cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trisykliset masennuslääkkeet
Sivuvaikutukset ja terveysriskit
Yhdessä ns. MAO-estäjien eli inhibiittorien (MAOI) kanssa ei saa mitään trisyklistä antidepressanttista lääkeainetta käyttää. Siitä saattaa aiheutua hengenvaarallinen tila nimeltä serotoniinioireyhtymä.
Lääkityksen lopettaminen ja vieroitusoireet
Trisykliset masennuslääkkeet voivat aiheuttaa äkillisesti lopetettaessa voimakkaan kolinergisen reaktion elimistössä. Kolinergisia vieroitusoireita ovat esimerkiksi syljen erityksen lisääntyminen, virtsaamispakko, ripuli, vatsakrampit ja hikoilu. Lisäksi potilaat voivat kokea unihäiriöitä ja jopa maanisia oireita. Myös liikehäiriöitä kuten ataksiaa ja parkinsonismia on kuvattu. Vieroitusoireiden vähentämiseksi trisyklisten masennuslääkkeiden käytön lopettaminen on hyvä tehdä annosta asteittain pienentäen.
Yhteisvaikutukset alkoholin ja muiden lääkeaineiden kanssa
Trisykliset masennuslääkkeet saattavat voimistaa alkoholin ja sedatiivisesti vaikuttavien lääkeaineiden vaikutusta.
Kostjonkin kulttuuri
pienoiskuva|Mammutinluinen työkalu Kostjonkin kulttuurista. Kostjonkin kulttuuri (vanh. Kostenkin kulttuuri, Kostjonkin–Avdejevon kulttuuri; ven. Костенковско-авдеевская культура) oli nykyisen Ukrainan alueella vallinnut kivikautinen, jääkauden aikainen mammutinmetsästäjien kulttuuri noin 26 000–12 500 vuotta sitten.
Kivikautisten metsästäjien jäljiltä on löydetty mammutinluusta tehtyjä neuloja, naista kuvaavia patsaita ja majojen jäänteitä. Mammutin luuta käytettiin monipuolisesti: tarve-esineisiin, rakennusaineena ja polttoaineena, mutta työkalujen terät tehtiin vain kivestä. Kostjonkin seuduilla on monia kurumaisia jokilaaksoja, joihin metsästäjät ajoivat mammuttilaumoja. He rakensivat monentyyppisiä asumuksia, muun muassa kupumaisia, mammutinluilla tuettuja majoja alueilla, joissa ei ollut puita, sekä pitkiä talomaisia majoja puusta. On myös löydetty lihavia alastomia naisia esittäviä kuvia, venuspatsaita.
Noin 30 000 vuotta vanha löydetty neula viittaa siihen, että ihmisillä oli nahasta ommellut vaatteet. Kostjonkin kulttuurin kukoistus alkoi noin 25 000 BP. Joissain Kostjonkin haudoissa vainajilla on yllään luuhelmillä koristettu takki. Kostjonkin kulttuuri kytketään myös Willendorfin naispatsaslöytöihin Kostjonkin–Willendorfin kulttuuriksi 30 000–20 000 vs, jonka tuottamat patsaat muistuttavat itäistä Gravette-tyyliä. Näin Kostjonki kuului laajaan Gravetten tyyliseen, jääkauden kylmintä vaihetta edeltävään kulttuurialueeseen.
Etelä-Venäjän tasangon mammutinmetsästys loppui noin 12 500 kalenterivuotta sitten, kun mammutit kuolivat alueelta sukupuuttoon.
Kostjonkin keihäänkärjet
Kaksipuolisesti iskettyjen keihäänkärkien on väitetty muistuttavan paleointiaanien Clovisin kärkiä. Erään lähteen mukaan Kostjonki I:stä on löydetty kaksipuolisesti iskettyjä, pitkiä ja tasaperäisiä, hieman Clovisin kärkiä muistuttavia kärkiä Aurignacin kulttuurin ajoilta. Tämä viittaa siihen, että kaksipuolisesti isketyt, hienosti työstetyt piikivikärjet olisivat Solutrén traditiota vanhempia. Samantyyppisiä laakerinlehtikärkiä on löydetty Kostjonki IV:sta Gravetten ajoilta. Laakerinlehtimäisiä, tosin ei aivan täysin loppuun työstettyjä kärkiä on löydetty myös Kostjonkin–Telmanskajan ylemmästä kerrostumasta.
Idempää Permin läheltä Byzovajasta ajalta noin 29 000–28 000 vuotta sitten on löydetty ellipsimäisiä, laakerinlehtimäisiä, pienehköjä, melko litteitä veitsiä tai kärkiä, jotka saattavat muistuttaa Itä-Siperian kärkiä. Läheisen Garhin ylemmästä kerrostumasta on löydetty leveäkantaista kolmiota muistuttavia Streletskajan kulttuurin tyyppisiä kärkiä.
Arotundran asutusvaiheet
Ukrainan arotundra toimi "asutuspumppuna", jossa lämmin jääkauden vaihe loi kasvillisuudelle hyvät olosuhteet. Se salli riistaeläinten ja väestön levittäytymisen pohjoiseen, kun taas kylmä vaihe pakotti ne siirtymään etelään. Arotundran jokilaaksot oli asutettu 24 000 - 20 000 ja noin 17 000 - 16 000 vuotta sitten alkaen. Välissä oli luultavasti 2 000 - 3 000 vuotta kestänyt kylmä vaihe, jolloin asutus joko väheni huomattavasti tai hävisi kokonaan. Arotundran tasankojen väestö muutti etelään tai tuhoutui.
Kylmähuippu oli noin 20 000 - 18 000 BP. Monia asutuspaikkoja on kuitenkin ajoitettu kylmään kauteen 19 000 -1 6 000 BP. Eräiden tietojen mukaan Itä-Euroopan tasangon keskiosa olisi ollut autioimmillaan 18 000 - 16 000 BP, mihin ajoituksia on tuhatta vuotta kohden puolet-kolmasosa lämpimän ajan ajoituksista. Erityisen harvaa asutus olisi ollut 18 000 ja 16 000 BP. Tämä perustuu ajoituksiin, joista ei voi tehdä paikkojen vähyyden takia suoria johtopäätöksiä. Myös vanhempien radiohiiliajoitusten epätarkkuus vaikeuttaa tulosten analysointia.
Ukrainan arotundralla käytiin kauppaa, Donjoen laaksoon kulkeutui piikiveä 150 km:n päästä, ja Dneprin ja Desna-joen asutuksiin kulkeutui kaupan välityksellä Mustanmeren kotiloita 600 km:n päästä etelästä. Desnan jokilaaksoon kuljetettiin myös meripihkaa 200 km:n päästä. Tämä kertoo joko liikkuvasta elämäntavasta niukkatuottoisella arotundralla tai kaupasta.
Geenitutkimukset
20–25-vuotiaana kuollut, soikeaan kuoppaan sikiöasentoon haudattu mies kantoi äitilinjan haplotyyppiä U2. U on Euroopan vanhin haplotyyppi.
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto on ammattikorkeakouluista saatava Bolognan prosessin mukainen toisen syklin tutkinto, joka on edeltävistä opinnoista riippuen 60–90 opintopisteen laajuinen (kandidaatin 180 op:lla hakiessa vaaditaan tosin siltaopintoja) niin, että kokonaiskertymä valmistuessa on 300 op. Se tuottaa saman kelpoisuuden julkisiin virkoihin ja toimiin kuin ylempi korkeakoulututkinto. Ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot ovat ylempiä korkeakoulututkintoja (Ammattikorkeakoululaki 932/2014 11 §).
