cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Risto Dufva
Päävalmentajana
Syksyllä 1998 Dufvan kiertely päättyi hetkeksi. Hän löysi kodin ja työn Mikkelistä. Dufva alkoi valmentaa alemmilla sarjatasoilla Mikkelin Jukureita. Dufvalla oli sikäli hyvä tilanne, että hänet oli irtisanottu kesken sopimuskauden Kärpistä, joten Kärppien oli maksettava hänelle palkkaa. Ilman tätä Dufva tuskin olisi tarttunut kakkosdivisioonatasolla pelaavan joukkueen tarjoukseen. Dufva oli tekemässä Jukureista Mestiksen dynastiaa, alkuun nostamalla Jukurit Mestikseen. Jukurit voitti Mestiksen kolme ensimmäistä mestaruutta peräkkäin. Jukurit voitti vuonna 2006 ja 2013 ja pääsi karsimaan liigapaikasta Ilveksen kanssa vuonna 2013, mutta häivisi ottelusarjan 4–1.
Paluu Jyväskylään ja mestaruus
Dufva piti välivuoden kaudella 2006–2007 ja keskittyi apuvalmentajan tehtäviin A-maajoukkueessa. Huhtikuussa 2007 JYPin omistaja Jukka Seppänen palkkasi Dufvan JYPin päävalmentajaksi ja muutosvalmentajaksi, jonka tehtäväksi tuli tehdä "säröä luutuneeseen seuratyöhön". Sopimuksen oli tarkoitus kestää vuoteen 2014. Hän aloitti heti keväällä 2007 uudenlaisen organisaation rakentamisen. Mestiksessä Jukureiden kanssa pitkäjänteistä työtä tehnyt ja jyväskyläläisille hyvin tuttu Dufva valittiin rakentamaan Jyväskylään samanlaista menestystarinaa. Kausi 2007–2008 tuotti jo viidennen sijan ja nousun takaisin liigan eliittiin, mutta kausi 2008–2009 tuotti JYPille ja Dufvalle ensimmäisen Suomen mestaruuden. Kolmas kausi 2009–2010 päättyi JYPin pronssimitalijuhliin.
Jyväskylään palattuaan Dufva sanoi, että hänellä on vain yksi "heikkous": "Olen tottunut voittamaan." JYP nousi Dufvan aikana valtakunnan eliittiin. JYP voitti runkosarjan kolmannen kerran peräkkäin keväällä 2011.
Siirtyminen Tapparaan
JYP ja Dufva purkivat sopimuksen syyskuussa 2011. Syynä olivat ristiriidat, joiden vuoksi joukkueenjohtaja Ari-Pekka Siekkinen siirtyi keväällä 2011 KalPaan. Yleisölle ero oli yllätys, mutta ei seurajohdolle ja Dufvalle, kun luottamus oli kadonnut molemmin puolin. Jo keväällä 2009 Dufva oli tuntenut itsensä ulkopuoliseksi, mutta lopullisesti tilanne kiristyi, kun joukkue jäi neljänneksi. Joukkueelle tärkeä tähti Jarkko Immonen lähti vuonna 2009 kesken sopimuksensa Venäjälle KHL-liigaan.
Keväällä 2012 Risto Dufvan valmentama Tampereen Tappara jäi pudotuspelien ulkopuolelle; siihen asti hänen joukkueensa olivat SM-liigassa aina yltäneet pudotuspeleihin.
Maajoukkuetehtävät
Risto Dufvalla on kokemusta monista maajoukkuetehtävistä. Hän on vuosina 1995–2005 ollut Suomen jääkiekkoliiton tehtävissä eri juniorimaajoukkueiden valmennuksessa. Vuodesta 2005 Dufva toimi A-maajoukkueen apuvalmentajana kevääseen 2010 asti. Keväällä 2010 Dufva ilmoitti aikapulaan vedoten jäävänsä sivuun maajoukkueen tehtävistä.
Yksityiselämä
Dufvan perheeseen kuuluu vaimo ja kolme lasta.
Dufva asuu perheineen Mikkelissä. Hän on kokoomuksen listalta Mikkelin kaupunginvaltuutettu mutta ei puolueen jäsen. Ammatiltaan Dufva on lihanleikkaaja. Hänet tunnetaan myös ravien ja kirjallisuuden ystävänä.
Vaasan ammattikorkeakoulu
thumb|Vaasan ammattikorkeakoulu Vaasan ammattikorkeakoulu (lyh. VAMK, ) on osakeyhtiömuotoinen ja kansainvälinen ammattikorkeakoulu Vaasan Palosaarella Pohjanmaan maakunnassa. VAMK kouluttaa tradenomeja, insinöörejä, sairaan­hoitajia, terveyden­hoitajia ja sosionomeja suomen ja englannin kielellä. Opetushallinnon tilastopalvelun mukaan vuonna 2020 Vaasan ammattikorkeakoulussa oli yhteensä 3 255 opiskelijaa. Oppilaitoksen rehtori on Kati Komulainen.
Koulutus
VAMK tarjoaa opetusta liiketalouden, sosiaali- ja terveysalan ja tekniikan aloilla 19 koulutusohjelmassa, joista neljä on englanninkielisiä. Koulutus painottaa energiatehokasta tekniikkaa, vientiteollisuuden liiketoimintaosaamista ja moderneja sosiaali- ja terveyspalveluja. Koulu toteuttaa myös ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavia koulutusohjelmia.
Seitsemässä tutkintoon johtavassa monimuotokoulutusohjelmassa on noin 600 opiskelijaa.
VAMKilla on oma avoin ammattikorkeakoulunsa, jonka tavoite on antaa opiskelijoille mahdollisuus joko ammatillisen osaamisen täydentämiseen tai tutkintotavoitteiseen opiskeluun. Ammatilliset erikoistumisopinnot on suunnattu työelämässä olevien ammatillisen osaamisen täydentämiseksi. Lisäksi VAMK järjestää täydennyskoulutusta yrityksille ja yhteisöille koulun kaikilla toimialoilla.
Kansainvälisyys
VAMKissa on vuosittain noin 300 ulkomaalaista tutkintoon tähtäävää opiskelijaa sekä 80 vaihto-opiskelijaa. Ulkomaille opiskelijavaihtoon tai työharjoitteluun lähtee vuosittain noin 150 ammattikorkeakoulun omaa opiskelijaa.
Alueellinen toiminta
VAMK tekee yhteistyötä alueen työnantajien kanssa muun muassa hanketoiminnassa, koulutusohjelmien kehittämisessä sekä harjoittelupaikkojen ja opinnäytetyöaiheiden kartoittamisessa.
Opiskelijatoiminta
Opiskelijaelämää ja opiskelijoiden edunvalvontaa tukee opiskelija­kunta VAMOK.
Birminghamin kansainvälinen lentoasema (Englanti)
Birmighamin kansainvälinen lentoasema sijaitsee 10,2 kilometriä Birminghamista kaakkoon päin Solihullin kaupungissa, Länsi-Midlandsissa, Englannissa.
Birminghamin kansainvälinen lentoasema on Yhdistyneen kuningaskunnan viidenneksi vilkkain lentoasema. Nykyään Birminghamista lennetään monia Britannian sisäisiä lentoja ja lisäksi Eurooppaan, Intiaan, Lähi-itään ja Pohjois-Amerikkaan.
Nikólaos Skoufás (kunta)
Nikólaos Skoufás ( eli Δήμος Νικολάου Σκουφά, Dímos Nikoláou Skoufá) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Ártan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kunnan pinta-ala on 225,9 neliökilometriä ja väkiluku 12 753 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Péta.
