cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kimberly Wyatt
Wyatt muutti Los Angelesiin vuonna 2001. Seuraavana vuonna hän aloitti tanssijana Cedric the Entertainerin sketsiohjelmassa. Vuonna 2003 hän esiintyi Nick Lacheyn musiikkivideolla, jossa Robin Antin toimi koreografina. Tämä pyysi Wyattia liittymään The Pussycat Dolls-yhtyeeseen. Bändin muut jäsenet olivat Ashley Roberts, Jessica Sutta, Carmit Bachar ja Melody Thornton. The Pussycat Dollsin keulakuva oli laulaja-tanssija Nicole Scherzinger. Yhtye julkaisi kaksi maailmanlaajuisesti menestynyttä albumia: PCD (2005) ja Doll Domination (2008). Wyatt jätti yhtyeen vuonna 2010 Jessica Suttan jälkeen, kun hänellä meni muiden tyttöjen tavoin välit poikki Scherzingerin kanssa.
Lähdettyään The Pussycat Dollsista Wyatt liittyi musikaaliduoon Her Majesty & The Wolves, joka julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 2011. Wyatt toimi myös tuomarina Got to Dance -tanssikilpailuohjelmassa ensimmäisellä ja toisella kaudella Ashley Banjon ja Adam Garcian kanssa. Lisäksi hän on ollut mm. japanilaisen kosmetiikkamerkin mallina.
Wyatt meni naimisiin vuonna 2013 malli Max Rogersin kanssa ja heillä on vuosina 2015 ja 2017 syntyneet tytöt, sekä vuonna 2019 syntynyt poika. Viimeisen lapsen saamisen jälkeen tehtiin Wyattille ja hänen miehelleen sterilisaatio.
Riding the Bullet
Riding the Bullet on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuva perustuu kirjailija Stephen Kingin e-kirjaan. Elokuvan on ohjannut Mick Garris.
Juoni
Elokuva kertoo nuoresta Alanista, joka on kiinnostunut kuolemasta ja kerran yrittänytkin itsemurhaa. Alan saa soiton äitinsä naapurilta, joka kertoo Alanin äidin sairastuneen vakavasti ja olevan parhaillaan sairaalassa. Alan ei omista omaa autoa, joten hänen täytyy liftata päästäkseen tapaamaan sairasta äitiään. Lopulta hänet ottaa kyytiin George-niminen mies, joka näyttää tietävän paljon Alanin menneisyydestä.
Tauno Matomäki
thumb|250px|Tauno Matomäki [[Suomi-areena-tapahtumassa 2014.]] Tauno Antero Matomäki, (s. 14. huhtikuuta 1937 Nakkila) on vuorineuvos, tekniikan tohtori h.c. ja diplomi-insinööri. Hän oli Rauma-Repola Oy:n pääjohtaja 1987–90, Repola Oyj:n pääjohtaja 1991–96 ja UPM-Kymmenen hallituksen puheenjohtaja 1999–2001.
Hänen poikansa Tommi Matomäki on toiminut muun muassa Technip Offshore Finlandin Mäntyluodon telakan toimitusjohtajana.
Theo de Raadt
thumb|Theo de Raadt Moskovassa 2013 Theo de Raadt (s. 19. toukokuuta 1968 Pretoria, Etelä-Afrikka) on Kanadan Albertassa asuva käyttöjärjestelmä- ja ohjelmistosuunnittelija.
Extreme (yhtye)
thumb|Extreme esiintymässä [[Madridissa 2008.]] Extreme on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye, joka oli suosittu 1990-luvun alussa. Musiikissa on vaikutteita funkista, glam metalista ja hard rockista. Extreme perustettiin Bostonissa vuonna 1985. Seuraavina vuosina yhtye sai suosiota lähinnä kotiseuduillaan. Vuonna 1988 Extreme solmi levytyssopimuksen A&M Recordsin kanssa. Yhtyeen ensimmäinen albumi, Extreme julkaistiin vuonna 1989 ja yhtye alkoi saada suosiota myös oman kotiseutunsa ulkopuolella. Toinen albumi, Extreme II Pornograffitti, ilmestyi seuraavana vuonna. Yhtye hajosi vuonna 1996. Parhaiten yhtye tunnetaan hiteistä More Than Words ja Get The Funk Out.
Theo de Raadt
Raadt on OpenBSD-projektin perustaja. Hän oli myös yksi NetBSD-hankkeen perustajista.
Extreme (yhtye)
Muutamien 2004 ja 2006 tapahtuneiden paluukeikkojen innoittamana yhtye ilmoitti marraskuussa 2007 palaavansa yhteen uuden albumin ja kiertueen myötä. Kokoonpanon kerrottiin olevan sama kuin 11 vuotta aikaisemmin yhtyeen hajotessa lukuun ottamatta rumpali Michael Manginia, jonka korvaajaksi ilmoitettiin Kevin Figueiredo. Myös yhtyeen ensimmäisen rumpalin Paul Gearyn ilmoitettiin olevan mukana yhtyeen managerina. Extremen ensimmäinen albumi 13 vuoteen sai nimekseen Saudades De Rock, ja se ilmestyi Yhdysvalloissa 8. elokuuta 2008. Albumi on saanut kriitikoilta enimmäkseen positiivisen vastaanoton.
Extremen ensimmäinen albumi 15 vuoteen, "Six", julkaistiin maailmanlaajuisesti 9. kesäkuuta 2023.
Ralph Bakshi
Ralph Bakshi (s. 26. lokakuuta 1938 Haifa) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja animaattori. Ohjaajana hän on tehnyt lähinnä animaatioelokuvia.
Bakshi syntyi lokakuussa 1938 Haifassa, joka oli tuolloin osa Palestiinan brittiläistä mandaattialuetta. Seuraavana vuonna perhe muutti New Yorkiin, Yhdysvaltoihin, paetessaan toista maailmansotaa.
