cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John D. Rockefeller
Lapsuus ja nuoruus
John Davison Rockefeller syntyi Richfordissa, New Yorkin osavaltiossa 8. heinäkuuta 1839 kuusilapsisen keskiluokkaisen perheen toiseksi vanhimmaksi lapseksi. Johnin isä William Avery Rockefeller (1810–1906) oli seura- ja myyntimies, joka matkusteli ja myi patenttilääkkeitä. Johnin äiti Eliza Rockefeller (1813–1889) halusi lapsistaan rehellisiä ja yritteliäitä kansalaisia eikä säästellyt vitsaa sääntöjensä valvomisessa. Muuan opettaja kuvasi kolmea Rockefellerin veljestä seuraavasti: ”Älykkäitä poikia, joiden saattoi arvata vielä saavan maailmassa jotain aikaan.” John ei pitänyt itseään hyvänä oppilaana. Matematiikka oli oikeastaan ainoa oppiaine, jonka hän hallitsi, mutta kemiakaan ei tuntunut vaikealta. Tulevissa öljybisneksissä nämä oppiaineet olivat valttia.
Rockefeller aloitti liiketoimensa varhain: koulupäivän alussa hänellä oli tapana mennä ostamaan makeisia, jotka hän sitten myi välitunnilla kaksinkertaiseen hintaan. Hän lainasi myös rahaa korkoa vastaan. John kävi kansakoulun ja myöhemmin kirjanpitokoulua. 16-vuotiaana hän sai oikean työpaikan toimistoapulaisena ja jätti kirjanpitokoulun kesken. Koulunkäynnin ohessa hän teki liiketoimia. Hän oli kiinnostunut matematiikasta ja kemiasta. Alle 20-vuotiaana hän perusti englantilaisen kumppaninsa Maurice B. Clarkin kanssa välitysliikkeen, jonka toimialaan kuuluivat vilja, heinä ja liha. Yritykseen liittyi myöhemmin kaksi Clarkin veljeä. John oli järjestelmällinen ja käytännöllinen periaatteiden ihminen, joka ajatteli kaiken etukäteen. Hän kunnioitti lakeja ja sääntöjä ja toimi niiden mukaan. Huolimattomuutta ja laiskuutta John piti syntinä ja ajanhaaskauksena. Hän ei pelännyt tuoda julki omia aatteitaan, sillä hänen kannattamansa arvot olivat perinteisiä ja hyväksi havaittuja. John oli ”yksinyrittäjä”, mutta sisimmässään hän uskoi yhteistyöhön. Uskonnollisuus oli hänelle tärkeä elämän osa-alue, eikä hän unohtanut tätä jakaessaan myöhemmin satoja miljoonia dollareita lahjoituksia. Häneltä kysyttiin, miksi hän aikoo, kun tulee isoksi. Vastauksena oli: ”Aion hankkia paljon rahaa.”
Öljy-yhtiön perustaminen ja toiminta
Kaikki ryntäsivät etsimään ”mustaa kultaa” ja monet rikastuivat hetkessä. Johnin yhtiökumppani Maurice B. Clark tunsi englantilaisen uutteran kemistin Samuel Andrewsin, joka oli ensimmäisenä alkanut tuottaa lamppuöljyä toisen englantilaisen, John Alexanderin kanssa. Samuel Andrewsin kanssa John pohti ja punnitsi öljynjalostamon perustamisen mahdollisuuksia kolmen vuoden ajan. Ajatus näytti lupaavalta, ja Rockefeller perusti Andrewsin, tähänastisen yhtiötoverinsa Clarkin ja tämän kahden veljen kanssa öljynjalostamon, joka sai nimekseen Andrews & Clark Co. Tarkoituksena oli tuottaa lamppuöljyä.
Rockefeller meni naimisiin Laura Celesta Spelmanin kanssa. Tytön isä oli varakas liikemies, joka ei tinkinyt tiukoista mielipiteistään. Toimelias 25-vuotias nuorukainen kuitenkin miellytti häntä: koska Rockefeller oli osakkaana huomattavassa välitysliikkeessä ja öljynjalostamossa sekä jäsenenä vakuutusyhtiön ja pankin johtokunnassa, Spelmanin isän mielestä John näytti olevan oikealla tiellä, joka johtaisi vielä kunniaan ja rikkauteen. Spelmanin äiti ei pitänyt Johnista, mutta lopulta hän myöntyi, ja nuoret menivät naimisiin.
Vuonna 1865 öljynjalostamo alkoi kehittyä Rockefellerin ollessa 26-vuotias. Clarkin veljekset olivat tyytyväisiä, mutta Rockefellerin mielestä kehitys oli liian hidasta. Hän halusi laajentaa yritystä lainarahalla. Yksimielisyyteen ei päästy, koska Clarkin veljekset pelkäsivät liian suuria sitoumuksia. Sisällissotakin jatkui kaiken lisäksi. Teknikko Andrews ei ottanut kantaa asiaan, mutta puolusti aina Rockefellerin mielipiteitä. John antoi suunnitelmansa mukaan sanomalehdelle tiedon, että yhtiön jäsenet aikoisivat erota. Seuraavana aamuna veljekset huomasivat uutisen lehdestä. John kielsi kaiken, kun Clarkin veljekset syyttivät häntä jutusta. Seuraavana aamuna veljekset tulivat töihin lakimies mukanaan; he olivat päättäneet huutokaupata yhtiön Rockefellerin ja heidän kesken. Näin Rockefeller oli ajatellut alusta asti. Andrews oli Rockefellerin puolella. Huutokauppa alkoi 500 dollarista. 72 500 dollarilla yritys siirtyi Rockefellerille. Sitten Clarkit lähtivät omille teilleen, eivätkä tavanneet enää häntä. Yrityksen nimi oli tästä lähtien Rockefeller & Andrews. Yhtiökumppaniksi tuli vielä Rockefellerin nuorempi veli William. Yritys hankki omistukseensa lukuisia uusia öljynjalostamoita ja laajeni nimellä Rockefeller, Andrews & Flagler.
Yhtiö menestyi hyvin, koska sillä oli käytössä kemisti Andrewsin uusi öljynjalostusmenetelmä. Rockefeller kykeni lyömään kilpailijansa markkinoilla, sillä hän pystyi myymään heitä kauemmin tappiolla. Tämä johti kilpailijoiden konkursseihin, jolloin Rockefeller pääsi ostamaan kilpailijansa. Monista esteistä huolimatta hänen yrityksestään oli tullut mahtitekijä valtakunnassa. Rockefellerin päämääränä oli tulla ”öljymaailman yksinvaltiaaksi”, joka keneltäkään kysymättä saattaisi määrätä öljyjen hinnat. Hänelle kelpasivat kaikki keinot, kun oli kysymyksessä kilpailevan yrityksen ostaminen, tuhoaminen tai alistaminen. Rockefellerin onnistui saada erään tytäryhtiönsä välityksellä öljynkuljetuksilleen tavallista alemmat rautatierahdit. Hän rakennutti omia säiliölaivoja ja lähetti niillä tuotteitaan kaikkialle maailmaan. Hänen ei tarvinnut kuljettaa öljyään tynnyreissä, vaan hänen öljyputkensa ulottuivat haaroineen kaikkialle. Milloin jonkin osavaltion lait asettivat esteitä öljyputkien rakentamiselle, turvauduttiin rahaan, tarpeen tullen lahjuksiin.
