cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olmeekit
Taide
Monet olmeekkien monumenteista on tärvelty kauan sitten. Arkeologit eivät tiedä tärvelyn syytä: joidenkin mukaan sen tekivät valloittajat tai kapinalliset, toisten mukaan monumentit tärveltiin niiden omistajien kuoltua. Olmeekkien tiedetään kaivertaneen vanhoista monumenteista uusia ja pienempiä, sillä uusien kivien hankkiminen saattoi olla joskus vaikeaa.
Olmeekeilta on säilynyt myös kivikaiverruksia ja kivimaalauksia, joita tehtiin usein luolien sisäänkäynteihin. Ne kuvaavat usein istuvia hallitsijoita ja joskus luolarituaaleja.
Tutkimuksen historia
thumb|Olmeekkien veistoksia Tres Zapotesista näytteillä Museo Regional Tuxtecossa [[Santiago Tuxtlassa Veracruzissa]] Olmeekeista ei tiedetty ennen 1900-lukua. Löytyneitä olmeekkikulttuurin esineitä oli sitä ennen pidetty asteekkien, mayojen tai jopa kiinalaisten valmistamina. Yhdysvaltain luonnontieteellisen museon George Vaillant oivalsi vasta vuonna 1932 olmeekkiesineiden vanhuuden ja niiden yhteyden Meksikonlahden rannikon alankoseutuihin. Hän alkoi ensimmäisenä kutsua esineiden valmistajia "olmeekeiksi" asteekkien 400 vuotta aiemmin espanjalaisille nimemän ja kuvaaman salaperäisen, kyseisellä seudulla asuneen kansan mukaan.
Matthew Stirling tutki vuosina 1939–1946 järjestelmällisesti kaikkia paikkoja, joista olmeekkien kiviveistoksia kuten kivipäitä oli löydetty. Tres Zapotesista, La Ventasta ja San Lorenzosta tekemiensä löytöjen pohjalta Stirling pystyi määrittelemään olmeekkikulttuurin maantieteelliset rajat, mutta ei vielä kyennyt ajoittamaan sitä. Useimmat tutkijat arvelivat tuolloin olmeekkien olleen Teotihuacánin ja mayojen aikalaisia, mutta Stirling piti olmeekkeja niiden edeltäjinä. Kalifornian yliopiston (Berkeley) arkeologit Robert Heizer, Philip Drucker ja Robert Squier onnistuivat todistamaan vihdoin vuonna 1955 uudella radiohiilimenetelmällä olmeekkien kulttuurin klassisten kulttuurien edeltäjäksi.
Michael D. Coe aloitti kollegoineen tutkimukset San Lorenzon ja Rio Chiquiton alueella vuonna 1966. Seuraavana vuonna Matthew Stirling kollegoineen löysi sieltä muun muassa viisi suurinta ja parhaiten säilynyttä olmeekkien kolossaalista kivipäätä. Vuosina 1966–1968 tehtyjen löytöjen pohjalta pystyttiin ajoittamaan eri olmeekkikeskusten kukoistus ja hylkääminen. Ann Cyphers jatkoi San Lorenzon tutkimista 1990-luvulla.
La Ventan olmeekkikaupungin tutkimus on kärsinyt siitä, että paikalta löytyy öljyä. Öljy-yhtiöiden rakennustyöt ovat tuhonneet seutua, ja sieltä on jouduttu esimerkiksi pelastamaan kivipäitä muualle. Paikka suojeltiin vihdoin vuonna 1986, ja sinne perustettiin arkeologinen museo ja vierailukeskus.
Meksikolainen Ponciano Ortiz suoritti 1970-luvulla kaivauksia Tres Zapotesissa ja onnistui ajoittamaan sieltä löytyneen keramiikan sen piirteiden kehityksen perusteella.
Olmeekkien taiteen ja ikonografian tutkimuksen pohjan loi meksikolainen taiteilija Miguel Covarrubias 1940-luvulla. Hänen kuvaustensa myötä olmeekkien taide tuli arkeologien ja taiteentuntijoiden tietoisuuteen. Hänen jälkeensä tunnetuimpia olmeekkitaiteen tutkijoita ovat olleet Beatriz de la Fuente ja Elizabeth Benson. Olmeekkien uskontoa ovat olmeekkitaiteen pohjalta selvittäneet etenkin Michael D. Coe, Peter D. Joralemon ja Karl Taube.
Hefty Fine
Hefty Fine on The Bloodhound Gang -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin alun perin 13. syyskuuta 2005 ja 20. syyskuuta 2005 ja lopulta virallisesti julkaistiin 27. syyskuuta 2005.
Kappaleet
Kaikki kappaleet tehnyt Jimmy Pop ellei toisin mainittu.
Listasijoitukset
Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Roberto Firmino
Roberto Firmino Barbosa de Oliveira, tunnetaan nimellä Firmino tai Roberto Firmino (s. 2. lokakuuta 1991 Maceió), on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Saudi-Arabian valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia. Oikeajalkainen Firmino on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai keskushyökkääjä.
Seurajoukkueura
Heinäkuussa 2015 Firmino siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Stoke Cityä vastaan. Avausmaali syntyi marraskuussa 2015 Manchester Cityn verkkoon. Hän teki Valioliigassa kaudella 2015−2016 kaikkiaan kymmenen maalia ja syötti kahdeksan. Hän pelasi Liverpoolin tappiollisessa Eurooppa-liigan finaalissa. Seuraavalla kaudella sarjamaaleja tuli yksitoista ja maalisyöttöjä kymmenen.
Firmino teki kaudella 2017–2018 Mestarien liigassa kymmenen ja syötti kahdeksan maalia. Finaalissa hän pelasi täydet minuutit Liverpoolin hävitessä Real Madridille. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen. Valioliigassa hän teki kauden aikana 15 maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Seuraavalla kaudella hän oli voittamassa Mestarien liigan loppuottelussa Tottenhamia. Hän teki kauden peleissä neljä maalia ja syötti yhden. Valioliigassa hän viimeisteli 12 maalia ja antoi syötön seitsemään maaliin. Vuoden 2019 Ballon d'or äänestyksessä Firmino sijoittui sijalle 17.
Firmino pelasi Liverpoolin mestaruuteen päättyneellä valioliigakaudella 2019–2020 kaikki sarjaottelut. Hän viimeisteli niissä yhdeksän ja syötti kahdeksan maalia. Seurajoukkueiden MM-kilpailuissa hän teki voittomaalin sekä välierässä että loppuottelussa. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden ja syötti neljä maalia. Hän voitti samalla kaudella myös UEFA Super Cupin. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 36 valioliigaottelua, joissa teki yhdeksän ja alusti seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksässä ottelussa.
Firmino pelasi kaudella 2021–2022 seitsemän Mestarien liigan ottelua ja teki viisi maalia. Tappiollisessa loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle. Valioliigan 20 ottelussa hän teki viisi ja syötti neljä maalia. FA Cupin voitokkassa loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle. Liverpoolin voittoon päättyneestä liigacupin finaalista hän oli sivussa lihasvamman vuoksi. Kaudella 2022–2023 hän teki 25 valioliigaottelussa 11 ja syötti neljä maalia. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän onnistui maalinteossa kahdesti. Hän oli voittamassa FA Community Shieldiä.
