cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xujiayaon asuinpaikka
Kaivauskohde
Tutkimuskohde kuuluu Nihewanin altaan pohjoisosan paleoliittisiin kohteisiin. Se sijaitsee Liyijoen (Liyikou) länsirannalla lähellä Xujiayaon kylää ja yhtymäkohtaa pääuomaansa Sangganjokeen. Paikka on aivan Hubein maakunnan rajalla. Xujiayao muodostuu kahdesta kaivauskohteesta, joita merkitään tunnuksilla 74093 ja 73113. Eniten fossiileja ja työkaluja on löytynyt kohteesta 74093. Kohteen maanpinta yltää 980 metriin merenpinnasta ja maakerroksien paksuus on lähes 30 metriä. Maakerrokset ovat ylhäällä lössiä ja hiekkaa, alempana savea ja silttiä sekä alinna on soraa. Fossiilit ja artefaktit ovat löytyneet 8–12 metrin syvyydestä.
Mira Huhta
Mira Huhta (s. 28. lokakuuta 1987) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänet valittiin naisten maajoukkueeseen ensimmäisen kerran syksyllä 2004. Hän kuului pronssia saaneeseen Suomen joukkueeseen Sveitsin MM-kilpailuissa 2011. Hän pelasi ainoissa MM-kisoissaan kuusi ottelua. Kaikkiaan hän pelasi 37 A-maaottelua ja antoi niissä viisi maalisyöttöä.
Xujiayaon asuinpaikka
Kaivauskohde
Se oli muinoin avoimen taivaan alla ollut leiripaikka, joka oli vailla kallioista suojaa. Kohdetta kutsutaan myös Houjiayaon asuinpaikaksi.
Mira Huhta
Huhta edusti SM-sarjassa Itä-Helsingin Kiekkoa kaudet 2004–2009, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2009–2013 ja Espoo Bluesia/Espoo Unitedia kaudesta 2013–2014 uransa loppuun, kevääseen 2019 saakka. Hän voitti Suomen-mestaruuden HPK:ssa 2011, jolloin hän toimi joukkueen kapteenina, sekä Bluesissa 2014 ja 2015. Hänet valittiin SM-sarjan All Stars -joukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän pelasi pääsarjatasolla 316 runkosarjaottelua, joissa viimeisteli 44 maalia ja antoi 151 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki pelaamissaan 95 ottelussa 19 maalia ja syötti 44 maalia.
Xujiayaon asuinpaikka
Tutkimushistoria
Kohde löydettiin vuonna 1974. Sitä tutkittiin vuosina 1976–1979 pekingiläisten tutkijoiden toimesta (Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology). Eräs huomattava löydös oli 27 ihmisluun löytyminen. Luut kuvaili Jia vuonna 1979 ja Wo Maolin vuonna 1980. He määrittivät ne varhaiseksi Homo sapiensiksi.
Gabriela Montero
200px|thumb|right|Gabriela Montero (2007)
Xujiayaon asuinpaikka
Ajoitukset
Ensimmäinen ajoitus tehtiin 1980-luvulla määrittämällä uraanin hajoamissarjoja eläinten hampaista. Vuonna 1982 tutkittiin hevoseläimen hammasta, josta saatiin ajoitukseksi 114 000–88 000 vuotta sitten. Vuonna 1984 rhinocerouksen hampaasta, jonka iäksi tuli 125 000–104 000 vuotta. Vuonna 1985 otettiin radiohiiliajoitus luusta, jonka iäksi tuli 16 000 vuotta. Vuonna 2001 tehty yritys paleomagnetostratigrafian ajoitusmenetelmällä ei tuottanut tyydyttävää tulosta. Koska artefakteista puuttuvat nuoremmat työstötekniikat, ovat tutkija sijoittaneet löydöt keskipaleoliittisen kauden loppupuoleen tai myöhäispaleoliittisen kauden alkuun. Tämä tarkoittaa aikaa noin 115 000–90 000 vuotta sitten, vaikka joukossa on muutama ajoitus paleoliittisen kauden lopustakin. Viimeksi on yritetty termoluminenssiajoitusta. Se tulos oli 69 000–60 000 vuotta. Ajoitukset eivät valitettavasti koske suoraan löydettyjä ihmisluita. Vuonna 2015 tehtiin Al-Be-ajoitus alimmasta eli vanhimmasta kivityökaluja sisältävästä kerroksesta, joka antoi iäksi 240 000 vuotta.
Gabriela Montero
Gabriela Montero (s. 10. toukokuuta 1970 Caracas) on venezuelalaissyntyinen pianisti ja säveltäjä.
Montero aloitti pianotunneilla käymisen 4-vuotiaana Caracasissa Lyl Tiempon johdolla. 8-vuotiaana hän soitti ensimmäisen kerran orkesterin kanssa. Vuonna 1978 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Rosalina Sacksteinin ja Edna Golandskyn johdolla. Vuosina 1990–1993 Montero viimeisteli opintonsa Royal Academy of Musicissa Lontoossa opettajinaan Hamish Milne ja Andrzej Esterhazy. Hän osallistui myös András Schiffin ja Tamás Vásáryn pitämille mestarikursseille.
Xujiayaon asuinpaikka
Kiviesineet
Asuinpaikalta löydettiin artefakteja vuonna 1976. Suuret kivityökalut ovat harvinaisia, mutta kaapimet ovat hyvin yleisiä. Myös luu- ja sarvityökaluja löytyi pieniä lukumääriä.
Gabriela Montero
Montero sai vuonna 1995 kolmannen palkinnon 13. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Tämän jälkeen hän konsertoi eri puolilla Eurooppaa, Japanissa ja Taiwanissa. Vuonna 2001 Martha Argerich kutsui Monteron festivaaliesiintymistä varten Buenos Airesiin. Seuraavana vuonna Montero ja Argerich soittivat yhdessä Luganossa teoksia kahdelle pianolle. Montero on tullut tunnetuksi myös pianolla tekemistään improvisaatioista. Vuonna 2008 hän esiintyi Barack Obaman virkaanastujaisissa. Hän on saanut palkintoja monilla levytyksillään.
Muodollisen debyyttinsä säveltäjänä Montero teki sävelrunollaan Ex Patria, joka kuvasi Venezuelan ajautumista laittomuuteen, korruptioon ja väkivaltaan. Teoksen kantaesitti vuonna 2011 Academy of St. Martin in the Fields. Muihin Monteron teoksiin kuuluu Leipzigin Gewandhausissa kantaesitetty ensimmäinen konsertto pianolle, lisänimeltään "Latinalainen". Montero on saanut tunnustusta myös ihmisoikeuksien puolestapuhujana. Vuonna 2015 Amnesty International nimesi hänet kunniakonsulikseen.
Xujiayaon asuinpaikka
Eläinfossiilit
Eläinfossiileista, joita on löydetty arviolta 5 000 fragmenttia, on tunnistettu 21 eläinsukua. Enemmistö luista kuuluivat hevoseläimille, joista sekä Equus przewalskii ja Equus hemionus ovat yleisimpiä. Myös Coelodonta antiquitatis ja antilooppieläimet Spirocerus, Procapra ja Gazella esiintyivät runsaina. Nämä eläimet suosivat ja pärjäsivät viileällä ja avoimella ruohoarolla. Harvinaisemmat lajit Cervus (kauriit) ja Sus viihtyivät metsissä.
