cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thor (rakettiperhe)
Historiaa
Deltan esiversio, Douglas SM - 75 Thor-ohjus, on vain keskimatkan ohjus (IRBM) – sen kehitysprojekti sai USAFin hyväksynnän syyskuussa 1955. Se oli USA:n ydinohjusvoima kunnes Atlas- ja Titan- ohjukset saataisiin käyttöön. Nimet Atlas ja Titan liittyvät välimerelliseen mytologiaan. Thor on pohjoismainen ukkosenjumala, josta torstaikin on saanut nimensä. Thorin tarjouskilpa alkoi 1954 ja sen voitti Douglasin lentokonetehdas. Ohjuksen piti kyetä kuljettamaan vetypommi 1 500 mailin matka Englannista Moskovaan. Hyötykuorma ja ohjausjärjestelmä olivat samat kuin Atlas-ohjuksessa. Rakettimoottori oli sama kuin Navajo-ohjuksessa. Ohjuksen koko oli sellainen, että ohjus voidaan kuljettaa Douglas C-124 Globemaster II-kuljetuskoneella. Ensimmäinen ohjus oli valmis elokuussa 1956 ja onnistunut koelento tehtiin syyskuussa 1957. Operatiiviset ohjukset vietiin Englantiin vuoden 1958 lopussa ja olivat "käytössä" elokuuhun 1963 asti. Samaan aikaan Iso-Britannia luopui oman Blue Streak-ydinohjuksensa kehitystyöstä ja houkutteli Euroopan maat kehittämään sen pohjalta Europa-kantoraketin, joka vuosikymmen myöhemmin todettiin epäonnistuneeksi.
Tarmo Nuotio
Tarmo Nuotio (6. elokuuta 1916 Loimaa – 9. huhtikuuta 2009 Kirkkonummi) oli suomalainen pappi ja kuoronjohtaja. Hän oli arvoltaan rovasti.
Thor (rakettiperhe)
Thor
Thor-ohjus tuli pian suosituksi NASA:n kantorakettina. 13. toukokuuta 1960 tehtiin epäonnistunut NASA:n Echo-luotaimen laukaisu, joka oli ensimmäinen Delta-laukaisu Boeingin nykyisen laskutavan mukaan. Tammikuussa ja heinäkuussa 1962 se laukaisi onnistuneesti Echo-luotaimia. Echot olivat avaruudessa kaasulla täytettäviä metalloituja palloja, joilla tehtiin tietoliikennesatelliitteja varten radiosignaalin heijastumistestejä.
Ševtšenkove (Izmajilin piiri)
Ševtšenkove ( [] ) on kylä Ukrainassa. Se kuuluu Odessan alueeseen, Izmajilin piiriin. Se kuuluu Kiliia urban hromadaan, joka on yksi Ukrainan hromadoista. Yhdessä Pomasanyn kylän kanssa se muodostaa Shevchenkov starostyńskin piirin nro 1. Se sijaitsee 63 km:n päässä raionin keskustasta ja 28 km:n päässä Dzynilorin rautatieasemalta. Ševtšenkovesta 180 kilometrin päässä koillisessa on aluekeskus Odessa. Alueella on tasainen topografia. Suuri joukko vesistöjä Tonavan ja Mustanmeren pohjoisosissa on keskittynyt 30 kilometrin säteelle. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kylässä asui 5625 asukasta, pinta-ala on 6,37 km² (viljelymaata 98,68 km²) ja molemmilla mittareilla se on piirin suurin kylä.
Tarmo Nuotio
Nuotio vihittiin papiksi vuonna 1941, ja hän aloitti uransa sotilaspappina. 1950-luvulla työskennellessään Keski-Helsingin seurakunnassa hän oli mukana perustamassa Cantores Minores -kuoroa, jonka ensimmäisenä johtajana hän toimi vuosina 1952–1954. Hän jatkoi toimimista kuoron toiminnanjohtajana vielä 1960-luvulle. Nuotiosta tuli vuonna 1965 Etelä-Espoon seurakunnan kirkkoherra. Hän toimi tässä tehtävässä, kunnes seurakunta vuonna 1975 jaettiin kahtia ja syntyivät Espoonlahden ja Olarin seurakunnat. Nuotio toimi seurakunnan jakamisen jälkeen Olarin kirkkoherrana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1979.
Uransa aikana Nuotio myös esimerkiksi johti NMKY:n sekakuoroa ja opetti Sibelius-Akatemiassa sekä Helsingin yliopistossa. Hänellä oli radiosähköttäjän tutkinto 1940-luvulta, ja hän toimikin radistien sijaisena rahtilaivoilla. Hän oli Suomen Radiosähköttäjäliiton puheenjohtajana 1954–1969 ja pääsi myöhemmin sen kunniapuheenjohtajaksi.
Päästyään eläkkeelle Nuotio asettui Saloon. Vaimonsa Elvin kuoltua hän meni vuonna 1994 uusiin naimisiin Hanna Kinnusen kanssa. Pariskunta muutti Kirkkonummelle, jossa Nuotio kuoli 92-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Ševtšenkove (Izmajilin piiri)
Kylä perustettiin vuonna 1790 ottomaanien valtakunnan Karamahmet (ukr. Карамахмет tai Карамахмед) sloboda. Nimettiin uudelleen Ševtšenkove kyläksi 14. marraskuuta 1945 runoilija-kobzar Taras Ševtšenko kunniaksi.
Väestö
Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan suurin osa Ševtšenkove väestöstä oli ukrainalaisia (96.85%).
Thor (rakettiperhe)
Thor
Thor-nimi säilyi niissä kantoraketeissa, joilla laukaistiin vakoilusatelliitteja Vandenbergistä 1970-luvulle asti. 1962 Thor-ohjuksilla tehtiin avaruudessa Starfish-ydinaseräjäytyskokeita, jolloin ohjukset laukaistiin Johnstonin atollilta Tyyneltämereltä. Ensimmäinen ja toinen laukaisu epäonnistuivat ja jossain Tyynessämeressä saattaa olla edelleen pari kadonnutta atomipommia. Kolmas, vetypommilla tehty koe onnistui 248 mailin korkeudessa. Kaikkiaan Thor-ohjuksia tehtiin 160 kpl.
Thor-Able
Thor kehittyi 50 vuoden ajan. Thor-Able oli sen ensimmäinen parannettu versio. Sen toinen vaihe on Vanguard-kantoraketin toinen vaihe, Aerojet AJ-10. Thor-Able kehitettiin Atlas-ohjuksen kuljettamien ydinaseiden tarvitsemien lämpökilpien testaamista varten. Thor-Able laukaisi Pioneer 2-satelliitin laukaisussa 8. marraskuuta 1958 vajaa kuukausi epäonnistuneen Pioneer 1 -satelliitin laukaisun jälkeen. 1959 ja 1960 tapahtui yhteensä kolme laukaisua, joista kaksi jälkimmäistä onnistui. 1960 Thor-Able laukaisi TIROS-1:n (Television and Infrared Observation Satellite), joka oli maailman ensimmäinen sääsatelliitti. Kun tähän rakettiin lisättiin kolmanneksi vaiheeksi kiinteäajoainemoottori, saatiin Thor-Able-Star -raketti, jolla laukaistiin USA:n ensimmäiset kuuluotaimet.
