cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tavarajuna
Konttijuna
Nykyisin konttiliikenne on yleistymässä myös rautatieliikenteessä, sillä kontin siirtokuormaaminen laivasta junanvaunuun ja päinvastoin on nopeaa, eikä vaadi kontissa olevan rahdin suoraa käsittelyä. Konttiliikenne on kasvussa sen joustavuuden vuoksi, sillä niiden käsittely on nopeaa, ja kontteja voidaan kuljettaa helposti niin junissa, laivoissa kuin kuorma-autoillakin. Konttijunat ovat suurelta osin syrjäyttäneet perinteisen umpinaisen tavaravaunun, joka oli kuormattava ja purettava käsin.
Rekkajuna
Joissain maissa rekkajunat ovat suosittuja. Ne muodostuvat tarkoitukseen suunnitelluista avotavaravaunuista, joille ajoneuvoyhdistelmät ajetaan lastausasemalla kuormineen päivineen. Määränpäässä ajoneuvot ajetaan pois junasta, ja rahdin matka jatkuu tietä pitkin. Rekkajunia liikennöi muun muassa Kanaalitunnelissa Englannin ja Ranskan välillä sekä Keski-Euroopan maissa. Suomessa VR kuljetti rekkoja vuosina 1991–2014. Toiminta päättyi 5.1.2014. Yhdysvalloissa rekkajunia vastaavissa junissa kuljetetaan pääsääntöisesti pelkkiä puoliperävaunuja, kun muualla kuljetetaan kokonaisia ajoneuvoyhdistelmiä.
Kokojuna
Kokojunat (kokojunaliikenne) muodostuvat pääasiassa vain yhdenlaisista tavaravaunuista, ja niillä kuljetetaan vain yhdentyyppistä rahtia yleensä yhdeltä kuormauspaikalta yhteen määränpäähän. Esimerkkejä kokojunakuljetuksista ovat säiliö-, raakapuu-, malmi- ja teräskelajunat. Junan kokoonpano ei yleensä muutu sen lähtöaseman ja määräaseman välillä. Yleisimmät kokojunakuljetukset ovat bulkkimateriaalin kuten öljyn, kivihiilen, viljan, erityyppisten malmien ja muiden kaivannaisten kuljetukset. Tällaisissa kuljetuksissa vaunut kuormataan yhdellä liikennepaikalla, ja juna kulkee kokonaisena määränpäähän saakka, jossa kaikki vaunut puretaan. Tämän jälkeen juna joko palaa tyhjänä takaisin, tai kuormataan paluusuuntaan menevällä rahdilla.
Jakelu- ja keräilyjuna
Jakelu- ja keräilyjunat (JK-junat) ovat suurten tavaraliikenneasemien välillä tai niiden lähiasemilla kulkevia junia, joiden tehtävänä on hoitaa pienten asemien vaihtotyöt. JK-junilla jaetaan risteysasemille saapuneet vaunut määränpäähänsä niissä tapauksissa, kun pienen aseman tavaraliikenteen määrät eivät ole huomattavia. Nykyisin monien pienten asemien tavaraliikenne on lakkautettu.
1960-luvulle asti junatyyppi oli nimeltään järjestelyjuna.
Prince of Persia (elokuva)
Prince of Persia: The Sands of Time on Mike Newellin ohjaama vuoden 2010 toiminta-/seikkailu-/fantasiaelokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Jordan Mechner, Boaz Yakin, Doug Miro ja Carlo Bernard. Tuottajana toimi Jerry Bruckheimer. Elokuva perustuu samannimiseen videopeliin, jonka on kehittänyt ja julkaissut Ubisoft Montreal. Elokuvan päärooleissa ovat Jake Gyllenhaal, Gemma Arterton, Ben Kingsley ja Alfred Molina.
Arvioita
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,00.
Kielirele
alt=|pienoiskuva|258x258px|Kielirele ja magneettikytkimiä Kielirele (kutsutaan joskus myös Reed-releeksi) on reletyyppi, joka käyttää sähkömagneettia ohjaamaan yhtä tai useampaa magneettikytkintä. Koskettimet ovat magneettista ainetta, ja sähkömagneetti toimii suoraan tarvitsematta ankkuria releen käyttöön. Koskettimet suojataan syöpymiseltä sulkemalla ne pitkään ja kapeaan lasiputkeen. Lasiputken sisällä vai olla useita magneettikytkimiä tai yhteen kelaan voidaan sijoittaa useita magneettikytkimiä, joita liikutetaan samanaikaisesti. Magneettikytkinten valmistus alkoi 1930-luvulla.
Kielireleet toimivat paljon nopeammin kuin ankkureihin perustuvat releet, koska liikkuvat osat ovat pieniä ja kevyitä, vaikka kytkeminen on silti mekaanista. Kielireleet tarvitsevat vähemmän käyttötehoa ja niillä on pienempi koskettimien kapasitanssi kuin muilla sähkömekaanisilla releillä. Niiden suorituskyky on rajallinen, mutta ne sopivat kuiviin kytkinsovelluksiin, kun käytetään sopivia kosketinmateriaaleja. Kielireleet ovat mekaanisesti yksinkertaisia, mikä mahdollistaa luotettavuuden ja pitkäikäisyyden.
Käyttö muistilaitteena
Sähköisesti salvattavat kielireleet vaativat jatkuvan tehon valmiustilassa, toisin kuin magneettisesti salvattavat releet kuten ferriittikielireleet tai myöhemmät remanenttikielireleet.
Käyttö ristikytkimenä
Bell Systemin 1970-luvun SPC-puhelinkeskuksissa kielereleitä ei tarvittu enää muisteiksi, mutta kymmeniä miljoonia niitä pakattiin tauluihin, joissa niitä käytettiin äänipolun vaihdossa. 1ESS-kytkimen sydämet oli tehty jäännösmagneettisesta seosteesta, joten rele pystyi salpautumaan magneettisesti sähköisen salpautumisen asemesta. Tämä ferriittikielirelemenetelmä vähensi sähkönkulutusta ja mahdollisti molempien kosketinten käytön äänipolussa. Kelat johdotettiin samanaikaista virran valintaa varten samoin kuin ferriittirengasmuistissa, joten yhden ristipisteen kosketinten käyttö olisi vapauttanut toiset ristipisteet samalla rivillä ja sarakkeella.
Jokaisella ryhmän syötöllä oli, paitsi kahdella puhejohdolla, P-johto kyseisen tason ristipisteiden ohjaamiseen. Kaksi kelaa jokaisessa ristipisteessä kytkettiin sarjaan kaikkien muiden saman tason kelojen kanssa P-johdolle. Jokaisella ryhmän lähdöllä oli myös P-johto, jossa oli kaksi kelaa jokaisessa lähdön tason ristipisteessä. Saman tason ohjaamat kaksi kelaa olivat eriarvoisia ja kielen vastakkaisista päistä purettuja, ja niiden napaisuudet olivat vastakkaiset. Kun sykäys meni ristipisteiden läpi, kaikkien kielten molemmat päät magnetoituivat pohjoisesta pohjoiseen tai etelästä etelään, jolloin ne hylkivät toisiaan ja avasivat kaikki ristipisteet paitsi valitun ristipisteen.
Valitussa ristipisteessä oli sähkövirta, joka meni sekä syötön että lähdön P-johtojen läpi eli kaikkien neljän kelan läpi. Ferriittikielireleen jokaisen pään kelat varustettiin kahdella erilaisella P-johdolla, jotka olivat vastakkaisia toisilleen, ja suurempi niistä hallitsi, kun molemmat olivat jännitteellisiä. Kun toisessa päässä ferriittikielirelettä oli syötön P-johto ja toisessa lähdön P-johto, tämän tietyn kielireleen molemmat päät magnetoituivat pohjoisesta etelään, minkä seurauksena ne vetivät toisiaan puoleensa sulkien koskettimen. Virtaa käytti ainoastaan kytkennän asettava sykäysgeneraattori. P-johdot pysyivät kuivina ja ristipiste suljettuna, kunnes tehtiin toinen kytkentä jollekin tasoista.