Koska luita esiintyy runsaasti, on myös tutkittu ruokailun tapahtumaa. Ensimmäinen ajatus oli, että ihminen metsästi eläimet ja teurasti ne ensimmäisenä. Vasta tämän jälkeen pääsivät muut eläimet ruhojen kimppuun. Toinen ajatus oli, että eläimet pyysivät eläimet ja vasta niiden ruokailtua, ihmiset pääsivät osingolle. Luihin jää ruokailusta hampaanjälkiä ja kivityökalujen jälkiä. Näiden jälkien lukumäärien suhteesta yritettiin päätellä, kummasta on ollut kyse. Vertailun tulokseksi tuli, että sekä pitkien että lyhyiden luiden merkit viittaavat useimmiten ihmisen metsästämiin eläimiin, jota ihminen hyödynsi ensimmäisenä ja eläimet vasta sitten. Osa luista jäi maastoon ja tässä tapauksessa rannalle, koska aallokko on pyöristänyt joidenkin luiden terävät kulmat.
Henry Surtees
thumb|300px|Henry Surtees vuonna 2008. Henry Surtees (18. helmikuuta 1991 Lingfield, Surrey – 19. heinäkuuta 2009) oli brittiläinen autourheilija. Hänen isänsä John Surtees oli ainoa kaksi- ja nelipyöräisillä maailmanmestaruuden voittanut kuljettaja.
Vuonna 2009 Surtees pääsi mukaan FIA:n uudelleen perustamaan FIA Formula Two Championship -sarjaan. Ennen kuolemaansa Surtees ehti ajaa sarjassa kahdeksan kilpailua, saavuttaen yhden paalupaikan ja kolmossijan.
Surtees kuoli kauden kahdeksannessa kisassa Brands Hatchissa. Kisan puolivälissä ulosajaneen Jack Clarken auton takarengas osui Surteesin päähän, jolloin hän menetti tajuntansa ja ajoi ulos seuraavassa mutkassa. Surteesin tila saatiin vakautettua radan lääkärikeskuksessa, ennen kuin nuorukainen vietiin Royal Londonin sairaalaan. Myöhemmin sairaalassa hänen vahvistettiin kuolleen päävammoihin.
Berjozovkan piiri
thumb|175px|Berjozovkan piiri Permin aluepiirin kartalla. Berjozovkan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 977 neliökilometriä. Asukkaita on 17 900 henkeä (vuonna 2009).
Berjozovkan piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Etelässä se rajoittuu Kišertin, lännessä Kungurin ja pohjoisessa Lysvan piireihin sekä idässä Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Piirin kautta kulkee Kungurin ja Tšusovoin välinen asfaltoitu maantie sekä Permin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Piirissä on ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Selskaja nov (”Maaseudun uutiset”).
Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Asovon, Berjozovkan, Sažinon ja Sosnovkan kirkkorakennukset.
Vilja Lipsonen
Vilja Lipsonen (s. 15. lokakuuta 1978) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Lipsonen kuului pronssia saavuttaneeseen Suomen maajoukkueeseen Kanadassa järjestetyissä MM-kilpailuissa 2000 ja 2004. Lisäksi hän pelasi neljänneksi sijoittuneissa Suomen joukkueissa MM-kilpailuissa 2001 ja 2005. MM-kilpailujen 20 ottelussa hän teki yhden maalin ja syötti neljä täysosumaa. Pelaamissaan 90 maaottelussa hän teki 15 ja syötti 14 maalia.
Torgny Lindgren (numismaatikko)
Torgny Lindgren (1905–1984) oli Ruotsin valtionpankin virkamies ja numismaatikko. Hän oli pankkivaltuutettu vuosina 1955–1968 ja toimi Ruotsin numismaatikkojen yhdistyksen puheenjohtajana 1953–1961.
Altamiro Rossato
thumb|Altamiro Rossato vuonna 2013.
Altamiro Rossato (23. kesäkuuta 1925 Tuparendi – 13. toukokuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 27. joulukuuta 1951 ja nimitettiin Marabán hiippakunnan piispaksi 8. joulukuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. maaliskuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Estanislau Amadeu Kreutz, jota avustivat Alano Maria Pena ja Patrício José Hanrahan.
15. maaliskuuta 1989 Rossato sai nimityksen Porto Alegren arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 17. heinäkuuta 1991 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 7. helmikuuta 2001.
Arabiantikka
Arabiantikka (Dendrocopos dorae) on Arabian niemimaan kotoperäinen tikka. Sen elinympäristö ulottuu kapeana vyönä niemimaan länsilaitaa Mekan pohjoispuolelta Jemenin länsiosiin. Lajin holotyypin kuvailivat George Latimer Bates ja Norman Boyd Kinnear Taifin ja Mekan väliseltä tieltä 1935.
Tapio Korhonen
Tapio Korhonen (s. 1944 ) on avaruusoptiikkaan erikoistunut tutkija, joka työskentelee optiikan alalla Turun yliopiston Tuorlan observatoriossa ja johtamassaan Opteon-yrityksessä Piikkiössä. Koulutukseltaan hän on filosofian lisensiaatti.
Korhonen nousi julkisuuteen toukokuussa 2009, jolloin hänen tähän asti vaativin työkohteensa nousi kiertoradalle Ariane 5 -kantoraketilla. Hänen kahdeksassa kuukaudessa vuonna 2005 valmistamansa avaruuspeili toimi kiertoradalla Euroopan avaruusjärjestön (ESA) Herschel-avaruusobservatiossa, jonka toiminta-aika oli lähes 4 vuotta. 2018 laukaistiin ESAn ADM-Aeolus-kaukokartoitussatelliitti, jonka peilit on hiottu Opteonilla.
Korhonen rakensi ensimmäiset kaukoputkensa lapsena 1950-luvulla, jolloin avaruuden tutkimus eli alkuaikaansa. Pian hän oli jo hionut valmiiksi ensimmäisen oman peilikaukoputkensa. Hän aloitti avaruusalan opinnot ja meni myöhemmin tähtitieteilijäksi Tuorlan observatorioon, jossa hän keskittyi avaruusoptiikan tutkimusalaan. Korhosen ensimmäinen suuri toimeksianto oli 2,5-metrisen peilin valmistus yhteispohjoismaiseen NOT (Nordic Optical Telescope) -observatorioon, joka sijaitsee La Palmalla Kanariansaarilla. La Palmalla on lisäksi kaksi muuta hänen tekemäänsä peiliä ja maailman suurimmalla linssiobjektiivilla varustettu aurinkoteleskooppi. Yksi peili on myös Etelä-Amerikan Chilessä, ja myös kiertoradalla on yksi jo ennen Herschelin sinne saapumista.
Korhosen mukaan on nimetty asteroidi eli pikkuplaneetta 2988 Korhonen. Hän on naimisissa, ja liitosta on kaksi lasta. Kirjailija Riku Korhonen on Tapio Korhosen poika. Korhonen sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon 1.6.1990.
Johnny Yong Bosch
Johnny Yong Bosch (oik. John Jay Bosch, s. 6. tammikuuta 1976 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kungfuka ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten Adam Parkin roolista televisiosarjassa Mighty Morphin Power Rangers, sekä Ichigo Kurosakin ääniroolista englanniksi dubatussa animessa Bleach.
