוסאיוף, s. 12. tammikuuta 1950) on israelilaissyntyinen brittiläinen korusuunnittelija ja yrittäjä. Hän on naimisissa Islannin presidentin Ólafur Ragnar Grímssonin kanssa.
Lapsuus
Moussaieff syntyi ja kasvoi Jerusalemin buharanjuutalaisessa kaupunginosassa, jonka hänen isoisoisänsä Shlomo Moussaieff oli perustanut. Hänen isänsä Shlomo Moussaieff oli varakas buharanjuutalainen kultaseppä, joka oli alun perin kotoisin Buharasta Uzbekistanista. Hän oli myös merkittävä Vanhan testamentin aikaisen antiikin keräilijä. Äiti Alisa Moussaieff oli aškenasitaustainen itävallanjuutalainen. Dorrit sai kuitenkin kotoa buharanjuutalaisen kasvatuksen ja kulttuuriperimän. Hänellä on kaksi siskoa; New Yorkissa asuva Tamara ja Tel Avivissa asuva Sharon.
Yrittäjänä
Moussaieff toimii korusuunnittelijana, joka on erikoistunut harvinaisiin jalokiviin. Hän on johtanut myös historiallisten rakennusten uudelleen sisustamista pääasiassa Britanniassa. Hän on kirjoittanut kolumneja brittiläisiin aikakauslehtiin, kuten seurapiirilehteen Tatleriin. Lisäksi hän on ollut mukana useissa kulttuuritapahtumissa Britanniassa ja Yhdysvalloissa ja työskennellyt taide- ja liike-elämän toimijoiden kanssa.
Moussaieff on edistänyt Islannin kulttuuria ulkomailla ja auttanut islantilaisia yrityksiä ja taidetta maailmalla. Hän on tehnyt työtä myös etenkin vammaisten ja mielenterveysongelmia sairastavien lasten ja nuorten hyvinvoinnin puolesta.
15. huhtikuuta 2016 islantilaiset lehdet paljastivat, että Panaman tietovuodon mukaan Moussaieffin perheyritys Moussaieff Jewelers Limited omisti osan Brittiläisille Neitsytsaarille rekisteröidystä veroparatiisi yhtiöstä. The Reykjavik Grapevine -sanomalehden mukaan tilinpäätökset näyttävät kytkökset yhtiöiden välillä vuodesta 1999 ainakin vuoteen 2005.
Yksityiselämä
Moussaieffin ensimmäinen puoliso oli korusuunnittelija Neil Zarach. Pariskunta erosi, ja Moussaieff avioitui vuonna 2003 Islannin presidentin Ólafur Ragnar Grímssonin kanssa tämän 60-vuotissyntymäpäivillä 14. toukokuuta 2003. Pariskunta oli kihloissa jo sitä ennen kolme vuotta.
Moussaieff puhuu englantia, hepreaa, saksaa, ranskaa ja islantia. Hän harjoittaa juutalaisuutta ja viettää myös hanukkaa ja muita juutalaisia juhlia.
Välikohtaus
Toukokuussa 2006 Israelin vierailunsa aikana Moussaieff pidätettiin Ben Gurionin kansainvälisellä lentokentällä, sen jälkeen kun hän oli riidellyt turvallisuudesta vastaavan henkilökunnan kanssa, jotka kieltäytyi hyväksymästä Moussaieffin Britannian passia matkustusasiakirjana. Moussaieffille kerrottiin, että hän on Israelin lainsäädännön mukaan velvollinen saapumaan ja poistumaan Israelista, Israelin kansalaisena Israelin passilla. Israelin Norjan-suurlähetystö, joka edustaa Islantia diplomaattisissa suhteissa Israeliin, ilmaisi pahoittelunsa tapahtumasta ja toisti että laki velvoittaa Israelin kansalaisia matkustamaan Israeliin israelilaisella passilla, kun he ovat maassa. Tapahtuman jälkeen Moussaieff haki Islannin kansalaisuutta, jonka hän sai 31. heinäkuuta 2006.
Lamminjärvi (Pyhärannan Radansuu)
Lamminjärvi on Varsinais-Suomessa Pyhärannassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pitkäjärven−Lukujärven valuma-alueeseen.
Maantiede
Järvellä on 1,8 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu loma-asuntoja vain yhteen kohtaan ja sinne johtaa tiet Uudestakaupungista. Laitilan ja Uudenkaupungin vastaiset rajat kiertävät järven läheltä niin, että se kuuluu kokonaan Pyhärantaan.
Historia
Männäisten ruukin tarvitseman vesivoiman turvaamiseksi Sirppujoessa Särkijärven laskuvedet päätettiin ohjata Hankeranjärven kautta Sirppujokeen. Tätä varten rakennettiin vuosina 1787−1788 Taminanojaan sellainen pato, joka nosti Lukujärven vedenpintaa noin 1,5 metriä korkeammalle. Koska Lukujärven viereisten järvien vedenpinta on lähes samalla tasolla ja niiden väliset kannakset matalia, tulvi Lukujärvi muihin järviin yhdistäen ne itseensä. Pato esti veden kulun Lamminjärven reittiä pitkin ja järvi on silloin kuivunut matalaksi. Hankkeen vastustajat purkivat padon vuonna 1817 eikä sitä enää rakennettu uudelleen.
