cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jiří Mazoch
Mazoch on osallistunut nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2005-2008. Joukkuekilpailussa hän oli vuonna 2005 viides ja vuonna 2007 seitsemäs. Henkilökohtaisessa kilpailussa hänen paras saavutuksensa on vuodelta 2006, jolloin hän oli 15.
Ensimmäisen kerran mäkihypyn maailmancupiin hän otti osaa 8. helmikuuta 2008 Liberecissa, jolloin hän sijoittui 29:nneksi saaden ensimmäiset maailmancupin pisteensä.
Bubi
Bubi voi tarkoittaa:
King Star
King Star on helsinkiläinen rockabilly-vaikutteinen rockyhtye. Vauhdikkaista lavaesiintymisistään tunnettu yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Kings & Clowns vuonna 2010. Albumi sai erinomaiset arvostelut musiikkimediassa ja siltä julkaistiin kaksi singleä: ”Ska-Bi-Doo” ja ”Daddy”.
Alphonse Hasselmans
thumb|right|Alphonse Hasselmans
Alphonse Hasselmans (5. maaliskuuta 1845 Liège – 19. toukokuuta 1912 Pariisi) oli belgialainen harpisti ja harppumusiikin säveltäjä. Hän oli harpunsoiton taidon avainhahmo 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Hänen ansiotaan oli harpunsoiton ranskalaisen koulukunnan perustaminen ja osaltaan yleisen kiinnostuksen herättäminen instrumenttia kohtaan.
Hasselmansin isä oli Josef H. Hasselmans, joka oli kapellimestari, harpisti ja viulisti. Nuorempi Hasselmans sai vanhemmalta harpunsoiton opetusta Strasbourgin konservatoriossa. Hän jatkoi opiskelua Stuttgartissa Gottlieb Krügerin, Brysselissä Xavier Desargasin ja Pariisin konservatoriossa Ange-Conrad Prumierin johdolla.
Varhaisimman merkittävän työpaikkansa Hasselmans sai La Monnaien orkesterin harpistina Brysselissä. Hän sai laajempaa huomiota tekemällä sooloesiintymisten sarjan Pariisissa vuonna 1877. Tämän jälkeen hän sai useita peräkkäisiä virkoja Pariisin konservatorion orkesterissa, Pariisin oopperassa ja Opéra-Comiquessa. Hän jatkoi esiintymistä solistina ja soitti konserteissa usein omia sävellyksiään, joista monet ovat teknisesti hyvin vaativia. Kaikki hänen teoksensa ovat sooloharpulle sävellettyjä; tuotantoon kuuluu useita suosittuja harppukappaleita, kuten "Gitana" (Op. 21) ja "La Source" (Op. 44).
Hasselmans keskittyi uransa myöhemmissä vaiheissa pedagogiseen työhön. Hänestä tuli vuonna 1884 Pariisin konservatorion harpunsoiton professori, jona hän toimi loppuikänsä. Hänellä oli useita oppilaita, joista tuli 1900-luvun merkittäviä nimiä harpunsoitossa; näihin kuuluivat Marcel Grandjany, Marcel Tournier, Pierre Jamet, Henriette Renié ja Carlos Salzedo. Hasselmansia kuvattiin ankaraksi, jopa "vaikeaksi" opettajaksi. Hän kirjoitti harpunsoiton periaatteistaan esseen La harpe et sa technique, joka julkaistiin hänen kuolemaansa seuranneena vuonna.
Serge Ibaka
Serge Jonas Ibaka Ngobila (s. 18. syyskuuta 1989 Brazzaville, Kongon tasavalta) on kongolais-espanjalainen koripalloilija, olympiamitalisti, NBA-mestari ja Euroopan mestari, joka edustaa kansainvälisellä tasolla Espanjan maajoukkuetta ja on pelannut NBA:ssa vuodesta 2009 lähtien.
Isona laitahyökkääjänä pelaava Ibaka oli NBA-kausien 2011–2012 ja 2012–2013 paras heitontorjuja 3,7 ja 3,0 torjunnan ottelukohtaisella keskiarvolla. Hänet valittiin samoilla kausilla, kuten myös kaudella 2013–2014, sarjan puolustustähdistön ykkösjoukkueeseen. Vuonna 2011 hän osallistui NBA:n donkkikilpailuun.
Elokuussa 2012 Ibaka teki Oklahoman kanssa neljän vuoden ja 48 miljoonan dollarin jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2016 Ibaka myytiin vaihtokaupassa Orlando Magiciin ja helmikuussa 2017 Toronto Raptorsiin. Vuonna 2019 Ibaka voitti Raptorsissa NBA:n mestaruuden.
Lillafüred
thumb|250px|Lillafüredin vesiputous Lillafüred on Koillis-Unkarissa Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä sijaitseva taajama, joka kuuluu hallinnollisesti Miskolcin kaupunkiin. Lillafüred sijaitsee Bükk-vuoristossa usean kilometrin päässä varsinaisesta kaupungista. Se on turistikohteena merkittävä.
Historia
Kun kreivi András Bethlen kävi 1890-luvulla Lillafüredissä ja näki Hámori-järven upean maiseman, hän päätti, että järven läheisyyteen pitäisi rakentaa hallituksen lomanviettopaikka. Vuonna 1920 Unkarin valtionpäämies Miklós Horthy nimesi kreivi István Bethlenin pääministeriksi, ja tämä lopulta rakennutti Lillafürediin Palota-hotellin. Siitä lähtien Lillafüred on ollut suosittu matkailukohde.
Palota-hotelli
thumb|250px|Palota-hotellin pohjoinen julkisivu Kálmán Luxin suunnittelema uusrenessanssityylinen Palota-hotelli rakennettiin vuosina 1927–1930. Eräs hotellin ravintoloista on Mátyás-sali, joka muutettiin lähimenneisyydessä renessanssityyliseksi. Sen lyijylasit kuvaavat Unkarin historiallisia linnoja. Hotellin lähellä Szinva-puron yläjuoksun suunnassa on suuri puistomainen alue, jossa on kasvitieteellisiä harvinaisuuksia.
Riippuva puutarha
Koska Palota-hotelli rakennettiin jyrkän rinteen harjalle, päätettiin rakenteen vahvistamiseksi rakentaa sen ympärille terassimainen puistokäytäväjärjestelmä tukimuureineen. Täällä voi nähdä Anna-luolan, Attila Józsefin patsaan, maan korkeimman vesiputouksen (20 metriä) sekä muistopatsaan arkkiherttua Istvánin vierailusta. Riippuva puutarha rajautuu kahden puolen Szinva- ja Garadna-puroihin, ja sen päällä kohoaa hotelli.
Lillafüredin vuoristorautatie
Metsänhoitajat rakensivat 1920-luvulla kapearaiteisen pienoisrautatien kuljetustarkoituksiin. Nykyään sitä käyttävät yksinomaan turistit. 14 kilometriä pitkän radan päätepysäkit ovat Garadnassa ja Miskolcissa Kiliánin kaupunginosassa, ja tällä välillä juna pysähtyy Lillafüredissä. Tilauksesta juna kulkee myös radan toiseen sivuhaaraan.
Golden Gloves
Golden Gloves on Yhdysvalloissa järjestettävä nyrkkeilyturnaus amatöörinyrkkeilijöille. Nimekkeellä viitataan useimmiten National Golden Gloves turnaukseen, mutta muita merkittäviä samannimisiä turnauksia ovat myös Intercity Golden Gloves, Chicago Golden Gloves ja New York Golden Gloves. Kilpailun järjestää Golden Gloves Association of America inc.