Roberto Firmino teki Liverpoolissa kaikkiaan 82 valioliigamaalia, ja nousi Englannin Valioliigan kautta aikojen tehokkaimmaksi brasilialaiseksi pelaajaksi. Liverpool ei uusinut Firminon sopimusta kesällä 2023 ja hän siirtyi Saudi-Arabian valioliigan Al-Ahliin.
Maajoukkueura
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Firmino debytoi marraskuussa 2014 Turkkia vastaan. Avausmaali maajoukkueessa syntyi muutama päivä myöhemmin Itävallan verkkoon. Toukokuussa 2015 maajoukkueen päävalmentaja Dunga nimesi Firminon Brasilian joukkueeseen vuoden 2015 Copa Américaan. Copa Américassa Firmino pelasi neljässä ottelussa tehden yhden maalin. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi neljässä ottelussa, kaikissa vaihtopelaajana, ja teki maalin ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelussa Meksikoa vastaan. Copa Américassa 2021 hän pelasi viisi ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali, ja teki yhden maalin.
Andrea Maffei
thumb|right|Andrea Maffei Andrea Maffei (1798–1885) oli italialainen runoilija ja libretisti. Hän myös käänsi muun muassa Schilleriä. Hän kirjoitti Schillerin Rosvojen pohjalta libreton Verdin oopperaan I masnadieri. Vanhalla iällään hänestä tuli senaattori.
Maffei oli naimisissa kreivitär Clara Maffein kanssa, mutta erosi.
Lenni Killinen
Lenni Onni Oskari Killinen (s. 15. kesäkuuta 2000 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Killinen on Espoon Kiekkoseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Killinen pelasi kauden 2014–2015 suurimmaksi osaksi Blues Akatemian C-nuorissa. Hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen paras maalintekijä kymmenellä osumallaan. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa Killinen oli tehoilla 14+6=20 Bluesin paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Leevi Lembergin kanssa. Killinen nousi pudotuspeleissä Bluesin C-nuorten ykkösjoukkueeseen, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2016–2017 päätteeksi Killinen voitti C-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2017–2018 hän oli pudotuspeleissä Bluesin B-nuorten paras maalintekijä neljällä osumallaan. Killinen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa.
Elokuussa 2017 Killinen teki 2+1-vuotisen sopimuksen Mestis-joukkue Espoo Unitedin kanssa. Hän pelasi kaudella 2017–2018 joukkueessa kymmenen runkosarjaottelua tehopistein 2+2=4. Killinen pelasi suurimman osan kaudestaan Bluesin A-nuorten vahvuudessa. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 13+28=41. Killinen valittiin A-nuorten SM-liigan syyskuun 2017 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Killinen vahvisti myös pudotuspeleissä Bluesin B-nuoria. Hän ei jatkanut Espoo Unitedissa kauden jälkeen seuran ajauduttua konkurssiin.
Carolina Hurricanes varasi Killisen neljännellä kierroksella 104. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Ennen tätä, toukokuussa 2018 hän teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Porin Ässien kanssa. Killinen teki liigadebyyttinsä kauden 2018–2019 avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 vieraissa paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin Ässien nelosketjun vasempaan laitaan Mikael Sahan ja Matti Lambergin viereen. Killinen sai ottelussa jääaikaa 7.25 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki neljännessä ottelussaan 3. lokakuuta 2018 Turun Palloseuraa vastaan. Kari Makkonen valitsi Killisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan Killisen tulokaskausi toi 32 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11. Kaudella 2019–2020 hän teki 43 runkosarjaottelussa tehot 7+10=17. Huhtikuussa 2021 Killinen teki Ässien kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2022–2023 Killinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Pelicansiin. Joukkuetta valmentaa hänelle alle 18-vuotiaiden maajoukkueesta tuttu Tommi Niemelä. Killinen pelasi runkosarjassa loukkaantumisten vuoksi vain 31 ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Maajoukkueura
Killinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2020 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Killinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017 ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut 23 nuorten ja 40 poikien maaottelua.
Muuta
Killinen on pelannut myös jääpalloa. Hän voitti mm. Botnia-69:n joukkueessa D-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2011.
Justo Rufino Barrios
Justo Rufino Barrios Auyón (19. heinäkuuta 1835 San Lorenzo, Guatemala – 2. huhtikuuta 1885 Chalchuapa, El Salvador) oli guatemalalainen sotilas ja poliitikko, joka oli maan presidenttinä 1873–1885. Hänet tunnettiin liberaaleista uudistuksistaan ja tavoitteestaan yhdistää Keski-Amerikka uudelleen.
Barrios ja Miguel García Granados yritti kahdesti vallankumousta, ja he onnistuivat todella yrittämällä 1871. García Granados nousi ensin presidentiksi, mutta Barrios korvasi hänet 1873. Barriosin hallinto teki monia uudistuksia ja pienenski kirkon valtaa. Hänet valittiin toiselle kaudelle 1879, ja hän johti käytännössä diktaattorina.
Barriosin aikana valtio painosti kahvin, banaanin, kumin ja kaakaon vientiin, jolloin konservatiivieliitti menetti asemansa, sillä sen vauraus perustui kokkinellin vientiin ja karjatalouteen. Kahvi ohittikin kokkinellin maan tärkeimpänä vientituotteena. Kahvintuotannin selkeä lisäys johti myös moniin tiehankkeisiin ja pankkien perustamiseen.
Barriosin haaveena oli herättää eloon Keski-Amerikan liittovaltio. Naapurimaat eivät kuitenkaan tukeneet Barriosin hanketta, vain Honduras osoitti lievää kiinnostusta. Barrios yritti luoda liittovaltion ensin rauhanomaisesti, mutta sitten päätyi voimakeinoihin. Hän julisti 1885 liittovaltion perustetuksi ja vaati muiden Keski-Amerikan valtioiden edustajia Guatemalassa kokoontuvaan kansalliskokoukseen. Barrios kuoli El Salvadoria vastaan käydyssä Chalchuapan taistelussa.
Yuba City
Yuba City on kaupunki Sutterin piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Yuba City on Kalifornian 21. suurin kaupunki Reddingin ja Chicon jälkeen.
Kaupungin pormestari on John Miller.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 64 925 asukasta. Asukkaista noin 66,6% on valkoisia, 18,6% aasialaisia.
Warcraft III: Reign of Chaos
Warcraft III: Reign of Chaos on Blizzard Entertainmentin kehittämä ja julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Mac OS X:lle ja Windowsille.
Peli kuuluu Warcraft-sarjaan. Pelille on julkaistu lisäosa Warcraft III: The Frozen Throne vuonna 2003.
