cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Portugali
Varhaisvaiheet
Kreivi Vímara Peres hallitsi vuonna 868 Minho- ja Douro-jokien välistä Portucalen kreivikuntaa, jonka keskus oli Portucalen kaupunki (nykyinen Porto), joka antoi myöhemmin nimen koko maalle. Vuotta 868 pidetäänkin joskus Portugalin historian alkuvuotena. Galician ja Portugalin kuningaskunta saavutti vuonna 1065 ensimmäisen de jure -itsenäisyytensä García II:n johdolla. Kastilian Alfonso VI:n valtakaudella maa kuitenkin liittyi vuonna 1072 takaisin Kastiliaan ja Leónin kuningaskuntaan. 1090-luvulla burgundilainen ritari Henrik nousi Portugalin kreiviksi. Hän onnistui yhdistämään Portucalen ja Coimbran kreivikunnat.
Kuningaskunta
pienoiskuva|Afonso Henriquesin aikainen Portugalin ensimmäinen lippu. Perinteisesti Portugalin katsotaan syntyneen 24. kesäkuuta 1128, jolloin kreivi Henrikin poika Alfonso I eli Afonso Henriques voitti São Mameden taistelun. Alfonso julistautui Portugalin kuningaskunnan ruhtinaaksi ja 1139 ensimmäiseksi Portugalin kuninkaaksi. 5. lokakuuta 1143 Zamoran kokouksessa Pyhän istuimen edustajat viimein tunnustivat Portugalin itsenäiseksi. Alfonso jatkoi valloituksia islaminuskoisilta maureilta etelässä Temppeliherrain ritarikunnan tuella. Portugalin reconquista oli ohi 1249 Algarven valloituksen jälkeen, ja raja muiden kuningaskuntien kanssa pysyi tästä lähtien lähes muuttumattomana. Vuonna 1249 Alfonso III otti ensimmäisenä monarkkina tittelikseen ”Portugalin ja Algarven kuninkaan”. Lissabonista tuli Portugalin pääkaupunki vuonna 1255.
Kuningas Fernando I kuoli 1383 jättämättä miespuolista perillistä. Hänen tyttärensä Beatriz meni samana vuonna naimisiin Kastilian Juhana I:n kanssa, mikä tarkoitti, että Portugali siirtyisi Kastilian vallan alle. Tätä seurasi kahden vuoden mittainen anarkia, jolloin maassa ei ollut varsinaista kuningasta. 6. huhtikuuta 1384 portugalilaiset kävivät kastilialaisia vastaan Atoleirosin taistelun, mutta Portugali ei saanut Kastiliasta ratkaisevaa voittoa. Lopullisesti portugalilaiset voittivat kastilialaiset Aljubarrotan taistelussa 14. elokuuta 1385, jolloin Portugali pääsi Kastilian holhouksesta ja valtaistuimelle nousi Portugalin Juhana I.
Portugalilaisen imperiumin rakentaminen alkoi 1415, kun portugalilainen armada purjehti kuningas Juhana I:n ja hänen poikiensa Edvardin, Henrikin ja Alfonson kanssa kohti Ceutaa Pohjois-Afrikassa. Mukana oli myös Nuno Álvares Pereira. Rikkaan islamilaisen kauppakaupungin valloitus antoi Portugalille myös Gibraltarin salmen hallinnan.
Tietämys kasvoi Henrik Purjehtijan tutkimusmatkoihin kohdistuneen kiinnostuksen ja merenkulun teknisten edistysaskeleiden ansiosta. Tutkimusmatkoja rahoitettiin Temppeliherrain varoilla heidän haettuaan vainojen vuoksi turvaa Portugalista. . Löytöretket kohdistuivat pääasiassa Intiaan ja Afrikan länsirannikolle.
Vuonna 1418 Henrik Purjehtijan kapteenit João Gonçalves Zarco ja Tristão Vaz Teixeira löysivät Porto Santon saaren. Vuonna 1419 Zarco nousi maihin Madeiralla. Suurin osa Azorien saarista löydettiin 1427–1431. Vuonna 1434 Gil Eanes ohitti Cabo Bojadorin Marokossa, ja siitä alkoivat Portugalin tutkimusmatkat Afrikassa. Myöhemmin portugalilaiset karavelit löysivät Guineanlahden ja Kongojoen suiston, ja tutustuivat eteläisten merialueiden tuuliin ja merivirtoihin.
Bartolomeu Dias kiersi ensimmäisenä Hyväntoivonniemen 1487. Vasco da Gama purjehti ensimmäisenä eurooppalaisena Intiaan ja saapui Calicutiin 20. toukokuuta 1498. Hän palasi Portugaliin seuraavana vuonna. Pedro Álvares Cabral purjehti vuonna 1500 ensimmäisenä Brasilian rannikolle. Brasilia julistettiin pian kuuluvaksi Portugaliin. Kymmenen vuotta myöhemmin Afonso de Albuquerque valloitti Goan.
Vuonna 1578 nuori kuningas Sebastian I kuoli Ksar el-Kebirin taistelussa jättämättä perillisiä. Koska Espanjan Filip II oli portugalilaisen prinsessan poika, hänestä tuli Portugalinkin hallitsija nimellä Filip I 1580. Portugali säilytti aluksi omat lakinsa, rahansa ja hallituksensa. Kolmas espanjalainen kuningas, Filip III eli Espanjan Filip IV, yritti tehdä Portugalista Espanjan maakunnan. Tämän vuoksi Portugalin kuningassuvun jäsen Bragançan herttua julistettiin Portugalin kuninkaaksi 1. joulukuuta 1640 nimellä Juhana IV, ja Espanjaa vastaan käytiin perimyssota. Sen seurauksena Espanjan kuningas menetti Portugalin kuninkaan aseman ja Juhana IV nousi Portugalin uudeksi kuninkaaksi. Portugali menetti siirtomaitaan, kun britit veivät Intian ja Hollanti Indonesian. Vain siirtolaisten raivokas puolustus piti Brasilian Portugalilla hollantilaisten hyökkäyksistä huolimatta.
right|pienoiskuva|[[Lissabonin maanjäristys 1755.]]
Lissabonissa tapahtui 1. marraskuuta 1755 maanjäristys, jonka magnitudiksi on nykyään arvioitu 8,5–9,0. Maanjäristyksessä, sitä seuranneissa tsunameissa ja tulipaloissa kuoli arviolta 60 000–100 000 ihmistä ja tuhoutui 85 prosenttia Lissabonin rakennuksista, minkä vuoksi kaupunki jouduttiin rakentamaan miltei kokonaan uudelleen. Maanjäristys oli niin voimakas, että sen vaikutukset tuntuivat Marokossa asti. Lissabonissa oli jo aiemmin tapahtunut useita pienempiä maanjäristyksiä, joista varhaisin tunnettu sattui vuonna 1009. Tuhansia kuolonuhreja vaati 26. tammikuuta 1531 sattunut järistys.