Lillafüred
Luolat
Palota-hotellin läheisyydessä sijaitsevalla kolmella luolalla on kullakin oma erityispiirteensä.
Golden Gloves
National Golden Gloves turnaukseen ottavat osaa paikallisissa osavaltion mestaruusturnauksissa voittaneet nyrkkeilijät ja siihen saavat osallistua kaikki yli 16-vuotiaat amatöörinyrkkeilijät. Mestareiden kohtaamista kutsutaan toisinaan myös nimellä The Tournament of Champions.
On olemassa myös Silver Gloves-turnaus, jonka osanottajien ikäraja on 10-15 vuotta.
Lillafüred
Hámori-järvi
Järvi syntyi 1800-luvun alussa, kun Szinva- ja Garadna-purot padottiin metallinvalmistusta varten. Järvi on puolitoista kilometriä pitkä ja paikoitellen melko syvä. Kesällä järvellä voi kulkea soutuveneellä tai polkuveneellä, joita vuokrataan rannassa. Järven rannalla toimii Neptun-sukellusseura. Järven toisella rannalla kulkee autotie Bánkútin suuntaan ja toisella puolella kulkee kaunis luontopolku.
Myllärin kallio
Myllärin kallio sijaitsee Hámorin laakson laidalla, ja sen päällä kohoaa puuristi. Kallioon liitetään kaksi legendaa. Toisen mukaan kallio sai nimensä siitä, että köyhä myllärinuorukainen ja rikkaan myllärin tytär hyppäsivät sieltä kuolemaansa, koska eivät voineet saada toisiaan. Toisen mukaan kalliolta hyppäsi vanha mylläri saatuaan tietää, että hänen nuori vaimonsa pettää häntä.
Fehérkőlápa
Fehérkőlápa tarkoittaa suurin piirtein "valkoisen kiven suota". Tämä Lillafürediä ympäröivän laakson kaakkoisosassa sijaitseva alue sai nimensä siellä sijaitsevasta kalliosta, josta on hienot näköalat, sekä läheisestä rapakosta. Alueella on majatalo (kotisivu unkariksi). Täältä Bükkszentkeresztin suuntaan lähdettäessä on laaja aukea alue, jonne monet tekevät mielellään retkiä.
Kalanviljelylaitos
Garadnan laaksossa muutaman kilometrin päässä Lillafüredistä kasvatetaan taimenia. Kalanviljelyn mahdollistaa runsasvetinen lähde. Vierailijat voivat syödä täällä tuoreena paistettua taimenta, ja kalaa voi ostaa täältä myös mukaan. Samanlainen laitos on myös Szalajkan laaksossa.
Hámorin kiipeilyseinät
Muutaman kilometrin päässä Lillafüredistä Miskolcin suuntaan laakso kapenee solaksi. Sen molemmin puolin kohoavat kiipeilijöiden suosimat luonnolliset kallioseinät. Tammikuun lopulla täällä järjestetään säännöllisesti jääkiipeilykilpailuja.
Liikenneyhteydet
Miskolcin keskustasta on ensin matkustettava Diósgyőriin, esimerkiksi ykkösratikalla. Diósgyőrin pääteaseman tuntumasta lähtevät bussit 5 ja 15 kulkevat Lillafürediin noin puolen tunnin välein. Matka kestää n. 15 minuuttia. Myös Bükkszentkeresztiin ajavat kaukobussit pysähtyvät Lillafüredissä.
Diósgyőrin läheltä lähtee Lillafürediin myös vuoristojuna, joka kulkee läpi Bükk-vuoriston kauneimpien maisemien. Sillä kannattaa matkustaa vain kiireettömänä päivänä.
Laukon kartano
pienoiskuva|Laukon kartanon uusin päärakennus, jonka Rafael Haarla rakennutti 1931. Laukon kartano on historiallisesti merkittävä kartano Vesilahdella, ja se toimii nykyisin koko perheen matkailukeskuksena. Siellä on muun muassa vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, ravintola, kahvila, terassi ja puoti.
Laukon kartano sijaitsee Pyhäjärven rannalla, Narvan kylän lähellä. Kartano mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1416. Vuoteen 1817 asti Laukko kuului Kurki-suvulle. Sen jälkeen sen ovat omistaneet Törngren-, Hallonblad-, Standertskjöld-, Standertskjöld-Nordenstam-, Haarla- ja nykyisin Lagerstam-suku.
Muinainen Laukko
Vaikka Laukko on mainittu kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1416, ulottuu alueen historia ainakin tuhat vuotta taaksepäin. Laukon mailta on löydetty runsaasti hauta- ja uhripaikkoja sekä esimerkiksi kaupantekoon viittaavaa esineistöä, mikä viittaa siihen, että paikalla on sijainnut vilkas kauppakylä jo ennen ensimmäisen vuosituhannen vaihdetta. Kokemäenjoen vesistö tarjosi hedelmällisen maaperän ja käytännöllisen sijainnin kattavan sisämaan vesireitin varrella.
Kansantarinan mukaan pirkkalaispäällikkö Matti Kurki sai 1200-luvulla Laukon läänitykseksi Ruotsin kuninkaalta kiitokseksi taistelemisesta Tanskaa vastaan sekä Lapin valloittamisesta. Zachris Topeliuksen Maamme-kirjassa puolestaan kerrotaan, että Matti Kurki olisi taistellut kartanon edustalla sijaitsevassa Pohdon saaressa venäläistä sotapäällikkö Pohtoa vastaan ja tämän voitettuaan saanut maat itselleen. Ensimmäisissä merkinnöissä 1400-luvulla Laukko mainitaan kuitenkin vielä maalaiskylänä, mutta pian vuoden 1416 jälkeen, Kurki-suvun asetuttua alueelle, alkoi paikalle muodostua kartano.
Kurkien aika
vasen|thumb|Pirun kellariksi kutsuttu 1400-luvun lopulla rakennetun Kurkien kivilinnan kellari on ainoa linnasta säilynyt osa.
Vaurastuva kartano
Laukon ensimmäinen tunnettu isäntä Klaus Kurki syntyi mitä luultavimmin 1420-luvun lopulla. Synkän Elinan surma -runon hahmona tunnettu kartanonherra eli todellisuudessa rauhallista elämää rikkaan ja jalosukuisen vaimonsa Elin Stenbockin kanssa ja toimi muun muassa Turun linnan voutina ja tuomarina Ylisen Satakunnan kihlakunnassa. Stenbockin myötä kasvavaa Laukkoa siunattiin suurella omaisuudella ja ylhäisillä sukuyhteyksillä, jotka turvasivat kartanon sekä sen isäntäväen aseman ja talouden. Elinin ja Klausin kuoltua Laukkoon asettui asumaan tytär Elin miehensä Knut Erikssonin kanssa. Arkeologisten löydösten perusteella on voitu todentaa, että heidän elinaikanaan, 1500-luvun taitteessa, Laukkoon rakennettiin poikkeuksellisen näyttävä kivinen, tornimainen päärakennus, jollaista ei aiemmin Suomessa oltu nähty.
1600-luvun lopulla, Jöns Kurjen pojan, Gabriel Kurjen isännöidessä Laukkoa alkoi kartano kuitenkin köyhtyä. Vuonna 1690 Laukon isäntä palasi Ruotsista katkeroituneena vanhaa kartanoaatelia köyhdyttäneen reduktion takia. Ponnisteluista huolimatta Laukon isäntä kohtasi vastoinkäymisiä toinen toisensa jälkeen. Lopulta 1700-luvun alussa vanha kivilinna tuhoutui lopullisesti rajussa tulipalossa ja Gabrielin kuoltua, 1713 isovihan aikana, kartano melkein autioitui.
