cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamtšatkanmurmeli
Elintavat
Kamtšatkanmurmeli elää yhdyskunnissa, joihin kuuluu useita pesäkoloja. Yhteen ryhmään kuuluu tyypillisesti lisääntyvä pari ja niiden edellisten vuosien jälkikasvua. Kotialueella on kokoa 10–15 hehtaaria. Talvipesäkolot kaivetaan routarajaan saakka. Niihin kuuluu pesäkammio, joka vuorataan lämmön eristämiseksi heinillä. Kammion seiniin käytetään samasta syystä myös kivimurskaa. Kamtšatkanmurmelit horrostavat jopa kahdeksan kuukauden ajan. Horrostaminen alkaa yleensä syyskuun tai lokakuun paikkeilla ja jatkuu toukokuuhun. Horrostettaessa samaan pesään kerääntyy jopa 20–30 yksilöä. Ajoittain murmelit heräävät horroksestaan viettäen hereillä kerrallaan vaihtelevan määrän aikaa esimerkiksi iän mukaan. Kesäisin ne pitävät yllä päivärytmiä, vaikka aurinko ei välttämättä laske kaikkialla kesäisin ollenkaan.
Kamtšatkanmurmelit käyttävät ravinnokseen esimerkiksi useita eri heinä ja sammallajeja. Ne voivat syödä myös selkärangattomia.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt kamtšatkanmurmelin elinvoimaiseksi lajiksi. Se ei ole erityisen yleinen, mutta sen levinneisyysalue on laaja ja kannan ei uskota laskevan nopeasti.
Lajia metsästetään paikoitellen yli kantojen kantokyvyn. Niitä metsästetään lihan ja turkisten takia. Metsästystä säädellään lailla ja Baikalin alueen alalji M.c. doppelmayri on suojeltu. Metsästyksen ohella mahdollinen uhka on kotieläinten laidunnus niiden elinalueella.
Aleksandr Baranov
Ura
Baranov syntyi Kargopolissa kauppiasperheeseen. Hän muutti 1780-luvulla Irkutskiin, missä hän otti vastaan Šelihovin kauppakomppanian pääjohtajan viran vuonna 1790. Baranov saapui vuonna 1791 Alaskaan, missä hän pysyi vuoteen 1818 asti. Hänen alaisuudessaan Alaskan alueella turkiskauppaan keskittyneestä Šelihovin yrityksestä tuli Venäjän Amerikan siirtokunta. Baranovin alaisuudessa siirtokunnan talous kasvoi ja sen hallitsema alue laajeni huolimatta työvoiman ja materiaalin puutteesta, mikä teki hänestä suositun johtajan niin Pietarin hovissa kuin Šelihovin yrityksen päämajassa. Vuodesta 1799 lähtien Baranov oli siirtokunnan absoluuttinen hallitsija poistumiseensa asti.
Baranov perusti vuonna 1799 siirtokunnan pääkaupungiksi Novo-Arkhangelskin pikkukaupungin. Hän keskittyi kuvernöörinä toimiessaan kolonialistiseen ekspansioon, kauppakomppanian taloudelliseen kasvuun ja Venäjän Pohjois-Amerikan turvallisuuden takaamiseen. Siirtokunnassa työskennelleet lähetyssaarnaajat kritisoivat Baranovia alkuperäisväestön käännytystyön ja opetuksen väheksymisestä. Uskonnolliset menot ja käännytystyön Baranov näki rasitteena taloudellisille tavoitteille. Lisäksi lähetyssaarnaajat eivät hyväksyneet Baranovin alaisuudessa tapahtunutta alkuperäisväestön julmaa kohtelua.
Baranov jäi eläkkeelle kuvernöörin virastaan vuonna 1818 omasta pyynnöstään. Matkallaan takaisin Venäjälle hän kuoli merellä keltakuumeeseen.
Yksityiselämä
Baranov avioitui 1770-luvulla Matrjona Markovan kanssa. Matrjona ei kuitenkaan seurannut puolisoaan Alaskaan, missä Baranov otti rakastajattarekseen alkuperäisväestöön kuuluvan naisen, joka otti kasteessa nimekseen Anna Grigorjevna. Puolisonsa kuoltua Baranov otti Anna Grigorjevnan viralliseksi vaimokseen ja heille syntyi kolme lasta: poika Antipatr (1795) sekä tyttäret Irina (1804) ja Jekaterina (1808).
24 Pesula (yritys)
24 Pesulan toimitusjohtajana toimii Isto Kiviniemi ja hallituksen puheenjohtajana Asko Nevala. Yrityksen liikevaihto oli 4 milj. € vuonna 2020, kasvua edelliseen vuoteen oli + 21 %.
Planck (täsmennyssivu)
Planck voi tarkoittaa:
Dick Van Dyke
Richard Wayne ”Dick” Van Dyke (s. 13. joulukuuta 1925, West Plains, Missouri) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Suomessa hän tuli tunnetuksi suositussa 1960-luvun TV-ohjelmassaan Dick Van Dyke Show. Hänen tunnetuimpia roolihahmojaan ovat tohtori Mark Sloan 1990-luvun tv-sarjassa Diagnoosi: Murha sekä Perttu elokuvassa Maija Poppanen.
Perhe
Dick Van Dyke on näyttelijä Jerry Van Dyken (1931–2018) isoveli. Dickin poika Barry Van Dyke ja pojanpoika Carry Van Dyke ovat myös näyttelijöitä. Dick oli naimisissa Margie Willetin kanssa vuodesta 1948 vuoteen 1984, ja sai hänen kanssaan neljä lasta, joiden nimet ovat Christian, Barry, Carrie Beth ja Stacy. Myöhemmin hän oli avoliitossa Michelle Triolan kanssa vuoteen 2009 saakka.
Rooleja
Van Dyke esiintyi monissa komedioissa 1960-luvulla, muun muassa Maija Poppanen, What a Way to Go!, Lt. Robin Crusoe, USN, Fitzwilly, The Art of Love, Never A Dull Moment, ja Divorce American Style. Vaikka monet hänen elokuvansa tältä kaudelta menestyivät huonosti, elokuva Chitty Chitty Bang Bang menestyi maailmanlaajuisesti ja tunnetaan hyvin nykyäänkin.
Keinusaari
Keinusaari on Hämeenlinnan 5. kaupunginosa. Länsipuolella sijaitsevasta keskustasta sitä erottaa Vanajavesi ja idässä kaupunginosan rajana on rautatie ja Hätilä. Kaupunginosan nimi on peräisin ajalta, jolloin alue todella muodosti veden ympäröimän saaren; sittemmin se on kasvanut itälaidastaan kiinni mantereeseen vedenpinnan laskun ja maatäyttöjen myötä. Tällä hetkellä Keinusaari on Hämeenlinnan kantakaupungin nopeimmin kehittyvää aluetta.
Liikenneyhteydet Keinusaaressa ovat hyvät, sillä sen kautta kulkevat kaikki kaupunkiliikenteen linjat kaupunginosassa sijaitsevan rautatieaseman vuoksi. Kaupunginosan halki kulkee nelikaistainen Viipurintie, joka on Hämeenlinnan vilkasliikenteisin katu. Keinusaarta yhdistää keskustaan myös Paasikiventie ja Kantolaan Vanajantie. Tieyhteys Vanajantien ja valtatien 10 välille rautatien ali on suunnitteilla. Lisäksi jotkin vesibussit pysähtyvät ajoittain Vanajaveden rannalla sijaitsevalla laivalaiturilla.