Nikólaos Skoufáksen kunta sijaitsee Epeiroksen eteläosassa Amvrakikóslahden rannalla. Kunta syntyi, kun Árachthos, Komméno, Kompotí ja Péta yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty Filikí Etaireían perustajiin kuuluneen Kreikan vapaustaistelun sankarin Nikólaos Skoufáksen mukaan.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Nikólaos Skoufáksen kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Mario Mendoza Peralta
Mario Mendoza Peralta (s. 13. kesäkuuta 1950 San Carlos, Pangasinan) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. maaliskuuta 1975 ja nimitettiin Alaminosin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 14. tammikuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ricardo Jamin Vidal, jota avustivat Oscar V. Cruz ja Jesus Aputen Cabrera.
Mendoza Peraltasta tuli 1. heinäkuuta 2007 Alaminosin piispa.
Aventinus
thumb|200px|Rooman seitsemän kukkulaa thumb|200px|Santa Sabina-kirkko
Aventinus on yksi  Rooman seitsemästä kukkulasta. Se sijaitsee Tiber-joen rannassa Circus Maximuksen eteläpuolella. Kukkula voidaan jakaa kahteen osaan: varsinaiseen Aventinukseen Tiberin rannassa sekä pikku-Aventinukseen (ital. Piccolo Aventino).
Rooman tasavallan (509 - n. 27 eaa.) aikana kukkula oli erityisesti plebeijien asuinaluetta vastakohtana patriisien asuttamalle Palatium-kukkulalle. Tästä syystä se oli myös tribuuni Gaius Gracchuksen viimeinen puolustusasema 121 eaa. Keisariajalla (n. 27 eaa. eteenpäin) alueen arvostus nousi ja siellä asui paljon myös senaattorisäätyisiä henkilöitä, muiden muassa Trajanus ja Hadrianus ennen keisariksi julistamistaan. Kukkulalla oli myös useita kylpylöitä ja paljon myös kaupallista toimintaa, sillä se oli lähellä Tiberin rannassa toiminutta satamaa. Myös monet vierasperäiset kultit löysivät täältä paikkansa: varhaisella ajalla kukkulalle pystytettiin pyhäköt muiden muassa vejiläiselle Juno Reginalle ja volsiniilaiselle Vertumnukselle, keisariajalla puolestaan muiden muassa Juppiter Dolichenukselle, Isikselle ja Mithralle. Alarikin hyökkäyksessä vuonna 410 jaa. kukkulan asutus tuhoutui täysin.
Nykyään kukkula on asuinaluetta, jonka nähtävyyksiä ovat alueen kirkot, kuten myöhäisantiikkista alkuperää oleva Santa Sabina ja pikku-Aventinuksella sijaitseva Santa Balbina sekä Maltan ritarikunnan päämajan portin avaimenreiästä avautuva näkymä Pietarinkirkon kupolille.
Judith Nelson
Judith Anne Nelson (o.s. Manes; 10. syyskuuta 1939 Chicago, Illinois – 28. toukokuuta 2012 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hän erikoistui vanhaan musiikkiin.
Nelson opiskeli Minnesotassa, kunnes muutti vuonna 1962 Berkeleyhyn englannin luennoitsijana työskennelleen miehensä kanssa. 1970-luvun alussa hän pääsi stipendillä Eurooppaan, jossa aloitti yhteistyön Concerto Vocalen ja Academy of Ancient Musicin kanssa. Hän teki yhteistyötä myös The Consort of Musicken kanssa ja esiintyi Emma Kirkbyn kanssa. Nelsonin ohjelmistoon kuului muiden muassa Claudio Monteverdin, Charpentierin, Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Henry Purcellin, Antonio Vivaldin, François Couperinin ja Joseph Haydnin teoksia.
Rahel Kopp
Rahel Kopp (s. 18. maaliskuuta 1994) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Flumserbergiä.
Nuorten MM-kilpailuissa Hafjellissa 2015 Kopp saavutti kultaa superalppiyhdistetyssä ja pronssia supersuurpujottelussa. Alppihiihdon maailmancupissa Kopp kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kühtain pujottelussa joulukuussa 2014 sijoituttuaan 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Soldeun alppiyhdistetyssä helmikuussa 2016.
Fares Maakaroun
Maakaroun sai 18. joulukuuta 1999 nimityksen Nossa Senhora do Paraíso em São Paulon piispaksi Brasiliaan arkkipiispan henkilökohtaisella arvonimellä.
Aliryhmä
Ryhmän (G,*) alkioiden ei-tyhjä osajoukko H muodostaa aliryhmän, mikäli Aliryhmärelaatiota merkitään tavallisesti H \leq G.
Aliryhmän käsite voidaan määritellä myös yhtäpitävästi seuraavalla tavalla. Olkoon H ryhmän (G,*) alkioiden osajoukko. Tällöin joukko H on ryhmän (G,*) aliryhmä, mikäli Toisin sanoen aliryhmä on itsessään ryhmä alkuperäisen ryhmäoperaation rajoittuman suhteen. Ryhmäteoriaa käsittelevässä kirjallisuudessa käytetään molempia määritelmiä.
Joukot ja G ovat aina ryhmän G aliryhmiä. Aliryhmää kutsutaan triviaaliksi aliryhmäksi. Mikäli H \leq G ja H \not = G, niin aliryhmää H sanotan aidoksi ja merkitään H<G. \
Ominaisuuksia
Olkoon seuraavassa H \leq G, h \in H ja g \in G.
Nils Mani
Nils Mani (s. 23. toukokuuta 1992) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Schwendeniä.
Nuorten MM-kilpailuissa Roccarasossa 2012 Mani saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia syöksylaskussa. Vuotta myöhemmin La Massif’ssa hän voitti kultaa syöksylaskussa ja hopeaa supersuurpujottelussa. Alppihiihdon maailmancupissa Mani kilpaili ensimmäisen kerran Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 2012 sijoittuen 40:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Bormion syöksylaskussa joulukuussa 2012 sijoituttuaan 27:nneksi. Parhaimmillaan hän on ollut viides Wengenin alppiyhdistetyssä tammikuussa 2017.
Popniitti
Popniitti on suomalaisen laulajan Tommi Läntisen albumi, joka julkaistiin 16. huhtikuuta 2004. Se on Läntisen kuudes sooloalbumi.
Anne Helminen
Anne Helminen on suomalainen teatteripedagogi, joka on ohjannut lasten, nuorten ja aikuisten harrastajateattereita ja opettanut muun muassa Länsi-Suomen opistossa ja Tampereen yliopiston avoimessa ja kesäyliopistossa.
1980–1990-luvuilla Helminen näytteli Yle TV2:n ohjelmissa, kuten Tarkkis-sarjan opettajana 1986 ja Mummo-sarjan ensimmäisessä jaksossa lääkärinä 1987 sekä kassamyyjänä Kyllä isä osaa -sarjan yhdessä jaksossa 1994.