Kurkien ajan loppu
1700-luvun loppupuolella Gabrielin pojanpoika Axel Gustav Kurki pystyi viimein palauttamaan Laukon entiseen loistoonsa: hän maksoi isoisänsä vanhat velat, lunasti takaisin menetetyt tilukset ja alkoi tarmokkaasti kehittää kartanoon uudenaikaista maa- ja karjataloutta. Axel Gustav ei kuitenkaan koskaan mennyt naimisiin, joten hänen kuoltuaan vuonna 1800 kartanosta tehtiin sääntöperintötila. Seuraavilla isännillä ei siis ollut minkäänlaista aiempaa kosketusta Laukon kartanoon.
Vuonna 1810 kartanon siirryttyä sääntöperintötilana Claes Arvid Kurjelle Kurkien aika kartanossa päättyi lopullisesti. 1800-luvun alussa, Suomen siirryttyä Venäjän keisarikunnan vallan alle, piti tuoreen isännän tehdä valinta Venäjän ja Ruotsin välillä. Kartanon ylläpito olisi vaatinut muuttoa Suomeen ja tuore isäntä oli nimetty Tukholman korkeimpaan oikeuteen, joten päätös oli selvä: Kurkien aika Laukossa oli ohi.
Kalevalan syntysijoilla
Vuonna 1817 Claes Arvid Kurki myi Laukon kartanon Turun kaupunginvälskäri Johan Agapetus Törngrenille. Koulutusta arvostava professori ja hänen vaimonsa Eva Agatha Törngren palkkasivat kartanoon kotiopettajaksi 22-vuotiaan ylioppilas Elias Lönnrotin, joka saapui Laukkoon vuonna 1824. Nuori Lönnrot kiintyi nopeasti isäntäperheeseen ja hänestä tuli tärkeä osa Törngrenin perhettä. Kartanon seurapiireissä Lönnrot omaksui tulevan uransa kannalta tarpeellisia herraskaisia keskustelu- ja käytöstaitoja sekä tutustui Laukon pidoissa tuleviin professoreihinsa ja löysi parhaat ystävänsä. Professori Törngren oli tärkeässä osassa Lönnrotin lääketieteen opinnoissa ja kartanon rouva Eva Agatha kannusti lahjakasta nuorukaista hänen kansanlaulujen ja -runojen keruussaan. Lönnrot keräsi Laukossa yhteensä viiden vuoden ajan lauluja ja tarinoita niin kartanon työntekijöiltä kuin torppareiltakin; kuuluisin runoista on Elinan surma.
Muinaissuomalaisiin hahmoihin Lönnrot tutustui, kun Eva Törngrenin serkun mies Reinhold von Becker tarjosi hänelle väitöskirjan aiheeksi Väinämöistä, joka oli vielä tuntematon suomalaisen muinaisuskon jumala. Kansanperinteestä kiinnostunut Lönnrot aloitti keruutyön nopeasti ja palasi ensimmäiseltä tuottoisalta matkaltaan Laukkoon syyskuussa 1828. Kansalliseepos Kalevala sai viimeisen muotonsa vuonna 1849, kun Lönnrot päiväsi teoksen Laukossa, omana nimipäivänään ja kartanon rouvan syntymäpäivänä 17. huhtikuuta 1849.
Laukosta Laukontorille
Laukko siirtyi Johan Agapetus Törngrenin kuoltua vuonna 1859 Adolf Törngrenille, ja tuore isäntä päätti sijoittaa isänsä vaalimat perintörahat uuden maailman teollisuushankkeisiin. Hän onnistui hankkeissaan ja alun saivat muun muassa Tampella, Tako ja Hietalahden telakka. 1850-luvulla Törngren innostui ruukinpatruuna Wasastjernan kanssa suunnittelemaan höyrylaivaliikennettä Pyhäjärvelle ja Näsijärvelle, jotta tehtaiden raaka-aineiden kuljetus helpottuisi. Erityisesti kartanon isännän toiveissa oli parantaa kulkuyhteyksiä Laukon ja Tampereen välillä. Tampereella oli tuolloin pulaa elintarvikkeista ja Laukosta niitä saataisiin kätevästi myyntiin kaupunkiin vesiyhteyden kautta.
Vuonna 1859 vesireitti vihdoin otettiin käyttöön ja ensimmäinen höyrylaiva Laukko aloitti matkansa kohti Tamperetta. Vaikka ensimmäinen matka päättyi epäonnisesti höyrylaivan tehojen loputtua Sotkanvirrassa, muodostui nopeasti Tampereen ja Laukon välille säännöllinen vesiyhteys, jonka seurauksena Tampereen alarantaan syntynyttä toria alettiin kutsua Laukontoriksi.
Nuori visionääri ajautui 1866 konkurssiin ja Laukon kartanon osti Adolf Törngrenin suurimpiin velkojiin kuulunut Herman Hallonblad. Karjalasta kotoisin ollut Hallonbladin perhe kuitenkin kaipasi takaisin Laatokan rannoille ja he myivät kartanon jälleen eteenpäin jo vuonna 1872.
Laukon paronit
pienoiskuva|Laukon kolmas päärakennus poltettiin sisällissodan aikana. [[Signe Brander|Signe Branderin valokuva vuodelta 1911.]]
Laukko statussymbolina
Kartanon osti vuonna 1872 rikas Venäjän armeijan kenraaliluutnantti Carl August Standertskjöld, jolle kartano oli ensisijaisesti pääomasijoitus. Jo 60-vuotias kenraali oli myös vanhemmiten alkanut haaveilemaan sosiaalisesta tunnustuksesta, muttei välittänyt seurapiirielämästä: hänen tiensä arvostukseen olivat kovalla työllä kerätyt rikkaudet, jotka hän sijoitti Laukon kartanoon. Vuonna 1880 kenraali rakennutti kartanon maille Omenaniemeen ainutlaatuisen, pyramidin mallisen hautamausoleumin. Sukuhauta sisälsi kahdeksantoista hautaholvia ja se oli Suomen oloissa ainutlaatuinen rakennelma, jonka muotokieli seurasi Venäjän pääkaupungissa muodissa ollutta egyptiläistä tyyliä. Hautamausoleumin vihkiäisseremonian yhteydessä haudanlepoon laskettiin kartanon pidetty emäntä Fanny Standertskjöld ja viiden vuoden päästä, vuonna 1885, myös kenraali itse laskettiin sukuhaudan lepoon.
Moderni kartanotila ja historiallinen nähtävyys
Isänsä kuoleman jälkeen Laukon isännäksi astui tiukan järjestyksen mies Herman Standertskjöld-Nordenstam. Hän alkoi kehittää ja uudistaa Laukkoa moderniksi maitotilaksi ja rakennutti ensi töikseen uudenlaisen, höyryllä toimivan meijerin. Avarassa meijerikeittiössä alettiin valmistaa vaurastuvalle keskiluokalle tuoretta maitoa, kermaa, voita ja juustoja, joita kuljetettiin Tampereen Laukontorille höyrylaivoilla säännöllisesti. Vuonna 1894 kartanolla järjestettiin myös maatalousnäyttely, jossa Tampereen seudun asukkaat pääsivät tutustumaan kartanotilan uudenlaiseen maito- ja karjatalouteen.