Thor-Agena A
Thorin Agena A -versio oli kehitetty vakoilusatelliittien laukaisemiseen jo ennen Explorer I -satelliittia. Erikoista on, että sen Lockheedin valmistama Agena-vaiheen rakettimoottori on alun perin kehitetty B-58 Hustler-pommikonetta varten. Syyskuussa 1962 raketti vei taivaalle Kanadan ensimmäisen satelliitin Alouette 1:n, ja seuraavina 8 vuotena 4 sääsatelliittia ja 7 avaruustutkimussatelliittia.
1959–1962 Thor-Agena B-raketeilla laukaistiin 38 Discoverer-tutkimussatelliittia, joiden sanottiin tutkivan säteilyn vaikutuksia biologiseen materiaaliin. Tämä oli kuitenkin vain Corona-vakoilusatelliittien peitetarina – paluukapseleissa laskeutui maahan valokuvanegatiiveja Neuvostoliitosta. Alistair MacLeanin kirja ja siitä 1968 tehty elokuva Jääasema Zebra on ideoitu erään ensimmäisen Discoverer-lennon perusteella. Filmin paluukapseli laskeutui laskuvarjolla Huippuvuorten Neuvostoliiton puoleiselle osa-alueelle. Lännen kommandot menivät välittömästi kapselin laskupaikalla, josta löytyi venäläisen lumikelkan jäljet. Tuo kapseli oli kuitenkin vain testikapseli, jossa ei ollut filmiä. Väitetään presidentti Lyndon B. Johnsonin sanoneen avaruustoiminnan maksaneen (myös tulevat) kulunsa Corona-ohjelman valokuvien aikaansaaman hyödyn kautta.
Bruno Boche
Bruno Boche (28. toukokuuta 1897 Berliini – 1. huhtikuuta 1972) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Boche pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1926–1929 yhteensä 11 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kolmessa ottelussa ja teki yhden maalin. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
MILF
MILF on akronyymi, joka voi tarkoittaa:
Silloin ennen
Silloin ennen (suomeksi myös Old Times – silloin ennen tai Old Times – menneet ajat; ) on englantilaisen Harold Pinterin vuonna 1970 kirjoittama eksistentialistinen näytelmä, joka sai kantaesityksensä Oxford Playhousessa Oxfordissa 26. huhtikuuta 1971. Kantaesityksen ohjasi Peter Hall, ja näytelmän rooleissa olivat Colin Blakely Deeleynä, Dorothy Tutin Katena ja Vivien Merchant Annana. Lontoossa West Endillä näytelmä sai ensiesityksensä Aldwych-teatterissa 1. kesäkuuta 1971 ja New Yorkissa Broadwaylla Billy Rose Theatressa 16. marraskuuta 1971. Liisa Ryömä suomensi näytelmän vuonna 1971 ja Juha Siltanen vuonna 1997.
Juoni
Aviopari, nelikymppiset Deeley ja Kate saavat vieraakseen Annan, joka on Katen vanha ystävä kahdenkymmenen vuoden takaa. Deeley on aluksi hyvin kiinnostunut Annasta, mutta kun Anna saapuu, Deeley huomaa, että tilanne ei olekaan niin yksinkertainen kuin mitä hän oli aluksi ajatellut. Se, mitä Anna edustaa, muuttuukin houkutuksesta uhkaksi. Kolmikko ajautuu yhä kiihtyvän valtataistelun pyörteeseen, jossa panoksena on kenties koko elämä.
Suomessa
Näytelmän Suomen kantaesitys oli Helsingin Kaupunginteatterissa 27. tammikuuta 1972. Ohjaajana oli Jyri Schreck ja rooleissa olivat Lauri Komulainen Deeleynä, Eira Jauckens Katena ja Tiina Rinne Annana. Näytelmää on esitetty Helsingin Kaupunginteatterin lisäksi suomeksi myös Teatteri Jurkassa vuonna 1997 ja Jyväskylän Huoneteatterissa vuonna 2009.
Muita sovituksia
Näytelmän pohjalta on tehty kolme televisioelokuvaa Tanskassa, Belgiassa ja Britanniassa. Ensimmäinen näistä on Søren Melsonin ohjaama tanskankielinen Gamle dage, joka ensiesitettiin vuonna 1974. Tanskalaisversion rooleja näyttelevät Jørgen Buckhøj, Ghita Nørby ja Birgitte Price. Vuonna 1977 ensiesityksensä sai hollanninkielinen Vroeger, jonka on ohjannut Jef Demedts. Tämän belgialaisversion rooleja näyttelevät Hugo Van Den Berghe, Chris Boni ja Chris Lomme. Simon Curtis ohjasi näytelmän pohjalta englanninkielisen Silloin ennen (Old Times), joka sai ensiesityksensä BBC-kanavalla vuonna 1991. Brittiversion rooleja näyttelevät John Malkovich, Kate Nelligan ja Miranda Richardson.
Holly Johnson
thumb|Frankie Goes to Hollywood Lontoossa. Johnson kuvassa yhtyeen jäsenistä toisena, pitkässä takissa. William Holly Johnson (s. 9. helmikuuta 1960) on brittiläinen popmuusikko ja kuvataiteilija. Hän nousi kuuluisuuteen Frankie Goes to Hollywood -kokoonpanon jäsenenä 1980-luvulla.
Johnson syntyi Liverpoolissa, Englannissa, vaikka joidenkin lähteiden mukaan syntymäpaikka olisi ollut Khartum; kyseessä on ilmeisesti Johnsonin itse haastattelun välityksellä levittämä vitsi. Hän jätti Frankie Goes to Hollywoodin vuonna 1987 ja halusi siirtyä tekemään soolomateriaalia. Yhtyeen ja levy-yhtiön välinen sopimus ei sitä sallinut, joten Holly päätti viedä asian oikeuteen. Pitkän oikeusprosessin jälkeen Holly pääsi irti levytyssopimuksesta, mutta samalla tuli antaneeksi kaikki FGTH:n julkaisuoikeudet levy-yhtiölle.
Johnsonin ensimmäinen sooloalbumi Blast (1989) julkaistiin MCA Recordsin kautta, ja se oli huomattava menestys. Listaykköseksi nousseelta ja platinaa myyneeltä albumilta nousivat hitit "Love Train", "Americanos", "Atomic City" ja "Heaven's Here". Huhtikuussa 1993 hän ilmoitti julkisuuteen kärsineensä jo jonkin aikaa HIV-tartunnasta.
Johnsonin omaelämäkerta A Bone In My Flute on vuodelta 1994. 1990-luvun loppua kohden hän menestyi taidemaalarina, jonka teoksia on ollut esillä muun muassa Tate Liverpoolissa ja Royal Academyssä.
T. H. White
Terence Hanbury White (29. toukokuuta 1906 Bombay – 17. tammikuuta 1964 Pireus) oli englantilainen kirjailija. Hänen kuuluisin teoksensa on kuningas Arthurin tarinan kertova kirjasarja Muinainen ja tuleva kuningas (The Once and Future King), jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1938 ja viimeinen postuumisti vuonna 1977.
Joni Pitkänen
Joni Pitkänen (s. 19. syyskuuta 1983 Oulu) on uransa jo lopettanut suomalainen jääkiekkoilja. Pitkänen pelasi mittavan uran Pohjois-Amerikan NHL-liigassa.