Historia
thumb|300px|left|Hämeenlinna noin 1890, näkymä Keinusaareen tulvan aikana. Sillan jälkeen oikealla kruununmakasiinit ja vasemmalla lääninlasaretti.
Keinusaaren pohjoisosan Varikonniemessä on tiettävästi ollut rautakaudella asutusta, joka tunnetaan nimellä Vanain kaupunki. Alueelta on löydetty puolustusvallien jäänteitä sekä merkkejä metallinkäsittelystä.
Alkujaan Keinusaarella tarkoitettiin Vanajavedestä erillistä saarta, joka sijaitsi nykykaupunginosan länsiosassa niin kutsutulla Mahlianmäellä. Kyseinen alue liitettiin Hämeenlinnan kaupunkiin vuonna 1819 maanvaihtojen yhteydessä. Hämeenlinnan lääninsairaala, nykyinen Viipurintien terveysasema, rakennettiin Keinusaareen vuosina 1840-1844. Suomen ensimmäisen rautatien valmistuttua vuonna 1862 Hämeenlinnan asema sijaitsi Keinusaaressa, tuolloin vielä kaupungin rajojen ulkopuolella. Alueen ensimmäinen saha perustettiin 1870-luvulla ja vuonna 1895 aloitti toimintansa Hämeenlinnan verkatehdas, josta kehittyi aikanaan eräs kaupungin merkittävimmistä teollisuusyrityksistä.
Keinusaaren keskustaan yhdistävä Pitkäsilta valmistui vuonna 1909 ja se uusittiin 1963. Vuonna 1915 rautatieaseman alue siirrettiin Hämeenlinnan maalaiskunnasta Hämeenlinnaan, ja maalaiskunnan lakkauttamisen yhteydessä 1948 loputkin nykyisen Keinusaaren alueista liitettiin kaupunkiin. Hämeenlinnan taidemuseo perustettiin vuonna 1952 entiseen kruununmakasiiniin. Varsinaisen saaren mantereeseen yhdistymisen jälkeenkin alueen keskellä säilyi lampimainen Pikkujärvi, joka kuivatettiin lopullisesti 1960-luvulla.
Keinusaari on kasvanut nopeasti, sillä se on ollut 2000-luvulla kaupungin keskustan päälaajenemissuunta. Se onkin merkitty yleiskaavassa keskustatoimintojen alueeksi, jollainen se tällä hetkellä on vasta osittain. Keinusaareen on toteutettu laajoja kerrostaloalueita, Vanajanranta I ja Keinusaari I, ja tällä hetkellä on rakenteilla kolme uutta aluetta (Vanaranranta II, Keinusaari II ja Asemanranta). Näiden hankkeiden myötä kaupunginosan asukasluku nousee tuhansilla ja sinne syntyy tavoiteltua keskustamaisuutta. Ennen 2000-luvun rakennushankkeita Keinusaaren kerrostalokanta koostui kolmesta korttelista rautatieaseman läheisyydessä.
Pallomainen tähtijoukko
Pallomainen tähtijoukko on nimensä mukaisesti tähtien pallomainen keskittymä, joka kiertää galaksia. Pallomaiset tähtijoukot muodostuvat erittäin tiiviistä ytimestä, jonka painovoima pitää joukkoa kasassa. Tästä voimasta johtuu myös joukon pyöreä muoto.
Yleistä
Pallomaiset tähtijoukot muodostuvat yleensä sadoista tuhansista vanhoista tähdistä. Joukko muistuttaa kierteisgalaksin ydintä, mutta on läpimitaltaan vain muutama kymmenen parsekia. Pallomaisia tähtijoukkoja on suhteellisen paljon. Linnunradan kiertolaisina niitä tunnetaan noin 150, löytämättä on arviolta vielä 30–50 joukkoa. Suuremmilla galakseilla, kuten Andromedan galaksilla, niitä on jopa 500. Joillakin suurilla elliptisillä galakseilla (kuten Messier 87:llä) arvioidaan olevan peräti 13 000–15 000 pallomaista tähtijoukkoa.
Jokaisella joukolla näyttäisi olevan selkeä ikä. Tämä tarkoittaa sitä, että joukon tähdet syntyivät suurin piirtein samaan aikaan. Havainto johti ensi askeliin maailmankaikkeuden kehityksen ymmärtämisessä.
Jotkin pallomaiset tähtijoukot, kuten Linnunratamme Omega Centauri ja M31:n G1 ovat massiivisen suuria: niiden massa on useita miljoonia kertoja suurempi kuin Auringon massa. Tällaiset joukot voivat olla entisiä galakseja, joista on jäljellä vain tiivis ydin. Muu osa galaksista on mahdollisesti liittynyt toiseen galaksiin, jota jäljelle jäänyt ydin nyt kiertää. Suurin osa pallomaisista tähtijoukoista on kuitenkin huomattavasti pienempiä, noin sadan tuhannen tähden joukkoja.
Pallomaiset tähtijoukot sijaitsevat galaksin halossa, joka kiertää galaksin ydintä jopa sadan tuhannen parsekin etäisyydellä. Muista tähdistä poiketen tähtijoukkojen tähtien liikerata ei ole rajoittunut galaksin tasoon.
Auringon sijainti
Auringon sijainti Linnunradalla selvitettiin tutkimalla pallomaisia tähtijoukkoja. Aina 1920-luvulle saakka kuviteltiin Auringon sijaitsevan lähellä galaksin keskustaa, koska tähdet näyttivät jakautuvan havaittavissa olevalle Linnunradalle tasaisesti. Pallomaisten tähtijoukkojen sijoittuminen oli kuitenkin huomattavan asymmetrinen. Jos oletetaan, että pallomaiset tähtijoukot muodostavat suunnilleen pyöreän pallomaisen kehän galaksin keskustan ympärille, voidaan arvioida Auringon suunta galaksin keskustasta. Edelleen, arvioimalla joukkojen etäisyyksiä voidaan arvioida Auringon etäisyys galaksin ytimestä. Näin menettelemällä havaittiin, että Linnunradasta voidaan havaita Maasta katsottuna vain pieni osa; suurin osa on peittynyt kaasuun ja pölyyn.
Ikä
Useimmat pallomaiset tähtijoukot ovat hyvin vanhoja, vanhimpia tunnettuja kappaleita. Pallomaisten tähtijoukkojen tähdet kuuluvat vanhaan populaatioon II. On arvioitu, että ne muodostuivat samaan aikaan isäntägalaksinsa kanssa. Joissakin galakseissa on havaittu sinisiä pallomaisia tähtijoukkoja. Sininen väri tarkoittaa kuumia, nuoria, melko vastikään syntyneitä tähtiä. Vielä ei tiedetä, voivatko pallomaiset tähtijoukot muodostua galaksin syntyä myöhemmin, mutta on todennäköistä, että niiden muodostuminen liittyy katastrofisiin tapahtumiin, kuten galaksien törmäyksiin. Joistakin elliptisistä galakseista (joiden uskotaan syntyneen kahden kierteisgalaksin törmäyksestä ja yhteensulautumisesta) on löydetty sekä vanhoja että nuoria pallomaisia tähtijoukkoja. Vanhemmat ovat todennäköisesti tulleet kierteisgalaksien mukana ja nuoret syntyneet törmäyksessä.
Pallomaisissa tähtijoukoissa tähtien esiintymistiheys on varsin suuri, ja läheistä vuorovaikutusta tähtien välillä esiintyy siksi paljon (esimerkiksi tähdet lähes törmäävät toisiinsa). Jotkin eksoottiset tähtityypit ovat huomattavasti yleisempiä pallomaisissa joukoissa kuin muualla. Näitä tähtien törmäyksissä syntyneitä erikoisia tähtiä ovat muun muassa millisekuntipulsarit, siniset harhailijat (blue stragglers) ja matalamassaiset röntgenkaksoistähdet.
