cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M6 Linebacker
Tehtävä
Linebacker on suunniteltu toimimaan osana raskaita panssari- tai mekanisoituja osastoja, tarjoten näille tehokkaan suojan matalalla lentäviä helikoptereita, miehittämättömiä ilma-aluksia ja lentokoneita vastaan. Alustastaan johtuen Linebacker on yhtä liikkumakykyinen ja tarjoaa miehistölleen yhtä hyvän suojan kuin taistelosaston muut ajoneuvot, taistelupanssarivaunut ja rynnäkköpanssarivaunut. Verrattuna edeltäjäänsä, BSFV -malliin (Bradley Stinger Fighting Vehicle) Linebackerin etu on siinä, että ilmatorjuntaohjuksia pystytään ampumaan ilman, että miehistö jalkautuu.
NS Savannah
thumb|250px|NS Savannah NS Savannah on maailman ensimmäinen ydinkäyttöinen rahtilaiva, ja yksi neljästä koskaan rakennetusta ydinkäyttöisestä kauppalaivasta. Alus on nimetty höyrylaiva SS Savannahin mukaan, joka oli ensimmäinen konevoimalla Atlantin ylittänyt alus.
Alkuvuodesta 2007 alus hinattiin Newport Newsin satamaan, jossa siitä purettiin kaikki ydinkäyttöisyyteen liittyvät laitteet ja se puhdistettiin säteilystä.
Synty
Vuonna 1955 presidentti Dwight Eisenhower ehdotti ydinkäyttöisen kauppalaivan rakentamista. Seuraavana vuonna Yhdysvaltain kongressi hyväksyi suunnitelman. NS Savannah laskettiin vesille vuonna 1962.
Taloudellisuus
thumb|right|250px|NS Savannah NS Savannah oli enemmänkin ydintekniikan testialus, kuin vakavasti otettava kilpailija perinteisille dieselmoottoreilla varustetuille aluksille. Ulkomuodoltaan se muistutti enemmän suurta luksusjahtia kuin rahtilaivaa, ja matkustajakapasiteetti (hytit, ravintolat, elokuvateatteri...) söi tilaa rahdinkuljetukselta. Lisäksi aluksen rahdinkäsittelylaitteet oli suunniteltu enemmänkin ulkonäkösyistä kuin käytännöllisiksi.
Näistä, ja tietenkin ydinreaktorin vaatimista turvallisuusnäkökohdista johtuen alus ei koskaan ollut kaupallisesti kannattava.
Ominaisuudet
thumb|left|100px|NS Savannahin painevesireaktori.
Edgar Lungu
Edgar Chagwa Lungu (s. 11. marraskuuta 1956 Ndola) on sambialainen poliitikko ja maan presidentti vuodesta 2015 vuoteen 2021. Lungu toimi puolustusministerinä ennen presidentin virkaa.
Elokuussa 2016 Lungu valittiin uudelleen presidentiksi 50,35 % ääniosuudella. Hänen vastaehdokkaanaan oli jälleen Hichilema, joka sai äänistä 47,67 % ja syytti vaaleja vilpillisyydestä. Oikeus kuitenkin hylkäsi opposition kanteen ja Lungu vannoi virkavalansa 13. syyskuuta 2016. Hänen kaudellaan Sambia on kärsinyt talousongelmista.
Janne Miikkulainen
Janne Miikkulainen on suomalainen sukellusyrittäjä ja Thaimaassa toimivan Raya Divers -sukelluskeskuksen toimitusjohtaja. Miikkulainen tuli tunnetuksi toimistaan vuoden 2004 tsunamikatastrofin yhteydessä, jossa hän kollegoineen evakuoi hädänalaisia, tiedotti kadonneista virallisia tietolähteitä todenperäisemmin tekstiviesteillä ja organisoi jälkiapua tsunamissa kärsineille paikallisille. Yhdessä Petri Ahoniemen kanssa hän on kirjoittanut kirjan Tsunami! (Kustannus Oy Aamulehti, 2005), jossa palataan katastrofin tapahtumiin. Pääministeri Matti Vanhanen palkitsi hänet teoistaan Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristillä.
Pragya Prasun
pienoiskuva|Pragya Prasun vuonna 2019. Pragya Prasun on intialainen kansalaisaktivisti, joka ajaa happoiskujen uhrien oikeuksia. Hän joutui happoiskun uhriksi 23-vuotiaana vuonna 2006 melkein kaksi viikkoa naimisiinmenonsa jälkeen. Hyökkääjä oli häneen kiintynyt mies, joka pettyi hänen avioiduttuaan toisen miehen kanssa. Vuonna 2013 hän perusti kansalaisjärjestön, joka auttoi happoiskujen uhreja saamaan apua ja hoitoa. Hänelle myönnettiin Intian korkein naisten kunniamerkki Nari Shakti Puraskar vuonna 2019. Hänen perustamansa Atijeevan Foundation -järjestö on auttanut vuoteen 2020 mennessä noin 250 henkilöä.
Pekka Tiainen (valtiopäivämies)
Pekka Tiainen (1827 – 9. joulukuuta 1882 Parikkala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Pragya Prasun
Prasun oli junamatkalla Delhiin vuonna 2006, kun hänen kaukainen sukulaisensa, joka halusi avioitua hänen kanssaan heitti yöllä happoa hänen päällensä. Vaunuosastossa oli lääkäri, joka tunnisti että hyökkäyksessä oli käytetty happoa. Muut matkustajat auttoivat häntä kaatamalla vettä hänen päällensä 45-minuutin ajan kunnes hän pääsi sairaalaan. Hän oli vasta-avioitunut, minkä vuoksi hän tunsi häpeää ja ajatteli avioliittonsa tuhoutuvan happoiskun myötä. Hän yritti pitää aviomiehensä kaukana ja uskoi pilanneensa tämän elämän. Aviomies oli ymmärtäväisempi eikä jättänyt häntä, he saivat ensimmäisen tyttärensä vuonna 2009. Happoiskun seurauksena Prasunin kasvot vammautuivat, toinen silmä sokaistui ja vain yksi korva toimi. Iskun tekijä sai 4,5 vuotta vankeutta, mitä Prasun piti aivan liian vähäisenä kärsimyksiinsä nähden.
Pekka Tiainen (valtiopäivämies)
Talollinen, lautamies Tiainen oli talonpoikaissäädyssä Kurkijoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä lakivaliokunnan varajäsen.
Leukakyhmy
thumb|Leukakyhmy Leukakyhmy on ihmisen alaleuan kärjessä suun alapuolella sijaitseva, luusta muodostuva anatominen rakenne, joka ojentuu ulospäin. Se on yksi nykyihmiselle ainutlaatuisista tunnusmerkeistä, mikä tekee siitä erityisen kiinnostavan ja väitellyn aiheen evoluutiobiologiassa. Sen kehityksen selittämiseksi on esitetty useita mahdollisia hypoteeseja. Leukakyhmyn pitkälti syntymän jälkeen tapahtuva kehitys johtaa sen suureen vaihtelun määrään aikuisissa, ja sen muodot vaihtelevat erittäin paljon aikuisiän kasvojen rakenteissa.