Standard Oil
thumb|250px|John D. Rockefeller vuonna 1875. Rockefeller perusti Standard Oil -yhtiön, joka oli pian tuottoisa. Hän rankaisi ankarasti huolimattomuudesta ja tuhlailusta. Hän perusti The South Improvement Companyn, jonka tarkoituksena oli perustaa kartelli. Sen avulla saataisiin huomattava alennus rautatiekuljetuksista. Pennsylvanian oikeusistuin tuomitsi myöhemmin Rockefellerin toiminnan, ja yhtiö jouduttiin purkamaan.
Syntyneistä yhtiöistä tutuimpia ovat Esso Oy ja Mobil Oy, jotka yhdistyivät 1999 Exxon Mobiliksi. Rockefellerit eivät enää jatkaneet näiden ”kruununperijöiden” johdossa, vaikka Standard Oil oli sukuyritys.
Rockefeller vetäytyi öljyalalta vuonna 1895, jolloin häntä pidettiin maailman rikkaimpana, mutta myös Amerikan epäsuosituimpana julkisuuden henkilönä hänen julmien liiketoimiensa vuoksi. Tämän jälkeen John Rockefeller alkoi kuitenkin niittää mainetta suurilla lahjoituksilla lähinnä lääketieteellisiin tutkimuksiin. Hänen nimellään toimivia yliopistoja ja tutkimuslaitoksia on vieläkin Amerikassa. Hän keskittyi koko loppuelämänsä ajan tuhlaamaan rahojaan ja pelaamaan golfia. John D. Rockefellerin lahjoituksista sai alkunsa muun muassa Chicagon yliopisto ja lääketieteen tutkimusta harjoittava Rockefeller-instituutti. Vauraimmillaan hänen on arvioitu olleen maailman kaikkien aikojen rikkain ihminen, kun otetaan huomioon inflaatio. Hänen omaisuutensa määräksi on arvioitu 900 miljoonaa dollaria ennen ensimmäistä maailmansotaa. Hänen lahjoitustensa määrän arvioidaan olleen noin 600 miljoonaa dollaria.
John D. Rockefeller oli vakaumuksellinen baptisti. Muiden hyväntekeväisyyskohteiden lisäksi hän lahjoitti suuria summia baptistilähetykselle ja muille kirkollisille kohteille.
Rockefeller kuoli 97-vuotiaana arterioskleroosiin 23. toukokuuta vuonna 1937 kotonaan Ormond Beachilla, Floridassa. Rockefeller haudattiin Lake View’n hautausmaalle Clevelandiin, Ohioon. Hänen vanhin poikansa John D. Rockefeller, Jr. jatkoi yhtiön johdossa.
Rockefellerin säätiö
John D. Rockefeller perusti Rockefeller-säätiön vuonna 1913. Sen tarkoituksena on edistää ihmiskunnan hyvinvointia koko maailmassa. Säätiö tekee muun muassa lääketieteellisiä ja kehitysvammatutkimuksia ja toimii maailmanlaajuisesti. Rockefellerin säätiön lahjarahasto oli noin 3,1 miljardia dollaria vuonna 2001.
Rockefeller Center
Rockefeller Center on New Yorkissa sijaitseva rakennuskokonaisuus, joka käsittää yhteensä 19 pilvenpiirtäjää. Rockefellerien suku rakennutti rakennukset vuosina 1932–1939 pääasiassa John D. Rockefellerin rahoilla. Rockefeller Centeriä hallitsee 69-kerroksinen GE Building. Rakennuksessa sijaitsee Rockefellerin suvun johtopaikka.
Chicagon yliopisto
Rockefeller antoi lahjoituksen, jolla perustettiin Chicagoon yliopisto vuonna 1890. Tämän taloustieteen kehdoksi kutsutun yliopiston varat ovat nykyään noin 3,3 miljardia euroa.
Rockefellerin yliopisto
Rockefeller Institute for Medical Research -tutkimuslaitos perustettiin vuonna 1901. Vuonna 1965 toimintaa laajennettiin kattamaan myös koulutus, ja laitos vaihtoi nimensä Rockefeller Universityksi. Sen tutkijat ovat saaneet yhteensä 23 Nobel-palkintoa vuosina 1912–2003. Rockefeller-yliopisto sijaitsee New Yorkissa.
Varallisuus
Vuonna 1902 Rockefellerin omaisuuden arvo oli 200 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Hänen kuolemansa aikoihin 1937 hänen omaisuutensa arvo oli 1,4 miljardia dollaria. Kun otetaan huomioon inflaatio ja verrataan tuolloista ja nykyistä kansantalouden kokoa, J. D. Rockefeller on selvästi rikkain koskaan elänyt ihminen. On arvioitu, että Rockefellerin omaisuus olisi vastannut vuonna 2008 noin 318 –336 :ta miljardia dollaria, kun omaisuuden ja koko Yhdysvaltain kansantalouden väliset kokosuhteet siirretään nykypäivään.
Perhe
thumb|[[John Singer Sargent, John D. Rockefeller, 1917.]] Rockefeller avioitui vuonna 1864 Laura Spelmanin (1839–1915) kanssa. Pari sai viisi lasta; neljä tytärtä ja yhden pojan:
101 dalmatialaista (vuoden 1996 elokuva)
101 dalmatialaista (101 Dalmatians) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Elokuva perustuu Disneyn vuoden 1961 animaatioelokuvaan ja sen pohjana olevaan romaaniin Satayksi dalmatiankoiraa. Elokuva kertoo ilkeästä, turkiksiin pakkomiellettä potevasta muotisuunnittelijasta Cruella de Vilistä, joka haluaa itselleen dalmatiankoiran pennuista valmistetun täplikkään turkin. De Vil syyllistyy rikoksiin yrittäessään koota pentuja turkkiin.
Cruella de Viliä näyttelevä Glenn Close oli roolisuorituksestaan ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi, mutta hävisi palkinnon Madonnalle. Elokuvan jatko-osa 102 dalmatialaista julkaistiin vuonna 2000.
Rooleissa
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Pekka Lehtosaari, Ralf Öhberg, Heikki Mähönen, Veikko Honkanen ja Petteri Summanen. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Heikki Lehtosaari.
Chapter V: Unbent, Unbowed, Unbroken
Chapter V: Unbent, Unbowed, Unbroken on HammerFallin vuonna 2005 julkaisema power metal -albumi. Siltä julkaistiin singlenä kitaristi Oscar Dronjakin ja laulaja Joacim Cansin kirjoittama "Blood Bound". Albumi julkaistiin 4. maaliskuuta 2005 levy-yhtiö Nuclear Blastin kautta.
Herbie Hancock
Herbert Jeffrey Hancock (s. 12. huhtikuuta 1940) on yhdysvaltalainen jazzpianisti. 1960-luvulla kuuluisuuteen noussut Hancock levytti tuolloin merkittäviä akustisen jazzin levytyksiä, ja myöhemmin hän on kuulunut fuusiojazzin vaikutusvaltaisimpiin edustajiin. Lukuisista tyylinvaihdoksistaan tunnettua Hancockia pidetään yhtenä suurimmista jazzpianisteista.