Tuotanto
Kirjoittajana ja ohjaajana:
Ohjaajana:
Näyttelijänä:
Sekalaista:
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Soseperunat
Soseperunat ovat ruokaperunoita, jotka ovat suuren tärkkelyspitoisuutensa vuoksi jauhoisia. Jauhoisiin perunalajikkeisiin kuuluviat perunat eivät pysy koossa keitettäessä, minkä vuoksi niitä ei voi käyttää salaattiperunoina ja minkä vuoksi niiden käyttäminen keittoperunoina on myös hankalaa.
Salaattiperunat
Salaattiperunat ovat kiinteämaltoisia ruokaperunoita. Näin ollen ne pysyvät hyvin koossa keitettäessä, ja ne voidaan kuutioida perunaa sisältäviin salaatteihin. Salaattiperunaominaisuuksiensa vuoksi perunalajikkeiden keitettävyyskokeiden perusteella kiinteämaltoisiksi määriteltyjen perunalajikkeiden vähittäiskauppatunnus on vihreä.
Kulttuurimatkailu
thumb|Kulttuurimatkailijoita [[Khmerien valtakunta|khmerien valtakunnan aikaisen Pre Rup -temppelin raunioilla Angkorissa]] Kulttuurimatkailu on matkailua, jossa tutustutaan paikalliseen kulttuuriin, saadaan siitä elämyksiä, opitaan siitä, tai osallistutaan siihen.
Kulttuuriksi voidaan kokea paikan henki sekä kaikki ihmisen siellä aikaansaama ja muokkaama tieteessä, taiteessa, teknologiassa ja elinkeinoissa. Kulttuurimatkailun perustaa ovat alueellinen kulttuuritarjonta, rakennettu ja rakentamaton ympäristö, festivaalit ja tapahtumat, tilaisuudet ja näyttelyt. Siihen voi sisältyä vierailut eri kohteissa ja menneisyyden monumenteilla, mutta myös matkakohteiden nykyisen kulttuurin ja elämäntavan kuluttamista.
Kulttuurimatkailupalvelujen tuottamisen tavoitteena voi olla ihmisten identiteetin rakentumisen vahvistaminen ja oman sekä muiden kulttuurien ymmärryksen ja arvostuksen lisääminen.
Unionikirje
thumb|Unionikirje: "Först at nw scule thisse thry riken hafue thenne koning, som ær koning Eric i hans lifdaghæ, oc siden evinnelicæ thisse thry riken en koning hafue oc ey flere ouer alle thry riken, suo at riken aldre at scilias meer, om Gudh wil." Unionikirje oli kuningatar Margareetan 13. heinäkuuta 1397 laatima Kalmarin unionin perustamissopimus. Sen tarkoituksena oli sitoa Pohjoismaat tiukemmin yhteen kuin pelkän personaaliunionin kautta, mikä oli syntynyt Eerik XIII Pommerilaisen tultua kruunatuksi kuninkaaksi 17. kesäkuuta 1397 pohjoismaisessa herrainkokouksessa.
Unionikirjeessä Tanskan, Ruotsin ja Norjan piispat, papisto, ritarit, asemiehet ja yhteinen rahvas sopivat edustajiensa välityksellä unionin säilyttämisestä ikuisesti. Kuninkaan valintatavasta sovittiin, että jos Eerik ei jättäisi jälkeensä poikia, tapahtuisi yhteinen vapaa vaali. Ruotsin neuvottelijoiden toivomuksesta kirjeeseen tuli maininta, että kuninkaan tuli hallita kutakin maata sen omien lakien mukaisesti.
Unionikirjeessä ei ole eri osapuolten allekirjoituksia, vaan heidän sinettinsä, koska asia jätettiin eri valtakuntien säätyjen vahvistettavaksi. Vahvistuksia ei koskaan tehty, koska Margareeta ei halunnut omalta puoleltaan sitoutua sen määräyksiin. Seurauksena oli Tanskan johtoasema unionissa ja Ruotsin aseman heikentyminen.
Sechuran kulttuuri
Sechura-kulttuuri on intiaanikulttuuri, joka kukoisti Sechuran alueella noin 400 eaa. – 600 jaa. Sechura on kaupunki Perun pohjoisrannikolla Sechuran aavikolla Piurasta noin 50 km etelään. Myöhemmin alueella vaikutti Moche ja Sicán 800–1300 jaa.
Luettelo WonderSwan Color -peleistä
Tämä on luettelo WonderSwan Color- ja SwanCrystal-käsikonsoleille julkaistuista peleistä.
Giovanni Verga
thumb|Giovanni Verga Giovanni Verga (2. syyskuuta 1840 Catania, Sisilia, Italia – 27. tammikuuta 1922 Catania, Sisilia, Italia ) oli italialainen kirjailija, joka kuvaa teoksissaan sisilialaista elämää.
Verga on Alessandro Manzonin ohella merkittävimpiä 1800-luvun italialaisia kirjailijoita. Hän piti esikuvanaan Emile Zola'ta
Verga oli kirjoilla Catanian yliopistossa lukemassa lakia mutta käytti isältään saadut opiskelurahat ensimmäisen kirjansa julkaisemiseen. Verga kirjoitti aluksi historiallisia romaaneja. Ensimmäiset teoksensa hän kirjoitti Sisiliassa, josta hän muutti 1869 Firenzeen ja myöhemmin Milanoon, jossa pääosa tuotannosta syntyi. Vuodesta 1874 alkaen hän kirjoitti urbaanien rakkauskertomusten sijasta Sisilian köyhälistön elämästä ja pyrki kirjoittaessaan objektiivisuuteen. Tässä hän edustaa Italian verismiä tyypillisimmillään.
Vergan kuuluisin teos on novelli "Cavalleria rusticana" kokoelmassa Vita dei campi. Pietro Mascagni on säveltänyt sen pohjalta oopperan Cavalleria Rusticana. Luchino Viscontin elokuva La terra trema (1948, ) perustuu Vergan romaaniin I Malavoglia, jonka oli tarkoitus aloittaa romaanisarja I vinti, mutta sen kolmas osa jäi kesken. Toinen osa on Mastro Don Gesualdo (1899) ja kesken jäänyt kolmas La duchessa di Leyra.
Verga muutti vuonna 1894 takaisin Sisiliaan kotitaloonsa, jossa hän kuoli aivoveritulppaan vuonna 1922.