Evoluutio
Evolutiivisesta näkökulmasta, leukakyhmyn olemassaolo nykyihmisellä on yksi ainoita anatomisesti lajin erottavia tekijöitä muihin Homo-suvun lajeihin verrattuna. Esimerkiksi neandertalin- tai heidelberginihmisellä ei huomata leuassa tällaista muodostumaa, ja juuri tästä syystä leukakyhmyä on käytetty tuntomerkkinä kallon lajin tunnistamisessa jo 1700-luvulla. Tämä kyhmyn ainutlaatuisuus nykyihmisessä on myös johtanut pitkään jatkuneeseen väittelyyn leukakyhmyn evolutiivisesta merkityksestä ja sen kehitykseen vaikuttaneista tekijöistä. Rakenne on muodostunut evolutiivisesti varsin lyhyessä ajassa, viitaten sen olleen jonkinlaisen valintapaineen alaisena. Hypoteeseja leukakyhmyn kehitykselle on monia, mutta yleisesti hyväksyttyä teoriaa ei olla pystytty vielä määrittämään hypoteesien empiiristen ja/tai teoreettisten puutteiden takia. Osa niistä väittää leukakyhmyn olleen adaptiivinen rakenne joka antoi jonkinlaisen selviytymisedun joko toiminnallisessa tai seksuaalisessa perspektiivissä, ja osa väittää sen olevan evolutiivinen jäänne (engl. spandrel).
Parinvalinnan perspektiivi
Joidenkin teorioiden mukaan ihmisen leukakyhmy voisi liittyä sukupuolivalintaan. Psykologisissa tutkimuksissa on havaittu viitteitä siitä, että leuan muoto voi olla merkki parinvalinnan kannalta tärkeistä ominaisuuksista; vahva leuka miehellä saattaa olla naisia kiinnostava piirre, joka kertoo hyvistä geeneistä, ja naisen kapea leuka taas korreloida korkeiden estrogeenitasojen kanssa. Museoiden kokoelmista löytyvien kallojen leukoja mittaamalla on havaittu, että naisten ja miesten leukojen muodossa on pieni, mutta selkeä eroavaisuus. Koska miesten leuka on pääsääntöisesti muodoltaan vahvempi kuin naisilla, se kyseenalaistaa teorian jonka mukaan leuan muoto leukakyhmyineen olisi syntynyt vain, jotta se kestäisi paremmin syömisestä ja puhumisesta aiheutuvaa mekaanista stressiä, joka on kuitenkin yhtäläinen sekä miehillä että naisilla.
Pragya Prasun
Atijeevan Foundation -järjestö, jonka Prasun perusti auttamaan happoiskujen uhreja, on tarjonnut ilmaisia leikkauksia, koulutustilaisuuksia ja ammattikoulutusta uhreille. Prasunin mukaan syynä sukupuolittuneeseen väkivaltaan on patriarkaalinen yhteiskunta. Hänen mukaansa Intia ei ole huomioinut happoiskujen uhrien oikeuksia riittävästi vaan uhreja auttavat ainoastaan muutamat järjestöt. Hän on kiitollinen Meghna Gulzarin ohjaamalle elokuvalle Chhapaak, jossa Deepika Padukone näytteli happoiskuselviytyjänä. Hänen mukaansa elokuva on lisännyt tietoisuutta ja ymmärrystä happoiskujen uhreja kohtaan.
Leukakyhmy
Parinvalinnan perspektiivi
Eräässä tutkimuksessa käytettiin 419 aikuisen päästä otettuja CT-kuvia leuan koon ja muodon vertailuun. Kuvista havaittiin, että miehillä leuka oli huomattavasti leveämpi kuin naisilla. Naisten leuka taas oli keskimäärin korkeampi kuin miehillä. Leuan koko ja muoto vaikuttavat merkittävästi kasvonpiirteisiin: sen korkeudella sekä leveydellä on havaittu olevan yhteys siihen, kuinka viehättävinä kasvoja pidetään. Epäsuhtaista leuankorkeutta pidettiin vähiten viehättävänä kasvonpiirteenä. Kulmikas leuka naisilla oli myös vähemmän viehättävänä pidetty piirre sen maskuliinisuuden vuoksi. Yleisesti ottaen miesten leuka oli leveämpi ja kulmikkaampi ja naisten suipompi, joskin variaatiota esiintyi paljon myös sukupuolten sisällä. Varsinaisia paksuus- tai vahvuuseroja naisten ja miesten leukojen välillä ei kuitenkaan mittaustuloksista löydetty. Tutkimuksen tulokset tukivat vain osittain sukupuolivalintateoriaa, ja niinpä pidettiin todennäköisenä, että myös muut tekijät ovat osaltaan vaikuttaneet leuan muodostumiseen. On kuitenkin huomioitava, että tutkimus käsitteli myös leuan muita osia; vaikka leukakyhmy vaikuttaakin leuan muotoon erityisesti sivuprofiilin osalta, sen osuutta viehättävyyteen on ilmeisen haastavaa arvioida ottamatta samalla mukaan leuan muita mittasuhteita.
Toiminnallinen perspektiivi
Käytettävyyttä edistävästä näkökulmasta, ihmisen leukakyhmyn muodostaneen adaptaation arvellaan johtuneen joko pureskelun helpottumisesta tai puhekyvyn kehittymisestä kyhmyn takia. Osana leukakyhmyn kehitystä naaman alaosan muut piirteet painuivat taaksepäin kallossa, ja tämän siirtymän arvellaan johtuneen jostain biomekaanisesta edusta lyhentyneelle alaleualle. Yksi funktionaalista adaptaatiota puoltavista hypoteeseista liittää leukakyhmyn muodostumisen puhekykyyn—kyhmy siis sekä tukisi että antaisi tilaa erittäin aktiiviselle kielilihakselle. Hypoteesin kehitti ensimmäisenä Louis Robinson (1913). Puhekyvyn aikanaan oletettiin olevan nykyihmiselle ainutlaatuinen ominaisuus, ja tämä hypoteesi oli yritys liittää kyhmyn olemassaolo puheen antamaan adaptiiviseen etuun. Myöhemmät tutkijat ovat ottaneet aineksia Robinsonin hypoteesista ja muokanneet niitä tukeakseen erilaisia löydöksiä, mutta kielen aiheuttaman puheen aikaisen rasituksen vähentäminen on yhdistävä tekijä näissä kaikissa. Hypoteesia on kuitenkin kritisoitu puuttuvien todistusaineistojen varjossa; keskeinen osa hypoteesia on väite, että muut Homo-suvun ihmiset eivät kyenneet puheeseen puuttuvan leukakyhmyn takia. Antropologit ovat kuitenkin todenneet muiden ihmislajien todennäköisesti kyenneen kommunikaatioon niiden rakentamien monimutkaisten yhteiskuntien nojalla, mikä heikentää puhehypoteesin todennäköisyyttä.
Toisena funktionaalisena hypoteesina pidetään leukakyhmyn adaptaatiota pureskelun helpottamisessa. William L. Hylander (1985) oli pureskeluhypoteesin kehitykselle tärkeä henkilö, ja hän nimitti leukaluuhun kohdistuvat rasittavat voimat etuhammaspurennassa ja pureskelussa. Näistä rasittavista voimista tärkeimmät ovat leukanivelen taipuminen (coronal bending) ja alaleuan sivusuuntainen taipuminen (wishboning). Hylander tutki näitä voimia alun perin makakeissa ja hänen aineistojaan on käytetty useasti tämän hypoteesin tutkimuksessa, mutta myöhemmät elektromyografiset analyysit ovat osoittaneet makakien leukaluiden kokemat voimat samanlaisiksi kuin ihmisen leukaluiden. Leukanivelen taipumisessa muiden leukakyhmyttömien Homo-suvun ihmislajien leukaluut eivät ole osoittautuneet heikommaksi rasitukselle, ja sivusuuntaisessa taipumisessa kyhmyn luukonsentraation on teoreettisesti osoitettu jopa pahentavan voiman vaikutusta luuhun. Leukakyhmyn evoluutio tapahtui myös samaan aikaan kun teknologiset kehitykset, kuten ruuan kypsentäminen, pienensivät leukaluun rasituksen merkitystä pureskelussa, jättäen tämänkin hypoteesin epätodennäköiseksi.