Pitkänen aloitti ammattilaisuransa jääkiekon SM-liigassa Oulun Kärpissä kaudella 2000–2001. Hän pelasi Kärpissä yhteensä kolmen kauden ajan. NHL-seura Philadelphia Flyers varasi Pitkäsen NHL:ään vuoden 2002 varaustilaisuudessa neljännellä varausvuorolla, ja Pitkänen siirtyi NHL:ään kaudeksi 2003–2004. Hän edusti Philadelphiaa yhteensä kolmen kauden ajan ja pelasi NHL:n työsulkukauden seuran AHL-liigan farmijoukkue Philadelphia Phantomsissa, kunnes hänet kaupattiin kaudeksi 2007–2008 Edmonton Oilersiin. Oilers kauppasi Pitkäsen Carolina Hurricanesiin kauden päätyttyä. Hän pelasi Carolinassa viiden kauden ajan loukkaantumiseensa asti.
T. H. White
Muinainen ja tuleva kuningas
Muinainen ja tuleva kuningas on fantasiakirjasarja, joka kertoo version kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien tarinasta. Se perustuu Thomas Maloryn 1400-luvulla kirjoittamaan teokseen Le Morte d'Arthur.
Joni Pitkänen
Ura
Pitkänen aloitti jääkiekkoilun Oulussa Kärppien juniorijoukkueissa. Ensiesiintyminen Kärppien liigajoukkueessa tapahtui kaudella 2000–2001. Hän pelasi 21 ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2001–2002 Pitkänen vakiinnutti paikkansa joukkueensa avauskokoonpanossa tehden 49 ottelussa 4 maalia ja keräten 15 syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella hän keräsi 20 pistettä, ja jo kolmannen SM-liigakauden jälkeen Pitkänen suuntasi Pohjois-Amerikkaan.
Pitkänen solmi Philadelphia Flyersin kanssa kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen vuoden 2003 heinäkuussa. Hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa Philadelphia Flyersin joukkueesta jo ensimmäisellä kaudellaan 2003–2004, ja oli jo ensimmäisellä kaudellaan Philadelphialle tärkeä ylivoimapuolustaja. Pitkänen pelasi kauden aikana lähes täyden runkosarjan, 71 ottelua, tehopistein 8+19=27. Pudotuspeleissä hän pelasi 15 ottelua, joissa hän merkkautti kolme syöttöpistettä. Onnistuneen kauden päätyttyä Professional Hockey Writers’ Association valitsi Pitkäsen liigan tulokaspelaajien tähdistökentälliseen, ja hän pelasi myös tulokaspelaajien tähdistöottelussa.
NHL-kauden 2004–2005 perui liigan työsulku, joten Pitkänen pelasi kaudella Philadelphian AHL-liigan farmijoukkue Philadelphia Phantomsissa. Hän oli läpi kauden joukkueensa johtava puolustaja, ja pelasi runkosarjan 76 ottelua pistein 6+35=41. Pudotuspeleissä Pitkänen teki 21 ottelussa tehopisteet 3+4=7, ja hän oli Philadelphian merkittävimpiä pelaajia joukkueen voittaessa AHL:n Calder Cup -mestaruuden kauden päätteeksi.
Pitkänen aloitti kauden 2005–2006 vahvasti. Hän pelasi kauden alun yli piste per peli -tahdilla, kunnes sai vatsalihasvamman ja joutui leikattavaksi. Kausi oli takaiskusta huolimatta Pitkäselle henkilökohtaisella tasolla hyvin onnistunut, sillä hän teki runkosarjan 58 ottelussa yhden kauden maali- ja piste-ennätyksensä saavuttaen tehopisteet 13+33=46. Myös hänen tehotilastonsa oli kaudella 2005–2006 hänen uransa paras, +22. Pudotuspeleissä hän edusti Philadelphiaa kuudessa ottelussa merkkauttaen kaksi syöttöpistettä. Kauden päätyttyä hänet palkittiin Philadelphian parhaana puolustajana, ja hän solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Philadelphian kanssa. .
Kaudella 2006–2007 Pitkänen oli tehopisteillään 4+39=43 joukkueensa tehokkain puolustaja. Hän sijoittui koko liigan syöttöpörssissä 16. sijalle, ja oli Philadelphian eniten peliaikaa saanut pelaaja.
Vuoden 2007 heinäkuussa Pitkäsen ilmoitettiin siirtyvän pelaajakaupan yhteydessä Edmonton Oilersiin, joka kauppasi Philadelphialle puolustaja Jason Smithin ja laitahyökkääjä Joffrey Lupulin saadakseen Pitkäsen kokoonpanoonsa. Pitkäsen ohella Edmonton sai kaupassa laitahyökkääjä Geoff Sandersonin sekä yhden varausvuoron. Pitkänen pelasi seuraavan kauden 2007–2008 aikana 63 runkosarjan ottelua pistein 8+18=26, mutta NHL:n heikoimpiin seuroihin lukeutunut Edmonton jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kauden päätyttyä Edmonton kauppasi Pitkäsen vuoden 2008 heinäkuussa Carolina Hurricanesiin vaihdossa laitahyökkääjä Eric Coleen.
thumb|right|240px|Pitkänen ottelussa [[New York Rangers|New York Rangersia vastaan kaudella 2010–2011 ]] Carolinassa Pitkäsestä tuli joukkueen kiekollinen ykköspuolustaja. Kaudella 2008–2009 Pitkänen teki 33 pistettä. Carolina eteni pudotuspeleissä aina konferenssifinaalin asti, joissa se kuitenkin putosi tulevaa mestaria Pittsburgh Penguinsia vastaan.
Pitkänen oli myös kaudella Kaudella 2009–2010 joukkueensa eniten tehopisteitä tehnyt puolustaja, kun hän teki 46 pistettä jolla hän sivusi omaa piste-ennätystään ja teki oman syöttöennätyksensä (40). Pitkänen sijoittui puolustajien pistepörssissä sijalle 13. Lisäksi väsymättömänä luistelijana tunnettu Pitkänen oli koko NHL:n ylivoimainen jääaikakuningas (27.22/peli lähes minuutti enemmän kuin toisena oleva Duncan Keith). Pitkänen ei pystynyt loukkaantumisensa takia pelaamaan runkosarjan viimeisiä otteluita.
Kaudella 2011–2012 Pitkäsen pelaamista varjostivat loukkaantumiset. Hän pelasi runkosarjassa 30 ottelua pistein 5+12=17. Heikon kauden pelannut Carolina sijoittui oman divisioonansa viimeiseksi, ja jäi jo kolmantena peräkkäisenä vuonna pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudella 2012–2013 Pitkänen pelasi runkosarjassa 22 ottelua pistein 1+8=9. Hänen kautensa katkesi vuoden 2013 huhtikuussa ottelussa Washington Capitalsia vastaan vakavaan loukkaantumiseen ottelun toisessa erässä. Hän kamppaili pitkästä kiekosta Capitalsin Troy Brouwerin kanssa, mutta menetti tasapainonsa ja törmäsi päätylaitaan kovalla vauhdilla. Pitkänen loukkasi tilanteessa jalkansa, ja hänet kuljetettiin paareilla pois kaukalosta. Tutkimusten seurauksena selvisi, että hän oli murtanut törmäyksessä kantaluunsa. Alun perin Pitkäsen oli määrä toipua takaisin entiselleen kolmen kuukauden kuluessa, mutta vamma osoittautui oletettua vakavammaksi. Pitkäsen nilkka leikattiin noin kaksi viikkoa tapahtuneen jälkeen, mutta hän oli loukkaantumisensa vuoksi sivussa koko kauden 2013–2014, ja hänen sopimuksensa Carolinan kanssa päättyi kauden jälkeen.