Suomennetut teokset
Antologiassa Nuori Itaalia, suom. Hanna Andersin, Otava, 1893 kolme Vergan novellia: Rakkautta, Rosso Malpelo ja Yksinkertainen juttu
Avio-oikeus
Avio-oikeudella tarkoitetaan puolison oikeutta toisen puolison omaisuuteen avioliiton päättyessä (joko toisen puolison kuolemaan tai avioeroon). Avioliiton purkautuessa puolisoiden omaisuus (velat huomioiden) kartoitetaan. Pääperiaate on, että enemmän omistava puoliso antaa vähemmän omistavalle puolisolle omaisuudestaan tasinkoa niin paljon, että puolisoiden nettovarallisuudet ovat yhtä suuret. Tasinkoa antava puoliso päättää, mitä omaisuutta hän antaa tasinkona. Avio-oikeutta voidaan rajoittaa tekemällä avioehtosopimus, jossa määritellään miten omaisuus jaetaan avioliiton purkautumisen yhteydessä. Yleinen avio-ehtosopimuksen sisältö on, että puolisoilla ei ole lainkaan avio-oikeutta toistensa omaisuuteen. Voidaan myös sopia, että osa omaisuudesta on avio-oikeuden alaista.
Avio-oikeutta voidaan rajoittaa myös siten, että testamentissa määrätään, ettei testamentin saajan puolisolla ole avio-oikeutta kyseisellä testamentilla siirtyvään omaisuuteen. Saman rajauksen voi tehdä myös lahjakirjassa, mutta ei vastikkeellisen saannon kuten kaupan tai vaihdon yhteydessä.
Menettelyä, jossa avioliiton päätyttyä toteutetaan avio-oikeus ja selvitetään kummankin puolison omaisuus, kutsutaan ositukseksi. Entiset puolisot tai heidän perillisensä voivat tehdä osituksesta sopimuksen tai, jos se ei onnistu, he voivat pyytää tuomioistuinta määräämään pesänjakajan suorittamaan osituksen heidän välillään.
Pesänjakajan päätöstä voidaan moittia saattamalla asia käräjäoikeuden ratkaistavaksi.
Rudolf von Laban
thumb|320px|Labanin tanssikoulun opiskelijoita 1929. Rudolf von Laban (15. joulukuuta 1879 Pressburg, Itävalta-Unkari – 1. heinäkuuta 1958 Weybridge, Englanti) oli unkarilaissyntyinen tanssitaiteilija, koreografi, pedagogi ja tanssintutkija. Hän oli yksi modernin tanssin pioneereja Euroopassa.
Paikoilleen pysähtyneen perinteisen baletin vaihtoehdoksi Laban kehitti idean uudenlaisesta näyttämötanssista, jossa tanssija oli ajatteleva, tunteva, ja esiintyvä olento. Uuden vapaan tanssin ajattelun taustalla oli muun muassa François Delsarten hahmottelema teoria kaikkien liikkeiden tunnesisällöstä ja periaatteista, joiden mukaan se voitaisiin kartoittaa. Niinpä luonnollisena kehityssuuntana oli tanssin teatterillisten tavoitteiden korostaminen.
Laban ohjasi sekä baletteja että tanssinäytelmiä, joihin hän yleensä myös sävelsi itse musiikin. Hän perusti oman tanssiryhmän Die Tanzbuhne Laban, jonka kanssa hän alkoi tuottaa uutta tanssia edustavia pienimuotoisia kokeilevia tanssiteoksia. Hän suunnitteli myös tanssiliikkeitä ilman säestystä, mikä oli hänen aikanaan uutta.
Laban kehitteli ensimmäisen maailmansodan jälkeisinä vuosina tanssikasvatuksen ja ihmisliikkeiden ilmaisullisten lainalaisuuksien teoriaa. Hän tutki liikkeen ja psykologian riippuvuutta ja sovelsi teorioitaan ns. liikeanalyysiin. Sen mukaan liikunnalla on omat itsenäiset lakinsa, jotka kuitenkin usein sivuavat musiikin lakeja. Laban loi myös tanssinotaatiojärjestelmän, labanotaation, jota käytetään edelleen muistiinmerkitsemissysteeminä kaikenlaisten tanssiliikkeiden kirjaamiseen videotallenteiden rinnalla. Laban jatkoi koko elämänsä ajan uusien tanssin ja musiikkiliikunnan alueiden tutkimista. Monet hänen oppilaansa ja seuraajansa veivät hänen liiketutkimuksiaan eteenpäin ja sovelsivat niitä käytäntöön näyttämötyössä. Yksi heistä oli Kurt Jooss, jota pidetään modernin eurooppalaisen tanssiteatterin perustajahahmona.
Natsimenneisyys
Kehittäessään modernia tanssia Laban koki baletin voimakkaasti vihollisekseen. 1920–1930-lukujen Saksassa tanssitaiteen kentällä käytiinkin voimakasta taistelua. Natsien tultua valtaan Laban liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen, joka koki modernin tanssin tuovan esille germaanisen hengen ja maailmankatsomuksen ja asettui tukemaan Labania. Laban vaati myös tanssikoulut arjalaistettaviksi eli juutalaiset ja muut toisarvoisiksi katsotut tuli poistaa niistä. Hän ajoi myös balettikoulujen lakkauttamista maassa. Vuonna 1934 Laban liittyi Joseph Goebbelsin alaiseen kansanvalistus- ja propagandaministeriöön ja pian hänestä tuli natsi-Saksan tanssitaiteen johtava hahmo. Hän tuki myös Führer-periaatetta ja vaati täydellistä uskollisuutta yhdelle johtajalle.