Pelaaminen
thumb|Warcraft III -pelikuvaa ihmisten kylästä. Vanhojen osien tapaan taisteluja käydään erilaisten joukkojen avulla; tälle osalle ominaista on sankarien suurempi merkitys ja kolmiulotteinen grafiikka. Pelin alussa pelaajan on rakennettava itselleen kylä ja aloitettava resurssien kerääminen ja joukkojen tuotanto. Rakentaminen tapahtuu työläisillä kulta- ja puuresurssien avulla. Erilaiset rakennukset mahdollistavat uusien joukkojen kouluttamisen. Jokainen yksikkö vie tietyn määrän kylän ruokavaroja. Ruokavaroja tuotetaan asutuksilla (Farm, Orc Burrow, Moon Well tai Ziggurat riippuen rodusta). Puu- ja kultaresurssien hankkiminen onnistuu työläisten (ihmisillä Peasant, örkeillä Peon, Yöhaltioilla Wisp. Epäkuolleilla Acolyte kerää kultaa ja Ghoul puuta) keräämällä niitä kultakaivoksista ja metsistä kukin omilla keinoillaan. Puut ja kultakaivokset ovat kuitenkin ehtyviä resurssien lähteitä, joten joskus pelaajan täytyy rakentaa ylimääräinen tukikohta taatakseen tarpeelliset resurssit uusien rakennusten ja joukkojen valmistamiseen.
Roolipelaamisen henkeä peliin tuovat sankarit. Sankarit saavat kokemuspisteitä neutraalien hirviöiden (Creeps) tai vihollispelaajien joukkojen tuhoamisesta. Tarpeeksi kokemuspisteitä saatuaan sankarit kehittyvät kokemustason, jolloin sankarista tulee yleisesti vahvempi, ja se saa valita jonkin uuden erikoistaidon tai vahvistaa olemassa olevia erikoistaitoja. Erikoistaidot voivat vahingoittaa vihollisia, parantaa omien joukkojen terveyttä tai kestävyyttä ja jopa tehdä sankarin haavoittumattomaksi taian keston ajaksi. Tasolta viisi lähtien (TFT) sankari saa kokemusta ainoastaan muiden pelaajien joukkojen tappamisesta, kuudennella tasolla sankari saa ylivoimaisen erikoiskyvyn (Ultimate Ability), ja suurin mahdollinen taso on 10. Sankareita voi olla vain kolme jokaista pelaajaa kohden.
Moninpeli
Moninpelaaminen tapahtuu Battle.net-palvelun kautta. Siellä pelaajat voivat keskustella keskenään, liittyä satunnaisesti peliin tai vaikkapa pelata fanien tekemiä Warcraft III -kenttiä.
Pelaajat voivat taistella keskenään tai jopa tiimeinä toisiaan vastaan. Yksi ottelu onnistuu maksimissaan 12 pelaajan kesken.
Kenttäeditori
Warcraft III:n mukana toimitetaan kenttäeditori, jonka avulla on mahdollista luoda omia kenttiä ja skenaarioita. Editorissa voi luoda ja muokata esim. maastoa, yksiköitä ja rakennuksia. Blizzardin battle.net-palvelussa pelaajat voivat jakaa tekemiään kenttiä toisten pelaajien kanssa. Kenttäeditoriin lisättiin lukuisia uusia ominaisuuksia The Frozen Throne -lisäosassa. Editori ei ole Blizzardin virallisesti tukema.
Tarina
Pelin kampanjatilan tarinaan on panostettu enemmän verrattuna pelisarjan edellisiin osiin. Pelin juoni sijoittuu 15 vuotta Toisen sodan päättymisestä. Tarina jakautuu viiteen osaan, joista ensimmäinen toimii tutoriaalina ja neljä muuta kertovat tapahtumat Lordaeronin ihmisten, epäkuolleiden, örkkien sekä yöhaltioiden näkökulmasta edellä manitussa järjestyksessä.
thumb|Warcraft III -pelikuvaa: Pimentopeikkojen palkkasoturit ja yöhaltiat sotaretkellä Pelissä välianimaatiot ovat yleisesti tehty pelin omalla grafiikkamoottorilla, mutta myös muutama tietokonegrafiikalla tehty video on mukana. Näihin kuuluvat alkuvideo ja kampanjoiden läpäisemisvideot. Äänimaailmaan on alkuperäisiä ääniä otettu mm. Warcraft II:sta. Huumoria ei ole unohdettu edes tavallisista kommenteista yksikköjä komennettaessa. Hauskasti yksiköt ärsyyntyvät ja alkavat valittaa, jos niitä klikkailee liian useasti, ja muutenkin ääninäyttely on todella tasokasta. Yksiköt sanovat myös välillä tunnettuja lauseita elokuvista tai Internetistä pelin maailmaan sopivaksi muunneltuina versioina.
Örkkien esinäytös
Tarina alkaa kun örkki nimeltä Thrall näkee oudon unen, jossa ennustetaan maailmanloppua. Seuraavana aamuna ensimmäisestä Warcraft-pelistä tuttu Medivh neuvoo Thrallia komentamaan Lauman muuttamaan länteen, jossa he voivat puolustautua maailmanlopulta. Kun Lauma on kerääntynyt muuan sotilas kertoo, että Warsong-klaanin päällikkö Grom Hellscreamista ei ole tietoa. Lauma järjestää etsintäpartion etsimään Gromia läheisestä ihmisten keskitysleiristä, josta hänet löydetään vangittuna. Kun Grom on pelastettu, he jatkavat matkaa laivoilla, jotka on varastettu ihmisiltä.
Ihmisten kampanja
Tarina keskittyy paladiini Arthasin, kuningas Terenaksen pojan, ympärille. Kampanjan alussa hän saa käskyn Uther the Lightbringeriltä (Arthasin esimies ja opettaja) tuhota demonien riivaamat Blackrock-klaanin örkit Lordaeronin mailta. Vähitellen he alkavat löytää Lordaeronin mailta ruttoa, joka muuttaa ihmiset epäkuolleiksi). Arthas kohtaa ruttoa tutkiessaan Kel'Thuzadin, ihmismanaajan, joka johtaa järjestöä nimeltä Cult of the Damned. Arthas tappaa hänet, mutta ennen kuolemaansa Kel'Thuzad kuitenkin kertoo Arthakselle ettei hänen kuolemansa ole oleva hänelle hyödyksi, sillä hän on itse asiassa vain pieni nappula suuressa pelissä, ja että jos Arthas todella haluaa lopettaa ruton leviämisen, hänen tulee tappaa kultin todellinen johtaja, demoni Mal'Ganis.
Arthas ja Uther joutuvat erimielisyyksiin heidän saadessa selville, että rutto on levinnyt suurkaupunki Stratholmeen. Pelastaakseen kaupungin asukkaat Arthas ehdottaa että he tappaisivat heidät, ennen kuin rutto muuntaa jokaisen asukkaan epäkuolleeksi hirviöksi. Uther kauhistuu Arthasin ehdotusta ja vakuuttaa että on oltava myös muita keinoja, mutta Arthas suuttuu Utherille ja vastoin omaa toimivaltaansa riistää Utherilta paladiinin ja komentajan oikeudet. Siinä vaiheessa heidän välinsä murtuvat ja Uther jättää Arthasin saattamaan teurastuksensa loppuun. Kun Arthas on joukkoineen tuhonnut Stratholmen kaupungin hän kohtaa demoni Mal'ganiksen, joka kertoo Arthakselle, että hänen tulisi seurata häntä kauas pohjoiseen, mantereelle nimeltä Northrend, jos mielii tappaa tämän. Arthas valmistelee laivaston pitkää matkaa varten. Samaan aikaan Uther ja Jaina Proudmoore tapaavat raunioituneessa Stratholmessa jolloin Jaina kertoo Utherille minne Arthas on mennyt, minkä jälkeen Uther lähtee pois kaupungista. Tämän jälkeen profeetta Medivh tulee kertomaan Jainalle, että Jainan tulee johtaa ihmiset Kalimdoriin.