Ezekiel Ansah
Ezekiel Nana ”Ziggy” Ansah (s. 29. toukokuuta 1989 Accra ) on ghanalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi puolustuksen linjamies. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa Seattle Seahawksia.
Ansah siirtyi yksivuotisella sopimuksella Seattle Seahawksiin vuonna 2019.
Eirekr Kaukomatkaajan saaga
Eirekr Kaukomatkaajan saaga (isl. Eireks saga viðförla tai Eiríks saga viðförla) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta nimeltä. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo norjalaisesta kuninkaanpojasta, joka etsii ”Kuolemattomien vainiota” (isl. Ódáinsakr), matkaa kauas itään ja paluunsa jälkeen valmistelee Norjassa ihmisiä vastaanottamaan kristinuskon. Eirekr Kaukomatkaajan saagaa ei ole suomennettu.
Ajoitus ja käsikirjoitukset
Eirekr Kaukomatkaajan saaga on laadittu vuoden 1300 paikkeilla. Siitä on säilynyt kolme erilaista versiota (A, B, C), jotka kaikki kuitenkin juontavat yhdestä ja samasta keskiaikaisesta alkuperäistekstistä. C-version katsotaan olevan lähimpänä alkuperäistä, kun taas A- ja B-versio ovat kumpikin käyneet läpi uudelleenmuokkauksia. Varhaisin säilynyt käsikirjoitus Eirekr Kaukomatkaajan saagasta (AM 657c 4to) on noin vuoden 1350 tienoilta ja edustaa saagan B-versiota. Sen lisäksi Eirekr Kaukomatkaajan saaga on säilynyt täydellisenä vain Flateyjarbók-käsikirjoituksessa (n. 1387–1390). Saaga on todennäköisesti ollut melko suosittu keskiajalla ja sen jälkeen, sillä siitä on säilynyt yli 50 käsikirjoitusta.
Saagan juoni
Saagan alussa norjalaisen Þrándheimrin (Trondheim) kuninkaan Þrándrin poika Eirekr vannoo etsivänsä paikan, ”jota pakanat kutsuvat kuolemattomien vainioksi, mutta kristityt elävien ihmisten maaksi tai paratiisiksi” (er heiðnir menn kalla Ódáinsakr, en kristnir menn jörð lifandi manna eða Paradísum). Hän matkaa kauas etelään sen löytääkseen. Hän saapuu Konstantinopoliin (isl. Miklagarðr), missä hän esittää kysymyksiä koskien itäistä maailmaa ja paratiisia. Hän saa kreikkalaisten kuninkaalta (isl. Grikkja konungr) vastauksia, jotka muistuttavat keskiajan maantieteellisiä ja teologisia oppeja. ”Kuolemattomien vainio” määrittyy niiden mukaan eräänlaiseksi maanpäälliseksi paratiisiksi. Sitten Eirekr jatkaa matkaansa Jordan-virralle ja kauemmas itään Intiaan ja paratiisissa olevalle joelle saakka, missä lohikäärme vartioi ainoata joen ylittävää siltaa. Eirekrin ylittäessä siltaa lohikäärme nielaisee hänet, ja Eirekr luulee saapuneensa paratiisiin. Eirekrin suojelusenkeli (isl. varðhaldsengill) kertoo hänelle kuitenkin unessa, ettei paikka ole paratiisi, ja kun Eirekrille annetaan vaihtoehdoksi palata kotiin tai jäädä tähän paikkaan, tämä valitsee palaamisen Norjaan. Siellä Eirekr valmistaa ihmisiä ottamaan vastaan kristinuskon. Kymmenen vuotta myöhemmin Eirekr eräänä päivänä katoaa, eikä häntä enää löydetä. Ihmiset katsovat, että Jumalan henki (isl. guðs andi) on noutanut Eirekrin.
Erityispiirteet
Eirekr Kaukomatkaajan saaga on yleensä luettu muinaissaagoihin. Muinaissaaga-termin käyttö Eirekr Kaukomatkaajan saagan yhteydessä perustuu tanskalaisen historioitsijan Carl Christian Rafnin (1795–1864) tekemälle luokittelulle. Rafn toimitti ensimmäisen muinaissaagojen kokoelman Fornaldar Sögur Nordrlanda eptir gömlum handritum, joka ilmestyi vuosina 1829–1830. Eirekr Kaukomatkaajan saaga täytti Rafnin odottamat muinaissaagojen yleisimmät ulkoiset piirteet: saaga ei ole varsinainen käännös mistään eurooppalaisesta tekstistä, sen tapahtumat eivät sijoitu Islantiin vaan sen ulkopuoliseen Skandinaviaan ja aikaan ennen Islannin asuttamista ja sen päähahmo kuninkaanpoika Eirekr on skandinaavista alkuperää. Sisällöltään melko lyhyt Eirekrin saaga on kuitenkin pikemminkin yhdistelmä keskiajan tieteellisiä ja kristinopillisia teoksia ja tuonpuoleiseen liittyvistä näyistä kertovaa uskonnollista kirjallisuutta sekä kotoperäisiä ritarisaagoja tai muinaissaagoista nuorimpia seikkailusaagoja (saks. Abenteuersagas). Kaksi viimeksi mainittua saagalajia sisältävät usein kansansaduille tyypillisiä ja fantasiamaisia piirteitä. Oppineen kirjallisuuden vaikutuksen vuoksi saaga muistuttaa ajoittain keskiajalle tyypillistä oppilaan ja opettajan välistä opetuksellista dialogia, sekä loppuosaltaan myös kristillisille näyille tyypillistä matkaa tuonpuoleiseen. Eirekr Kaukomatkaajan saagassa opetuksellinen materiaali on kuitenkin ilmeisesti pyritty kirjoittamaan viihteellisen tarinan muotoon. Lisäksi saagassa on yhtymäkohtia esimerkiksi 1200-luvulla Norjassa laadittuun saagaan Barlaams saga ok Josaphats, joka pohjautui keskiajan Euroopassa hyvin suositulle legendalle. Siinä kerrottiin intialaisesta kuninkaanpoika Josaphatista, jonka munkki Barlaam saa kääntymään kristityksi. Kotoperäisistä ritarisaagoista yhtymäkohtia löytyy esimerkiksi saagaan saksien maan keisarin pojasta (Konráðs saga keisarasonar), joka on laadittu vuoden 1300 tienoilla ja on yksi vanhimmista saagalajinsa edustajista. Saagan sisällölliset piirteet ovat vaikuttaneet siihen, että Rafnin toimittaman kokoelman jälkeen kaikki eivät ole lukeneet Eirekr Kaukomatkaajan saagaa muinaissaagoihin. Se ei esimerkiksi enää ole mukana Guðni Jónssonin 1950-luvulla toimittamassa muinaissaagojen kokoelmassa.