Koska yksittäiset ristipisteet olivat kalliimpia kuin ristikytkimet, kun taas ohjauspiiristö oli halvempi, kielireleryhmillä oli yleensä vähemmän ristipisteitä mutta enemmän releitä. Tämä edellytti niiden järjestämistä useampiin vaiheisiin. Esimerkiksi 1ESS-kielirelejärjestelmän välittämä puhelu meni tyypillisesti kahdeksan kytkimen läpi, kun taas tyypillisessä ristikytkimiä käyttävässä vaihteessa, kuten 5XB:ssä, se meni neljän kytkimen läpi.
Myöhemmän 1AESS:n kielet olivat itsessään jäännösmagneettista ainetta, mikä mahdollisti pienemmän koon ja sähkönkulutuksen näille remanenttikielireleille. 1024:n 2-johtoisen ristipisteen "ristikko", joka järjestettiin kahdesta tasosta, joissa oli kahdeksan 8x8 kytkimen ryhmää, oli pakattu pysyvästi laatikkoon. Hopeapinnoitteen käyttö arvokkaampien metallien sijaan aiheutti sinetöidyistä koskettimista huolimatta sen, että kieliryhmät olivat epäluotettavampia kuin ristikytkimet. Yhden ristipisteen vikaantuessa koko laatikko jouduttiin vaihtamaan, ja korjaamaan joko paikallisella työstöpenkillä tai lähettämään korjaamolle.
Stromberg-Carlson valmisti samanlaista ESC-järjestelmää, jonka kieliä kutsuttiin ristikieliksi.
Kielireleitä käytettiin laajasti brittiläisissä TXE-perheen puhelinvaihteissa.
Muita käyttökohteita
Kielireleet poistuivat käytöstä 1990-luvun puolivälissä, koska ne olivat tarpeettomia digitaalisissa puhelinjärjestelmissä kuten DMS-100:ssa ja 5ESS-kytkimessä. Kielireleiden käyttö on jatkunut puhelinteollisuuden ulkopuolella kuten itsetoimivissa koelaitteissa ja sähköisessä instrumentoinnissa niiden ilmatiiviyden, nopean toiminnan, pitkäikäisyyden ja kosketinten johdonmukaisen suorituskyvyn ansiosta. Kielireleitä käytetään myös lukuisissa radioaaltojen ja mikroaaltojen kytkentäsovelluksissa. Niitä käytetään myös sovelluksissa, jotka hyödyntävät niiden äärimmäisen pientä vuotovirtaa (femtoampeereiden luokkaa) kuten valonvahvistimissa ja muissa äärimmäisen pientä virtaa käyttävissä virtapiireissä. Magneettikytkimet voidaan valmistaa kestämään useita kilovoltteja, ja kielireleitä käytetäänkin suurjännitteisissä releissä kalliimpien rikkiheksafluoridi- ja tyhjiöreleiden tilalla. Erillisiä magneettikytkimiä käytetään myös kestomagneettien ohjaamina kulunvalvonnassa havaitsemaan esimerkiksi oven aukaisu.
AK-47
thumb|250px|AK-47. thumb|250px|Taittotukkinen AK-47S. AK-47 Kalašnikov (, Avtomat Kalašnikova [obraztsa 1947 goda], ’Kalašnikovin rynnäkkökivääri [vuosimallia 1947]’) on neuvostoliittolainen rynnäkkökivääri, jonka suunnitteli Mihail Kalašnikov. Ase otettiin Neuvostoliiton asevoimien käyttöön vuonna 1949.
Sturmgewehr 44 ja AK-47
AK-47:n suunnittelijoita innosti Sturmgewehr 44:n käyttöperiaate. Se ei kuitenkaan ulkoisista samankaltaisuuksista huolimatta ole kopio. Ulkoiset samankaltaisuudet johtuvat pääosin yleisistä suunnittelun kehyksistä.
Pyhä Yrjö
pienoiskuva|[[Rafael, Yrjö ja lohikäärme]] Pyhä Yrjö eli Pyhä Yrjänä  (n. 280 Kappadokia – n. 23. huhtikuuta 303 Lydda, Israel) on katolisen kirkon ja ortodoksisen kirkon pyhimys ja yksi neljästätoista hädässä auttajasta. Ortodoksit käyttävät hänestä kunnianimeä Pyhä Suurmarttyyri Georgios Voittaja.
Pyhimyselämäkerran mukaan Pyhä Yrjö oli roomalainen sotilas, joka koki Lyddassa marttyyrikuoleman. Pyhästä Yrjöstä kerrotaan lukemattomia legendoja, ja hän on yksi rakastetuimmista pyhimyksistä koko kristillisessä maailmassa.
AK-47
Sturmgewehr 44 ja AK-47
Luistin ja kaasumännän palautusjousi on AK:ssa yhdistetyn kaasumännän ja luistin sisällä ja se lukittuu kanteen, StG:n vastaava on sijoitettu aseen perään. AK:ssa varmistin on yhdistetty sarja-kertatulivalitsimeen, StG:ssä ne ovat erilliset ja sijoitettu toisin.
Pyhä Yrjö
Varhaisimmat Pyhää Yrjöä koskevat tiedot ovat peräisin 400-luvulle ajoitetusta pyhimyslegendasta. Lähdetietojen niukkuuden takia Pyhän Yrjön muistopäivä poistettiin vuonna 1969 katolisen kirkon kalenterista.
AK-47
Sturmgewehr 44 ja AK-47
Neuvostoliitto sai Saksalta toisessa maailmansodassa sotasaaliiksi Waltherin suunnittelemia MKb.42(W) ja Haenelin suunnittelemia MKb.42(H) -rynnäkkökivääreitä, jotka olivat myöhemmän Sturmgewehr 44:n edeltäjiä, sekä niiden 7,92 mm Kurz -patruunoita. Kurz-patruuna oli pienempi kuin siihen aikaan yleensä käytetyt pitkät patruunat, koska sarjatulta olisi mahdoton hallita pitkien patruunoiden suuren ruutimäärän takia. Luodin läpäisykyky oli silti kyllin hyvä. Niinpä venäläiset loivat uuden M1943-patruunan Kurz-patruunan tai tämän johdannaisen pohjalta.
Pyhä Yrjö
Pyhimyselämäkerta
Legendan mukaan Yrjö syntyi 200-luvulla varakkaaseen kristittyyn perheeseen. Hänen isänsä oli Kappadokiasta, nykyisestä Vähästä-Aasiasta ja äitinsä Lyddasta, Palestiinasta. Isä palveli armeijan upseerina ja äiti jäi leskeksi nuoren poikansa kanssa.
AK-47
Suunnittelukilpailu
Uuden aseen kehittelystä järjestettiin armeijan piirissä vuonna 1945 kilpailu, jossa suunnittelutoimistojen nimet oli salattu niin, ettei ylin johto suosisi tunnettuja asesuunnittelijoita kuten Fedor Tokarevia.
Pyhä Yrjö
Pyhimyselämäkerta
Yrjön sanotaan liittyneen armeijaan isänsä tavoin ja nousseen tribuuniksi ja kreiviksi ja palvelleen keisari Diocletianuksen (hallitsi 284–305) henkivartiokaartissa. Vuonna 303 Diocletianus määräsi kristittyjen vainon Rooman valtakunnassa. Hänen caesarinsa Galerius vaikutti kertomuksen mukaan päätökseen ja jatkoi vainoa omalla keisarikaudellaan 305–311.