Vuonna 1801 Portugali menetti Olivençan Espanjalle lyhyessä appelsiinisodassa (Guerra das Laranjas), jota pidetään Napoleonin sotiin kuuluneen Iberian sodan esinäytöksenä. Vuonna 1807 maa kieltäytyi liittymästä Englannin mannermaasulkemukseen. Seurauksena oli, että Ranska miehitti Portugalin Jean-Andoche Junotin johdolla 1. joulukuuta 1807. Portugalin kuningasperhe joutui pakenemaan ranskalaisjoukkoja Brasilian Rio de Janeiroon. Brittien väliintulo Iberian niemimaalla käydyssä sodassa palautti Portugalin itsenäisyyden, ja Ranskan miehitys päättyi vuonna 1812. Kuningas palasi Lissaboniin vasta 1821. Hän jätti poikansa Pedron Brasiliaan varakuninkaan tittelin kera. Vuonna 1822 Brasilia julistautui itsenäiseksi keisari Pedro I:n alaisuudessa. Portugalin Juhana VI:n kuoltua 1826 hänen vanhin poikansa Pedro sai myös Portugalin kruunun nimellä Pedro IV. Koska portugalilaiset ja brasilialaiset eivät halunneet solmia personaaliunionia, Pedro joutui luopumaan Portugalin-kruunustaan tyttärensä Maria da Glórian hyväksi.
Portugali oli 1800-luvulla jo menettänyt kaikki siirtomaansa Etelä-Amerikassa ja useimmat Aasiassa. Se kuitenkin keskittyi Afrikan-siirtomaihinsa, jotka myöhemmin itsenäistyivät 1970-luvulla Kap Verden, São Tomé ja Príncipen, Guinea-Bissaun, Angolan ja Mosambikin valtioiksi. Maat kuuluvat portugalinkielisten maiden yhteisöön.
Ensimmäinen tasavalta
Vuonna 1910 tapahtuneessa vallankumouksessa syrjäytettiin monarkia ja perustettiin ensimmäinen tasavalta. Väliaikaisen hallituksen presidentiksi nousi Teófilo Braga. Vuonna 1911 ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Manuel de Arriaga. Portugali oli ensimmäisessä maailmansodassa aluksi puolueeton. 23. helmikuuta 1916 maa poisti brittien pyynnöstä portugalilaisiin satamiin ankkuroidut saksalaiset alukset. 9. maaliskuuta Saksa julisti sodan Portugalia vastaan. Pääministeri Costa pelkäsi että saksalaisten voitto johtaisi Portugalin siirtomaiden Angolan ja Mosambikin menetyksiin, ja lähetti 40 000 miestä rintamalle liittoutuneiden puolelle. Miehet oli varustettu ja koulutettu huonosti ja tappiot olivat suuret. Joulukuussa 1917 vallankaappauksessa maan johtoon nousseen presidentti Sidónio Paisin murha vuonna 1918 ajoi maan lyhyeen sisällissotaan. Paiva Couceiron johtamat joukot vaativat Pohjois-Portugalissa monarkian palautusta, ja 23. tammikuuta 1919 Lissabonissa kapinoitiin tasavaltaa vastaan. Ensimmäisen tasavallan aikaa leimasi kaaos.
Salazarin ajasta neilikkavallankumoukseen
pienoiskuva|[[António de Oliveira Salazar, Portugalin pääministeri vuodesta 1932 vuoteen 1968]] Kansallismielisten sotilasvallankaappaus aloitti 1926 toisen tasavallan ja pääministeri António de Oliveira Salazarin johtaman lähes 50 vuotta jatkuneen yksinvallan. Hallitusjärjestelmää kutsuttiin nimellä Estado Novo (”uusi valtio”). Salazarin aika oli taloudellisesti vakaata, mutta talouskasvu oli hidasta. Estado Novo oli arvoiltaan katolinen ja nationalistinen, ja muistutti muiden Euroopan maiden fasismia. Estado Novon aikana ainoa sallittu puolue oli kansallinen liitto (União Nacional), jota piti pystyssä salainen poliisi Polícia Internacional e de Defesa do Estado. Espanjan sisällissodan aikana António de Oliveira Salazar tuki Francisco Francoa ja lähetti joukkoja taistelemaan Espanjan tasavaltaa vastaan kansallisten puolella.
António de Oliveira Salazar joutui luopumaan pääministerin tehtävästä terveydellisistä syistä vuonna 1968 ja hänen diktatorinen aikakautensa Portugalin pääministerinä oli kestänyt yhtäjaksoisesti yli 36 vuotta vuodesta 1932 vuoteen 1968. Salazarin seuraajaksi nimitettiin Marcello Caetano. Hallinto oli edelleen autoritaarista ja oikeistolaista, sotilasjuntan aikaa. Siirtomaavalta alkoi kuitenkin rapistua: Intia otti haltuunsa Portugalin Intian 1961. Myös Angolassa, Mosambikissa ja Portugalin Guineassa syntyi itsenäisyysliikkeitä, mutta Portugali oli haluton antamaan siirtomailleen itsenäisyyttä. Portugali kävi tuloksettomia siirtomaasotia sissejä vastaan, ja tyytymättömyys sotiin johti vuoden 1974 Neilikkavallankumoukseen.
Kolmas tasavalta
Verettömän neilikkavallankumouksen jälkeen julistettiin kolmas tasavalta syntyneeksi ja aloitettiin laajat demokratiauudistukset. Afrikan siirtomaille myönnettiin itsenäisyys 1975. Joulukuussa 1975 Indonesia otti itselleen Portugalille kuuluneen Itä-Timorin, joka oli yrittänyt itsenäistyä. Uusi Portugalin perustuslaki otettiin käyttöön vuonna 1976. Demokraattiset parlamenttivaalit pidettiin ensi kertaa 1975 ja presidentinvaalit 1976.
Vaikutusvaltaisimipia ja näkyvimpiä poliitikkoja Portugalissa vuoden 1974 Neilikkavallankumouksen jälkeen oli Portugalin sosialistista puoluetta pitkään sen pääsihteerinä johtanut Mario Soares, joka toimi ensimmäisenä demokraattisesti valittuna pääministerinä vuosina 1976–1978 ja uudelleen 80-luvun alussa sekä Portugalin presidenttinä 10 vuotta vuosina 1986–1996. Vuonna 2017 kuollutta Soaresia kutsuttiin Portugalin demokratian isäksi.
Maatalousvaltainen Portugali oli pitkään Länsi-Euroopan köyhin valtio, ja monet portugalilaiset lähtivät 1960–1970-luvulla siirtotyöläisiksi muihin Länsi-Euroopan maihin. Niinpä Pariisia kutsutaan Portugalin toiseksi suurimmaksi kaupungiksi sen suuren portugalilaisyhteisön vuoksi. Vuonna 1986 Portugali liittyi EEC:hen, joka oli Euroopan unionia edeltänyt talousyhteisö. Vuonna 1996 Portugali oli yksi Portugalinkielisten maiden yhteisön perustajajäsenistä. Macao siirrettiin Kiinalle 1999. Tämä lasketaan usein portugalilaisen imperiumin lopuksi. Portugali oli yksi maista, joissa alettiin käyttää vuonna 2002 euroa. Sitä aiemmin valuuttana oli ollut escudo.
Vuonna 2008 alkanut taantuma iski voimakkaasti Portugaliin ja maasta tuli Kreikan ja Irlannin jälkeen kolmas EU-maa, joka joutui hakemaan kansainvälistä apua. Oppositio kaatoi 23. maaliskuuta 2011 pääministeri José Sócratesin säästöpaketin, jolla pelastuspaketti oltaisiin voitu välttää, ja Portugali joutui turvautumaan muiden EU-maiden ja IMF:n tukeen.