Elämäkerta
Bosch syntyi Missourin Kansas Cityssä ja kasvoi Garlandissa, Texasissa. Hänen äitinsä on korealainen ja isänsä yhdysvaltalainen, joka omaa saksalais-irlantilaisia sukujuuria. Bosch harrastaa eri kamppailulajeja, joista hän kiinnostui 4–6-vuotiaana. Varsinaisesti hän aloitti harjoittelemisen 14-16-vuotiaana kungfun parissa Kung Fu USA nimisessä koulussa. Sittemmin Bosch on harjoitellut myös jeet kune dota, jujutsua, taekwondoa, hapkidoa, judoa ja kendoa. Lisäksi hän on harjoitellut vuodesta 2005–2006 lähtien potkunyrkkeilyä.
Näyttelijänä
Bosch päätyi näyttelijäksi harjoitellessaan shaolin kungfuta Texasissa. Hänen opettajansa James Clark esitteli Boschille sanomalehdestä löytämäänsä mainosta, jossa haettiin uusia näyttelijöitä koe-esiintymään Power Rangers -televisiosarjaan. Bosch tarttui tilaisuuteen ja kävi koe-esiintymässä KD Studiolla heinäkuussa 1994. Sarjan tekijät halusivat uusia toisella tuotantokaudella kolme näyttelijää, joka esittivät punaista, keltaista ja mustaa Rangeria. Syytä ei kerrottu julkisesti, mutta huhun mukaan näyttelijät olivat vaatineet lisää palkkaa, joka johti heidän potkuihin. Bosch valittiin noin tuhannen koe-esiintyjän joukosta viimeiseen kymmenen ehdokkaan joukkoon, jossa hän teki toisen koe-esiintymisensä eikä kuullut sen jälkeen tuottajilta mitään viikkoihin. Bosch päätti tämän myötä aloittaa opiskelunsa Dallasin Collegessa, kunnes hänen veljensä soitti Power Rangers -tuottajien haluavan veljensä matkaavan Kaliforniaan viimeistä koe-esiintymistä varten. Bosch ei aluksi uskonut sitä todeksi, mutta matkasi lopulta Kaliforniaan, jossa hän tapasi sarjan varsinaiset tuottajat, sekä sarjan luojan Haim Sabanin. Allekirjoitettuaan sopimuksen Bosch valittiin alun perin Mustan Rangerin roolissa näytteleen Walter Jonesin tilalle.
Sittemmin Bosch on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animen parissa ja esiintynyt satunnaisesti näytelmärooleissa, kuten ohjaamassaan elokuvassa Devon's Ghost: Legend of the Bloody Boy (2005) ja Broken Path (2008).
Ääninäyttelijänä
Power Rangersin jälkeen Boschista tuli hyvin aktiivinen ääninäyttelijä, johon hän päätyi Power Rangersi -elokuvien jälkiäänitysohjaajien kautta. Boschin täytyi dubata omat vuorosanat elokuvaan, jossa hänen tilallaan oli sijaisnäyttelijä Power Ranger asussa. Dubbausten jälkeen elokuvan tuottajat kertoivat Boschilla olevan hyvä sankarin ääni ja suostuttelivat häntä koe-esiintymään eri animen dubbauksiin, joista ensimmäinen oli äänirooli oli Vash the Stampede animesarjassa Trigun vuonna 2000.
Sittemmin Bosch on työskennellyt englanniksi dubbatuissa animesarjoissa, elokuvissa ja videopeleissä. Merkittävimmäksi äänirooliksi on noussut Ichigo Kurosaki animesarjassa Bleach vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän pääsi American Anime -gaalassa ehdolle parhaaksi miesnäyttelijäksi animessa dubbauksistaan Akiran, Bleachin ja Koukyou Shihen Eureka seveNin parissa. Voiton vei kuitenkin Vic Mignogna, joka dubbasi Fullmetal Alchemistia. Lisäksi Bosch oli myös ehdolla parhaana komedianäyttelijänä Akirasta, mutta voiton vei Dave Wittenberg.
Bosch on myös tullut tunnetuksi Wolf's Rain -animesarjasta, jossa hän ääninäyttelee sarjan pääsankaria, "Kiba"-sutta. Hänet on myös palkittu ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä vuosina 2003 ja 2006 animesarjoista Last Exile ja Eureka Seven. Lisäksi Bosch on ääninäytellyt Durarara!!-animen englanninkielisessä dubbauksessa. Hänen roolinsa kyseisessä animessa oli Izaya Orihara. Bosch oli 2015 Zorron äänenä animaatiosarjassa Zorro: The Chronicles.
Muusikkona
Bosch toimii myös West Hillsiläisessä rockyhtyeessä Eyeshine, joka koostuu neljästä jäsenestä. Bosch itse toimii yhtyeen laulajana ja soittaa kitaraa, Alex Orantes soittaa bassokitaraa ja laulaa, Maurice Salmin soittaa rumpuja ja laulaa ja neljäs jäsen Danny Lee toimii pääkitaristina. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Red Stripes/White Lights keväällä 2008.
Rööperi
Rööperi voi viitata johonkin seuraavista:
Kekkosen IV hallitus
Kekkosen IV hallitus oli Suomen tasavallan 36. hallitus, jonka muodostivat Maalaisliitto ja RKP. Hallitus toimi 132 hallituspäivää 9. heinäkuuta 1953 – 17. marraskuuta 1953.
Kulkulaitosministeri, puolueisiin sitoutumaton Outokumpu Oy:n pääjohtaja, vuorineuvos Eero Mäkinen kuoli 27. lokakuuta 1953 ja hänen tilalleen tuli toisena kulkulaitosministerinä toiminut Maalaisliiton kansanedustaja Kusti Eskola.
Girolamo Grillo
pienoiskuva|Girolamo Grillon piispanvaakuna Girolamo Grillo (18. elokuuta 1930 Parghelia – 22. elokuuta 2016) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. huhtikuuta 1953 ja nimitettiin Cassano all’Jonion hiippakunnan piispaksi 7. huhtikuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta; pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo.
20. joulukuuta 1983 Grillo sai nimityksen Tarquinia e Civitaveccian hiippakunnan piispaksi. Hiippakunnan nimi muutettiin 30. syyskuuta 1986 Civitavecchia-Tarquiniaksi. Grillo jatkoi toimintaansa sen piispana, kunnes jäi eläkkeelle 21. joulukuuta 2006.
Albanian valtaus
Albanian valtaus oli Italian toteuttama Albanian miehitys 7. huhtikuuta – 12. huhtikuuta 1939. Italialla oli ollut suuri vaikutusvalta kuningas Zogu I:n Albaniassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hyökkäyspäätökseen vaikutti Saksan kasvava vaikutusvalta ja alueliitokset. Albaniassa maihinnousseet italialaiset kohtasivat vain suhteellisen vähän vastarintaa. Ankarimmat taistelut käytiin Durrësin kaupungin hallinnasta, jota alivoimaisten puolustajien onnistui puolustaa jonkin aikaa. Kuningas Zogu I pakeni maasta ja italialaiset miehittivät pääkaupunki Tiranan 8. huhtikuuta. 12. huhtikuuta italialaisten kokoama ”perustuslaillinen kokous” julisti personaaliunionin maiden välille ja Albanian kruunu annettiin Italian kuningas Viktor Emanuel III:lle.