AK-47
Suunnittelukilpailu
Monien ajan aseiden pohjalta tuli luoda kevyt, yksinkertainen ja varmatoiminen ase jalkaväelle. Aseen tuli toimia luotettavasti pakkasessa, mudassa ja kosteissa rintamaoloissa. Sillä piti pystyä ampumaan konekiväärin tavoin, mutta yhden miehen voimin ja konepistoolia kauemmas. Aseella ei tarvinnut ampua kauas, koska monissa taistelutilanteissa ei sellaista tarvittu. Kehittelytyön alkuvaiheessa syntynyt Sudajev AS-44 oli sitä testanneiden sotilaiden mielestä hyvä, mutta liian painava. Sudajev sairastui ja kuoli 1946, joten AS-44:n kehittely jäi kesken.
Eri suunnittelutoimistot rakensivat omat aseensa kilpailua varten. AK-47:n välittömiä edeltäjiä olivat muun muassa AK-46 ja AB-46. Kalašnikovin ehdotelma pääsi kilpailussa jatkoon Bulkinin ja Dementjevin aseiden kanssa.
Pyhä Yrjö
Pyhimyselämäkerta
Yrjö kieltäytyi toteuttamasta vainokäskyä, tunnustautui itse kristityksi ja arvosteli keisarillista päätöstä. Diocletianus raivostui ja määräsi petturin kidutettavaksi ja teloitettavaksi. Kidutuksen jälkeen hänen kaulansa katkaistiin Nikomedeian muurin vieressä 23. huhtikuuta 303. Hänen kärsimyksensä vakuutti keisarinna Alexandran ja pakanapapin kääntymään kristityiksi ja heidät teloitettiin samalla. Yrjön ruumis palautettiin Lyddaan haudattavaksi, ja kristityt kunnioittivat Yrjöä marttyyrina.
Pohjansiilikäs
Pohjansiilikäs (Acerbia alpina), aikaisimmilta nimeltään pohjan siilikehrääjä tai tunturisiilikehrääjä, on siilikkäisiin (Arctiidae) kuuluva perhoslaji. Lajin kuvasi ensimmäisenä italialainen tutkimusmatkailija Giuseppe Acerbi vuonna 1799 kun Enontekiön alueella matkatessaan hänelle tuotiin lajin yksilö nähtäväksi. Tuosta yksilöstä hän kirjoitti matkakirjassaan kuvauksen ja maalauksen. Varsinaisen tieteellisen lajinkuvauksen laati ruotsalainen perhostieteilijä Conrad Quensel vuonna 1802 ja antoi lajille nimen Bombyx alpina. Vuonna 1963 Olavi Sotavalta antoi suvulle Acerbin mukaan uuden nimen Acerbia.
AK-47
Suunnittelukilpailu
Seuraavan kierroksen voitti Mihail Kalašnikovin ehdotelma uudeksi aseeksi. Vaikka Kalašnikovia yleensä pidetään aseen keksijänä, AK-47 oli kymmenien ihmisten työn tulos. Kalašnikov myönsi, että aseessa oli piirteitä muun muassa M1 Garandista ja Remington 8:sta, mutta kiisti ulkoasun tulevan Sturmgewehr 44:stä. Ase oli erilainen kuin Kalašnikovin ”ensimmäisen kierroksen” ase AK-46. Zaitsev sanoi jälkeenpäin ehdottaneensa aseen suunnittelua uudelleen ja ampumaradan majuri Ljuti ehdotti monia muutoksia aseeseen. Kalašnikov ja Zaitsev päättivät Simonovin SKS:n ja Sudajevin AS-44:n mallin mukaan tehdä aseensa osista vain löyhästi yhteensopivia, niin että ase kestäisi likaantumista toisin kuin monet venäläisten ja läntisten asesuunnittelijoiden luomat aseet. Vielä tärkeämpää oli se, että AK-47:ssä oli Bulkinin AB-46-ehdotuksen tavoin painava yhdistetty luisti ja kaasumäntä. Niinpä raskaat liikkuvat osat saattoivat kulkea liike-energian voimalla karstoittuneessa likaisessa aseessakin.
Pyhä Yrjö
Kultti
Pyhän Yrjön kunnioitus alkoi varhain – jo keisari Konstantinus Suuri (306–337) rakennutti Lyddaan kirkon Yrjänän kunniaksi. Kirkko tuhoutui 1010, mutta ristiretkeläiset pystyttivät sen uudelleen. Kolmannen ristiretken aikaan sulttaani Saladin tuhosi kirkon jälleen. Viimeisin ja olemassa oleva kirkko pystytettiin vuonna 1872.
Pohjansiilikäs
Koko ja ulkonäkö
Pohjansiilikkäällä on monien muiden siilikkäiden tapaan värikäs ja kirjava ulkonäkö. Etusiivet ovat mustanharmaat ja niissä on vaaleankeltaisia täpliä. Takasiivet ovat hieman vaaleammat ja niiden täplät ovat vaihtelevissa määrin oranssinpunaiset. Ruumis on tumma ja karvainen. Keskiruumiin etuosa ja takaruumiin kärki ovat keltaiset. Siipien kärkiväli on 42–50 mm, naaraat ovat hieman kookkaampia.
AK-47
Patruuna
Vuonna 1947 esitelty AK-47 (Avtomat Kalašnikova malli 1947). hylkäsi perinteisen pitkän kivääripatruunan ja käytti uutta, vuoden 1943 mallia olevaa, muihin silloisiin patruunoihin verrattuna kevyttä 7,62×39 mm:n patruunaa. Tämä patruuna oli otettu jo aiemmin käyttöön Simonovin itselataavassa SKS-kiväärissä. Vaikka patruuna lyheni aiempaan, Mosin-Naganteissa käytettyyn reunakantaiseen 7,62×54R-patruunaan verrattuna huomattavasti, luodin lähtönopeus säilyi tehokkaalla, yli 700 m/s tasolla. Tuohon aikaan ymmärrettiin, että aseen ei tarvitse kantaa pidemmälle kuin sotilas pystyy yleensä taistelutilanteessa tähtäämään.
Pyhä Yrjö
Kultti
300-luvulla Yrjön maine levisi Palestiinasta koko Itä-Roomaan, ja 400-luvulla hahmo oli tunnettu jo Länsi-Roomassakin. Paavi Gelasius I (492–496) kanonisoi Yrjön pyhimykseksi vuonna 494. Ensimmäinen teksti, jossa Yrjänän elämään yhdistetään ihmeteot, on Acta Sanctorum 400-luvulta.
Pohjansiilikäs
Levinneisyys ja lentoaika
Lajilla on arktinen levinneisyys. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Enontekiön tuntureilla, pääasiassa Kilpisjärven alueella. Myöhemmin lajia on löydetty muualtakin, Pohjois-Ruotsin lisäksi Pohjois-Venäjältä, Itä-Siperiasta, Altaivuorilta sekä Pohjois-Amerikan arktisilta alueilta. Pohjois-Norjassa laji on tavattu kuitenkin vain kolme kertaa. Pohjansiilikäs lentää yhtenä sukupolvena kesäkuun puolivälistä heinäkuun alkuun. Se on runsaslukuisempi parillisina vuosina.