Tämän jälkeen Arthas tavataan Northrendissä, missä hänen joukkonsa valmistautuvat lähtemään liikkeelle etsimään sopivaa paikkaa tukikohdakseen. Löydettyään sopivan paikan, kääpiöt alkavat ampua heitä luullen heitä epäkuolleiksi ja kääpiöiden johtaja Muradin Bronzebeard kertoo Arthakselle kääpiöiden retkikunnan jääneen epäkuolleiden piirittämäksi. Arthas kerää joukkonsa ja murtautuu epäkuolleiden piiritysjoukkojen läpi. Kääpiöiden avulla he lyövät epäkuolleet alueelta ja perustavat uuden leirin epäkuolleiden tuhotun lerin tilalle. Pian tämän jälkeen saapuu ihmisten lähetti kertomaan, että lordi Uther sai kuningas Terenaksen myöntymään siihen, että ihmiset lähtevät Kalimdoriin ja että tämän retkikunnan täytyy vetäytyä pois. Kerrottuaan tämän lähetti jättää Arthaksen retkikunnan, joka päättää, että he lähtevät takaisin kotiin. Kun Arthas kuule tämän hän suuttuu ja yhdessä Muradinin sekä paikallisten palkkasotilaiden avulla upottaa laivat joilla retkikunnan on tarkoitus palata. Retkikunnan saapuessa paikalle Arthas pettää palkkasotilaat väittämällä näiden polttaneen laivat, jolloin ihmiset kostavat tuhotyön. Arthas lupaa miehilleen pääsyn kotiin vasta kun Mal'Ganis on saatu tapettua.
Pian tämän jälkeen Arthas huomaa, että hänen joukkonsa on joutunut epäkuolleiden piirittämäksi ja päättää hakea maagisen miekan Frostmournen, jota kääpiöt alun perinkin tulivat hakemaan. Päästyään viimeinkin Frostmournen luo Muradin lukee riimut, joissa kerrotaan miekan olevan kirottu. Siitä huolimatta Arthas murskaa miekan suojana olleen jään josta lähtevät sirpaleet tappavat Muradinin (Wrath of the Lich Kingissä paljastuu että Murandin selvisi, mutta menetti muistinsa). Arthas ei välitä Muradinin kuolemasta vaan ottaa taikamiekan käyttöönsä tietämättään sen kyvystä varastaa elävien sieluja. Päästyään takaisin tukikohtaansa hän kerää armeijansa ja käy epäkuolleiden kimppuun, kohtaa Mal'Ganiksen ja tappaa tämän. Jätettyään muun retkikunnan kuolemaan Northrendin jäisille aroille Arthas vastaa Frostmournen ääneen vaeltamalla Northrendin jäiseen helvettiin, jossa hän tapaa uuden herransa, Lich-kuninkaan, joka on Hallansurun takoja. Arthas palaa kotiinsa suurin suosionosoituksin, mutta nyt, kun miekka on ottanut hänestä vallan, Arthas tappaa isänsä Lich-kuninkaan käskyjen mukaan ja johdattaa epäkuolleet kotimaahansa, tarkoituksenaan rakentaa uusi valtakunta entisen raunioista.
Epäkuolleiden kampanja
Arthaksen tapettua isänsä hänestä tulee kuolonritari ja hänen ensimmäinen tehtävänsä on kerätä epäkuolleiden kultistit jotka ovat piiloutuneet tavallisten ihmisten sekaan. Onnistuttaan tässä kauhulordi antaa Arthakselle uuden tehtävän: hänen täytyy herättää Kel'Thuzad henkiin käyttäen apunaan Auringon kaivoa, joka sijaitsee haltioiden pääkaupungissa, Silvermoon Cityssä. Kel'thuzadin ruumis ei kuitenkaan kestäisi matkan rasitusta, joten Arthas varastaa lumotun uurnan, jossa hänen isänsä tuhkat sijaitsevat, tappamalla Utherin ja joukon puolustamassa olleita sotilaita. Tyhjennettyään uurnan hän panee Kel'Thuzadin ruumiin sinne ja lähtee korkeahaltioiden maahan, Quel'Thalakseen, jossa kaupunki ja Auringon kaivo sijaitsevat. Korkeahaltiat koettavat estää Arthasta ja hänen epäkuolleitaan saavuttamasta kaupunkia, mutta Arthas tuhoaa heidät tieltään ja kostoksi tai mielikseen muuttaa voittamansa Sylvanas Windrunnerin ja hänen haltiasoturinsa epäkuolleiksi henkiolennoiksi (Banshee) murskaamaan omaa kaupunkiaan. Saavuttuaan Auringon kaivon luokse, kaupungin sydämeen, Arthas herättää Kel'thuzadin henkiin lichinä. Lich Kel'thuzad kertoo Arthakselle, että heidän täytyy mennä Blackrock-örkkiklaanin luo, jotta Kel'thuzad saisi demoniportin kautta tarvittavat tiedot siihen, miten demonilordi Archimonde saataisiin manattua Lordaeroniin. Voitettuaan örkit, Archimonde kertoo demoniportin avulla, että heidän täytyy valloittaa maagien kaupunki Dalaran, jossa on tarpeeksi magiaa Archimonden tulon varmistamiseksi. Saapuessaan Dalaraniin Arthas törmää kaupunkia ympäröivään kenttään joka heikentää ja tappaa epäkuolleita. Arthas hyökkää kaupunkiin ja tappaa taikekenttää ylläpitävät arkkimaagit ja valtaa Dalaranin. Kel'thuzad aukaisee portaalin jonka kautta Archimonde ja Palava legioona pääsevät Azerothiin. Archimonden saavuttua hän tuhoaa Dalaranin kaupungin kostoksi, sillä Dalaranin vartijat ovat pitäneet hänet poissa Azerothista.
Örkkien kampanja
Sillä aikaa kun epäkuolleet ja Palavan Legioonan demonit tekivät tuhojaan Lordaeronissa, Lauman örkit pakenivat kauas länteen, mantereelle nimeltä Kalimdor. Örkkien sotapäällikkö Thrall oli ennen epäkuolleiden ja demonien hyökkäystä saanut varoituksen profeetta Medivhiltä Palavan Legioonan demonien paluusta. Thrall ei oikein käsittänyt mistä on kysymys, mutta hän kuitenkin teki mitä profeetta pyysi: kokoaisi Lauman ja lähtisi Kalimdoriin pelastaakseen rotunsa. Monen viikon purjehduksen jälkeen, läpi myrskyisen meren, örkit saapuivat perille. Myrsky oli kuitenkin hajottanut heidän laivastonsa ja heidän täytyi yhdistää kaikki joukkonsa, jotta he voisivat kohdata kohtalonsa tällä uudella mantereella.