Volkssturm
thumb|250px|Volkssturm-miehiä [[Frankfurt (Oder)|Frankfurtissa, Oderjoen rannalla 12. helmikuuta 1945. Aseistuksena muun muassa VG 1-5 -kivääri ja MG-42-konekivääri.]] thumb|250px|Toisin kuin Hitler lupasi ennen sotaa, myös naiset kelpasivat mukaan natsi-Saksan viimeisiin taisteluihin. Volkssturmin naissotilas harjoittelee panssarinyrkin käyttöä. thumb|250px|Volkssturm-miehiä, Berliinin puolustajia keväällä 1945. Miesten varusteina on käsivarsinauha ja panssarinyrkki. thumb|250px|Eläkeläiset osallistumassa Volkssturmin harjoituksiin. Volkssturm, kirjaimellisesti kansanrynnäkkö, oli natsi-Saksan viimeisinä kuukausinaan nostama kansallinen puolisotilaallinen organisaatio, eräänlaiset kodinturvajoukot. Se oli suurimman osan henkilöstöresursseistaan loppuun kuluttaneen Saksan viimeinen hätäkeino toisen maailmansodan lopussa, vihollisen tunkeutuessa Saksaan sekä idästä että lännestä.
Volkssturmia ei tule sekoittaa Volksgrenadiereihin, jotka olivat Wehrmachtin alaisia jalkaväkidivisioonia, ja jotka oli koottu sotilaskoulutuksen saaneista mutta alun perin kenttäpalvelukseen kelpaamattomiksi katsotuista miehistä.
Taustaa
Jo marraskuussa 1943 Saksan asevoimien pääesikunta laati alustavia suunnitelmia täydennysmiesten löytämiseksi rintamalle sodan käännyttyä tappiolliseksi.
Vuoden 1944 kesällä liittoutuneet tekivät suuren läpimurron sekä idässä että lännessä. Neuvostoliiton joukot olivat kesähyökkäyksensä tuloksena edenneet Itä-Preussin rajoille ja olivat tunkeutumaisillaan idästä Saksan alueelle. Lännessä oli tehty maihinnousu Ranskaan ja syksyllä brittiläiset sekä yhdysvaltalaiset saapuivat Saksan rajalle Aachenin kohdalla. Saksaa vaivasi sekä materiaalin että miehistön osalta vakava resurssipula ja Saksan sodanjohto etsi kuumeisesti keinoja välttää edessä häämöttävä sotilaallinen tappio.
Perustaminen
Adolf Hitler antoi määräyksen Volkssturm-joukkojen muodostamisesta 18. lokakuuta 1944. Taistelijat kutsuttiin kokoon niiden joukosta, joita ei ollut aikaisemmin värvätty Wehrmachtin riveihin. Käytännössä tämä tarkoitti kaikkien jäljellä olevien 16–60-vuotiaiden miesten nostamista aseisiin.
Hitler antoi yksiköiden kokoamisen Martin Bormannin vastuulle, jonka oli määrä koota aseisiin kuusi miljoonaa sotilasta. Tätä määrää ei kuitenkaan käytännössä saavutettu. Suurin osa Volkssturmin riveistä kerättiin Hitler-Jugendista tai taisteluissa invalidisoituneista Wehrmachtin sotilaista ja miehistä, jotka oli määritelty palvelukseen kelpaamattomiksi.
Nostoväki oli jaettu neljään erilaiseen luokkaan. Ensimmäinen luokan muodostivat kaikki ne 20–60-vuotiaat miehet, jotka eivät työskennelleet ratkaisevan tärkeässä toimessa kotiseudulla. Toinen luokka koostui tärkeässä siviilitoimessa olleista miehistä samalla ikäskaalalla. Näiden kahden ryhmän välinen ero oli osittain tulkinnanvarainen.
Kolmas nostoväkiluokka käsitti ne vuosina 1925–1928 syntyneet 16–19-vuotiaat nuorukaiset, joita ei vielä oltu kutsuttu Wehrmachtiin, työpalvelujoukkoihin tai ilmavoimien tukitehtäviin. Neljännen luokan muodostivat ne aiemmin rintamapalvelukseen kelpaamattomiksi määritellyt, jotka nyt katsottiin kelpaavaksi erilaisiin vartio- ja tukitehtäviin.
Aseet ja koulutus
Joukkojen koulutus oli vähäistä, heille annettiin ainoastaan nopea asekoulutus jalkaväen perusaseisiin ja panssarinyrkkien käyttöön. Tämän jälkeen he vannoivat valan Hitlerille ja heidät lähetettiin rintamalle. Alun perin tarkoitus oli käyttää Volkssturmin sotilaita ainoastaan heidän kotialueillaan, mutta käytännössä heidät lähetettiin suoraan taisteluun tykinruoaksi. Volkssturmin sotilaiden koulutuksesta ja varustamisesta sekä huollosta oli vastuussa täydennysarmeija.
Volkssturm aseistettiin saatavilla olleella kalustolla; yleensä rintamakäyttöön sopimattomilla vanhentuneilla aseilla, sotasaaliilla tai varsinkin loppuvaiheessa aseromusta haalituista osista kootuilla kivääreillä. Jossain määrin valmistettiin myös juuri Volkssturmille tarkoitettuja hyvin yksinkertaisia automaattiaseita, muun muassa Sten-konepistoolin MP 3008 -kopiota ja 7,92 × 33 mm Kurz -kaliiperista itselataavaa VG 1-5 -kivääriä.
Volkssturmia varten tuotettiin myös materiaalipulan oloissa suunniteltua ”kansankäsikranaattia” Volkshandgranate 45, jossa oli pahvikuoren sisällä olevaa sementtiin valettua rautaromua, jonka keskellä oli räjähdyspanos. Tämä käsikranaatti oli usein yhtä vaarallinen heittäjälleen kuin viholliselle.
Sotilasarvot ja univormut
Volkssturmille ei jaettu univormuja, vaan ainoastaan musta käsivarsinauha, jossa luki ”Deutscher Volkssturm”. Kansainvälisen oikeuden mukaan joukot olivat siten sotilashenkilöitä eivätkä esimerkiksi partisaaneja. Siviilivaatteiden käyttäjien lisäksi ne, jotka käyttivät työssään univormuja pukeutuivat niihin, ja myös ensimmäisen maailmansodan aikaisia palvelusunivormuja nähtiin vanhojen veteraanien päällä. Volkssturmin sotilasarvot kertoivat yksinkertaisesti sotilaan aseman armeijan hierarkiassa.
Tammikuun 1945 ensimmäisellä viikolla toteutettiin Volksopfer 1945 -tarvikekeräys, johon siviiliväestö toi tarpeettomia vaatteita, kankaita, univormuja ja kaikenlaista muuta tarpeellista tavaraa toimitettavaksi rintamalle armeijan ja Volkssturmin käyttöön.
Toiminta
Volkssturmin yksiköt taistelivat kykyjensä mukaan ja etenkin puna-armeijaa vastaan taistelleet sotivat henkensä kaupalla, koska eivät halunneet antautua venäläisten vangiksi. Lännessä sen sijaan antautuneiden määrä oli merkittävä, koska monet tiesivät jo sodan olevan hävitty ja halusivat ennen kaikkea välttää puna-armeijan vangiksi joutumisen.
Volkssturm-yksiköt taistelivat viimeisen kerran Breslaussa 1945. Yleisesti uskotaan, että näiden yksiköiden vaikutus sodan kulkuun oli hyvin marginaalinen. Volkssturm-joukot toimivat sodan loppuvaiheissa paikoin myös keskitysleirien vartijoina.
Kirkkosaari (Taipalsaari)
Kirkkosaari on saari varsinaisella Saimaalla Pien-Saimaan vesistöalueella Taipalsaarella Etelä-Karjalassa.