Ennen Laukkoon muuttoaan nuori isäntä oli asunut perheineen muun muassa Pariisissa, jonka eloisissa seurapiireissä paroni viihtyi. Perheen siirryttyä perintötilalleen asumaan, myös kartanon maita alettiin uudistaa Belle époque -tyyliä noudatellen. Kartanon pihapiiristä ja puutarhasta piti huolta Edvard Kajander, jonka vapaaherra Standertskjöld-Nordenstam palkkasi Laukon puutarhamestariksi vuonna 1888. Kajanderille loputon uurastus pihamaalla oli palkitsevaa, sillä isäntäväki sijoitti suuria summia pihamaan ylläpitoon: 1800-luvun lopulla kartanon päärakennuksen viereen rakennettiin moderni orangeria, jossa kasvatettiin kukkia, koristekasveja, hedelmiä ja vihanneksia sekä muutamia erikoisuuksia, kuten viinirypäleitä. Kasvihuoneen sisällä sijaitsi moderni talvipuutarha, jossa kasvoivat muun muassa palmupuut.
Vuonna 1892 taidehistoriallinen retkikunta saapui Laukkoon arvioimaan historiallisia maisemia ja muistomerkkejä, ja vuonna 1911 valokuvaaja Signe Brander ikuisti Laukon Muinaistieteellisen toimikunnan toimeksiannosta.
Torpparihäädöt ja Laukon palo
Vuonna 1906 Laukon kartanon torpparit ja mäkitupalaiset ryhtyivät vaatimaan työolosuhteiden parantamista, mutta kartanon silloinen isäntä vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam ei suostunut tähän. Tämän seurauksena torpparit aloittivat 21. toukokuuta 1906 lakon, johon osallistui 115 torpparia. Vapaaherra vei asian oikeuteen ja oikeus tuomitsi lakkoilijat häädettäväksi: määräystä alettiin toteuttaa 15. tammikuuta 1907 alkaen. Paikallisten viranomaisten tueksi Helsingistä kutsuttiin ratsupoliisiosasto, jonka avustuksella yhteensä 41 ihmistä häädettiin kylmään talviyöhön. Nykyisinkin se lienee tunnetuin Laukon kartanon historiaan liittyvä yksittäinen tapahtuma: jo aikanaan se sai laajaa julkisuutta ja kärjisti yhteiskunnallisen vastakkainasettelun ilmapiiriä.
Yhteiskunnalliset olot kiristyivät lopulta vuoden sisällissotaan. Jo ennen sodan alkua, kun punakaarti alkoi liikehtiä uhkaavasti Tottijärvellä, isäntäperhe oli paennut pääkaupunkiseudulle. Tammikuussa 1918 punakaartilaiset saapuivat kartanolle, jossa tilanhoitaja Henrik Linderoos ammuttiin kuoliaaksi konttorin lattialle. Sodan aikana Laukossa oli kuitenkin suhteellisen rauhallista. Vasta kun punaiset perääntyivät paikkakunnalle Lempäälästä, alkoivat Vesilahden olot kiristyä ja ryöstely sekä takavarikointi yleistyivät. Kunnasta tuli osa punaisen armeijan pohjoisrintamaa, kun Tampereen taistelun hävinnyt armeija vyöryi paikkakunnan yli. Perääntyessään katkeroitunut punakaarti poltti kostoksi Laukon kartanon kivijalkaan.
Jälleenrakennuksen aika
Hävityksen jälkeen vuonna 1929 Laukon kartano siirtyi takaisin suomalaisiin käsiin, kun tamperelainen paperitehtailija Rafael Haarla osti raunioituneet tilukset itselleen. Haarla oli innokas historiaharrastaja ja aitosuomalaisista mielipiteistä tunnettu tehtailija, joka toimi muun muassa Lapuan liikkeen ja Vapaussodan Rintamamiesten Liiton keskeisenä rahoittajana. Ostaessaan Laukon Haarla koki ostavansa palan merkittävää suomalaista historiaa ja piti tärkeänä, että tila rakennettiin uudelleen menneisyytensä arvoiseksi kulttuurikartanoksi. Ensimmäisenä kartanon pihamaalle kohosi Veikko Kallion suunnittelema 1920-luvun klassisismia edustava valkoinen päärakennus, jonka jälkeen 1930-luvun kuluessa kartanon pihamaalle alkoi kohota lisää vaaleaa uusklassista tyyliä edustavia rakennuksia.
Mallimaatila
Kartanon isäntä kuoli vuonna 1938, vain viikkoja vanhimman poikansa kuoleman jälkeen. Tila ja Haarla-yhtiöiden pääjohtajuus siirtyivät seuraavaksi vanhimman pojan, vuorineuvos Lauri Haarlan harteille. Talousasioissa tarkkana tunnettu vuorineuvos satsasi avokätisesti huomattavia määriä suurmaatilansa hankintoihin, ja esimerkiksi maatalouden koneistaminen kehittyi vauhdilla. Kun Rafael Haarlan aikana maataloutta hoidettiin pääosin 32 työhevosen voimin ja tilalla oli vain yksi traktori, Lauri Haarlan isännöidessä tilaa 1950-luvulla valtaosa töistä tehtiin neljän traktorin voimin ja tallissa asui enää kuusi työhevosta.
Vuorineuvos Haarlan kuoltua 1960-luvulla perikunta ei ollut enää pitkällä tähtäimellä kiinnostunut maa- tai karjataloudesta. Lopulta Haarla-yhtymän taloudellisen tilanteen heikennyttyä kartano myytiin turkulaiselle maanviljelijälle Juhani Lagerstamille, joka oli vastikään myynyt omistamansa Kärsämäen kartanon Turun kaupungille.
Laukon peurat
Haarlojen Laukko tunnetaan ehkä kaikista parhaiten valkohäntäpeuroista: Suomen valkohäntäpeurakanta sai alkunsa Laukossa 1930-luvulla, kun Rafael Haarla tarjosi tiluksiaan kodiksi Virginian punapeuroille. Amerikansuomalaiset metsämiehet olivat suunnitelleet lajin siirtämistä Suomeen riistaeläimeksi ja kuullessaan tästä Laukon isäntä innostui hankkeesta. Elokuussa 1934 seitsemän peuraa lähettiin matkaan kohti Suomea, mutta kaksi urosta menehtyi Itämerellä puhjenneen myrskyn seurauksena. Loput peuranvasat saapuivat turvallisesti perille Laukkoon 8. syyskuuta.
Mannlicher M1901
Mannlicher M1901 on itävalta-unkarilainen itselataava pistooli, jonka suunnitteli asesuunnittelija Ferdinand von Mannlicher. Steyerin asetehdas valmisti ensimmäiset Mannlicherin suunnitelemat pistoolit vuonna 1894. Asetehdas aloitti M1901:n valmistuksen vuonna 1901. Aseen pohjalta kehitettiin vuonna 1905 Mannlicher M1905 -versio, jota käytettiin Argentiinassa nimellä "Modelo 1905".
Laukon kartano
Laukon peurat
Neljä kuukautta vanhat peuranvasat sopeutuivat melko hyvin Suomen syksyiseen luontoon, vaikka talven saapuessa ne hakivat suojaa kuusten juurelta, havujen suojasta. Ankarista oloista huolimatta peurat poikivat vuonna 1937 ja jo seuraavana vuonna ne päästettiin vapauteen. Peurojen vapautusta seurattiin myös mediassa ja niiden kohtalo huoletti monien sydämiä. Laji kuitenkin menestyi ja levisi vauhdilla: sotien jälkeen peuroja arveltiin olevan noin satakunta. Peurakannan geeniperimän parantamiseksi vuonna 1948 Amerikasta kuljetettiin lisää vasoja, jotka vapautettiin 1949 etsimään lajitovereitaan. Koko Suomen nykyinen peurakanta, joka käsittää yli 300 000 yksilöä, periytyy näistä seitsemästä selviytyneestä peuranvasasta.