Vuosina 2011–2015 maalla oli keskustaoikeistolainen enemmistöhallitus, pääministerinä Pedro Passos Coelho. Loppuvuonna 2015 pääministeriksi tuli sosialistisen puolueen johtaja António Costa. Hän sai niukan enemmistön muodostamalleen vasemmistolaiselle hallitukselle. Costa on jatkanut pääministerinä myös lokakuun 2019 vaalien jälkeen, joissa sosialistit saivat vaalivoiton myönteisen talouskehityksen tukemana. Portugalin talous on kääntynyt kriisin jälkeen taas nousuun. Talouden kasvu oli vuonna 2017 3,5 prosenttia ja vuonna 2018 2,4 prosenttia. Työttömyys oli heinäkuussa 2019 6,4 prosenttia.
Poliittinen järjestelmä
Ensimmäinen Portugalin perustuslaki laadittiin vuonna 1822. Nykyinen perustuslaki on vuodelta 1976, mutta siihen on myöhemmin tehty merkittäviä muutoksia.
Parlamentti, tasavallan kokous (Assembleia da República), on yksikamarinen ja 230-jäseninen. Sen jäsenet valitaan suhteellisella vaalilla nelivuotiskausiksi. Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää ministerineuvosto.
Kansainvälisesti tunnettuja portugalilaisia poliittisia vaikuttajia ja Portugalin entisiä pääministereitä ovat António Guterres, joka on toiminut vuodesta 2017 Yhdistyneiden kansakuntien (YK) pääsihteerinä, sekä José Manuel Barroso, joka toimi Euroopan komission puheenjohtana vuosina 2004–2014.
Portugalin presidentit
Portugalin presidentiksi valittiin vuoden 2006 presidentinvaaleissa entinen pitkäaikainen (vuosina 1985–1995) pääministeri Anibal Cavaco Silva, joka oli ensimmäinen oikeistolainen presidentti vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen. Hän sai ensimmäisellä kierroksella hieman yli puolet äänistä, joten toista kierrosta ei tarvittu. Cavaco Silvan edeltäjä, sosialisti Jorge Sampaio oli toiminut presidenttinä lain sallimat kaksi viisivuotiskautta vuosina 1996–2006.
Vuonna 2011 Cavaco Silva valittiin toiselle viisivuotiskaudelle saatuaan vaalien ensimmäisellä kierroksella yli 52 prosenttia äänistä. Cavaco Silvan toisen kauden jälkeen presidentiksi valittiin vuonna 2016 keskustaoikeistolainen Marcelo Rebelo de Sousa, valittiin tammikuussa 2021 toiselle presidenttikaudelle.
Portugalin presidentin virka on pääasiallisesti seremoniallinen, mutta hän voi valita pääministerin, hajottaa parlamentin ja määrätä uudet vaalit sekä estää lakeja veto-oikeudellaan.
Vaalit ja puolueet
Portugalissa äänioikeusikäraja on 18 vuotta. Äänestäjät valitsevat presidentin suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle kaudelle. Parlamenttivaalit järjestetään vähintään neljän vuoden välein. Parlamenttivaaleissa jokainen piiri ja autonominen alue muodostavat oman vaalipiriinsä. Lisäksi Euroopassa asuvilla sekä muualla maailmassa asuvilla portugalilaisilla on omat vaalipiirinsä, joista valitaan kaksi edustajaa kummastakin. Jokaisesta vaalipiiristä valitaan määrätty määrä kansanedustajia D’Hondtin menetelmällä.
Portugalissa on kaksi pääpuoluetta, keskustaoikeistolainen Partido Social Democrata (PSD) ja keskustavasemmistolainen Partido Socialista (PS). PSD muodosti vuoden 2011 parlamenttivaaleja varten Eteenpäin Portugali -nimisen liiton kansanpuolueen kanssa. Muita puolueita ovat vihreät, kommunistinen puolue ja vasemmistoblokki.
Lokakuun 2015 parlamenttivaaleissa Pedro Passos Coelhon johtama oikeistorintama menetti enemmistönsä ja pyrki vähemmistöhallitukseen, sillä myös sosialistipuolue koki vaalitappion. Hallitus kuitenkin kaatui marraskuussa 2015, kun António Costan johtamat sosialistit liittoutuivat kommunistien ja vasemmistoradikaalien kanssa äänestyksessä talouskuria jatkavasta hallitusohjelmasta. Costa nimitettiin pääministeriksi 24. marraskuuta.
Oikeuslaitos
Portugalilla on lainsäädäntä- ja toimeenpanovallasta erillinen oikeuslaitos, jonka korkein elin on korkein oikeus. Perustuslakituomioistuin puolestaan tarkkailee lakien perustuslaillisuutta. Siihen kuuluu 13 parlamentin nimittämää tuomaria.
Homoseksuaalisuuden rangaistavuus poistettiin laista vuonna 1852, mutta se oli jälleen lailla kiellettyä vuosina 1912–1945. Kuolemanrangaistus kiellettiin Portugalissa rauhan aikana vuonna 1867 ja kokonaan vuonna 1976. Viimeiset teloitukset murhasta pantiin toimeen 22. huhtikuuta 1846 Lagosissa, Faron piirissä.
Puolustusvoimat
Portugalin asevoimat muodostuvat maavoimista, ilmavoimista ja merivoimista, joihin kuuluu myös merijalkaväki. Maassa ei ole yleistä asevelvollisuutta. Se on Naton perustajajäsen. Portugali on osallistunut useisiin Naton ja YK:n rauhanturvaamisoperaatioihin.
Aluejako
pienoiskuva|Portugalin aluejaon kartta. Portugali on jaettu 18 piiriin ja Azorien sekä Madeiran autonomisiin alueisiin. Piirit jaetaan edelleen kuntiin (concelho tai município) ja ne edelleen freguesioihin. Kuntia on 308 ja freguesioita 3 091. Freguesioiden määrää vähennettiin yli tuhannella vuosien 2012–2013 uudistusten aikana.
Talous
Vuonna 2013 ostovoimakorjattu bruttokansantuote henkeä kohden oli 22 900 Yhdysvaltain dollaria. Maa hyväksyttiin Euroopan talous- ja rahaliittoon vuonna 1998, ja se otti euron käyttöön yhtenä ensimmäisistä valtioista vuonna 2002. Sitä ennen oli käytössä escudo, joka jakautui sataan centavoon.
Talouskasvu kääntyi positiiviseksi 2010, mutta laski uudelleen 2011–2013 ja oli vuonna 2013 -1,8 prosenttia. Portugali on yhä läntisen Euroopan köyhimpiä maita. Alueelliset erot ovat merkittäviä: esimerkiksi Alentejon alue Etelä-Portugalissa on huomattavasti köyhempi ja teollistumattomampi kuin maan suuret kaupungit, joiden elintaso on lähellä eurooppalaista keskitasoa. Harmaan talouden on arvioitu olevan jopa 20–25 prosenttia virallisesta bruttokansantuotteesta.
Kaivokset ja teollisuus työllistävät vajaan kolmanneksen (28,5 prosenttia, 2009) väestöstä ja tuovat 22,2 prosenttia (2013) bruttokansantuotteesta. Työvoima on halpaa muihin Euroopan maihin verrattuna, mutta halpatuotanto, muun muassa perinteinen tekstiiliteollisuus, on silti siirtynyt vielä halvemman työvoiman maihin muun muassa Aasiaan. Maatalous työllistää kuudenneksen väestöstä, mutta sen tuottavuus on heikkoa. Tärkeimmät maatalouden vientituotteet ovat viini ja kalajalosteet. Portugali on merkittävä korkin tuottaja. Myös kahdeksan prosenttia väestöstä työllistävällä matkailulla on tärkeä osa maan taloudessa. Matkailun osuus bruttokansantuotteesta oli vuonna 2011 yli 11 prosenttia.