Kirjoittaja ja vaikutteet
Eirekr Kaukomatkaajan saagan kirjoittaja on todennäköisesti ollut kirkonmies. Saagan sisällön perusteella hän on tuntenut ainakin Honorius Autunilaisen kristinopillisen teoksen Elucidarium, jonka muinaisnorjankielinen käännös Elucidarius oli tehty jo 1100-luvulla. Lisäksi hänen lähteenään on ollut Honoriuksen toinen teos De Imagine Mundi, Isidorus Sevillalaisen Etymologiae, joka oli keskiajalla yksi tärkeimmistä ensyklopedisista käsikirjoista, sekä keskiajalla suosittu irlantilaisen ritarin näky tuonpuoleista (Visio Tundali), joka oli käännetty muinaisnorjaksi viimeistään 1200-luvun alkuun mennessä ja tunnettiin nimellä Duggals leizla. Toisaalta on myös kyseenalaistettu se, missä määrin Eirekr Kaukomatkaajan saaga sisältää skandinaaviselle perinteelle pohjautuvaa materiaalia ylipäätään. Esimerkiksi pakanalliseksi oletettu nimi Ódáinsakr mainitaan (Undensakre) myös tanskalaisen historioitsijan Saxo Grammaticuksen teoksessa Gesta Danorum paikkana, jonne eräs skoonelainen hallitsija vetäytyy, kun Amleth on ajanut hänet maanpakoon. On silti epäily, ettei käsite välttämättä juonnu pakanalliselta ajalta.
Merkitys Flateyjarbókissa
Eirekr Kaukomatkaajan saagan on katsottu Flateyjarbókissa esittävän kristillisen version Ynglingien saagan alkuperämyytistä, jonka mukaan Ynglingien kuningassuvun esi-isät eli aasa-jumalat olisivat tulleet Skandinaviaan Troijasta. Sen mukaan kristillinen kulttuuri siirtyi Kreikasta Norjaan jo myyttisestä Fornjótr-jättiläisestä polveutuvien Norjan varhaisten kuninkaiden aikana, joiden alkuperää valottivat keskiajalla Flateyjarbókissakin mukana olevat tekstit Fundinn Noregr ja Hversu Noregr byggðist. Viimeksi mainituissa Fornjótrin jälkeläinen Nórr ottaa valtaansa purjehtimallaan reitillä (isl. Norvegr) olevat alueet ja perustaa näin Norjan kuningaskunnan eli yhteiskunnan maallisen vallan. Nórrin sukupuun myöhempi vesa Eirekr taas esitetään saagassaan toisen valtapuolen, kirkon eli hengellisen vallan perustajana.
Erilaiset käsikirjoituskontekstit
Eirekr Kaukomatkaajan saaga on todennäköisesti saanut keskiajalla toisistaan hieman poikkeavia tulkintoja esimerkiksi sen mukaan, millaisten saagalajien kanssa se on eri käsikirjoituksissa esiintynyt. Myös Eirekrin saagan luokittelua tiettyyn saagalajiin, kuten muinaissaagoihin, on pohdittu näiden käsikirjoituskontekstien valossa. Esimerkiksi Flateyjarbókissa saaga esiintyy yhdessä pyhimyksellisistä Norjan kuninkaista kertovien kuningassaagojen ja islantilaissaagojen sekä -tarinoiden kanssa. Elizabeth Ashman Rowe (2005) on esittänyt, että Flateyjarbókissa Eirekrin saaga on moraaliseen opetukseen tähtäävä exemplum-kertomus. Toisissa käsikirjoituksissa Eirekr Kaukomatkaajan saaga taas esiintyy pyhimyselämäkertojen yhteydessä, toisissa taas yhdessä viihdyttävämpien ritarisaagojen tai muinaissaagojen kanssa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1973
Vuoden 1973 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään kahdeksannet jääpallon MM-kilpailut. MM-kilpailut pidettiin Neuvostoliitossa toista kertaa jääpallon MM-historian aikana. Kisakaupunkeina toimivat Moskova ja Krasnogorsk. MM-kilpailuihin osallistuivat Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi, ja Norja. MM-turnauksessa pelattiin kaksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti MM-kultaa. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto kahdeksatta peräkkäistä kertaa.
Avoin tähtijoukko
pienoiskuva|Avoin tähtijoukko M36, sama kuin NGC 1960. Avoin tähtijoukko (eli avonainen tähtijoukko) on joukko tähtiä, jotka ovat syntyneet samalla alueella tähtienvälisestä kaasu- ja pölypilvestä. Nuorissa avoimissa tähtijoukoissa on yleensä melko paljon nuoria O- tai B-spektriluokan tähtiä, ja niiden lähettyvillä on usein vielä tähtienvälistä kaasua jäljellä. Tämä kaasu muodostaa usein joukkoon heijastussumuja. Nämä molemmat ominaisuudet on luonnollinen seuraus siitä, ettei tähtien keskinäinen gravitaatio kykene pitämään joukkoa kasassa vaan avoimet tähtijoukot hajaantuvat ympäröivään avaruuteen satojen miljoonien vuosien kuluessa, joten havaittavissa olevat joukot ovat välttämättä nuoria.
Ominaisuudet
Useimmissa avoimissa tähtijoukoissa on ainakin 100 tähteä, joiden yhteismassa on 50 Auringon massaa. Suurimmissa tähtijoukoissa on tuhansia tähtiä, ja niiden massa on yli 10000 Auringon massaa.
Kaikkein suurimmat tunnetut avoimet tähtijoukot, esimerkiksi Westerlund 1 ja R136 tuovat mieleen pallomaiset tähtijoukot, mutta ovat näitä nuorempia. Onkin vaikeaa erottaa pientä palloamista Palomar 12:n tyyppistä tähtijoukkoa hyvin tähtirikkaasta avoimesta joukosta.
Pääsarjasovitus
Jos nyt halutaan määrätä uuden, etäisyydeltään tuntemattoman tähtijoukon etäisyys, tehdään tästä uudesta tähtijoukosta samanlainen HR-diagrammi, mutta pystyakselina käytetään absoluuttisen sijasta näennäistä magnitudia. Kun tämän tähtijoukon HR-diagrammi asetetaan tunnetulla etäisyydellä sijaitsevan tähtijoukon diagrammin päälle ja diagrammeja siirretään magnitudiakselin suunnassa niin, että joukkojen pääsarjat menevät päällekkäin, tuntemattoman joukon näennäisen magnitudin (luettuna mistä kohtaa asteikkoa tahansa) ja vertailujoukon absoluuttisen magnitudin (luettuna tietysti samasta kohtaa kuin edellinen) erotus (nk. etäisyysmoduuli) ilmaisee välittömästi tuntemattoman joukon etäisyyden.
Vaikka menetelmä voi ensilukemalta vaikuttaa monimutkaiselta se on hyvin yksinkertainen ja tarkka. Menetelmä toimii, koska avoimessa tähtijoukossa on tyypillisesti useita satoja tähtiä ja koska kaikki tähdet ovat suurin piirtein samassa kehitysvaiheessa, jokseenkin kaikki saman väri-indeksin omaavat tähdet ovat yhtä kirkkaita. Lisäksi avoimien tähtijoukkojen läpimitat ovat mitättömiä havaitsijan ja tähtijoukon väliseen etäisyyteen verrattuna, joten kaikkien tähtien voidaan katsoa olevan samalla etäisyydellä.
Laetitia Casta
thumb|Laetitia Casta vuonna 2005. Laetitia Marie Laure Casta (s. 11. toukokuuta 1978 Pont-Audemer, Ranska) on ranskalainen huippumalli ja näyttelijä. Hänen mallinuransa alkoi 15-vuotiaana, kun valokuvaaja löysi hänet hänen viettäessään lomaa Korsikalla. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kosmetiikkajätti L'Oréalin kasvona, mutta hän on toiminut myös lähes kaikkien tärkeimpien muotitalojen mallina, muun muassa Giorgio Armanin, Chanelin ja Yves Saint Laurentin. Hän on myös muotisuunnittelija Saint Laurentin läheinen ystävä.