Tutkinnot
Ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot erottuvat kyseisen alan ammattikorkeakoulututkinnosta perään tulevalla (ylempi AMK) -lisällä. Eli esimerkiksi tekniikan alan ylempi ammattikorkeakoulututkinto on insinööri (ylempi AMK).
Hakeminen, toteutus, opiskelu
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto on mahdollista suorittaa joustavasti työn ohella. Pääsyvaatimuksena opintoihin on ammattikorkeakoulututkinto vastaavilta aloilta tai muu soveltuva korkeakoulututkinto ja vähintään kahden vuoden työkokemus alalta tutkinnon suorittamisen jälkeen. Ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon koulutusohjelma voidaan järjestää myös verkostototeutuksena useamman ammattikorkeakoulun kesken.
Opintojen sisältö
Edellä mainittuja opintoja pyritään mahdollisuuksien mukaan kohdistamaan työelämälähtöisesti, esimerkiksi opiskelijan oman työpaikan kehittämisprojekteihin.
Vaativuustasovertailu
Alempi korkeakoulututkinto kuten esimerkiksi ammattikorkeakoulututkinto tai kandidaatin tutkinto ovat tasoluokkaa 6. Ylempi AMK-tutkinto ja maisterin tutkinto ovat tasoa 7. Lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot ovat tasoa 8.
Tasoluokassa 6, alempi korkeakoulututkinto, ammattikorkeakoulututkinto on laajuudeltaan 210 opintopistettä (esim. tradenomi), 240 opintopistettä (esim. insinööri, amk) tai 270 opintopistettä (esim. merikapteeni, amk). Poikkeuksen tekee poliisiammattikorkeakoulussa suoritettava perustutkinto joka on laajuudeltaan 180 opintopistettä. Yliopistoissa suoritettava kandidaatin tutkinto on laajuudeltaan 180 opintopistettä.
Ylemmän korkeakoulututkinnon raja on vähintään 300 op. Tämän johdosta tradenomi opiskelee 90 op lisää aikaisemmin suoritetun 210 op:n lisäksi (210 op + 90 op = 300 op). Insinööri (amk) opiskelee 60 op, koska on aiemmin opiskellut 240 op. Vastaavasti yliopistoissa kandidaatti opiskelee maisteriopinoissa 120 op, jotta ylemmän korkeakoulututkinnon raja täyttyy (180 op kandivaihe + 120 op maisterivaihe = 300 op).
Tilastoja
Ylempien ammattikorkeakoulututkintojen koulutusohjelmissa aloitti vuonna 2005 760 opiskelijaa ja vuonna 2006 noin 1 260 opiskelijaa. Tutkintoja voi suorittaa kaikilla ammattikorkeakoulujen koulutusaloilla.
Vuonna 2008 aloituspaikkoja eri koulusaloilla oli jo noin 2 000.
Richard Žemlička
Richard Žemlička (s. 13. huhtikuuta 1964 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä.
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto
Tilastoja
Palkansaajien tutkimuslaitoksen 2019 tekemän tutkimuksen mukaan YAMK-tutkinnon suorittajien ansiot olivat viiden vuoden päästä opintojen aloittamisesta vuositasolla 2 900 euroa korkeammat kuin pelkästään AMK-tutkinnon suorittaneiden.
Richard Žemlička
Žemlička aloitti uransa HC Sparta Prahassa, jossa hän pelasi kaudet 1985–1991. Kesken seuraavaa kautta hän siirtyi SM-liigaan TPS:ään. Kaudet 1993–1996 hän pelasi Saksassa käyden välillä pelaamassa 8 ottelua Sparta Prahassa. Vuonna 1996 hän palasi jälleen Sparta Prahaan ja pelasi siellä niin kauan, kunnes hän siirtyi kesken kauden 2002–2003 HC Chemopetrol Litvinoviin, missä pelasi kevääseen 2004 saakka. Tämän jälkeen hän on pelannut Slovakiassa. Aluksi hän pelasi HK SKP PS Popradissa, kunnes siirtyi kesken kauden 2005–2006 HK 32 Liptovský Mikulásiin, missä pelaa edelleen.
Edmonton Oilers varasi Žemličkan NHL:ään 1990 varaustilaisuuden yhdeksännellä kierroksella numerolla 185, mutta hän ei ikinä pelannut NHL:ssä. Maajoukkueurallaan Žemlička edusti Tšekkoslovakiaa 1992 talviolympialaisissa, 1991 Kanada Cupissa sekä vuosien 1991 ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän pelasi 1994 talviolympialaisissa ja vuosien 1993, 1994, 1995 ja 1997 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hän keräsi olympiapronssin ja kolme MM-pronssia.
Goran Jurić
Goran Jurić (s. 5. helmikuuta 1963 Mostar) on kroatialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Jurić debytoi Jugoslavian maajoukkueessa 1988. Hän kuului Kroatian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1998. Hän on pelannut 19 maaottelua.
Ivan Golac
Ivan Golac (s. 15. kesäkuuta 1950) on entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja entisestä Jugoslaviasta.
Jugoslavian maajoukkueen oikea puolustaja Golac muistetaan parhaiten FK Partizanin pelaajana ja managerina. Britanniassa hänet tunnetaan lähinnä Southamptonin ensimmäisten ulkomaalaisvahvistusten joukkoon kuuluvana pelaajana ja sittemmin Dundee Unitedin Skotlannin cupin voittoon valmentaneena managerina.
Johannes XXII
thumb|200px|Johannes XXII:n vaakuna. Paavi Johannes XXII, syntymänimeltään Jacques d'Euse, (1249 – k. 4. joulukuuta 1334) oli paavina 7. elokuuta 1316 – 4. joulukuuta 1334.
Kahden vuoden aukko (sede vacante) Klemens V:n vuonna 1314 tapahtuneen kuoleman ja Johannes XXII:n valinnan välillä vuonna 1316 johtui kahteen eri leiriin jakaantuneiden kardinaalien välisistä jyrkistä erimielisyyksistä. Lopulta Ranskan kuningas Filip V Pitkä onnistui järjestämään Lyonissa konklaavin, johon osallistui 23 kardinaalia. He valitsivat paaviksi Johannes XXII:n, joka asettui edeltäjänsä tavoin Avignoniin Rooman sijasta.
Johannes XXII oli taitava hallintomies ja organisaattori, mutta myös kiistanalainen hahmo, sillä hän sekaantui innokkaasti politiikkaan.
Sergei Novikov (hiihtäjä)
Olympialaisissa Novikovin paras henkilökohtainen sijoitus on kahdeksas sija 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa Torinossa 2006. Sekä Salt Lake Cityssä 2002 että Torinossa 2006 hän hiihti kuudenneksi sijoittuneessa Venäjän viestijoukkueessa. Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 14. sija vapaan tyylin sprintissä Val Di Fiemmessä 2003. Samojen kilpailuiden 4 × 10 kilometrin viestissä hän sijoittui neljänneksi.
Hiihdon maailmancupissa Novikov on henkilökohtaisessa kilpailussa sijoittunut yhden kerran palkintokorokkeelle; 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa Otepäässä 2006. Maailmancupin viesteissä hän on voittanut yhden kilpailun ja ollut kerran kolmas.