Battle B-Daman
Juoni
Poika nimeltä Yamato Delgado saa haltuunsa legendaarisen B-Damanin nimeltä Cobalt Blade. Hän joutuu käyttämään sitä taistellakseen yhdessä ystäviensä kanssa puolustaakseen ihmisten, antropomorfisten eläinten ja robottien asuttamaa B-Maailmaa Varjoliiton pahuudelta.
Päähenkilöt
Sarjan päähenkilö, jonka kissat kasvattivat siihen asti, kun hän oli 5-vuotias. Hän saa alussa Cobalt Bladen, voimakkaan B-Damanin. Cobalt Blade kuitenkin tuhoutuu, kun Cain McDonnell haastaa Yamaton ja tuhoaa sen. Armada auttaa Yamatoa rakentamaan uuden B-Damanin, Cobalt Saberin, ensimmäisen ydinjärjestelmällä toimivan B-Damanin. Hänestä tulee lopulta B-mestari. B-peluri, jonka sisko Rienna (englanninkielisessä versiossa Liena) joutui Varjoliiton vangiksi. Tämän avulla hänet kiristettiin liittymään Varjoliittoon ja kukistamaan Yamato. Mutta ystävystyttyään Yamaton kanssa, hän kääntyi näitä vastaan ja sai Yamaton, Terryn ja Bullin avulla siskonsa vapautettua. Grayn B-Daman on Chrome Zephyr, mutta taistelussa Texas-veljeksiä vastaan, hän saa Armadalta ja Bullilta uuden B-Damanin nimeltä Chrome Raven. Bullilla on kolme persoonaa: rauhallinen ja vähän törppö, mikä hän normaalisti on, toinen hieman älykkäämpi ja itsevarmempi puoli ja sitten villi ja riehakas persoona. Hänen B-Damaninsa on Helio Breaker. Mestaruusturnauksen jälkeen ja Texas-veljesten tuhottua Helio Breaker, hän päätti ryhtyä B-Daman -mekaanikoksi. Hän ei koskaan rakentanut itselleen uutta B-Damania, mutta Armada lainasi hänelle oman B-Damaninsa Armada Specialin puolustamaan Neon Cityä Uusvarjon hyökkäykseltä. Terry esiintyy ensimmäisen kerran jaksossa 1 pelurina, joka pelastaa Yamaton pulasta. Myöhemmin Yamato ja Terry tapaavat jälleen metsässä, jossa he tappelevat hedelmästä. Selviää, että molemmat etsivät Armadaa ja he jatkavat matkaa yhdessä. Terry ja Yamato tappelevat usein, mutta ovat silti hyviä ystäviä. Terryn B-Daman on Wing Ninja, joka kuitenkin tuhoutuu taistelussa Enjyuta vastaan, mutta Terry rakentaa Armadan lähettämästä rungosta sekä kyläänsä piilotetuista legendaarisista osista uuden B-Damanin nimeltä Wing Sword. Iso vaaleaturkkinen antropomorfinen kissa, joka on B-Maailman suurin keksijä sekä Yamaton ja Terryn mentori. Hän kehitti nollajärjestelmän, johon muun muassa Cobalt Blade ja Lightning Kahn perustuvat. Myöhemmin hän kehitti ydinjärjestelmän, johon Cobalt Saber, Blazing Kahn, Chrome Raven, King Bakuso, King Rekuso ja Wing Sword perustuvat. Sarjan kertojana toimiva sininen olento.
Viiden Kentän Haaste
Alun perin Viiden Kentän Haasteen paras B-peluri sekä vastustajana Miekkakentällä. Hän teeskenteli aluksi olevansa Yamaton ystävä, kunnes päätti kostoksi häviöstään tuhota Cobalt Bladen. Liittyi Ababan kukistuttua Uusvarjoon ja oli yksi harvoja sen jäseniä, joita ei aivopesty. Cainin isä oli odottanut pojaltaan paljon ja Cain halusi näin todistaa olevansa sen arvoinen. Hän käytti aluksi B-Damania Knight Cavalry, mutta tuhosi sen tarkoituksella ja korvasi sen B-Damanilla Black Knight. Liityttyään Uusvarjoon hän tuhosi Black Knightin ja otti käyttöön B-Damanin nimeltä Lord Cavalry. Gray, joka tiesi miten yksinäistä vallan tavoitteleminen on, lupasi Joshualle pysäyttää Cainin. Viiden Kentän Haasten neljännen kentän, Lohikäärmekentän, vastustaja. Hän oli jo lapsuudestaan asti Cainin palvelija ja liittyi myöhemmin Uusvarjoon isäntänsä mukana. Vaikka Joshua halusi nähdä itsensä Cainin ystävänä, Cain ei koskaan ajatellut hänestä samoin. Tajuttuaan Cainin kasvavan vallanhimon, Joshua katui hänen auttamistaan. Hänen B-Damaninsa on Dragogale. Viiden Kentän Haasten ensimmäisen kentän, Leijonakentän, vastustaja. Hänen B-Damaninsa on Accel Leon. Viiden Kentän Haasteen toisen kentän, Feenikskentän, vastustaja. Hän on kotoisin samasta kylästä kuin Terry. Hänen B-Damaninsa on Samurai Phoenix. Viiden Kentän Haasteen kolmannen kentän, Porttikentän, vastustaja. Hänen B-Damaninsa on Shield Giga. Viiden Kentän Haasteen kommentaattori ja kenttätuomari.