Casta on myös näytellyt vuonna 2010 ilmestyneessä ranskalaisessa elokuvassa Gainsbourg – tarina legendasta. Hänen roolihahmonsa oli Brigitte Bardot.
Ginestet
Ginestet on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Akvitanian alueella.
Apostolien teot (genre)
Apostolien teot eli acta-kirjallisuus on varhaiskristillinen kirjallinen genre eli lajityyppi, johon kuuluvat teokset kuvaavat nimensä mukaisesti apostolien tekoja, kuten lähetysmatkoja ja ihmetekoja. Lajityypin esikuva on Raamatun Uuden testamentin kaanoniin kuuluva Apostolien teot. Muut lajityypin teokset kuuluvat sen sijaan Uuden testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen.
Apostolien tekoja kirjoitettiin erityisesti 100- ja 200-luvuilla. Niiden tarkoituksena oli täydentää apostoleista kerrottuja kertomuksia. Monet edustavat opillisesti kirkon valtavirtaa, mutta osa teksteistä sisältää gnostilaisia tai muita harhaoppisia ajatuksia. Osa, kuten Paavalin ja Theklan teot, muistuttaa lähinnä uskonnollisia romaaneja tai hurskasta viihdekirjallisuutta.
Apostolien tekoja
Lajityyppiä edustavat muun muassa seuraavat kirjoitukset:
Edvin Laineen filmografia
pienoiskuva|Edvin Laine vuonna 1954. Tämä on Edvin Laineen filmografia.
Litiumperoksidi
Litiumperoksidi (Li2O2) on litium- ja peroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hiilidioksidin absorbointiin ja eräiden polymeerien valmistuksen yhteydessä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa litiumperoksidi on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, mutta ei ole esimerkiksi natriumperoksidista poiketen hygroskooppista. Aine hajoaa kuumennettaessa noin 300 °C:n lämpötilassa, jolloin siitä muodostuu litiumoksidia ja happea. Hiilidioksidin kanssa se reagoi litiumkarbonaatiksi ja hapeksi. Yksi gramma yhdistettä absorboi noin 0,96 g hiilidioksidia ja tuottaa 0,35 g happea. Muiden peroksidien tavoin litiumperoksidi on vahva hapetin.
Valmistus ja käyttö
Litiumperoksidia käytetään absorboimaan ilmasta hiilidioksidia ja tuottamaan happea suljetuissa tiloissa kuten sukellusveneissä ja avaruusaluksissa. Sen käyttöä kuitenkin rajoittaa huomattavasti natriumperoksidia korkeampi hinta. Sitä voidaan käyttää myös eräiden erikoispolymeerien kovettamiseen.
Andrés Escobar
Andrés Escobar Saldarriaga (13. maaliskuuta 1967 Medellín, Kolumbia – 2. heinäkuuta 1994 Medellín, Kolumbia) oli kolumbialainen jalkapalloilija.
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1987)
Mikko Kristian Lehtonen (s. 1. huhtikuuta 1987 Espoo) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Andrés Escobar
Escobar teki Kolumbian paidassa oman maalin tärkeässä 1994 MM-kilpailujen ottelussa. Hänet murhattiin kotimaassaan kymmenen päivää myöhemmin.
Ura
Escobaria pidettiin yhtenä sukupolvensa parhaista kolumbialaisista pelaajista. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1987)
Ura
Lehtonen on Bluesin kasvatti ja aloitti pelaamisen 5-vuotiaana kasvattajaseura Jäähongassa. D-juniori ikäisenä hän vaihtoi EJK:hon, ja vuotta myöhemmin hänet nostettiin Bluesin C-junioreiden edustusjoukkueeseen.
Andrés Escobar
Ura
Escobar edusti seuratasolla kotimaassaan Atlético Nacionalia vuosina 1987–1989 ja 1990–1994 sekä Sveitsissä Young Boysia vuosina 1989–1990. Hän voitti Atlético Nacionalin riveissä Copa Libertadoresin vuonna 1989 ja Kolumbian-mestaruuden vuonna 1991. Kolumbian maajoukkueessa Escobar pelasi 50 ottelua vuosina 1988–1994 ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Kolumbiaa MM-kilpailuissa vuosina 1990 ja 1994 sekä Copa Américassa vuosina 1989 ja 1991.
Mikko Lehtonen (jääkiekkoilija, 1987)
Ura
Lehtonen pelasi ensimmäisen liiga-ottelunsa kaudella 2004–2005 ollessaan 17-vuotias. Kesäkuussa 2005 Lehtonen varattiin NHL:n varaustilaisuudessa Boston Bruinsiin 3. kierroksella, 83. pelaajana. Ensimmäisenä varsinaisena liigakautenaan, 2005–2006, hän pelasi 25 ottelua pistein 4+0. Ensimmäinen liigamaali syntyi Lehtosen kolmannessa liigapelissä JYPiä vastaan. Kaudella 2006–2007 Lehtonen teki läpimurtonsa ja 39 runkosarjaottelussa pisteet 6+9, mikä teki hänestä joukkueensa 11. parhaan pistemiehen. Samaisella kaudella hän pelasi uransa ensimmäiset SM-liigan pudotuspelit tehoin 1+1, ratkaisten yhden ottelun jatkoajalla.
Lehtonen teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa keväällä 2007. Hän ei kuitenkaan saanut pelipaikkaa Bostonista syksyllä 2007, vaan sai palata ensimmäisen sopimuskauden ajaksi Bluesiin. Blues voitti keväällä SM-hopeaa. Seuraavaksi kaudeksi Lehtonen siirtyi Bostonin organisaatioon. Hän pääsi pelaamaan loppukaudesta 2008–2009 ensimmäisen NHL-ottelunsa Bostonissa palkinnoksi hyvistä otteista Bostonin farmijoukkueessa Providence Bruinsissa. Kaudeksi 2010–2011 Lehtonen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Skellefteå AIK -seuraan.
Skellefteåssa Lehtonen muodosti Joakim Lindströmin ja Fredrik Wargin kanssa sarjan vaarallisimman hyökkyäskolmikon. Lehtonen teki kauden aikana 30 maalia ja voitti Elitserienin maalikuninkuuden. Kauden aikana hänen oikeutensa kaupattiin NHL:ssä Minnesota Wildiin. Bruins sai kaupassa maalivahti Anton Hubodinin ja antoi Wildille Lehtosen lisäksi Jeff Pennerin. Kauden jälkeen Lehtonen teki sopimuksen KHL-seura Severstal Tšerepovetsin kanssa.
Maajoukkue
Lehtonen on pelannut kolmesti nuorten MM-kisoissa. Vuonna 2005 hän oli mukana alle 18-vuotiaiden MM-joukkueessa ja vuosina 2006 sekä 2007 alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa. Vuonna 2006 hän oli mukana voittamassa sekä nuorten MM-pronssia että A-junioreiden SM-pronssia. Bluesin A-nuorten voittaessa pronssia Lehtonen oli pudotuspelien toiseksi tehokkain pelaaja. Vuonna 2007 Lehtonen oli nuorten MM-kisojen paras pistemies tehoin 4+6.
Muuta
Lehtonen pelasi 13-vuotiaaksi asti myös jalkapalloa FC Hongassa, mutta valitsi lopulta jääkiekon. Lehtosen lempinimi "Bambi" on peräisin juniorivuosien verkkaisesta ja epävarmasta luistelusta, sekä hänen pitkistä raajoistaan.
Esikuvikseen Lehtonen mainitsee Teemu Selänteen, Jari Kurrin sekä Aleksandr Ovetškinin.