Maantietoa
Kirkkosaari on 12 kilometriä pitkä, 7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 47 neliökilometriä. Se sijaitsee Pien-Saimaalla niin, että Maavesi jää sen itä- ja koillispuolelle, läntinen Pien-Saimaa sen länsi- ja eteläpuolelle ja itäinen Pien-Saimaa Saimaanharjun kaakkoispuolelle. Saari voidaan ajatella kolmiosaiseksi. Osia yhdistää toisiinsa kapeat kannakset Jauhialan kylän ympäristössä. Kirkkosaaren pääosa muodostaa kaksi kolmasosan koko saaresta. Pinnakassa sijaitsee 120 metriä leveä kannas, joka yhdistää saaren pääosan ja keskiosan toisiinsa. Siinä kohtaavat Mankanselän Syrjäpohjanlahti ja Syvälahdenselän Nikinlahti lähes toisensa. Keskiosassa sijaitsee Saimaanharju. Käkeläntaipaleessa on 100 metriä leveä kannas, joka yhdistää keskiosan saaren itäiseen osaan. Kannaksessa kohtaavat Mankanselän Hepolahti ja Ukkorannanlahti. Saaren korkeusvaihtelut ovat maltillisia. Korkeimmat mäet kohoavat yli 100 metriä mpy. eli nousevat 30–40 metriä Saimaan vedenpinnan yläpuolelle. Korkein mäki on Palomäki, jonka huippu kohoaa 113 metrin korkeuteen, sijaitsee saaren pohjoisosan keskellä maantien varressa. Pieni-Punkaharjulta on hienot näkymät Maavedelle.
Kirkkosaaren pääosa on kolmion muotoinen ja 9 kilometriä pitkä. Saarenosan Maaveden puoleinen ranta on selkeäpiirteinen lukuun ottamatta 1,6 kilometriä pitkää Hirviniemeä, joka sijaitsee Kureniemeä vastapäätä. Niemen kainaloon jää Hirvilahti. Saarenosan luoteispuolella erityispiirteenä on Laitsaarenselän työntyminen laajaksi lahdeksi, jonka lounaisreunalla sijaitsee Laitsaaren esiin työntyvä niemi. Saarenosan etelärannikko on selvästi polveilevampaa. Juntulanniemen, Sarviniemen, Riutanniemen ja Pappilanniemen väliin jäävät vastaavassa järjestyksessä lahdet Keurulahti, Työmäsen ja Hiidenlahti, ja Kirkkoselällä Haikkaanlahti, Katajalahti ja Pappilanlahti. Pääosan ja keskiosan välissä sijaitsee pengertiellä Pien-Saimaasta erotettu Syvälahdenselkä. Juntulanniemen edustalla sijaitsevat Heinoinsaari, Mielakansaari, Valkeisaari ja Illukansaari. Niiden edessä on vielä pienet Keurusaari, Paimalaisensaari, Palonen ja Työmäsenlahdella Hiidensaari. Kirkkoselällä on saaristoa, josta voidaan mainita Riutansaari, Summinki, Linnasaari, Lehtinen, Kauvo, Lapinsaari ja Hevossaari. Saaren pääosassa on vain yksi umpeen kasvaneeseen lahteen syntynyt suolampi Ryngänsuolla. Muut lammikot ovat tekolampia tai peltomaan ravauksessa muodostuneita pieniä lampia.
Saaren pääosan kyliä on monta. Länsiosassa sijaitsevat lähekkäin Juntula, Kannuskylä ja Vitsai. Pohjoisosassa ovat Olkkola, Hovinmäki ja Kilkinsaari. Pinta-alaltaan suurin kylä on Haikkaanlahti, jonka eteläosassa sijaitsee Liukkola. Pääosan kapenevaan kaakkoiskärkeen sijoittuvat Kurenlahti, Telkkälä, Muukkola ja Heikkola. Kirkonkylä sijaitsee Pappilanlahden rannassa lähellä saarenosien yhdistäviä kannaksia. Keskustaajamassa ovat kirkko ja hyvinvointiasema. Sen asukasluku on noin 900 asukasta.
Saaren keskiosa on 4,5 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä. Se on muodostunut pääosin sorasta ja hiekasta ja siinä on vain yksi vesistö Suurilampi (4,6 ha ). Se sijaitsee läntisen ja itäisen Pien-Saimaan välissä ja sen pohjoisosassa on Maaveden Mankaselän rantoja. Mankaselällä on useita saaria, kuten esimerkiksi Antiosaari, Eteissaari, Palosaari, Kirkkosaari ja Mankasaari. Läntisellä Pien-Saimaalla sijaitsevat Suuri Turasalo, Ruusin Turasalo, Jokelan Turasalo ja Kirjamoinsaari. Keskiosaan tuleva seututie 408 ylittää Kirjamoinsalmen Kuivaketveleeltä alkavana ja Kuivisaaren kanavalla katkaistun Kuivisaaren kautta kulkevana pengertienä. Keskiosan itäisen Pien-Saimaan rannat liittyvät etelässä Vehkasalonselkään, jonka takana näkyy Vehkasalo. Keskiosan edustalla on pieninä saarina Vasainsaaret, Karjalainen, Hirvisaari ja Kiimaluodot. Pohjoisessa erottuu suojainen Ukkorannanlahti. Jauhialan kylä sijaitsee keskiosan pohjoispäässä lähellä saaria yhdistäviä kannaksia. Saimaanharjun taajama-alue vie vähintään kolmasosan keskiosan pinta-alasta. Se on 1 800 asukkaallaan myös Taipalsaaren väkirikkain taajama. Siellä sijaitsee Saimaanharjun koulu ja kunnan kirjasto.
Saaren itäinen osan itärannan ja mantereen välissä sijaitsee 70–400 metriä leveä salmi, jonka pohjoinen suu on Kopinsalmi. Salmi aukeaa Maavedenpuolelle, jonne työntyy itäisestä saarenosasta kaksi niemeä Ahdinpuunniemi ja Kurenniemi. Niemien väliin jää Turkinlahti ja Kureniemen länsipuolelle Ahoniemenselkä, joka laajenee etelässä Mankaseläksi. Mankaselän saaret lueteltiin edellä. Kureniemen edustalla sijaitsevat Kokkosaari, Heinäsaari ja Vitsasluoto, ja Ahdinpuunniemen edustalla Ruokoluodot ja Rajaluoto. Itäisessä osassa on kaksi kylää: Paakkola ja Ahokkala.
Kirkkosaaren tärkein tie on seututie 408, joka alkaa Lappeenrannan keskustasta ja yhdistää Kuivaketveleen, Saimanharjun ja kirkonkylän toisiinsa. Se ylittää myös Leväsensalmen saaren pohjoispäässä ja menee Savitaipaleen kirkonkylälle. Saimaanharjun vanha yhdystie 14708 kiertää Syvälahdenselän ja yhtyy yhdystiehen 14799, joka vie pohjoiseen Kopinsalmen ylitse ja Suur-Saimaan rannikolle. Toijansalmessa on pitkä silta, jonka oikotie yhdystie 14813 johtaa Vehkataipaleen kautta Lauritsilaan. Kirkkosaaren eteläpuolelle on merkitty 1,8 metrin veneväylä, joka alkaa Lappeenrannasta ja päättyy Jokilahden perällä Rovonlahdella. Siitä haarautuu kirkonkylälle saman syvyinen lähestymisväylä.
Virkistysmahdollisuuksia
Saimaanharjun osassa saarta sijaitsee Jauhialan kylässä Pikku Punkaharju. Sen muodostaa harjujen ja suppien vaihteleva maasto, jossa risteilee kävelypolkuja.