1960-luku
Seitsenvuotiaana soittamisen aloittanut Hancock oli pianon ihmelapsi, joka soitti Mozartin pianokonserttoa orkesterin säestyksellä jo yhdentoista vuoden ikäisenä. Neljän muun nuoren jazzmuusikon mukana Miles Davis pestasi Hancockin uuteen kvintettiinsä vuonna 1962, jossa Hancock nousi lopullisesti maineeseen. Samoihin aikoihin Hancockilta ilmestyi ensimmäinen soololevy. Kvintetissä soittamisen lisäksi Hancock myös sävelsi itse useita kappaleita, ja muutamat niistä (kuten "Watermelon Man", "Cantaloupe Island", "Dolphin Dance" ja "Maiden Voyage") ovat nousseet jazzstandardeiksi. 1960-luvulla Hancockin soolotuotanto koostui pääasiallisesti sen ajan akustisesta jazzista. Ensimmäinen levy, Taking off (1962), oli tyyliltään lähellä soul jazzia. Myöhemmät levyt siirtyivät kohti Davisin kvintetin ennakkoluulotonta hard bopia. Tämän kauden arvostetuimpia levyjä ovat Empyrean Isles (1964) ja Maiden Voyage (1965), joista varsinkin jälkimmäinen luetaan usein jazzmusiikin klassikkolevyihin. Vuonna 1969 Hancock teki Bill Cosbyn tuottaman piirrossarjan musiikiksi ajan hermoilla olleen levyn, Fat Albert Rotunda, joka liikkuu tyyliltään instrumentaali-soulin ja tuolloin vasta syntymässä olleen funkin rajamaastoissa. thumb|150px|right|[[Maiden Voyage (1965) on Hancockin menestynein akustinen jazz-levy]]
Mwandishi -yhtye
1970-luvun alkuvuosina Hancock teki Mwandishi-ryhmänsä kanssa kolme kokeellista levyä, jotka olivat tyyliltään rohkean kokeilevaa varhaista fuusiojazzia Miles Davisin Bitches Brew'n tapaan. Levyt Mwandishi (1971), Crossings (1972) ja Sextant (1973) ovat kukin maininnan arvoisia, joskaan ne eivät saavuttaneet aikanaan suosiota laajemman yleisön keskuudessa, ja ne julkaistiin erillisinä CD-painoksina vasta 2000-luvulla. Varsinkin kaksi jälkimmäistä levyä ovat äänimaailmoiltaan vahvasti uutta etsiviä, ja niillä kuullaan myös varhaisen syntetisaattorin ääntä. Syntetisaattoreiden käyttö oli vuonna 1972 mukaan liittyneen Patrick Gleesonin idea, joka myös hoiteli niiden soittamisen. Levyjen huomattavin muusikko Hancockin lisäksi on kenties puhaltaja Bennie Maupin, joka tunnetaan melankolisesta tyylistään. Hancock itse soittaa tämän ajan levyillä enemmän sähköpianoa kuin akustista. Hän ei aluksi pitänyt tästä soittimesta, mutta alkoi soittaa sillä alun perin Miles Davisin vaatimuksesta. Mwandishi-kauden jälkeisillä levyillään Hancock ryhtyi soittamaan sooloja myös syntetisaattoreilla.
Jazz-funk
Hancockia oli vaivannut se, että useimmat ihmiset eivät tuntuneet ymmärtävän Mwandishi-yhtyeen kokeellista musiikkia, ja hän halusikin tehdä jotakin populaarimpaa. Hancock päätti nyt kokeilla onneaan rakastamansa 1970-luvun funk-musiikin parissa. Hän jätti vanhan yhtyeensä Maupinia lukuun ottamatta, ja otti studioon mukaan rumpali Harvey Masonin, perkussionisti Bill Summersin sekä basisti Paul Jacksonin. Tuloksena oli jazz-funkin suurin klassikkolevy, Head Hunters (1973). Levyn ensimmäinen raita on viisitoista minuuttia pitkä "Chameleon", joka on rakennettu kuuluisan syntikkariffin päälle. Levyn B-puolen ensimmäinen raita oli nimetty Hancockin ihaileman funk-artistin, Sly Stonen, mukaan. Levyllä on myös Hancockin vanhan hitin, "Watermelon Manin", uusi versio, jonka alussa Bill Summers puhaltelee kaljapulloihin ottaen mallia pygmien kansanmusiikista. Vuonna 2007 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Melkein samalla kokoonpanolla syntyi vuotta myöhemmin edeltäjänsä veroisena pidetty Thrust, jossa rumpaliksi vaihtui Mike Clarke. Levyn toisen raidan nimi, "Actual Proof", juontuu buddhalaisesta filosofiasta, josta Hancock useiden yhtyetoveriensa tavoin viehättyi. Nämä molemmat jazz-funkin klassikot nousivat aikanaan pop-listoilla kahdenkymmenen myydyimmän albumin joukkoon. thumb|150px|right|Hancockin [[Head Hunters (1973) on jazz-funk -tyylin tunnetuin albumi]]
Kaupallinen käänne 1970-luvulla
Tämän jälkeen Hancockin tuotanto meni yhä kaupallisempaan suuntaan. Seuraavat jazz-funk-levyt, Man-Child (1975) ja Secrets (1976), olivat tuotannoltaan kevyempiä kuin edeltäjänsä, ja levyillä Sunlight (1978) ja Feets don't fail me now (1979) Hancock alkoi laulaa vokooderin läpi. Näistä levyistä varsinkin jälkimmäisellä kuullaan funk-riffeillä varustettua tasaiseen rytmiin perustuvaa diskomusiikkia. Toinen vuonna 1979 julkaistu levy, Monster, oli mainosten mukaan Hancockin ensimmäinen "rock-levy", mutta lopputulos ei saanut juuri kiitosta. Tämä kehitys kulminoitui 1980-luvun alussa julkaistuihin puhdasta poppia sisältäneisiin levyihin, kuten Magic Windows ja Lite Me Up, sekä toisaalta industrial-vaikutteisiin levyihin kuten Future Shock (1982) ja Sound System (1985). Pop-levyillä Hancock varasi itselleen varsin pienen osan jättäen säveltämisen, laulamisen ja usein tuottamisenkin apuvoimille. Industrial-vaikutteisilla levyillä taas basisti-tuottaja Bill Laswellilla oli huomattava rooli Hancockin yhteistyökumppanina. Vuoden 1982 hiphopista ja industrialista vaikutteita saanut single, "Rockit", vei Hancockin nimen MTV-kanavaa seuraavan nuorisonkin tietoisuuteen. Hancockia itseään ei juuri näytetä kappaleen videolta, mikä herätti aikanaan keskustelua musiikkibisneksen suhteesta mustiin artisteihin.
V.S.O.P.-kvintetti
Ajoittain Hancock kuitenkin aina palasi akustisen jazzin pariin todistaakseen olevansa yhä merkittävimpiä jazz-pianisteja. 1970-luvun jälkipuoliskolla esiintynyt Hancockin akustinen V.S.O.P.-kvintetti antoi merkittäviä vaikutteita nousevalle jazz-muusikoiden sukupolvelle, joka halusi enimmäkseen pysyä akustisen jazzin parissa. Tämän kvintetin kokoonpano oli muuten sama kuin 1960-luvun Miles Davisin kvintetin, paitsi että itse Davis, jonka ura oli tuolloin tauolla, oli korvattu trumpetisti Freddie Hubbardilla.