Pitkäsen uutisoitiin vuoden 2014 joulukuussa aloittaneen kevyen harjoittelun. Hän oli aloittanut luistelemisen ensimmäisen kerran loukkaantumisensa jälkeen, ja ollut mukana Oulun Kärppien maalivahtien ja loukkaantumisista toipuvien pelaajien sekä seuran A-nuorten edustusjoukkueen harjoituksissa. Kenttäpelaajien loukkaantumisista sekä joidenkin pelaajien (CHL-liigan) edustuskelvottomuudesta johtuen Pitkänen oli ilmoitettu Kärppien pelirosteriin finaalipelissä Frölunda Indiansia vastaan. Päätöskamppailu pelataan Oulussa 9. helmikuuta 2016. 5. helmikuuta ilmoitettiin, että Pitkänen tekee Kärppien paidassa paluun ammattilaistasolle seuraavana päivänä vieraspelissä Kalevan Palloa vastaan. Ensimmäisessä kotiottelussaan Raksilan jäähallissa Pitkänen teki ottelun avausmaalin KooKoo:ta vastaan, ja näin avasi pistetilinsä jääkiekon SM-Liigassa 13 vuoden tauon jälkeen.
Oulun Kärpät uutisoi 25. helmikuuta 2016 Pitkäsen loppukauden pelien olevan ohitse. Pitkäsen jalka ei kestänyt pelirasitusta ja pelaaja itse piti epätodennäköisenä, että tulisi pelaamaan ammattilaistasolla tulevaisuudessa. Pitkäsen kausi 2015–2016 päättyi kolmen Liiga-ottelun jälkeen.
Pitkänen toimi vuosina 2016–2018 Carolina Hurricanesin kykyjenetsijänä Euroopassa.
Maajoukkueura
Pitkänen edusti Suomea vuonna 2004 jääkiekon maailmancupissa, mutta ei pelannut ainuttakaan ottelua. Suomi oli turnauksessa toinen, hävittyään finaalissa Kanadalle. Hän oli liittymässä maajoukkueen mukaan myös vuoden 2008 MM-kisoihin, mutta jäikin viime hetkellä pois loukkaantumisesta johtuen. Pitkänen nähtiin lopulta jäällä maajoukkuepaidassa Vancouverin olympiakisoissa 2010, kun Suomi saavutti pronssia.
Yksityiselämä
Pitkänen asuu vaimonsa, tyttärensä ja kahden jääkiekkoa pelaavan poikansa kanssa Oulussa.
École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris
École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (ESPCI) on ranskalainen grande école ja osa PSL Research Universityä. Se kouluttaa fysiikan, kemian ja biologian perustutkinto- ja jatko-opiskelijoita ja tekee tutkimusta näillä aloilla. Vuoden 2017 Shanghain rankingissa se on ensimmäinen ranskalainen École d'Ingénieurs.
Larry Kramer
Larry Kramer (25. kesäkuuta 1935 Bridgeport, Connecticut, Yhdysvallat – 27. toukokuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen näytelmä- ja romaanikirjailija sekä ihmisoikeusaktivisti. Hän ajoi homoseksuaalisten oikeuksien puolesta ja perusti 1980-luvulla Gay Men’s Health Crisis- ja ACT UP -ryhmät taistelemaan AIDS-epidemiaa vastaan. Kramer tunnettiin aggressiivisena ja poleemisena puhujana, joka kritisoi sekä Yhdysvaltain hallintokoneistoa että homoseksuaalisten seksuaalikulttuuria. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1985 kantaesitetty The Normal Heart.
Nuoruus ja opiskelu
Kramer syntyi Bridgeportissa, Connecticutissa. Hänen suhteensa isäänsä oli vaikea, ja asianajajaisä kutsui häntä jo nuorena ”nynnyksi” (”sissy”). Kramer aloitti vuonna 1953 Yalen yliopistossa. Hän yritti ensimmäisenä vuotenaan itsemurhaa koettuaan ulkopuolisuutta homoseksuaalisuutensa takia. Kramer löysi kuitenkin lopulta paikkansa ja esiintyi kuorossa ja yliopiston teatterituotannoissa. Hän myös alkoi käydä äitinsä ja veljensä tukemana psykoanalyyttisessä terapiassa, jonka hän on myöhemmin kertonut pelastaneen hänet.
Uran alku elokuva-alalla
Kramer suoritti vuonna 1957 englannin kielestä alemman korkeakoulututkinnon. Hän palveli puoli vuotta United States Army Reservessä ja sai sen jälkeen paikan William Morris Agencyltä. Sen jälkeen hän toimi Columbia Picturesin kaukokirjoittajana ja tekstisuunnittelijana. Kramerista tuli Columbialla henkilö, joka tutki käsikirjoitusia ja kirjoja, jotka voisivat sopia elokuvattavaksi. Hän muutti vuonna 1961 Lontooseen, missä hän toimi muun muassa Arabian Lawrencen (1962) ja Tohtori Outolemmen (1964) tuotannoissa.
United Artists palkkasi Kramerin vuonna 1965 toimitusjohtajan apulaiseksi. Hän jatkoi pian tuottajaksi ja oli tuottamassa ja käsikirjoittamassa muun muassa vuodne 1969 elokuvaa Women in Love – rakastavaisia, joka perustuu D. H. Lawrencen romaaniin. Hän oli siitä ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoitetuksen Oscariin. Kramerin viimeinen elokuvakäsikirjoitus oli vuonna 1973 ilmestynyt Shangri-La.
Teatterista aktivismiin
Kramer muutti vuonna 1972 New Yorkiin ja alkoi keskittyä teatteriin. Hänen ensimmäinen tuotantonsa oli näytelmä neljästä ystävyksestä, joista yksi oli homoseksuaali. Näytelmä ei menestynyt, ja Kramer siirtyi sen jälkeen kirjalliselle uralle. Hänen romaaninsa Hinttarit ilmestyi vuonna 1978. Se kertoo keski-ikäisestä homomiehestä, joka etsii rakkautta New Yorkin hedonistisesta ilmapiiristä. Romaani menestyi sekä kaupallisesti että kriittisesti, vaikka jotkin homomiehet syytivät sitä nihilistikseksi ja toisaalta konservatiivit homoseksin graafisesta kuvaamisesta.
Kramer erosi GMHC:stä huhtikuussa 1983, kun hän ei ollut saanut kutsua tapaamisessa, jossa ryhmä keskusteli AIDSista Ed Kochin kanssa. GMHC:n johto ei käytännössä vastustanut eroa, sillä häntä pidettiin hankalana koko ryhmän asialle.
Kramer vaati maaliskuussa 1987 suoremman toiminnan ryhmää. Sellaiseksi perustettiin ACT UP, joka pyrki lisäämään HIV/AIDS-tietoisuutta protesteilla ja mielenilmauksilla. Kramer ja muut ACT UP -ryhmän aktivistit järjestivät vielä maaliskuun 1987 aikana Wall Streetillä saarron, minkä jälkeen HIV-lääke atsidotymidiini hyväksyttiin Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirastossa poikkeuksellisen nopeasti. Vaikka ACT UP oli ryhmänä militantimpi kuin GMHC, Kramer erotettiin lopulta myös siitä.
Näytelmiä ja muita tekstejä
Kramer kirjoitti kokemuksistaan AIDS-aktivistina näytelmän The Normal Heart, joka sai kantaesityksensä vuonna 1985. Näytelmä oli semiomaelämäkerrallinen, ja se oli erittäin suosittu. Sitä esitettiin lähes 300 kertaa, ja se sai rinnakkaisnäytelmiä useassa kaupungissa. Siitä vuonna 2014 tehty samanniminen televisioelokuva palkittiin Emmy-palkinnolla. Kramer kirjoitti teokselle myös jatko-osan The Destiny of Me, joka julkaistiin vuonna 1992. Kramerin lehtikirjoituksista julkaistiin vuonna 1989 kokoelma Reports from the Holocaust: The Making of an AIDS Activist. Kramerin romaani The American People, Volume 1: Search for My Heart (2015) on puolestaan revisionistinen romaani, joka esittää joidenkin Yhdysvaltain merkkihenkilöiden olleen homoseksuaaleja.