Mannlicher M1901
Ominaisuudet
Ase toimii hidastetun massasulun periaatteella. Aseen lauetessa luistin avautumista hidastetaan mekaanisesti hetkeksi, jotta paine laskisi turvallisella tasolle aseen piipussa. Toiminnon ansiosta aseen rekyyli ei ole liian voimakas. Aseessa ei ole irtolipasta, vaan kahvan sisässä oleva kiinteä makasiini, johon patruunat ladataan yksitellen tai patruunakammasta.
Laukon kartano
Ulkoveistoksia kartanon mailla
Laukon kartanon mailla on muutamia veistoksia, joista suurin osa on 1930-luvulta.
Maito- ja lihatuotanto
Vuonna 1968 Lauri Haarlan perikunta myi Laukon Juhani ja Leena Lagerstamille, jotka muuttivat lapsineen kartanoon talvella 1968. Kartanon kokonaispinta-ala oli kaupantekohetkellä 1 773 hehtaaria. Uusi isäntäpari keskitti aluksi energiansa lypsykarjan tuotantoon ja Laukosta muokattiin vauhdilla modernia maitotehdasta. Ponnisteluista huolimatta maidontuotanto ei muuttunut kannattavaksi, ja jo muutaman vuoden kuluttua Juhani Lagerstam myi 200-päisen lypsykarjansa pois. Seuraavaksi Laukon tuotanto keskitettiin lihakarjan kasvatukseen: Ruotsissa Juhani Lagerstam nimettiin ”pihvikuninkaaksi”, kun jo 1970-luvun puolivälissä Laukossa laidunsi eniten pihvikarjaa koko Suomessa.
Oulun arkkitehtuuripoliittinen ohjelma
Kesällä 2001 valtuustolle jätetyssä aloitteessa todettiin: ”Jokaisella kansalaisella on perustuslain mukainen oikeus nauttia hyvästä ympäristöstä ja korkeatasoisesta arkkitehtuurista. Rakentaminen vaikuttaa aina ympäristöön pitkäkestoisesti ja siksi arkkitehtuuri luo pysyviä arvoja. Voimakkaasti kasvavassa Oulussa ollaan uusien haasteiden edessä ja tarvitaan uusia ratkaisuja arkkitehtoniseen suunnitteluun. Arkkitehtuuripoliittisen ohjelman laatiminen ja sen noudattaminen nostaisi Oulun kaupungin imagoa niin Suomen kuin Euroopan laajuisesti.”
Laukon kartano
Maito- ja lihatuotanto
Juhani Lagerstam otti aktiivisesti kantaa lihakarjan kasvatukseen liittyviin kysymyksiin ja toimi muun muassa lihakarjayhdistyksen varapuheenjohtajana. Vuonna 1977 Laukon pihamaalla järjestettiin myös Suomen ensimmäinen lihakarjan erikoisnäyttely, jonka yhteydessä olivat myös suuret, kansainväliset ratsastuskilpailut. pienoiskuva|upright|Italialaisori Uno Di Jesolo Laukossa 2006.
Hevoset
Laukko tunnetaan erityisesti ratsu- ja ravihevosista, sillä 1900-luvun loppu puolella kartano lukeutui Suomen johtaviin ravihevoskasvattajiin. Aluksi 1970-luvulla Laukon toiminnassa olivat mukana ratsut ja kun maan tunnetuin ratsastaja Christopher Wegelius aloitti yhteistyön Juhani Lagerstamin kanssa, alkoivat miehet suunnittelemaan lajin kehittämistä Suomessa kansainväliselle huipputasolle. Suuren voiton Wegelius ja Trigger Hill saavuttivat vuonna 1977 Pariisissa, kun parivaljakko sijoittui Pariisin voittajien Grand Prix'hissä toiseksi. Finaalin sijoitus säilyi pitkään suomalaisen esteratsastuksen parhaana saavutuksena.
Menestyksestä huolimatta Juhani Lagerstam luopui 1970-luvun lopulla ratsastusurheilusta ja alkoi kasvattaa lämminverisiä amerikanravureita tähtäimenään nimenomaan jalostuksessa ja kasvatuksessa. Vuonna 1982 kartanolle saapui myöhemmin legendan maineen saanut siitosori Choctaw Brave, jonka yli 1 200 jälkeläistä tienasivat kilparadoilla yli 15 miljoonaa euroa. Sen jälkeläisiin lukeutuvat muun muassa Houston Laukko ja Jonas Laukko. Laukko-hevoset niittivät menestystä kilpailu kilpailulta ja Laukon kartanosta tuli suomalaisen ravihevosjalostuksen suunnan näyttäjä. Useita Laukon kasvatteja on myyty myös muualle Eurooppaan, esimerkiksi Ranskaan. vasen|pienoiskuva|upright|Kartanon 1931 rakennetun päärakennuksen sali. Antiikin ovat keränneet Juhani ja Leena Lagerstam.
Antiikki ja taide
Hevostoiminnan ohella Lagerstamien ajan Laukko tunnetaan antiikki- ja taidekokoelmistaan. Uudemman taiteen keräily alkoi jo Kärsämäenkartanossa, jolloin Juhani Lagerstam harkitsi jopa taidegalleristin uraa. Isännän suosikki oli muun muassa suomalainen taidemaalari Helge Dahlman, jonka teoksia oli esillä Laukossa erityisesti päärakennuksen yläkerrassa.
Muutettuaan Laukkoon Juhani Lagerstam innostui myös antiikista. Historiallinen miljöö herätti isäntäparissa halun sisustaa myös päärakennus aidoksi antiikkikodiksi ja he päättivät olla ostamatta kartanolle mitään uutta. Koska Juhani Lagerstam ei pitänyt erityisemmin tyylihuonekaluista, siirtyivät kartanokaupan mukana tulleet Haarlan ajan huonekalut hiljalleen varastoon sopivien antiikkiesineiden löydyttyä.
Norris Cole
Norris Cole (s. 13. lokakuuta 1988 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän pelaa tällä hetkellä NBA-liigan Miami Heatissä.
Laukon kartano
Nykyaika
Syksyllä 2013 Laukon kartano ilmoitti luopuvansa ammattimaisesta hevoskasvatuksesta, ja kehittävänsä Laukosta monipuolista matkailukohdetta.
Norris Cole
Colen serkku, Trent Cole, pelaa amerikkalaista jalkapalloa NFL-liigan Philadelphia Eaglesissä.
Laukon kartano
Nykyaika
Nykyään Laukon kartanossa on noin 500 hehtaaria maata, josta 100 hehtaaria on viljelymaita ja 500 hehtaaria metsää. Vuonna 2016 kartano avattiin yleisölle ja se toimii nykyisin matkailukeskuksena. Kartanon rakennuksia on restauroitu niin näyttelytiloiksi kuin vuokra-asunnoiksikin. Kartanossa toimii myös kahvila ja ravintola, ja sen puistossa järjestetään kesäisin konsertteja ja muita tapahtumia. Laukkoon liikennöi myös Suomen Hopealinja ja Kuutar.
Norris Cole
NBA-ura
Chicago Bulls varasi Clevelandin osavaltionyliopistossa pelanneen Cole ensimmäisellä kierroksella vuoden 2011 NBA:n varaustilaisuudessa. Hänet myytiin myöhemmin samana päivänä Minnesota Timberwolves riveihin, josta matka jatkui vain hetkeä myöhemmin Miami Heatin organisaatioon.