Rikhard Leijonamieli
Rikhard I (8. syyskuuta 1157 – 6. huhtikuuta 1199) oli Englannin kuningas, Normandian herttua ja Anjoun kreivi vuosina 1189–1199. Omana aikanaan trubaduuri Bertran de Born kutsui häntä nimellä Oc-e-Non (”kyllä-ja-ei”), myöhemmät kirjoittajat kutsuivat häntä nimellä Rikhard Leijonamieli (Richard the Lionheart, ).
Perhe
Rikhard oli edellisen kuninkaan Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen avioliitosta syntynyt poika. Kolmantena poikana hänestä ei odotettu kruununperijää. Usein Rikhardia pidetään äitinsä suosikkina. Hänen vanhempia sisarpuoliaan äidin puolelta olivat Champagnen kreivitär Marie ja Alix de France. Rikhardin vanhempia sisaruksia olivat Poitiersin kreivi Vilhelm, Henrik Nuori ja Saksin herttuatar Matilda. Rikhardin nuorempia sisaruksia olivat Bretagnen herttua Gottfried, Eleonoora Englantilainen, Johanna Plantagenet ja Juhana Maaton.
Lapsuus ja nuoruus
Vaikka Rikhard syntyi Beaumontin palatsissa Oxfordissa Englannissa, hän oli muun tuon ajan kuninkaallisen perheen tapaan ennen kaikkea ranskalainen. Kun hänen vanhempansa erosivat, hän jäi äitinsä hoiviin ja sai Akvitanian ja Poitiers’n kreivin arvot. Perheen vanhin elossa ollut poika Henrik Nuori kruunattiin isänsä seuraajaksi. Tosin hän ei ehtinyt hallita valtakuntaa missään vaiheessa. Toinen veli, Bretagnen herttua Gottfried, ja Rikhard oppivat puolustamaan maitaan jo nuorella iällä.
thumb|Rikhard Leijonamieli [[Merry-Joseph Blondelin maalauksessa vuodelta 1841.]]
Rikhard oli oppinut mies: hän pystyi kirjoittamaan runoja ranskaksi ja oksitaaniksi. Rikhard oli ulkomuodoltaan näyttävä: pituutta hänellä oli 193 senttimetriä, hiukset olivat punertavat ja vaaleat, silmät siniset. Jo nuorena hän osoitti merkittäviä poliittisia ja sotilaallisia kykyjä ja tuli tunnetuksi ritarillisuudestaan ja rohkeudestaan. Veljiensä tavoin Rikhard ei juuri kunnioittanut isäänsä, ja häneltä puuttui kaukonäköisyyttä ja vastuunkantokykyä.
Kapina Henrik II:ta vastaan
Rikhardin vanhempi veli Henrik Nuori kruunattiin Englannin kuninkaaksi vuonna 1170 nimellä Henrik III. Hänet tunnetaan kuitenkin lisänimellä Nuori (joskus ”Nuorempi” tai ”lapsikuningas”) erotukseksi myöhemmin kuninkaaksi tulleesta veljenpojastaan Henrik III:sta. Henrik Nuori ei kuitenkaan todellisuudessa hallinnut maata, vaan valta säilyi edelleen isällä Henrik II:lla.
Vuonna 1173 Rikhard nousi Henrikin ja Gottfriedin kanssa kapinaan isäänsä vastaan. Tavoitteena oli syöstä Henrik II vallasta ja tehdä Henrik Nuoresta Englannin hallitsija. Poikien kapina kuitenkin tukahdutettiin puolessatoista vuodessa vuonna 1174.
Rikhardilla oli useita syitä vihata isäänsä. Ensinnäkään Henrik ei antanut Rikhardille todellista valtaa eikä omaisuutta, vaikka Rikhard halusi molempia. Rikhard sai muutamia arvonimiä, kuten Poitiers’n kreivi, mutta olisi halunnut enemmän. Henrik ei kuitenkaan voinut – hyvästä syystä – luottaa poikiinsa eikä antaa näille välineitä, joita voitaisiin käyttää häntä vastaan. Toiseksi Henrik oli anastanut rakastajattarekseen Rikhardin kihlatun prinsessa Adèlen, joka oli Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n tytär tämän toisesta avioliitosta. Siksi Rikhardin ja Adèlen avioliitto oli mahdottomuus, ainakin kirkon silmissä. Mutta välttääkseen diplomaattisen konfliktin Henrik ei halunnut tunnustaa tekoaan. Rikhard ei halunnut luopua Adèlesta, joka oli hänen läheisen liittolaisensa Ranskan Filip II:n sisar.
Epäonnistuttuaan isänsä syrjäyttämisessä Rikhard keskittyi tyytymättömien Akvitanian aatelisten kapinoiden kukistamiseen, erityisesti Gascognen maakunnassa. Laajin kapina puhkesi vuonna 1179 Gascognessa. Se johtui Rikhardin kasvaneesta ankarasta vallankäytöstä, johon väitettiin kuuluneen raiskauksia ja murhia. Kapinalliset toivoivat saavansa Rikhardin kukistetuksi ja pyysivät tämän veljiä Henrikiä ja Gottfriedia auttamaan tavoitteen saavuttamisessa. Käännekohta oli keväällä 1179, jolloin Rikhard valtasi kahdessa päivässä voittamattomana pidetyn Taillebourgin linnan. Tapaus lisäsi Rikhardin mainetta taitavana sotilasjohtajana ja sai monet paronit vannomaan kuuliaisuuttaan Rikhardille.
Nousu kuninkaaksi
Kun Rikhard sai kapinoivat paroninsa kukistetuksi, hän alkoi jälleen ahdistella isäänsä. Jännitys Henrikin ja Rikhardin välillä kiristyi vuosina 1180–1183, kun kuningas määräsi Rikhardin vannomaan uskollisuudenvalan Englannin kruununperijälle Henrik Nuorelle. Rikhard kieltäytyi. Lopulta vuonna 1183 Henrik Nuori ja hänen veljensä Gottfried valtasivat Akvitanian yrittäessään kukistaa Rikhardin. Myös Rikhardin paronit kääntyivät herttuaansa vastaan. Rikhard pystyi kuitenkin armeijoineen taistelemaan maahan tunkeutuvia joukkoja vastaan ja teloitti julmasti kaikki saamansa vangit. Taistelut taukosivat vähäksi aikaa kesäkuussa 1183, kun Henrik Nuori kuoli. Henrik II antoi kuitenkin Juhana Maattomalle luvan miehittää Akvitanian. Henrik Nuoren kuoltua Rikhard oli nyt pojista vanhin ja kruununperijä, mutta valtataistelu isän ja pojan välillä jatkui yhä.
Vuonna 1188 Henrik II suunnitteli valloittavansa Akvitanian myöhemmälle Englannin kuninkaalle Juhana Maattomalle. Vahvistaakseen asemaansa Rikhard oli edellisenä vuonna liittoutunut Filip II:n kanssa, joka oli Eleanooran entisen aviomiehen Ludvig VII:n poika tämän kolmannesta avioliitosta. On jopa arveltu Rikhardin ja Filipin olleen rakastavaisia perusteena lähinnä Roger Hovedenilaisen kirjoitukset, joissa tämä kertoi Rikhardin ja Filipin syöneen samasta pöydästä, samaa ruokaa ja nukkuneen yöt samassa vuoteessa. Vaikka keskiajalla vuoteen jakaminen ei välttämättä liittynyt seksuaaliseen toimintaan, Hovedenilaisen käyttämä latinan sana vehementum viittaisi syvempään suhteeseen kuin pelkkään ystävyyteen. Suhteen laatu on kuitenkin kiistanalainen.