Toiminnallisten hypoteesien vastakohtana on hypofunktioesitys, jonka mukaan leukakyhmy on pelkkä hyödytön evolutiivinen jäänne. Leukakyhmyllä olisi siis ollut jossain vaiheessa joko ihmisen tai jonkin sen esi-isälajin kehitystä adaptiivinen tarkoitus, mutta tämä on menetetty sukupolvien myötä. Näistäkin hypoteeseista on kuitenkin useita eri versioita, jotka lähinnä vaihtelevat siinä olettavatko ne kyhmyn turhaksi tulon pelkän geneettisen ajautumisen syyksi vai aktiivisen evoluution sivutuotteeksi. Näistä kahdesta hypoteesiryhmästä ensimmäistä pidetään epätodennäköisenä leukakyhmyn erittäin nopean evoluution vuoksi, ja jälkimmäinen ei ole onnistunut selittämään miksi juuri leukaluun alin osa pysyi paikallaan muiden osien painuessa naamassa taaksepäin.
Eadberht III Præn
pienoiskuva|Eadberhtin lyöttämiä kolikoita. Eadberht III Præn (k. 798) oli Kentin kuningas 796–798. Eadberht on ilmeisesti alun perin pappi, joka asui maanpaossa Kaarle Suuren hovissa nimellä Odberht. Anglosaksien kronikan mukaan Eadberht palasi Kentiin vuonna 796, luultavasti pian Mercian kuninkaan Ecgfrithin kuoleman jälkeen. Eadberht julistautui Eadberht Præniksi, Kentin kuninkaaksi, ja lyötti Canterburyssa omia kolikoitaan. Anglosaksien kronikan mukaan Mercian kuningas Coenwulf hyökkäsi Kentiin vuonna 798 ja työntyi joukkoineen aina Romney Marshiin asti. Coenwulf vangitsi Eadberhtin, sokeutti tämän ja katkaisi tältä kädet. Sen jälkeen Eadberht vietiin sidottuna Merciaan.
Luettelo Helvetinjärven kansallispuiston järvistä
Tämä on luettelo Helvetinjärven kansallispuiston järvistä. Helvetinjärven kansallispuisto on noin 13 kilometriä pitkä ja 8,7 kilometriä leveä. Sen sisälle on jäänyt suojelematon alue, joka on 5,8 kilometriä pitkä ja 3,1 kilometriä leveä. Suojellulla alueella on lukuisia järviä, joiden rannoista kaikki tai osa kuuluvat puistoon, ja joitakin järviä, joiden koko vesialue, tai osa vesialueesta, sisältyy puiston alueisiin. Keskellä olevalla alueella sijaitsee ainakin Perälammi, Kylkilammi, Pahalammi, Rujonlammi, Pikku Ruokejärvi ja Myllyjärvi. Suojelussa, joko osittain tai kokonaan, on seuraavia järviä tai lampia :
Kataja
Kataja eli kotikataja (Juniperus communis) on sypressikasvien (Cupressaceae) heimoon kuuluva havupuu. Se on maailman laajimmalle levinnyt paljassiemeninen kasvilaji, ja sitä esiintyy koko Suomessa.
Katajan puuaines on sitkeää; se taipuu muttei katkea. Tästä juontuu suomalaisten kutsuminen ”katajaiseksi kansaksi”.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Katajan hedekukkia. thumb|vasen|Pylväskatajia Saksassa. Ainavihanta, kaksikotinen kataja kasvaa tavallisesti 0,2–10 metriä korkeaksi pensaaksi tai puuksi, alalajin ja kasvupaikan mukaan. Yleensä kataja kasvaa pensasmaisena. Puumaisenakaan kataja ei yleensä kasva kovin korkeaksi. Jotkin yksilöt ovat kuitenkin hyvinkin suuria; Suomessa puumainen kataja on saavuttanut peräti viitisentoista metrin korkeuden. Katajan kuori on ohut, väriltään harmaa ja usein suikaleina hilseilevä. Neulasmaiset, ruodittomat lehdet ovat jäykkiä, leveätyvisiä, suippoja ja sijaitsevat oksissa kolmen kiehkuroina. Kukat ovat yksittäin tai kukinto on käpy. Yksineuvoinen kukka on pieni ja kehätön. Hedekukka on moniheteinen, emikukan siemenaiheet ovat paljaina peitinsuomun kanssa yhteenkasvettuneen emisuomun hangassa. Käpy eli ”katajanmarja” on pallomainen ja 5–8 mm halkaisijaltaan. Raakana käpy on vihreä, kypsänä marjaisan mehevä ja tumma. Siemen on paksukuorinen. Kataja voi elää yli tuhat vuotta vanhaksi.
Pohjoismaissa esiintyy kahta katajan alalajia: metsäkatajaa (ssp. communis) ja lapinkatajaa (ssp. nana, syn. ssp. alpina). Alalajien risteymät ovat yleisiä.
Metsäkataja kasvaa 0,5–10 metriä korkeaksi pensaaksi tai puuksi. Melko harvassa kasvavat neulaset ovat 10–20 mm pitkiä, siirottavia, suoria ja niiden ilmarakojuova on valkoinen. Metsäkataja kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Yksi metsäkatajan muoto on pylväsmäinen pilarikataja (J. communis f. suecica). Saaristossa kasvavat matalakasvuiset metsäkatajat muistuttavat puolestaan kasvutavaltaan suuresti lapinkatajaa.
Lapinkataja jää huomattavasti matalammaksi, sillä se kasvaa vain 0,2–1 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen haarat ovat tavallisesti kohenevia tai rentoja, mutta vain harvoin pystyjä. Tiheässä olevat lehdet ovat 5–15 mm pitkiä, haaranmyötäisiä, käyriä ja niiden ilmarakojuova on sinertävä. Lapinkataja kukkii Suomessa kesäkuussa.
Levinneisyys
Kataja ja sen alalajit ovat levinneet hyvin laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Sitä kasvaa koko Euroopassa aivan arktisimpia alueita lukuun ottamatta, paikoitellen Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa Turkista Kaukasuksen alueelle ja Pohjois-Iraniin, Keski-Aasiassa, Pohjois- ja Keski-Japanissa sekä koko Siperiassa. Pohjois-Amerikassa kataja on levinnyt mantereen keski- ja pohjoisosiin lukuun ottamatta tundra-alueita. Suomessa kataja on erittäin yleinen läpi maan. Metsäkatajaa esiintyy koko maassa, mutta on harvinainen Lapissa, missä lapinkataja puolestaan on vallitseva alalaji. Etelämpänä lapinkataja on harvinaisempi, eikä sitä esiinny lainkaan Kainuun eteläpuolella.
Elinympäristö
Metsäkataja suosii niukka- ja keskiravinteisia metsiä, jotka voivat olla kuivia tai tuoreita. Sitä tavataan myös kallioilla, laidunmailla, metsien hakkuuaukoissa, teiden ja viljelyaukeiden laitamilla ja letoilla. Lapinkataja puolestaan viihtyy tunturikankailla, joki- ja puronvarsilehdoissa, kausikosteissa painanteissa, lettorämeillä sekä runsasravinteisissa metsissä, harvoin myös niukka- ja keskiravinteisissa metsissä. Ihmisen toiminta hyödyttää usein katajaa, sillä metsänhakkuut luovat sille suotuisia, valoisia kasvupaikkoja. Laji viihtyy myös voimalinja-aukeilla, jonne se sopiikin hyvin matalakasvuisuutensa vuoksi.