Portugalissa kävi vuonna 2007 24 miljoonaa ulkomaista matkailijaa. Matkailu keskittyy paljon Algarven seudulle.
Työttömyysaste vuonna 2013 oli 16,8 prosenttia. Vuonna 2010 Yhdistyneet kansakunnat antoivat inhimillisen kehityksen indeksissä Portugalin inhimillisen kehityksen arvoksi 0,795, jonka se määrittelee erittäin korkeaksi.
Valtiotalouden alijäämä vuonna 2010 oli 9,2 prosenttia, mikä ylittää huomattavasti EU:n asettaman kolmen prosentin rajan. Keväällä 2011 hallitus sopi Euroopan komission, Euroopan keskuspankin ja IMF:n kanssa kolmevuotisesta 78 miljardin euron paketista, jonka mukaan Portugali sitoutuu yksityistämään valtionyhtiöitä ja uudistamaan työmarkkinoiden pelisääntöjä ja niitä koskevaa lainsäädäntöään. Vuonna 2013 alijäämä oli 5,1 prosenttia. Vuonna 2017 valtiontalouden alijäämä oli pienentynyt ja valtionvelka suhteessa bruttokansantuotteeseen oli 126 prosenttia.
Portugalin talous on kääntynyt kriisin jälkeen taas nousuun. Talouden kasvu oli 3,5 prosenttia vuonna 2017 ja 2,4 prosenttia Vuonna 2018. Työttömyysaste oli 6,4 prosenttia heinäkuussa 2019.
Portugalin tärkeimpiä kauppakumppaneita ovat Espanja, Saksa, Iso-Britannia ja Ranska. Tärkeimpiä vientituotteita ovat maataloustuotteet (elintarvikkeet, viini, nahka), puunjalostuostuotteet ja korkki, öljy- ja kemianteollisuuden tuotteet sekä vaatteet ja jalkineet. Merkittävimmät luonnonvarat ovat korkki, rautamalmi, volframi ja muut mineraalit, marmori ja kala.
Portugalin energiankulutus on noin 60-prosenttisesti tuontienergian varassa. Sen omat kivihiilikaivokset suljettiin 1994. Maa ostaa maakaasua Algeriasta vuonna 1996 valmistunutta kaasuputkea pitkin. Öljyä on etsitty Portugalin merialueilta pitkään, ja maalla on kaksi omaa jalostamoa, mutta ne ovat tuontiraaka-aineen varassa. Vuonna 2001 vesivoimalla tuotettiin 31 prosenttia Portugalin sähköntuotannosta. Maassa ei ole ydinvoimaloita. 2000-luvulla Portugali on panostanut uusiutuvan energian käyttöön, etenkin tuuli- ja vesivoimaan, mutta jossain määrin myös aurinko- ja aaltoenergiaan.
Liikenne
pienoiskuva|right|Portelan lentoasema Portugalin mannermaalla oli vuoden 2016 tilastojen perusteella 14 313 kilometriä teitä. Pääteitä on 2 338 kilometriä, niitä tukevia teitä 7 105 kilometriä ja paikallisteitä 4 791 kilometriä. Rautateitä 2 546 kilometriä. Siitä yli 60 prosenttia on sähköistetty ja lähes 96 prosenttia on leveäraiteista rautatietä. Portugalin rautatieinfrastruktuuria hoitaa vuonna 1997 perustettu Rede Ferroviária Nacional. Lissabonin metroa on 1990- ja 2000-luvuilla laajennettu kaupungin rajojen ulkopuolelle. Porton metro puolestaan on osittain maan alla kulkeva pikaraitiotiejärjestelmä.
Portugalin manneralueella oli vuonna 2016 neljä lentoasemaa. Yhteensä maassa oli 15 lentoasemaa, sillä Azoreilla ja Madeiralla jokaisella saarella on oma lentoasemansa. Lissabonin Portelan lentoasema selvästi suurin lentoasemista, sillä sitä kautta kulki 49,6 prosenttia lentomatkustajista ja 47,0 prosenttia lentokoneiden laskuista ja nousuista. Seuraavaksi suurimmat lentoasemat olivat Porton ja Faron lentoasemat.
Manner-Portugalin merisatamissa on hyvin vähäistä henkilöliikenettä, joten Azorien ja Madeiran satamat vastasivat käytännössä kaikesta henkilöliikenteestä. Jokiliikenteessä kulki 19,4 miljoonaa matkustajaa, joista 82,9 prosenttia Tajojoella. Meriliikenteen tavaraliikenteen määrä on kasvussa, ja Sinesin satama oli tärkein satama, sillä sitä kautta kulki 52,6 prosenttia meriliikenteen tavaramäärästä.
Väestörakenne ja väestönkehitys
pienoiskuva|right|Portugalin väkiluvun kehitys YK:n arvioiden mukaan vuosina 1960–2017. Vuonna 2016 Portugalin väkiluvun arvioitiin olevan 10 309 573. Suurin osa Portugalin asukkaista on etnisesti portugalilaisia. Vuoden 2016 lopussa maassa asui 392 969 ulkomaalaista eli noin 3,8 prosenttia väestöstä. Portugalissa asuu ulkomaalaisia erityisesti maan entisistä siirtomaista. Brasilialaiset ovatkin suurin ulkomaalaisryhmä (79 569 asukasta) ja kapverdeläiset toiseksi suurin (36 193 asukasta). Portugalissa asuu pysyvästi arviolta 500–700 suomalaista ja talvikausina suomalaisten määrä lisääntyy huomattavasti.
Portugalin väestö ikääntyy, koska hedelmällisyysluku laskee ja ihmiset elävät pidempään. Vuonna 2016 syntyi 87 126 lasta eli 8,4 syntymää tuhatta asukasta kohti (1,9 prosentin kasvu edelliseen vuoteen verrattuna). Vaikka kokonaishedelmällisyysluku kasvoikin hieman, se on edelleen selvästi liian pieni, jotta väestö kasvaisi luonnollisesti.
Ensimmäinen virallinen väestönlaskenta tehtiin vuonna 1864, jolloin väkiluvuksi saatiin noin 4,3 miljoonaa. Sen jälkeen väestö kasvoi alle yhden prosentin vuositahtia käyden tämän yläpuolella ainoastaan 1930- ja 1940-luvulla. Väestö väheni 1960-luvulla, kun monet muuttivat pois maasta työn perässä tai välttyäkseen siirtomaissa käytyjen sotien takia asepalveluksesta.
Vuonna 1974 väkiluku osoitti ensimmäistä kertaa kasvun merkkejä ja vuonna 1981 maan väkiluvuksi arvioitiin 9,8 miljoonaa eli 1,2 miljoonaa enemmän kuin kymmenen vuotta aikaisemmin. Pääosa väestönkasvusta johtui arviolta 500 000–800 000 Afrikan siirtomaista saapuneen pakolaisen asuttamisesta. 1980-luvun alussa väestö kasvoi arviolta 0,8 prosentin vuositahtia ja kääntyi sitten laskuun. Väkiluku oli huipussaan vuonna 2009, minkä jälkeen väestö on vähentynyt, ja vuonna 2016 väestönkasvu oli −0,31 prosenttia.