Vastalahjaksi Filipin avusta Henrikiä vastaan Rikhard lupasi tunnustaa Filipin oikeudet sekä Normandiaan että Anjouhun. Rikhard vannoi uskollisuudenvalan Filipille marraskuussa 1188. Vuonna 1189 Rikhard osallistui Filipin sotaretkeen Henrikiä vastaan. Rikhard ja Filip löivät Henrik II:n joukot taistelussa Ballansissa 4. heinäkuuta 1189. Henrik hyväksyi Juhanan suostumuksella Rikhardin kruununperijäksi. Henrik II kuoli 6. heinäkuuta Chinonissa, ja Rikhardista tuli hänen jälkeensä Englannin kuningas, Normandian herttua ja Anjoun kreivi. Hänet kruunattiin virallisesti herttuaksi 20. heinäkuuta ja kuninkaaksi Westminster Abbeyssa 3. syyskuuta 1189.
Valtakauden alku
Tämän jälkeen Rikhard lähti sotaretkille Eurooppaan ja sitten ristiretkelle Jerusalemiin. Hän ei viihtynyt Englannissa, jossa oli "kylmä ja satoi aina". Englanti oli vain vähäinen osa hänen hallitsemiaan alueita, ja suurin merkitys oli kuninkaan arvonimellä, joka mahdollisti tasavertaisen aseman muiden monarkkien joukossa. Useimpien muiden 1300-lukua edeltäneiden Plantagenet-kuninkaiden tavoin Rikhardinkaan ei tarvinnut osata englantia. Hän luovutti Englannin asianhoitajiensa käsiin, joihin kuului ajoittain myös hänen äitinsä, ja huolehti enemmän asemastaan ja maistaan Ranskassa.
Ristiretki
Henrik II ja Filip II olivat lupautuneet ristiretkelle 21. tammikuuta 1188 Gisorsissa sen jälkeen kun Jerusalem oli menetetty Saladinille. Poitiersin herttuana Rikhard oli tehnyt samoin. Rikhardin tultua kuninkaaksi hän ja Filip II päättivät lähteä Kolmannelle ristiretkelle yhdessä, koska kumpikin pelkäsi toisen valloittavan toisen alueet poissaolon aikana. Rikhard alkoi kerätä ristiretkiarmeijaa, jonka sotilaat olivat pääasiassa normanneja. Hän korotti veroja ja käytti suurimman osan isänsä varallisuudesta, joka oli kasvanut Henrikin keräämistä Saladinin kymmenyksistä, sekä lupasi jopa vapauttaa Skotlannin Vilhelm I:n alamaisuuden valasta 10 000 markkaa vastaan. Saadakseen lisää rahaa Rikhard myi virka-asemia, oikeuksia ja maita niitä haluaville. Aseman aiemmin saavuttaneetkin joutuivat maksamaan. Esimerkiksi Elyn arkkipiispa ja kuninkaan kansleri Vilhelm von Longchamp joutui tekemään 3 000 punnan tarjouksen kanslerinvirastaan. Mies nimeltä Reginald Italialainen teki häntä korkeamman tarjouksen, joka kuitenkin hylättiin. Näin Rikhard onnistui keräämään valtavan sotajoukon ja laivaston ja aloitti sotaretkensä vuonna 1190.
Rikhard ja Filip Sisiliassa
Syyskuussa 1190 Rikhard ja Filip saapuivat Sisiliaan. Sisilian kuningas Vilhelm II oli kuollut 1189. Vilhelmin kruununperijä oli hänen tätinsä Constance, myöhemmin Sisilian kuningatar Constance, joka oli naimisissa Saksan Henrik VI:n kanssa. Heti Vilhelmin kuoleman jälkeen tämän serkku Tancredi valloitti saaren, ja hänet kruunattiin alkuvuonna 1190 kuninkaaksi nimellä Tancredi I. Tancredi oli paavi Klemens III:n ja kansan suosiossa, mutta hänellä oli ongelmia saaren aateliston kanssa. Rikhardin saapuminen lisäsi ongelmia. Tancredi oli vanginnut Vilhelmin lesken kuningatar Johannan, joka oli Rikhardin sisko, eikä suostunut antamaan tälle Vilhelmin perinnössä määrättyjä rahoja. Rikhard vaati siskoaan vapautettavaksi ja perintöä jaettavaksi. Kahden vieraan valtion armeijoiden läsnäolo hermostutti kansaa. Messinan asukkaat nousivat lokakuussa kapinaan vaatien ulkomaalaisia poistumaan saarelta. Rikhard iski Messinaan ja valtasi sen 4. lokakuuta 1190. Ryöstettyään ja poltettuaan kaupungin hän perusti paikalle tukikohtansa. Hän pysyi Messinassa aina maaliskuuhun 1191, ja Tancredi suostui lopulta tekemään rauhan 4. maaliskuuta 1191. Sopimuksen allekirjoittivat Rikhard, Tancredi ja Filip. Rauhansopimuksen pääkohdat olivat:
Sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Rikhard ja Filip lähtivat Sisiliasta. Rauhansopimus heikensi Englannin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan välisiä suhteita, jolloin Rikhardin veli Juhana nostatti kapinan. Juhana oli toivonut perivänsä kruunun veljenpoikansa sijasta. Vaikka kapina epäonnistui, Juhana jatkoi juonittelua veljeään vastaan.
Rodoksella ja Kyproksella
Huhtikuussa 1191 Rikhard pysähtyi Rodoksen saarella välttääkseen myrskyisen sään. Hän kävi pelastamassa Navarran Sancho VI:n haaksirikkoutuneen seurueen Kyproksen rannikolta.
6. toukokuuta 1191 Rikhardin laivasto saapui Kyproksen Lemesokseen (nykyinen Limassol) ja Rikhard valloitti kaupungin. Kun saaren despootti Isaak Komnenos saapui pysäyttämään ristiretkeläiset, hän havaitsi sen olevan liian myöhäistä ja vetäytyi Kolossiin. Rikhard kutsui Isaakin neuvottelemaan, mutta tämä rikkoi antamansa vieraanvaraisuuden valan ja alkoi vaatia Rikhardin poistumista. Rikhard määräsi ratsuväkensä seuraamaan häntä taisteluun Isaakin joukkoja vastaan Tremetusiassa. Muutamat saaren roomalais-katoliset seurasivat myös häntä, kuten saaren aateliset, jotka olivat tyytymättömiä Isaakin tyrannimaiseen seitsenvuotiseen valtakauteen. Vaikka Isaakin miehet taistelivat urhoollisesti, Rikhardin armeija oli suurempi ja paremmin varustettu. Isaak jatkoi vastarintaa Pentadactyloksen linnoista käsin, mutta antautui Kantaran linnan piirityksen jälkeen. Rikhardista tuli näin Kyproksen uusi hallitsija ja hän sai saaresta tärkeän tukikohdan ristiretkeä varten. Kypros, toisin kuin Tyros ei ollut turkkilaisten välittömän uhan alla. Rikhard rosvosi saaren ja teloitti kaikki häntä vastustaneet. Hän ja suurin osa ristiretkeläisistä lähti Kyprokselta Pyhään maahan kesäkuun alussa. Saarta jäi hallinnoimaan Rikhard Carnville.