Italia miehitti Albaniaa vuoteen 1943 saakka, jolloin se vaihtoi puolta toisessa maailmansodassa. Alueen miehittivät saksalaiset, jotka poistuivat seuraavana vuonna. Maailmansodan jälkeen Albaniaa hallitsivat Enver Hoxhan johtamat kommunistit.
Tausta
thumb|vasen|Italian (vaaleanvihreä) ja Albanian kuningaskunnat (tummanvihreä) vuoden 1939 kartalla. Italia oli yksi Albaniaan hyökänneistä valtioista ensimmäisessä maailmansodassa. Maalla oli huomattavan suuri vaikutusvalta Albaniassa maailmansodan jälkeen. Maan diktaattori Ahmed Zogu eli myöhempi kuningas Zogu I teki vuonna 1926 ja 1927 italialaisten kanssa kaksi Tiranan sopimusta, jotka takasivat italialaisten vaikutusvallan maassa. Italialainen vaikutus maassa kasvoi entisestään Benito Mussolinin ja fasistien noustua valtaan Italiassa.
Mussolini tavoitteli historiallisen Rooman valtakunnan kaltaista suurvalta-asemaa Italialle. Alkujaan erityisempiä suunnitelmia Albanian suhteen ei kuitenkaan ollut. Ajatuksen Albanian liittämisestä Italiaan pakkokeinoin esitti Italian ulkoministeri Galeazzo Ciano vuonna 1938. Hän esitteli toimintasuunnitelman Mussolinille 10. toukokuuta perustellen maan valtauksen tarvetta etenkin epämääräisiin taloudellisiin lukuihin vedoten. Maassa esitettiin olleen suuria mineraali-, metsä- ja maatalousvarantoja. Samalla maata väitettiin hyvin harvaan asutetuksi sen historialliseen väestöön nähden. Näin ollen maahan voitaisiin lähettää jopa kaksi miljoonaa italialaista siirtolaista aluetta hyödyntämään. Samalla kuningas Zogun hallinto esitettiin syvästi korruptoituneena ja epäsuosittuna. Albanialaisten odotettiin ottavan italialaiset vastaan riemuiten. Kolmanneksi Ciano nosti esiin Saksan muodostaman uhan Balkanilla. Mussolini oli erityisen huolestunut Saksan kasvavasta voimasta etenkin, kun se oli liittänyt itseensä Itävallan vuonna 1938. Saksan väitettiin tavoittelevan asemaa Albaniassa, jollainen oli aikanaan ollut Itävalta-Unkarilla. Mussolini vakuuttui Albanian valtauksen hyödyistä, mutta oli haluton antamaan lopullisia päätöksiä asian suhteen.
Italialaiset alkoivat kuitenkin valmistella mahdollista valtausta. Albaniassa olleiden sotilasneuvonantajien määrää vähennettiin. Taloudellista ja kulttuurialan soluttautumista maahan lisättiin. Tarkoituksena oli luoda valtaukselle myötämielisiä ryhmittymiä Albanian sisällä. Cianon suunnitelmissa seuraava vaihe olisi kuningas Zogu I:n poistaminen pelistä. Tämä oli alkujaan tarkoitus toteuttaa salamurhana. Mussolini epäröi kuitenkin lopullisen luvan antamista tälle operaatioille, jota lopulta ei viety onnistuneeseen päätökseen. Albanian hovissa väitettiin kuitenkin salamurhaa yritetyn kahteenkin otteeseen Zogu antoi kuitenkin julistuksen, jossa kerrottiin salaliittoaikeista kuninkaan murhaamiseksi ja hallituksen kaatamiseksi. Italialaisia ryhmittymiä maassa alettiin hajottaa ja italialaismielisiä albanialaisia pidätettiin. Zogu vetosi samalla reserviläisiin ja heimosotureihin. Zogu alkoi myös keskustella saksalaisten kanssa, kuten italialaiset olivat pelänneet.
Kun salamurhaa ei oltu toteutettu Ciano pyrki sen sijaan keskustelemaan Jugoslavian kanssa Albanian mahdollisesta jakamisesta. Italialaiset esittivät sen mahdollisuutena ratkaista ongelmia esimerkiksi liittyen albanialaisten kansalliseen liikehdintään Kosovossa. Jugoslaviassa maan albanialaisten määrän lisääminen entisestään ei kutienkaan erityisesti houkutellut. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, mutta nyt italialaisten aikeista tiesivät myös ulkopuoliset. Ciano päätti yrittää taivutella Mussolinia suorempaan toimintaan ja oivallinen tilanne muodostui Saksan miehittäessä Prahan 15. maaliskuuta 1939. Mussolini taipui 23. maaliskuuta mennessä Alvbanian suoraan valtaukseen.
Mussolini päätti laatia Albanialle lyhyen kolmekohtaisen uhkavaatimuksen. Ciano ja ulkoministeriön Leonardo Vitetti laativat oman yksityiskohtaisemman versionsa vaatimuksista, jotka Mussolini hyväksyi. Uhkavaatimuksella vaadittiin muun muassa puolustusliittoa, Italian oikeutta puuttua mahdollisiin sisäisiin levottomuuksiin, lentokenttien ja muiden yhteyksien käyttöoikeutta, tullien lakkauttamista sekä vastavuoroista kansalaisoikeuksien myöntämistä kummankin maan kansalaisille. Zogu päätti yrittää viivytellä. Lopulta 31. maaliskuuta hän kieltäytyi allekirjoittamasta vaatimuksia. Italialaiset olivat samalla valmistelleet sotilaallista väliintuloa. Ongelmat tämän suhteen saivat Cianon esittämään hieman myötämielisemmän uhkavaatimuksen, jolla Zogulle jätettiin mahdollisuus jatkaa valtaansa. Kuninkaan kieltäytyessä häntä uhattiin mellakoilla 6. huhtikuuta ja maihinnousuilla seuraavana päivänä. Zogu vastasi esittämällä oman vaihtoehtoisen listansa vaatimuksista, joihin hän saattaisi suostua. Ciano hylkäsi listan ja Mussolini päätti 2. huhtikuuta edetä hyökkäyssuunnitelmien kanssa.
Jännitteet kasvoivat seuraavina päivinä. Zogu I määräsi yleisen liikekannallepanon ja Durrësin satamakaupungin siviilien evakuoinnin. Jälkimmäistä ei lopulta toteutettu ajoissa kokonaan. 5. huhtikuuta hän vetosi maailman demokratioihin ja 6. huhtikuuta Balkanin ententen jäseniin ilman tulosta. Ciano oli määrännyt italialaisten siviilien evakuoinnin Albaniasta. Viimeiset heistä nousivat italialaisille aluksille Durrësista ja Vlorasta 6. huhtikuuta. Samana iltapäivänä italialaiset lentokoneet tiputtivat lentolehtisiä Tiranaan, joissa kehotettiin vastarintaan Albanian hallintoa vastaan, sekä olemaan vastustamatta italialaisia. Hyökkäysjoukkojen johtaja kenraali Alfredo Guzzoni sai käskyn edetä hyökkäyksen kanssa.