Pyhä Yrjö
Keskiajan tarinat ja Pyhä Yrjö
pienoiskuva|St George's Cross, [[Englanti|Englannin lippu]] pienoiskuva|Pyhä Yrjö [[Moskovan vaakunassa, joka on pohjana Moskovan ruhtinaskunnan vaakunalle ja osa nykyisen Venäjän vaakunaa]] Varhain 1000-luvulla Yrjöstä tuli ritarien esikuva, jolloin hänet kuvattiin haarniskoituna hevosen selässä. Yrjö on keskeinen hahmo monissa keskiajan teoksissa. Genovan arkkipiispa Jacobus de Voragine (1230–1298) keräsi pyhimyksiä koskevia legendoja Legenda Sanctorum -teokseen, joka 1200-luvulla tunnettiin nimellä Legenda aurea (Kultainen legenda) arvostuksensa ansiosta. Pyhän Yrjön taru on keskeinen osa teosta ja vaikuttanut pyhimyksen myöhempään kuvaukseen. Hän oli myös yksi neljästätoista pyhästä auttajasta.
Pohjansiilikäs
Elinympäristö ja elintavat
Pohjansiilikäs on harvalukuinen laji, jonka koiraat lentävät nopeasti lähellä maanpintaa ja ainoastaan aurinkoisina iltapäivinä. Naaras istuu aurinkoisilla kivillä ja lentää harvoin. Elinympäristössä tulee olla runsaasti laakeaa kivikkoa.
AK-47
AK-47 massatuotantoon
Ase ja sen 1959 käyttöön otettu AKM-malli (jonka runko on teräslevystä prässätty, kun taas AK-47:n runko on jyrsitty umpiteräksestä) oli Neuvostoliiton käytössä aina 1980-luvulle, jolloin se korvautui aseen 5,45×39 mm -kaliiperisella muunnoksella AK-74, joskin nykyäänkin esimerkiksi Tšetšeniassa venäläiset käyttävät myös vanhoja AKM-kivääreitä. Pienempi kaliiperi ja siten kevyempiluotinen patruuna valittiin suuremman lähtönopeuden ja suoremman lentoradan saavuttamiseksi. Lisäksi 5,45-kaliiperisten luotien pysäytystehoa pidettiin parempana pitkän luodin niin kutsutun maalissa kaatumisen takia ja nopean luodin kavitaation takia, joka aiheutti laajemman ja repaleisemman haavakanavan. Myös huollon tarpeet patruunan keventymisen takia sekä patruunan hinta vaikuttivat valintaan. Lisäksi kevyempää luotia käyttävissä aseissa on pienempi rekyyli, ja ase on helpommin hallittavissa myös sarjatulella. Pienemmästä ruutitilavuudesta ja kevyen luodin mahdollistamasta nopeamman ruudin käytöstä syntyy myös pienempi ampujan viholliselle paljastava suuliekki.
Pyhä Yrjö
Keskiajan tarinat ja Pyhä Yrjö
Englannin kuningas Edvard III (1327–1377) korosti ritarien kunniakoodia ja perusti 1348 ensimmäisen ritarikunnan. Ritarien esikuvaksi valittiin ainoa pyhimys, joka kuvattiin hevosen selässä. Edward III:n valtakaudella Pyhästä Yrjöstä tuli myös koko Englannin suojelupyhimys ja hänen värinsä otettiin Englannin lippuun. Iberian niemimaalla Yrjänä oli Aragonian kuningaskunnan suojelupyhimys, katalaaniksi Sant Jordi ja Portugalissa São Jorge, kuningaskuntien taistellessa Kastiliaa vastaan. Hyväksyttyään saman suojelupyhimyksen Englanti ja Portugali solmivat pitkäaikaisen liiton 1386.
Pohjansiilikäs
Elinympäristö ja elintavat
Naaras munii 150–330 munaa kivien alapinnoille. Toukkakehitys kestää vähintään kaksi vuotta, mutta epäsuotuina vuosina se voi kestää pitempäänkin. Toukkia löydetään usein piilottelemasta kivien alta. Viimeisen talvehtimisen jälkeen toukka kiipeää heti lumen sulettua kiven päälle, kehrää kotelokopan ja koteloituu.
Peace & Love
Peace & Love on ruotsalainen kulttuuritapahtuma, jota on järjestetty Borlängessä vuodesta 1999. Vuonna 2011 lippuja myytiin yli 50 000 kappaletta, ja tapahtuma on Ruotsin vuoden suurin.
Pohjansiilikäs
Elinympäristö ja elintavat
Vuoden 1799 jälkeen perhosesta ei tehty havaintoja koko maailmassa, ennen kuin vuonna 1962 Olavi Sotavalta sai haaviinsa elävän yksilön Saanan laelta. Sen jälkeen lajia ja etenkin sen kotelokoppia on löydetty alueelta useamminkin. Kun lajia Sotavallan tutkimusten ansiosta opittiin etsimään, sitä on löytynyt laajalti koko arktiselta alueelta. Erikoisena piirteenä pohjansiilikäs voi vaipua diapaussiin elinvaiheesta riippumatta, kun yleensä diapaussi on mahdollinen vain tietyssä vaiheessa.
Pyhä Yrjö
Keskiajan tarinat ja Pyhä Yrjö
Keisarinna Katariina II Suuri perusti 1769 Pyhän Yrjön ritarikunnan, joka oli tarkoitettu vain sotilaita varten, ja jonka kunniamerkkejä jaettiin ensimmäiseen maailmansotaan asti. Pyhän Yrjön ristit ovat olleet erittäin arvostettuja, ensimmäisen luokan ristiä on jaettu vain 25 kpl. Suomalaisia kolmannen luokan ritareita on 8 ja neljännen luokan ritareita kolmisenkymmentä, heidän joukossaan C. G. E. Mannerheim, jolle risti myönnettiin syksyllä 1914.
Peace & Love
Historia
Ensimmäiset Peace & Love -juhlat järjestettiin 1999. Vuosien mittaan juhlat ovat kasvaneet. 2007 perustettiin Peace & Love AB -yhtiö. Vuonna 2008 Peace & Love -juhlat ja Hultsfred-juhlat olivat Borlängessä, ja vierailijoita oli 25 000 kappaletta.
Pohjansiilikäs
Elinympäristö ja elintavat
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa pohjansiilikäs on arvioitu erittäin uhanalaiseksi, Suomessa se on silmälläpidettävä (NT).
AK-47
Ominaisuudet
AK-47:n liikkuvien osien käyttövoimana on ruutikaasujen paine. Se on toimintavarma ja helppo puhdistaa sekä korjata myös kenttäolosuhteissa. Aseessa on vakiona metallinen tai punaruskea bakeliittinen 30 patruunan tankolipas (RPK:n 40 panoksen tanko-, ja 75 panoksen rumpulipasta voidaan myös käyttää) ja sillä voidaan ampua sekä sarja-, että kertatulta.
Mihaela Melinte
Mihaela Melinte (s. 27. maaliskuuta 1975 Bacău) on romanialainen moukarinheittäjä. Hän piti hallussaan moukarinheiton nuorten maailmanennätystä tuloksella 76,07 m ja hän piti hallussaan naisten maailmanennätystä vuoden 2005 heinäkuuhun, jolloin venäläinen Tatjana Lysenko otti ennätyksen haltuunsa. Melinte on myös Euroopan- ja maailmanmestari, mutta hän ei koskaan kilpaillut kesäolympialaisissa.
Peace & Love
Sanoma
Peace & Loven pysyvä sanoma on moninkertainen yhteisyys ja ymmärrys. Sanoma tulee esille joka vuosi uutena teemana. Teemoja ovat olleet:
Pyhä Yrjö
Yrjö ja lohikäärme
Erityisen kuuluisa on pyhimyksen taistelu lohikäärmettä vastaan. Tarun mukaan lohikäärme teki pesänsä Silene- tai Selem-nimisen kaupungin lähteen lähelle Libyassa. Saadakseen vettä lohikäärmeen valloittamasta lähteestä kaupunkilaisten oli tehtävä sopimus lohikäärmeen kanssa, joka vaati itselleen joka päivä lampaan ja neitsyen.