Kieli
Portugalin väestöstä suurin osa puhuu romaanisiin kieliin kuuluvaa portugalia, joka on maan virallinen kieli. Ainoastaan Miranda do Dourossa puhutaan mirandeesia (Lhéngua Mirandesa), jota puhuu noin 5 000 asukasta. Mirandeesi sai alueellisesti tunnustetun aseman 1999.
Uskonto
pienoiskuva|Lissabonin katedraalin julkisivu. Kristinusko on ollut keskeisessä asemassa Portugalin historiassa ja sillä on edelleen suuri merkitys. Vuoden 2011 väestölaskennan mukaan Portugalin suurin uskonnollinen yhteisö on katolinen kirkko, johon kuuluu 81,0 % portugalilaisista. Katolilaisten määrä on kuitenkin tasaisesti vähenemässä. Muita kristittyjä on noin 3,3 % ja muita uskontoja 0,6 % väestöstä. Uskontokuntiin kuulumattomia on 6,8 % ja kantansa ilmoittamattomia 8,3 % väestöstä.
Terveys
Portugalin terveydenhoitojärjestelmää uusittiin vuonna 2002, jotta kustannuksia saataisiin pienemmäksi ja tehokkuutta paremmaksi. Sitä syytettiin ennen pitkää lääkäripulasta ja tehottomuudesta. Portugalissa on sekä julkisia että yksityisiä sairaaloita. Santa Casa da Misericórdian hyväntekeväisyyssairaalat ovat tärkeitä erityisesti vanhuksille.
Portugalilaisten odotettavissa oleva elinikä on kasvanut muutamilla vuosilla 2000-luvun aikana. Miesten odotettavissa oleva elinikä on vuosina 2000–2016 kasvanut 73,1 vuodesta 77,6 vuoteen ja naisilla 79,8 vuodesta 83,4 vuoteen.
Koulutus
pienoiskuva|left|[[Coimbran yliopisto.]] Portugalissa on oppivelvollisuus 6–18-vuotiaille. 12 vuotta kestävä pakollinen koulu on kaksi vuotta pidempi kuin OECD-maiden keskiarvo. Portugalin hallitus alkoi 1980-luvun loppupuolella panostaa koulunkäyntiin aiempaa enemmän, kun tutkimuksissa havaittiin, että viidennes yli 15-vuotiaista ei osannut lukea. Lukutaitoisten osuus on tuon jälkeen kasvanut selvästi, sillä Unescon mukaan vuonna 2011 yli 15-vuotiaista 94,5 % osasi lukea.
Portugalin ensimmäinen yliopisto oli Coimbran yliopisto, joka perustettiin Lissabonissa 1290 ja siirrettiin Coimbraan 1537. Vuonna 1559 perustettiin Évoran ja vuonna 1911 Lissabonin yliopisto. Opiskelijamäärältään suurin yliopisto on Porton yliopisto, jossa on 29 000 opiskelijaa. Shanghain Jiao Tong -yliopiston vuosittain tekemässä arviossa vuonna 2013 Lissabonin yliopisto oli sijoilla 301–400 ja Lissabonin teknillinen yliopisto sijoilla 401–500.
Kulttuuri
Portugalilainen kulttuuri juontaa juurensa antiikin Rooman kulttuuriin, mutta siihen ovat jättäneet jälkensä myös monet nykyisen Portugalin alueella asuneet kansat.
Euroopan kulttuuripääkaupunki on ollut kolme kertaa Portugalissa: vuonna 1994 se oli Lissabon, vuonna 2001 Porto ja vuonna 2012 Guimarães.
Kirjallisuus ja runous
Ritaritarina Amadís de Gaulan ensimmäinen versio on 1200-luvun lopulta. Portugalilainen kirjallisuus sai alkuun vaikutteita erityisesti Kastiliasta, mutta Francisco de Sá de Miranda toi 1526 renessanssivaikutteita Italiasta. Renessanssin ajan tunnetuimpia kirjailijoita olivat muiden muassa Gil Vicente ja kronikoitsija Fernão Lopes. Ranskalainen tyyli vaikutti 1700-luvulta 1800-luvulle, kunnes romantiikan vaikutteet saapuivat maahan. Realisteista tunnetuimpia on romaanikirjailija José Maria Eça de Queiroz.
Fernando Pessoa oli tunnettu 1900-luvun alun runoilija. António de Oliveira Salazarin diktatuurin aikana kirjallisuus näivettyi, kunnes se alkoi taas kukoistaa neilikkavallankumouksen jälkeen 1974. Nykykirjailijoista José Saramago palkittiin 1998 Nobelin kirjallisuuspalkinnolla.
Portugalin kansalliskirjasto (Biblioteca Nacional de Portugal) on perustettu 1796.
Musiikki
Poliittinen musiikki oli suosittua Portugalin diktatuurin aikana. Tunnetuin genren muusikoista oli Zeca Afonso. Populaarimusiikki monipuolistui vallankumouksen jälkeen 1970-luvulla, ja vuosikymmenen lopulla portugalilainen rockmusiikki oli maassa hyvin suosittua. Suosituimpia esiintyjiä ovat popyhtye Madredeus, laulaja Dulce Pontes ja kitaristi Carlos Paredes.
Arkkitehtuuri
Roomalaisten saavuttua alueelle 200-luvulla eaa. arkkitehtuuri alkoi kehittyä merkittävästi ja siihen tuli vaikutteita muiden Välimeren maiden kulttuureista. Roomalaiset rakensivat Portugaliin akvedukteja, siltoja, teitä, teattereita, temppeleitä, areenoja ja muita julkisia rakennelmia. Roomalaisten ajalta ovat peräisin muun muassa Belmonten kunnan alueella sijaitsevat Centum Cellas -rauniot, joiden alkuperäisestä käyttötarkoituksesta ei ole täyttä varmuutta. Maurit rakensivat Portugaliin linnoja, temppeleitä ja kalkittuja taloja. 1500-luvun ensimmäisten vuosikymmenten johtavaa portugalilaista arkkitehtuurityyliä kutsutaan kuningas Emanuel I:n mukaan manuelismiksi eli emanuelintyyliksi (estilo manuelino). Siinä oli perinteisten ainesten lisäksi vaikutteita niiden maiden kulttuureista, joita löytöretkeilijät, kuten Vasco da Gama ja Pedro Álvares Cabral, siihen aikaan tutkivat. Säilyneitä manuelismia edustavia rakennuksia ovat esimerkiksi Mosteiro dos Jerónimos Lissabonin Belémissä ja Kristuksen luostari Tomarissa.
Lissabonin maanjäristys 1755 ja sitä seuranneet hyökyaallot eli tsunamit sekä tulipalot tuhosivat monia arkkitehtonisesti merkittäviä rakennuksia. Portugalin Joosef I:n ja hänen pääministerinsä Sebastião de Melon palkkaamat arkkitehdit ja insinöörit rakensivat niitä osittain uudelleen.
Nykyajan portugalilaisia arkkitehteja ovat esimerkiksi Álvaro Siza Vieira, Eduardo Souto de Moura ja Fernando Távora. Siza Vieira voitti vuonna 1992 ja Souto de Moura vuonna 2011 Pritzker-palkinnon.
Kuva- ja koristetaide
Portugalin koristetaide on tunnettu erityisesti azulejo-tyylisistä lasistetuista seinälaatoista, joita on erityisesti monissa 1500- ja 1600-lukujen rakennuksissa.