Kalimdor on monella tapaa seutua, jollaista örkit eivät olleet ennen nähneet, vaikka Barrens, joille he rantautuivat muistuttikin heidän alkuperäistä kotimaataan Draenoria. Barrenssit oli autiomaan tapainen ja sitä asuttivat monenlaiset oudot olennot, kuten kentaurit, harpyijat, Razormane-heimon sikamiehet (quilboars) ja taureenit. Thrall tapasi taureenien ylipäällikön Cairne Bloodhoofin ja kertoi tälle keitä he ovat ja miksi he ovat tulleet Kalimdoriin. Cairne kertoi Thrallille salaperäisestä Oraakkelista, joka voisi paljastaa hänelle örkkien kohtalon. Vastineeksi Thrall auttoi Taureeneita pääsemään Mulgore-nimiseen maahan, jossa taureenit voivat aloittaa uuden elämän, poissa kentaurien ikeestä.
Lopulta örkit onnistuivat saamaan kaksi zeppeliiniä, joilla he aikoivat lentää Kivikynnen huipulle. Mutta ensin Thrall lähetti Gromin pohjoiseen Ashenvalen metsään rakentamaan örkeille asuinpaikkaa. Grom hakkautti metsää jotta Laumalle saataisiin puutavaraa. Metsää vartioivat luontoa rakastavat yöhaltiat hyökkäsivät kostoksi metsän tuhoamisesta örkkien leiriin. Tällä välin Lordaeronissa Soucrge ja Palava Legioona olivat tehneet selvää vastarinnasta. Yksi vahvimmista Legioonan demoneista oli Mannoroth, joka oli aikoinaan saanut örkit valtaansa ja orjikseen muuttamalla heidät demonisiksi Palavaa Legioonaa palveleviksi fel-örkeiksi. Kauhulordi Tichondrius saapui kertomaan Mannorothille, että örkit eivät enää olleet Lordaeronissa vaan paenneet Kalimdoriin. Mannoroth vannoi Archimondelle, Legioonan johtohahmolle, ottavansa örkit taas palvelijoikseen.
Tuhottuaan loput Lordaeronin jäljellä olevista henkiin jääneistä ihmisistä, Tichondrius ja Mannoroth lähtivät Kalimdoriin saastumattaan Örkit ottaakseen heidät valtaansa. Gromin toimeenpanema hakkuu oli heille onnenpotku, sillä Örkit olivat herättäneet yöhaltijoiden puolijumalan, Cenariuksen, vihan. Mannoroth turmeli Ashenvalessa olevan lähteen verellään, jolloinka yöhaltioiden jatkuvan hyökkäyksen kohteena olevat Örkit uskoivat lähteen taikavoimien olevan viimeinen keino lyödä yöhaltiat, joten he joivat siitä. Örkit saivat demoniset voimat ja murskasivat puolijumala Cenariuksen ja yöhaltiat. Mannoroth saapuu paikalle kertomaan mitä muuta heidän täytyy tuhota, sillä demonisten voimien takia heidän oma tahtonsa oli alkanut hälvetä, ja heistä tuli taas Mannorothin orjia. Grom yrittää kieltää kuuluvansa Mannorothin komentoon, mutta ei pysty siihen.
Sillä välin Thrallin johtamat örkit yrittivät päästä Oraakkelin luo, jolloin Thrall tapasi jälleen taureenit ja heidän sotapäällikkönsä, Cairnen. Örkit taistelivat läpi ihmisten vastarinnan ja onnistuivat saavuttamaan Stonetalon Peakin. Samalla he näkivät myös ihmisten retkikunnan johtajan, Jaina Proudmooren, joka samoin kuin örkit ja taureenit, etsi Oraakkelia. Päästyään luolaan sekä örkit ja ihmiset taistelivat eri reittejä luolan vartijoiden läpi tien Oraakkelin luokse. Kun he pääsivät perille, paikalla olikin profeetta, joka oli johdatellut niin ihmiset kuin örkitkin luokseen. Hän kertoi, että Palavan Legioonan invaasio on alkanut, ja että ainoastaan ihmiset ja örkit liittoutuneena pystyisivät lyömään Legioonan ja pelastamaan Azerothin tuholta.
Profeetta myös kertoi Thrallille, että Grom Hellscream on jo kaatunut demonien korruptoimaksi ja on näin ollen Legioonan käskyläinen. Tämä oli ensiaskel örkkien lopulliseen kadotukseen. Thrall vannoi pelastavansa Gromin ennen kuin olisi liian myöhäistä, hän nimittäin oli avain örkkien kohtaloon. Näin sekä ihmiset että örkit lähtivät yhdessä etsimään Gromia, tosin todella nihkeillä väleillä. He löysivät hänet Barrensien reunalta pohjoisesta.
Yöhaltioiden kampanja
Sen jälkeen, kun Mannoroth oli voitettu, liittoutuneet ihmiset ja örkit matkaavat syvemmälle Ashenvalen metsään tuhoamaan demoniuhkaa. Yöhaltioiden johtaja, Tyrande Whisperwind katsoo ihmiset ja örkit roduiksi, jotka vain havittelivat metsää itselleen. Niinpä hän komentaa yöhaltiat taistelemaan heitä vastaan ja kostamaan puolijumala Cenariuksen kuoleman. Tyrandella ei ollut mitään tietoa siitä, että Palava Legioona oli korruptoinut örkit tappamaan Cenariuksen.
Ensimmäisen kamppailun aikana Legioona saapuu Ashenvaleen ja Tyrande kohtaa demonilordi Archimonden, jonka yöhaltiat olivat voittaneet kerran 10 000 vuotta sitten.
Kerätäkseen joukkoja demonijoukkojen lyömiseen Tyrande matkaa herättämään muinaisissa luolissa uinuvat druidit. Löydettyään Cenariuksen torven Tyrande onnistuu myös herättää Malfurion Stormragen, joka on samalla yksi vahvimmista druideista ja Tyranden puoliso. Tyrande haluaa myös vapauttaa Malfurionin veljen, Illidanin, joka on ollut Kumpuvankiloissa vangittuna yli 10 000 vuotta. Malfurion kieltää Tyrandea vappauttamasta Illidania, mutta Tyrande näkee Illidanin vapauttamisen yhtenä ratkaisuna demonien tuhoamiseen ja vaeltaa Kumpuvankiloihin vapauttamaan tämän. Illidanille annetaan komento lähteä Felwoodiin komentamaan Yöhaltioita hyökkääviä demoneja vastaan.
Felwoodissa Illidan kohtaa kuolonritari Arthaksen, jonka epäkuolleiden herra Lich-kuningas on lähettänyt etsimään mahtavaa velhoartefaktia, Gul'danin kalloa. Arthas pyytää Illidania tuomaan kallon hänelle, sillä se heikentäisi Legioonan voimaa ja olisi täten hyödyksi yöhaltioille Legioonan tuhoamisessa. Illidanin onnistuu varastaa kallo Legioonalta, mutta sen sijaan, että toisi sen Arthakselle, hän tuhoaa kallon ja ottaa sen voiman itselleen. Kallon voima tekee Illidanista monin kerroin voimakkaamman, ja niin hänen onnistuu tappaa demonilordi Tichondrius. Kallon voima on kuitenkin tehnyt Illidanista demonin, jota Arthas oli juuri halunnutkin.