Peace & Love
Festivaalien kasvu
Kun festivaalit järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1999, ne pidettiin Bolanchen kapakassa Borlängen keskustassa. Seuraavana vuonna ne siirrettiin nuorison disko Cosmoziin, mutta sijoitettiin osittain myös Folkets Parkiin. Vuonna 2001 juhlat saivat nykyisen muotonsa: ne siirrettiin Borlängen keskustaan ja kävijöitä oli sinä vuonna 3000. Seuraavana vuonna vierailijoita oli 8000. Vuosien 2004-2005 aikana juhlan kävijämäärä kasvoi 10 000:een päivässä. Seuraavana vuonna myytiin 15 000 lippua joka päivä. Myytyjen lippujen määrä oli 2007 Peace & Love -juhlilla noin 20 000 kappaletta.
Mihaela Melinte
Sydneyn olympialaisissa 2000 hänet haettiin kesken karsintakilpailun pois kilpailupaikalta, sillä hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen aikaisemmin kesällä. Myöhemmin hän sai kahden vuoden kilpailukiellon nandrolonin käytöstä.
Pyhä Yrjö
Yrjö ja lohikäärme
Uhrattava jouduttiin valitsemaan arpomalla, jolloin eräänä päivänä arpa osui prinsessa Cleolindan kohdalle. Kuningas anoi tyttärelleen armoa ja tarjosi kyläläisille kaiken kultansa ja hopeansa uhrattavan vaihdosta. Se ei auttanut, vaan prinsessa jouduttiin tarjoamaan lohikäärmeelle. Prinsessa vietiin lähteelle, jossa hän epätoivoissaan kääntyi rukoukseen. Tällöin matkustava Yrjänä sattui paikalle ja ritarilupaukselleen uskollisena uhmasi lohikäärmettä ja surmasi sen iskemällä miekkansa sen kitaan. Lohikäärmeen verestä versoi ruusupensas täynnä verenpunaisia ruusuja. Kiitollisina kyläläiset hylkäsivät pakanallisuuden ja kääntyivät kristityiksi.
Toisissa versioissa Yrjö surmaa lohikäärmeen peitsellä tai haavoittaa sitä. Prinsessa kesyttää lohikäärmeen kietomalla vaatteensa sen kaulan ympäri. Kuninkaan kerrotaan rakentaneen lohikäärmeen surmaamisen paikalle kirkon Neitsyt Marialle ja pyhälle Yrjölle, ja lähteen veden kerrotaan tästä alkaen parantaneen kaikki sairaudet.
Georgios Voittaja ikoneissa
Pyhä soturi -ratsastusaihe tuli tunnetuksi frankkien valtakunnassa ristiretkien ajalla. Lohikäärmeaihe on peräisin Lähi-idästä. Ortodoksisissa ikoneissa Georgios Voittaja on kuvattu sotilaana 600-luvulta asti ja 1100-luvulla ilmestyi aihe, jossa lohikäärmeen lähestyessä nuorta tyttöä paikalle ilmestyy Georgios valkoisella ratsulla, taltuttaa hirviön Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen ja lävistää lohikäärmeen keihäällään. Tämä kuva vakiintui Georgios-ikoneissa erityisesti frankkien alueella. Ikonikuvassa lohikäärme on pakanuuden ja maagisten voimien symboli ja Georgios, Kristuksen soturi, voittaa pimeyden.
Novgorodilaiseen ikoniin on kuvattu pyhän legendasta tunnetuin episodi. Siinä Georgios Voittaja pelastaa Selemin kuninkaan tyttären lohikäärmeelle uhrattavaksi joutumiselta. Uroteko saa koko kaupungin kääntymään kristinuskoon.
Georgios Voittajan nimikkokirkot
Eri puolilla maailmaa on rakennettu lukemattomia ortodoksisia kirkkoja taivaallisen suojelijan, Georgios Voittajan, kunniaksi. Georgiassa, jonka toinen suojeluspyhä Georgios Voittaja on, kirkkoja on satoja. Suomessa on ainakin yksi, Siilinjärvellä sijaitseva Suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkko.
Nimikkopyhä ja muistopäivät
Pyhä Yrjö on myös Georgian, Kanadan, Latvian, Konstantinopolin, Genovan, Saksan, Kreikan, Maltan, Etiopian, Serbian, Montenegron, Palestiinan ja Venetsian suojeluspyhimys. Myös partioliike kunnioittaa häntä suojeluspyhimyksenään. Suomessa partiolaiset käyttävät hänestä nimitystä Pyhä Yrjänä.
Pyhän Yrjön muistopäivä on vanhastaan 23. huhtikuuta sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Sitä vietetään kansainvälisenä juhlapäivänä myös partioliikkeen piirissä, joka pitää häntä suojeluspyhimyksenään. Sama päivä on myös esimerkiksi Suomessa Yrjön ja muiden saman nimen muunnelmien nimipäivä. Vuonna 1969 muistopäivä poistettiin katolisen kirkon pyhimyskalenterista, mikä ei tarkoita pyhimyksen aseman poistamista.
AK-47
Tuotanto
thumb|250px|Palestiinalaississi puhdistaa AK-47:ää Jordanian aavikolla vuonna 1969.
AK-47 on maailman yleisin ampuma-ase. Sitä, ja sen valmistusluvattomia kopioita, on eri versioina valmistettu Neuvostoliitossa ja Venäjällä, Kiinassa sekä useissa muissa maissa yhteensä arviolta 100 miljoonaa kappaletta. Kalašnikov-sarjan nykyinen virallinen valmistaja on Ižmaš Iževskissä.
Kalašnikovin perusrakenteeseen perustuu myös RPK-pikakivääri. Suomen puolustusvoimien käyttämät RK 62, RK 95 TP, RK 72, RK 56 TP ja RK 54 on myös kehitetty AK-47:n pohjalta.
AK-47 symbolina
Mosambikin lipussa on AK-47 symboloimassa maan itsenäisyyden alkuajan sotaisuutta, tosin viime aikoina on keskusteltu siitä, pitäisikö AK-47 poistaa lipusta, kun rauha on nyt palannut. AK-47 ei ole kuitenkaan ainoa kansallislipussa kuvattu nykyaikaiseksi määriteltävä ase, sillä Guatemalan lipussa on kuvattuna ristikkäin olevat kiväärit.
Käsitettä ”AK-47” käyttävät niin tavalliset ihmiset kuin uutistoimistotkin virheellisesti yleisenä synonyyminä rynnäkkökiväärille.
Pyhä Yrjö
Muistopäivän kansanomainen vietto
Karjalassa Jyrin päivä (ennen toukokuun alussa, nyt 23. huhtikuuta) oli karjan uloslaskemisen päivä. Jyrinä juhlittiin nykyisen juhannuksen malliin ja muokattiin suopeaa maaperää uudelle kasvulle ja lisääntymiselle. Jyrin päivän aamuna lapsille laitettiin lehmänkello kaulaan ja juoksutettiin navetan eli läävän ympäri.
Inkerissä Jyrin eli Jyrkin päivä oli myös paimenten ja akkain päivä. Eritoten karjanhoitoon keskittyneiden naisten näkökulmasta Jyrin päivänä vietettiin kesän ensimmäistä päivää koska päävastuu karjanhoidosta siirtyi naisilta paimenille. Jyrin päivästä kasvoikin Inkerissä nimenomaan naisten juhlapäivä, johon muut miehet kuin paimenet eivät saaneet osallistua. Kertomatiedon mukaan Jyrin päivänä "Jollekin tietylle naiselle viedään naista kohden ohraa kappa, ja hän keittää yhteisoluen. Sen luokse, joka ottaa oluen keittääkseen, kokoontuvat kylän naidut naiset. Neljä pöytää on täynnä ruokaa: voita, lihaa, kananmunia, kaloja. Kun paimenet tulevat illalla kotiin, heidät kutsutaan myös mukaan. Kaukalossa tai kätkyessä kuljetetaan yhtä vanhaa naista, vedetään nuoralla läpi kylän. Miehet juoksevat karkuun nähdessään naisjoukon kulkevan. Kylänväki nauraa räkättää. Jollakin on havunoksa lippuna, jollakin sarvet päässä, jollakin lankakerä päänä ja keppi kaulana: se on kurki."