Sota
thumb|Italialaisia joukkoja ja panssarivaunuja [[Durrësissa.]] thumb|Italialaisia sotilaita. Italialaisten hyökkäys Albaniaan alkoi aamulla 7. huhtikuuta kello 5.30 Durrësin, Vloran, Shëngjinin ja Sarandan kaupungeissa. Vastarinta oli pääasiassa vähäistä. Italialaisten hyökkäykseen osallistui noin 22 000 sotilasta. Heitä tukivat 300 kevyttä panssarivaunua, noin 400 lentokonetta ja useat laivat. Albanian armeijaan kuului virallisesti noin 15 000 miestä, mutta todellisuudessa heitä lienee olleen kerralla riveissä enintään 8 000. Armeija oli hyökkääjiin nähden selvästi alivoimainen ja huonommin varusteltu. Ennen sotaa se oli ollut myös hyvin riippuvainen italialaisista kouluttajista. Albanian armeija näytteli sodassa yleisesti ottaen vain hyvin pientä osaa. Armeijan lisäksi Albanialla oli noin 3 000 miehen vahvuinen santarmi. Santarmi teki jonkin verran kiivaampaa vastarintaa, osaltaan koska sen kouluttajia ennen sotaa olivat olleet italialaisten sijaan britit.
Sodan ankarimmat taistelut käytiin Durrësin kaupungin hallinnasta. Durrësissa albanialaisia puolustajia johti kaupungin santarmin komentaja Abaz Kupi. Santarmin lisäksi kaupungissa oli pieni joukko Albanian armeijan sotilaita ja puolustajiin oli liittynyt joitakin tavallisia kaupungin asukkaita. Puolustajat olivat selvästi alakynnessä määrällisesti ylivoimaisiin hyökkääjiin nähden. Albanialaisilla oli puutetta myös tarvikkeista. Jokaista sotilasta kohden voitiin jakaa vain 50 luotia. Tästä huolimatta puolustajien onnistui lyödä ensimmäiset maihinnousseet italialaiset takaisin. Italialaiset vastasivat sotalaivojensa tulituksella, joka ei kuitenkaan murtanut puolustajia. Albanialaiset siirtyivät sen sijaan puolustusasemiin aivan rannan tuntumaan. Heidän tilanteensa oli joka tapauksessa toivoton. Italialaiset hyökkäsivät uudestaan jälleen ylivoimaisilla joukoillaan ja koukkasivat puolustajien selustaan. Puolustajat vetäytyivät lopulta kaupunkiin, jossa osa pukeutui siviileiksi ja osa pyrki pakenemaan kohti Tiranaa. Italialaiset olivat menettäneet ehkä noin 200 miestä pelkästään Durrësin taisteluissa.
Vloran kaupungissa ei kohdattu juurikaan vastarintaa. Polkupyörin kaupungin ulkopuolelle edenneet italialaiset kuitenkin väijytettiin ja he kärsivät joitakin tappioita. Shëngjinin kaupunkia puolusti noin 40 albanialaista. Taisteluissa molemmat osapuolet kärsivät noin kuuden tai seitsemän miehen tappiot. Italialaisten miehitettyä kohteena olleet kaupungin Albanian rannikolla heillä oli nyt avoin tie Albanian pääkaupunki Tiranaan.
Kuningas Zogu I oli järjestänyt evakuoinnin vaimolleen kuningatar Geraldinelle ja vain pari päivää vanhalle kruununprinssi Lekalle Kreikkaan hieman ennen italialaisten maihinnousuja. Italialaisten hyökätessä kuningas johti vastarintaa tehottomasti. Hän teki radiopuheen kansalaisilleen, jonka vain harvat usein radioita omistamattomat albanialaiset kuitenkaan kuulivat. Zogu harkitsi siirtymistä johtamaan vastarintaa maan vuorilta. Kuitenkin lopulta hän päätyi yrittämään neuvotteluja italialaisten kanssa. Talousministeri Rrok Geraj ja eversti Sami Koka edustivat albanialaisia neuvotteluissa Durrësissa. Niiden osoittauduttua tuloksettomaksi kuningas päätti itsekin paeta maasta.
Kuningas oli kadonnut ja vastarinta käytännössä päättynyt. Kohti sisämaata etenevät italialaiset valtasivat Tiranan 8. huhtikuuta. Aamulla kello 10.30 he olivat kaupungin keskusaukiolla. Pääkaupungin varuskunta luopui aseistaan.
Seuraukset
thumb|Kuningas [[Viktor Emanuel III Albaniassa.]] Italialaiset järjestivät 12. huhtikuuta Galeazzo Cianon johdolla niin sanotun perustuslaillisen kokouksen, johon oli valittu miltei satunnainen joukko maanomistajia, heimopäälliköitä ja talouselämän edustajia. Kokous julisti Zogun dynastian syrjäytetyksi ja monarkian pohjana olleen vuoden 1928 perustuslain lakkautetuksi. Tämän jälkeen julistettiin personaaliunioni Italian kuningas Viktor Emanuel III:n alaisuudessa. Albania oli edelleen muodollisesti itsenäinen, joskin selvästi italialaisten johtaman. Pääministeriksi valittiin Zogun vanha vastustaja Shefqet Vërlaci. Fasistien suuri neuvosto hyväksyi unionin seuraavana päivänä ja Viktor Emanuel hyväksyi Albanian kruunun 16. huhtikuuta. Albaniassa muutokset vahvistettiin edelleen uudella vuoden 1939 perustuslailla. Italian aikaisemmasta Albanian lähettiläästä Francesco Jacomoni di San Savinosta tehtiin Albanian varakuningas. Albanian fasistisesta puolueesta tuli maan ainut laillinen poliittinen järjestö.
Italialaiset olivat menettäneet yhteensä ehkä noin 700 miestä kaatuneina. Italialaisessa propagandassa tappioiksi tosin väitettiin vain 12 kaatunutta. Albanialaisten tappiot olivat mahdollisesti jonkin verran italialaisia suuremmat. Italian kuningas hallitsi Albaniaa Italian antautumiseen saakka 8. syyskuuta 1943. Saksalaiset joukot miehittivät Albanian, josta ne vetäytyivät loka-marraskuun aikana 1944. Sodan jälkeen Albaniassa nousivat valtaan Enver Hoxhan johtamat kommunistit.
Raymond Moody
pienoiskuva|Raymon Moody (2017). Raymond Moody (s. 30. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen psykologi ja lääkäri. Hänet tunnetaan kuolemanrajakokemuksiin kohdistuvan tutkimuksen pioneerina. Paitsi lääketiedettä ja psykologiaa, hän opiskeli Virginian yliopistossa myös filosofiaa, josta sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1969.
Betty Eadie
Betty J. Eadie (14. helmikuuta 1942 Nebraska, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut kuolemanrajakokemuksista, ja erityisesti hänet tunnetaan teoksesta Embraced by the Light (1992), jossa hän kuvaa omaa kuolemanrajakokemustaan vuodelta 1973. Nebraskassa syntynyt Eadie on taustaltaan alkuperäisamerikkalainen ja skottilais–irlantilainen.
Lapsuus ja elämä
Eadie syntyi Valentinen päivänä 1942 Nebraskassa Yhdysvalloissa. Hänen äitinsä on lakotaintiaaneihin kuuluva alkuperäisamerikkalainen ja hänen isänsä puolelta hän on skottilais–irlantilaista sukua. Eadie oli seitsemäs kymmenestä lapsesta. Hänen vanhempansa erosivat pian sen jälkeen kun hän meni St. Francisin intiaanien kouluun lähellä Rosebudin Sioux reservaattia. Koulu oli katolinen sisäoppilaitos ja siellä oli myös kuusi hänen sisaristaan. Hän lähti koulusta 15-vuotiaana ja meni naimisiin. Hän kuitenkin erosi hyvin pian miehestään vuonna 1957. Hän meni naimisiin uudestaan Joseph L. Eadien kanssa. Heillä on kahdeksan lasta yhdessä sekä lukuisia lasten lapsia.