Oulun Kärpistä löytyy kokoniminen kaima, jolla on sama etu- ja sukunimi. Vuonna 1978 Kiimingissä syntynyt kaima pelasi puolustajana numerolla 26.
Kesäkuussa 2018 Lehtosen tiedotettiin aloittavan osakkaana tuolloin Suomi-sarjassa pelanneen Kiekko-Espoon organisaatiossa.
Andrés Escobar
Murha
Escobar murhattiin 2. heinäkuuta 1994 baarin edustalla kotikaupungissaan Medellínissä. Hänet ampui Humberto Muñoz Castro. Castro sai teostaan alun perin 43 vuoden vankeustuomion vuonna 1995. Hän kuitenkin vapautui hyvän käytöksen vuoksi jo vuonna 2005.
Murhan tarkka motiivi on jäänyt epäselväksi. Joidenkin arvioiden mukaan murha oli kosto omasta maalista. Toisten arvioiden mukaan taas se oli vain seurausta baarin ulkopuolella sattuneesta sanaharkasta. Medellín tunnetaan väkivaltaisena kaupunkina. Escobarin ampuja oli hävinnyt rahaa vedonlyönnissä oman maalin vuoksi. Ampuja oli huutanut jokaisen ampumansa laukauksen jälkeen: Maali!. Myös huumekartellien arvellaan veikanneen suurilla summilla Kolumbian menestyksen puolesta. Keskikenttäpelaaja Gabriel Gómez oli lähtenyt turnauksesta jo aiemmin, kun hänen perhettään oli uhkailtu.
Antti Vahtera
Antti Mikael Vahtera (s. 27. kesäkuuta 1960) on suomalainen keittiömestari, ravintola-alan yrittäjä ja ruokakirjailija. Hän edusti Suomea vuoden 1995 Bocuse d’Or -kokkikilpailussa. Vahtera on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi esimerkiksi yli 30 esiintymisestään television Kokkisota-ohjelmasarjassa vuosina 1999–2004. Hän on kirjoittanut toistakymmentä keittokirjaa.
Vahtera on toiminut ravintoloitsijana ja alan yrittäjänä. Hän esimerkiksi avasi vuonna 2001 ravintola Roccan Turkuun muun muassa jääkiekkoilija Saku Koivun kanssa. Vahtera myi osuutensa ravintolan taustayhtiöstä vuonna 2007. Jonkin ajan kuluttua tämä fine dining -ravintola lopetti toimintansa. Nyttemmin Vahtera on valmistanut ruokaelämyksiä esimerkiksi espoolaisen Loisto Catering -pitopalveluyhtiön palveluksessa.
Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa turkulaisen Marina Palacen keittiössä ja Arctia-ketjun keittiömestarina.
Verstas Arkkitehdit
Verstas Arkkitehdit on saavuttanut yli 30 palkinto- tai kunniamainintasijaa kotimaisissa ja kansainvälisissä arkkitehtuurikilpailuissa. Verstas Arkkitehdeille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto vuonna 2015. Toimiston osakkaat ovat perustajat Väinö Nikkilä, Jussi Palva, Riina Palva ja Ilkka Salminen.
Akranes
Akranes on Islannin länsirannikolla sijaitseva satamakaupunki. Sen asukasluku oli 7 841 vuonna 2022. Akranesin naapurikunta on Hvalfjarðarsveit.
Akranes perustettiin 1800-luvulla, jolloin se oli kalastajakylä. Vielä nykyisinkin kalastus on suurin työllistäjä kaupungissa. Myös teollistuminen on alkanut saada jalansijaa Akranesissa 1950-luvulta lähtien. Kasvavan teollisuuden odotetaan lisäävän kaupungin asukaslukua lähivuosien aikana.
Akranesissa on pitkät jalkapalloperinteet, ja paikallisjoukkue Íþróttabandalag Akraness on ollut monina vuosina yksi Islannin parhaimmista jalkapallojoukkueista.
left|thumb|200px|Kartta Akranesin ympäristöstä Akranes sijaitsee Atlantin rannikolla Hvalfjörður- ja Leirárvoga-vuonojen välisellä niemimaalla. Niemimaalla sijaitsee myös tulivuori Akrafjall, joka on suurimmaksi osaksi naapurikunnan Hvalfjarðarsveitin puolella.
Akranesin ystävyyskuntia ovat:
Ilari Maasilta
Akateeminen ura
Ilari Maasilta kirjoitti 1987 ylioppilaaksi Vehkalahden lukiosta. Lukion jälkeen hän opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui 1993 diplomi-insinööriksi. Tohtoriksi Maasilta väitteli 1998 materiaalifysiikasta Stony Brookissa Yhdysvalloissa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli post doc-tutkijana Michiganin osavaltionyliopistossa vuodet 1999–2000. Maasilta palasi Suomeen 2001 ja aloitti tutkimusuransa kotimaassa. Hän työskenteli 2001–2003 Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella fysiikan erikoistutkijana. Hän toimi vuonna 2001 myös fysiikan yliassistenttina.
Jyväskylän yliopisto oli v. 2001 parhaillaan perustamassa erityistä nanotiedekeskusta, kun projektin johtajana toiminut professori Jukka Pekola sai nimityksen akatemiaprofessoriksi ja siirtyi muihin tehtäviin. Nanotiedekeskuksen perustamishanke ja Pekolan Jyväskylän yliopistossa aloittama uusi tutkimusala eli kokeellinen nanofysiikka olivat sen jälkeen vaikeuksissa. Tutkimustyön jatkaminen jäi Pekolan tutkimusryhmän tutkijoille. Pekolan tutkimusryhmään kuulunut yliassistentti Maasilta joutui ottamaan suuren vastuun nanofysiikan järjestelyistä fysiikan laitoksella. Tilannetta helpotti se, että teoreettisen fysiikan professorina Jyväskylässä siihen aikaan toiminut Päivi Törmä alkoi tehdä jonkin verran myös käytännöllistä tutkimusta. Nanotiedekeskuksen perustamisen otti johdettavakseen professori Henrik Kunttu kesällä 2001. Sen sijaan tutkimuksellisen aukon täyttäminen vei muutaman vuoden. Pekolan seuraajaksi soveltavan nanofysiikan professorina (kokeellisen kiinteän olomuodon fysiikan professorin nimikkeellä) tuli helmikuussa 2004 hiilinanoputkiin erikoistunut Markus Ahlskog.
Vuosina 2003–2008 Maasilta työskenteli akatemiatutkijana. Jyväskylän yliopiston nanofysiikan dosentti hän on ollut vuodesta 2006 lähtien.
Tutkimusura
Fyysikkona Maasillan keskeinen tutkimuskohde ovat nanorakenteiden lämpöominaisuudet. Tutkimuksessaan hän on soveltanut esimerkiksi kryostaatteja eli jäähdyttimiä, joilla tutkittava nanorakenne voidaan jäähdyttää lähelle absoluuttista nollapistettä. Lämpöominaisuuksien tutkimiseksi alhaisissa lämpötiloissa Maasilta on joutunut myös soveltamaan erityisiä mataliin lämpötiloihin soveltuvia mittausmenetelmiä. Maasillan johtama tutkimusryhmä on tehnyt tutkimustaan Jyväskylän yliopiston nanotiedekeskuksen puhdastiloissa ja mittauslaboratorioissa. Professori Maasilta tutkimusryhmineen kykeni osoittamaan, että aineen lämmönjohtavuutta voidaan muuttaa nanorakenteiden avulla.