Marie-Joseph Chénier
Marie-Joseph Chénier (1764−1811) oli Ranskan vallankumouksen ajan tunnetuimpia näytelmäkirjailijoita. Hän ei kuitenkaan ollut veljensä runoilija André Chénierin veroinen. Hänen ensimmäiset draamansa epäonnistuivat. Sitä vastoin näytelmä Charles IX (1789) saavutti menestyksen, vaikka se draamana ja runoteoksena on heikko. Mutta yleisö näki siinä viittauksia päivän tapahtumiin. Kun näytelmä julkaistiin, tekijä omisti sen Ranskan kansalle, "vapaan miehen teoksena" "vapaalle kansalle". Chénierin seuraavat näytelmät ovat Henri VIII (1791), Jean Calas (1791), Caïus Gracchus (1792) sekä Timoléon (1794), jossa Robespierre oli huomaavinaan hyökkäyksen itseään vastaan ja kielsi sen esittämisen.
Chénierin muista näytelmistä esitettiin hänen paras näytelmänsä Tibère vasta pitkän ajan kuluttua hänen kuolemansa jälkeen, eikä se saavuttanut silloin menestystä. Vuonna 1804 Chénier pyrki Napoleonin suosioon näytelmällä Cyrus, joka sisältää paljon viittauksia Napoleonin tekoihin. Napoleon suhtautui imarteluun ynseästi, ja loukkaantunut tekijä muuttui taas tasavaltalaiseksi. Chénierin kootut teokset julkaisi Antoine-Vincent Arnault (1824−1826). Niihin johdannon ja selityksiä kirjoittivat Pierre Daunou ja Louis-Nicolas Lemercier.
Refresco Finland
Refresco Finland Oy (1.6.2016 asti VIP-Juicemaker Oy) on suomalainen mehu- ja virvoitusjuomia valmistava yritys. Yrityksen omistaa hollantilainen Refresco. VIP-Juicemaker Oy:n nimi muuttui 1.6.2016 Refresco Finland Oy:ksi.
Yritys aloitti toimintansa Kuopiossa toukokuussa 1996. Liikevaihto vuonna 2011 oli 60 miljoonaa euroa.
Yritys työllistää 70 henkilöä.
Tuoteryhmät
Yritys valmistaa seuraavia tuotteita :
Johann Rall
Johann Gottlieb Rall (1725–1726 – 27. joulukuuta 1776 Trenton, Yhdysvallat) oli saksalainen eversti. Hänet tunnetaan parhaiten Trentonin taistelusta, jossa hän komensi saksalaista ammattisotilaista koostuvaa rykmenttiä Yhdysvaltain kenraalin George Washingtonin joukkoja vastaan. Rallin joukot joutuivat perääntymään ja perääntyessään Rall sai osuman muskettikuulasta. Hän kuoli myöhemmin saamiinsa vammoihin.
Alain Chartier
Chartierin runoudelle on ominaista isänmaallisuus. Muoto hänen runoissaan on yleensä vertauskuvallinen. Azincourtin taistelun jälkeen (1416) hän kirjoitti runon Le livre de quatre dames, joka kertoo neljästä naisesta, jotka ovat menettäneet rakastajansa Azincourtin taistelussa ja jotka kiistelevät siitä, kuka heistä on onnettomin. Chartier on lisäksi kirjoittanut teokset Bréviare des nobles ja Le curial, jotka ovat hyvän seurustelutavan ja ritarillisten hyveiden käsikirjoja. Hänen teoksensa Quadriloge invectif on Ranskan silloisia valtiollisia oloja käsittelevä dialogi. Chartierin tyyli on oratorinen ja osoittaa roomalaisten kirjailijoiden, varsinkin Ciceron, vaikutusta. Chartierin teokset julkaisi André Duchesne (Pariisi 1617).
Kevin Porter
Kevin M. Porter (s. 12. maaliskuuta 1986 Northville, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa. Hän on Phoenix Coyotesin varaus vuodelta 2004.
Ura
Yliopistouransa jälkeen Porter teki 14. huhtikuuta 2008 kolmivuotisen tulokassopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän liittyi loppukaudeksi Coyotesin farmiseura San Antonio Rampagen paitaan pelaamaan pudotuspelejä.
Porter aloitti kauden 2009–2010 Rampagessa. Hänet kutsuttiin myöhemmin neljän pelin ajaksi Coyotesin NHL-kokoonpanoon. 3. maaliskuuta 2010 Coyotes kauppasi Porterin yhdessä Peter Muellerin kanssa Colorado Avalancheen vaihdossa Wojtek Wolskiin. Pelattuaan nejä ottelua Avalanchen farmiseura Lake Erie Monstersissa, Porter sai 11. maaliskuuta 2010 ensimmäisen kutsunsa Avalancheen, jossa teki debyyttinsä joukkueen paidassa 3–0 -voitossa Florida Panthersia vastaan. Alemmissa ketjuissa pelannut Porter teki ensimmäisen maalinsa Avalanchessa kahdeksannessa pelissään 28. maaliskuuta 2010 entistä joukkuettaan Coyotesia vastaan. Hän teki kauden lopulla pudotuspelidebyyttinsä San Jose Sharksia vastaan. Hän teki Avalanchen kanssa vuoden jatkosopimuksen 17. kesäkuuta 2010.
Porter sai kaudella 2011–2012 neljän ottelun pelikiellon polvitaklauksestaan Vancouver Canucksin hyökkääjä David Boothiin.
1. heinäkuuta 2014 Detroit Red Wings kiinnitti Porterin yksivuotisella kahden suunnan sopimuksella. Porter teki kaudella 2014–2015 16 maalia ja 23 syöttöpistettä 76 ottelussa Red Wingsin farmiseura Grand Rapids Griffinsissä.
1. heinäkuuta 2015 Porter ja Pittsburgh Penguins solmivat vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Porter debytoi kansainvälisellä tasolla 17-vuotiaana Yhdysvaltojen maajoukkueessa Venäjällä, Jaroslavlissa järjestetyissä alle 18-vuotiaiden vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän teki kaksi pistettä kuudessa ottelussa joukkueen sijoittuessa neljänneksi. Hän pelasi seuraavana vuotena viimeisen kerran alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Valko-Venäjällä, Minskissä. Porter teki kaksi maalia ja kuusi syöttöpistettä eli yhteensä kahdeksan tehopistettä ollen joukkueen sisäisen pistepörssin toinen, kun Yhdysvallat sijoittui hopealle häviten Venäjälle finaalissa lukemin 3–2.
Michiganin yliopistossa pelatun tulokaskauden aikana Porter edusti Yhdysvaltoja kotiyleisön edessä pelatuissa vuoden 2005 maailmanmestaruuskilpailuissa. Porter teki kolme maalia ja viisi pistettä seitsemässä pelissä. Hän teki maalin pronssiottelussa Tšekkiä vastaan, mutta Yhdysvallat hävisi ottelun ja sijoittui turnauksessa neljänneksi. Porter valittiin seuraavana vuonna neljänsiin juniorikisoihinsa, kun hän pelasi Vancouverissa, Kanadassa järjestetyissä nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Porter oli Yhdysvaltojen joukkueen kapteeni, kun joukkue sijoittui toisena vuonna peräkkäin neljänneksi. Hän teki kuusi pistettä seitsemässä ottelussa ja muu USAn joukkue nimesi hänet parhaaksi pelaajakseen.