Esihistoriaa
Kirkkosaari on ollut kivikaudella ja varhaismetallikaudella suosittu asuinpaikka, vaikka eri asuinpaikat voivat olla eriaikaisiakin. Otollisimmat paikat kalastuksen kannalta ovat olleet Pinnakassa ja Käkeläntaipaleessa sijaitsevat pitkäaikaiset asuinpaikat. Erityisen arvokas tieteellisesti on Vaaterannan asuinpaikka, jossa on ollut myös punamultahautoja. Saimaanharjun länsipuolella Konstunkankaalla on asuinpaikalla myös asumusten painanteita. Kivi- tai varhaismetallikauteen ajoitetaan myös Kannuksen linnavuoren kalliomaalaus.
Samalla mäellä sijaitsee myös Kannuksen linnavuori, joka on lähes hehtaarin kokoinen. Rautakauteen sijoittuu pieni Mammonniemen polttokenttäkalmisto. Kurelahdessa on Marjalan rautakautinen tai keskiaikainen asuinpaikka Hirviniemessä sijaitseva mahdollinen jatulintarha voi olla keskiaikainen.
Moderni aika
Vuonna 1928 julkaistussa Lappeenrannan seudun taloudellisessa kartassa on Kirkkosaaren viljelymaat suuremmat kuin nykyään. Paljon peltoalaa puuttuu Heikkolan ja kirkonkylän väliltä, samoin Vitsailta ja Hovinmäeltä, mutta lisää on raivattu Telkkälässä. Leväsensalmella oli jo maantiesilta, mutta esimerkiksi Syvänlahdenselkä oli vielä pengertiestä vapaa.
Vuonna 1971 julkaistussa peruskartassa erottuu selvästi tasaisena hiekkakankaana laaja Heinniemenkangas ja Konstunkangas, jonne oli rakennettu Kirjamoniemen lähelle sairaala. Tälle tasaiselle alueelle rakennetaan myöhemmin Saimaanharju, joka oli lähes valmiiksi rakennettu vuoden 1983 kartassa. Sairaalan vierestä kulki vuonna 1971 oikaisutie Syvänlahdenselän lahdensuun saarien kautta. Vuosina 1983–1997 rakennettiin myös Konstunkankaalle asuinaluetta.
Spiridon Mattar
Spiridon Mattar (1. maaliskuuta 1921 Beirut – 26. heinäkuuta 2014) oli libanonilainen melkiittinen katolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. heinäkuuta 1946 ja nimitettiin Nossa Senhora do Paraíso em São Paulon eparkian johtoon Brasiliaan 22. kesäkuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maximos V Hakim, jota avustivat Georges Haddad ja Habib Bacha.
Mattar erosi tehtävistään piispana 20. huhtikuuta 1990.
Doug Sahm
Douglas Wayne Sahm (6. marraskuuta 1941 San Antonio, Texas – 18. marraskuuta 1999) oli yhdysvaltalainen muusikko, jota pidetään yhtenä texmex-musiikkityylin keskeisistä edustajista. Hänen yhtyeensä tunnetaan nimellä Sir Douglas Quintet.
Texasin San Antoniossa syntynyt Doug Sahm oli musikaalinen ihmelapsi, joka voitti paikallisen radioaseman kykykilpailun jo viisivuotiaana. Alle kymmenvuotiaana hänen väitettiin hallinneen jo kitaran, steel-kitaran, mandoliinin ja viulun soiton, ja viidentoista vuoden iästä alkaen hän vieraili lavalla monien country musiikkitähtien esiintyessä San Antonion klubeilla. High schoolin päätettyään Doug Sahm vieraili Kaliforniassa, New Yorkissa ja Chicagossa tutustumassa sikäläisiin musiikkikuvioihin.
Vuonna 1964 Sahm alkoi soittaa säännöllisesti saman kokoonpanon kanssa sanantoniolaisessa Blue Note Loungessa. Elettiin The Beatlesin ja muun brittiläisen popin invaasion aikaa Yhdysvalloissa. Niinpä tuottaja Huey P. Meaux nimesi yhtyeen Sir Douglas Quintetiksi ja pyrki luomaan sille ”englantilaista” soundia yhdistämällä kotivaltionsa Louisianan cajun-rytmi Texasin chicano-rytmiin ja tuomalla kokoonpanoon sähköurut, kuivakasääniset Voxit joita soittamaan tuli Augie Meyers. Muita alkuperäisjäseniä olivat basisti Jack Barber ja lyömäsoittajat John Perez ja Leon Beaty. Esikoissingle ”She’s About a Mover” nousi kymmenen myydyimmän listalle. Myöhempiä Sir Douglas Quintetin hittejä olivat ”Mendocino” (1969), ”Dynamite Woman” ja ”Nuovo Laredo”. Yhtye sai suosiota myös Euroopassa, etenkin Saksassa, jossa se teki ensimmäisen kiertueensa vuonna 1970.
Vuonna 1983 Sir Douglas Quintetin Suomen ja Ruotsin välillä kulkevista ruotsinlaivoista kertova laulu ”Meet Me in Stockholm” nousi pieneksi hitiksi myös Suomessa, jossa yhtye kävi muutaman kerran esiintymässä. Ruotsissa yhtye teki Sonet-levymerkille neljä albumia, joilla on muitakin Pohjoismaista kertovia lauluja.
Doug Sahmin myöhemmin perustamia yhtyeitä olivat Texas Tornados ja Los Super Seven.
Solo Albumit
Solo compilations
Wembley Stadium
Wembley Stadium on jalkapallostadion Lontoossa Englannissa. Wembleystä on tullut vuosien saatossa englantilaisten jalkapallopyhättö, mutta siellä on ollut paljon muutakin toimintaa. Se toimi vuoden 1948 kesäolympialaisten päänäyttämönä, siellä on järjestetty rock-konsertteja, pelattu rugbya, nyrkkeilty ja ajettu speedwaytä. Englannin maajoukkue pelaa siellä kotipelinsä. Lisäksi Wembleyllä on pelattu FA Cupin ja Liigacupin finaaleja, eri Euroopan cupien finaaleja ja vuoden 1966 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen sekä vuoden 1996 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen finaali. Myös 2020 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen (vuonna 2021) pelejä pelattiin Wembleyllä, mukaan lukien välierät sekä loppuottelu. Wembley toimi myös Tottenham Hotspursin kotikenttänä vuosina 2017–2019, kun sen oma stadion rakennettiin uudestaan.
Alkuperäinen stadion, niin sanottu vanha Wembley, suljettiin vuoden 2000 lopussa. Se purettiin kokonaan ja sen paikalle rakennettiin täysin uusi areena. Vanhan Wembleyn purkamiseen päädyttiin, koska sitä pidettiin liian vanhana ja kykenemättömänä vastaamaan uuden vuosituhannen haasteisiin. Monista kunnostuksista huolimatta vanhan Wembleyn perusrakenteet olivat pysyneet samana vuodesta 1924. Vanhalla Wembleyllä oli istumapaikkoja 76 000, uudella Wembleyllä 90 000. Uuden Wembleyn ensimmäinen ottelu oli Englanti–Brasilia-maaottelu, joka päättyi tasan 1–1.