Toinen professori Maasillan keskeinen tutkimusintressi ovat olleet suprajohtavat säteilyilmaisimet. Tutkimusala sivuaa hänen pääasiallista tutkimustaan eli materiaalien termisten ominaisuuksien tutkimusta. Maasillan tutkimusryhmä on kehitellyt erikoisherkkiä säteilyilmaisimia. Nimityshetkeen 2014 mennessä professori Maasilta oli laatinut 64 referoitua kansainvälistä tieteellistä julkaisua. Kesäkuuhun 2016 mennessä hän oli julkaissut 89 tieteellistä artikkelia.
Keanu Reeves
Keanu Charles Reeves (s. 2. syyskuuta 1964 Beirut, Libanon) on kanadalainen näyttelijä, tuottaja ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Speed – Kuoleman kyydissä (1994), Paholaisen asianajaja (1997), Constantine (2005), sekä Matrix- ja John Wick-elokuvasarjoissa.
Yksityiselämä
Hänen äitinsä, Patricia, on syntyjään britti ja isä Samuel havaijilais-kiinalainen. Vanhemmat erosivat Keanun ollessa kaksivuotias, ja isä asuu Havaijilla. Nimi Keanu tarkoittaa tuulta.
Isä Samuel Reeves katkaisi yhteyden lapsiinsa Keanuun ja Kimiin teini-iässä, ja hänet on tuomittu myöhemmin huumeiden salakuljetuksesta. Reevesillä on ollut useampi isäpuoli. Hänellä on yksi täyssisar (Kim) ja yksi paljon nuorempi sisarpuoli (Karina). Reevesin sisar Kim on sairastanut pitkään leukemiaa. Keanu on ollut sisarensa tukena tämän vaikean sairauden ajan.
Julkisuudessa on liikkunut sitkeitä huhuja, että Reeves olisi homoseksuaali, minkä hän on itse kiistänyt. Huhujen taustalla on pari homoseksuaalisesti värittynyttä roolia. Reevesin naisystävä Jennifer Syme synnytti joulukuussa 1999 kuolleen tyttären. Syme kuoli runsas vuosi parin eroamisen jälkeen auto-onnettomuudessa.
Reeves on soittanut bassoa Dogstar- ja Becky -yhtyeissä. Hän jätti väliin Speed 2 – vaara iskee vesillä -elokuvan yhtyeen kiertueen vuoksi. Reevesin on väitetty olevan kiinnostunut buddhalaisuudesta. Näyttelijä on harrastanut nuorena jääkiekkoa ja omistaa useita moottoripyöriä, joita lahjoitti myös Matrix-elokuvien sijaisnäyttelijöille. Samalla hän palkitsi myös erikoistehoste- ja pukusuunnittelijoita. Hänen tiedetään myös loukkaantuneen moottoripyöräonnettomuuksissa.
Näyttelijänura
thumb|230px|Reevesin tähti [[Hollywood Walk of Famella.]] Reeves oli arvostettu nuorena näyttelijänä ja teki elokuvia (muun muassa River’s Edge), jotka herättivät kiinnostusta taitavissa ohjaajissa. Hänen näyttelijänkykynsä eivät kuitenkaan kehittyneet odotetulla tavalla ja hän jumiutui pitkäksi aikaa nuorisoelokuviin. Reeves on usein mielletty kauniiksi pojaksi, jonka näyttelijänlahjat ovat kyseenalaiset.
Hollywoodin massaelokuvien rinnalla hän on kuitenkin esiintynyt lukuisissa pienemmissä ja kunnianhimoisemmissa produktioissa. Monesti Reevesin kvaliteettina on määritelty hänen viattomuutensa, joka on sopinut hänen parhaisiin elokuviinsa (muun muassa Matrix). Reeves on työskennellyt useiden arvostettujen ohjaajien kanssa kuten Bernardo Bertolucci (Pikku Buddha), Gus Van Sant (Matkalla Idahoon, Even Cowgirls Get the Blues ja Last Days), Stephen Frears (Valheet ja viettelijät) ja Francis Ford Coppola (Bram Stokerin Dracula). Reevesillä on myös erikoinen suhde William Shakespeareen, sillä hän on esiintynyt useammassa siitä innoituksensa saaneessa elokuvassa (muun muassa Matkalla Idahoon, Paljon melua tyhjästä). Hän on myös esiintynyt Hamletin roolissa Manitoba Teather Centerissä, Kanadassa.
Reeves tekee mielellään omat stunttinsa ja on saanut stunteistaan palkintojakin. Hän ei ole saanut mitään merkittävämpiä palkintoja, mutta hän on saanut tähden kuuluisalle Hollywood Walk of Famelle.
Diederik Boer
Diederik Boer (s. 24. syyskuuta 1980 Emmeloord, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa AFC Ajaxia.
Boer kuului PEC Zwollen edustusjoukkueeseen kaudesta 2001–2002 lähtien. Yhteensä hän pelasi seurassa 58 Eredivisien ja 239 Eerste divisien ottelua sekä kahdeksan karsintaottelua. Boer oli Zwollen ykkösmaalivahti yhdeksän peräkkäisen kauden ajan vuosina 2005–2014. Näistä kausista kahtena viimeisenä joukkue pelasi pääsarjatasolla. 1. syyskuuta 2014 Boer siirtyi Ajaxiin.
Saarijärven reitti
Saarijärven reitti on vesireitti Keski-Suomessa. Sen pituudeksi ilmoitetaan yleensä noin 80 kilometriä, yli 80 kilometriä tai yli 95 kilometriä. Se kuuluu Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueeseen (14.6) ja sijaitsee Karstulan, Kyyjärven ja Saarijärven kuntien alueilla. Reitistä 28 kilometriä on jokia. Suurimmat järvet ovat Kalmarinselkä, Kiminginjärvi, Kyyjärvi, Mahlunjärvi, Pääjärvi, Saarijärvi ja Summanen.
Yleistä
Saarijärven reitin vesi on humuspitoista ja ravinnepitoisuudeltaan karua. Vesikasvillisuutta on vähän, mutta paikoittain vesisammalta on paljon. Erityisesti Heijostenkoskilla ja Riekonkoskella on runsas lajisto. Saarijärven reitin rannat ovat asuttuja ja viljeltyjä, etenkin koskipaikoilla. Reitillä on 22 koskea, joiden pituus on yhteensä 6,7 kilometriä ja putous yhteensä 42 metriä. Koko reitin pudotukseksi on ilmoitettu 58,7 metriä. Moni koskista on suojeltu koskiensuojelulailla ja ne ovat tärkeitä lisääntymispaikkoja kaloille. Saarijärven reitin alueella on 1 534 hehtaarin kokoinen Natura 2000 -alue. Lähes koko vesireitti ja sen rannat kuuluvat Natura-suojelun ja rantojensuojeluohjelman piiriin. Riekonkoskella on reitin laajin luonnonsuojelualue.
Saarijärven reitin kulttuurimaisema on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Pellot ja laitumet ovat tyypillisesti rinteillä, jotka viettävät järviin. Asutus on perinteisesti ollut peltojen yläpäässä, pellon ja metsän välissä. Reittiä on aiemmin käytetty tukinuittoon ja koskien kohdalla on ollut vesimyllyjä.