Hancock on jatkanut uraansa läpi vuosikymmenien, joskin julkaisutahti on hidastunut selvästi 1980-luvun puolivälin jälkeen. Huomion arvoisia levyjä myöhemmiltä vuosilta ovat esimerkiksi kunnianhimoinen yritys tuoda jazz hiphop-aikaan, Dis is da Drum (1995), sekä tunnettujen pop-kappaleiden jazz-sovituksia sisältävä The New Standard (1996).
Hancock Suomessa
Herbie Hancock on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla sekstetteineen 1971, yhtyeineen 1976, Herbie Hancock – Michael Brecker Quartetin kanssa 1988, yhtyeineen 1994, kvartetteineen Graig Handyn kanssa 1996, New Standard All-Stars -yhtyeen kanssa 1997, Directions in Music -yhtyeen kanssa 2002 sekä yhtyeineen 2017. Loppuvuodesta 2010 hän konsertoi yhtyeineen Helsingin Finlandia-talossa ja kesällä 2012 Helsingin Musiikkitalossa.
Hancockin tuotantoa
thumb|Hancock joulukuussa 2006.
James Lomas
pienoiskuva|James Lomas vuonna 2005. James Lomas (s. 1. maaliskuuta 1990) on brittiläinen näyttelijä.
Lomas sai vuonna 2006 Laurence Olivier -palkinnon (paras miespääosa musikaalissa), jonka hän jakoi Liam Mowerin ja George Maguiren kanssa. Se tuli kaikille heidän kolmoismiehityksestään musikaalin Billy Elliot the Musical ensimmäisellä näytäntökaudella.
Lomas jätti musikaalin syyskuussa 2005, mutta palasi siihen myöhemmin. Sillä välin häntä sijaisti Leon Cooke.
Leandro Trossard
Seurajoukkueura
Trossard nousi KRC Genkin edustusjoukkueeseen vuonna 2012 mutta pelasi seuraavina vuosina lainasopimuksilla myös Lommel Unitedissa, KVC Westerlossa ja OH Leuvenissa. Kesällä 2019 hän siirtyi englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Hän teki maalin ensimmäisessä valioliigaottelussaan elokuussa 2019 West Ham Unitedia vastaan. Toisen maalin hän teki marraskuussa Norwich Cityä, kolmannen tammikuussa Aston Villaa vastaan sekä neljännen ja viidennen heinäkuussa peräkkäisissä otteluissa Norwichia ja Liverpoolia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 31 valioliigaottelua. Kaudella 2020–2021 Trossard teki 35 valioliigaottelussaan jälleen viisi maalia: kauden avausottelussa Chelseaa, tammikuussa Tottenhamia, maaliskuussa peräkkäisissä otteluissa Southamptonia ja Newcastlea sekä toukokuussa Manchester Cityä vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 34 valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, muun muassa maalin kärkipään joukkueita Liverpoolia, Arsenalia, Tottenhamia ja Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2022–2023 Trossard teki valioliigauransa ensimmäisen hattutempun lokakuun alussa Liverpoolia vastaan. Hän pelasi kauden aikana Brightonissa 17 valioliigaottelua ja teki seitsemän maalia.
Maajoukkueura
pienoiskuva|Trossard lämmittelemässä ennen ottelua Italiaa vastaan 2021. Trossard on pelannut Belgian alle 16-, 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 28 ottelua. Ensimmäisen A-maaottelunsa Belgian maajoukkueessa hän pelasi syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Tanskaa vastaan. Syyskuun 2022 loppuun mennessä hän on pelannut 21 A-maaottelua, joista kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki kaksi maalia maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan, yhden maalin maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Burkina Fasoa vastaan ja kaksi maalia kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Puolaa vastaan. Kesällä 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän pelasi vain 75 minuuttia viimeisessä alkulohko-ottelussa Suomea vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle Belgian kahdessa ensimmäisessä ottelussa ja oli avauksessa ottelussa Kroatiaa vastaan.
Saavutukset
Genk
Bs1
Bs1 oli Helsingissä alun perin Kulosaaren Raitiotieosakeyhtiön käytössä ollut, ASEA:n vuonna 1917 valmistama raitiovaunu. Vaunun toimitus myöhästyi ensimmäisen maailmansodan takia.
Vuonna 1945 vaunu siirtyi HKL:n liikennöitäväksi, ja se sai numeron HKL 68. Vaunu poistettiin käytöstä vuonna 1954. Bs1-vaunussa oli kaksi kaksiakselista teliä. Vaunun ulkoseinät olivat punertavan ruskeaksi maalattua tiikkiä. Vaunusta valmistui vuonna 2007 ajokuntoinen replika.
Dzmitryi Varabei
Dzmitryi Varabei (, ; s. 10. heinäkuuta 1994 Slonim) on valkovenäläinen karateka. Hän saavutti hopeaa EM-kilpailussa 2018 ja 2019.
Kilpaura
Varabei otteli muun muassa vuoden 2014 EM-kisoissa keskisarjassa ennen siirtymistään raskaaseen sarjaan. Hän saavutti samana vuonna pronssia Moldovan cupissa.
Joulukuussa 2015 Varabei oli mukana Puolan Euroopan Openissa. Hän eteni jatkoon ensimmäiseltä kierrokselta, kun Zaur Mamedov ei ilmestynyt paikalle. Toisella kierroksella hän hävisi tuomariäänin Patryk Sypieńille.
Toukokuussa 2016 Varabei oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa. Hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle, jossa tuli vastaan Magomed Mitsaev.
Varabei onnistui voittamaan Moldova Cupin 2017 ja oli toukokuussa mukana Ranskan EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksella Bela Kaszalan ja sen jälkeen puolivälierissä hävisi Patryk Sypieńille. Varabei sijoittui turnauksessa kahdeksanneksi.
EM-hopeaa (2018–2019)
Seuraavana vuonna hän saavutti ensimmäisen merkittävän tuloksen EM-kisoissa 2018, jossa Varabei hävisi loppuottelussa Alejandro Navarrolle.
Huhtikuussa 2019 Varabei saavutti Saksan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Sébastien Fochonin. Lokakuussa hän otteli BFC 48 -tapahtumassa, jossa käytiin vapaaottelu ja K–1 otteluita. Varabei kohtasi Ivan Yaroslavtsevin, jossa kaksikon välinen ottelu käytiin vapaaottelukehässä. Varabei voitti 2-eräisen ottelun tuomariäänin. Myöhemmin joulukuussa EM-turnaus käytiin hänen kotimaassaan Valko-Venäjällä, jolloin Varabei eteni toistamiseen loppuotteluun, mutta hävisi mestaruuden tällä kertaa Patryk Sypieńille. Varabei palkittiin turnauksessa parhaasta taisteluhengestä.
Kolmen vuoden tauon jälkeen Varabei palasi takaisin kilpailemaan ja voitti huhtikuussa 2022 Valko-Venäjän raskaansarjan mestaruuden.