Kramer työsti vuosikymmenien ajan massiivista teosta homoseksuaalisuuden historiasta Yhdysvalloissa. Ensimmäinen lähes 800-sivuinen osa The American People julkaistiin huhtikuussa 2020.
Yksityiselämä
Kramerilla itsellään havaittiin HIV vuonna 1988. Hän ei kuitenkaan sairastunut AIDSiin. Vakavampia terveysongelmia aiheutti kuitenkin hepatiitti B -tartunnasta syntynyt maksasairaus. Hän kävi lähellä kuolemaa vuonna 2001, mutta hänet pelasti viime hetken onnistunut maksansiirto saman vuoden 21. joulukuuta. Hän eli vuodesta 1991 yhdessä arkkitehti David Websterin kanssa. He menivät naimisiin vuonna 2013.
Suomen alle 22-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue
Suomen alle 22-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue edusti Suomea jääkiekossa alle 22-vuotiaiden naisten kansainvälisissä otteluissa. Vuosina 2001–2004 joukkuetta valmensi Jussi Melkko. Kaudella 2002–2003 valmennusryhmässä olivat Hannu Saintula päävalmentajana, Melkko apuvalmentajana ja Juuso Toivola joukkueen johtajana.
Långsjön - Markusbölefjärden
Långsjön - Markusbölefjärden on järvi Finströmissä Ahvenanmaan keskiosassa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Maarianhaminasta on 12 kilometriä pohjoiseen. Långsjön - Markusbölefjärden on Ahvenanmaan toiseksi laajin järvi, sen eteläisin osa sijaitsee Jomalan alueella.
Maantiede
Långsjön - Markusbölefjärden on kaksiosainen järvi: Långsjön sijaitsee Markusbölefjärdenin kaakkoispuolella. Markusbölefjärden on etelä–pohjoissuuntainen, sen pituus on 3,7 kilometriä. Långsjön on lounais–koillissuuntainen, lisäksi siihen kuuluu kaakkoon työntyvä vesialue. Etäisyys Långsjönin etelärannalta pohjoisrannalle on nelisen kilometriä. Markusbölefjärdeniä ja Långsjöniä yhdistävä salmi on hyvin kapea. Rannat ovat pääosin metsämaata, peltoa on jonkin verran. Saaria ei ole.
Långsjön - Markusbölefjärden (82.A47.1.001) kuuluu kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen 82.047A. Päävesistö on Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan vesistö (82). Långsjön - Markusbölefjärden on vesistöalueen 82.047A laajin järvi. Alueeseen kuuluu yhdeksän järveä, joista Länabba träsk on toiseksi laajin. Länabba träsk sijaitsee Markusbölefjärdenin länsipuolella, kuten myös Storträsk.
Kagawan prefektuuri
Kagawan prefektuuri sijaitsee Shikokun saarella Japanissa. Sen pääkaupunki on Takamatsu.
Ilmasto
Kagawa on lämmin ja vähäsateinen prefektuuri. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C. Helmikuu on kylmin kuukausi, keskilämpötila on noin 5 °C, ja elokuu lämpimin, keskilämpötila noin 30 °C.
Aluejako
Kagawan prefektuuri jakautuu kahdeksaan kaupunkiin ja yhdeksään muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Betim Aliju
Betim Aliju (s. 17. maaliskuuta 1989 Skopje Jugoslavia) on uransa päättänyt pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa KuPS:in riveissä. Hän on pelannut myös yhden ottelun Pohjois-Makedonian alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Debyytti tapahtui 4. syyskuuta 2009 alle 21-vuotiaiden EM-karsinnassa Englantia vastaan. Aliju on myös tämän joukkueen varakapteeni, vaikka edustuksia on loukkaantumisten takia kertynyt vasta yksi.
Kagawan prefektuuri
Historia
Kagawan prefektuuri muodostuu vanhasta Sanukin provinssista.
Talous
Kagawan teollisuuden päätuotteita ovat muun muassa laivat, nosturit, pakasteruoat ja vaneri.
Turismi
Kagawan prefektuurissa sijaitseva Marugamen linna on yksi kuudesta muinaisesta puisesta linnasta, jotka ovat säilyneet tähän päivään asti.
Revontuli (kirjankustantamo)
Kustannusosakeyhtiö Revontuli on kirjakustantaja, joka on keskittynyt elämäkerrallisiin kirjoihin, erityisesti sotakirjallisuuteen. Yhtiö on perustettu vuonna 1997 Tampereella. Revontuli on julkaissut muun muassa Petri Sarjasen ja Robert Brantbergin sotakirjoja sekä Tony Halmeen teoksia.
Markku Vuorisalo
Markku "Marre" Vuorisalo (s. 26. helmikuuta 1978 Naantali) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Laitahyökkääjän paikalla pelannut Vuorisalo on Mestiksen ja I-divisioonan kokeneimpia pelaajia. Kolmea ulkomaankautta (2006–2007 Norjassa, 2009–2010 Itävallassa ja 2010–2011 Norjassa) ja yhtä Hermeksessä pelattua kautta lukuun ottamatta Vuorisalo pelasi koko uransa TuTossa, vuodesta 1996 vuoteen 2012.
Seurajoukkueissa
Vuorisalo solmi kaudelle 2007–2008 jatkosopimuksen TuTon kanssa, ja jatkoi näin uraansa Turussa yhtenä seuran pitkäaikaisimmista pelaajista. Joulukuussa 2007 Vuorisalo solmi sopimuksen myös kaudelle 2008–2009.
18. tammikuuta 2008 pelatussa TuTo-KooKoo -ottelussa Vuorisalo sai 400 pelattua ykkösdivisioona/Mestis-runkosarjaottelua täyteen.
Vuorisalo tunnettiin paitsi erittäin nopeana luistelijana ja maalitykkinä, myös pudotuspelien ratkaisijana. Vuorisalo teki pronssimitalit ratkaisseet voittomaalit kolmena vuonna peräkkäin 2004–2006, kahtena jälkimmäisenä vuotena ratkaisumaalit syntyivät jatkoajalla. Vuorisalo oli joukkueensa paras pistemies pudotuspeleissä kausina 1999–2000 ja 2003–2004.
Maajoukkueessa
Vuorisalo pelasi urallaan myös viisi B-maaottelua Suomen joukkueen osallistuessa kansainväliseen turnaukseen Ranskassa 26.–28. joulukuuta 2001.
Miguel Indurain
thumb|Miguel Indurain [[Vuelta a Castilla y León -kilpailussa 2009]] thumb|Indurain vuonna 1996. Miguel Induráin Larraya (s. 16. heinäkuuta 1964 Atarrabia, Nafarroa, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen entinen maantiekilpapyöräilijä. Hän oli ensimmäinen maantiekilpapyöräilijä, joka pystyi voittamaan Ranskan ympäriajon viisi kertaa peräkkäin (vuosina 1991–1995). Lempinimensä Big Mig hän sai suuren kokonsa johdosta (188 senttimetriä, 80 kilogrammaa). Indurainin lempinimiä olivat myös Miguelon ja El Rey (kuningas). Indurainia ennen viiteen Ranskan ympäriajon voittoon olivat ajaneet Jacques Anquetil, Eddy Merckx ja Bernard Hinault. Indurain voitti myös Italian ympäriajon kahdesti (vuosina 1992 ja 1993) ja hän oli ensimmäinen kilpapyöräilijä, joka voitti samana vuonna sekä Italian että Ranskan ympäriajot kahdesti peräkkäin.