Teatteri ja elokuva
Elokuvia alettiin näyttää Portossa 1896. Maassa järjestetään toistakymmentä elokuvafestivaalia, kuten Fantasporto Portossa, IndieLisboa Lissabonissa sekä Caminhos do Cinema Português Coimbrassa. Portugalilainen elokuva ei ole kovin tunnettua maailmalla, ja ainoa kansainvälisesti tunnettu elokuvaohjaaja on Manoel de Oliveira. Näyttelijä Joaquim de Almeida on tehnyt kansainvälistä uraa Hollywoodissa asti. Portugalilaista elokuvataidetta pyrkii kehittämään ja vaalimaan maan hallituksen vuonna 1975 perustama ICAM-järjestö (Instituto de Cinema, Audiovisual de Multimédia, ”Elokuvan, audiovisuaalisten välineiden ja multimedian laitos”), jonka seuraaja on ICA (sana multimedia pudotettiin nimestä vuonna 2007).
Teatteritaide on hiljalleen selviytynyt Salazarin ajasta, ja kansallisteatterin rinnalle maahan on syntynyt monia pienempiä teattereita kulttuuriministeriön tuen ansiosta. Teattereita on tukenut myös Calouste Gulbenkianin säätiö.
Ruokakulttuuri
Portugalilaiset ruokalajit vaihtelevat alueittain. Kalaa, kuten sardiinia, käytetään yleisesti. Arabien ja maurien ruokakulttuureista on jäänyt joitakin vaikutteita myös portugalilaiseen ruokaan, varsinkin maan eteläosissa. Chiliä ja valkosipulia käytetään laajasti. Tavallisimpia kasviksia ovat tomaatit, kaali ja sipuli.
Juusto ei kuulu tyypillisiin portugalilaisiin ruokalajeihin, vaan sitä syödään usein ennen ateriaa tai sen jälkeen. Portugalilaisia juustoja ovat esimerkiksi vuohenmaidosta tehty Castelo Branco ja tuorejuusto Saloio.
Portugali tunnetaan ulkomailla portviineistä ja madeiraviineistä. Maassa tuotetaan myös roséviini Mateusta. Suomessa vähemmän tunnettu viinityyppi on Portugalin pohjoisosassa valmistettava vihreä viini (vinho verde). Portugalissa olutta ja viiniä saavat lain mukaan nauttia kuusitoista vuotta täyttäneet.
Maan suuria ravintolaketjuja on Burger Ranch, jolla on 22 ravintolaa eri puolilla Portugalia. Portugalin ensimmäinen McDonald’s-ketjun ravintola avattiin 1991. Maailmalla portugalilaiseen ruokaan erikoistuneita ravintolaketjuja ovat esimerkiksi Australiassa perustettu Oporto ja Etelä-Afrikassa perustettu Nando’s.
Maailmanperintökohteet
pienoiskuva|Maailmanperintökohde [[Paços do Concelho, Sintra.]] Portugalissa on 13 maailmanperintökohdetta, joista 12 on kulttuurikohteita ja yksi luonnonkohde. Kohteista 10 sijaitsee Manner-Portugalissa, kaksi Azoreilla ja yksi Madeiralla. Luettelo Portugalin maailmanperintökohteista:
Tiedotusvälineet
Portugalin laajalevikkisin sanomalehti on Jornal de Notícias, jonka levikki vuonna 2008 oli 120 737. Toiseksi suurin on Correio da Manhã, jonka levikki samana vuonna oli 110 552.
Portugalin Internet-verkkotunnus on .pt. Internetin käyttäjien määrä on 2000-luvulla ollut voimakkaassa kasvussa, osuus on yli EU:n keskiarvon ja vaihtelee eri tutkimuksissa 48%:sta 78 prosenttiin.
Portugalin tärkein puhelinoperaattori on Portugal Telecom (PT), joka vuoteen 1994 oli maassa myös ainoa puhelinoperaattori. Muita operaattoreita ovat Vodafone ja Optimus. Matkapuhelintiheys on Portugalissa maailman suurimpia, ja lankapuhelinliittymät ovat matkapuhelinliittymiä harvinaisempia.
Portugalin kansallinen televisio- ja radiopalvelujen tarjoaja on 1955 perustettu Rádio e Televisão de Portugal (Portugalin radio ja televisio). Maan suurin kaapelitelevisioyhtiö on Portugal Telecomin TV Cabo. Kaapeliverkon kautta televisiota katsottiin kesäkuussa 2004 73,6 prosentissa talouksista. Suurimpia televisiokanavia ovat muiden muassa RTP 1, RTP 2, SIC ja TVI, joiden osuus katsojamääristä oli vuonna 2000 yhteensä 92,9 prosenttia.
Juhlapäivät
Jokaisella kunnalla on omat juhlapäivänsä. Antonius Padovalaisen, Johannes Kastajan ja Pyhän Pietarin kunniaksi vietettävät kesäkuun juhlat ovat suosittuja. Antonius Padovalaisen juhla vietetään 13. kesäkuuta lähinnä Lissabonissa, Johannes Kastajan 24. kesäkuuta erityisesti Portossa ja Bragassa sekä Pyhän Pietarin 28.–29. kesäkuuta etenkin Póvoa de Varzimissa ja Barcelosissa.
Kansalliset juhlapäivät ovat:
Urheilu
pienoiskuva|Ottelutunnelmaa [[Estádio José Alvalade|José Alvalade -stadionilla.]] pienoiskuva|left|Jogo do paun peluuta portugalilaisella kadulla. Portugalin suosituin urheilulaji on jalkapallo. Maajoukkuetta pidetään maailman parhaimpiin kuuluvana, ja helmikuussa 2014 joukkue oli FIFAn rankingissa sijalla 4. Suurin Portugalissa järjestetty urheilutapahtuma oli jalkapallon EM-kilpailut 2004, joissa maa ylsi loppuotteluun, jonka kuitenkin hävisi Kreikalle. Menestyneimpiä Portugalin jalkapalloilijoista on Mosambikissa syntynyt Eusébio, joka oli 1960-luvun parhaimpia maalintekijöitä, sekä 2000-luvulla parhaana pidetty Manchester Unitedin riveissä pelaava Madeiralla syntynyt Cristiano Ronaldo. Portugalin liigaa ovat hallinneet SL Benfica, FC Porto ja Sporting CP, jotka ovat voittaneet kahta lukuun ottamatta kaikki mestaruudet.
Yksilölajeista Portugali on saanut menestystä erityisesti pitkän matkan juoksussa. Rosa Mota on voittanut maratonilla olympiakultaa sekä maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Carlos Lopesilla on myös maratonin olympiavoitto. Kesäolympialaisiin maa on osallistunut vuodesta 1912 lähtien, talviolympialaisiinkin seitsemän kertaa (1952, 1988, 1992, 1994, 1998, 2006 ja 2010). Motan ja Lopesin lisäksi kahteen olympiamitaliin ovat yltäneet kestävyysjuoksija Fernanda Ribeiro ja ratsastaja Luís Mena e Silva.
Myös pyöräilyä arvostetaan Portugalissa: vuosina 2012 ja 2013 Portugalin vuoden urheilijaksi valittiin maantiepyöräilyn maailmanmestari Rui Costa ennen jalkapallotähti Cristiano Ronaldoa.