Ludger Beerbaum
Ludger Beerbaum (s. 26. elokuuta 1963 Detmold) on saksalainen esteratsastaja. Hän on voittanut neljä olympiakultaa. Barcelonassa 1992 hän voitti Classic Touch -ratsullaan kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Soulissa 1988 (ratsuna The Freak), Atlantassa 1996 (ratsuna Ratina Z) ja Sydneyssä 2000 (ratsuna Goldfever 3) hän voitti kultaa joukkuekilpailussa. Ateenassa 2004 hän oli avajaisissa Saksan joukkueen lipunkantaja mutta menetti esteratsastuksen joukkuekilpailun kultamitalin, kun dopingtestissä hevosesta löytyi kiellettyä beetametasoni-kortisonia. Pekingin olympialaisissa 2008 Beerbaum sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi mutta Rio de Janeirossa 2016 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia.
Tötterökasvit
Tötterökasvit, aik. tötterölehtikasvit, (Sarraceniaceae) on 32-lajinen kasviheimo koppisiemenisten Ericales-lahkossa, johon muun muassa kanervakasvit (Ericaceae) kuuluvat.
Tuntomerkit
Tötterökasvit ovat hyönteissyöjäruohoja, joiden lehdet ovat tyviruusukkeina ja muuntuneet tötterömäisiksi ja lyhytruotisiksi pyyntielimiksi. Kukinto on vanallinen tai harvoin kukat ovat yksittäin. Kukat ovat melko kookkaita. Verhiö on enemmän tai vähemmän teriömäinen ja erilehtinen, kuten teriökin, jos sitä on. Heteitä on vähintään kahdeksan, joskus runsaasti. Sikiäimessä on turvonneet laitaistukat, vartalon kärki on jakautunut tai kilpimäisesti laajentunut, ja luotit ovat pieniä. Kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on monisiemeninen kota. Siemenet ovat pieniä, siivellisiä tai karvaisia.
Levinneisyys
Tötterökasvit ovat amerikkalaisia; niitä kasvaa laajalla alueella Pohjois-Amerikassa itärannikolta länteen päin ja toisaalta länsirannikon tuntumassa sekä Etelä-Amerikassa Guyanan ylängöllä.
Luokittelu
Heimossa on kolme sukua ja 32 lajia, joista peräti 23 kuuluu sukuun Heliamphora. Tötterökasvit kuuluvat laikkuköynnöskasvien (Actinidiaceae) ja Roridulaceae-heimon kanssa samaan kladiin Ericales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa eräät iridoidit ja yleensä mesiäisen puuttumuninen.
Suvut
Suvut ovat:
Käyttö
Kaliforniantötteröä (Darlingtonia californica) ja useita tötterölajeja ja -ristymiä (Sarracenia) viljellään koristekasveina huonekasveina tai avomaalla lämpimänlauhkeilla seuduilla.
Solly March
pienoiskuva|Solly March vuonna 2018. Solomon Benjamin "Solly" March (s. 20. heinäkuuta 1994 Eastbourne) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton & Hove Albionia.
March siirtyi juniori-ikäisenä Lewes FC:stä Brighton & Hove Albioniin vuonna 2011. Edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2013–2014 ja pelasi mestaruussarjassa ja FA Cupissa kauden aikana yhteensä 27 ottelua. Keväällä 2017 Brighton nousi Valioliigaan. March pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 36 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 35 liigaottelua ja teki jälleen yhden maalin. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 19 liigaottelua loukkaantumisten estettyä välillä pelaamisen. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 21 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, mutta loukkaantui helmikuun alussa ottelussa Liverpoolia eikä pelannut sen jälkeen enää koko kautena. Kaudella 2021–2022 March pelasi 31 valioliigaottelua, joista 17 ottelussa hän oli avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 33 valioliigaottelua, jotka kahta lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki seitsemän maalia, joista kaksi tammikuussa voittoisassa kotiottelussa Liverpoolia vastaan.
March on pelannut FA Cupissa 21 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Liigacupissa hän on pelannut neljä ottelua tekemättä maaleja.
Tanskan kansanpuolue
Tanskan kansanpuolue on tanskalainen puolue, joka on aatteeltaan kansalliskonservatiivinen ja oikeistopopulistinen. Kansanpuolueen nykyinen puheenjohtaja on Morten Messerschmidt.Tanskan kansanpuolueen perustivat vuonna 1995 Edistyspuolueen jäsenet Pia Kjærsgaard, Kristian Thulesen Dahl, Poul Nødgaard ja Ole Donner. Kansanpuolue on toiminut oikeistolaisten vähemmistöhallitusten tukipuolueena vuosina 2001–2011 ja uudelleen 2015–2019. Vuoden 2022 kansankäräjävaaleissa DF menetti 11 paikkaa ja kutistui 2,6 prosentin kokoiseksi marginaalipuolueeksi.
Politiikka
Tanskan kansanpuolue jatkoi poliittisesti 1980-luvulla edistyspuolueen valloittanutta maahanmuuttokriittistä linjaa. Poliittisesti puolue sijoittuu oikeistoon, sillä puolue kannattaa kovempia rangaistuksia, vähemmän integraatiota ja maahanmuuttoa eikä se ole perinteisesti arvottanut ympäristöpolitiikkaa korkealle prioriteeteissaan. Tulonjakopoliittisesti Tanskan kansanpuolue on siirtynyt kohti poliittista keskustaan sanoutuen irti Glistrupin edistyspuolueen uusliberalistisesta asemoinnista.
Tanskan kansanpuolue painotti alkuaikoina erityisesti maahanmuuttopoliittisia kysymyksiä ja kehitti hyvinvointipoliittisia linjauksia yhdessä Venstren ja konservatiivisen kansanpuolueen kanssa niin, että puolue toimi näiden tukipuolueena. Tanskan kansanpuolue on nostanut esiin myös vanhusten ja vammaisten asioita.
Tanskan kansanpuolueelle on ollut alusta saakka leimallista voimakas vastustus Euroopan unionia kohtaan. Puolue on esimerkiksi vaatinut Tanskan eroa Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksesta, vastustanut liittymistä Euroopan talous- ja rahaliittoon sekä vastustanut Euroopan unionin puolustuspolitiikkaa. Puolue on pitänyt tavoitteenaan itsenäistä Tanskaa Naton yhteydessä. Brexitin valossa on ollut epävarmaa, jatkaako puolue työskentelyä Tanskan eroamiseksi Euroopan unionista.
Hallituksen tukipuolue
Vaikka Tanskan kansanpuolue ei ole ollut missään vaiheessa itse mukana hallituksessa, keskustaoikeistolaiset hallitukset ovat olleet riippuvaisia sen parlamentaarisesta tuesta. Näin oli myös vaalikauden 2015-2019 vallassa oilleen Lars Løkke Rasmussenin hallituksen kohdalla. Hallitus toteuttikin Tanskan kansanpuoleen linjan mukaista maahanmuuttopolitiikkaa. Tanskan maahanmuuttopolitiikka on ollut erittäin tiukkaa; burkan käyttö on kielletty, poliisille on annettu oikeus takavarikoda turvapaikkaa hakevien isot käteisvarat ja arvokorut, ulkomaalaisväestön asuttamille ongelmalähiöille on laadittu erillislait. Turvapaikkaa odottavien sosiaaliapuja on leikattu ja sidottu ne työvelvoitteeseen ja karkotusta odottaville suunniteltiin perustaa asumisyhteisö asumattomalle saarelle.