Maakuntalehti
Maakuntalehti on alueellaan vaikuttava merkittävä sanomalehti. Sen levikki voi käsittää nykyisen maakunnan tai entisen läänin tai vain talousalueeksi katsottavan osan siitä. Maakuntalehti eroaa paikallislehdestä siten, että se toimittaa uutisia ilmestymiskuntaansa laajemmalta alueelta. Maakuntalehdessä käsitellään paikallisten uutisten lisäksi myös kansallisia ja kansainvälisiä aiheita, mitä ei paikallislehdissä yleensä käsitellä. Maakuntalehdet ovat tilattavia lehtiä, kun taas paikallislehtien rinnalla ilmestyy ilmaisjakelulehtiä, kaupunkilehtiä, joiden jakelualue voi olla sama kuin tilattavien paikallislehtien levikkialue. Myöhemmässä mediatutkimuksessa on osa maakuntalehdistä luokiteltu kaupallis-logistisin perustein lähinnä kokomaakunnallista lehteä suppeamman levikkialueen ja ilmoitusmyynnin perusteella aluelehdiksi, vaikka lehti olisi merkittävissä määrin kotitalouden ainoa tilattu sanomalehti ja vaikka siinä käsiteltäisiin muiden maakuntalehtien tapaan myös valtakunnallisia ja kansainvälisiä tapahtumia.
Yleensä maakuntalehdet eivät käy levikkikilpailua toimituksellisella raja-alueella kuin harvoissa tapauksissa ja näin ollen lehtien suhteet toisiinsa muodostuvat oligopolistisiksi. Ehkä yksi kovimmista aidoista kilpailuista, minkä maakuntalehdet ovat keskenään käyneet oli Ilkka- ja Vaasa-lehden keskinäinen kilpailu 1970-luvulta alkaen kun Ilkka siirtyi Vaasan talousalueelta kehittyvän Seinäjoen talousalueelle toimituksineen. Kilpailun tuloksena Vaasa-lehti muuttui Pohjalainen-lehdeksi korostaakseen olevansa Vaasan seudun lisäksi myös suomenkielisen Etelä-Pohjanmaa, Seinäjoen seudun maakuntalehti. Vaasa-lehden osakkaista useampi kuin Ilkan osakkaista myi osakkeensa ja lopuksi Pohjalaiseksi muuttunut entinen Vaasa-lehti ajautui Ilkka-yhtymän haltuun. Lehtiä ei kuitenkaan yhdistetty Vaasan ja Seinäjoen talousalueet käsittäväksi yhteiseksi kokomaakunnalliseksi sanomalehdeksi, vaan yhteisestä omistuksesta huolimatta ne säilyttivät journalistisen identiteettinsä siten, että Pohjalaisen identiteettiä jopa vahvistettiin kutsumalla sen päätoimittajaksi Kari Mänty. Pohjalainen oli siirtymäaikana myönteisempi Euroopan unionin integraatiolle kuin kansallista riippumattomuutta korostava Ilkka. Lehtien levikkialueiden raja-alueilla kuitenkaan ei enää kilpailtu tilaajista.
1970-luvulla monet lääninsä osan tai maakuntansa toiseksi suurimman lehden asemaan joutuneet lehdet joutuivat lopettamaan tai ne yhdistettiin toisiin lehtiin. Niin kutsuttujen kakkoslehtien häviämisestä aiheutui myös se, että jäljelle jääneet maakuntalehdet vähitellen ryhtyivät muodollisesti poliittisesti sitoutumattomiksi, vaikka niiden perustaminen 1900-luvun alussa oli seurausta vahvoista kansallis-aatteellisista voimanponnistuksista alueellisella ja paikallisella tasolla. Useissa tapauksissa maakuntalehdet pyrkivät edustamaan levikkialueensa kuntien yhteistyötä sekä tukevat paikallisia tai maakunnallisia päättäjiä. Näin ollen vaihtoehtoisiksi kanaviksi muodostuvat paikallislehdet, verkkosivut tai iltapäivälehdet joidenkin keskustelua herättävien aiheiden esille nostamiseksi, mihin muu media yhtyy viiveellä.
1980- ja 1990-luvulla sijoittajat pyrkivät ostamaan maakuntalehtiä, mihin nämä vastasivat vakauttamalla omistuspohjaansa keskitetyin omistusjärjestelyin. Näin muodostui Pro Lehdistö, jota rahoitti Sanoma Oy ja jolla monien maakuntalehtien omistuspohja säilytettiin ennallaan.
Myöhemmin maakuntalehtien yhteistyö on näkynyt ilmoitusten koordinointina, mistä ovat esimerkkinä esimerkiksi Väli-Suomen sanomalehdet ja monet muut yhteistyömuodot.
Osa maakuntalehdistä on järjestäytynyt Maakuntalehtien liitto ry:hyn.
Longplayer
Longplayer on musiikkikappale, joka on suunniteltu kestämään tuhat vuotta. Kappale alkoi soida tammikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2000 ja sen pitäisi loppua vuonna 31. joulukuuta vuonna 2999, jos mikään ei mene pieleen. Sinä päivänä sama kappale alkaa soida uudestaan.
Longplayer on alkuperäisesti 20 minuutin ja 20 sekunnin pituinen kappale, jonka on tehnyt Jem Finer. Hänen tekemänsä kappale on muokattu soimaan uudestaan ja uudestaan. Kappale nauhoitettiin vuonna 1999.
Lähteet
http://www.longplayer.org/
Dan Henriksson
Dan Georg Anders Henriksson (s. 27. syyskuuta 1961 Loviisa) on suomalainen teatteriohjaaja, joka on työskennellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiossa Suomessa ja ulkomailla. Hän on Klockriketeaternin taiteellinen johtaja.
Tyalee
Tyalee on bulgarialaisen pop-folk yhtye Saharan single, joka julkaistiin 6. maaliskuuta 2009. Mukana on myös bulgarialaiskielinen versio otsikosta Izbiram teb
Luottamus
thumb|400px|Luottamuksen (y-akseli) ja tuloerojen (x-akseli) suhde. Luottamus on tunne tai varmuus siitä, että johonkuhun tai johonkin voi luottaa, että joku tai jokin ei petä toiveita tai aiheuta pettymystä. Itseluottamus on luottamusta omaan itseensä.
Ihmisten välinen luottamus on tunnetta ja kokemusperäistä tietoa. Luottava ihminen uskoo, että luottamuksen kohde ei halua hänelle pahaa, vaan tarkoittaa hyvää. Jos ihminen epäilee toisen moraalia ja aikeita, luottamusta ei synny. Luottamuksen edellytyksiä ovat hyvien aikeiden lisäksi osaaminen (kompetenssi) ja riski.