Puuaines
thumb|Katajan puuainesta. Omintakeisen tuoksunsa ja sitkeytensä takia katajan puuaineista on käytetty monien tarve-esineiden valmistamiseen. Se on soveltunut hyvin tynnyrien, haarikoiden ja muiden puuastioiden kimpilaudoiksi ja vannemateriaaliksi. Pieniä katajanpalasia on käytetty mosaiikin tapaan esimerkiksi pöytien päällyspintoihin ja korurasioihin. Kuoren alla olevia sitkeitä kuituja on aikaisemmin hyödynnetty muun muassa mattojen kudonnassa. Miellyttävän tuoksunsa takia katajaa on käytetty myös kalan ja lihan savustamiseen. Kuivana katajan puuaines on keskiraskasta: sen ominaispaino on noin 0,52. Puutyöaineena katajan pintapuu on kirkkaankeltaista, sydänpuu vaaleanruskeaa ja juovaista. Nykyään sitä käytetään raaka-aineena lähinnä koristepuuesineisiin, kuten pannunalustoihin, veitsiin ja avaimenperiin.
Katajanmarjat ravintona ja rohtona
thumb|Raakoja (vihreitä), kypsyviä (sinisiä) ja kypsiä (lähes mustia) katajan ”marjoja”.
Koska kataja on havupuu, sillä ei biologisesti katsottuna ole marjoja vaan käpyjä. Sen pehmeät kävyt kuitenkin muistuttavat kovasti marjoja, ja niitä onkin suomen kielessä perinteisesti kutsuttu katajanmarjoiksi. Marjamaiset kävyt kypsyvät kolmantena kesänä. Ensimmäisenä vuotena kävyt ovat vihreitä, toisena sinisiä ja kolmantena vuonna, kypsinä käpyinä, lähes mustia.
Katajanmarjaa käytetään edelleen liharuokien ja perinteisten alkoholijuomien geneverin ja ginin maustamiseen. Katajakaljan ja oluen maustamiseen käytettiin aikaisemmin katajanmarjoja, ja oikeaoppinen sahti sihdattiin katajahavujen läpi. Katajanmarjajuomaa juotiin aikaisemmin erityisesti sadonkorjuujuhlien yhteydessä. Nykyään marjaa käytetään paljon erityisesti riistan maustamiseen. Skotlannissa joillakin alueilla sitä käytetään erityisesti savulohen mausteena.
Katajanmarjat ovat lievästi myrkyllisiä, joten suurina annoksina katajanmarjan käyttöä tulee välttää erityisesti raskaana olevien ja munuaissairauksista kärsivien kohdalla. Katajanmarjan myrkyllisyydestä huolimatta sitä on käytetty myös kansanlääkinnässä. Marjat lisäävät virtsan ja hien eritystä, joten rohtona niitä on käytetty munuais- ja rakkovaivoihin. Katajanmarjoista, havuista ja puulastuista tislattua öljyä on käytetty ulkoisesti kihtiin ja reumatismiin, sillä se parantaa pintaverenkiertoa. Useimpien katajien oksien kärjistä löytyy Oligotrophus juniperinus -äkämäsääskilajin aiheuttamia äkämiä. Maidossa keitettyinä näitä äkämiä käytettiin hinkuyskää vastaan.
Koristekasvina
Metsäkataja on suosittu puisto- ja puutarhakasvi, ja siitä on jalostettu useita erilaisia lajikkeita.
Esimerkkejä lajikkeista:
Rocket (peruna)
Rocket on varhainen perunalajike. Rocketin tärkkelyspitoisuus on 13,3 prosenttia. Se luokitellaan ominaisuuksiltaan kiinteämaltoiseksi perunaksi. Rocket on poistettu Suomen siemenperunaluettelosta.
Rocketia aikaisempi varhaisperuna on Swift. Sitä ei viljellä Suomessa, mutta sitä tuodaan kauppoihin Skånessa viljeltynä.
Sophiatown
pienoiskuva|280px|Sophiatownin taloja. pienoiskuva|upright|Sophiatownin katukartta. Sophiatown on Johannesburgin esikaupunki, joka Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon aikana ryhmäaluelain nojalla julistettiin valkoiseksi alueeksi ja 12. helmikuuta 1955 noin 65 000 asukasta siirrettiin kolmentoista mailin päässä sijaitsevalle uudelle alueelle. Samalla Sophiatown nimettiin uudelleen Triomfiksi. Vuonna 2005 alueen nimi palautettiin.
Sophiatownia kutsutaan myös nimellä Kofifi Hermann Tobianskyn vaimon mukaan, joka muutti alueelle vuonna 1899 ja osti alueelta 237 aaria maata. Varsinaisesti esikaupunki perustettiin vuonna 1904 ja vuoteen 1913 asti mustat eteläafrikkalaiset saivat ostaa sieltä kiinteistöjä. 1920-luvulle tultaessa alueen valkoinen väestö oli muuttanut pois ja Sophiatownista oli tullut mustien, värillisten, intialaisten ja kiinalaisten yhteisö. Sophiatown oli ennen värillisten häätämistä tunnettu värikkäästä kulttuurielämästään ja muun muassa Miriam Makeba aloitti uransa siellä.
Kun tieto alueen luokittelemisesta valkoiseksi levisi, asukkaat ryhtyivät protestoimaan sitä vastaan iskulauseella "Ons dak nie, ons phola hier" ("Me emme muuta"). Vastarinnan keskeisiä johtajia olivat isä Trevor Huddleston, Nelson Mandela ja Ruth First. Koko väestön siirtämiseen kului kahdeksan vuotta ja alue asutettiin uudelleen pääasiassa afrikaanerityöläisillä, jotka edelleen pääasiassa asuttavat sitä.
Lempi Jääskeläinen
Lempi Inkeri Jääskeläinen (15. joulukuuta 1900 Viipuri – 13. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka tunnetaan Viipuriin sijoittuvista historiallisista romaaneistaan. Hän käytti ensimmäisissä kirjoissaan kirjailijanimeä L. J. Inkeri.
Henkilöhistoria
Jääskeläisen vanhemmat olivat kauppias Juhana Jääskeläinen ja Henriikka Asikainen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja opiskeli muun muassa arkeologiaa Helsingin yliopistossa 1927–1929 suorittamatta kuitenkaan tutkintoa. Viipurin verotuslautakunnan virkailijana Jääskeläinen toimi 1924–1927. Jääskeläinen kuoli vuonna 1964, ja hänet on haudattu Parikkalaan.
Kirjallinen tuotanto
Jääskeläisen esikoisteos oli hänen salanimellä L. J. Inkeri kirjoittamansa novellikokoelma Opaaliristi vuonna 1923. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on viipurilaisesta Weckroothin kauppiassuvusta kertova romaanisarja, joka ilmestyi vuosina 1930–1933. Näitä romaaneja seurasi 1935–1937 ilmestynyt kolmen romaanin sarja, jossa päähenkilönä oli Suomen kenraalikuvernöörin Fabian Steinheilin puoliso Natalia Steinheil, omaa sukua Engelhardt, jonka äiti oli syntyisin Weckrooth. 1930-luvulla Jääskeläinen julkaisi myös luostarilaitosta arvostelleen Nunna-romaanin ja samaan aihepiiriin kuuluvan romaanin Herran veli.
Jatkosodan aikana Jääskeläinen kirjoitti romaanin Idästä nousee myrsky, jossa päähenkilö kokee lyhyen, epäonnistuneen rakkaussuhteen viimeisenä rauhan vuonna 1938–1939. Loppuosassa on lyhyt kuvaus syksyn 1939 tunnelmista, YH-kutsuista ja siviilien evakuoinnista, sodan puhkeamisesta ja viimeisistä päivistä ennen sodan loppua. Kirja päättyy päähenkilön paluuseen uudelleen vallattuun Viipuriin.
Muistelmateoksessa Kevät vanhassa kaupungissa Jääskeläinen kuvasi kirjailijanuransa alkua ja 1920- ja 1930-luvun Viipuria. Omaelämäkerrallisessa romaanissaan Tyttö vanhassa kaupungissa hän käsitteli nuoruuden kokemuksiaan etenkin punaisten vallan aikana 1918.