Reitin kulku
On hieman tulkinnanvaraista, mitkä osat luetaan mukaan pääreittiin. Vesistöalueen pääuoma sisältyy siihen ainakin ala- ja keskijuoksun osalta. Joskus siihen lisätään vesistöalueella olevia sivureittejäkin. Pääuoman yläjuoksun vähävetiset uomat jätetään kuitenkin usein mainitsematta. Alla on lueteltu reitin pääuoman eri osuuksia alajuoksulta alkaen (suluissa on osuuden pituus), joista muodostuu 130 kilometriä pitkä reitti :
Hirudiini
thumb|right|230px|Hirudiinin rakenne. thumb|right|230px|[[Verijuotikas eli iilimato erittää hirudiinia.]] Hirudiini on lääketieteellisiin tarkoituksiin käytettyjen verijuotikkaiden (Hirudo medicinalis) syljessä esiintyvä peptidi, joka estää tehokkaasti veren hyytymistä. Hirudiinin toiminta perustuu veren hyytymissekvenssin alkua säätelevän entsyymin trombiinin toiminnan sulkemiseen. Hirudiinin etuihin kuuluu alhainen immuunivaste. Sen kerääminen luonnosta on hankalaa, joten sen valmistukseen on kehitetty biotekninen prosessi.
Läntinen Litsa
Läntinen Litsa eli Läätsi on entinen kuolansuomalainen kalastajakylä, joka sijaitsi noin 45 kilometriä nykyisestä Norjan ja Venäjän rajasta itään Litsavuonon pohjukassa, Litsajoen suulla.
Saamelaisten vakituinen poropolku yhdisti Läätsin kylän Uura- eli Orjalahden suomalaiskylään ja edelleen Aleksandrovskiin (nykyinen Poljarnyi) Kuolanvuonon länsirannalle.
Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 saksalaisten hyökkäys operaatio Platinakettu pysähtyi puolustajien kovan vastarinnan vuoksi Litsajoelle. Vanha kalastajakylä tuhoutui täysin taisteluissa. Asukkaat oli siirretty muualle Neuvostoliittoon jo Stalinin vainojen aikana.
Rotimi Peters
Rotimi Peters (s. 18. joulukuuta 1955) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Läntinen Litsa
Sodan jälkeen 1950-luvun lopulta alkaen Litsavuonon rannoille perustettiin Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston ydinsukellusvenetukikohta Zapadnaja Litsa, joka käsittää neljä eri satamaa, ja vuonon itäpuolelle Zaozjorskin asutustaajama. Paikkakunnalta on maantieyhteys Kuolanvuonolle ja Petsamoon (67 km).
Rotimi Peters
Peters osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1984 Los Angelesissa ollen mukana pronssia voittaneessa Nigerian pitkän viestin joukkueessa. Ennätyksekseen 400 metrillä hän juoksi ajan 45,6 vuonna 1982.
Lapsuusevankeliumi
Lapsuusevankeliumi on varhaiskristillinen kirjallinen genre eli lajityyppi, johon kuuluvat teokset kuvaavat Jeesuksen lapsuutta tai Marian ja Joosefin aiempaa elämää. Ne luetaan Uuden testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen.
Lapsuusevankeliumeja on oletettavasti kirjoitettu ruokkimaan hurskasta uteliaisuutta koskien sellaisia asioita, jotka Uuden testamentin evankeliumit eli kanoniset evankeliumit sivuuttavat. Ne täyttävät aukkoja kanonisten evankeliumien kertomuksissa. Monissa lapsuusevankeliumeissa huomio on Jeesus-lapsen yliluonnollisissa voimissa ja jo lapsena tekemissä ihmeissä, kun taas opillisempaa aineistoa niissä on vain vähän. Tämä ei kuitenkaan päde kaikkeen lajityypin kirjallisuuteen. Kirjoitukset olivat suosittuja varhaiskristillisellä ajalla ja keskiajalla.
Lapsuusevankeliumeja
Varsinaiset varhaiskristilliset lapsuusevankeliumit:
Muuta lajityypin kirjallisuutta:
Prince of Persia: The Two Thrones
Prince of Persia: The Two Thrones on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema, tasohyppelyä ja toimintaseikkailua yhdistelevä videopeli. Se julkaistiin alun perin vuonna 2005 PlayStation 2:lle Xboxille, Nintendo GameCubelle ja Microsoft Windowsille. Vuonna 2007 peli julkaistiin Wiille ja PlayStation Portablelle nimellä Prince of Persia: Rival Swords.
Juoni
Pelin päähenkilö, Persian prinssi, on palaamassa purjeveneellä Ajan Saarelta takaisin Persiaan mukanaan Kaileena, ajan keisarinna. Persiaan on kuitenkin hyökännyt aasialainen armeija, joka upottaa prinssin veneen. Prinssi ei kykene puolustamaan Kaileenaa hyökkääjiltä, jotka kaappaavat naisen mukaansa. Prinssi lähtee etsimään Kaileenaa, ja myöhemmin hän löytää naisen palatsin huipulta ja ryntää pelastamaan tämän. Prinssin yllätyksekseen Sands of Time -pelistä tuttu Vizier on taas asialla ja aikoo tappaa Kaileenan Ajan Tikarin avulla, jotta saisi itselleen ikuisen elämän ja voiman. Tapettuaan Kaileenan tikarilla Vizier vapauttaa Ajan Hiekat taas valloilleen, jotka saavat Prinssissä aikaan erinäisiä muutoksia. Prinssin käteen on isketty ja lopulta tarrautunut kiinni hohtava piikkiketju. Jonkin ajan kuluessa Prinssin käteen alkaa sattua, ja hän tippuu syvään kaivoon.
Prinssin herättää outo ääni, joka käskee häntä heräämään. Myöhemmin selviää, että outo ääni on prinssin pimeä puoli: varjoprinssi. Ääni kertoo, että prinssistä on tullut paljon vahvempi ja nopeampi, ja prinssille myös selviää, että hän muuttuu epäsäännöllisen väliajoin varjoprinssiksi. Prinssi lähtee kohti Babylonin keskustoja katsoakseen, minne kaupunkilaiset ovat menneet. Tuhottuaan muutamia Ajan Hiekkojen teleportteja hän kohtaa areenalla jättiläisen, jonka hän voittaa varjoprinssin opastuksen avulla.
Jonkin ajan kuluttua Prinssi tapaa vanhan ystävänsä Farahin, joka ryhtyy auttamaan prinssiä. Matkallaan prinssi kohtaa naismaisen hiekkasalamurhaajan, jonka hän voittaa varjoprinssin hahmossa. Prinssi ja Farah saapuvat kaupungin aukiolle, jossa aasialaisarmeija piirittää heidät. Yhtäkkiä Persian kaupungin asukkaat ilmestyvät paikalle ja huutavat kunnianosoitusta Persian prinssille, jonka jälkeen alkaa verilöyly (molemmille puolille). Prinssi ja Farah pakenevat ja jatkavat matkaansa kohti Babylonin tornia. Saavuttuaan tornin huipulle he kohtaavat ”kuolemattoman” Vizierin, joka sieppaa Farahin mukaansa. Taisteltuaan Vizieriä vastaan prinssin on lopulta kohdattava varjoprinssi, joka aikoo ottaa vallan lopullisesti.
Perunkirjoitus
Perunkirjoitus on toimitus, jossa selvitetään kuolinpesän tila eli luetteloidaan vainajan omaisuus ja velat.
Perunkirjoituksen järjestäminen
Perunkirjoitus on järjestettävä kolmen kuukauden kuluessa kuolemasta (ellei verotoimisto myönnä hakemuksesta jatkoaikaa). Perunkirjoituksen ja perukirjan voivat omaiset laatia itsenäisesti tai yhdessä ulkopuolisen asiantuntijan kanssa. Ulkopuolisen asiantuntijan rooli perunkirjoituksessa on prosessissa neuvominen ja lomakkeiden täyttäminen omaisten puolesta. Perintökaaren säännösten lisäksi perunkirjoitusta tehtäessä tulee ottaa huomioon avioliittolaki.