Muut
Mestaruusturnauksen kommentaattori. Luchador-naamiota käyttävä B-peluri, jonka voittamalla Yamato pääsi 16 finalistin joukkoon. Hänen B-Damaninsa on Iron Eater. Köyhä poika ja Yamaton ystävä, jolla on neljä pikkuveljeä. Hän osallistui mestaruusturnaukseen, mutta hävisi Enjyulle. Punaista asua käyttävä naamioitunut B-peluri, jonka Ababa järjesti pois mestaruusturnauksesta ja asetti tämän tilalle aivopestyn Riennan. Hänen B-Damaninsa on Scope General.
RC Motorsport
RC Motorsport on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Italian F3 ja Formula Abarth sarjoissa. Talli perustettiin vuonna 1989. Talli on voittanut neljä italian F3 sarjan mestaruutta vuosina 1992, 1994, 1996 ja 1997. Talli on aiemmin kilpaillut World Series by Renault ja Formula 3 Euroseries sarjoissa.
Piero D’Inzeo
Piero D’Inzeo (4. maaliskuuta 1923 Rooma – 13. helmikuuta 2014 Rooma) oli italialainen esteratsastaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Yhdessä veljensä Raimondon kanssa Piero D’Inzeo oli ensimmäinen urheilija, joka osallistui olympialaisiin kilpailijana kahdeksan kertaa.
D’Inzeo osallistui kaikkiin kesäolympialaisiin Lontoon kisoista 1948 Montréalin kisoihin 1976. Olympiaurallaan hän voitti kaikkiaan kaksi hopeaa ja neljä pronssia. EM-tasolla D’Inzeo voitti neljä mitalia kirkkaimpana yksilökilpailun kultamitali Pariisista 1959.
D’Inzeo kuoli Roomassa hieman ennen 91-vuotissyntymäpäiväänsä 13. helmikuuta 2014. Raimondo kuoli kolme kuukautta aikaisemmin.
Tommy Mansikka-aho
Tommy Mansikka-aho (s. 1970) on suomalainen pop- ja folk-muusikko. Hän soittaa kitaraa, didgeridoota ja munniharppua. Mansikka-aho soitti folk-yhtye Gjallarhornissa slideridoo-mallista didgeridoota vuosina 1996–2004. Edea-yhtyeen jäsenenä hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailuissa 1998.
Tommy Mansikka-Aho
Kei Yamaguchi
Kei Yamaguchi (s. 11. kesäkuuta 1983 Kioto) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yamaguchi kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2003.
Paavo Jännes
Paavo Klaus Emil Jännes (vuoteen 1906 Genetz; 20. maaliskuuta 1892 Helsinki – 19. joulukuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Jännes näytteli useissa teattereissa ja sai taiteellisia voittoja etenkin koomikkona. Hän näytteli myös noin 70 elokuvassa, kuten Hätävara, Hopeakihlajaiset ja Linnaisten vihreä kamari. Lisäksi Jännes suomensi näytelmiä.
Suku
Paavo Jännes kuului Genetzin kulttuurisukuun. Hänen vanhempansa olivat professori ja senaattori Arvid Genetz sekä Julia Arppe, teollisuusmies Nils Ludvig Arppen tytär.
Teatterissa
Paavo Jännes valmistui Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulusta vuonna 1912. Hänen ensimmäisiä roolejaan oli pääosa Maria Jotunin komediassa Savu-uhri, jossa hän pääsi hyödyntämään "luontaisia koomikonlahjojaan". Kriitikot kiittivät Jänneksen suoritusta, mutta kokonaisuutena näytelmä ei onnistunut ja poistettiin pian ohjelmistosta. Ida Aalbergin syntymäpäivän muistonäytännössä 4. joulukuuta 1916 Jännes loi nautittavan abbé-tyypin yhdessä Emil Falckin kanssa. Uransa alkuvuosina Jänneksen taiteellisiin voittoihin kuului niin ikään rooli näytelmässä Fannyn ensi näytelmä.
Jännes tulkitsi useita Nummisuutareiden hahmoja. Eskoa hän näytteli myös saksaksi vuonna 1923. Kihlaus-näytelmän Aapelia Jännes näytteli puolestaan esperantoksi. Näytelmässä Cyrano Bergerac hän tulkitsi nimiosan. Anna-Maria Tallgren arvioi Jänneksen Cyranoa "reippaaksi ja hauskan vauhdikkaaksi" mutta "auttamattoman suomalaiseksi", "liian leveäksi ja laajaliikkeiseksi". Yhden onnistuneimmista komediahahmoistaan Paavo Jännes loi ministeri Badekowina huvinäytelmässä Herra ministeri. Hän sai rooliinsa psykologista syvyyttä. Jännes niitti taiteellista kunniaa myös Tartuffen nimiroolissa. Bernard Shaw’n teoksessa Caesar ja Kleopatra hän tulkitsi Caesaria. Agapetuksen farssi Olenko minä tullut haaremiin oli yleisömenestys Kansallisteatterissa keväällä 1927. Jänneksellä oli siinä keskeinen miesrooli.