Kuolemanrajakokemus
Vuonna 1973 marraskuussa Eadie meni rutiinileikkaukseen jonka jälkeen hän kertoo kuolleensa ja käyneensä kotonaan tarkistamassa että kaikki on hyvin. Hän palasi kuolemanrajakokemuksestaan fyysiseen ruumiiseensa. Myöhemmin hän kertoi ystävilleen ja tuttavilleen siitä. Hän kävi myös puhumassa saattohoidossa olevien syöpäpotilaiden kanssa kertoen näille kokemuksistaan. Isänsä kuoleman jälkeen hän alkoi kirjoittamaan kirjaa Embraced by the Light joka julkaistiin vuonna 1992. Kirjasta tuli myyntimenestys ja se pysy yli kaksi vuotta The New York Timesin Best Sellers - listalla. Kirjaa on käännetty useille kielille ja se on myös julkaistu suomeksi nimellä Valon syleilyssä.
Vesikrassit
Vesikrassit (Nasturtium) on ristikukkaiskasveihin kuuluva suku. Ne ovat monivuotisia kaalin ja sinapin sukuisia kasveja, jotka elävät villeinä Euroopassa ja Keski-Aasiassa.
Nasturtium-suvussa on 314 lajia.
Vesikrassit kasvavat vedessä tai hyvin kosteilla alueilla. Niiden varret ovat onttoja ja kelluvat, kukat pieniä ja valkoisia.
Vesikrassit ovat nopeakasvuisia lehtivihanneksia, joita on kasvatettu jo muinaisajoista asti. Suomessa vesikrassia kasvatetaan ja myydään usein versoina tai ituina heti itämisen jälkeen, kun sirkkalehti tai ensimmäiset kasvulehdet ovat näkyvissä. Mm. Britanniassa ja Italiassa sitä kasvatetaan pienen salaatin kokoon ja käytetään kuten sinappikaalia.
Vesikrassissa on paljon rautaa, kalsiumia ja foolihappoa sekä A- ja C-vitamiinia.
Diffuusori
Diffuusori on ajoneuvon rakenteellinen osa, jolla lisätään aerodynaamista pitoa. Osaa käytetään pääosin urheiluautoissa. Etenkin autourheilussa diffuusorilla pyritään saavuttamaan kilpailuetua kasvavien mutkanopeuksien kautta. Diffuusori voidaan liittää ajoneuvoon myös puskurin osana. Diffuusori käyttää hyväkseen Bernoullin lakia.
Aerodynaaminen pito syntyy kun diffuusorin avulla kehitetään alipaine ajoneuvon alle. Normaalisti alipaine syntyy ajoneuvon taakse, sillä ajoneuvo nopeassa liikkeessä ollessaan syrjäyttää edestään ilmaa. Ilmamassasta osa menee ajoneuvon alustan kautta nopeammin kuin päältä ja sivuilta. Mitä suuremman alipaineen diffuusori muodostaa ajoneuvon alle, niin sitä tehokkaammin myös ajoneuvo painautuu kohti ajopintaa. Riittävän tehokkaalla aerodynamiikalla onkin mahdollista saada ajoneuvo painautumaan esimerkiksi tunnelin kattoa vasten, kun vauhtia on riittävästi.
Vuonna 2009 diffuusorit nousivat esiin Formula 1 -autourheilusarjan yhteydessä, kun niiden sallittuja teknisiä rajoja ei ollut kirjattu selkeästi sääntöihin. Diffuusorit nousivat kilpailullisesti ratkaisevaan osaan F1-sarjassa, kun Brawn GP -talli oli kehittänyt niin sanotun tupladiffuusorin, joka auttoi heitä menestymään. Tupladiffuusorit kuitenkin kiellettiin F1-sarjassa kaudella 2011.
Mikko Katila (professori)
Mikko Katila (12. joulukuuta 1932 Muhos – 31. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, kardiologian ja sisätautien erikoislääkäri. Hän oli sydäninfarktipotilaiden hoidon uranuurtajia Suomessa ja toimi Satakunnan keskussairaalan ylilääkärinä ja viimeksi Satakunnan sairaanhoitopiirin johtajaylilääkärinä.
Katila sai Konrad ReijoWaaran palkinnon 1992 ja hän sai myös professorin arvonimen.
Sorvari
Sorvari on ammattinimike ja suomalainen sukunimi:
Labinsk
thumb|100px|Labinskin kaupungin vaakuna Labinsk on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Labajoen varrella 281 Krasnodarista itään. Kaupunki on Labinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Armavirin ja Tuapsen väliseltä rautatieltä haarautuva sivurata (Labinskajan asema). Asukkaita on 61 100 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1841 paikalle rakennettiin linnoitettu kasakkakylä, jossa vuosisadan lopulla oli yli 14 000 asukasta. Vuonna 1947 siitä tuli Labinskin kaupunki. Nykyään siellä on elintarvike- ja kemian teollisuutta.
Korallilevät
Korallilevät (Corallinales) ovat punalevien kuntaan kuuluvia makroleviä. Niitä elää yleisesti maailman valtamerissä, sekä vuorovesivyöhykkeellä että syvemmällä.
Rakenteensa puolesta korallilevät voidaan jakaa kahteen ryhmään, mutta tälle jaolle ei ole taksonomisia perusteita. Toiset muodostuvat jäykistä kalkkia sisältävistä osista, jotka liittyvät toisiinsa joustavilla kapeilla liitoksilla muodostaen haarautuvia ketjuja. Toiset taas kasvavat jäkälää tai maalitahraa muistuttavina läikkinä pitkin kiven pintaa.
Sovinnon kukka
Sovinnon kukka on japanilainen elokuva vuodelta 1958. Se kertoo liikemiehestä, joka on ollut aina valmis neuvomaan tuttaviaan ihmissuhdeasioissa, mutta onkin neuvoton tyttärensä suhteen, kun tämä päättää mennä naimisiin kysymättä isältä neuvoa. Elokuva on ohjaajansa ensimmäinen värielokuva, ja sovinnon kukaksi kutsutun liljakasvin punaisella värillä on erityinen merkitys koko elokuvan läpi.
Näyttelijät
Lähde:
Joe Reekie
Joseph James Reekie (s. 22. helmikuuta 1965 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan 902 NHL-runkosarjaottelua Buffalo Sabresissa, New York Islandersissa, Tampa Bay Lightningissa, Washington Capitalsissa ja Chicago Blackhawksissa.
Reekie teki NHL-urallaan yhteensä 25 maalia, 139 syöttöpistettä ja 164 tehopistettä ja keräsi 1326 rangaistusminuuttia. Pudotuspeleissä Reekie pelasi 51 ottelua tehoin 3+4=7. Reekie pelasi myös 140 AHL-ottelua ja teki niissä 47 tehopistettä.
Aasianpikkutikka
Aasianpikkutikka (Dendrocopos canicapillus) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Pohjois-Pakistanista ja -Intiasta itään Kiinaan, Koreaan ja Itä-Siperiaan, sekä etelään Thaimaahan, Myanmariin, Indokiinaan, Malakan niemimaalle ja Indonesiaan. Lajista tunnetaan 11 alalajia. Sen holotyypin kuvaili Edward Blyth Ramreen saarelta Arakanista Myanmarista 1845.