Sorva
Sorva (Scardinius erythrophthalmus) on Euroopassa ja Keski-Aasiassa esiintyvä kala. Sorva muistuttaa ulkonäöltään särkeä, mutta sillä on punaiset evät ja keltaiset silmät ja on särkeä leveämpi, lisäksi aikuisten yksilöiden kyljissä on kuparinruskeaa sävyä. Sitä kutsutaan myös "punakontiksi" evien värin takia. Sorva muistuttaa myös jossain määrin säynettä ja turpaa. Sorva kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Se elää makeassa vedessä ja murtovedessä, erityisesti matalissa ja ruovikkoisissa lahdissa. Se on kaikkiruokainen ja syö erilaisten pohjaeläinten lisäksi vesikasveja. Sorva kutee toukokuun lopussa tai kesäkuussa. Suomessa sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan asti.
Markku Nirola
Markku Ensio Nirola (12. kesäkuuta 1941 – 21. elokuuta 2011) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi etenkin 1960-luvulla kotimaisissa elokuvissa ja televisioelokuvissa. Hän kuoli vuonna 2011 iältään 70-vuotiaana. Nirola on haudattu Malmin hautausmaalle.
Byte (kappale)
Byte on alankomaalaisen DJ-tuottaja Martin Garrixin sekä samasta maasta kotoisin olevan DJ-tuottaja Brooksin kappale. Sen julkaisivat STMPD RCRDS ja Sony Music Entertainment digitaalisesti ladattavana singlenä 7. huhtikuuta 2017. Kappaleen ovat sekä sanoittaneet että tuottaneet Garrix ja Brooks. Kappaletta on verrattu Garrixin yhdessä Dimitri Vegas & Like Miken kanssa vuonna 2014 julkaisemaan kappaleeseen "Tremor".
"Byten" kaupallinen menestys oli heikkoa, sen epäonnistuttua pääsemään lainkaan singlelistoille. Kappale on kuitenkin päässyt sen sijaan tanssikappalelistoille Alankomaissa, Belgiassa ja Yhdysvalloissa.
Jean Chapelain
Chapelain menetti maineensa julkaistuaan 12 ensimmäistä laulua runoelmastaan La Pucelle, jota hän oli sepittänyt 20 vuotta. Runoteos oli jäykkä ja ikävä. Siihen oli kiinnitetty suuria toiveita, ja kun ne pettivät, oli tyytymättömyys suuri. Nicolas Boileau ja hänen ystävänsä ruoskivat ivallaan lopullisesti tämän teoksen kuoliaaksi. 12 jälkimäistä laulua ilmestyivät vasta 1757.
British Motor Corporation
thumb|Austin 1100 Mk II vuodelta 1969. thumb|Austin 1800 Automatic vuodelta 1969. British Motor Corporation Limited, BMC muodostettiin vuonna huhtikuussa 1952, Austin Motor Company Ltd:n ja Morris Motors Ltd:n omistaman Nuffield Organisationin yhdistäessä toimintansa. Yhtiön kotipaikkana oli Longbridge, Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta.
Yhtiön rakenne ja toiminta
thumb|BMC:n osake. thumb|BMC-ambulanssi. right|thumb|Vuoden 1963 Austin [[Mini Super Deluxe.]] right|thumb|Vuoden 1965 Riley 4/72.
BMC oli aikansa suurin ajoneuvojen valmistaja Britanniassa. Tuotantoon kuului laaja mallisto eri merkkisiä henkilöautoja; Austin, Morris, MG, Austin-Healey, Riley ja Wolseley, erilaisia ja erikokoisia hyötyajoneuvoja sekä traktoreita. Ensimmäisenä yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimi lordi Nuffield, mutta hänen tilalleen nimettiin jo elokuussa 1952 Austinin Leonard Lord. Hän toimi tehtävässään vuoteen 1961, jolloin täytti 65 vuotta. Lord oli luovuttanut vuonna 1956, ainakin nimellisesti, toimitusjohtajan tehtävät varamiehelleen George Harrimanile.
BMCn pääkonttori sijaitsi Austinin laitosten yhteydessä Longbridgessä, Birminghamin lähistöllä. Tämä oli yksi osa yhtiössä vallinnutta Austinin dominanssia, puheenjohtajuuden lisäksi. Morris-moottoreiden käyttö tuoantomallien voimanlähteenä lähestulkoon lopetettiin. Lisäksi kaikkien korimallien koodiksi tuli ADO, joka oli perua Austinilta, nyt se tarkoitti "Amalgamated Drawing Office". Longbridgen tehtaat olivat ajanmukaiset, ne oli modernisoitu läpikotaisin vuonna 1951, verrattuna Nuffieldin 16 eri tehtaaseen, jotka olivat vanhanaikaisempia ja ripoteltu pitkin keski-Englantia. Kuitenkin Austinin taloushallinto ja kustannusten tarkkailu oli järjestetty heikommin kuin Nuffieldin, ja kun markkinat muuttuivat autopulasta ostajan markkinoiksi, tämä kostautui. Ford Motor Company analysoi hyvin tarkkaan BMC:n parhaiten myyvän mallin, Minin, ja tuli johtopäätelmään, että jokaista myytyä autoa kohden BMC:lle koitui 30 £ tappiota. Lopputuloksena tästä oli, että vaikka Austinin ja Morriksen myynti veti hyvin BMC-aikakautena, yhtiön voitot ja osakkeen arvo putosivat ja siten uusien mallien kehitys ontui. Tämä kehitys laukaisi liikkelle hankkeet, joissa BMC:hen yhdistettiin sen suurin yhteistyökumppani, autojen koripeltejä toimittava Pressed Steel ja sen perään autovalmistaja Jaguar Cars. Näin vuonna 1966 muodostui British Motor Holdings (BMH), yhtiö, joka pari vuotta myöhemmin fuusioitiin Leyland Motors Ltd:n kanssa.
Fuusioista huolimatta eri merkeillä oli oma jälleenmyynti- ja huoltoverkostonsa. Tämä johti joillain markkina-alueilla, kuten esim. Suomessa, tilanteeseen jossa saman organisaation valmistamat autot kilpailivat markkinaosuuksista keskenään, koska maahantuojina toimivat eri yhtiöt. Myös Britannian kotimarkkinoilla tällainen tilanne aiheutti ongelmia. Vaikka tuotteet oli siellä kohdistettu hyvinkin tarkasti eri kohderyhmien ostajille, etenkin Riley ja Wolseley-merkkien myynti laski jatkuvasti. Asiakkaat kokivat malliston vanhentuneeksi, ja tästä syystä Leonard Lord, tavoistaan poiketen, kutsui apuun konsernin ulkopuolisen suunnittelijan.
BMC:n Farina-mallisto
Aiemmin 50-luvulla Lord oli pestannut Battista Farinan toimiston suunnittelemaan uusiksi koko mallistonsa. Suunnittelun tuloksena julkaistiin mallisto, joka yleisesti tunnetaan nimellä "Farina"-saloonit. Mallit jakautuivat kolmeen eri kokoluokkaan, joka luokan sisällä, paitsi pienimmässä, oli tarjolla eri merkkisiä autoja eri kohderyhmille:
Pienimpänä Farina-mallina, vuonna 1958, markkinoille tuli Austin A40 Farina. Tämä auto mainitaan usein ensimmäiseksi sarjavalmisteiseksi hatchback-malliksi. Kyseessä oli pienikorinen estate, joka nykyään sijoitettaisiin rakenteensa ja kokonsa puolesta nimenomaan luukkuperä-malliksi. Takaluukku oli jaettu keskeltä vaakasuunnassa kahteen osaan. Austin A40 Farina Mk II esiteltiin vuonna 1961, ja oli tuotannossa vuoteen 1968. BMC:n pienikoriset mallit varustettiin A-sarjan -moottoreilla.