Suomessa on kansanomaisesti eletty karhunvuoden rytmissä. Syysmattina karhu oli muhkeimmillaan, Heikinpäivänä se käänsi kylkeä ja Jyrinpäivänä heräsi.
Vedenalaishyökkäys Aleksandriaan
Vedenalaishyökkäys Aleksandriaan joulukuussa 1941 oli toisen maailmansodan ensimmäinen pienoissukellusvenehyökkäys. Hyökkäyksessä italialaiset Maiale-sukellustorpedot upottivat ja vahingoittivat useita brittiläisiä aluksia Aleksandrian satamassa Egyptissä.
Hyökkäyksen kulku
pienoiskuva|Maiale esillä [[Taorminassa vuonna 2006.]] pienoiskuva|HMS Queen Elizabeth sukellusveneverkkojen ympäröimänä Aleksandrian satamassa. Kolme italialaista kahden miehen Maiale-pienoissukellusvenettä kuljetettiin Aleksandrian lähistölle pienoisalusten emälaivaksi muutetussa Scirè-sukellusveneessä, jonka päällikkö oli luutnantti, ruhtinas Junio Valerio Borghese. Pienoissukellusveneet onnistuivat tunkeutumaan Aleksandrian satamaan sukellusveneverkon ollessa auki. HMS Valiantiin hyökkäsivät yliluutnantti Luigi Durand de la Penne ja kersantti Emilio Bianchi, HMS Queen Elizabethiin yliluutnantti Antonio Marcelliga ja kersantti Spartaco Schergati, ja laivaston säiliölaiva HMS Sagonaan yliluutnantti Vincenzo Martellotta sekä kersantti Mario Marino. Sukeltajat kiinnittivät räjähdyspanokset brittiläisten laivojen pohjiin. Säiliöalus katkesi kahtia ja taistelulaivojen kattilahuoneet tuhoutuivat. Säiliölaivan vieressä ankkurissa ollut hävittäjä sai lieviä vaurioita.
Ihmishenkiä ei menetetty, koska de la Penne varoitti brittejä viisi minuuttia ennen ensimmäistä räjähdystä, ja miehistöt ehdittiin määrätä kannelle. Myöskään säiliölaivan miehistä ei kuollut kukaan, koska panos oli sijoitettu aluksen painopisteeseen, jossa ei ollut muuta kuin säiliötiloja. Iskun tarkoitus oli levittää öljylasti satamaan ja aiheuttaa sen jälkeen palopommeilla suurtulipalo. Lasti oli kuitenkin huonosti syttyvää raakaöljyä, ja väärin suunnitellut, liian heikkotehoiset pommit jäivät suutareiksi tai sammuivat. Lastista aiheutui kuitenkin mittava öljyvahinko.
De la Penne ja Bianchi joutuivat hyökkäyksen aikana vaikeuksiin. Bianchin hengityslaite meni epäkuntoon ja hän pääsi juuri ja juuri pinnalle ennen tajunnan menoa. de la Penne ei saanut yksinään kiinnitettyä panosta taistelulaivan köliin ja joutui jättämään räjähteen meren pohjalle kohdealuksen alle. Työ vei tunnin. Koska vettä pohjan ja aluksen välissä oli vain noin puolitoista metriä, hän arveli räjähdyksen olevan riittävän voimakas. Hänen voimansa olivat kuitenkin niin lopussa että hänen oli pakko nousta pintaan. de la Penne löysi tajuttoman Bianchin, mutta miehet havaittiin ja vangittiin. Sukellusveneiden akkujen teho ei riittänyt paluumatkaan, joten sukeltajien oli määrä upottaa aluksensa ja varusteensa, uida maihin ja varastaa kalastusvene kotimatkaa varten. Kaikki neljä jäivät kiinni yrittäessään varastaa kalastusveneen. Sotavangit vapautettiin kesällä 1943 Italian irtauduttua sodasta.
Hyökkäyksen seuraukset
Taistelulaivat olivat modernisoituja Queen Elizabeth -luokan aluksia. Räjähdysvauriot keskittyivät suppealle alueelle pohjaa ja osin kattilahuoneisiin. Pohjalevytyksiin repesi noin 12 metriä halkaisijaltaan olleet aukot. HMS Valiant jäi osittain kellumaan, koska laipiot pitivät. Alukset olivat kuitenkin liikuntakyvyttömiä. Alusten kunto ei paljastunut ulkopuolisille, sillä matalan veden ja kovan pohjan vuoksi ne olivat vajonneet vain hiukan. Hämätäkseen tarkkailijoita britit järjestivät molemmilla aluksilla lipunnostoja ja muita juhlatilaisuuksia aivan kuin ne olisivat olleet täydessä taisteluvalmiudessa.
Aleksandrian iskun myötä britit menettivät viimeiset kaksi Välimeren laivaston taistelulaivaansa yli vuodeksi. taistelulaiva HMS Warspite oli joutunut pahojen vaurioiden vuoksi telakalle jo kesäkuussa 1941. Lisäksi saksalainen sukellusvene U-331 komentajanaan kapteeniluutnantti, vapaaherra Hans-Dietrich von Tiesenhausen oli 25. marraskuuta 1941 tuhonnut torpedoillaan Egyptin rannikolla taistelulaiva HMS Barhamin. Tämän johdosta Akselivalloilla oli ehdoton taktinen ylivoima Välimerellä. Benito Mussolini ei kuitenkaan uskonut hyökkäyksen onnistuneen. Seurauksena oli, että Italian liittoutuneita voimakkaampi laivasto pysyi satamissaan, joihin se hiukan myöhemmin tuhottiin, tai otettiin sotasaaliiksi.
De la Penne palkittiin teostaan Italian korkeimmalla kunniamerkillä, Kultaisella mitalilla jouluna 1945. Mitalin myönsi Italian kruununprinssi Umberto, mutta poikkeuksellisesti sen kiinnitti hänen rintaansa HMS Valiantin entinen päällikkö, amiraaliksi kohonnut Sir Charles Morgan kiitokseksi varoituksesta, joka pelasti molempien taistelulaivojen yhteensä 3 400 miehen hengen. Kersantti Bianchi sai astetta alemman Hopeisen mitalin. Muut neljä hyökkääjää olivat saaneet samat mitalit jo kotiin palattuaan kruununprinssin kädestä.
Viimeinen kaksikko (erityisesti de la Penne) oli tehnyt niin runsaasti pakoyrityksiä, että lopulta heidät oli viety sotavankeuteen Intiaan asti, mikä viivästytti heidän kotiinpaluutaan. Kaksikko suostui auttamaan brittejä Italian vaihdettua puolta. He upottivat panoksillaan laitureihin kolme laivaa, jotka saksalaiset aikoivat upottaa La Spezian sataman suulle tukkimaan väylän. Sukeltajille ei uskallettu myöntää brittiläisiä kunniamerkkejä heidän perheisiinsä kohdistuvan koston pelossa. Asia korjattiin italialaisilla kunniamerkeillä sodan loputtua.
Doryichthys
Doryichthys on merineulojen heimoon kuuluva putkisuukalojen suku. Johann Jakob Kaup kuvasi suvun vuonna 1853.
The Spirit of Ukko
The Spirit of Ukko on Kiukaan esikoisalbumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2005.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mikko Salovaara, ellei toisin mainittu.