Historia
Jo vuonna 1889 Metropolitan Railway -yhtiön puheenjohtaja Sir Edward Watkin suunnitteli Wembleyn alueelle stadionia, mutta suunnitelma ei toteutunut. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hallitus alkoi suunnitella brittiläisen imperiumin suurnäyttelyä. Alueeksi valittiin Wembleyn alue, ja tilaisuutta varten rakennettiin stadion. Stadionin alkuperäinen nimi oli The Empire Stadium, mutta myöhemmin sitä on alettu kutsua Wembleyksi. Stadionin pääportin molemmin puolin rakennettiin matalat tornit eli niin sanotut kaksoistornit, joista tuli Wembleyn symbolit. Wembley avattiin 23. huhtikuuta 1923 ja ensimmäinen tapahtuma oli vuoden 1923 FA Cupin loppuottelu Bolton Wanderers vastaan West Ham United (päättyi 2–0). Wembleyn ensimmäisen maalin teki David Jack. Arviolta 200 000 ihmistä oli ahtautunut katsomaan peliä stadionille, joka oli rakennettu 125 000 ihmistä varten. Eräs poliisi ratsasti ennen ottelua valkoisella hevosella ympäri kenttää ja kehotti ihmisiä pysymään kentän viivojen ulkopuolella. Tämän vuoksi englantilaiset tuntevat kyseisen loppuottelun nimellä The White Horse final. Vanhan stadionin viimeiseksi peliksi jäi MM-karsintaottelu Englanti–Saksa, joka pelattiin 7. lokakuuta 2000. Katsojia oli 80 000. Saksa voitti ottelun 1–0. Wembleyn viimeisen maalin teki Dietmar Hamann.
Stadionin uusimisen sai tehtäväkseen australialainen Multiplex. Rakennustyöt alkoivat syyskuussa 2002. Rakennustöissä oli viivästyksiä ja taloudellisia takaiskuja. Stadionin piti valmistua 2005, mutta se avattiin vasta maaliskuussa 2007.
Sardiniandoggi
Dogo Sardesco eli sardiniandoggi on italialainen koirarotu. Se tunnetaan kotimaassaan paremmin nimellä Cani Pertiatzu.
Ulkomuoto
Rotua on kuvailtu pieneksi molossikoiraksi. Koiran paino vaihtelee 35 kilogrammasta (pieni narttu) jopa 50 kilogrammaan (isokokoinen uros) ja säkäkorkeus 55 senttimetristä 65 senttimetriin. Turkin väri on aina brindle eri sävyissä.
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan koirarotu on rauhallinen, mutta myös samalla erittäin valpas ja jopa pelottava suorittaessaan vartiotehtäväänsä.
Nykyinen käyttötarkoitus
Rotua käytetään edelleen Italiassa ja muuallakin pitkälti puhtaasti työkoirana. Rodun jalostuksessa koiran ulkomuotoa tärkeämpää on tuoda koiran toimivuus esille työtehtävissään. Koiran siis tulee olla ennemminkin käytännöllinen kuin kaunis. Useimmat kasvattajat eivät myy koiraa vain seurakoiraksi tai pienen rivitalonpihan koristeeksi, eivätkä he anna koiria juuri kotimaansa ulkopuolelle. Rotua ei tapaa juuri muualla kuin Italiassa ja Espanjassa. Rotu ei luonteensa ja alkuperäisen käyttötarkoituksensa puolesta sovi seurakoiraksi eikä pieniin sisätiloihin.
Ferdinand von Richthofen
thumb|200px|Ferdinand von Richthofen
Vapaaherra Ferdinand von Richthofen (5. toukokuuta 1833 – 6. lokakuuta 1905) oli saksalainen tutkimusmatkailija, maantieteilijä ja tiedemies.
Von Richthofen syntyi Karlsruhessa, Baden-Württembergissä ja opiskeli Berliinissä. Hän opiskeli Tirolissa ja lomaili Transilvaniassa. Vuonna 1860 hän meni Friedrich Albrecht zu Eulenburgin (Preussin rahoittamalle) retkikuntaan Ceyloniin, Japaniin, Taiwaniin, Sulawesille, Jaavalle, Filippineille, Siamiin ja Burmaan vuosina 1860−1862. Vuosina 1862−1868  hän oli töissä geologina Yhdysvalloissa  Goldfieldsissä   Kaliforniassa. Von Richthofen painatti karttoja ja kirjoja matkaltaan. Hän oli professorina Bonnissa ja Leipzigin yliopistoissa ja Humboldt-yliopistossa Berliinissä.
Ensimmäisen maailmansodan kuuluisa saksalainen lentäjä-ässä Manfred von Richthofen (Punainen Paroni) oli Ferdinand von Richthofen veljenpoika.
Kultainen orda
Kultainen orda (,, , myös nimellä Kiptšakkien kaanikunta) oli mongolien perustama, nykyisen Venäjän, Ukrainan ja Kazakstanin alueella sijainnut keskiaikainen valtio, eräs Mongolivaltakunnan seuraajavaltioista. Kultaisen ordan väestö oli enimmäkseen turkkilais-mongolilainen. Nykyisten tataarien etnogeneesin historia yhdistetään usein Kultaiseen ordaan.
Nimen alkuperä
Nimessä oleva sana ”orda” tulee turkkilais-mongolilaisesta sanasta ordu, joka tarkoitti lähinnä leiriä. Turkin kielessä sana ordu tarkoittaa armeijaa. Nimessä esiintyvän sanan ”kultainen” uskotaan tulleen mongolien käyttämästä suuntajärjestelmästä, jossa musta oli pohjoinen, sininen itä, punainen etelä, valkoinen länsi ja keltainen (tai kultainen) keskusta. Toisen version mukaan nimi tuli Batu-kaanin upeasta kultaisesta teltasta. Nimelle ”Kultainen orda” ei ole kirjoitettua lähdettä ennen 1500-lukua.
Vaihtoehtoiset nimet on Ulug Ulus (’mahtava valtio’ turkkilaisittain) ja Kiptšakkien kaanikunta.
Giovanni Battista Pichierri
pienoiskuva|Giovanni Battista Pichierri pienoiskuva|Pichierrin piispanvaakuna Giovanni Battista Pichierri (12. helmikuuta 1943 Sava, Italia – 26. heinäkuuta 2017) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 30. elokuuta 1967 ja nimitettiin Cerignola-Ascoli Satrianon hiippakunnan johtoon 21. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Armando Franco, jota avustivat Andrea Mariano Magrassi ja Benigno Luigi Papa.
Kultainen orda
Väestö
Ordan väestöä kutsuttiin venäläisissä ja eurooppalaisissa lähteissä yleisesti "tataareiksi". Myös muut naapuriväestöt sekä Kultaisen ordan feodaaliylhäisö käytti heistä kyseistä nimitystä, jonka alun perin Tšingis-kaanin soturit toivat hyökätessään Volgan Bulgariaan. Heimot tiettävästi itse kuitenkin tunnistautuivat joko ryhmiensä omilla nimillä tai muslimeina.
Giovanni Battista Pichierri
13. marraskuuta 1999 Pichierri sai nimityksen Trani-Barletta-Bisceglien arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. tammikuuta 2000.
Kultainen orda
Mongolijuuret
Mongolivaltakunnan perustajan suurkaani Tšingis-kaanin kuoltua vuonna 1227 valtakunta jaettiin hänen neljälle pojalleen. Näistä Jotši-kaani oli jo kuollut, joten kaukaisimmat alueet nykyisellä etelä-Venäjällä saivat hänen poikansa Batu-kaani (Sinisen eli itäisen ordan johtaja) ja Orda-kaani (Valkoisen eli läntisen ordan johtaja).
Batu valloitti Volgan Bulgarian vuonna 1236 ja mongolit saivat nopeasti haltuunsa Rutenian aroalueet ja ottivat paikallisen turkinsukuisen väestön armeijaansa. Sen jälkeen Batu valloitti suurimman osan Kiovan Rusista hävittäen sen kukoistavan pääkaupungin Kiovan. Batu valloitti Novgorodia ja Pihkovaa lukuun ottamatta kaikki muutkin venäläiset ruhtinaskunnat ja myös Novgorodin ruhtinas Aleksanteri Nevski myönsi mongolien ylivallan.