Romaaneissa Hovin vallat ja Talonpoika ja hovinherra Jääskeläinen kuvasi oman sukunsa vaiheita Parikkalan lahjoitus­mailla, Koitsanlahden Hovin ympäristössä. Viimeisen Jääskeläisen romaanin Nuori herra David Viipurista päähenkilönä oli viipurilainen, diplomaatin uralle lähtenyt David Alopaeus, ja sen tapahtumat ajoittuivat vuoden 1800 tienoille.
Historiallisten romaanien lisäksi Jääskeläinen kirjoitti novelleja, runoja ja lehtiartikkeleja sekä kokeili myös näytelmän tekoa.
Trnava
Trnava on kaupunki läntisessä Slovakiassa, Bratislavasta 45 km koilliseen. Kaupungissa oli 68 828 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 96,9 % oli slovakkeja ja 0,8 % tšekkejä. Uskonnoltaan 71,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 2,9 % protestantteja. 18,4 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Trnavassa on paljon kirkkoja ja arkkipiispan istuin. Alue on ollut asuttua kivikaudelta alkaen. Trnava oli merkittävä kauppapaikka jo keskiajalla, koska se sijaitsee tärkeiden kauppareittien risteyskohdassa. Ranskalainen autonvalmistaja PSA Peugeot Citroën rakensi sinne autotehtaan vuonna 2003. Autotehdas valmistaa Peugeot 207 -automallia.
Kaupunki kuului ennen Itävalta-Unkariin, jolloin se tunnettiin saksaksi nimellä Tyrnau tai unkarinkielisellä nimellä Nagyszombat.
thumb|left|173px|Trnavan kaupungintalo
Saksan Grand Prix 1970
Saksan Grand Prix 1970 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. elokuuta 1970 Hockenheimring-radalla. Kilpailun voitti Jochen Rindt, jolle voitto oli kauden viides, mutta samalla viimeinen.
Kilpailua ei ajettu kuljettajien vaatimuksista Nürburgringin radalla turvallisuussyistä. Tämän takia kilpailu siirrettiin ajettavaksi Hockenheimin radalle. F1 palasi päivitetylle Nürburgringille taas 1971.
Janez Drnovšek
Janez Drnovšek (17. toukokuuta 1950 Celje, Jugoslavia – 23. helmikuuta 2008 Zaplana, Slovenia) oli slovenialainen poliitikko. Hän toimi Jugoslavian presidenttinä ja Slovenian pääministerinä vuosina 1992–2000 ja 2000–2002 sekä Slovenian presidenttinä 2002–2007.
Drnovšek suoritti taloustieteen tutkinnon vuonna 1973, ylemmän korkeakoulututkinnon 1981 ja tohtorintutkinnon 1986. Hän työskenteli rakennusyhtiössä ja pankissa sekä Jugoslavian Egyptin lähetystön taloudellisena neuvonantajana Kairossa. Vuonna 1986 hänet valittiin Slovenian tasavallan parlamenttiin sekä Jugoslavian parlamentin tasavaltojen ja maakuntien kamariin.
Vuonna 1989 Slovenian edustaja Jugoslavian kollektiivisessa presidenttineuvostossa, Stane Dolanc jäi eläkkeelle, ja Slovenian hallitus päätti järjestää vaalit kahden ehdokkaan kesken. Vähän tunnettu Drnovšek voitti hallituksen suosikin Marko Bulcin, ja hänestä tuli Jugoslavian ensimmäinen vapaasti valittu valtiomies. Toiset osatasavallat eivät pitäneet uudesta tavasta valita johtajia, joten Slovenian parlamentti vahvisti valinnan. Drnovšek toimi presidenttineuvoston puheenjohtajana vuosina 1989–1990. Hän oli myös sitoutumattomien maiden liikkeen puhemies ja Jugoslavian kansanarmeijan komentaja.
Slovenian erottua Jugoslaviasta lähes verettömästi Drnovšek jatkoi uraansa maansa toisena pääministerinä vuosina 1992–2002 lukuun ottamatta muutamaa kuukautta vuonna 2000. Vuosina 1992–2002 hän oli sosialistisen nuorisoliiton seuraajan Slovenian liberaalidemokraattisen puolueen (Liberalna Demokracija Slovenije) johdossa, mutta erosi siitä 30. tammikuuta 2006. Puolue sai vuoden 1992 parlamentti vaalissa 24 prosenttia äänistä ja 22 paikkaa. Vuonna 2002 hänet valittiin Slovenian toiseksi presidentiksi. Hän muutti tyyliään aktiivisemmaksi 2006 ja ryhtyi ajamaan Darfurin asiaa ja Kosovon kriisin ratkaisua. Hän erosi myös liberaalipuolueesta ja perusti Gibanje za pravičnost in razvoj -liikkeen. Hän arvosteli myös pääministeri Janez Janšaa ja ryhtyi bloggaamaan käsitellen ulkopolitiikkaa, ympäristönsuojelua, eläinten oikeuksia, kasvissyöntiä ja vaihtoehtoista lääketiedettä. Drnovšek noudatti itse elämänsä viimeiset vuodet täysin vegaanista ruokavaliota.
Vihersukarapu
Vihersukarapu (Caridina cf. babaulti ”green”) on vihreä katkarapu. Se kuuluu Caridina-suvun lajiryhmään, jonka jako lajeiksi on epäselvä, ja jota siksi kutsutaan vain Babaulti-ryhmäksi. Eturaajoissa ei ole saksia, kuten varsinaisilla katkaravuilla, vaan pienehköt sukaskimput.
Ulkonäkö ja koko
Vihersukarapu kasvaa noin 3–5 cm pitkäksi. Naaras on suurempi kuin koiras. Se on vihreä tai mustansävyinen. Hyvissä oloissa se voi olla todella tumman värinen, sille sopimattomissa vesissä ja akvaarioissa joissa on paljon nitriittiä, se voi olla haalea (lähes valkoinen). Väri vaihtuu jonkun verran myös pohja-aineksen mukaan.
Ravinto
Vihersukaravut syövät levää kasvien pinnalta, kalojen tabletteja ja ravuille tarkoitettua erikoisruokaa. Joskus voi nähdä ravun myös kiinnittyneenä sairaan tai kuolemassa olevan kalan tai kotilon kylkeen. Luonnossa vihersukaravut syövät raatoja ja levää.
Lisääntyminen
Vihersukaravut lisääntyvät helposti myös akvaariossa. Naaras kantaa munia 3–4 viikkoa pyrstönsä alla, riippuen siitä kuinka paljon munia on. Jos kantoaika jää liian pieneksi, poikaset eivät ole vielä kehittyneet tarpeeksi ja kuolevat synnyttyään. Jos rapunaaras stressaantuu, se voi pudottaa munansa, jolloin ne eivät kuoriudu vaan alkavat homehtua. Sukaravut voivat lisääntyä 1–2 päivän kuluttua edellisistä poikasista, yleensä suurin ja värikkäin naaras on koiraiden suosiossa.
Umar Tall
Umar Tall (1794–1864, koko nimeltään Al-Hajj Umar ibn Said Tall) oli länsiafrikkalainen imaami ja valtionjohtaja. Tall nostatti jihadin Länsi-Afrikassa ja perusti Tukulorivaltakunnan 1800-luvulla. Tukulorien valtakuntaa riivasivat jatkuvat kapinat, mutta Tallin onnistui silti laajentaa perustamansa valtiota huomattavasti. Maa päätyi sittemmin osaksi Ranskan siirtomaaimperiumia Tallin pojan Ahmadu Sékun valtakaudella.