Nicolas Fouquet
Nuoruus
Nicolas Fouquet oli Pariisin parlamentin ja kardinaali Richelieun neuvonantajan ja Compagnie des îles d’Amerique -yhtiön osakkaan François Fouquet’n poika. Perhe oli saanut perusvarallisuutensa verkakaupalla ennen sen jäsenten hakeutumista tuomioistuimen virkoihin. Myöhemmin Fouquet’n klaani uskotteli perheen olevan aatelinen, mutta tästä asiasta ei ole olemassa minkäänlaista näyttöä. Suvun vaakunassa on pystyasennossa oleva hopeinen orava punaisella alustalla ja vaakunan vaalilause on «Quo non ascendet ?» (suom. Mihin hän ei ylettäisi?). Tosiasiassa «foucquet» tarkoittaa eräässä läntisellä Angevin-seudulla puhutussa murteessa oravaa.
Fouquet'n perhettä pidetään eräänä vastareformaation malliperheenä ja he kokivat hyvin läheisiksi François de Sales'n ja Jeanne de Chantalin ajatukset. Avioparin kahdestatoista aikuisikään eläneestä lapsesta kuusi tytärtä ryhtyivät nunniksi, kaikki kuusi poikaa vihittiin munkiksi ja kaksi heistä saavutti piispan aseman.
Kahdentoista ikäisestä lähtien Nicolas Fouquet opiskeli Pariisissa sijaitsevassa jesuiittojen koulussa, Collège de Clermontissa, joka nykyisin tunnetaan Lycée Louis le Grandina. Samanaikaisesti hän auttoi äitiään Marie de Maupéouta köyhille tarkoitettujen lääkkeiden valmistuksessa. Hänen mielenkiintonsa kemiaan ja farmakologiaan säilyi koko elämän ajan. Tammikuussa 1631 hänet vihittiin munkiksi. Hänet nimitettiin Saint-Martin Toursilaiselle nimetyn apottiluostarin varainhoitajaksi ja hän sai vastuulleen Saint-Julien de Coüyn luostarista kertyvät tulot. Hän suoritti myös oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon ja kirjoittautui harjoittamaan asianajajan ammattia.
Tuomarina
Nuori Nicolas sai tehtäväksi kardinaalilta inventoida Vicin veronkantoviraston asiapaperit, jossa säilytettiin kaikkia Metzin arkkipiispan maallisten tulojen tositteita. Tehtävänä oli myös selvittää, josko Lothringenin herttua Kaarle IV olisi käyttänyt hyväkseen kuninkaalle varattuja oikeuksia. Tämä oli melkeinpä luonnollista, koska kyseessä oli hiljan emämaahan liitetty alue, joka kaiken lisäksi oli vielä valtion ympäröimä. Tätä casus belli tilannetta käytettiin yleisesti hyväksi tällaisissa tilanteissa. Näin siis ranskalaisten sotilasjoukkojen läsnäolo yritettiin käyttää hyväksi valloitetulla alueella ja sen valtiontaloudessa. Nuoren Nicolas Fouquet’n puututtua asiaan suurella innolla, asiat saivat kuitenkin uuden käänteen.
Vuonna 1635 François Fouquet osti pojalleen kunniaviran, joka edellytti myös erivapautta nuoren iän vuoksi. Vuonna 1638 Nicholas erosi Metzin tuomioistuimen virasta ja osallistui Ranskan itsevaltiaan määräämään neuvoston jäsenyyteen Nancyssa. Hän hoiti virkaansa ja vietti vapaa-aikaan suurellisesti tyylillä, hän kävi teatterissa sekä osallistui tanssiaisiin ja juhliin. Samana vuonna 1635 isä luovutti Nicolas'lle osuutensa Compagnie des îles d’Amériquesta eli Antillien saarten vuokraus- ja hallintayhtiöstä.
Isä François Fouquet halusi naittaa poikansa, ja Nicolas kohdisti katseensa Marie Fourché'hen. Avioliittosopimus allekirjoitettiin 10. tammikuuta ￼￼1640￼￼, Nicolas'n isä kuoli 22. huhtikuuta samana vuonna. Avioliiton sanottiin olleen hyvin varakas, sillä aviovaimo Marie oli Mathieu Fourchén ja aatelisen Guyonne Bourriaun (Dame de Quéhillac), ainoa perillinen. Hän toi yhteiseen talouteen mukanaan 160 000 livreä rahana ja vuokratuloina, eritoten Quéhillac'n alueen maista Loiren laaksossa luoteis-Ranskassa.
Nicolas omisti vanhempiensa lahjoittaman viran, joka arvioitiin noin 150 000 livren arvoiseksi sekä lisäksi noin 20 000 livren pääoman. Kumpaisellakin aviopuolisolla oli erittäin vahvat sukulaissiteet Bretagneen. Marien isä oli Bretagnen parlamentin neuvos. Nicolas oli sukulaissuhteessa Chalainin sukuun, ja isällä oli yhteistyötä Atlantilla käytävän kaupan yhtiömiehiin.
Fouquet hankki 1. helmikuuta 1641 omistukseensa Vaux’n varakreivikunnan, joka sijaitsee Brien maakunnassa. Elokuussa samana vuonna vaimo synnytti Marie-tyttären, mutta kuoli synnytykseen. Vuonna 1642 tapahtunut kardinaali Richelieun kuolema särki Fouquet’n perheen unelmat. Kuitenkin valtakuntaa johti edelleenkin kuningas Ludvig XIII ja tämän jälkeen sijaishallitsijana Anna Itävaltalainen.
Vuonna 1644 Fouquet sai nimityksen - sijaishallitsijan henkilökohtaisella päätöksellä - Grenoblen kaupunkiin Dauphinén alueen oikeus-, poliittis- ja talousasioista intendentiksi. Tässä tehtävässä hän teki kuitenkin virheen poistuessaan viranhoidosta ilman lupaa. Hän näet osallistui veljensä François'n piispanvihkimykseen Agdessa. Paluumatkalla hän sai kuitenkin tiedon veronmaksulakosta ja muistakin virka-alueellaan tapahtuneista levottomuuksista. Hän osoitti kuitenkin harkintaa, kylmähermoisuutta ja itsehillintää sekä sai kansan kapinoinnin ja napinan loppumaan.
Vuonna 1647 Fouquet sai nimityksen Picardiessa olevan armeijan intendentiksi. Tämä nimitys tapahtui kolmikymmenvuotisen sodan viimeisessä vaiheessa.
Fronde kapinan aika
Vuonna 1648 hän sai nimityksen Pariisin verohallinnon johtajaksi. Fronde kapina antoi odottamattoman suuren merkityksen tälle tehtävälle. Hän asettui jo heti kapinan alussa kuningattaren ja kardinaali Mazarinin rinnalle, ja näin hän sai osakseen kuningattaren pysyvän suosion. Kapinoitsijoiden pidätyksen jälkeen Fouquet lähetti kuningattarelle kirjeen, jossa neuvoi tätä neuvottelemaan ja siten hajottamaan kapinallisten rivejä. Tämän asenteen hän säilytti koko pitkän kapinan ajan. Pariisin piirityksen aikana hän huolehti erityisesti elintarvikehuollosta.
Marraskuussa 1650 hän otti erään ratkaisevista askelistaan, sillä hän osti 450 000 livren hinnalla Pariisin parlamentin yleisen syyttäjän viran. Näin hän tuli osaksi valtakunnan tuomareiden eliittiä. Tätä statustaan hän vahvisti avioitumalla uudelleen 5. helmikuuta 1651. Uusi rouva Fouquet oli aateloidun kauppiasperheen tytär Marie-Madeleine de Castille-Villemareuil. Vaimo oli vasta 15-vuotias, kun Fouquet itse oli 36 vuoden ikäinen. Nuorikon myötäjäiset olivat huomattavasti vaatimattomammat kuin edellisen puolison, mutta hänen suunnaton suhdeverkostonsa korvasi tämän puutteen.