Vuonna 1953 Jännes ohjasi Pyynikin kesäteatterissa Tampereella Ludvig Holbergin klassikkokomedian Jeppe Niilonpoika.
Valkokankaalla
Paavo Jänneksen elokuvaura alkoi kuutisen vuotta ensimmäisen suomalaisen näytelmäelokuvan valmistumisen jälkeen 1913 tuomarin roolilla elokuvassa Sylvi. Teoksen ohjasi Teuvo Puro. Vuonna 1919 Jännes näytteli poliisia elokuvassa Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut. 1920-luvulla Jännes keskittyi teatteriuraansa. Vuonna 1932 hän debytoi äänielokuvassa: hän tulkitsi toimittajaa komediassa Olenko minä tullut haaremiin.
Muuta
Paavo Jännes oli vuonna 1941 perustetun Aleksis Kiven Seuran perustajajäsen. Vuonna 1950 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Naimisissa Jännes oli kahteen otteeseen. Ensimmäinen puoliso oli laulaja Annikki Uimonen (vuosina 1921–1929) ja toinen maisteri Marjatta Rekola (vuodesta 1935). Hänellä oli toisesta avioliitostaan viisi lasta. Elokuvaohjaaja Martti Jännes oli lapsista vanhin.
Jännes on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Medical Hypotheses
Medical hypotheses on testaamattomia hypoteeseja julkaiseva lehti. Lehden tavoite on tarjota kanava lääketieteellisille ideoille, kunhan ne ovat selkeästi ilmaistuja, vaikka olisivat sellaisia jotka eivät pääsisi julki tavanomaisissa lääketieteellisissä julkaisuissa. Vuodesta 2010 alkaen kaikki julkaistavat hypoteesit on vertaisarvioitu tieteellisten standardien ylläpitämiseksi. Tutkimuksiin perustuvien hypoteesien lisäksi osa julkaistuista hypoteeseista on hyvinkin radikaaleja, jopa surrealistisia. Thomson Reutersin (nyk. Clarivate Analyticsin) Journal Citation Reportsin laskelmien mukaan lehden vaikuttavuuskerroin oli 1,152 vuonna 2013.
Eläinten talvehtiminen
thumb|Talvehtiva [[rantakäärme on kääriytynyt solmuksi välttääkseen liikaa lämmönhukkaa. Kuva maaliskuulta Alankomaista.]] Eläinten talvehtiminen tarkoittaa erilaisia tapoja, joilla eläimet selviävät kylmästä vuodenajasta.
Talvihorroksessa eläimen elintoiminnot, kuten hengitys, sydämen syke ja aineenvaihdunta hidastuvat. Ruumiinlämpö laskee lähelle nollaa. Siili ja lepakot viettävät talven horroksessa. Syvin talvihorroksen laji, johon vaipuvat vaihtolämpöiset eläimet, on kylmähorros. Horrokseen vaipuvat eläimet etsivät paikan, jossa ne eivät jäädy kokonaan. Sammakot painuvat järvien pohjamutaan.
Talviuni muistuttaa tavallista unta. Elintoiminnot ovat lähempänä normaalitilaa kuin talvihorroksessa. Tunnetuin talviunta nukkuva laji on karhu.
Monet aktiivisina pysyvät lajit muuttavat elinalueitaan talven tullessa. Hirvet kokoontuvat alueille, joista saa paljon ravintoa pienellä liikuntamäärällä, esimerkiksi nuoriin metsiin. Myös vaelluslinnut siirtyvät ravinnon perässä. Eräät jyrsijät käyttävät hyväkseen lumihangen  eristävää vaikutusta, ja pysyvät lumen alla maan rajassa mihin ne kaivelevat talvikäytäviään. Metsäkanalinnut viettävät suurimman osan kylmistä pakkaspäivistä lumikiepissä.
Monet eläimet ajoittavat lisääntymisen ja muodonmuutokset siten, että ne voivat talvehtia mahdollisimman turvallisesti ja syödä kesällä mahdollisimman paljon. Monet hyönteiset talvehtivat koteloina, kuoriutuvat keväällä, munivat ja kuolevat ennen syksyä pois. Karhu ja orava synnyttävät poikasensa talvella ja imettävät niitä pesässä – kevään tullen poikanen voi alkaa opetella syömään kiinteää ravintoa, kun lumi sulaa.
Porirua
Porirua on kaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee Wellingtonista noin 20 kilometriä pohjoiseen. Kaupungissa oli noin 55 500 asukasta vuonna 2018, ja se on väkiluvultaan maan kymmenenneksi suurin kaupunki. Porirua oli 1800-luvulla lähinnä maorien asuinaluetta. Sen lähiöitä ovat muun muassa Elsdon, Paremata ja Titahi Bay.