Avioliitto
Ennen lähtöään Kyprokselta Rikhard nai Berengaria Navarralaisen, Sancho VI:n vanhimman tyttären. Häät pidettiin Limassolissa Pyhän Yrjön kappelissa 12. toukokuuta 1191. Paikalla oli myös Rikhardin sisko Johanna, joka oli saapunut Sisiliasta. Huomattavaa on, että Rikhard oli tuolloin yhä virallisesti kihloissa Adèlen kanssa. Rikhardin tarkoituksena oli saada Navarra läänityksekseen, olihan se hänen äitinsä Eleanooran hallitseman Akvitanian eteläinen rajanaapuri.
Rikhard otti uuden vaimonsa mukaansa ristiretkelle. He kuitenkin palasivat takaisin erikseen. Berengarialla oli lähes yhtä paljon vaikeuksia kotimatkallaan kuin Rikhardilla ja hän ei nähnyt Englantia ennen miehensä kuolemaa. Päästyään Saksan vankeudesta Rikhard ei tavannut kuitenkaan enää vaimoaan. Joidenkin myöhempien kirjoittajien teorioiden mukaan Berengarian veljellä, tulevalla Sancho VII:llä oli suhde Rikhardin kanssa. Kuitenkin Rikhardin kuoltua 1199 Berengaria koki suurta tuskaa ilmeisesti rakastettuaan aviomiestään syvästi. Hänen piti jopa haastaa kirkko tunnustamaan lesken asemansa. Vaikka historioitsijat eivät ole yksimielisiä asiasta, monet fiktiiviset tarinat ja nykyaikainen historiankirjoitus pitää Rikhardia homoseksuaalina.
Rikhard ristiretkivaltioissa
Rikhard oli pitänyt 2 700 muslimia panttivankina saadakseen Saladinin täyttämään antautumisehdot. Filip ennen lähtöään oli uskonut omat vankinsa Konradille, mutta Rikhard pakotti tämän luovuttamaan vangit hänelle. Rikhard ei uskonut, että sotaretki hyötyisi vankijoukosta mukanaan ja niin kärsimättömänä ja hermostuksissaan määräsi kaikki vangit tapettaviksi.
Rikhard oli pakotettu hyväksymään Konrad Jerusalemin kuninkaaksi ja hän myi Kyproksen suojatilleen Guido Lusignanilaiselle. Kuitenkin vain muutama päivä kuninkaaksi valintansa jälkeen, 28. huhtikuuta 1192 salamurhaajat puukottivat Konradin kuoliaaksi ennen kuin hänet ehdittiin kruunata. Kahdeksan päivää myöhemmin Rikhardin oma veljenpoika Champagnen kreivi Henrik II nai leski Isabellan vaikka tämä odotti lasta Konradille. Murhaa ei koskaan ratkaistu, mutta Rikhardin osallisuutta epäiltiin vahvasti.
Rikhardin sotataktiikat toivat ristiretkeläisille menestyksen Akkon piirityksessä ja sitä seuranneessa marssissa etelään. 7. syyskuuta 1191 Rikhard löi Saladinin Arsufin taistelussa. Koska Ranskan kuningas oli poistunut vahvuudesta, Rikhard tajusi, että hänellä ei ollut toivoa pitää Jerusalemia hallussaan vaikka hän saisikin sen vallattua. Surullisena hän määräsi vetäytymisen ja vaikka oli vain muutaman kilometrin päässä kaupungista, hän ei halunnut luoda katsettaan kaupunkiin, koska hän oli luvannut katsella sitä vain valloitettuna. Muutamien vähäisempien Saladinin joukkoja vastaan käytyjen kahakoiden jälkeen Rikhard ja Saladin, molemmat tietoisina asemansa epävakaudesta, solmivat rauhan 2. syyskuuta 1192. Siinä Jerusalem pysyi muslimeilla, mutta kristittyjen sallittiin tehdä kaupunkiin pyhiinvaellusmatkoja. Viimeisenä tekonaan Rikhard yritti vallata Egyptin, joka oli Saladinille tärkeä tarvikkeiden lähde, mutta hän epäonnistui. Lopulta Rikhardilta alkoi loppua aika - hän tiesi sekä Filipin että veljensä Juhanan juonittelevan häntä vastaan. Rikhard poistui Pyhältä maalta 9. lokakuuta 1192.
Vankeus ja paluu
thumb|200px|Rikhard I Leijonamieli vankina Huono sää pakotti Rikhardin laivan rantautumaan Korfuun, Bysantin keisarin Isaak Angeloksen alueelle. Isaak oli vihainen Rikhardille tämän vallattua Kyproksen. Naamioituneena temppeliherraksi, Rikhard purjehti Korfusta neljän palvelijan kanssa merirosvolaivalla. Laiva haaksirikkoutui lähellä Aquileiaa ja pakotti Rikhardin seurueineen vaaralliselle matkalle halki Keski-Euroopan. Matkallaan lankonsa Saksin Henrikin alueelle, Leopold V, Itävallan herttua vangitsi hänet vähän ennen joulua vain muutaman kilometrin päässä Määrin rajasta lähellä Wieniä. Leopold syytti Rikhardia serkkunsa Konradin murhauttamisesta. Rikhard seurueineen oli matkustanut naamioituneena pyhiinvaeltajiksi. Rikhard itse oli naamioitunut keittiöapulaiseksi, mutta tuli tunnistetuksi suuren ja arvokkaan sormuksensa vuoksi. Toisen tarinan mukaan hänet tunnistettiin, koska hän söi paistettua kanaa – aatelisille varattua herkkua. Pidettyään Rikhardia vangittuna Dürnsteinissa herttua luovutti hänet Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Henrik VI:lle. Dürnsteinissa ollessaan hän kirjoitti laulun Ja nus hons pris tai Ja nuls om pres ranskan ja oksitaanin kielellä, ilmaisten tunteitaan jouduttuaan heitteillejätetyksi. Vaikka olosuhteet vankeudessa eivät olleet mahdottoman huonot, Rikhard oli turhautunut kun ei päässyt matkustamaan vapaasti. Hänen äitinsä kokosi väsymättä Henrik VI:n vaatimia 150 000 markan lunnaita – summa oli kaksi kertaa Englannin kruunun vuosittainen tulo. Sekä papistoa että maallistoa verotettiin neljänneksellä näiden omaisuudesta, kirkkojen kulta- ja hopea-aarteita takavarikoitiin ja rahaa kerättiin "scutage" ja "carucage" (vero, joka tuli danegeldin jälkeen) -veroilla. Lopulta Rikhardin vapauttamiseksi maksettiin 100 000 markkaa. Henrik torjui myös Juhanan ja Filipin tarjoaman 80 000 markkaa, joka olisi maksettu keisarille, jos tämä olisi pitänyt Rikhardia vankina Mikkelinpäivään 1194 saakka. Lopulta 4. helmikuuta 1194 Rikhard vapautettiin.
Viimeiset vuodet ja kuolema
thumb|200px|Richard I Leijonamielen ja Isabelle d'Angoulêmen hautakivet Fontevraudissa thumb|200px|Richard I Leijonamielen hautakivi [[Rouenissa]] Rikhardin poissa ollessa Juhana oli ollut lähellä kaapata kruunun Rikhardilta. Veljesten tavatessa Rikhard antoi Juhanalle anteeksi, kohdellen tätä kuin poikaa, jonka pahat neuvonantajat olivat johtaneet harhaan. Rikhard jopa nimesi Juhanan kruununperijäkseen. Juhanaa vastaan kääntymisen sijasta Rikhard alkoi taistelun entistä liittolaistaan ja läheistä ystäväänsä kuningasta Filipiä vastaan, Englannissa Rikhard viihtyi vain kaksi kuukautta.