Malfurionin ja Tyranden saapuessaan tapaamaan Illidania he järkyttyvät siitä, miksi Illidan on muuttunut kallon voiman seurauksena. Raivoissaan Malfurion karkottaa veljensä yöhaltioiden mailta, joten Illidan katkeruuksissaan lähtee, eikä ikinä palaa Kalimdoriin. Yöhaltiat eivät silti ole vieläkään voittaneet taistelua, sillä Archimonde on vielä jäljellä.
Malfurion näkee unen korpista, joka kutsuu Malfurionin ja Tyranden Cenariuksen kuuaholle. Malfurion ja Tyrande lähtevät paikalle, jossa he tapaavat örkkien sotapäällikkö Thrallin ja ihmisten johtaja Jaina Proudmooren, jotka ovat molemmat myös saaneet kutsun korpilta. Tällöin profeetta ilmestyy heille ja kertoo olevansa itse Medivh, viimeinen Tirisfalin vartija. Hän sanoi olevansa itse syyllinen Legioonan paluuseen, sillä hän oli vuosia sitten pahan titaani Sargeraksen riivaamana luonut portin, jota kautta sekä örkit että demonit saivat pääsyn Azerothiin. Lopuksi Medivh julistaa, että ainoastaan örkkien, yöhaltioiden ja ihmisten yhteinen liitto voi pelastaa kaiken elävän Legioonalta ja tuhota Archimonden.
Örkit, ihmiset ja yöhaltiat kaikki muodostavat liiton, ja ryhtyvät yhdessä suunnittelemaan Maailmanpuun puolustusta. Jos Archimonde onnistuisi imemään puun energiat itseensä, hänestä tulisi voittamaton. Malfurion Stormrage asettaa Archimondelle ansan, jonka valmistelemiseen örkkien, ihmisten ja yöhaltioiden on puolustettava Maailmanpuuta legioonan demonijoukkoja vastaan tietyn aikaa. Archimonden onnistuu kuitenkin lyödä läpi örkkien, ihmisten ja yöhaltioiden jokaisen puolustuksen, mutta kaikeksi onneksi Malfurion ehtii juuri ja juuri saada ansan valmiiksi. Kun Archimonde ryntää Maailmanpuulle ja juuri kun tämä yrittää imeä puun energiat itseensä, Malfurion puhaltaa Cenariuksen torveen, jolloin tuhannet metsän henget tunkeutuvat Archimondeen ja räjähtävät, tuhoten Legioonan johtajan lopullisesti.
Palava Legioona oli voitettu jälleen kerran Medivhin seuratessa tätä kaikkea. Hän tuli takaisin varmistamaan, että olisi tulevaisuus opettamaan maailmalle, ettei se enää tarvinnut vartijoita, sillä Medivh itse oli Viimeinen Vartija. Ja nyt, kun hänen työnsä oli tehty, hän otti viimeinkin oman paikkansa menneisyyden legendojen ja sankareiden seurasta.
GHost++
GHost++ on pelipalvelinohjelmisto, jota käytetään Battle.net -tai paikallisen pelin tekoon. Tämänlaisella pelipalvelimella voi pelata normaalisti mitä tahansa pelikarttaa. Pelin yleisimpiä moninpelikarttoja ovat muun muassa Wormwar tai Defense of the Ancients. Ohjelman käyttöliittymä vastaa käytännössä komentoriviä, jossa on palvelimen asetuksia voidaan vaihtaa ja peliä voidaan hallinnoida etänä. GHostilla on myös oma keskustelupalsta, josta löytyy ohjeita sen asentamiseen ja käyttöön.
Vastaanotto
Peliä sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton ja sitä myytiin yhteensä 4,5 miljoonaa kappaletta.
Warcraft III: Reforged
Vuoden 2018 BlizzConissa paljastettiin Warcraft III:n uusintaversio Warcraft III: Reforged. Peli julkaistiin 28. tammikuuta 2020. Uusintaversio sai faneilta tyrmäävän vastaanoton. Pelissä ilmeni lukuisia ongelmia ja erittäin iso kritiikin aihe oli, että fanit katsoivat, ettei Blizzard Entertainment pitänyt lupauksiaan pelin sisällöstä. Monet sanoivat, että peli julkistettiin pahasti keskeneräisenä. Lisäksi ominaisuudet, joista alkuperäinen versio oli tunnettu ja pidetty, oli leikattu uudesta versiosta. Koska uusi versio yhdisti uuden ja vanhan, pelin hankkineet eivät enää kyenneet palaamaan vanhaan versioon, joka oli fanien mielestä kaiken puolin parempi. Metacritic-sivustolla Reforged sai kaikkien aikojen matalimman arvosanan käyttäjäarvioista, joka sivustolla oli tuolloin koskaan annettu: 0.6/10.
Lisäksi pelin karttaeditorin käyttäjäsääntöihin oli lisätty kohta, joka siirtää pelaajien itse tekemän sisällön suoraan Blizzardin omistukseen. Tämä sai myös paljon kritiikkiä osakseen. Syytä tähän politiikkaan Blizzard ei koskaan kertonut, mutta fanit spekuloivat, että kyse oli Blizzardin yrityksestä varmistaa, ettei mahdollinen DOTA 2:n kaltainen mahdollisuus lipeä heidän käsistään muille peliyhtiöille.
Vuonna 2021 Bloombergin artikkelissa kerrottiin, että peli epäonnistui lukuisista syistä. Suurimmat syyt olivat, että peli ei saanut haluamaansa budjettia, koska Activision ei katsonut pelin olevan mikään vaikuttava kassamagneetti. Tämä johti monen ominaisuuden leikkaamiseen. Kehittäjien keskuudessa kiisteltiin myös siitä, onko peli remasterointi vai uusintaversio. Tästä ei lopulta päästy selvyyteen. Kehittäjät tiesivät pelin julkaisuvaiheessa, että Warcraft III: Reforged ei tule menestymään.
Aiheesta muualla
Warcraft ウォークラフト
Aurinkotanssi
thumb|O-kee-pa-seremonia oli [[mandanit|mandanien versio itsekidutuksesta. George Catlinin maalaus 1800-luvulta.]] Aurinkotanssi oli Pohjois-Amerikan tasankointiaanien keskuudessa harjoitettu uskonnollinen tapahtuma. Juhlan kestoaika oli lyhimmilläänkin neljä päivää ja pisimmillään yli viikon. Jotkut saattoivat tehdä aurinkotanssin neljä kertaa elämänsä aikana, jokaista neljää pääilmansuuntaa kohti. Aurinkotanssin valtakausi ajoittui 1700- ja 1800-luvuille, ja sen sisältö vaihteli jonkin verran eri heimojen keskuudessa. Yleisemmin se sisälsi tanssia, laulua ja paastoamista, mutta myös monenlaista itsekidutusta esiintyi.