Estorilin rata isännöi Formula 1 -ajoja vuosina 1984–1996, ja se on edelleenkin merkittävä kansainvälinen kilparata muissa luokissa. Muita harrastettuja urheilulajeja ovat koripallo, futsal, käsipallo, lentopallo, rullaluistinhockey, yleisurheilu ja pyöräily. Portugalissa on noin 70 golfkenttää, ja se on yksi Euroopan suosituimpia golfmatkakohteita. Portugal Masters -turnaus on osa European Touria.
Härkätaistelu on suosittua Portugalissa, mutta se eroaa Espanjassa järjestetystä muodosta. Portugalilaisessa härkätaistelussa härkää ei pyritä tappamaan, ja yleensä 1700-luvun asuun pukeutunut taistelija ratsastaa.
U.S. Men's Clay Court Championships
U.S. Men's Clay Court Championships on huhtikuussa Houstonissa, Yhdysvalloissa järjestettävä tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1910, ja on järjestetty turnauksen historian aikana useassa eri kaupungissa. Turnaus kuuluu miesten ATP World Tour 250 -sarjaan.
Provadia-Solnitsata
Provadia-Solnitsata on arkeologinen kohde Balkanilla. Se sijaitsee nykyisessä Bulgariassa Varnan alueella Provadian kaupungin lähistöllä. Kohdetta pidetään Euroopan vanhimpana kaupunkina, joka on ollut olemassa jo viidennellä vuosituhannella eaa. eli esihistoriallisella ajalla. Se on ollut paksun kivimuurin sisällä ja asukasluvuksi on arvioitu yli 300. Kaupungin rakentamisen syyksi arvellaan suolaa, joka on ollut merkittävä kauppatavara ja myös vaihdon väline eli rahan esimuoto.
Kaivaukset paikalla aloitettiin vuonna 2005.
Platform Racing 3
Platform Racing 3 (PR3) on Jiggminin (Jacob Grahn) tekemä peli. Pelissä on parempi grafiikka kuin vanhemmassa Platform Racing 2-pelissä, lisää tavaroita, pukuja ja lisäksi Block Editor!, jolla voi tehdä oman "alustan" minkä päällä voi seisoa.
Uudet pelimuodot
Uusia pelimuotoja ovat:
Tender Prey
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 27, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Platform Racing 3
Uudet tavarat
PR3:n uusia tavaroita ovat:
Uudet block-tyylit
Pelin uusia block tyylejä:
Felix Jacoby
Felix Jacoby (19. maaliskuuta 1876 Magdeburg, Saksan keisarikunta – 10. marraskuuta 1959 Berliini, Länsi-Saksa) oli saksalainen antiikintutkija ja filologi. Hän toimi Kielin yliopiston klassisen filologian professorina 1907–1935. Hänen pääteoksensa on moniosainen Fragmente der griechischen Historiker, joka on antiikin historioitsijoiden kokoelma.
Jacoby syntyi juutalaiseen perheeseen vuonna 1876. Hän kääntyi kuitenkin 11-vuotiaana kristinuskoon. Jacoby aloitti 1894 klassisen filologian opinnot Freiburgin yliopistossa. Hän opiskeli oman aineensa ohella Saksan keskiajan kirjallisuutta, sanskritiä, goottia ja Saksan nykyhistoriaa. Freiburgista Jacoby siirtyi Münchenin yliopistoon ja sieltä edelleen Berliinin yliopistoon, missä hän viimeisteli vuonna 1900 väitöskirjansa Hermann Dielsin alaisuudessa.
Jacoby oli Kielin yliopiston klassisen filologian professori 1907–1935. Kielissä hän aloitti kirjoittamaan pääteostaan, antiikin Kreikan historioitsijoiden kokoelmaa Fragmente der griechischen Historikeria. Hän jatkoi sitä Oxfordin yliopistossa, jonne hän joutui muuttamaan, kun kansallissosialistit tekivät Saksassa hänen työnsä mahdottomaksi. Vaikka Jacoby tunnetaan erityisesti kokoelmastaan, hän julkaisi myös monia muitakin töitä. Hän kirjoitti muun muassa teoksen Atthis, joka käsitteli Ateenan historiografiaa ja artikkelin Herodotoksesta saksalaiseen Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft -tietosanakirjaan.
Jacoby palasi vuonna 1956 Saksaan, jossa hän kuoli 1959.
Curt Sjöberg
Curt Josef Sjöberg (26. tammikuuta 1897 Tukholma – 12. huhtikuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa. Lisäksi Sjöberg osallistui uimahyppääjänä Pariisin kesäolympialaisiin 1924 ja Amsterdamin kesäolympialaisiin 1928.
Mirella Cortès
8. toukokuuta 2018 Cortès yritti vannoa uskollisuudenvalansa Espanjan perustuslaille neljä kertaa katalaaniksi, mutta senaatin puheenjohtaja keskeytti Cortèsin joka kerta ja vaati tätä käyttämään espanjan kieltä Kansanpuolueen edustajien huudellessa samaan aikaan Cortèsille ja taputtaessa puheenjohtajan vaatimukselle. Lopulta Cortès suostui vannomaan valan espanjaksi mutta lausuen sen kuitenkin vielä kerran katalaaniksi ennen espanjankielistä käännöstä. Hän sisällytti valaansa kohdan, jossa hän lupasi toimia sen eteen, että "poliittiset vangit vapautettaisiin, poliittiset pakolaiset voisivat palata ja Katalonian tasavalta perustettaisiin". Valaa vannottaessa senaatin puheenjohtaja kysyy edustajalta, lupaako edustaja kunnioittaa Espanjan perustuslakia, ja tähän kysymykseen riittää vastaukseksi pelkkä ”lupaan”, mutta on muodostunut tavaksi, että poliitikot saattavat tehdä omia lisäyksiään valaan. Esimerkiksi osa Podemos-puolueen edustajista lupasi vuonna 2016 ”kunnioittaa perustuslakia ja pyrkiä muuttamaan sitä”.
Doubabougou
Doubabougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Katista lounaaseen. Kunnassa on 9 900 ja kylässä 3 500 asukasta (vuonna 2009).
Doubabougoun kunnan pinta-ala on 151,88 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Diagon, idässä Kambilan, etelässä Mandén ja lännessä Dombilan kuntiin. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensassavannia ja metsää.
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Valtaosa asukkaista on bambaroita. Lisäksi on jonkin verran fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Doubabougousta on ymärivuotinen tieyhteys Katiin. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, maapähkinä, pavut, bataatti, durra ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Carlos José Tissera
pienoiskuva Carlos José Tissera (s. 10. syyskuuta 1951 Río Cuarto) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Río Cuarton hiippakuntaan Moisés Julio Blanchoud 7. huhtikuuta 1978. Hänet nimitettiin San Franciscon hiippakunnan johtoon 16. marraskuuta 2004, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. helmikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Ramón Artemio Staffolani, jota avustivat Blanchoud ja Mario Aurelio Poli. Tissera asetettiin virkaansa 27. helmikuuta.
Tissera sai 12. lokakuuta 2011 nimityksen Quilmesin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 17. joulukuuta.
Sonic Mania
Sonic Mania on Segan julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 2017 Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Sega on ilmoittanut, että pelistä on tulossa kesällä 2018 Sonic Mania Plus -versio, jossa on mukana uusi encore-moodi, sekä kaksi uutta pelattavaa hahmoa.
Vastaanotto
IGN antoi pelille arvosanaksi 8.7/10 arvostelussaan.
Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue voi tarkoittaa seuraavia virolaisia puolueita:
Dionysos (albumi)
Dionysos on puolalaisen black metal -yhtye Lux Occultan toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1997.