Messier 18
Joukko on suhteellisen nuori, vain noin 32 miljoonaa vuotta vanha.
Markus Weissenberger
Markus Weissenberger (s. 8. maaliskuuta 1975, Lauterach, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa tällä hetkellä Itävallan Bundesliigassa pelaavaa LASK Linziä.
Weissenbergerin isoveli Thomas Weissenberger on entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Ura
Weissenberger on pelannut LASK Linzissä vuodesta 2008 lähtien, edustettuaan sitä ennen TSV 1860 Müncheniä, Arminia Bielefieldiä ja Eintracht Frankfurtia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 1999, ja on sen jälkeen pelannut toistaiseksi 29 A-maaottelua.
Weissenberger valittiin Itävallan joukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuihin, mutta hän joutui jäämään sivuun turnauksesta polvivamman vuoksi.
Fort Worthin katoamistapaus
Fort Worth Missing Trio viittaa katoamistapaukseen, jossa kolme tyttöä, Rachel Arnold Trlica 17, Renee Wilson 14, Julie Moseley 9, katosivat 23. joulukuuta 1974 käytyään Seminary South Shopping Center -ostoskeskuksessa jouluostoksilla.
Rachel Trlican Oldsmobile 98 löytyi ostoskeskuksen parkkipaikalta lukittuna ja sen takapenkillä oli paketoitu lahja. Poliisilaitos ja perheet ovat eri mieltä siitä, kuinka hyvin tutkinta lähti käyntiin, koska tyttöjen luultiin ensin karanneen. Jouluaattona Tommy Trlica sai kirjeen, jonka hänen vaimonsa Rachel oli oletettavasti kirjoittanut. Hänen perheensä ei uskonut kirjeen olevan kirjoitettu Rachelin käsialalla. Kirjeen saajaksi oli merkitty "Thomas A. Trlica" eikä tuttavallisemmin "Tommy", kuten vaimon olisi voinut olettaa kirjoittavan.
Skanderbeg (täsmennyssivu)
Skanderbeg tai Scanderbeg voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Valko-Venäjä talviolympialaisissa 2010
thumb|right|Valko-Venäjän joukkue avajaisissa. Valko-Venäjä osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 51 urheilijan voimin. Maa saavutti kolme mitalia, yhden kultaisen, yhden hopeisen ja yhden pronssisen. Mitalitilastossa Valko-Venäjä sijoittui seitsemänneksitoista.
Komusuojus
thumb|300px|Louheenkuljetusajoneuvossa komusuojuksena toimii lavan etureunan jatke. thumb|300px Komusuojus on ajoneuvoon tai työkoneeseen asennettu suojakatos, joka suojaa kuljettajaa tai työntekijää kalliotilan katosta ja seinistä irtoavilta lohkareilta ja kiviltä. Komusuojuksena voi toimia myös turvaohjaamo, joka kestää paitsi komujen putoamisen myös koneen kaatumisen.
Komusuojus suojaa koneen työliikkeiden ohjaukseen käytetyn käyttöpaikan ja yleensä myös koneen ohjaamiseen käytetyn ohjaustilan. Suojusta tarvitaan kuormausajoneuvoissa, peränporaus-, rikotus-, pultitus-, ruiskubetonointi- ja rusnausjumboissa sekä erilaisissa työalustoissa. Louheenkuljetusajoneuvoissa kuljettajan suojana on yleensä suojakatos, jona toimii lavan etureunan jatke.
Suojakatokselle asetetut lujuus- ja muut vaatimukset on esitelty standardissa SFS 4986.
Mitsuyuki Yoshihiro
Mitsuyuki Yoshihiro (s. 4. toukokuuta 1985 Yamaguchi) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yoshihiro kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
Nuppusammal
Nuppusammal (Physcomitrella patens) on lehtisammallaji nuotiosammalten heimossa (Funariaceae). Se on yksivuotinen ja yksikotinen paljaan maan sammallaji. Sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat avautumattomia.
RN Muzio Attendolo (1934)
RN Muzio Attendolo oli Italian kuninkaallisen laivaston Montecuccoli-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Yhdysvaltain maavoimien lentojoukkojen lentokoneet upottivat 4. joulukuuta 1942 aluksen Napolin satamaan. Hylky nostettiin sodan päätyttyä, mutta se todettiin korjauskelvottomaksi ja romutettiin.
Valmistus
Alus tilattiin Triestestä Cantieri Riuniti dell'Adriaticolta, missä köli laskettiin 10. huhtikuuta 1931. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1934 ja valmistui 7. elokuuta 1935.
Palvelus
Koeajojen päätyttyä 6. syyskuuta 1933 alus liitettiin 2. laivueen 7. risteilijäviirikköön, jossa se edelleen oli toisen maailmansodan alkaessa. Se suojasi saattueita sekä osallistui viirikkönsä mukana Calabrian taisteluun. Se siirrettiin 3. joulukuuta suojaamaan Albaniaan matkanneita saattueita ja 9. joulukuuta alus liitettiin 8. risteilijäviirikköön.