Saksan 8. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 8. jalkaväkidivisioona''' oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioona muutettiin 8. jääkäridivisioonaksi.
Perustaminnen
Wehrkreis III perusti 1. lokakuuta 1934 Oppelnissa divisioonan peitenimellä Artillerieführer III, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 8. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 3. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Neisseen ja se oli Wehrkreis VIII alainen. Siihen kuuluivat perustettaessa jalkaväkirykmentit 28, 38 ja 84.
Palvelus
Divisioona asetettiin liikekannelle elokuussa 1939. Se osallistui Puolan valtaukseen, missä se mursi puolalaisten vastarinnan Ylä-Sleesiassa. Divisioona eteni Krakovaan. Taisteluiden päätyttyä se siirrettiin länteen, missä se osallistui Belgian ja Ranskan valtaukseen. Taisteluiden päätyttyä divisioona jäi miehitystehtäviin Roueniin, kunnes se siirrettiin Itä-Preussiin.
Operaatio Barbarossan alkaessa se hyökkäsi 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliittoon. Se kärsi pahoja tappioita etenkin Brjanskin, Vjazman ja Moskovan taisteluissa. Se siirrettiin vuoden 1941 lopulla Ranskaan, jossa siitä muodostettiin 1. joulukuuta 1941 8. kevyt jalkaväkidivisioona. Divisioona menetti jalkaväkirykmentti 28:n. Divisioona palasi itärintamalle alkuvuodesta 1942.
Divisioona muutettiin 30. kesäkuuta 1942 8. jääkäridivisioona. Se taisteli helmikuuhun 1943 saakka Demjanskissa vapautettaessa II armeijakuntaa motista. Se pysyi pohjoisen armeijaryhmän alueella osallistuen taisteluihin aina armeijaryhmän vetäytymiseen saakka. Maaliskuussa 1944 divisioona siirrettiin etelään, jossa se osallistui vetäytymistaisteluihin Ukrainassa, Karpaateilla ja Slovakiassa. Divisioonan jäänteet joutuivat saarroksiin Määrissä huhtikuussa ja ne antautuivat puna-armeijalle toukokuussa 1945.
Manitou (henkiolento)
150px|right|thumb|Sana "manitou" ([[cree- ja Odžibwa-kielillä) kirjoitettuna Kanadan Aboriginaalien kirjoitusmerkeillä.]]
Manitou on jonkin fyysisen henki tai sielu monien Pohjois-Amerikan algonkinkansojen perinteessä. Manitou on kaikissa ja kaikessa. Manitou kuvaa myös luonnon harmonista tasapainoa, joka on hyvin verrattavissa aasialaiseen elämänvoimaan eli qi-käsitteeseen.
Yksinkertaisemmassa asiayhteydessä manitou voi viitata myös "henkiolentoon" eli yliluonnolliseen voimaan. Tämä henki (Manitou) on fyysisesti läsnä ja kosketeltava henkilö sekä käsite. Jokaisella asialla (ihmisellä, eläimellä, kasvilla, hyönteisellä, pikkukivellä, hiekanjyvällä ja jopa koneilla) on oma manitounsa. Myös cree- ja ojibwe-kielet käyttävät termiä henkien yleisnimityksenä. Samaa esiintyy myös Kanadan aboriginaalien kulttuurissa
Termi oli jo laajalti levinnyt käsite ennen kuin eurooppalaiset saapuivat nykyiseen Pohjois-Amerikkaan. Vuonna 1585, kun Thomas Harriot dokumentoi ensimmäisenä Algonkin kielen Roanoke (Pamlico) -sanastoa, hän tulkitsi sanan mantóac merkityksen "Jumaliksi" (sana monikossa). Samankaltaisia termejä havaittiin lähes kaikilla Algonkin-kielillä.
Shamanistisissa perinteissä sana manitous (tai manidoog tai manidoowag) on liitetty ihmisen toimiin saada jollekin haluttu vaikutus, kuten kasvi-manitous edesauttamaan paranemista tai puhveli-manitou paremman metsästysonnen saamiseksi. Anishinaabegien perinteessä manidoowag on yksi tapa päästä Suureen Yhteyteen. Manitou kytkeytyi paljolti erilaisiin asioihin joista alettiin vähitellen käyttää pelkistetympiä termejä. Vastaavanlaisia termejä käyttävät Anishinaabegit, joilla on oma manidoowish pienille eläimille, sekä manidoowag ja manidoons on hyönteisille; kaikkien näiden termien yhteinen merkitys on "pikku henki". Joissakin Algonkin-kielissä, kuten Iynu (Montagnais) sanalla manituw on alun perin tarkoitettu "vedenalaisia olentoja, joille metsästäjät tarjoavat tupakkaa rauhoittaakseen niitä matkatessaan näiden olentojen alueen läpi".
Manitou liittyy myös Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden tapaan käyttää hikimajaa. Uskomuksen mukaan hikimajan manitou asui kiukaan kivissä ja tuli kivistä ulos löylyä heitettäessä. Manitou tulee asumuksestaan höyryn mukana ja asettuu kylpijän sisään. Se liikkuu kylpijän kehossa ja ajaa ulos kaiken, mikä aiheuttaa kipua. Ennen kuin manitou palaa kiukaaseen, se jättää jotain omasta luonnostaan kylpijään. Tämän takia uskomuksen mukaan olo tuntuu paremmalta hikimajassa olon jälkeen.
Gadmental
thumb|right|300px|Näkymä Gadmentaliin
Idässä laakso päättyy 2 224 metriä korkeaan Susteninsolaan, jonka toisella puolella on Meientalin laakso, Urin kantonissa. Lännessä laakso yhdistyy Innertkirchenin kylässä Haslitalin laaksoon.
Laaksoa pitkin kulkee päätie 6 Innertkirchenistä Wasseniin.
Luxemburgin kieli
pienoiskuva|Puhuttua luxemburgia Luxemburg eli luksemburgi  (omakielinen nimi: Lëtzebuergesch) on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva germaaninen kieli, jota puhutaan Luxemburgissa ja osassa Belgiaa, Ranskaa ja Saksaa. Luxemburg on ollut vuodesta 1984 lähtien Luxemburgin virallinen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 320 830 ihmistä. Kielen katsotaan olevan uhanalainen.
Luxemburg kuuluu saksan läntisiin keskimurteisiin (Westmitteldeutsch) ja muistuttaa paljon muun muassa Kölnissä puhuttua niin sanottua ripuaarin murretta. Luxemburgin kielessä käytetään paljon ranskasta omaksuttuja lainasanoja, koska ranskalla on Luxemburgin valtiossa vahva asema muun muassa lainsäädännössä ainoana kielenä.
Konsonantit
Soinnilliset obstruentit ääntyvät tavun lopussa soinnittomina. Soinnittomat klusiilit ääntyvät useimmiten aspiroituina ja soinnilliset  usein soinnittomina; näin ollen ero niiden välillä on enemmänkin fortis/lenis-distinktio. esiintyy vain sanan alussa, ja historiallista vastaa jokin frikatiivi  tai kato.