Luottamus tai luottavaisuus voi ihmisten lisäksi kohdistua instituutioihin tai järjestelmiin.
Nana Kitade
thumb|200px|Nana Kitade Nana Kitade (s. 2. toukokuuta 1987 Sapporo, Japani) on japanilainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Monia hänen lauluistaan on käytetty elokuvissa ja televisiosarjoissa. Nana soittaa sähkökitaraa. Lapsena Kitade halusi olla laulaja tai animeartisti. Hän alkoi harrastaa pianon soittoa kolmevuotiaana ja kirjoitti omia sanoituksia 12-vuotiaana. Junior korkeakoulussa hänestä tuli Ringo Shiinan fani ja hän opetteli soittamaan kitaraa.
Okulaari
thumb|Erilaisia okulaareja Okulaaria käytetään objektiivin luoman kuvan tarkasteluun, esimerkiksi kaukoputkella, kiikarilla tai mikroskoopilla tehtäviin näköhavaintoihin. Okulaari on yleensä metalliseen putkeen pakattu, lähellä katsojan silmää oleva linssipaketti, jolla objektiivilta muodostuva kuva saadaan (silmälle) teräväksi ja katselukelpoiseksi.
Suurennus okulaarilla
Monesti laitteen suurennuksen muuttaminen tapahtuu juuri okulaaria vaihtamalla. Optisen laitteen suurennus on objektiivin polttovälin ja okulaarin polttovälien suhde:
missä:
Okulaarityypit
Koska okulaareissa on tyyppikohtaisia eroja (rakenne, linssien lasilaatu, suurennos, näkökenttä), valitaan käytettävä okulaari yleensä havaittavan kohteen tai käyttötarkoitusen perusteella. Kaukoputkissa okulaari asetetaan kaukoputken tarkennuslaitteeseen (fokusointilaite).
Okulaarityyppejä on markkinoilla on hyvin paljon. Yksinkertaisimmat okulaarimallit koostuvat kahdesta linssistä, parhaimmat ja myös kalleimmat koostuvat jopa seitsemästä linssistä. Okulaarin useiden linssien tehtävänä on korjata okulaarin omaa värivirhettä sekä antaa laaja ja reunoille saakka mahdollisimman virheetön kuvakenttä. Kukin linssi aiheuttaa pienen valohäviön, Siitä ei kuitenkaan yleensä ole haittaa
Åke Lindman
Åke Leonard Lindman (vuoteen 1948 Järvinen; ) oli suomalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja sekä jalkapalloilija. Lapsuudenkodissaan hän oppi täydellisesti sekä suomen että ruotsin kielen ja tekikin koko uransa ajan töitä molemmilla kielillä. Lindman näytteli kuutisen vuosikymmentä kestäneellä urallaan 79 elokuvassa ja televisiosarjassa. Lisäksi hän ohjasi kymmenen elokuvaa, neljä televisioelokuvaa ja kymmenen televisiosarjaa.
Suomalaisten elokuvien lisäksi Lindman toimi kylmän sodan aikaan monien Suomessa kuvattujen amerikkalaiselokuvien yhdysmiehenä ja myös esitti niissä pieniä rooleja. Näistä merkittävin lienee luutnantti Alexandrovin rooli Don Siegelin elokuvassa Puhelin (1977).
Lindman oli nuoruudessaan maajoukkuetason jalkapalloilija.
Lapsuus
Åke Lindman syntyi kuorma-autoilijana työskennelleen Väinö Järvisen perheeseen. Väinö Järvinen kuoli, kun Lindman oli neljän vuoden ikäinen. Myöhemmin hänen äitinsä Edit Järvinen ja Gösta Lindman solmivat avioliiton. Åken sukunimi vaihtui aikuisiällä Lindmaniksi, kun Gösta Lindman adoptoi hänet. Hän päätti jo 12-vuotiaana tulla filmitähdeksi ja jalkapallosankariksi.
Urheilu-ura
Lindman oli nuorempana maajoukkuetason jalkapalloilija, ja hän osallistui puolustajana muun muassa Helsingin olympialaisiin vuonna 1952. Kaikkiaan hän edusti Suomen maajoukkuetta 26 A-maaottelussa ja 3 B-maaottelussa. Seuratasolla hän edusti helsinkiläisseura HIFK:ta jossa voitti Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1959 sekä SM-pronssia vuonna 1958. Vuonna 1959 hän pelasi Suomen Cupin loppuottelun hävinneessä joukkueessa.
Näyttelijänura
Lindman sanoi haastatteluissa kokevansa tiettynä rasitteena sen, että hän joutui aina esittämään elokuvissa pahan miehen roolia. Kun Laine alkoi kuvata Tuntematonta sotilasta, Lindman toivoi, että hän olisi saanut näytellä Koskelan roolin. Hänet valittiin kuitenkin näyttelemään synkkää ja vihaista alikersantti Lehtoa, joka muistutti Lindmanin lukuisia konnarooleja muissa elokuvissa. Rooli johti Lindmanin aloittamaan tupakoinnin, jonka lopettaminen vei vuosikymmeniä. Hän olisi mieluusti jättänyt väliin myös muun muassa 1980-luvulla Suomessa kuvatun TV-sarjan Mustan Lohikäärmeen salaisuus, jossa hän esitti peripahaa Siperian kuvernööriä. Vuonna 1995 Lindman esitti VR:n johtajaa elokuvassa Yöjuna.
Lindman näytteli myös ruotsalaisissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat Arne Sucksdorffin Metsien hurjat (1961) ja Kjell Sundvallin Metsästäjät (1996). Ruotsalaisista tuotannoissa hän näytteli myös televisiosarjassa Varustamo.
Elokuva ja televisio
1960-luvun alusta lähtien Lindman alkoi myös ohjata elokuvia. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Kertokaa se hänelle (1961). Lindmanin tunnetuimpia ohjauksia ovat televisiosarja Myrskyluodon Maija (”Stormskärs Maja”) sekä Harjunpää-filmatisoinnit televisioon ja valkokankaalle. Lindmanin viimeisiksi töiksi jäivät suurelokuvat Lapin kullan kimallus (1999), Etulinjan edessä ("Framom främsta linjen", 2004) ja Tali-Ihantala 1944 (2007).