Rikhard liittoutui Balduin I:n, Boulognen kreivin Renaudin ja appensa Sancho VI:n kanssa, joka uhkasi Filipin alueita etelästä. Tärkein liittolainen oli kuitenkin Rikhardin sisarenpoika, Poitoun Otto, josta oli tuleva Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Otto IV Braunschweigilainen.
Osittain näiden sekä muiden juonien ansiosta Rikhard voitti useita taisteluja Filipiä vastaan. Gisorsin taistelussa hän otti motokseen lauseen Dieu et mon droit ("Jumala ja oikeuteni"), mukaillen keisari Henrikille sanomaansa aiempaa uhoa, että hänen yläpuolellaan on vain Jumala. Tämä motto on vielä tänäkin päivänä Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunan motto.
Lopulta Rikhardin kohtaloksi ei kuitenkaan koitunut Filipin armeija vaan Châlusin linnan piiritys. Rikhard näyttää kohdanneen vastarintaa Limogesin varakreivin ja velipuolensa Angoulêmen kreivin taholta ja päätti tuhota varakreivin linnat. Rikhard oli poistanut osan rengashaarniskastaan, kun toinen vain kahdesta linnaa puolustaneesta ritarista, Pierre Basile, ampui nuolen, joka osui Rikhardiin olkapäähän. Rikhard pyysi nähdä ampujansa ja sitten päästi tämän vapaaksi palkiten vielä Basilen rahasummalla. Rikhard kuoli 6. huhtikuuta 1199 vammoihinsa rinnallaan 77-vuotias äitinsä Eleonoora. Kuninkaan kuoltua Rikhardin pahamaineinen palkkasoturi Mercadier nylki Basilen elävältä ja sitten hirtti tämän.
Rikhardin suolet haudattiin sen tornin juurelle, josta kuolettava nuoli ammuttiin. Hänen sydämensä haudattiin Roueniin ja loput jäännöksistä isänsä viereen Fontevraudin apottiluostariin.
Perintö
Rikhardilta ei jäänyt laillisia perillisiä, vaikka hänellä kerrottaan olleen yksi avioton lapsi. Tämän seurauksena hänen pikkuveljensä Juhana seurasi häntä Englannin kuninkaana. Mantereella aateliset eivät hyväksyneet Juhanaa Rikhardin seuraajaksi vaan mieluummin näiden edesmenneen veljen Gottfriedin pojan Arthurin. Koska Rikhardilta ei jäänyt suoria perillisiä, Anjou-suvun imperiumin rappeutuminen oli alkanut. Vaikka Englannin kuninkaat jatkoivat alueiden valtausyrityksiä mantereella, he eivät enää koskaan hallinneet maa-alueita, jotka Rikhard I oli perinyt.
Rikhardin perintö jakautui useaan osaan. Ensinnäkin hänen kaappaamansa Kypros osoittautui arvokkaaksi, koska se mahdollisti frankkien kuningaskuntien elinvoimaisuuden Pyhällä maalla vielä vuosisadan ajan. Toisekseen hänen poissaolonsa Englannista antoi hänen isänsä luoman tehokkaan hallinnon juurtua itsekseen vaikkakin kuningas Juhana yritti käyttää sitä väärin aina murtumispisteeseen asti. Kolmas perintö oli romanttinen ja kirjallinen. Valtakautensa aikana tapahtuneista tosiasioista huolimatta hän jätti lähtemättömän vaikutuksen joka on säilynyt näihin päiviin asti. Tämä johtui erityisesti Rikhardin sotasaavutuksista. Rikhardia kuvaa hyvin historioitsija Steven Runcimanin viimeinen lause Rikhardista: "hän oli huono poika, huono aviomies ja huono kuningas, mutta peloton ja suurenmoinen sotilas".
Kansantarut ja fiktio
Rikhard I yhdistetään usein Robin Hoodin seikkailuihin. Kuitenkin varhaisemmissa Robin Hood -balladeissa ainoa kuningas on "Edvard, miellyttävä kuninkaamme", joka on luultavasti Edvard I, II tai III. Rikhard I Leijonamieli mainitaan vasta myöhemmissä balladiversioissa.
Tämän lisäksi Rikhard Leijonamieli on esiintynyt säännöllisesti fiktiivisessä kirjallisuudessa ja elokuvissa. Romaaneista tunnetuimpia on Sir Walter Scottin Ivanhoe, jossa Rikhard on naamioitunut Musta Ritari. Rikhard Leijonamielen hahmo esiintyy myös lukuisissa Robin Hood -filmatisoinneissa.
Landkreuzer P. 1500 Monster
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Monsterin sivuprofiilista. Landkreuzer P. 1500 Monster oli natsi-Saksan suunnitelma superraskaaksi telatykiksi. Toteutuessaan vaunu olisi ollut huomattavasti suurempi kuin mikään toisen maailmansodan aikainen panssarivaunu ja se olisi painanut jopa 1 500 tonnia.
Kehitys
Projekti oli jatkosuunnitelma Kruppin johtaja Groten esittelemälle Landkreuzer P. 1000 Ratte -projektille. Se oli 1 000 tonnin painoinen jättiläispanssarivaunu, jota työntäisi eteenpäin kaksi 8 400 hevosvoiman sukellusveneen moottoria. Pääaseena olisi toiminut 280 millimetrin kanuuna. Adolf Hitler hyväksyi Ratten piirustukset joulukuussa 1942. Landkreuzer P. 1500 Monster yhdisti Ratte-projektin rungon 800 millimetrin Dora-tykkiin, jota oli käytetty rautatietykkinä itärintamalla, muun muassa Sevastopolin taisteluissa kesällä 1942. Se kykeni ampumaan seitsemän tonnin painoisia kranaatteja jopa 37 kilometrin päähän. Vaunuun suunniteltiin toissijaisiksi aseiksi 2 × 150 millimetrin haupitsia ja lukuisia 15 millimetrin konekiväärejä. Se muistutti enemmän liikkuvaa telatykkiä kuin panssarivaunua. Laitteella ei olisi kyennyt ampumaan ilman tuntikausien valmistelua. Se olisi pitänyt ankkuroida maahan ennen päätykin laukaisua ja tukea jonkinlaisilla puomeilla tai hydraulisella mekanismilla. Seuraavan laukauksen lataus olisi kestänyt ainakin 10 minuuttia. Dorassa lataus vaati 500 hengen miehistön. Monsterin mitat olivat suunnitelmassa: 42 metriä pitkä, 18 metriä leveä ja seitsemän metriä korkea ilman päätykkiä. Pelkän Dora-rautatietykin paino oli 1 340 tonnia. Monsterin massaksi arvioitiin suunnitelmassa 1 500 tonnia.
Suunnitelmissa oli mainittu myös 250 millimetriä panssarointia osassa laitetta. Ei ole selvää mitä tämä panssarointi olisi suojannut.
Voimalähteeksi oli mainittu 2–4 sukellusveneen MAN-moottoria. Suuri koneisto vaati kokonsa mukaisen miehistön, jota Monster olisi vaatinut ainakin 100 henkilöä. Voimakkaine moottoreineenkin se olisi saavuttanut ainoastaan 10–15 kilometrin tuntinopeuden.