Elämäkerta
thumb|vasen|Tukulorivaltakunta kartalla Umar Tallin kuollessa vuonna 1864. Tall syntyi nykyisen Senegalin pohjoisosissa lähellä Senegaljokea. Hän sai arabiankielisen Koraanikoulutuksen uskonnolliselta isältään. Jatkettuaan opintojaan muiden uskonoppineiden kanssa Tall lähti 23-vuotiaana hadžille eli pyhiinvaellusmatkalle Mekkaan Arabian niemimaalle. Tallin maine uskonoppineena edelsi hänen tuloaan ja hänet otettiin Mekassa vastaan hyvin. Matkalla hän myös pääsi näkemään suuria osia Afrikkaa, mukaan lukien Muhammad Alin hallitseman Egyptin ja sen erot sotilaalliseen wahhabilaiseen liikkeeseen. Mekassa Tall liittyi suufilaiseen Tijaniyya-veljeskuntaan ja hänestä tehtiin sen Länsi-Afrikan kalifi. Tallin johdolla Tijaniyya haastoi sittemmin Länsi-Afrikassa vallineen Qadiriyya-veljeskunnan.
Tall palasi Afrikkaan vuonna 1833 ja vietti useita vuosia Sokoton kalifaatissa, jossa hän nai paikallisen sulttaani Muhammadu Bellon tyttären. Bello myös neuvoi häntä poliittiseen johtajuuteen liittyneissä asioissa. Tall keräsi samaan aikaan myös kannattajia ja Bellon kuollessa Tall siirtyi kannattajineen nykyiseen Guineaan. Vuonna 1845 hän päätti palata entiseen kotimaahansa saarnaamaan. Saarnaustyö ei tuottanut juurikaan tuloksia Senegalissa ja vuonna 1848 Tall palasi Guineaan asettuen seuraajineen Dinguirayen kaupunkiin lähellä nykyistä Senegalin vastaista rajaa. Kun Tall ei saanut saarnaamalla paikallisia kääntymään islamiin perinteisistä uskoistaan, hän määräsi vuonna 1854 jihadin näitä vastaan. Tall ja hänen kannattajiensa sotajoukot valtasivat alueita muodostaen näin Toucouleurin valtakunnan.
Umarin ote hänen valloittamistaan alueista oli epävakaa hänen kukistamiensa kansojen kapinoidessa jatkuvasti. Myös hänen maineensa uskonsoturina tahrautui hänen valloittaessaan Macinan kuningaskunnan, jonka olivat perustaneet yhtä lailla syvästi uskonnolliset muslimit. Vaikeuksista huolimatta Tall laajensi edelleen valtakuntaansa valloittaen Timbuktun vuonna 1863. Vuotta myöhemmin hän kuoli hänen ollessaan kukistamassa kapinaa Hamdallahissa Macinassa. Tallin seuraajaksi nousi hänen poikansa Ahmadu Séku, jonka valtakaudella Toucouleur päätyi osaksi Ranskan siirtomaaimperiumia.
Pompaia
Pompaia oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Zeukselle. Myös Hermeellä oli siinä osansa. Juhlaa vietettiin Maimakterion-kuussa, mahdollisesti sen 10. päivä, eli nykyisen marras-joulukuun aikoihin. Juhlaan liittyi kulkue, josta se myös sai nimensä. Kulkueessa kannettiin Zeukselle uhratun lampaan taljaa sekä Hermeen kerykeion-sauvaa, mahdollisesti pahan välttämiseksi talvikauden alkaessa.
Hamza Šahhata
Hamza Šahhata (s. 1908 Mekka, Hijaz, Saudi-Arabia – k. 1972) oli saudiarabialainen runoilija ja ajattelija.
Šahhata oli Jeddassa lapsuutensa viettänyt uranuurtaja, joka oli johtavia hahmoja 1900-luvun alkupuolella Hijazin kulttuurin heräämisessä. Toisen hijazilaisen runoilija Muhammad Hasan Awwadin ohella hän oli ensimmäisiä nykyaikaisia arabirunoilijoita. Hänet tunnetaan myös filosofisista teoksistaan, jotka käsittelevät eettisiä ja vapautta puolustavia aiheita, ja hänet tunnetaan taitavana kielenkäyttäjänä. Hän sai vaikutteita arabi-amerikkalaisesta kirjallisuudesta ja muun muassa Khalil Gibranilta.
Abdullah al-Qasimi
Abdullah al-Qasimi (arabiaksi عبدالله القصيمي, s. 1907 al-Qasim, Saudi-Arabia – 1996 Libanon) oli saudiarabialainen intellektuelli ja skeptikko. Hän oli aikoinaan eniten ristiriitoja herättäneitä ja merkittävimpiä arabi-intellektuelleja, mikä johtui hänen kääntymisestään islamilaisesta fundamentalistista ja wahhabismin kannattajasta ateistiksi. Hän joutui salamurhayrityksen kohteeksi kaksi kertaa, Libanonissa ja Egyptissä. Hän kuoli syöpään.
Jonas Vitikkala
Jonas (Joonas) Vitikkala (Vitikka, Witikkala) (28. tammikuuta 1833 Jämsä – 7. tammikuuta 1907 Jämsä) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Vitikkalan vanhemmat olivat Joonas Tapaninpoika Honkanen ja Hedvig Maria Juhontytär Honkanen ja puolisot Kristiina Juhontytär Vitikka ja Kustaava Mathilda Matintytär Sundén. Talollinen, kunnallismies Vitikkala oli talonpoikaissäädyssä Jämsän tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä valitsijamies ja talousvaliokunnan jäsen.
Robert Shirley
thumb|right|Robert Shirley Robert Shirley (s. noin 1581 – k. 13. heinäkuuta 1628 Qazvin, Persia) oli englantilainen matkailija ja seikkailija.
Robert Shirley meni veljensä Anthonyn kanssa Persiaan vuonna 1598. Shirley koulutti ja uudisti Persian armeijaa. Robert jäi vielä Persiaan Anthonyn palattua Eurooppaan, sillä hän oli mennyt naimisiin Teresa Sampsonia-nimisen tšerkessinaisen kanssa. Robert Shirley pysyi Persiassa vuoteen 1608, kunnes šaahi Abbas I lähetti hänet diplomaattisiin tehtäviin Jaakko I:n ja muiden eurooppalaisten kuninkaiden hoviin. Shirleyn tehtävänä oli yhdistää kristityt prinssit liittoon persialaisten kanssa turkkilaisia vastaan.
Ensimmäisenä Shirley meni Puolaan, jossa häntä viihdytti kuningas Sigismund. Saman vuoden kesäkuussa Saksassa hän sai keisari Rudolf II:lta jaarlin ja Rooman valtakunnan ritarin arvon. Myös paavi Paavali V vihki Shirleyn jaarliksi. Saksasta hän matkusti Firenzeen, Roomaan, Milanon ja Genovaan. Joulukuussa 1609 Shirley saapui Barcelonaan. Espanjassa Shirley asui vaimonsa kanssa kesään 1611.
Vuonna 1613 Shirley palasi Persiaan, mutta Eurooppa kutsui jälleen vuonna 1615. Shirleyn kolmas matka Persiaan alkoi 1627, mutta pian maahan saapumisensa jälkeen hän kuoli Qazvinissä.
Robert Shirleyn vanhemmat veljet Anthony ja Thomas Shirley olivat myös tunnettuja seikkailijoita.
Ingemar Hedberg
Ingemar Harald Robert Hedberg (8. maaliskuuta 1920 Örebro – 19. toukokuuta 2019 Tukholma) oli ruotsalainen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Hedberg saavutti yhdessä Lars Glassérin kanssa kajakkikaksikkojen 1 000 metrillä olympiahopeaa Helsingissä 1952. Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 1950 hän voitti kolme kultamitalia. Hedberg kuoli Tukholmassa 99-vuotiaana 19. toukokuuta 2019.