Indurain ajoi uuden tunnin ajon maailmanennätyksen (53,040 kilometriä) vuonna 1994. Atlantan olympialaisissa 1996, jolloin ammattilaiset saivat ensimmäistä kertaa osallistua, hän voitti kultaa aika-ajokilpailussa.
Indurain lopetti kilpauransa olympialaisten jälkeen vuonna 1996.
Maen Roch
Maen Roch on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Fougèresin kaupungista luoteeseen.
Kunta perustettiin 1.1.2017 jolloin kaksi kuntaa Saint-Brice-en-Coglès (bretoniksi Sant-Brizh-Gougleiz) ja Saint-Étienne-en-Coglès (bretoniksi Sant-Stefan-Gougleiz) yhdistyivät. Kunnan hallintopaikka on Saint-Brice-en-Coglès.
pienoiskuva|vasen|Château Le Rocher Portail Kunnan nähtävyyksiä on 1600-luvulla rakennettu linna Château Le Rocher Portail. Linna puutarhoineen on ollut vuodesta 2017 lähtien avoinna vierailijoille.
Ponteva
Ponteva on suomalainen miehen etunimi. Se kuuluu nimiin, joiden tarkoitus on ilmentää vanhempien lapselle toivomia ominaisuuksia. Pontevan nimipäivä oli Suomen almanakassa 21. lokakuuta vuosina 1929–1949. Nimi jäi tästä huolimatta harvinaiseksi.
Ponteva on annettu nimeksi alle 63:lle suomalaispojalle. Aikavälillä 1920–1939 Ponteva-nimen sai 35 poikaa, vuosina 1940–1959 18 poikaa ja aikaväleillä 1960–1979 sekä 1980–1999 enää alle viisi poikaa kummallakin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1920 – miesten 67,5 kg
Vuoden 1920 kesäolympialaisten painonnoston kevytsarjaan otti osaa 12 kilpailijaa. Kilpailun voitti Viron Alfred Neuland.
RAC-ralli 1991
RAC-ralli 1991 (virallinen nimi Lombard RAC Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1991. Kilpailu järjestettiin 24. – 27. marraskuuta 1991 Harrogatessa. Kilpailu oli kauden viimeinen ja sen kokonaispituus oli.
Kauden 1991 kuljettajien mestaruus ratkesi kilpailussa Juha Kankkuselle. Carlos Sainz oli kauden aikana haastaja ja mestaruuden ratkaisu siirtyi kauden päättävään RAC-ralliin. RAC-rallissa Sainzilla oli useita ongelmia ja hän ajoi kolmanneksi, jolloin Kankkunen voitti kolmannen mestaruutensa.
Tunneliviljely
pienoiskuva|Tunneliviljelmiä vierekkäin Skotlannissa. Tunneliviljely on viljelytekniikka, jossa viljelykasvit sijaitsevat maassa tai viljelypöydällä, ja niiden yläpuolelle on asennettu kalvorakenne, joka kohottaa alapuolista lämpötilaa. Tunneliviljely ei ole kasvihuoneviljelyä, sillä asennettu kalvorakenne ei ole kasvihuone. Asennettua kalvorakennetta kutsutaan kasvutunneliksi tai kausihuoneeksi. Tunneliviljelyllä voidaan kasvattaa esimerkiksi puutarhamansikkaa ja vadelmaa.
Kasvutunnelin muovit otetaan talveksi pois. Kasvutunneli on sen verran vahvaa tekoa, että se kestää Suomessa rannikkoalueen kovat tuulenpuuskat ja myrskyt.
Tekniikka
Suomessa on tunneliviljelyä käyttäen mahdollista saada Tanskaa vastaava tehoisa lämpösumma ja esimerkiksi puutarhamansikan sato aikaistuu sekä toisen sadon tuottaminen elo-syyskuussa mahdollistuu: molemmista on viljelijälle taloudellista hyötyä, sillä hinnat ovat tavanomaisen sesongin ulkopuolella korkeampia. Tunneliviljelyssä viljelykasvit ovat suojassa liialliselta sateelta, mutta toisaalta niitä täytyy kastella. Mansikan viljelyssä tunneliviljely vähentää homehtumista. Tunneliviljelyllä mansikkaa saa vielä syyskuun puolivälissä.
Piikkiössä tehdyssä kokeessa pensasmustikka tuotti kasvutunnelissa 13,8 tonnia hehtaarilta, mikä on 2,8-kertaisesti avomaaviljelyyn verrattuna.
Kesäkaudella 2017 puolet Suomen vadelmasadosta tuli tunneliviljelmiltä. Kasvutunnelissa vadelma kypsyy kuukautta aikaisemmin kuin avomaalla, heinäkuun puolivälissä.
Kadenssi (pyöräily)
Kadenssi eli poljinnopeus on pyöräilytermi, jolla tarkoitetaan kampiakselin (eli polkimien) kierroslukua minuuttia kohden.
Pyöräilijöillä on usein heille itselleen parhaiten sopiva kadenssialue. Vaihdepyörissä haluttu kadenssi pystytään pitämään yllä eri nopeuksilla vaihteiden avulla. Harvemmin pyöräilevien kadenssi pysyttelee yleisesti 60–80 kierroksen välillä minuuttia kohden. Aktiiviharrastajan ja ammattilaisten kadenssi taas vaihtelee 70–120 kierroksen välillä minuuttia kohden ajajan mieltymysten ja maaston mukaan. Ammattilaiset käyttävät yleisesti huonommassa maastossa ja pitkissä ylämäissä alhaisempaa kadenssia kuin tasaisella tiellä ajettaessa
Kadenssia voidaan mitata pyöräilyyn tarkoitetuilla ajotietokoneilla, jotka ovat usein kiinnitettynä polkupyörän ohjaustankoon.
Matti Salminen (täsmennyssivu)
Matti Salminen -nimisiä henkilöitä ovat:
Darkcrowned
Darkcrowned on suomalainen death metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2002 Oulussa.
Södra Långsjön
Södra Långsjön on järvi Saltvikissa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Södra Långsjön (82.A45.1.004) kuuluu vesistöalueeseen 82.045A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Södra Långsjön on alueen 82.045A laajin järvi ja Saltvikin toiseksi laajin. Alueeseen 82.045A kuuluu viisi järveä.
Musta valo (albumi)
Musta Valo on rap-artisti Altiksen albumi. Levy julkaistiin 10. heinäkuuta 2020.
Ocotepeque (departementti)
thumb|Departementti Hondurasin kartalla. Ocotepeque on departementti Hondurasin läntisimmässä osassa. Sen pääkaupunki on Ocotepeque, pinta-ala 1 630 km2 ja  asukasluku 111 474 asukasta. Departementti on perustettu vuonna 1906. Sen maatalouden tärkeitä tuotteita ovat kahvi, maissi, kaali, sokeriruoko ja sipuli.
Kristiania
Kristiania voi tarkoittaa seuraavia:
Louis de Cazenave
thumb|right|Louis de Cazenave Louis de Cazenave (16. lokakuuta 1897 Saint-Georges-d'Aurac – 20. tammikuuta 2008) oli vanhin elossa oleva ranskalainen ensimmäisen maailmansodan veteraani sekä yksi maailman vanhimpia ihmisiä. Hän kuoli tammikuussa 2008 110 vuoden ikäisenä.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Cazenavesta tuli rautatieläinen ja vannoutunut pasifisti.