Sekä Ratte että Monster jäivät suunnittelijoiden pöydälle. Varusteluministeri Albert Speer lakkautti projektit jo varhain vuonna 1943. Ne olivat kaikessa megalomaanisuudessaan mahdottomia sotakoneita, joista tuskin olisi ollut Saksan salamasodalle sen toivomaa nostetta. Vaunut olisivat olleet toivottoman hitaita, ne olisivat murskanneet matkallaan sillat ja tuhonneet tiet, mikä olisi tehnyt muiden moottoroitujen joukkojen etenemisen mahdottomaksi. Lisäksi ne olisivat tarttuneet jatkuvasti kiinni pehmeään maastoon, kuten kolmannen jättitankin ja kolmikosta kaikkein kevyimmän Panzerkampfwagen VIII Mausin testit osoittivat. Kasvavan ilmavaaran lisääntyessä ne olisivat myös vaatineet aikanaan suuren ilmasuojauksen.
Igor Cvitanović
Igor Cvitanović (s. 1. marraskuuta 1970 Osijek) on kroatialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Cvitanović debytoi Kroatian maajoukkueessa 1992. Hän on pelannut 29 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Skotlanninkäpylintu
Skotlanninkäpylintu (Loxia scotica) on Pohjois-Skotlannin vanhoissa mäntymetsissä elävä laji. Sen pituus on noin 15½ – 17 cm. Lintu käyttää ravinnokseen männyn siemeniä; sen voimakas nokka, jossa on ristiinmenevät koukut sekä ylä- että alanokassa, on soveltunut juuri kävynsuomujen halkaisemiseen ja siementen kaivamiseen kävyn sisältä.
Lisääntyminen
Skotlanninkäpylintu tekee myös pesänsä mäntyyn. Pari etsii joskus yhdessä sopivaa pesäpaikkaa, mutta tavallisesti naaras valitsee pesän paikan. Naaras rakentaa yleensä yksin pesän männyn latvaosaan oksalle tai rungon haaraan, 6–18 m:n korkeuteen. Pesä on hyvin rakennettu kuivista oksista, jäkälistä ja sammalista, sekä vuorattu juurilla, karvoilla ja höyhenillä. Muninta alkaa usein jo helmikuussa, tavallisesti kuitenkin maalis–huhtikuussa. Munia on tavallisesti 4 tai 3, harvoin 5 ja poikkeuksellisesti 6 tai 2. Muna on kooltaan 21,6 × 15,9 mm. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, jos sää on kylmä. Vain naaras hautoo, ja koiras käy säännöllisesti ruokkimassa sitä muutaman kerran, 7–10 kertaa, päivässä. Haudonnan kesto on 12½–14½ päivää, keskimäärin 13,2 päivää. Poikaset kuoriutuvat eri aikaisesti ja lähtevät pesästä lentokykyisinä noin 3 viikon ikäisinä. Poikue pysyttelee emojen hoivissa vielä usean viikon ajan.
Laji kuuluu peippojen heimoon (Fringillidae) ja sen lähimpiä sukulaisia ovat kirjosiipikäpylintu (Loxia leucoptera), isokäpylintu (Loxia pytyopsittacus) ja pikkukäpylintu (Loxia curvirostra), jotka kaikki pesivät myös Suomessa. Ulkonäöltään sitä on vaikea erottaa kahdesta jälkimmäisestä, tosin lajit eivät juurikaan kohtaa normaaleilla pesimäalueillaan. Tosin pikkukäpylintujen massavaellukset toisinaan ulottuvat myös Skotlantiin. Kaikki käpylinnut ovat paikkalintuja, mutta tekevät vaelluksia ravinnon perässä havupuiden siementen katovuosina. Skotlanninkäpylinnun vaellukset ovat huonosti tunnettuja, mutta havaintojen mukaan vaellukset eivät juurikaan ulotu Skotlannin ulkopuolelle, eivätkä skotlanninkäpylinnut ilmeisestikään liity vaeltaviin pikkukäpylintuparviin.
Skotlanninkäpylintuja arvioitiin pesivän 300–1 250 paria vuonna 1988. 1970-luvun alussa yksilömääräksi arvioitiin keskimäärin 1 500 aikuista lintua. Laji on siis maapallon mittakaavassa erittäin harvinainen.
Skotlanninkäpylintua ei ole tavattu Suomessa.
Gunilla
Gunilla on skandinaavinen naisen etunimi. Gunilla on jo keski­ajalla syntynyt muunnos muinais­skandinaavisesta nimestä Gunhild, jonka molemmat osat merkitsevät sotaa ja taistelua.
Suomessa nimi Gunilla on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 971 henkilölle.
Reijo Hongisto
Poliittinen ura
Hongisto valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa Vaasan vaalipiiristä 7 444 äänellä. Vaalikaudella hän oli hallintovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen sekä liikenne- ja viestintävaliokunnan varajäsen. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Hongisto valittiin jatkokaudelle hänen kerättyään vaaleissa kaikkiaan 6 736 ääntä. Hän toimi varapuheenjohtajana maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja jäsenenä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa.
Hongisto valittiin Vimpelin kunnanvaltuustoon ensimmäisen kerran vuoden 2004 vaaleissa. Hän oli kuntavaalien ääniharava Vimpelissä vuosina 2008 ja 2012. Hongisto valittiin neljännelle kaudelle valtuustoon vuonna 2017. Vuosina 2009–2012 hän oli kunnanhallituksen toinen varapuheenjohtaja ja vuodesta 2013 valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän on ollut perussuomalaisten puoluehallituksen jäsen ja Etelä-Pohjanmaan piirin varapuheenjohtaja.
Kesäkuussa 2017 Hongisto erosi 19 muun perussuomalaisen kansanedustajan kanssa perussuomalaisesta eduskuntaryhmästä ja siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään, joka sai sittemmin nimen Sininen tulevaisuus. Hongisto oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Vaaleissa hän keräsi kaikkiaan 1 333 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Durmålstinden (Langdalen)
Durmålstinden on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan läänissä, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 265 metriä. Se sijoittuu kahden kunnan, Omasvuonon ja Tromssan rajalle.
Elisa Gebhard
Elisa Sisko Gabriela Gebhard (s. kesäkuu 1993 Helsinki ) on Helsingin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen sekä kansanedustaja. Hän on toiminut muun muassa Helsingin kulttuuri- ja kirjastojaoston puheenjohtajana. Gebhard on puoluekannaltaan sosialidemokraatti, ja hän on aiemmin toiminut myös Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi ry:n puheenjohtajana sekä Sosialidemokraattiset Opiskelijat SONK:n puheenjohtajana. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Gebhard valittiin eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä 5 872 äänellä.
Gebhard työskentelee Suomen Asianajajaliiton oikeuspoliittisena juristina. Aiemmin hän on työskennellyt esimerkiksi kansanedustaja Jutta Urpilaisen avustajana ja pääministeri Sanna Marinin erityisavustajana sekä Finanssialan yhteiskuntasuhteiden asiantuntijana. Hän on valmistunut oikeustieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta.
Gebhardin sukujuuret ovat Saksasta, ja hänen isänsä Hannu Gebhard oli taidemaalari. Elisa Gebhard harrastaa myös maalaamista ja on käynyt Kallion Kuvataidelukion. Hän on kasvissyöjä ja asuu Helsingin Kruununhaassa.