Kanada kielsi aurinkotanssin vuonna 1880 lähetyssaarnaajien aloitteesta. Seuraavan vuosisadan alussa seremonia kiellettiin myös Yhdysvalloissa, mutta sitä jatkettiin salassa. Jotkut heimot ovat uskonnonvapauden myötä pyrkineet elvyttämään rituaalia. Osana intiaanien pyrkimyksiä perinteisten arvojen säilyttämisestä aurinkotanssia herätettiin uudelleen henkiin 1960-luvulla. Siitä on tullut osa muun muassa siouxien uskonnollista elämää, ja sitä harrastetaan yhä 2000-luvulla.
Historia
Vaikka aurinkotanssi kehitettiin tunnetuimpaan muotoonsa Suurilla tasangoilla, niin monet seikat viittaavat siihen, että sen ydin tuli muualta. Antropologit ovat esittäneet, että seremonian keksijät ovat olleet Kanadan preerioiden assiniboinet tai Wisconsinin arapahot ja cheyennet. Kaikki nämä kolme kansaa tulivat tasangoille sinne suuntautuneen muuttoliikkeen aikana 1600–1700-lukujen taitteessa. Tutkijoiden arvelun mukaan aurinkotanssi levisi kahtena erillisenä päävirtana, joista toinen liikkui arapahojen ja cheyennien mukana lounaaseen, ja saavutti arikarat, lakotat ja poncat. Pohjoisempaa tanssiaatetta kuljettivat mukanaan assiniboinet, ja veivät tietoa siitä Montanassa ja Pohjois-Dakotassa asuville kansoille kuten varis-intiaanit, mustajalat ja hidatsat. Assiniboinien kanssa aseveljinä kahden vuosisadan ajan sotineet pohjoiset creet omaksuivat tanssin, samoin itäisistä metsistä tulleet ojibwat.
thumb|250px|Brittiläisen John Whiten näkemys nykyisen [[Pohjois-Carolinan alkuperäiskansojen tanssista 1500-luvun lopulla. Kuva ei välttämättä esitä aurinkotanssia.]] Monet jäljet aurinkotanssin alkuperää etsittäessä johtavat myös Pohjois-Dakotan mandaneihin. Heidän O-kee-pa-seremoniassaan osallistujan oli ”kuoltava” leikkautumalla palasiksi ja synnyttävä symbolisesti uudelleen.
Arapahojen ja cheyennien myötävaikutuksen ansiosta tieto aurinkotanssista kulki myös Kalliovuorten ja tasankojen rajamaastoissa liikkuville Wind riverin shoshoneille ja hevoskulttuurin omaksuneille ute-ryhmille. Sen sijaan eteläisten tasankojen valtiaina pidetyt comanchet eivät olleet kiinnostuneita aurinkotanssista, ja järjestivät sen vain yhden kerran.
Aurinkotanssin suosio kuitenkin levisi, ja sen adoptoivat kulttuuriinsa lähes kaikki tasankojen metsästävät heimot ja myös osa maata viljelevistä kansoista. Siitä tuli parhaiten tunnettu ja myös dramaattisin kaikista intiaanien seremonioista.
Piirteet
Antropologit ovat löytäneet aurinkotanssista 93 erilaista piirrettä. Sen tutkimista on vaikeuttanut outo ja kirjoittamaton kieli, intiaanien luontainen pidättyväisyys uskontoon liittyvissä asioissa, ja henkimiesten vaiteliaisuus. Vaikka aurinkotanssi pysyi useimmille euro-amerikkalaisille pitkään täysin suljettuna maailmana, pääsivät jotkut valkoiset tutustumaan intiaanien mystiseen kulttuuriin ja heidän tansseihinsa. Taidemaalarit George Catlin ja Karl Bodmer vierailivat kumpikin 1830-luvun alkupuolella kymmenissä tasankointiaanien kylissä. Samalla he onnistuivat ikuistamaan maalauksissaan ripauksen siitä alkuperäisestä kulttuurista, joka Yhdysvaltain painostuksen alla ehti kadota suuremmilta osiltaan saman vuosisadan loppuun mennessä.
thumb|Siouxien biisonitanssi liittyi osana aurinkotanssin seremoniaan. [[Charles Ferdinand Wimarin maalaus vuodelta 1860.]] Vaikka aurinkotanssin nimi ja sisältö vaihteli eri kansoilla, sen pääpiirteet olivat samat. Useimmissa tasankojen metsästyskulttuureissa tanssin keskeinen asia oli paastoaminen. Itsensä uhraaminen esiintyi pienemmässä mittakaavassa. Löylymajassa harrastettu henkinen puhdistautuminen kuului olennaisena osana aurinkotanssiin, samoin voiman rukoileminen auringolta maailman uudistumista ja hedelmällisyyttä varten. Tansseilla pyrittiin vaikuttamaan myös jumaliin, sairauksiin ja luontoon. Vahvasti vertauskuvallisissa joukkoesityksissä kuvailtiin ja matkittiin eri eläinten käytöstapoja ja näiden ääniä. Merkittävimmässä asemassa oli biisoni, joka antoi kaiken, mitä tasankojen metsästäjät tarvitsivat jokapäiväisessä elämässään. Biisoneille oli omat erilliset tanssinsa, joiden avulla niitä houkuteltiin lähemmäs kylää. Toiseksi tärkein rooli oli kotkalla, jota pidettiin auringon pääpalvelijana ja tämän henkisenä ilmenemismuotona. Kotka toimi viestinviejänä ihmisten ja Suuren hengen välillä. Myös hanka-antiloopit, harmaakarhut, sudet, joutsenet, kalkkarokäärmeet ja korppikotkat kuuluivat pyhiä voimia omaaviin eläimiin ja olivat mukana aurinkotanssijoiden esityksissä.
Assiniboinet, creet ja ojibwat olivat liittäneet aurinkotanssin seremonioihin ”Hullun tanssin”, joka kuvasi maailman vallattomuutta. Tanssissa käytetyissä klovnia kuvaavissa maskeissa oli nähtävissä yhteys itärannikon irokeeseihin, joiden valekasvojen rituaaleissa naamiot näyttelivät tärkeää osaa.
Itsekidutus
Ruumiillisen uhrauksen motivaatiot vaihtelivat eri kansojen ja jopa yksityisten jäsenten välillä. Joillekin heimoille kyseessä oli initiaatioriitti pojille. Kun poika tuli tiettyyn ikään, hän kävi läpi tuskallisen toimituksen, jonka jälkeen hänet laskettiin mieheksi, ja hän voi saada vaimon. Yleisesti aurinkotanssin takana oli yksityinen henkilö. Hän kertoi suunnitelmastaan hyvissä ajoin ja vastasi seremonian kuluista. Joskus aloitteen tekijä saattoi olla hengenvaarasta selvinnyt soturi, joka halusi osoittaa kiitollisuuttaan. Joskus tanssija teki asiaankuuluvan lupauksen auttaakseen sairasta lähisukulaistaan.