Antti Ahvenainen
Antti Ahvenainen (1813 – 21. marraskuuta 1903 Mäntyharju ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ahvenainen toimi sekä lautamiehenä että herastuomarina. Hän edusti Mäntyharjun tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1867. Siellä hän otti esille kirkollisia asioita, vastusti kotitarveviinan polttoa, anoi komitean perustamista virkamiesten toimien lakkauttamiseksi ja palkkojen alentamiseksi sekä esitti rajoituksia maakauppaan.
Billy the Kid – Henkipatto
Billy the Kid – Henkipatto (The Left Handed Gun) on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut Arthur Pennin esikoiselokuva.
Juoni
Pat Garret ampuu vasenkätisen Billy The Kidin.
Tuotanto
1950-luvun puolessa välissä Gore Vidal teki televisiokäsikirjoituksen Billy the Kidin kuolemasta, ja Robert Mulligan ohjasi siitä ”The Philco-Goodyear Television Playhouse”-sarjaan jakson nimeltä ”The Death of Billy the Kid”, senkin pääosassa Paul Newman.
Vastaanotto
Yhdysvalloissa elokuva oli taloudellinen floppi, mutta ranskalaiset kriitikot ylistivät sitä rohkeasta erottautumisesta perinteisestä westernistä. Se voitti vuonna 1961 Belgian filmikriitikoiden palkinnon.
Werner Freyberg
Friedrich Wilhelm Werner Freyberg (29. heinäkuuta 1902 Leipzig – 15. tammikuuta 1973 Leipzig) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Freyberg pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1926–1928 yhteensä neljä ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kahdessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Reactor (videopeli)
Reactor on Gottliebin vuonna 1982 julkaisema räiskintätyyppinen kolikkopeli. Pelin tarkoituksena on töniä laajenevasta ydinreaktorista lähtevät hiukkaset seinään osumatta seinään itse. Lisäpisteitä saa, jos hiukkaset saa erillisiin säiliöihin. Parker Brothers julkaisi Reactorin Atari 2600 -version samana vuonna.
Repa ja Väiski
Repa ja Väiski on Väinö Riikkilän viimeisimpiä nuortenkirjoja, joissa kuvattiin Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin miltei aina liittyi rikoksen ratkaiseminen.
Juoni
Romaani alkaa, kun Väinö "Väiski" Kukkonen koulusta kotiin tultuaan ja syötyään kaapissa (vaan ei jääkaapissa) olleen voileivän pohtii kevättalven iltapäivän velvollisuuksiaan: maantiedon kokeeseen luku, polttopuiden haku hellan luo, veden haku ja keittön likasangon tyhjennys. Maantiedossa aiheena oli muun muassa pitkä joki ja pian läksyään lukeva poika oli mielessään joella ongella. Leivän tultua syödyksi poika lähtee hakemaan polttopuita, mutta liiterin sijasta menee ystävänsä "Repa" Vännin taloon, josta tulee savua. Repa oli yrittänyt muuttaa kaalikeiton tähteet laadukkaammaksi ruoaksi, lettusiksi. Tästä poikien ajatukset menevät Riikkilälle tyypilliseen kohteeseen: "Jos meillä olisi rahaa, niin saataisiin halvalla mitä vain." Vene oli poikien suurimman kiinnostuksen kohde. Se puuttui kummaltakin perheeltä: toinen oli myynyt omansa pois, ja toinen oli tullut sisämaasta eikä ollut kiinnostunut veneilystä merellä.
Ajankohta oli pääsiäisen jälkeen - rahaa ei ollut mahdollista ansaita pääsiäiskortteja tekemällä eikä kitkemällä kuten kesällä. Oikeassa työssä poikien ikä rajoittaisi työajan kuuteen tuntiin päivässä. Pojat menivät Äijänniemen hietikolle pohtimaan tilannetta ja näkemään kevään tulon vaiheen - onko avovettä näkyvissä. Ei ollut.
Seuraavana päivänä koulun jälkeen he päättivät mennä Hallan lautatarhan pomon luo pyytämään kesäksi työtä. Sinne mennessä oli tarkoitus korjata tehtaan savupiipun irronnut ukkosenjohdatin, mutta tuon tuhannen markan urakan oli jo toinen poika tehnyt.
Väiskin perheeseen kuuluu isä, äiti ja Iikka-veli, joka oli seikkaillut aiemmassa Riikkilän romaanissa, Viimeiset kaanit, ja oli nyt konepajakoulussa oppilaana. Iikka oli sivussa tästä tarinasta, jossa hänet oli kuvattu pitkäksi, laihaksi ja saamattomaksi - hän sai kaaneissa luutnantin arvon omistamalla ilmakiväärin.
Repa Vännin perheessä on isän ja äidin lisäksi jo töissä käyvä isoveli Pekka, joka harrasti nyrkkeilyä. Poikien optimismi näkyy myös siinä, että he uskovat Pekan nousevan ammattilaiskehään ja siellä arvostetulle Ringin listalle. Nyrkkeilyn pohtiminen johti poikien väliseen harjoitusotteluun. Sen jälkeen nenät vuotivat verta ja toisella pojista oli musta silmä. Poikien ikiaikaiseen "Miten selittää tapahtunut äidille?"-kysymykseen keksittiin hyvä selitys - oli käyty harjoitusottelu.
Romaani kertoo miten kaksi pikkupoikaa pääsee kesäksi töihin sahalle maalareiksi: he maalasivat lautojen päät punaisiksi, kun niitä lastattiin proomuihin poiskulejtusta varten. Työn kuvaukset ovat tässäkin kirjassa tarkkoja - etenkin, kun kuvauksen kohteena on urakkatyön ja pitkän ylityön autuus palkan juostessa moninkertaisena. Toisinaan - kuten proomussa mukana ollessa tai proomun vuotovahtina - palkka juoksi ilman ponnistelua. Professori Juha Siltalan suomalaisen miehen ja työn psykohistoriallisissa tutkimuksissa on vastaavia tarinoita, joissa osoitetaan kysy ponnistella nääntymykseen asti ja toisaalta älykkyys joskus ansaita hyvin helpollakin. Vastaaviin onnistumissuorituksiin ovat myöhemmin pystyneet vain ohjelmointitaitoiset nörtit tai pikaruokaloiden työntekijät.
Tarinaan liittyy kaksi tyttöä, Kana-Maija ja Anne. Molemmat saivat samasta maalaustyöstään - nopeammin ja paremmin tehtynä - huonompaa palkaa kuin miespuoliset. Tytöt vievät pojat töihin ja töistä kotiin veneellään, joka oli työelämän rasituksiin suuri helpotus, aikuisten maailmassa toivottu työmatka-ajan minimoituminen. Vene oli väärää mallia - laatokanmallia. Tuolloin ei vielä voitu arvioida mopojen, moottoripyörien, autojen, vaatetuksen, puhelinten jne. väärää brandiä. Yksi poikain ja Kana-Maijan yhteinen huviretki tehtiin veneellä saarelle. Tarinan pojat alkoivat olla siinä iässä, jossa tytöt eivät enää ole aivan kamalia. Saarella kuitenkin saatiin uutta vihiä seudulla tapahtuvista rikoksista - kalavaras Janne jää kiinni ja yrittää vyöryttää syyn lasten niskaan. Lapset puolustuvat syyttömyyttään topakasti.