Tanskan muut valtapuolueet omaksuivat pitkälti Tanskan kansanpuolueen näkemykset maahanmuutosta. Sosiaalidemokraattien puheenjohtajaksi vuonna 2015 valittu Mette Frederiksen teki johtopäätöksen, että hallitsematon maahanmuutto luo sosiaalidemokraattien perinteiseen äänestäjäkuntaan turvattomuuden tunnetta, joka vie äänestäjiä demareilta oikeistopopulisteille. Niinpä Tanskan sosiaalidemokraattien omaksuma tiukka maahanmuuttopolitiikka ei eronnut enää millään kovin olennaisella tavalla oikeistopopulistien linjauksista. Sosiaalidemokraattien tiukkaa maahanmuuttolinjaa perusteltiin sillä, että hyvinvointivaltion ylläpito vaatii maahanmuuton voimakasta rajoittamista. Vaikka vuoden 2019 vaaleissa Tanskan kansanpuolue kärsi murskatappion, sikäli se oli laajemmassa katsannossa voittaja, että muut puolueet olivat omineet sen tiukan maahanmuuttopoliittisen linjan.
Kjærsgaardin kausi (1995–2012)
Tämän jälkeen Pia Kjærsgaard erosi edistyspuolueesta 6. lokakuuta 1995 ja perusti Tanskan kansanpuolueen yhdessä Poul Nødgaardin, Ole Donnerin ja Kristian Thulesen Dahlin kanssa. Puolue piti perustamiskokouksen 27. huhtikuuta 1996 ja noin kolmasosa edistyspuolueen jäsenistä siirtyi Tanskan kansanpuolueeseen. Tanskan kansanpuolue osallistui ensimmäisen kerran kansankäräjävaaleihin vuonna 1998 saaden vastaavan kannatuksen kuin edistyspuolue vuonna 1994. Vuosina 2001–2007 puolueen kannatus nousi noin 12–14 prosenttiin. Ensimmäisissä vaaleissa erityisesti sosiaalidemokraatit äänestivät Tanskan kansanpuoluetta.
Thulesen Dahlin kausi (2012–2022)
Vuonna 2015 Tanskan kansanpuolue saavutti Kristian Thulesen Dahlin johdolla kaikkien aikojen parhaan vaalituloksensa, kun se sai 21,1 % äänistä ja 37 edustajaa. Tanskan kansanpuolueesta tuli näin Tanskan suurin porvarillinen puolue ja kansankäräjien toiseksi suurin puolue sosiaalidemokraattien jälkeen. Vaalivoiton jälkeen puolueen odotettiin aloittavan hallitusyhteistyön Venstren kanssa, mutta puolue pääti jäädä hallituksen ulkopuolelle.
Vuoden 2019 kansankäräjävaaleissa puolueen kannatus puolittui. Kun puolue oli saanut vielä vuonna 2015 ääniä erityisesti vasemmistosta, menetti puolue nyt ääniä sekä venstrelle, sosiaalidemokraateille sekä kahdelle uudelle oikeistopuolueelle: Nye Borgerligelle ja Stram Kurssille.
Messerschmidtin kausi (2022–)
Vuoden 2022 kansankäräjävaaleissa puolue sai historiansa huonoimman vaalituloksen, eli 2,6 prosenttia äänistä ja viisi edustajaa. Puolue menetti pääasiassa ääniä Tanskademokraateille. Joulukuussa 2022 puolueen puheenjohtaja Morten Messerschmidt vapautettiin syytteistä koskien EU-varojen väärinkäyttöä. Vuoden 2023 alussa puolueen edustajien määrä nousi seitsemään, kun kaksi entistä Nye Borgerligen edustajaa: Mikkel Bjørn Sørensen ja Mette Thiesen, liittyivät puolueeseen.
John DiMaggio
Elämäkerta
DiMaggio syntyi New Jerseyssä, josta hän muutti New Yorkiin. DiMaggio toimi stand up -koomikkona kuusi vuotta ja vieraili muun muassa Englannissa marraskuussa 1994. Hän näytteli myös vierailevissa rooleissa muutamissa televisiosarjoissa, kuten Kova laki ja Chicagon lääkärit.
Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelemisen DiMaggio aloitti jo 1990-luvun alussa, mutta on toiminut vasta vuodesta 1997 täysipäiväisenä ääninäyttelijänä. Ääninäyttelemisen pariin hän päätyi kysyttyään näyttelijäystävältään miten tämä ansaitsee elantonsa, johon ystävä oli vastannut ääninäyttelemisen. DiMaggio kiinnostui tavasta ansaita rahaa ja vaihtoi agenttinsa ääninäyttelemiseen perehtyneeseen agenttiin, jonka ansiosta hän sai ensimmäisen ääniroolinsa Toyotan radiomainokseen. Muutettuaan Los Angelesiin DiMaggio päätyi animaatioiden pariin toimiessaan ennen sitä mainosäänenä televisiossa ja radiossa. Vuonna 1999 hän sai uransa merkittävämmän ääniroolin Futuramasta. Sen myötä DiMaggio sai yhä useampia äänirooleja muun muassa Disneyn piirrossarjoissa, kuten Kim Possible ja Jake Long – amerikkalainen lohikäärme. Lisäksi DiMaggio on lainannut ääntään videopeleihin, esimerkiksi Wakka- ja Kimahri-nimisille hahmoille Final Fantasy X:ssä, Marcus Fenixille Gears of War -pelisarjassa sekä muutamaan pienempään rooliin peleissä Final Fantasy XII ja Halo 3. DiMaggio toimi myös Vesimiehen äänenä animaatiosarjassa Batman – pelottomat. Alun perin hän koe-esiintyi vain Batmanin roolia varten, mutta sarjan ääniohjaajan Andrea Romanon mielestä DiMaggio sopi paremmin Vesimiehen rooliin. Myöhemmin DiMaggio oli mukana kolmannessa DC Comicsin animaatioelokuvaprojektissa, jossa hän oli Jokerin äänenä elokuvassa Batman: Under the Red Hood. Elokuvan tuottajan Bruce Timmin mukaan he halusivat antaa DiMaggiolle isomman roolin kuin aikaisemmissa heidän tekemissään elokuvissa.
Ääniroolien ohella hän on tehnyt pieniä rooleja televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa, kuten Tohtori Becker, NYPD Blue, C.S.I. New York, Kovan onnen kundi, Ilman johtolankaa ja Teho-osasto. Esiintymisistä huolimatta DiMaggio toimii ensisijaisesti ääninäyttelijänä ja tekee animaatioiden lisäksi työtä mainosäänenä televisio- ja radiomainoksille.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi DiMaggion neljänneksi laatimassaan kymmenen parhaan videopelien ääninäyttelijän luettelossa.
George Maguire
Maguire sai vuonna 2006 Laurence Olivier -palkinnon (paras miespääosa musikaalissa), jonka hän jakoi Liam Mowerin ja James Lomasin kanssa. Se tuli kaikille heidän kolmoismiehityksestään musikaalin Billy Elliot the Musical ensimmäisellä näytäntökaudella.