Itse seremoniassa useita päiviä paastonneen tanssijan iho lävistettiin rintalihasten kohdalta. Näin tehtyihin reikiin työnnettiin puiset vartaat, jotka kiinnitettiin pitkin nahkaremmein pyhään puuhun tai keskipaaluun, jonka naiset olivat pystyttäneet seremoniamajaan. Paalusta kulki suora yhteys Suurelle hengelle. Kesken pakanallisen tanssin lyyhistynyt tanssija virvoiteltiin, ja häntä kannustettiin jatkamaan suoritustaan. Osallistujat kiskoivat tanssiessaan itseään poispäin pylväästä, kunnes iho repesi ja remmit irtosivat. Katsojat säestivät esitystä kannustushuudoin, lauluin ja rummutuksin.
Siouxeille kidutus oli keino herättää oman jumalansa Wakan Tankan sympatiat ja taata yhteisön tulevaisuus. Cheyennet ja mustajalat kävivät läpi saman koettelemuksen ja pyysivät myötätuntoa omilta jumaliltaan Maheolta ja Napilta. Tanssijoiden yhtenä tavoitteena oli tajunnan menetys, jonka aikana pyrittiin näkemään maagista voimaa tuottava näky.
Edellisistä poiketen muun muassa kiowien aurinkotanssista puuttuivat kaikki primitiivisen itsensä silpomisen piirteet. Heille riitti neljän päivän tanssi ilman ruokaa, vettä ja unta. Jopa satunnainen verenvuodatus katsottiin pahaksi enteeksi, ja sellaisen sattuessa koko tanssi lopetettiin siihen.
thumb|center|800px|Cheyennien kokoontuminen vuoden 1909 aurinkotanssia varten.
Aurinkotanssi nykyään
1960-luvulla perustettu Punainen valta -intiaaniliike (Red Power Movement) onnistui luomaan Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin uutta itseluottamusta. Myös Yhdysvaltain hallitus muutti asennettaan ja suostui ottamaan vastaan intiaanien mielipiteitä. Muinaiset heimoperinteet alkoivat herättää kiinnostusta nuorten keskuudessa. Suurimpana syynä tähän oli Punaisen vallan ja Amerikan intiaaniliikkeen yhteistyö, jota tuettiin myös Yhdysvaltain ulkopuolelta. Kun Russell Means, muuan AIM:in johtavista aktivisteista, kävi 1960-luvun lopulla läpi aurinkotanssin lävistyksineen, siitä tuli uudelleen tärkeä osa lakotain uskonnollista elämää.
1970-luvulla aurinkotanssi nousi valtavirtaan sulautumista vastustavien intiaanien, erityisesti lakotojen symboliksi. Sitä alettiin harjoittaa uudelleen myös monien muiden heimojen keskuudessa. Montanan Fort Peckin reservaatin assiniboinet aloittivat uuden ajan vuosittaiset aurinkotanssit 1980. Monet kristillisiin kirkkokuntiin kuuluneet heimon jäsenet ottivat osaa tanssiin, josta tuli vuosittainen kesäinen tapahtuma. . Cheyennet ovat nimenneet tämän päivän seremonioihinsa liittyvän tanssirakennuksen ”Uuden elämän majaksi”. Nimi ilmaisee aurinkotanssin tukeutumista elämän ja luonnon uudelleensyntymiseen ja -muotoutumiseen. Omaa etnistä identiteettiä esille tuovana kulttuuriperinteenä aurinkotanssi on saavuttanut kannatusta myös 2000-luvun naisten keskuudessa. Jotkut heistä osallistuvat kärsimysrituaaleihin lävistämällä olkapäänsä.
Athens (Georgia)
Athens on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa Clarken piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 115 452. Athens on Georgian yliopiston kotikaupunki ja kaupunki on muodostunut yliopiston ympärille.
Maantiede
thumb|vasen|[[Tree That Owns Itself, tunnettu paikallinen rinnevalkotammi.]] Athens sijaitsee Georgian osavaltion koillisosassa Clarken piirikunnassa Oconeejoen varrella. Athensin kaupungilla ja Clarken piirikunnalla on ollut yhteinen hallinto vuodesta 1990.
Historia
thumb|vasen|Katukuvaa vuonna 1936. Georgiassa tehtiin päätös osavaltion tukeman "collegen tai seminaarin" perustamisesta vuonna 1785 ja vuonna 1801 tuleva Georgian kuvernööri John Milledgen johtama komitea osti maata oppilaitoksen perustamista varten. Georgian yliopistosta Yhdysvaltojen ensimmäinen osavaltionyliopisto. Sen ympärille kasvoi kaupunki, joka perustettiin hallinnollisesti vuonna 1806. Nimi Athens annettiin antiikin Ateenan (en. Athens) mukaan. 1820-luvulla Athensista tuli myös tekstiiliteollisuuden keskus.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana alue säästyi suuremmilta taisteluilta. Kaupungissa tuotettiin tarvikkeita Etelävaltioiden asevoimien käyttöön. Paikalliset tekstiilitehtaat valmistivat esimerkiksi pukuja. Tunnetuin sodassa kuollut athensilainen oli prikaatinkenraali Thomas R. R. Cobb. Pohjoisvaltioiden joukot miehittivät Athensin Appomattoxin antautumisen jälkeen toukokuussa 1865. Kaupunki toipui sodan aiheuttamasta talouden ahdingosta suhteellisen nopeasti. Siitä tehtiin Clarken piirikunnan hallinnollinen keskus vuonna 1872.
Talous
Athensin suurimpiin yksittäisiin työnantajiin kuuluu Georgian yliopisto. Alueella on myös esimerkiksi puuteollisuutta ja kanojen kasvatukseen liittyvää teollisuutta. Athens on myös oman alueensa kaupan, kulttuurin ja terveydenhuollon keskus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Athensissa aikavälillä 2014–2018 olivat 36 637 USD ja henkilöä kohden 22 498 USD. 31,6 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
thumb|Georgian yliopiston rakennuksia. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 115 452 ja vuoden 2019 arvion mukaan 126 913. Kaupungin asukkaista 62,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 55,1 %), 27,7 % afroamerikkalaisia, 10,7 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 4,1 % aasialaisia. 15,3 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 9,9 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. Latinojen määrä on kasvanut etenkin 1970-luvulta elintarviketeollisuuden siirtolaisten myötä.
Kulttuuri
Athensilla on oma sinfoniaorkesterinsa ja oopperaryhmä. Vuonna 1910 perustettu ja sittemmin entisöity Morton Theatre oli yksi ensimmäisistä mustassa omistuksessa ollut vaudevilleteatteri. Siellä esiintyivät jazzin kuuluisimmat nimet, kuten Louis Armstrong ja Duke Ellington. Maailmalla Athensia ovat tehneet tunnetuksi myös paikalliset yhtyeet R.E.M. ja The B-52’s. Kaupungissa järjestettäviä vuosittaisia tapahtumia ovat Athfest ja Human Rights Festival.
Twilight Criterium on yksi Yhdysvaltojen suurimmista pyöräilytapahtumista. Georgia Bulldogs football on Georgian yliopiston jalkapallojoukkue.