Batun Sininen orda jatkoi hyökkäystään länteen Puolaan ja Unkariin kukistaen siellä vastaan asettuneet länsieurooppalaiset ritariarmeijat. Vuonna 1241 suurkaani Ögödei kuoli ja Batu joutui luopumaan Puolan ja Unkarin valloituksista ottaakseen osaa seuraajakilpailuun. Venäjän valloitukset sen sijaan jäivät Batu-kaanille, ja hän perusti vuonna 1242 pääkaupunkinsa Sarain, joka lienee sijainnut Volgan alajuoksulla.
Kukoistusaika
Batu-kaanin kuoltua vuonna 1255 valtakunta kukoisti vielä vuosisadan. Batun veli Berge-kaani yhdisti Valkoisen ja Sinisen ordan. Ordan sotilaallinen mahti saavutti huippunsa Uzbeg-kaanin (1312–1341) kaudella, jolloin armeijassa oli 300 000 sotilasta. Kultainen orda oli 1200-luvun loppupuolella ja 1300-luvun alkupuolella Euraasian suurin valtiomuodostelma.
Sisäinen organisaatio
Ordan yksinvaltias oli kaani, jonka valitsi mongolien perinteinen kurultai- kokous Batun jälkeläisten joukossa. Pääministeriä, joka myös oli etninen mongoli, nimitettiin ”ruhtinaiden ruhtinaaksi”. Ministerejä sanottiin visiireiksi. Paikallishallitsija baskakit keräsivät veroja, ja joutuivat kansan tyytymättömyyden maalitauluksi. Siviili- ja sotilashallintoa ei yleensä eroteltu toisistaan. Orda menetti nopeasti mongolialaisen identiteettinsä. Vaikka mongolit muodostivat yläluokan, suurin osa väestöstä oli turkinsukuisia ja muita alueen alkuperäisiä paimentolaisheimoja. pienoiskuva|[[Batu-kaani valtaistuimella, hän perusti Kultaisen ordan ja hallitsi sitä vuosina 1205–1255. Rashid al-Din, n. 1300.]] pienoiskuva|Kultainen orda vuonna 1313, Sininen orda ja Valkoinen orda Ordasta tuli pian pikemminkin kaupunki- kuin paimentolaisvaltio. Pääkaupunki Saraista kehittyi kukoistava metropoli. Siellä arvellaan olleen 600 000 asukasta. Huolimatta venäläisten käännytystyöstä Saraissa, mongolit enimmäkseen säilyttivät animistiset uskomuksensa, kunnes Uzbeg-kaani (1312–1341) sääti islamin valtionuskonnoksi. Eräiden venäläisruhtinaiden on kerrottu tulleen murhatuksi Saraissa, koska he kieltäytyivät kumartamasta pakanallisille symboleille, mutta murhien syyt saattavat todellisuudessa olleet pikemminkin poliittisia. Kaanit olivat yleensä uskonnollisesti suvaitsevaisia ja pääkaupunkin Saraihin perustettiin ortodoksinen piispanistuin. He vapauttivat ortodoksisen kirkon veroista sillä ehdolla, että papit rukoilivat kaanin terveyden puolesta.
Vasallit ja liittolaiset
Orda keräsi veroja alamaisilta kansoiltaan: venäläisiltä, armenialaisilta, georgialaisilta ja Krimin kreikkalaisilta. Kristittyjen toiminta omilla alueillaan ei kaaneja häirinnyt, kunhan veroa maksettiin. Vasallivaltioita ei koskaan suoraan liitetty Ordaan, ja venäläisruhtinaat saivat pian oikeuden kerätä mongoliveron itse. Verot olivat kuitenkin raskaat, niiden laiminlyönnistä rangaistiin ankarasti ja vasallivaltioiden sivistysarvoille ja kehitykselle Ordan aika oli tuhoisa. Mongolit verottivat venäläisiä kymmenyksillä. Jos kymmenyksiä (10 %) ei ollut varaa maksaa rahana, vietiin omaisuutta ja työmiehiä orjiksi ja sotimaan.
Ordan politiikka Venäjällä noudatti ohjenuoraa ”hajota ja hallitse”. Tataarit pyrkivät solmimaan nopeasti vaihtelevia liittoja paikallisten ruhtinaiden kanssa pitääkseen alueen heikkona ja jaettuna. Liettuan nousu suurvallaksi 1300-luvulla merkitsi haastetta tataarien ylivallalle. Liettuan suuriruhtinas Algirdas löi tataarit Bug-virran varrella vuonna 1362 käydyssä Sinisten vesien taistelussa ja valtasi Kiovan sekä suuren osan Kiovan Rusin vanhoista alueista. Liettuan vastapainoksi kaani pyrki muodostamaan Moskovasta johtavan venäläisen valtion. Moskovan Iivana I Kalitallle myönnettiin suuriruhtinaan arvo ja oikeus kerätä veroja muilta venäläisruhtinailta.
Sarain kautta käytiin vilkasta kauppaa genovalaisten Mustanmeren tukikohdista. Mamelukkien Egypti oli Ordan pitkäaikainen kauppakumppani ja liittolainen Välimerellä.
Hajaannus ja luhistuminen
1340-luvun Musta surma heikensi merkittävästi Kultaista ordaa. Vuonna 1357, kun Jani Beg-kaani murhattiin, Orda joutui pitkään sisällissotaan, jossa kaani vaihtui seuraavan viiden vuosikymmenen aikana keskimäärin vuoden välein. Tänä aikana Moskova, Astrahan ja Kovaresmia pyrkivät eroon Ordasta, ja Dnepr-joen alajuoksun alue siirtyi Puola-Liettualle. Kenraali Mamai, joka ei ollut muodollinen hallitsija pyrki palauttamaan Ordan vallan Venäjällä. Dmitri Donskoi löi hänen komentamansa tataarit Kulikovon taistelussa vuonna 1380. Mamaita seurannut Toktamyš valloitti Sinisen ordan alueen ja palautti Kultaisen ordan hetkeksi alueelliseksi mahdiksi. Hän hävitti Moskovan suuriruhtinaskunnan ja useita muita ympäröiviä kaupunkeja kostona kapinasta vuonna 1382.
Kuoliniskun Ordalle antoi Timur Lenk, joka 1300-luvun lopussa tuhosi Toktamyšin armeijan, hävitti Ordan pääkaupungin Sarain, ryösti Krimin kauppakeskukset ja vei taitavimmat käsityöläiset omaan pääkaupunkiinsa Samarkandiin. Toktamyš murhattiin vuonna 1406. Hän oli Ordan viimeinen vahva kaani, ja hänen jälkeensä kaanikunta alkoi hajota. 1440-luvulta alkaen Orda oli hajaannuksessa ja jakaantuneena kahdeksaan erilliseen kaanikuntaan: Siperian, Qasimin, Kazanin, Astrahanin, Kazakkien, Uzbekkien, Krimin ja Suur-ordan kaanikuntiin. Mikään näistä ei yksinään ollut Moskovaa voimakkaampi, ja Moskovan suuriruhtinaskunta irrottautuikin tataarien kontrollista lopullisesti vuonna 1480 Ugra-joen taistelun jälkeen.