Tremulanttifoneemin äännearvo ennen vokaaleja on yleensä ja harvemmin. Vanhempien puhujien puheessa tremulantti ääntyy myös sanan lopussa siinä missä nuoremmilla puhujilla se ääntyy vokaalina tai. Lyhyen vokaalin ja konsonantin välissä se ääntyy joko tai  seuraavan konsonantin soinnillisuuden mukaan.
korvautuu usein :lla. on n allofoni äänteiden jälkeen; muulloin foneemin äännearvo on.
Vokaalit
Luxemburgin monoftongeja ovat ja diftongeja. Lyhyet eroavat pitkistä vastineistaan pelkästään pituudeltaan, samoin, vaikkakin puhujan aksentista ja iästä riippuen avoimemmatkin äännearvot  ovat mahdollisia erityisesti ennen :ää. ja ovat saman foneemin  allofoneja:  esiintyy vain ennen velaarisia konsonantteja, kun taas  muissa yhteyksissä. Vokaalien ja  välinen ero on pituuden lisäksi laadullinen, ja pitkä  on laadultaan lähellä :tä.
Vierasperäisissä sanoissa esiintyy muitakin vokaaleja; näitä ovat.
Prosodia
Sanapaino on yleisimmin toiseksi viimeisellä tavulla, mutta se voi olla myös kolmanneksi viimeisellä tai viimeisellä tavulla. Ranskasta lainatuissa lainasanoissa paino on usein siirtynyt toiseksi viimeiselle tavulle.
Kirjoitusjärjestelmä
Luxemburgin aakkoset koostuvat latinalaisten aakkosten 26 kirjaimesta sekä kolmesta muokatusta: é, ä ja ë. Ranskan- ja saksankielisten lainasanojen tarkkeita kuitenkin usein säilytetään, esimerkiksi:
Luxemburgin vokaalit:
Kielioppi
Luxemburgin kielessä on kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri) ja kolme sijamuotoa (nominatiivi, akkusatiivi ja datiivi). Demonstratiivit, artikkelit ja pronominit taipuvat sijamuodon ja suvun mukaan. Monikonmuodoissa sukupuolta ei eroteta. Artikkeleiden ja muutaman muun sanan eri muodot on lueteltu alla olevissa taulukoissa:
Erottuvia nominaalin muotoja, eli niitä, jotka poikkeavat akkusatiivin muodoista, näkyy joissakin lauseissa kuten der Däiwel (”Paholainen”) ja eiser Herrgott (”Herramme”). Myös harvinaisia genetiivin muotoja löytyy: Enn des Mounts (”kuun loppu”), Ufanks der Woch (”viikon alku”). Tavallisessa puheessa genetiivi korvataan datiivin ja possessiivin yhdistelmällä: esim. dem Mann säi Buch (”miehelle hänen kirjansa”, eli ”miehen kirja”). Tätä ilmiötä kutsutaan perifrastiseksi genetiiviksi ja sitä löytyy myös saksan puhekielestä ja joistakin sen murteista, sekä hollannista.
Luxemburgin pronominien eri muodot näkyvät alla olevassa taulukossa (painottomat muodot suluissa): Luxemburgissa teititellään samalla tavalla kuin suomen kielessä eli monikon toisen persoonan muotoja käyttämällä: dir, iech, iech. Tyttöihin ja naisiin voi viitata myös neutripronominin hatt muodoilla:
Eifelin sääntö
Eifeler Regel eli Eifelin sääntö viittaa luxemburgissa esiintyvään fonologiseen prosessiin, joka aiheuttaa loppukonsonantin [n] poiston tietyissä olosuhteissa, yleensä ennen tiettyjä konsonantteja. Sekä Eifelin sääntö että määräisen artikkelin käyttö yhdessä henkilön nimen kanssa ovat kieliopillisia ominaisuuksia, jotka erottavat luxemburgin saksasta.
Myös monta n- tai nn-loppuista sanaa ei koske Eifelin sääntö: Itse asiassa n vartalokonsonanttina (eli silloin, kun ei ole osa kieliopillista suffiksia) on sisältösanoissa melko vakaa. Poikkeuksia ovat mm. Wäi(n) (viini), Stee(n) (kivi), geschwë(nn) (pian).
Kun lopullinen -n katoaa monikollisesta substantiivista, jonka yksiköllinen muotokin päättyy e:hen, niin kaksoispistettä on käytettävä erottamaan monikko:
Uudissanat
Tuoreimmat uudissanat lainataan suoraan englannin kielestä ja käsittävät tietoliikenteen ja tietojenkäsittelytieteen aloja sekä Internetiä. Viimeaikaisia uudissanoja ovat muun muassa:
Awaji (Hyōgo)
Awaji on Japanin kaupunki Awajin saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se käsittää Awajin saaren pohjoisosan ja rajautuu idässä Osakanlahteen, lännessä Seton sisämeren Harimanmereen. Pohjoisessa sen erottaa Honshūsta ja Kōben kaupungista Akashinsalmi, jonka yli johtaa vuonna 1998 valmistunut Akashinsalmen suursilta. Awajissa on 43 523 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 184,32 neliökilometriä.
Awaji on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Awajin, Higashiuran, Hokudanin, Ichinomiyan ja Tsunan maaseutukaupungit. Alue sijaitsee Honshūn ja Shikokun saaret toisiinsa liittävän liikennereitin varrella. Edo-kaudella se kuului Tokushiman daimiokuntaan ja sinne rakennettiin useita satamia. Itärannikolta harjoitettiin kauppaa Osakanlahden ympäristön kaupunkeihin. Vuoden 1995 Hanshin-Awajin maanjäristyksen episentrumi sijaitsi meressä Awajin maaseutukaupungin Iwayan kaupunginosan edustalla, ja erityisesti saaren pohjoisosat kärsivät järistyksessä pahoja vaurioita. Järistyksen ja Akashinsalmen sillan valmistumisen jälkeen seudulla on toteutettu suuria rakennus- ja kehityshankkeita. Merkittäviä elinkeinoja ovat esimerkiksi koristekukkien ja mikan-mandariinien viljely sekä kalastus. Ein kaupunginosa tunnetaan suitsukkeistaan.
Awajin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi useat puistot: Akashinsalmen valtiollinen puisto, Awaji hanasajikin kukkapuutarha ja Awaji Yumebutai -kompleksi kasvitieteellisine puutarhoineen (Kiseki no hoshin kasvitieteellinen museo). Merkillepantavia uskonnollisia rakennuksia ovat muun muassa Izanagi-jingūn šintolainen pyhäkkö ja Honpuku-jin buddhalainen temppeli, joka on Tadao Andōn suunnittelema. Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon.
Vinohammassimpukka
Vinohammassimpukka (Spisula solida) on suhteellisen kookas pohjaan kaivautuva simpukkalaji, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla.
Ulkonäkö ja koko
Vinohammassimpukalla on luja ja paksu, lähes kolmionmuotoinen kuori, joka on halkaisijaltaan enintään 5 senttiä. Se on himmeänvalkoinen tai vaaleankellanruskea ja etupäästä hieman kuperampi kuin takapäästä. Navat eli umbot sijaitsevat kutakuinkin keskiviivalla ja niiden taka- ja etupuolella on hienoja samankeskisiä renkaita; simpukan kasvuvaiheet erottuvat selvästi. Kuorta peittää harmaanruskea sarveiskerros sauman ja kasvurenkaiden kohdalla.