Asetuksella 31. heinäkuuta siirrettiin parlamentin toiminta Pontoiseen, joka sijaitsee 30 kilometriä Pariisista luoteeseen. Fouquet valvoi operaatiota ihmisjoukkojen pilkkahuutojen saattelemana. Hänelle tuli oma revanssinsa Fronde kapinan päätyttyä. Hallitsijan läsnä ollessa 22. lokakuuta 1652 pidetty Pariisin parlamentin istunto (lit de justice) oli tällainen tilaisuus. Luettuaan ensin yleisen armahdusaktin, hän piti kuuluisan puheensa, jossa hän painotti hallitsijan suurta lempeyttä ja arvosteli kiivaasti Pariisiin jääneitä kapinoivia kollegoitaan.
Oterma
thumb|250px|Oterman peltoaukeaa Holapansaareen päin.
Oterma on kylä Vaalan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Oulujärven pohjoispuolella Paatinjärven ja Otermanjärven alueella Vaalan ja Puolangan välisen seututien 800 varrella, noin 20 kilometriä koilliseen Vaalan keskustaajamasta.
Otermajärven etelärannalla Vehka- ja Säynäjälahden rannalla sijaitsee Lapinsalmen alue, josta johtaa pengertie Lapinniemeen Lapinsalmen, järven kapeimman kohdan poikki. Järven luoteisosassa on Kaihlalahden alue. Suurin osa asutuksesta sijaitsee järven pohjoisrannalla Koukkarinlahden–Talliniemen alueella vanhan koulun läheisyydessä. Myös Paatinjärven rantojen asutus kuuluu Oterman kylään.
Alue on vanhaa saamelaisten asuinaluetta. Lapinsalmen järvikapeikon kohdalta voi vieläkin löytää jäänteitä saamelaisten rakentamasta kalapadosta. Saamelaisten asutus tulee ilmi myös paikannimistä kuten Saamasten lahti (nykykartoissa Saunasten lahti), Lapinsalmi ja Kotasuo.
Luoteis-Pirkanmaan seutukunta
Luoteis-Pirkanmaan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 061.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2021 tilanteen mukainen.
Adrian Webster
Adrian Webster (s. 11. lokakuuta 1980 Hastings, Uusi-Seelanti ) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Blyth Spartansia. Websterin pelipaikka on keskikentällä, ja hän on 175 senttimetriä pitkä. Aiemmin hän on edustanut muun muassa seuroja Charlton Athletic, Colchester United, Darlington, Perth Glory, Myllykosken Pallo -47 ja Kuopion Palloseura.
Webster piipahti Veikkausliigassa kaudella 2008. Hän aloitti kautensa Myllykosken Pallo -47:n riveissä, ja pelasi 10 ottelua ilman maaleja. Elokuun 2008 lopussa Webster siirtyi Kuopion Palloseuraan. Sopimus kattoi loppukauden ja siihen kuului myös optio seuraavasta kaudesta. KuPSissa Webster pelasi 8 peliä ja auttoi seuraa säilymään Veikkausliigassa. Kaudeksi 2009 Webster palasi kuitenkin Englantiin Blyth Spartansiin.
Webster syntyi Uudessa-Seelannissa, mutta hän muutti jo hyvin nuorena vanhempiensa mukana Australiaan. Teini-ikäisenä hän siirtyi jalkapallon perässä Englantiin. Webster on pelannut muutamia otteluita Uuden-Seelannin maajoukkueessa.
Veiksel-jääkausi
Veiksel-jääkausi oli viimeisin Pohjois-Euroopan jääkausi. Silloin mannerjäätikkö laajeni Skandinavian tuntureilta jopa Keski-Eurooppaan asti. Muun muassa Suomi peittyi eräässä vaiheessa kokonaan jäähän.
Veiksel on viimeinen osa pleistoseenikauden jääkausiaikaa, joka alkoi 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Veiksel-jääkausi oli noin 116 000–11 500 vuotta sitten, ja se päätti pleistoseeniajan Euroopassa. Suomessa viime jääkausi oli noin 115 000 – 10 000 vuotta sitten.
Ilmasto viileni alussa jääkaudeksi verraten hitaasti, 10 astetta 5 000 vuodessa, ja lämpötila laski 0–40 °C alueesta riippuen. Pohjois-Euroopan mannerjäätikkö syntyi ensin Skandien vuoristoon mutta levisi sieltä vähitellen laajalle alueelle itään ja etelään. Ensimmäisen jäätiköitymisen alussa koettiin muutama sata vuotta kestävä kuiva, kylmä ja tuulinen kausi. Klingen seuduilla yhtenäinen metsä korvautui avoimella mäntymetsällä, ja varsinkin talvilämpötila laski huomattavasti.
Jäätiköitä ilmestyi myös Englantiin, Novaja Zemljalle ja Uralille sekä moniin muihin paikkoihin. Eri alueiden jäätiköt olivat laajimmillaan hieman eri aikoina, ja jäätikön koko vaihteli huomattavasti sulaen välillä lähes kokonaan ja laajentuen uudestaan. Niinpä Suomestakin on löydetty jääkautisten mammuttien luita. Kun jäätikkö oli laajana, ilmasto kuivui ja monilla jäättömillä alueilla oli laajoja aroja. Kun jäätikkö oli pieni, oli metsiä. Viimeisellä jääkaudella kivikauden metsästäjien myöhäispaleoliittinen kulttuuri kehittyi huippuunsa. Viimeisin jäätiköityminen tuhosi lähes kaikki merkit sitä edeltäneen lämpimän kauden kasvillisuudesta, eläimistöstä ja mahdollisesta ihmisen oleskelusta Suomessa. Jäljelle jäi ainoastaan joitakin luolia ja painumia.
Viidennen liittokunnan sota
pienoiskuva|[[Napoleon I|Napoleon Wagramin taistelussa Horace Vernet’n maalauksessa.]] Viidennen liittokunnan sota oli Ranskan sota viidettä liittokuntaa vastaan vuonna 1809. Viidenteen liittokuntaan kuuluivat Britannia ja Itävalta. Samaan aikaan Venäjä kävi Ruotsia vastaan Suomen sotaa, eikä Venäjä tukenut liittokuntaa tässä sodassa. Baijeri soti Ranskan puolella.
Veiksel-jääkausi
Muilla alueilla vastaavaa jääkautta sanotaan muun muassa Würm-, Wisconsin ja Valdai-kaudeksi. Veiksel-jääkauden päättyessä hävisivät monet jääkauden ajan suuret eläimet suuressa pleistoseenin lopun joukkotuhossa , joka lienee kestänyt tuhansia vuosia.
Viidennen liittokunnan sota
Liittokunta ja mannermaasulkemus
Britannian pääministeri William Pitt pyrki ensin pitämään maansa erossa vuonna 1789 alkaneen Ranskan suuren vallankumouksen 1789 tapahtumista, mutta kun Ranskan sotilaallinen valta kasvoi, hän pyrki synnyttämään sotilasliittoja Ranskaa vastaan. Liittoja rakennettiin siten, että Britannia antoi apurahoja eli rahoitti muidenkin maiden sotaretkiä. Napoleon pystyi voittamaan monet liittokuntalaiset, muttei Britanniaa.
Veiksel-jääkausi
Tämän jääkauden päättyessä maatalous syntyi Lähi-idässä.
Vaiheet
thumb|Viime jääkauden lämpötilaa kuvaava happi-isotooppipitoisuuskäyrä Grönlannissa: punainen ja Antarktiksella kahdesta kohtaa: musta ja sininen.