Ooppera
Lindman ohjasi Joonas Kokkosen oopperan Viimeiset kiusaukset Nilsiän Aholansaareen kesinä 2000–2003.
Emil Vinermo
Emil Johan ”Ema” Vinermo, alkuperäiseltä sukunimeltään Winqvist, (31. toukokuuta 1914 Helsinki – 22. joulukuuta 1972) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Åke Lindman
Kunnianosoituksia ja palkintoja
Åke Lindman sai betoni-Jussin mittavasta elämäntyöstään vuonna 2008. "Tavalliset" Jussi-palkintonsa Lindman ansaitsi roolistaan Tuntemattomassa sotilaassa 1956 sekä ohjausansioistaan Myrskyluodon Maija -televisiosarjasta 1976 ja Lumottu tie -televisiosarjasta 1988.
Lindman sai Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin vuonna 2007.
Emil Vinermo
Vinermo kuului useiden teattereiden henkilökuntaan. Hänelle myös myönnettiin vuonna 1971 elämäntyöstään Pro Finlandia -tunnustus. Vinermo näytteli muun muassa Helsingin Työväen Teatterissa, Karhumäen Teatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Intimiteatterissa. Vinermo toimi vuodesta 1965 kuolemaansa saakka Joensuun kaupunginteatterin apulaisjohtajana. Hän ohjasi myös harrastajateattereita.
Åke Lindman
Kunnianosoituksia ja palkintoja
Pro Finlandia -mitalin Lindman sai 1982. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 2000. Vuonna 2005 hänestä tuli Åbo Akademin kunniatohtori.
1997 Lindman oli Ylen Suomessa tapahtuneita selvittämättömiä henkirikoksia käsittelevän ohjelmasarjan Ei vanhene koskaan juontajana.
Stadin Slangi ry. valitsi Lindmanin vuoden 1998 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.
Yksityiselämä
Lindman kuoli 81-vuotiaana pitkällisen sairauden uuvuttamana 3. maaliskuuta 2009. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Vilppulankoski
thumb|250px|Vilppulankoski heinäkuussa 2009. Vilppulankoski on koski Vilppulassa Keuruun reitin alajuoksulla. Sen putouskorkeus on 2,3 metriä. Sen vesi lähtee Kotaselältä ja virtaa Kirkkosalmen kautta Ruojärven Huutoselälle.
Maaya Sakamoto
Maaya Sakamoto ( Sakamoto Maaya, s. 31. maaliskuuta 1980 Itabashi, Tokio, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä, näyttelijä ja laulaja, jonka ura alkoi vuonna 1996 hänen ääninäytellessään pääroolin Hitomi Kanzakina animessa Tenkū no Escaflowne. Sakamoton laulutaito huomioitiin hänen laulettuaan avausteeman ”Yakusoku wa iranai” ja päätöskappaleen ”Yubiwa”. Sakamoto työskenteli yhdessä Yōko Kannon kanssa uransa alusta vuoteen 2004 asti. Tänä aikana Sakamoto ääninäytteli monissa animeissa, muun muassa sarjoissa Lodoss-tō senki, Kanon, RahXephon, Kidō senshi Gundam Seed Destiny ja .hack//SIGN. Hän on myös ääninäytellyt peleissä, kuten Panzer Dragoon Sagassa, Kingdom Heartsissa ja Napple Talessa sekä länsimaisten elokuvien ja sarjojen japaninkielisissä dubbauksissa, merkittävimpinä Tähtien sodan Padmé Amidalana ja Dark Angel -sarjan Maxina. Viime aikoina Sakamoto on näytellyt teatterissa Les Misérables -näytelmän Eponinena.
Laulajanurallaan Sakamoto on julkaissut viisi sooloalbumia, yhden minialbumin, toistakymmentä singleä ja kaksi singlekokoelmaa. Joulukuussa 2003 hän julkaisi toistaiseksi viimeisimmän yhdessä Yōko Kannon kanssa tehdyn albumin. Sakamoto kirjoittaa osan omien laulujensa sanoista kokonaan itse, mutta työstää sanat yleensä toisten kanssa. Huomattavan osan japaninkielisistä sanoituksista on tehnyt Yūho Iwasato. Tim Jensen taas on vastannut useista englanninkielisistä sanoituksista. Sakamoton viimeisin albumi julkaistiin lokakuussa 2005. Hän toimi yhtenä levyn tuottajista. Huomattavimpana seikkana Kanno ei osallistunut albumin tekoon.
Hän ollut vuodesta 2011 asti naimisissa ääninäyttelijä ja laulaja Kenichi Suzumuran kanssa.
Maaya Sakamoton kerrotaan saaneen etunimensä vanhempien innostuksesta Maija Mehiläiseen.
Alarik Valamo
Alarik Valamo (s.11. syyskuuta 1985 Savonlinna) tunnetaan tamperelaisen Bloodpit-yhtyeen nykyisenä rumpalina. Bloodpitiin Alarik liittyi vuonna 2002. Sitä ennen hän soitti Cosmophonik-nimisessä yhtyeessä. Musiikillisiksi innoittajikseen Alarik on maininnut muun muassa yhtyeet Smashing Pumpkins, Therapy?, Metallica, Nirvana, Queens of the Stone Age, Guns N' Roses ja Seattlen grungeyhtyeet.
Lisäksi Alarik pelaa jalkapalloa puistofutissarjassa Dog's Ball -nimisessä jalkapallojoukkueessa muiden tunnettujen tamperelaisten muusikkojen lisäksi. Hän on toiminut (toimii) myös mallina.