Alfred Xuma
Alfred Bitini Xuma (8. maaliskuuta 1893 Transkei – tammikuu 1962 Sophiatown, Johannesburg) oli eteläafrikkalainen kansalaisaktivisti, joka toimi ANC:n puheenjohtajana vuosina 1940–1949.
Bergpark Wilhelmshöhe
pienoiskuva|Näkymä puistosta Kasselin kaupunkiin. Bergpark Wilhelmshöhe on maisemapuisto Kasselissa Saksassa. Puiston pinta-ala on 2,4 km². Puiston rakentaminen alkoi 1689 ja kesti 150 vuotta. Puisto on avoinna yleisölle nykyään. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2013.
Alfred Xuma
Xuma syntyi Transkeissa aristokraattiseen xhosa-perheeseen ja opiskeli nuoruudessaan New Yorkissa valmistuen lääkäriksi. Hän erikoistui gynekologiaan Glasgow’ssa ja Edinburghissa. Xuma palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1927 ja avasi pian vastaanoton Johannesburgiin Sophiatownin asuinalueelle.
Vuonna 1940 hänet valittiin ANC:n puheenjohtajaksi ja virassa hän muun muassa tiivisti rotuerottelun vastaista yhteistyötä intialaisia edustaneen South African Indian Congressin kanssa. Vuonna 1949 Oliver Tambon, Nelson Mandelan ja Walter Sisulun johtajama CYL syrjäytti Xuman, koska piti tätä liian maltillisena.
Oskhoforia
Oskhoforia (, myös ; ) oli antiikin Ateenassa vietetty viininkorjuujuhla, joka oli omistettu Dionysokselle ja Athenelle. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun 6. päivä eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Historia
Oskhoforia-juhla kunnioitti Dionysosta ja Athenea viinin ja öljyn antajina. Samalla se kunnioitti Theseuksen ja joidenkin tietojen mukaan myös Ariadnen muistoa. Kreikkalaisessa mytologiassa sitä pidettiin Theseuksen itsensä perustamana tämän palattua Kreetalta. Tähän liittynyt tarina selitti juhlaan kuuluneiden rituaalien alkuperän.
Ohjelma
Juhlaan kuului muun muassa kilpajuoksu, jossa kaksikymmentä ylhäisösukuihin kuulunutta nuorukaista kantoi viiniköynnösten oksia, joissa oli rypäleterttuja. Juhlan nimi tarkoittaa näiden oksien kantamista. Kilpailun reitti kulki Limnaissa sijainneelta Dionysoksen temppeliltä Faleronissa sijainneelle Athene Skiraksen temppelille. Kantajia valittiin kaksi jokaisesta kymmenestä fylestä eli heimosta. Voittaja (tai voittajaheimon nuorukaiset) saivat palkinnoksi maljan, jossa oli viidestä aineesta eli viinistä, juustosta, jauhoista, hunajasta ja öljystä tehty juoma (, tai ), sekä kunniapaikan kilpailua seuranneessa kulkueessa.
Kulkue marssi ilmeisesti Athenen temppeliltä takaisin Dionysoksen temppelille. Siihen kuului kuoro, jonka edellä kulki kaksi naisten vaatteisiin pukeutunutta nuorukaista, mahdollisesti mainitut voittajat. Sekä nuorukaiset että muut kulkueen jäsenet kantoivat jälleen viiniköynnösten oksia. Kulkueessa laulettin ja tanssittiin. Perillä suoritettiin uhritoimitus, johon osallistui myös naisia, ilmeisesti nuorukaisten äidit. Juomauhria kaadettaessa yleisö huusi ”eleleu, iū iū”. Lopuksi järjestettiin juhla-ateria.
Aiemmin tutkijoiden keskuudessa on ollut erimielisyyksiä siitä, kuuluiko Oskhoforia-juhlaan kilpajuoksu, kulkue vai kummatkin, vai kuuluiko toinen Skira-juhlaan. Nykyisin katsotaan, että kummatkin olivat osa juuri Oskhoforiaa.
Oskhoforiaa seurasivat heti seuraavina päivinä Pyanopsia- ja Theseia-juhlat, jotka yhdistettiin myös Theseukseen.
Doom (vuoden 2016 videopeli)
Doom (tyyliteltynä DOOM, alkuperäisesti Doom 4) on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Se julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle 13. toukokuuta 2016 ja Nintendo Switchille marraskuussa 2017.
Kun QuakeCon haastatteli John Carmackia, hän mainitsi Doom 4 -projektin varmaksi. Pelin varmistettiin olevan tekeillä 7. toukokuuta 2008. Pitkään jatkuneet ongelmat kehitystyössä johtivat projektin uudelleen aloittamiseen vuonna 2011. Samalla nimi Doom 4 muuttui pelkäksi Doomiksi, ja julkaisusuunnitelmat PlayStation 3- ja Xbox 360 -alustoille peruttiin. Suurin syy projektin uudelleenaloittamiseksi oli kehittäjien tyytymättömyys peliin. Pelistä oli tulossa elokuvamainen, sisältäen etukäteen suunniteltuja tapahtumia ja kohtauksia Call of Duty -pelisarjan tyylisesti. Kehittäjien kommenttien mukaan pelistä puuttui Doom-pelisarjalle ominainen tunnelma ja pelattavuus.
Ensimmäinen traileri pelistä julkaistiin 10. kesäkuuta 2014, samoihin aikoihin pelille avattiin virallinen Doom-internetsivu, josta trailerin voi katsoa. QuakeCon 2014 -tapahtumassa kehittäjät ilmoittivat, että pelissä tulee olemaan vanhoista Doom-peleistä tuttuja asioita, kuten nopea sivusuunnassa kävely, aseen lataamistoiminnon puuttuminen ja mahdollisuus kantaa mukana lukuisia eri aseita.
Kasain konflikti
Kasain sota on Kinshasankongon hallituksen armeijan ja aseistetun Kamwina Nsapu -kapinallisryhmän välinen aseellinen yhteenotto Suur-Kasain alueella. Väkivaltaisuudet laajenivat sodaksi elokuussa 2016, kun hallituksen joukot murhasivat 12. elokuuta heimopäällikkö Kamwina Nsapu VI:n (Jean-Prince Mpandi), joka oli vastustanut itsevaltaisen presidentti Joseph Kabilan hallintoa. Nsapun aseistautuneet kannattajat eli kamwina-nsaput kostivat tekemällä hyökkäyksiä valtion hallintoa vastaan.
Syyskuussa 2017 sodassa oli YK:n ihmisoikeuskomissaarin tietojen mukaan kuollut 5 000 ihmistä. Sotaa on paennut 1,5 miljoonaa ihmistä, joista noin puolet oli palannut takaisin lokakuussa 2017. Heitä uhkaa kuoleminen nälkään, koska sadot ovat tuhoutuneet.
Doom (vuoden 2016 videopeli)
Pelissä on arcademoodi, jossa voi pelata alusta lähtien kaikkia pelin kenttiä ja niistä voi saada mitallin, jos saa tarpeeksi pisteitä.
Kasain konflikti
Tausta
Bajila-kasangat ovat Keski-Kasain maakunnan keskiosassa asuva lubiin kuuluva heimo, joiden johtajana toimi 2012–2016 Kamwina Nsapu. Hallitus on sortanut bajila-kasangoja. Perusrakenteet ovat olleet huonossa kunnossa. Jo ennen sotaa suuri osa kasailaisista on joutunut elämään ilman riittävästi ruokaa.