Instant Buttons
Instant Buttons on CremaGamesin vuonna 2014 julkaisema sovellus, joka sisältää noin 400 eripituista tunnettua ääntä. Äänet ovat pituudeltaan sekunnin ja noin puolen minuutin väliltä. Instant Buttonsin äänet voivat olla meemejä tai tunnettuja sävelmiä, vaikkapa jonkin tv-sarjan alkutunnareita tai muuten tunnettuja kappaleita. Instant Buttonsiin voi myös ladata omia äänitiedostojaan ja haluamiansa ääniä voi myös lisätä suosikkeihin. Kids Moden käyttöönottamalla Instant Buttonsista poistuu kaikki rumat äänet ikiajoiksi. Instant Buttons on saatavilla iOS:ille ja Androidille.
Sydänten taksikuski
Sydänten taksikuski on Dxxxa D & the Boysin vuonna 2011 julkaistu albumi. Albumin julkaisi Helmi Levyt. Kappaleista "Hellä mutta päättäväinen" ja "Sydänten taksikuski" on julkaisu musiikkivideot.
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Desibeli.net -sivuston Ilkka Valpasvuo piti Dxxxan omaperäistä sanailua sekä sen hillittyä instrumentaatiota albumin kantavana voimana, vaikka totesikin todellisen herutuksen jäävän vähäiseksi. Hän sanoi albumin genren lähentelevän enemmän runonlausuntaa ja spoken wordia kuin rap-musiikkia, ja kehui Dxxxan kykenevän luomaan arkisista asioista viihdyttäviä tarinoita. Soundin Ville Pirinen sanoi Dxxxan puhesoundin ja runouden hakevan vertaistaan räppäreistä ja runoilijoista. Hän kehui kappaleiden sanoitusten omalaatuista flow’ta, ja sanoi Dxxxan olevan kappaleensa nimen mukaisesti ”ennennäkemättömän erilainen jäbä”.
Lapin Liha
Lapin Liha Oy on suomalainen vuonna 1989 perustettu Suomen suurin poronlihan jalostaja. Sen jalostamo sijaitsee Rovaniemellä. Se oli myös maailman ainoa poronlihan jalostaja, jolla teurastus, tuotanto ja jalostus tapahtuivat samassa tuotantolaitoksessa. Lapin Liha työllistää yli 70 henkilöä.
Vuodesta 2011 Lapin Liha on ollut osa Polarica-konsernia.
Franz Grave
Franz Grave (25. marraskuuta 1932 Essen – 19. helmikuuta 2022 ) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Essenin hiippakuntaan Franz Hengsbach 2. helmikuuta 1959, ja hänet nimitettiin Essenin vihkipiispaksi sekä Tingarian titulaaripiispaksi 31. maaliskuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hengsbach, jota avustivat Julius Angerhausen ja Wolfgang Große.
Grave jäi eläkkeelle 27. kesäkuuta 2008.
Katoa tai katoat
Katoa tai katoat on Dxxxa D & Nukkehallituksen albumi. Sen julkaisi Helmi Levyt vuonna 2010.
Kokoonpano
+
Slovakian lippu
Lippu on horisontaalinen trikolori väreiltään (ylhäältä alas) valkoinen-sininen-punainen. Väreillä ei ole virallisesti erityistä merkitystä. Lipun keskellä, vasemmalla reunassa on Slovakian vaakuna. Ilman vaakunaa lippu olisi identtinen Venäjän lipun kanssa.
Free Running
Free Running (Freerun) on parkourista kehittynyt liikuntamuoto, jossa pyritään olemaan pysähtymättä ja koko ajan liikkeessä. Lajien tunnetuimpia harrastajia on muun muassa itse Parkourin keksijä David Belle, Sébastien Foucan, Daniel Ilabaca ja Ryan Doyle.
Free Runningin ja parkourin erot ja yhtäläisyydet
Parkour pyrkii katkeamattomaan liikkeeseen pisteestä A pisteeseen B keskittymättä yksittäisiin liikeratoihin. Free Running sen sijaan keskittyy nimenomaan yksittäisten liikeratojen yhdistelyyn ja näyttävyyteen. Parkourissa kutsutaankin mieluiten näitä liikeratoja tempuiksi.
Toisaalta Freerunning muistuttaa Parkouria melko paljonkin. Koska molemmissa lajeissa liikutaan samanlaisissa ympäristöissä, on liike luonteeltaan jossain määrin samanlaista. Useat elementit toistuvat molemmissa lajeissa ja lajien synnyissäkin on paljon samaa.
Aiheesta muualla
Freerun
Junia
1900-luvun puolessavälissä jakeen tulkitsemiseen liittyviin ongelmiin ruvettiin kiinnittämään erityistä huomiota, koska valtakirkoissa alettiin keskustella yhä enemmän naisten roolista kirkollisissa organisaatioissa. Kirkollisessa ja teologisessa keskustelussa Junian/Juniaksen sukupuolella ja mahdollisella apostoliudella on merkitystä naispappeuskysymyksen kannalta. Mikäli Paavali kutsui naista apostoliksi, tätä voitaisiin käyttää perusteena naispappeuden puolesta.
Eksegeettinen analyysi
Juniaan/Juniaaseen liittyy kaksi eksegeettistä ongelmaa:
Jakeeseen liittyvien tulkintaongelmien tähden täysin varmaan tulokseen ei voida päätyä. Tutkijoiden mukaan on kuitenkin erittäin todennäköistä, että kyseessä on Junia-niminen nainen, jota Paavali kutsuu ”arvostetuksi apostoliksi”. Tätä johtopäätöstä tukevat seuraavat seikat:
Yhteenvetona: Kreikan kieliopin ja Khrysostomoksen tulkinnan valossa on hyvin todennäköistä, että Andronikos ja Junia olivat apostoleja. Miehen nimeä Junias ei tunneta antiikin lähteistä, ja on hyvin epätodennäköistä, että kyse oli nimen Junianus lyhenteestä. Junia oli puolestaan yleinen naisen nimi Roomassa, ja koko varhainen tulkintaperinne (yhtä kirkkoisää lukuun ottamatta) katsoi, että kyseessä oli nainen. Näin ollen monet tutkijat pitävät erittäin todennäköisenä, että Paavali puhuu Junia-nimisestä naisesta ja kutsuu häntä apostoliksi.
Edellä esitetty lopputulos on nykyisessä eksegeettisessä keskustelussa konsensusnäkemys. (ks. modernit kommentaarit, esimerkiksi Barrett 1973, Cranfield 1975, Dunn 1988, Fitzmyer 1993, Moo 1996, Schreiner 1998, Witherington 2004.) Erilaisen näkemyksen puolesta ovat viime vuosina argumentoineet Wayne Grudem & Johan Piper (1991) sekä Michael H. Burer & Daniel B. Wallace (2001).
Houston Astros
Houston Astros on yhdysvaltalainen, vuonna 1962 perustettu ammattilaisbaseballjoukkue, joka voitti World Seriesin vuonna 2017. Se voitti vuoden 2005 National Leaguen, mutta hävisi tätä seuranneen World Seriesin Chicago White Soxia vastaan. Joukkue pelasi Major Leaguen National Leaguessa kauteen 2012 saakka ja siirtyi kaudeksi 2013 American Leagueen.