Xenu
thumb|220px|Vetypommit sijoitettiin tulivuorten kraattereihin, kun olennot oli ensin pinottu niiden rinteille. Xenu on skientologisessa opissa galaktinen hallitsija, joka toi 75 miljoonaa vuotta sitten miljardeja olentoja Maahan, kasasi heidät tulivuorten ympärille ja räjäytti heidät vetypommeilla. Näiden olentojen sielut eli thetanit kasautuivat yhteen ja kiinnittyivät elävien ruumiisiin. Skientologien mukaan ne aiheuttavat yhä harmia eläville. Näitä tapahtumia skientologit kutsuvat nimellä Tapaus II (engl. "Incident II")
Skientologian perustaja L. Ron Hubbard selitti tarinan teoksessaan Operating Thetan taso III vuonna 1967 ja varoitti, että tiedot on "laskelmoitu tappamaan (esimerkiksi keuhkokuumeeseen, jne.) ne, jotka yrittävät ratkaista tiedot". Xenun tarina oli lähtölaukaus skientologien tavalle käyttää tulivuorta skientologian ja dianetiikan symbolina.
Skientologian arvostelu on keskittynyt Xenun tarinan ympärille. Skientologikirkko on pyrkinyt pitämään tarinan salaisena ja veloittaa tason OT III opinnoista huomattavasti. Kirkko ei mainitse tarinaa julkisesti ja on pyrkinyt salaamaan tiedot oikeusteitse. Myöhemmin Hubbard dramatisoi tarinan elokuvakäsikirjoitukseksi.
Tiivistelmä Xenun tarinasta
frame|"Xenuksi" pukeutunut skientologian kriitikko. thumb|220px|Hubbardin kuvaukseen perustuva taiteilijan näkemys Xenun avaruuslentokoneesta (DC-8:n muunnelma). Xenun tarina kuuluu OT III:een. Se on osa skientologioppia, jota opetetaan vain edistyneille jäsenille.
Tarinan mukaan 75 miljoonaa vuotta sitten Galaktinen konfederaatio koostui 26 tähdestä ja 76 planeetasta. Maa, silloiselta nimeltään Teegeeack, kuului liittoon. Liiton hallitsija oli nimeltään Xenu. Planeetoilla oli keskimäärin 178 miljardia asukasta, ja ne olivat vakavasti ylikansoitettuja. Galaktisen konfederaation kehitys oli meidän tasollamme, olennot mm. kävelivät nykyisenkaltaisissa vaatteissa ja käyttivät autoja ja veneitä, jotka näyttivät samoilta kuin 1950- ja 1960-luvuilla.
Xenu aiottiin karkottaa vallasta. Hän keksi juonen liikaväestön eliminoimiseksi. Niin sanottujen kapinallisten avulla hän kukisti väestön ja niin sanotut uskolliset upseerit, jotka olivat hyvä, Xenua vastustanut voima. Sitten hän psykiatrien avulla keräsi miljardeja olentoja väittäen, että heidät kutsuttiin verotarkastuksiin, ja halvaannutti heidät alkoholilla ja glykolilla. Tämän jälkeen kaapatut kuljetettiin tuhottavaksi Teegeeackiin (Maahan) avaruuslentokoneilla, jotka näyttivät täsmälleen Douglas DC-8 -matkustajalentokoneilta, joista puuttuivat potkurit (DC-8:ssa ei oikeasti ole potkureita vaan suihkumoottorit, joita Hubbard ilmeisesti tarkoitti). Kun avaruuslentokoneet saapuivat Teegeeackiin, halvaantuneet olennot kasattiin tulivuorten ympärille eri puolille planeettaa. Tulivuorten kraattereihin laskettiin vetypommeja, jotka räjäytettiin samanaikaisesti. Lähes kaikki olennot menehtyivät.
Uhrien sielut, joita sanotaan thetalaisiksi, lensivät räjähdyksessä ilmaan. Xenun joukot keräsivät ne käyttäen "sähkönauhaa" ("mikä oli myös seisovan aallon tyyppi") ja imi ne "tyhjiöalueille" ympäri maailmaa. Kerätyt sielut vietiin eräänlaiseen elokuvateatteriin ja pakotettiin katsomaan 36 päivän ajan "kolmiulotteista superkolossaalista elokuvaa". Heihin istutettiin (=implantoitiin) paljon virheellistä dataa, joka koski "jumalaa, paholaista, avaruusoopperaa, yms.". Tähän kuuluvat kaikki maailmanuskonnot, Hubbardin mukaan erityisesti katolinen kirkko. Myös kaikkien modernien teatterien sisustus johtuu Xenun implantointien kollektiivisesta muistamisesta. Kuvat myös veivät thetalaisten identiteetin, ja thetalaiset (keho-thetanit) kasaantuivat eloonjääneiden ympärille. Thetalaiset ovat yhä kiinni ihmisissä, ja skientologit pyrkivät poistamaan nämä asianmukaisin rituaalein.
McLaren MP4-20
McLaren MP4-20 on Formula 1 -auto, jota McLaren-talli käytti kaudella. Auton suunnittelusta vastasivat tekninen johtaja Adrian Newey ja pääsuunnittelija Mike Coughlan. Voimanlähteenä autossa oli Mercedeksen iskutilavuudeltaan kolmelitrainen V10-moottori.
Xenu
Tiivistelmä Xenun tarinasta
Lopulta uskolliset upseerit syöksivät Xenun vallasta ja lukitsivat hänet ikuisella akulla varustettuun voimakenttään erääseen vuoreen. Vuoren sijaintiplaneetta on epävarma. Teegeeack hylättiin, ja siitä tuli "vankilaplaneetta", mitä se on yhä edelleen. Tosin Maahan on useasti hyökännyt avaruusolentojen valloitusarmeijoita.
McLaren MP4-20
Kilpailuissa autoa ajoivat suomalainen Kimi Räikkönen numerolla yhdeksän ja kolumbialainen Juan Pablo Montoya numerolla kymmennen. Montoyaa tuurasivat hänen sairauslomansa aikana testikuljettajat, Bahrainin GP:ssä espanjalainen Pedro de la Rosa ja San Marinon GP:ssä itävaltalainen Alexander Wurz. Auto kuuluu epäluotettavuudestaan huolimatta McLarenin kaikkien aikojen voitokkaimpiin autoihin, sillä se saavutti kauden aikana 10 voittoa.