Keskikokoisina Farina-malleina esiteltiin vuonna 1958 Wolseley 15/60, Riley 4|Riley 4/68, Austin A55 Cambridge Mk II, MG Magnette Mk III sekä Morris Oxford V. Valmistuslisenssit myytiin myös Argentiinaan, jossa autoja valmistettiin henkilömallina Siam Di Tella 1500, farmarimallina Traveller ja lavamallina Argenta. BMC:n keskikokoluokan malleissa käytettiin B-sarjan 4-sylinterisiä rivimoottoreita.
Ensimmäiset malliversiot pysyivät tuotannossa vuoteen 1961, Di Tella vuoteen 1966. Tällöin ne korvattiin uudemmilla Farina-malleilla ja mallinimillä. Mallit olivat nyt Austin A60 Cambridge, MG Magnette Mk IV, Morris Oxford VI, Riley 4/72 ja Wolseley 16/60. Siam Magnette 1622 tuli uutena lisenssimallina markkinoille Argentiinassa vuonna 1964. Mallit pysyivät tuotannossa vuoteen 1968, tekninen rakenne oli aikakaudelle tyypillinen takaveto.
Farina-mallistoon kuului myös isokorisia autoja. Vuonna 1959 markkinoille tulivat Austin A99 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre ja Wolseley 6/99. Kaikissa näissä moottorina oli C-sarjan 6-sylinterinen rivimoottori. Korimallit ja mallinimet päivitettiin vuonna 1961, ja ne olivat nyt Austin A110 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre Mk II ja Wolseley 6/110. Nämä mallit pysyivät tuotannossaa vuoteen 1968.
BMC Korimallien koodit
right|thumb|1953 Morris Minor right|thumb|1966 MGB
Valtaosalle BMC:n korimalleista annettiin ns. ADO-koodi, käytäntö oli peräisin Austinin toimintatavoista. Alun perin lyhenne oli tullut sanoista Austin Design Office, mutta fuusion myötä se muutettiin muotoon Amalgamated Drawing Office. Käytäntö oli ja on asianmukainen ja hyvä tapa, koska samalla korisarjalla valmistettiin yhtiössä erimerkkisiä autoja. Esimerkkinä ADO15, korimallilla valmistettiin sekä Austin Seveniä että Morris Mini Minoria.
Käytössä olleet ADO-koodit:
Kevyet pakettiautot
right|thumb|A Morris Cowley MCV Van
Keskiraskaat pakettiautot
right|thumb|A 1957 Morris JB Van
Kevyet kuorma-autot
thumb|1969 BMC 360FG
BMC maatalouskoneet
Fuusion yhteydessä Nuffield Organisaation traktoreista tuli myös osa BMC:tä.
BMC Britannian ulkopuolella
1950- ja 60-luvuilla BMC pystytti Britannian ulkopuolelle 21 laitosta tuottamaan heidän autojaan; osa niistä oli tytäryhtiöitä, osa yhteisyrityksiä.
Suomi oli pienuudestaan huolimatta BMC:lle tärkeä markkina-alue Euroopassa. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Suomen valtio säännösteli autojen tuontia vuoteen 1963 asti. Suomessa tarvittiin 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti etenkin hyötyajoneuvoja, ja Britanniasta niitä saatiin viemällä sinne vastavuoroisesti maataloustuotteita, etenkin voita. Tämä kaupankäyntimalli jatkui Suomen ja Britannian välillä 1970-luvun loppuun. Tämän vuoksi brittiläisiä henkilö- ja hyötyajoneuvoja oli kohtuullisen hyvin saatavilla ja hinta esimerkiksi saksalaisiin merkkeihin nähden oli edullisempi.
British Motor Holdings Ltd
Vuoden 1965 keskivaiheilla BMC esitti tarjouksen suurimman yhteistyökumppaninsa Pressed Steel-yhtiön ostamisesta, syyskuussa samana vuonna kauppa toteutui. Seuraavana vuonna BMC osti Jaguar Cars-yhtiön. Lokakuun 14. vuonna 1966 BMC:n osakkeenomistajat hyväksyivät yhtiön nimen muuttamisen muotoon British Motor Holdings (BMH).
British Leyland Motor Corporation Ltd
Reilut 12 kuukautta myöhemmin, tammikuussa 1968, Britannian hallituksen painostuksesta autoteolliuudessa muodostettiin jättiyhtiö, kun BMH yhdistettiin Leyland Motor Corporation (LMC) kanssa, ja näim syntyi British Leyland Motor Corporation (BLMC). Alkuperäisen BMC:n muodostaneet merkit olivat nyt BLMC:n Austin-Morris divisioona.
British Leyland Ltd
Elokuussa 1975 BLMC kansallistettiin ja uudelleennimettiin British Leyland Ltd:ksi.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009 pelattiin 26. joulukuuta 2008 – 5. tammikuuta 2009, Ottawassa, Ontariossa, Kanadassa. Ottelut pelattiin kahdella areenalla, Ottawa Civic Centressä (yleisökapasiteetti 9 862) ja Scotiabank Placessa (yleisökapasiteetti 19 153).
Mestaruuden voitti jo viidennen kerran peräkkäin Kanada, joka voitti toistamiseen peräkkäin Ruotsin loppuottelussa 5-1. Pronssia voitti Venäjä, joka voitti Slovakian 5-2 pronssiottelussa. Suomi sijoittui seitsemänneksi jouduttuaan putoamissarjaan, mutta voitettuaan sen.
Turnauksessa tehtiin uusi yleisöennätys, paikan päällä otteluja kävi katsomassa yhteensä 453 282 katsojaa. Myös loppuottelun yleisömäärä (20 380) oli suurin maailmanmestaruuskilpailujen historiassa.
Putoamissarja
Alkusarjan ottelut jäävät voimaan.
Maalivahtien torjuntatilastot
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Fatima Whitbread
Fatima Whitbread syntyjään Fatima Vedad (s. 3. maaliskuuta 1961 Stoke Newington, Lontoo) on brittiläinen keihäänheittäjä. Hän on naisten keihäänheiton maailmanmestari, Euroopan mestari ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Whitbread saavutti MM-hopeaa naisten keihäänheitossa tuloksella 69,14 Tiina Lillakin jälkeen Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa 1983. Hän saavutti olympiapronssimitalin Los Angelesin kesäolympiakisoissa 1984. Whitbread heitti maailmanennätyksen 77,44 Stuttgartin EM-kisojen 1986 karsinnassa ja myös voitti Euroopan mestaruuden. Maailmanmestaruuden hän voitti Roomassa 1987. Whitbread saavutti olympiahopeamitalin Soulin kesäolympiakisoissa 1988.
Yksityiselämä
Fatima Vedad syntyi Lontoossa Kyproksen turkkilaiselle äidille ja Kyproksen kreikkalaiselle isälle. Hänen biologinen äitinsä hylkäsi hänet jo vauvaikäisenä, ja Whitbread vietti elämänsä ensimmäiset 14 vuotta pääosin lastenkodeissa. 13-vuotiaana Whitbread tuli myös äitinsä humalaisen miesystävän raiskaamaksi. Hänet adoptoitiin 14-vuotiaana. Adoptioäiti Margaret Whitbread oli Fatiman keihäänheittovalmentaja.