Alus kuljetti 23. joulukuuta kolme mustapaitapataljoonaa Valonaan. Se palasi 9. helmikuuta 1941 7. risteilijäviirikköön, jonka mukana alus teki miinoitusmatkoja muun muassa huhtikuussa Cape Bonin, kesäkuussa Tripolin edustalle ja heinäkuussa Sisilian kapeikkoon. Se liitettiin 21. elokuuta uudelleen 8. risteilijäviirikköön, jonka mukana se yritti 22.-28. elokuuta estää liittoutuneiden operaation Mincemeatin toteuttamisen sekä syyskuussa operaatio Halberdin estämiseen.
Muzio Attendolo siirrettiin 3. lokakuuta jälleen takaisin 7. risteilijäviirikköön suojaamaan Pohjois-Afrikkaan matkanneita saattueita. Tässä tehtävässä ollessaan se osallistui ensimmäiseen Syrtin lahden taisteluun. Alus jatkoi 1942 samoissa tehtävissä, kunnes osallistuessaan elokuussa operaatio Pedestalin torjuntaan siihen osui Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen HMS Uprightin laukaisema torpedo Aeolian saaristossa. Osuma katkaisi aluksen keulan, mutta siitä huolimatta se kykeni palaamaan Messinaan.
Alukselle tehtiin tarvittavat tilapäiskorjaukset, jotta se kyettiin siirtämään Napoliin. Alus siirrettiin 6. syyskuuta telakalle, missä se tuhoutui 4. joulukuuta Yhdysvaltain ilmahyökkäyksessä. Hylky nostettiin sodan päätyttyä, jolloin suunnitelmana oli korjata se ilmatorjuntaristeilijäksi. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin ja hylky romutettiin.
Guaram I
Guaram oli kuningas Vakhtang I Gorgasalin nuoremman pojan Leon ja tämän roomalaisen vaimon Helenen poika. Siten hän kuului Khosroiani-dynastian nuorempaan ei-kuninkaalliseen haaraan (guaramidit), joka hallitsi Iberian lounaisia ruhtinaskuntia Klardžetia ja Džavakhetia. Keskiaikaisen georgialaisen kirjoittajan Sumbat Davitis-dzen mukaan hän oli ensimmäinen Bagrationi-hallitsija, mutta suurin osa nykytutkijoista ei ole pitänyt väitettä uskottavana.
Kun sota Rooman ja sassanidien Iranin välillä syttyi jälleen Justinus II:n aikana (hallitsi 565–578), Guaram/Gorgenes liittoutui armenialaisen prinssin Vardan III Mamikonianin ja roomalaisten kanssa. Hän yritti irrottautua epätoivoisesti Iranin vallasta vuonna 572 (Theoph. Byz. Fr. 3). Kansannousun epäonnistumisen jälkeen hän pakeni ilmeisesti Konstantinopoliin ja pysyi siellä palatakseen jälleen politiikkaan vuonna 588, kun iberialaiset kapinoivat georgialaisen kronikoitsijan Džuanšerin mukaan jälleen sassanideja vastaan. Iberian aateliset pyysivät keisari Maurikiokselta (hallitsi 582–602) hallitsijaa Iberian kuningassuvusta: Maurikios lähetti Mtskhetaan Guaramin, jolle hän myönsi kuropalates-arvonimen. Niin Iberian ruhtinaskunta korvasi khosroidien hallitseman kuningaskunnan, jonka sassanidit olivat lakkauttaneet vuonna 580. Guaramia on perinteisesti pidetty Mtskhetassa sijaitsevan Džvarin luostarin perustajana. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Stepanoz I.
Guaram I oli ensimmäinen georgialainen hallitsija, joka löi sassanidien hopeadrakmojen mukaan muotoiltuja kolikoita. "Iberialais-sassanidilaisissa" kolikoissa on nimikirjaimet GN eli Gurgen. Georgialaisten kronikoiden tallentama "Guaram" vaikuttaakin olleen kotimaiseen käyttöön tarkoitettu nimi, kun taas hallitsijan virallinen nimi oli "Gurgen", jota käytettiin ulkosuhteissa ja kolikoissa. Ulkopuoliset lähteet käyttävätkin sitä.
Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut
Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut oli vuosittain järjestetty jääkiekkoiluturnaus, jota pelattiin vuosina 1968–1976. Vuodesta 1977 alkaen kisat muuttuivat alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuiksi. Samalla alettiin pelata virallisia alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoja.
Mitalitaulukko
Taulukkoon on laskettu mukaan ovain vuosien 1968–1976 turnaukset.
Viitteet
IIHF European Junior Championships
Slovakia talviolympialaisissa 2010
thumb|right|Slovakian joukkue avajaisissa. Slovakia osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 73 urheilijan voimin. Maa saavutti kolme mitalia, yhden kultaisen, yhden hopeisen ja yhden pronssisen. Mitalitilastossa Valko-Venäjä sijoittui seitsemänneksitoista.
Vietnamin suuralueet
right Vietnamin hallintoalueet on epävirallinen Vietnamin valtion käyttämä maakuntien ryhmittelyperuste.