Kultainen Orda tuhoutui lopullisesti vuonna 1502 sodassa Astrahanin kaanikuntaa vastaan. Viimeinen kaani Ahmed pakeni Liettuaan. Hän kuoli vuonna 1529. Sota tuhosi Kultaisen ordan ja heikensi Astrahanin kaanikuntaa huomattavasti. Samaan aikaan Moskovan suuriruhtinaskunta kävi hyökkäykseen Iivana III: n johdolla. Kaanikunnat liitettiin Moskovaan yksi kerrallaan 1500-luvulla, lukuun ottamatta Krimin kaanikuntaa, josta tuli Osmanien valtakunnan vasallivaltio vuonna 1475, kunnes se liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuonna 1783.
Lauri Lamminmäki
Lauri Ilmari Lamminmäki (27. lokakuuta 1917 Kuusamo – 6. marraskuuta 1987 Espoo) oli suomalainen ekonomi, mainostoimittaja ja runoilija.
Lamminmäki oli mainostoimittajana Suomen ilmoituskeskuksessa ja SEKissä sekä filmikäsikirjoittajana Suomi-Filmin palveluksessa 1940–1942.
Sotavuosina tk-miehenä toimineen Lauri Lamminmäen runoja julkaistiin ensimmäisenä Nuoret runoilijat-antologiassa 1943 sekä Olavi Paavolaisen toimittamassa runoantologiassa Täältä jostakin : Suomen kenttäarmeijan runoja (WSOY 1943). Oman runokokoelmansa Rauhan vaunut Lamminmäki julkaisi 1945. Lamminmäki laati myös käsikirjoituksen Ilmari Unhon 1948 ohjaamaan elokuvaan Ruusu ja kulkuri, joka kertoo Limingasta kotoisin olleen oopperalaulaja Abraham Ojanperän elämästä.
Golden Globe 2002
<div style="float: right; font-size: smaller; background-color:#E6E6FA; padding: 12px; margin-left: 5em; margin-bottom: 2em; width: 180px" align="center">
Golden Globe 2002 20. tammikuuta 2002
Paras draamaelokuva: Kaunis mieli
Paras musikaali- tai komediaelokuva: Moulin Rouge!
Paras draamasarja: Mullan alla
Paras musikaali- tai komediasarja: Sinkkuelämää
Paras minisarja tai televisioelokuva: Taistelutoverit
Golden Globe 2002 oli järjestyksessään 59. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2001 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 20. tammikuuta 2002.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|150px|[[Robert Altman palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta Gosford Park.]] thumb|150px|[[Russell Crowe palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Kaunis mieli.]] thumb|150px|[[Sissy Spacek palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Satimessa.]] thumb|150px|[[Gene Hackman palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Royal Tenenbaums.]] thumb|150px|[[Nicole Kidman palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Moulin Rouge!.]] thumb|150px|[[Jim Broadbent palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Iris.]] thumb|150px|[[Jennifer Connelly palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Kaunis mieli.]]
Elokuvat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Aiheesta muualla
IMDb: Golden Globes, USA: 2002
Oliivitimalit
Oliivitimalit (Malacocincla) on kerttutimalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Oliivitimalien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kolme lajia.
Kyläyhdistys
Kyläyhdistys on Suomessa kylätoimintaa harjoittava yhdistys.
Laajemmassa mielessä kyläyhdistyksiksi kutsutaan myös kylätoimikuntia (rekisteröimätön yhdistys) ja taajamissa toimivia asukasyhdistyksiä. Kyläyhdistykseksi voidaan kutsua näiden lisäksi myös nuorisoseuraa, maamiesseuraa tai muuta yhdistystä, joka harjoittaa järjestäytynyttä kylätoimintaa. Suomessa kyläyhdistyksiä on noin 3100 ja kylätoimikuntia noin 900.
Kylätoimintaa harjoittavat muualla maailmassa erilaiset kyläyhdistykset, kylätoimikunnat ja esimerkiksi Ruotsissa myös kyläosuuskunnat. Joissakin maissa - ja Suomessakin parissa kunnassa - kylätoimikunta voi olla julkishallinnon alimman tason toimielin.
Toimialue ja toiminta-ajatus
Kyläyhdistyksen toimialue on yleensä yksi kylä. Tosin kunkin kylän historiasta ja erilaisista määrittelyistä johtuen kyläyhdistyksen toimialue saattaa olla useampi kylä tai joskus jopa vain osa kylästä. 1990-2000-luvuilla kylätoimikunnat ovat joskus rekisteröityessään yhdistyneet useamman kylän yhteiseksi kyläyhdistykseksi.
Kyläyhdistys edustaa kylän kaikkia asukkaita. Kyläyhdistyksen rooli on olla kylän eri yhdistysten ja toimijaryhmien yhteinen foorumi, jossa voidaan keskustella koko kylää koskettavista asioista ja muun muassa sovitella vuoden toimintakalentereita yhteen. Kyläyhdistykset ovat paikallisia kansalaisjärjestöjä.
Kyläyhdistys voi laatia kylän kehittämistä koskevan kyläsuunnitelman, jonka toimenpiteitä toteuttavat kyläyhdistys, muut kylällä toimivat yhdistykset, yritykset, kunta ja muut organisaatiot.
Hallinto ja historia
Rekisteröidyn kyläyhdistyksen hallinto on normaali suomalainen yhdistyshallinto: vuosikokous ja hallitus. Rekisteröimättömässä kylätoimikunnassa kylätoimikunta-nimikkeellä kutsutaan sekä yhdistystä että sen hallitusta. Kyläyhdistyksen puheenjohtajaa kutsutaan monesti epävirallisesti kyläpäälliköksi. Kyläyhdistyksien vuosikokouksia kutsutaan vielä usein kyläkokouksiksi.
Kyläyhdistyksiä, tuolloin lähinnä kylätoimikuntia, perustettiin eniten 1980-luvulla. Eri maakunnissa perustamisen vilkkain ajankohta oli eri vuosina. Nykyään suurin osa uusista kyläyhdistyksistä perustetaan suoraan rekisteröidyksi yhdistykseksi.
Kyläyhdistykset voivat olla jäseninä maakunnallisissa yhdistyksissään, jotka ovat puolestaan Suomen Kylätoiminta ry:n jäseniä. Tämän lisäksi monet kyläyhdistykset ovat esimerkiksi seutukuntansa maaseudun kehittämisyhdistyksen jäseniä.
Alumiinihydroksidi
Alumiinihydroksidi on alumiini- (Al3+) ja hydroksidi-ionien (OH−) ioniyhdiste, jota esiintyy mineraaleissa neljänä eri polymorfina: gibsiittinä, bayeriittinä, nordstrandiittinä ja doyeliittinä, joista gibsiitti on erittäin yleinen ja muut hyvin harvinaisia. Gibsiittiä on bauksiitissa eli alumiinimalmissa yleensä hyvin runsaasti.
Teollisesti lähes kaikki alumiinihydroksidi valmistetaan Bayer-prosessilla, jossa liuotetaan bauksiittia natriumhydroksidiin jopa 270 °C lämpötilassa. Alumiinihydroksidia käytetään alumiinioksidin valmistamiseksi kuumentamalla sitä 1 200 – 1 300 celsiusasteeseen. Alumiinihydroksidia käytetään myös alumiinifosfaatin tavoin vatsahappoja neutraloivana antasidinä. Alumiinihydroksidin alumiini sitoo fosfaatteja verestä. Siksi joissain maissa ainetta käytetään hyperfosfatemiassa, jossa fosfaatteja on veressä liikaa. Alumiinihydroksidi on alumiinifosfaatin ohella rokotteissa yleisimmin käytetty apuaine (adjuvantti).