Jyrki Käki
Saavutukset
Pesäpallotuomarina:
Geodeettinen laitos
Geodeettinen laitos (lyhenne GL, ) oli vuoteen 2015 saakka maa- ja metsätalousministeriön alainen kartoitusalan tutkimuskeskus. Vuonna 2015 Geodeettinen laitos liitettiin Maanmittauslaitokseen, jossa sen toiminta jatkuu Paikkatietokeskuksena. Kansainvälinen lyhenne säilyi FGI:nä, Finnish Geospatial Research Institute (ennen Finnish Geodetic Institute). GL:n aiempi pääkonttori ja sen seuraaja, MML:n Paikkatietokeskus sijaitsee Kirkkonummen Masalassa.
Historia
Geodeettinen laitos perustettiin vuonna 1918. Sen olemassaolosta määräsi Laki Geodeettisesta laitoksesta, joka kumottiin Maanmittauslaitokseen yhdistämisen yhteydessä. Se huolehti Suomen karttojen tieteellisistä perusmittauksista sekä paikkatietojen metrologiasta. Se teki tutkimustyötä geodesian, geoinformatiikan ja kaukokartoituksen alalla. Geodeettinen laitos ylläpiti geodeettisten ja fotogrammetristen mittausten suomalaisia mittanormaaleja. Se toimi myös pituuden ja putoamiskiihtyvyyden kansallisena mittanormaalilaboratoriona.
Organisaatio
Geodeettisessa laitoksessa oli neljä osastoa ja Metsähovin tutkimusasema
Frunze
Frunze tarkoittaa seuraavia:
Pikkulammi (Tammelan Pääjärvi)
Pikkulammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Lammen pituus on 100 metriä ja leveys 60 metriä. Siihen laskee suo-oja ja siitä laskee 1,1 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Jokiniitunjokeen ennen sen laskemista Pääjärveen. Se sijaitsee moreenipohjaisella metsäalueella. Lammen rannat kuuluvat pieneen suohon ja ne ovat rakentamattomia. Lähin metsäautotie kulkee 200 metrin päässä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja sijaitsee 650 metrin etäisyydellä.
Tilburg Trappers
Tilburg Trappers on jääkiekkojoukkue Tilburgista Alankomaista. Joukkue pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa. Joukkue on perustettu 21. lokakuuta 1938 ja se tuli viralliseksi joukkueeksi 18. tammikuuta 1939. Joukkue pelaa kotiottelunsa IJssportcentrum Tilburgissa.
Joukkue
Lähde: EliteProspects
Luettelo Slovakian kaupungeista
Tämä on luettelo Slovakiassa sijaitsevista kaupungeista.
Opechancanough
Opechancanough (~1554-1646) oli Virginiassa vaikuttaneisiin powhataneihin kuulunut heimopäällikkö, ja powhatanien liiton johtaja vuosina 1618–1646. Opechancanough tarkoittaa sananmukaisesti "hän, jonka sielu on valkoinen".
Ahvenanmaan politiikka
thumb|[[Ahvenanmaan itsehallintotalo, jossa Ahvenanmaan maakuntapäivät ja Ahvenanmaan maakunnan hallitus toimivat.]]
Uno Jakob Oskar Gadd
Gaddin vanhemmat olivat piirilääkäri Carl Oskar Gadd ja Sofia Fredrika Lindequist. Hän tuli filosofian kandidaatiksi 1886 ja lakitieteen kandidaatiksi 1891 ja toimi sitten Viipurin hovioikeuden kanslistina vuodesta 1898 ja notaarina vuodesta 1899.
Opechancanough
Varhainen elämä
Opechancanough syntyi powhatanien liittoon kuuluneeseen pamunkey-heimoon vuonna 1554. Opechancanough oli powhatanien liiton luoneen päällikkö Wahunsunacockin veli tai velipuoli, ja hän johti omaa heimoryhmäänsä, joka asutti Pamunkeyjoen vartta. Englantilaisten tullessa Virginiaan vuonna 1607 hän oli jo kerännyt mainetta soturina ja hyvänä päällikkönä. Opechancanough ei pitänyt englantilaisten kasvavasta vallasta ja hän vangitsi löytöretkeilijä John Smithin ja toi tämän Werowocomocoon, joka oli toinen powhatanien kahdesta pääkaupungista. Täällä syntyi myytti Pocahontasista, joka tarinan mukaan pelasti Smithin hengen heittäytymällä tämän turvaksi, kun häntä oltiin teloittamassa. Tarinan paikkansapitävyys on nykyisin kyseenalaistettu. Pocahontas meni naimisiin englantilaisen John Rolfen kanssa 1614 ja tämä loi rauhan, joka kesti vuoteen 1622.
Ahvenanmaan politiikka
Suomen tasavallan perustuslain mukaan Ahvenanmaan maakunnalla on itsehallinto sen mukaan kuin Ahvenanmaan itsehallintolaissa erikseen säädetään. Itsehallinto antaa ahvenanmaalaisille oikeuden säätää lailla omista sisäisistä asioistaan ja päättää maakunnan tulo- ja menoarviosta. Lainsäädäntövaltaa Ahvenanmaan maakunnassa, itsehallintolaissa määritellyissä asioissa, käyttää maakuntapäivät. Ylintä toimeenpanovaltaa maakunnan itsehallintoon kuuluvissa asioissa käyttää Ahvenanmaan maakunnan hallitus.
Uno Jakob Oskar Gadd
Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet virasta 1903. Työskenneltyään Viipurissa Pohjoismaiden Osakepankin konttorissa 1903–1906 hän sai viimeksi mainittuna vuonna takaisin notaarin viran. Samana vuonna hänestä tuli hovioikeuden asessori ja 1909 hovioikeudenneuvos. Gadd erotettiin virasta uudestaan 1913, koska hän vastusti yhdenvertaisuuslakia, ja tuomittiin 8 kuukaudeksi Pietarin Krestyn vankilaan 1915. Vuosina 1914–1915 hän toimi Tampereen Säästöpankin johtajana, 1917 hän oli puoli vuotta jälleen hovioikeuden neuvoksen virassa ja 1916–1934 hän toimi Pohjoismaiden Osakepankin ja myöhemmän Pohjoismaiden Yhdyspankin notariaattiosaston esimiehenä.
Opechancanough
Powhatanien päällikkönä
Opechancanough pääsi powhatanien liiton päälliköksi Wahunsonacockin kuoltua vuonna 1618. Välit englantilaisiin alkoivat huonontua siirtolaisten tuotua tupakan viljeltäväksi Virginiaan. Alueelle alkoi tämän jälkeen muuttaa laumoittain siirtolaisia. Kahdeksan vuotta kestänyt rauha päättyi vuoden 1622 intiaaniverilöylyyn, jossa Opechancanoughin joukot tappoivat noin 350 siirtolaista. Hän ei kuitenkaan pystynyt tuhoamaan kaikkia englantilaisia ja hän joutui tekemään rauhan eurooppalaisten kostoretkikuntien hyökkäysten jälkeen vuonna 1636. Sodan jälkeen Opechancanoughin terveys heikkeni, ja on mahdollista, että hän kärsi myasthenia gravis -nimisestä lihasheikkoutta aiheuttavasta sairaudesta. Opechancanough yritti kuitenkin vielä lähes satavuotiaana ja osittain halvaantuneena tuhota englantilaiset hyökkäämällä jälleen kerran vuonna 1644 tappaen 500 siirtolaista. Hän hävisi kuitenkin taistelussa William Berkeleyn johtamille miliiseille ja hänet otettiin vangiksi. Opechancanough kuoli vankeudessa vuonna 1646 tarinan mukaan vartijan ampumana.