Jo työtä haettuaan laivasatamassa ollessaan he törmäävät rikoksen maailmaan: kansainvälinen timanttivaras Blink pakenee poikien vahingossa ja ahneuttaan (palkkiona poliisista varoittamisesta konna antoi heille tupakkakartongin) antamalla avulla pakoon poliisilta. Konnalla on Stetson ja sadetakki, lisäksi Intelpol jahtasi häntä - kansainvälinen rikos oli kuvattu Yhdysvaltain malliin jo ennen Raidin aikoja. Sittemmin samaan mieheen törmättiin mykkä-Askon mökin luona, jossa pyöri myös tunnettu kalavaras Janne. Blink paljastuu myöhemmin todellisen timanttivarkaan apuriksi, jonka tehtävä oli vain johtaa poliisi väärille jäljille. Hän kuitenkin koulutti puolivahingossa Jannen ryöstäjäksi, joka vein muun muassa bussin rahastajaksi päässeen Annen käsilaukun. Pojat paljastavat lopussa koko koplan.
Se, miten hitaasti mutta varmasti raha kertyy veneen hankintaan, kuvataan monta kertaa. Poikien rehellisyys osoittautuu moitteettomaksi: kun he löytävät Jannen ryöstösaaliin, he vievät sen poliisille. Pojat saavat lopussa poliisin takavarikoimaan veneeseen käyttäoikeuden kesäksi ja joulukuussa he saivat ostaa sen pilkkahinnalla. Tavoitetta kohden pitkäjännitteinen ponnistelu toi tuloksen. Tarinalla on vertailukohtansa esimerkiksi Yhdysvaltain 1930-luvun laman tarinoihin, joissa pääosassa on hyvä köyhä perhe ja sen lapsienkin ponnistelu eteenpäin arjessa. Enid Blytonin tarinoihin verrattuna perheet ovat kokonaisia ja realistisia eikä seikkailun suurin hetki ole säilykepurkkien sisällön ahmiminen. Aikuisten maailman vaikutus lapsiin on kuvattu realistisesti.
Viimeiset kaanit
Viimeiset kaanit oli Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloitti kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja oli toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi. Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.
Juoni
Kirja alkaa: "Mereltä käyvä heikko tuuli toi rantakylään kostean, mädäntyneen merilevän hajua." Riikkilän realismiin ei kuuluisi muu haju, ei ainakaan alkulauseeseen. Vanha ukko tervasi venettään ja Pertsa ja Kilu ruiskuttivat polkupyöränpumpulla vettä ukon niskaan.
Kirja siirtyy kuvailemaan poikien perheitä heidän kotipihojensa kautta. Kilun eli Kallen isä on "lahdella pomona" ja Kilun äidillä oli varaa olla kotiäitinä. Kilun äiti siivoaa kotia ja korjaa vaatteita päivät pitkät ja vaatisi pojaltaan samaa, koska silloin "kun äiti oli ollut nuori" ei saanut paljoakaan tehdä omaksi huviksi ja toisaalta piti tehdä paljon kotitöitä. Leipäkin oli ollut kuiva kannikka. Nyt oli leivällä voita ja makkaraa ja silti lapset eivät ole kiitollisia! Kilun isä oli käynyt muutaman viikon kiertokoulun, mutta pojan pitää saada käydä ainakin yhteiskoulu, mikä oli Kilun mielestä "pelkkää kieroutta". Kilu oli perheen ainut lapsi. Mummo asui samassa huoneessa kuin Kilu. Kilu kammoksui työntekoa, tuo vetelyys näkyi TV-sarjassa Kilun lihavuutena. Hän on tämän kirjan tarinassa sankarin kaveri, sivustakatsoja, mutta sarjan myöhemmissä kirjoissa älykäs ja päättäväinen.
Pertsan isä oli huono-onninen mies - jos hän joskus sai parempipalkkaisen työn, hän sairastuu tai loukkaantuu ja putoaa entiseen kurjuuteensa. Pertsalla oli monia suunnitelmia ansaita rahaa ja korjata isänsä taloudellinen asema: jos vaikka löytäisi aarteen tai öljysuonen. Kilun esitellessä metsästä löytämänsä puukkoa ja Pertsan alkaessa tehdä siihen tuppea, Pertsa ei unohda mainita, että "Jos isä tekisi tämän, niin sitten sä näkisit vasta oikean tupen."
Pojat lähtevät aamulla auringon noustessa kalaretkelle veneellä ilman vanhempien lupia jättäen aamun työt tekemättä. Pitkäsiima laskettiin ja soudettiin Kuolionluotoon, jossa nukuttiin pois univelka. Sitten nostettiin pitkäsiima. Pertsa sanaili isänsä pessimististä sävyä matkien isoa ankeriasta nostaessaan, mutta nosto onnistui ilman siiman katkeamista. Pojat palasivat saarelle. Saarella pojat pohtivat mitä tehdä elämässään: Kilun isä ajatteli pojastaan kauppapuutarhuria mutta Kilu halusi karata kohta merelle ja palata merikapteenina. Pertsa paljasti alkavan uransa heti - hänestä tulee keksijä! Muutama keksintö - linkkulukko, rotanloukku, kanojen syöttökaukalo - oli jo tehty. Kilun valmistelu omaa uraansa varten oli säästäminen öljypukua varten. Pertsa oli pohtinut rahan tekoa myös veneellä, kunhan siihen saisi moottorin. Saarella tutkittiin mm. salaperäistä luolaa. Sieltä löytyi mm. Cognac-pullo - Kilun isä käytti sitä vilustumiseen ja Pertsan äiti antoi miehelleen ryypyn tämän ollessa synkimmillään.
Paluu saaresta tehtiin omatekoisen purjeen avulla. Myrsky oli puhjennut ja pojilla oli kova työ pärjätä merenkäynnissä. Pertsa pani huonovointisen Kilun äyskäröimään, joka auttoi. Pian he näkivät väärin ohjatun purjeveneen kaatuvan pari sataa metriä rannasta, Äijiänniemen kivikon luona. He nostivat vedestä nuoren naisen ja miehen, jolla oli pitkä arpi kasvoissaan. He veivät pelastetut rantaan, saivat yli 800 mk palkkion (vastaten Kilun isän kahden viikon palkkaa) mutta heitä vaadittiin olemaan kertomatta tapahtuneesta. Vene oli muka Liisan isän ja salaa käyttöön otettu. Poikien epäluuloisuus ja Arpinaaman pelottelu vuorottelivat heidän mielissään.
Pertsa oli aikonut elää jaalassa kunnes lentokone on valmis. Se ei ollut mahdollista, koska Kilun kotona oli siihen liian kova kuri. Arpinaama oli kuitenkin valinnut tavaroittensa kätköpaikaksi saman jaalan! Veneretken ja aamulla jaalasta löytyneen tupakannatsan perustella pojat perustivat "Viimeiset kaanit"-salaseuran. Sen tehtävä oli löytää seudulla lymyävä rikollinen. Nämä kaksi tarinaa - lentokone ja etsiväpuuha - nivoutuvat toisiinsa. Salaseuraan kutsuttiin sinetöidyllä kirjeellä Iikka, jolla on ilmakivääri, ja Väinö Kukkonen, Pekkasen kaksoset Vili ja Topi sekä Jaakopsonin Repa. Kaikki pojat olivat salaseurojen konkareita ja ajatus jaalan vahtimisesta metsiköstä käsin yötä myöten tuntui oikealta - jos konna tulee paikalla hälytetään koko joukkue paikalle.