Astros on pelannut kotiottelunsa vuodesta 2000 lähtien Minute Maid Parkissa. Areena on saanut nimensä Coca-Cola Companyn omistaman hedelmämehuvalmistaja Minute Maidin mukaan, joka omistaa pienen osuuden joukkueesta.
Finnfacts
Finnfacts on voittoa tavoittelematon organisaatio, joka pyrkii edistämään suomalaisen elinkeinoelämän tunnettuutta. Finnfacts on perustettu vuonna 1960.
Finnfactsin toimintaan kuuluvat kansainväliset mediavierailut sekä Good News from Finland –uutispalvelu. Mediavierailuilla ulkomaalaisten medioiden edustajat pääsevät tutustumaan suomalaisiin yrityksiin ja organisaatioihin. Good News from Finland -uutissivuston tavoitteena on lisätä erityisesti pienten ja keskisuurten suomalaisyritysten tunnettuutta maailmalla ja tuoda yleisesti esille suomalaista osaamista.
Finnfacts toimii osana Business Finlandia. Finnfactsin toimintaa tukevat Elinkeinoelämän keskusliitto EK ja työ- ja elinkeinoministeriö TEM.
Taru sormusten herrasta: Aseet ja armeijat
Taru sormusten herrasta: Aseet ja armeijat on Chris Smithin kirjoittama, vuonna 2003 julkaistu kirja, joka kertoo J. R. R. Tolkienin kehittämän Keski-Maan mielikuvitusmaailman sotureista, armeijoista, aseista, taisteluvarusteista ja taisteluista Peter Jacksonin ohjaaman Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogian pohjalta.
Teoksen kuvituksena on 1 000 kuvaa, joista osa on ennen julkaisemattomia. Kuvitus sisältää valokuvia, maalauksia, karttoja ja luonnoksia.
Ida Schauman
Ida Emilia Axelsdotter Schauman (s. 11. tammikuuta 1989 Turku) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue (RKP). Hän toimi RKP:n nuorisojärjestön, Svensk Ungdomin, puheenjohtajana vuosina 2014–2017.
Koulutukseltaan Schauman on valtiotieteiden kandidaatti. Schauman oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2015, joissa hän keräsi 3 324 ääntä Varsinais-Suomen vaalipiiristä eikä tullut valituksi. Huhtikuussa 2016 hän ilmoitti asettuvansa RKP:n puheenjohtajaehdokkaaksi kesän 2016 puoluekokouksessa. Puheenjohtajaksi valittiin kuitenkin Anna-Maja Henriksson. Schauman oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2019, joissa hän keräsi 2 313 ääntä eikä tullut valituksi.
D-pad
Laite on yleistynyt peliohjaimista monenlaisiin kaukosäätimiin erilaisille laitteille. Ohjainta käytetään yleensä peukalolla.
Volter Asplund
thumb|150px|Fritz Emil Volter Asplund. Fritz Emil Volter Asplund (8. maaliskuuta 1893 Vaasa – 20. huhtikuuta 1932) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja mahdollisen salamurhan uhri. Hänen vanhenpansa olivat kauppias Emil Asplund ja Werna Nevander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Elli Westmanin kanssa.
Jääkäriaika
thumb|Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania.thumb|200px|Sunnuntai-tunnelma Libaussa kesällä 1917. Kuvassa vassemmalta: Gewehrführer Gustafsson, Gewehrführer Asplund, Gruppenführer Palojärvi, Zugführer Prytz ja rautaristillä palkittu Gruppenführer Homén. Asplund liittyi yliopisto-opiskelijana vuonna 1915 jääkäriliikkeeseen, joka pyrki saaman sotilaskoulutusta Suomen irrottamiseksi Venäjästä. Ensimmäinen jääkärien ryhmä, Pfadfinderit, aloitti 25. helmikuuta 1915 Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille Asplund ilmoittautui 55 muun miehen kanssa. Volter Asplund sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Frits Emil Volter Asplund otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti Kovnossa järjestetyn konekivääriasemestarikurssin vuonna 1917.
Gruppenführer Asplund komennettiin aselaiva S/S Equitylle (Equityn toinen retki Suomeen) jääkärikomennuskunnan johtajaksi 30. marraskuuta 1917. Hän johdatti joukkonsa Polangenista 2. joulukuuta 1917 Danzigin satamaan, josta joukko siirrettiin laivaan seuraavana päivänä. Porin edustalle laiva saapui 15. joulukuuta 1917, jossa vain osa aselastista ja jääkärit saatiin purettua maihin. Hän palasi osin epäonnistuneen retken jälkeen samaisella aselaivalla Libauhun, josta hänet komennettiin välittömästi uudelle retkelle Suomeen, jonne hän saapui 1. tammikuuta 1918. Hänet komennettiin Vimpelin sotakouluun konekiväärikouluttajaksi.
Suomen sisällissota
Suomen sisällissotaan hän otti osaa Vaasan suojeluskunnan päällikönä Vaasan valtaukseen, jonka jälkeen hänet nimitettiin Vaasaan perustettavan konekivääriasepajan ja aseseppäkoulun johtajaksi 17. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen
Sisällissodan jälkeen hän toimi samassa tehtävässä. Myöhemmin hän perusti myös Kuopioon konekivääri- ja asekorjauspajan, jonka johtajana hän myös toimi. Hänet komennettiin 19. joulukuuta 1918 adjutantiksi ja osastopäälliköksi Vuoristoprikaatin esikuntaan. Myöhemmin hän toimi prikaatin aseupseerina. Hänet komennettiin 14. toukokuuta 1920 komentajaksi Tampereen rykmentin I pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 7. tammikuuta 1924 rykmentin talouspäälliköksi.
Rykmentinkomentajan tehtäviä hän hoiti 4. maaliskuuta – 2. toukokuuta 1924 välisen ajan, kunnes hänet siirrettiin 3. joulukuuta 1924 puolustusministeriön käyttöön ja määrättiin Aseseppäkoulun johtajaksi. Hänet nimitettiin 27. syyskuuta 1929 Valtion Patruunatehtaan johtajaksi Lapualle, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1932 asti.
Luottamustehtävät
Volter Asplund kuului useisiin jalkaväen aseistuksen kehitystä tutkineisiin komiteoihin. 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1921. Konekiväärikomitean jäsenä ja varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1924, sekä pikakiväärikomitean teknillisen alaosaston puheenjohtajana hän toimi vuodet 1924–1926.
Salamurha
Aikanaan hänen epäiltiin joutuneen mahdollisen salamurhan uhriksi. Tarina alkoi, kun Neuvostoliiton sotilastiedustelun epäiltiin yrittäneen saada haltuunsa Lapuan patruunatehtaan valmistamien patruunoiden valmistamiseen liittyviä salaisia suunnitteluasiakirjoja. Kuoleman jälkeen hänen ruumiille tehtiin erilaisia tutkimuksia, joiden aikana pyrittiin löytämään merkkejä tunnetuista myrkyistä, kuten muun muassa arsenikista, mutta mitään siihen viittaavaa ei löytynyt yrityksistä huolimatta. Se kuitenkin pystyttiin todistamaan, että vakoilija vei muutamia salaista tietoja sisältäviä mappeja, mutta saiko vakoilija tietoa kehitettävästä patruunatyypistä, ei ole varmuutta. Asplund on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle sukuhautaan.