Doom (vuoden 2016 videopeli)
Ennen julkaisua
Maaliskuun 31. päivänä julkaistu moninpeliversion beta-versio ei pelaajien yllätykseksi toiminutkaan täysin samalla tavalla kuin vuoden 1993 Doom. Steam-arvostelujen mukaan perinteinen areenaräiskintä oli yksinkertaistettu siten, että se miellyttäisi laajempaa yleisöä esimerksi pelaajan hitaammalla liikkumisnopeudella. Lisäksi betassa ei ollut mukana monia PC-pelaajille tärkeitä asioita, kuten graafisia asetuksia tai rajoittamatonta ruudunpäivitysnopetta. Kritiikin määrä sai Bethesdan vastaamaan, ja kehittäjät lupasivat lopullisen version olevan muokattavampi ja tasapainotetumpi.
Saarni
thumb|oikea|Täysikasvuinen saarnipuu tien varressa. Saarni eli lehtosaarni (Fraxinus excelsior), toisinaan myös metsäsaarni, on oliivikasvien (Oleaceae) heimoon kuuluva 15–25 metriä korkea puulaji, jota kasvaa laajalla alueella Euroopassa. Saarnen puuaines on erittäin lujaa, sitkeää ja kulutusta kestävää, ja sitä on käytetty moniin erilaisiin kohteisiin. Lisäksi saarnea on istutettu koristepuuna ja viherrakentamisessa.
Poseidea
Poseidea oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Poseidonille. Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneessa Poseideon-kuussa eli nykyisen joulu-tammikuun aikoihin, oletettavasti kuun 8. päivä.
Doom (vuoden 2016 videopeli)
Julkaisun jälkeen
Doomin arvostelukappaleita ei ollut annettu kriitikoille ennen pelin julkaisemista, mikä sai monet epäilemään pelin laatua. Julkaisussa Doom sai myönteisen vastaanoton, ja muun muassa Rockpapershotgun kutsui sitä vuoden 2016 parhaaksi räiskintäpeliksi. Peliä kehuttiin sen nopeatempoisuuden, näyttävyyden, toimivan räiskinnän ja yksinpelin vuoksi. Lisäksi kiitosta sai helppokäyttöinen SnapMap-karttaeditori, jolla kuka tahansa pystyi luomaan ennalta määritellyistä huoneista uusia moninpelikarttoja. Moninpeli ei vielä julkaisun jälkeenkään saanut arvostelijoilta kiitosta ja se sivuutettiin lähinnä yksinpelin mukana tulleena kivana lisänä.
Saarni
Ulkonäkö ja koko
Saarni on 15–25 metriä korkea puu. Suurimmat yksilöt ovat yli 30-metrisiä. Latvus on pyöreä ja harvahko. Oksien kärjet kaartuvat kaarimaisesti ylöspäin, minkä ansiosta saarnen tunnistaa helposti myös lehdettömänä. Saarnen kuori on harmaa ja uurteinen. Kuori muuttuu harmaanruskeaksi noin 50-vuotiaana.
Doom (vuoden 2016 videopeli)
Tekniikka
Pelin grafiikkamoottori on kehittynyt usein tavoin aikaisemmista versioista ja sisältää useita uusia tekniikoita. Renderöinti suoritetaan useassa vaiheessa useiden välitietojen avulla, jotka yhdistetään lopulliseen kuvaan.
Saarni
Ulkonäkö ja koko
Saarnella on vastakkaiset ja ruodolliset 15–30 senttimetriä pitkät lehdet. Ne ovat parilehdykkäisiä, ja lehdykät ovat 3–10 senttimetriä pitkiä. Lehdykät ovat muodoltaan kapeanpuikeita–soikeita ja pitkäsuippuisia ja sahalaitaisia. Kärkisilmut ovat kartiomaisia, suuria, mustia ja nukkakarvaisia, sivusilmut pallomaisia. Oksien kärjissä silmut ovat yleensä kolmen ryhmissä.
Poseidea
Poseidea-juhlaan kuului ilmeisesti myöhempinä aikoina ainakin joka neljäs vuosi purjehduskilpailut. Ne järjestettiin Sunionin niemellä, jossa sijaitsi Poseidonin temppeli. Kilpailuissa käytettiin mahdollisesti kolmisoutuja.
Saarni
Ulkonäkö ja koko
Saarni kukkii toukokuussa. Kukka on pieni, eikä sillä ole kehää. Heteitä on kaksi, ja niiden ponnet ovat sinipunaisen mustia. Emiö on yhdislehtinen ja 2-lukuinen. Kukinto on kartiohuiskilo. Kukat ovat tuulipölytteiset. Hedelmä on puolestaan kapea ja pyöräkärkinen pähkylä. Se on 3–4 senttimetriä pitkä, ja sillä on lenninsiivet.
Levinneisyys ja elinympäristö
Suomessa saarnea esiintyy ainoastaan Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä. Runsaampana se kasvaa vain Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa.
Elinympäristö
Saarni vaatii kasvaakseen syvämultaisen, kostean kalkkipitoisen maaperän ja aurinkoisen kasvupaikan. Saarni kasvaa myös tulvatasangoilla ja alueilla, joissa pohjavesi on korkealla. Itämeren alueella saarni viihtyy rannoilla yhdessä tervalepän (Alnus glutinosa) kanssa.
Kanta ja uhat
Ruotsissa saarnen populaatiokoko on laskenut 10–35 prosenttia 1910-luvulta 2010-luvulle, ja kannan oletetaan edelleen hiipuvan. On jopa mahdollista, että saarnensurma hävittää saarnen Ruotsista. Myös Norjassa ja Liettuassa saarnen kanta pienentyy nopeasti.
Käyttö
Saarnen puuaines on erittäin lujaa, sitkeää ja kulutusta kestävää, joten sitä on perinteisesti käytetty muun muassa keihäänvarsiin, jousiin, parketteihin, hevosten luokkivaljaisiin sekä rekien ja vaunujen aisoihin. Saarni on myös ollut tärkeä lehdespuu, jota latvottiin talvirehuksi Lounais-Suomessa.
Saarnea viljellään ympäri Eurooppaa koristepuuna ja kaupunkien viherrakentamisessa. Sitä voidaan käyttää myös metsien uudistamisessa ja metsityksessä.
Kasain konflikti
Tausta
Kasai on tunnettu opposition alueena, ja Nsapu oli vaatinut alueen jättämistä paikallisten asukkaiden valtaan. Hän lupasi palauttaa Kasaihin perinteisen vallan, johon ei kuulu valtion poliittista hallintoa.
Adolf Loos
Adolf Loos (10. joulukuuta 1870 Brno, Itävalta-Unkari – 23. elokuuta 1933 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen arkkitehti, jota pidetään yhtenä modernin arkkitehtuurin pioneereista.
Loos kirjoitti uransa alkuvaiheilla esseitä, joissa hän vastusti vallitsevaa jugend-tyyliä. Hänen merkittävin esseensä oli vuonna 1908 julkaistu Ornament And Crime, jossa hän käsitteli ornamenttien tarpeellisuutta nykyarkkitehtuurille.
Loosin ensimmäisiä merkittäviä töitä oli vuonna 1899 valmistunut Café Museum. Vuosien 1909–1911 Loos suunnitteli Wienin keskustaan nousseen Looshausin, jonka julkisivusta hän oli karsinut kaikki ornamentit. Wienin asukkaat eivät olleet valmiita moderniin arkkitehtuurin kaupungissa, jossa oli paljon vanhoja rakennuksia. Yleisön painostuksesta Looshausin rakennustyöt jouduttiin keskeyttämän 1910. Loos vastasi ihmisille kokouksessa, jossa oli paikalla yli 2000 kaupunkilaista. Loos lupautui asettamaan kukkalaatikot ikkunoille kompromissiratkaisuna.
Loosin asuinrakennukset olivat tunnettuja valkoisesta koruttomasta julkisivustaan. Loosin tunnetuimpia asuinrakennuksia ovat Haus Steiner (1910) ja Haus Scheu (1912). Loos muutti vuonna 1922 Ranskaan, missä sai avantgardisteilta hyvän vastaanoton.