Sami Khedira
Sami Khedira (,, s. 4. huhtikuuta 1987 Stuttgart, Baden-Württembergin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija. Kotimaansa seurojen lisäksi hän edusti viisi kautta espanjalaista Real Madridia ja viisi kautta italialaista Juventusta. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkuera
Khedira liittyi VfB Stuttgartin juniorijoukkueisiin vuonna 1995, jota ennen hän pelasi TV Oeffingenissä. Valmentaja Armin Veh nosti hänet Stuttgartin edustusjoukkueen kokoonpanoon kauden 2006–2007 alkuvaiheissa, ja hän debytoi Bundesliigassa 1. lokakuuta 2006 ottelussa Herthaa vastaan. 29. päivä samaa kuuta hän teki kaksi ensimmäistä maaliaan ottelussa Schalkea vastaan.
30. heinäkuuta 2010 Stuttgart vahvisti Khediran siirtymisen espanjalaisseura Real Madridiin. Hänestä maksettiin arvioiden mukaan noin 13–14 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkueura
Khedira pelasi useita otteluissa Saksan nuoremmissa maajoukkueikäluokissa. Hän toimi Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina vuoden 2009 EM-kilpailuissa, jotka Saksa voitti.
Saksan A-maajoukkueessa Khedira debytoi 5. syyskuuta 2009 ottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan. Hänet valittiin joukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin, jossa hän nousi Michael Ballackin ja Simon Rolfesin loukkaantumisten myötä avauskokoonpanoon ja pelasi kaikissa Saksan seitsemässä ottelussa. Hän teki 3–2-voittomaalin pronssiottelussa Uruguayta vastaan, mikä oli hänen maajoukkueuransa ensimmäinen maali.
Khedira pelasi 77 A-maaottelua, joista viimeisen MM-kilpailuissa 2018, ja teki niissä seitsemän maalia.
Yksityiselämä
Khediran äiti on kotoisin Saksasta ja isä Tunisiasta. Hänen nuorempi veljensä Rani on myös jalkapalloilija.
Yūzō Kobayashi
Yūzō Kobayashi (s. 15. marraskuuta 1985 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kobayashi kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2005.
Luettelo Suomen taajamista 2017
Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2017. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajama-sarakkeessa sulkeisiin lainausmerkkeissä kirjoitetut nimet ovat Tilastokeskuksen alkuperäisessä aineistossa olevia nimimuotoja. Kunta-sarakkeessa kuntien nimien perässä olevat luvut kertovat, kuinka suuri osa taajaman väestöstä asuu kyseisessä kunnassa.
Vuoden 2017 lopussa Suomessa oli 5 513 130 asukasta, joista 4 673 486 asui taajamissa, 768 435 haja-asutusalueilla ja 71 209 asukkaan asuinpaikka oli tuntematon. Taajama-aste oli 85,9 prosenttia. Taajamien lukumäärä oli 742 kappaletta.
Monessa Ahvenanmaan kunnassa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga, Sund ja Vårdö) ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa ainoa kunta, jossa ei ollut taajamia oli Luhanka. Kunnista, joissa oli taajamaväestöä, korkein taajama-aste oli Kauniaisissa (100,0 prosenttia) ja matalin Utsjoella (26,1 prosenttia). Maakunnittain tarkasteltuna korkein taajama-aste oli Uudellamaalla (95,4 prosenttia) ja matalin Ahvenanmaalla (62,6 prosenttia).
Sergel (yritys)
Sergel  on ruotsalainen perintätoimisto. Yritys on kuulunut TeliaSonera-konserniin. Telia myi Sergelin vuonna 2016. Sergelillä on toimistot Ruotsin lisäksi Norjassa, Suomessa, Liettuassa ja Latviassa.
Suomessa Sergel Oy aloitti toimintansa vuonna 2006.
Historia
Vuonna 1988 Ruotsin valtion telelaitoksen (Televerket) ydintoiminta muokattiin uudelleen, muun muassa perustamalla perintäosastosta itsenäinen yritys. Muutto toimistotaloon keskelle Tukholmaa Sergelin torin varrelle ratkaisi yrityksen nimikysymyksen. Yhtiön nimeksi tuli Sergel Inkasso AB.
Vuonna 1996 Sergel laajensi toimintaansa tarjoamalla myös luottokelpoisuuden ja maksukykyisyyden arviointipalveluja. Samalla yrityksen nimeksi tuli Sergel Kredittjänster AB. Pari vuotta myöhemmin palveluihin liitettiin maksupalvelut, reskontrapalvelut, lakipalvelut ja Aktiv-perintäpalvelut. Vuonna 2000 Sergel alkoi tarjota laskutuspalvelukokonaisuutta, johon kuuluivat koonti-, hinnoittelu-, laskutus- ja CRM-palvelut.