Tommi Uitto
Uitto tuli ylioppilaaksi Kallion lukiosta. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri Teknillisestä korkeakoulusta, pääaineenaan tuotantotalous. Hän on suorittanut maisteriopinnot myös Michiganin teknillisessä yliopistossa.
Hän pelasi nuorena jalkapalloa HJK:n edustusjoukkueessa, joka voitti Suomen mestaruuden B-junioreissa 1986 , C-junioreissa 1984 ja D-junioreissa 1982. Samassa joukkueessa pelasivat mm. Tommi Grönlund, Petri Helin, Mika Lehkosuo ja Sami Ylä-Jussila.
Uitolla on kolme lasta edellisestä avioliitosta. Hän pitää opettaja, kirjailija ja kolumnisti Arno Kotroa lapsuudenystävänään.
Øyvind Leonhardsen
Øyvind Leonhardsen (s. 17. elokuuta 1970 Kristiansund) on norjalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Leonhardsen pelasi lähes vuosikymmenen ajan Englannissa pääsarjatasolla ja lukeutui läpi 1990 Norjan maajoukkueen runkopelaajiin.
Leonhardsen on kristiansandilaisen Clausenengenin kasvatti. 19-vuotiaana vuonna 1989 hän siirtyi maansa pääsarjaan Molden riveihin, missä hän pelasi kaksi vuotta ennen siirtymistään suurseura Rosenborgiin. Rosenborgissa Leonhardsen voitti kolmesti maansa ligamestaruuden.
Ura
Leonhardsen pelasi Englannissa vielä kauden 2002–2003 Aston Villassa ennen paluutaan Norjaan oslolaisen Lynin kapteeniksi. Leonhardsen siirtyi vielä kaudeksi 2006 drammenilaiseen Strømsgodsetiin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle ja auttoi seuran nousemaan pääsarjaan kauden päätteeksi. Hän lopetti uransa seuraavaan kauteen 37 vuoden iässä.
Maajoukkueura
Leonhardsen kuului jo nuoresta pojasta saakka Norjan ikäkausimaajoukkueisiin. Vuonna 1989 hän edusti maataan juniorien MM-kisoissa Saudi-Arabiassa. Seuraavana vuonna hän pelasi ensimmäisen ottelunsa A-maajoukkueessa ottelussa Kamerunia vastaan. A-maajoukkuetasolla hän edusti Norjaa 1994 ja 1998 MM-lopputurnauksissa. Vuoden 2000 EM-kilpailuista hän joutui jäämään pois polvivamman takia. Kaikkiaan hän pelasi Norjan paidassa vuosina 1990–2003 86 ottelua ja teki 19 maalia.
Jokitäplätokko
Jokitäplätokko (Neogobius fluviatilis) on täplätokkojen sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva tokkokalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Peter Simon Pallas vuonna 1814.
Ulkonäkö ja koko
Jokitäplätokko kasvaa 10-15 cm pitkäksi. Koiraat ovat suurempia kuin naaraat. Se on pohjaväriltään vaalean ruskea, ja siinä on pieniä ruskeansävyisiä pilkkuja.
Levinneisyys
Jokitäplätokkoa tavataan Mustanmeren rannikoilla ja siihen laskevilla joilla. Se on alkujaan kotoisin Mustaanmereen, Asovanmereen, Marmaramereen ja Kaspianmereen laskevista joista, jokisuista ja rannikoilta. Se pysytteli 1800-luvulla vain näiden jokien alajuoksulla, esimerkiksi Tonavassa sen esiintyminen rajoittui Rautaportin alapuolelle. Viime vuosina se on levinnyt ylävirtaan Unkariin, Slovakiaan ja Saksaan. Se on päässyt kanavia pitkin myös Itämereen laskeviin jokiin.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 2010
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut 2010 järjestettiin Kupittaan urheiluhallissa Turussa 20.–21. helmikuuta.
Miesten seiväshypyn ja naisten kolmiloikan kilpailujen aikataulut sijoittuivat päällekkäin, minkä seurauksena seiväshyppypatjat olivat kolmiloikan vauhtiradan päällä ja naiset olisivat joutuneet hyppäämään puolella vauhdilla. Hyppylankkua siirrettiin lähemmäksi kasaa, jolloin parhaat hyppääjät jättivät kilpailematta, koska heidän toinen loikkansa olisi voinut ulottua hiekkakasaan. Naisten kolmiloikan järjestäminen kisojen viimeisenä lajina ei onnistunut, koska siihen olisi tarvittu kilpailijoiden yksimielisyys.
Self Portrait (Bob Dylanin albumi)
Self Portrait on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin kesäkuussa 1970 ilmestynyt kymmenes studioalbumi. Self Portrait oli Dylan toinen tupla-albumi ja sisältää pääosin cover-versioita tunnetuista pop- ja folk-kappaleista. Mukana on myös instrumentaalikappaleita ja The Bandin kanssa soitettuja live-esityksiä. Ilmestyttyään albumi sai kriitikoilta murska-arvioita. Esimerkiksi Greil Marcus aloitti oman arvostelunsa Rolling Stone -lehdessä lauseella: ”What is this shit?” (”Mitä paskaa tämä on?”).
Albumin nimen mukaisesti (suom. ”omakuva”) levyn kansikuva on Bob Dylanin oma maalaus.
Nelospuoli
Live-esitykset on äänitetty 31. elokuuta 1969 Isle of Wight Festivalilla.
Ontariojärvi
Järven nimi on irokeesien kieltä ja tarkoittaa joko ’kaunista järveä’ tai ’kimmeltävää vettä’. Ontarion provinssi Kanadassa on nimetty järven mukaan.
Perustiedot
Ontariojärvi on itäisin ja pinta-alaltaan pienin (18 960 km²) Isoistajärvistä. Se kuitenkin ylittää Eriejärven tilavuudessa (1 640 km³). Järven keskisyvyys on 86 metriä ja suurin syvyys 244 metriä. Sen korkeustaso 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Ontariojärveen laskee Niagarajoki ja sen vedet virtaavat Saint Lawrencejoen kautta Saint Lawrencen lahteen Atlantin valtamereen.
Kaupunkeja järven rannalla
Ontariojärven rannalla sijaitsee muun muassa Kanadan suurin kaupunki Toronto sekä Hamilton, Yhdysvaltain puolella New Yorkin osavaltiossa sijaitsee Rochester.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Näkymä Ontariojärvelle.
Merkki (hevonen)
thumb|Näillä muuten samanvärisillä [[rautias|rautiailla on kullakin erilaiset pään ja jalkojen valkeat merkit.]] Merkit ovat hevosyksilön erityisiä tuntomerkkejä. Ne ovat yleensä valkeita alueita hevosen päässä ja jaloissa, mutta merkit voivat olla myös tummia alueita tai muunlaisia pysyviä yksityiskohtia hevosen ulkonäössä. Ennen luotettavampien tunnistusmenetelmien (tatuoinnit, tunnistussirut) kehittymistä merkit olivat hevosenomistajille tärkeitä varsinkin silloin, kun alueen hevoset olivat enemmän tai vähemmän samanvärisiä, esimerkiksi mustia, ruunikoita, rautiaita tai kimoja. Merkkien avulla oma hevonen erottui isommasta joukosta vaikkapa laitumella ja se saatettiin myös osoittaa omaksi, jos hevonen oli esimerkiksi karannut tai varastettu.