Jami Puustinen
Puustinen oli vuonna 2003 Suomessa pidetyssä alle 17-vuotiaiden MM-turnauksessa osa Suomen ”Vintiöiksi” nimettyä maajoukkuetta. Puustinen sai myös vastuuta Markku Kanervan valmentamassa alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
José Montilla
José Montilla i Aguilera (s. 1955 Iznájar, Espanja) on espanjalainen Katalonian sosialistisen työväenpuolueen poliitikko ja Espanjan senaatin jäsen. Hän toimi Katalonian aluejohtajana vuodesta 2006 vuoteen 2010 asti. Aikaisemmin Montilla on toiminut Espanjan elinkeinoministerinä.
Nitro (yhtye)
Nitro oli vuosina 1987–1993 toiminut yhdysvaltalainen metallimusiikkia soittanut yhtye. Yhtyeen perustivat laulaja Jim Gillette ja kitaristi Michael Angelo Batio Phoenixin kaupungissa. Yhtye tuli tunnetuksi kitaristi Michael Angelo Bation viljelemistä nopeista sooloista ja riffeistä sekä Gilletten kuuden oktaavin äänialasta. Yhtyeen yleisolemus oli ylitsepursuavassa itsevarmuudessaan ja näyttävyydenhaluisuudessaan pitkälti kuuntelijat etäännyttävä, ja monet tulkitsivatkin Nitron pelkäksi parodiabändiksi. Pelkällä Nitro-nimellään yhtye ehti julkaista vain kaksi studioalbumia ennen hajoamistaan.
Historia
Jim Gillette ja Michael Angelo Batio perustivat Nitron 1980-luvun lopulla Jim Gilletten sooloalbumin, Proud to be Loudin julkaisun jälkeen. Nitron ensimmäinen kokoonpano oli sama, joka oli soittanut kyseisellä levyllä, tosin albumilla koskettimia soittanut Vinnie St. James ei soittanut kokoonpanossa, eikä levytyksen rummuista vastannut muusikko Kevin Jachetta kuulunut yhtyeeseen. Yhtyeen nimi muutettiin virallisesti Nitroksi. Nitron alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Jim Gillette (laulu), Michael Angelo Batio (kitara), T.J. Racer (basso) ja Bobby Rock (rummut). Kokoonpanon tunnetuin muusikko oli kenties sessiorumpali Bobby Rock, joka soitti entisen Kiss-kitaristin Vinnie Vincentin sooloprojektissa Vinnie Vincent Invasion.
Vuonna 1989 Nitro julkaisi debyyttilevynsä, joka kantoi nimeä O.F.R.. Albumin nimi oli lyhenne sanayhdistelmästä Out Fucking Rageous. Levyn kappaleet eivät vastanneet aikakautensa laulunkirjoituksen laatutasoa, ja sitä yritettiinkin paikkailla päät kääntävillä kitarasooloilla ja ehkä korkeimmalla miesrekisterillä lauletuilla vokaaleilla ja konsonanteilla. Yritys oli tuomittu epäonnistumaan, eikä albumi ollut myyntimenestys. Siksi sitä on äärimmäisen vaikea löytää nykyään mistään. Koska Bobby Rock oli ollut vain studiomuusikko, vakituiseksi rumpaliksi palkattiin K.C. Comet, joka teki ensiesiintymisensä yhtyeen kanssa musiikkivideoilla kappaleista Freight Train ja Long Way From Home. Freight Trainin musiikkivideossa Batio soittaa kuuluisaa nelikaulaista kitaraansa, mutta huvittavaa kyllä, soittaa siinä vain kolmea kauloista. Nitro teki myös surullisen esiintymisen MTV:n Headbangers Ball -ohjelmassa. O.F.R.-kiertueen jälkeen T.J. Racer ja K.C. Comet jättivät yhtyeen. Duoksi jäänyt Nitro päätti kuitenkin jatkaa, ja aloitti Cometin ja Racerin korvaajien etsinnän. Lopulta yhtyeeseen liittyivät basisti Ralph Carter ja rumpali Johnny Thunder. Uudistunut Nitro jatkoi keikkailua, mutta vetäytyi pois kiertueelta aloittaessaan uuden levynsä työstämisen.
Vuonna 1991 julkaistu Nitro II: H.W.D.W.S.-nimeä kantava albumi oli edeltäjänsä arvoinen menestys, ja yhtye lähti jälleen kiertueelle. Albumin nimi on lyhennetty sanoista Nitro II: Hot, Wet, Drippin' With Sweat. Yhtye julkaisi musiikkivideon Ted Nugentin Cat Scratch Fever-coverkappaleestaan. Nitron uuden kiertueen päätyttyä yhtyeen jäsenten välillä alkoi syntyä kitkaa. Etenkin Michael Angelo Bation ja Johnny Thunderin välit olivat tulehtuneet todella pahasti, ja lopulta Jim päätti erottaa Thunderin hieman ennen yhtyeen hajoamista. Trioksi jäänyt Nitro päätti aloittaa uuden rumpalin etsiskelyn. Kun sopivaa rumpalia ei löydetty, Nitro hajosi 1993 pari kuukautta Thunderin lähtöpassien jälkeen. Nitro julkaisi kuitenkin vielä vuonna 1999 kokoelman Gunnin' For Glory, joka sisäisti myös kolme uutta kappaletta.