Auton nimi tulee sanoista McLaren Project 4, 20th design.
Xenu
Yleistä
Tarinan yksityiskohdat ovat salaisia kaikille paitsi korkeimman tason skientologeille. Hubbardin mukaan tarinan selvittäminen aiheutti hänelle selän, polven ja käden murtumisen. Tarinan voidaan sanoa osoittavan skientologian ja tieteiskirjallisuuden samankaltaisuuden. Hubbard kirjoitti OT III:n vuosina 1966–1967 Las Palmasissa. Hän piti sitä yhtenä elämänsä suurista saavutuksista. Kirjeessään vaimolleen Hubbard kertoo, että hän avusti tutkimusta juomalla suuret määrät rommia, ja ottamalla piristäviä ja rauhoittavia lääkkeitä.
Nimestä Xenu käytetään joskus myös muotoa Xemu.
Hubbard teki aiheesta myöhemmin elokuvakäsikirjoituksen.
Hubbardin kertomista tapahtumista ei ole tieteellistä näyttöä.
Aiheesta muualla
Englanninkielisiä sivuja:
Scientology
Litania
Litania on kristillisissä kirkoissa käytettävä vuororukous, jossa seurakunta laulaa tai lausuu oman responsorisen rukoushuudahduksen esilukijan,-laulajan, diakonin tai papin lukemien tai kantilloimien rukousjaksojen välissä. Se on yksi kirkon esirukouksen muoto. Sana "litania" tulee kreikan kielestä λιτανεία tai λιτή, joka jo klassisessa kreikan kielessä viittasi syyllisen tai onnettoman ihmisen rukoukseen tai avunpyyntöön.
Litania on kehittynyt kirkon alkuaikoina yhteisestä esirukouksesta, joka rukoiltiin saarnan jälkeen ennen ehtoollisliturgian alkua. Siitä se siirtyi kirkon itäisissä osissa eukaristisen rukouksen loppuun ja tästä rukouksesta kehittyi litania. Se tuli käyttöön Roomassa 400-luvulla, mutta se sijoitettiin messun alkuun. Siten messun ordinariumin, kiinteiden osien Kyrie (Herra, armahda) on tämän litanian jäänne ja kirkon yhteinen esirukous on siirtynyt messun loppupuolelle, sana-osan loppuun.
Litania Katolisessa kirkossa
Muuta katolisen kirkon käyttämät litaniat ovat nuorempia. Tunnetuin niistä on Loreton litania (lat. Litaniae Lauretanae) jossa pyydetään Neitsyt Marian esirukouksia. Sen ensimmäinen latinankielinen muoto on tunnettu 1200-luvulta, nykyisen muotonsa se on saanut 1500-luvulla. Muita yleisesti tunnettuja litanioita ovat mm. Litaniae Sancti Ioseph, (Pyhän Josefin litania), Litaniae Sanctissimi Nominis Iesu, (Jeesuksen pyhän nimen litania) sekä Litaniae de Sacratissimo Cordis Iesu, (Jeesuksen pyhän sydämen litania).On myös alueellisesti käytettyjä litanioita, esimerkiksi ruotsinkielinen Litania till Nordens helgon (Pohjolan pyhimysten litania). Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa Cantemus on muutama litania myös suomeksi (Loreton litania, numerolla 183 ja 184 ja Jeesuksen pyhän sydämen litania, numerolla 145 ja 146).
Litania luterilaisissa kirkoissa
Litanian käyttö jatkui reformaation jälkeen. Martin Luther muokkasi Kaikkien pyhien litaniasta saksankielisen litanian ja se on edelleen käytössä mm. Saksan evankelisten kirkkojen virsikirja Evangelisches Gesangbuch virsi 192
Mikael Agricola n toimittaman Messun (1549) loppuun on liitettynä perinteellisen "Kuule meitä, laupias Herra Jumala" -rukouslauseella varustetun litanian suomennos. Agricola oli liittänyt litanian suomennoksen jo oman Rukouskirjansa (1544) loppuun. Seuraava säilynyt litanian suomennos sisältyy käsin kirjoitetun Westhin koodeksin (n. 1546) käsikirjaan. Rukouskirjan litania pohjautuu alun perin Lutherin muotoilemiin saksan- ja latinankielisiin litanioihin vuodelta 1529.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Jumalanpalvelusten kirjassa litania on yksi esirukousvaihtoehto, ja sen käytöstä annetaan ohje ”Paastonaikana tuhkakeskiviikosta lähtien voidaan käyttää litaniaa (kirkon yhteisenä esirukouksena) tai Trishagion-rukousta. (kr. ’kolmipyhä’, vanhakirkollinen litaniarukous, joka alkaa sanoilla ”Pyhä Jumala, pyhä Väkevä, pyhä Kuolematon”). Ne on painettu myös Virsikirjan jumalanpalvelusliitteessä numeroilla 718 (Trishagion-rukous) ja 719 (Litania). . Ne sopivat mihin tahansa kirkkovuoden ajankohtaan.
Ruotsin kirkon käsikirjassa on myös litania, ja sitä suositellaan käytettäväksi paastonakana. Sen rinnalla on 1980-luvulla muodosteltu litania ”Jumala, Isämme” jonka on säveltänyt Harad Göransson 1975. 1976. (Ruotsin kirkon virsikirja 700:1 ja 700:2.) Niiden lisäksi virsikirjassa on numerolla 700:3 Trishagion rukous, mutta se ei ole enää Kirkkokäsikirjassa.
Litanian rakenne
Litanian vanhimpiin muotoihin kuului esirukousjaksot, joihin yhdyttiin sanoin: ”Me rukoilemme sinua, kuule meitä”. 600-luvulta alkaen litanian alkuun liitettiin rukouslause ”Kyrie, eleison, Christe, eleison, Kyrie, eleison”(Herra, armahda, Kristus, armahda.) Litanian alussa rukous kohdistuu Kristukselle, ja seurakunnan rukouslause on muodossa ”Armahda meitä, laupias Herra Jumala”. Varsinaisten rukouspyyntöjen välissä rukouslause voi olla on muodossa ”Varjele meitä, laupias Herra Jumala” tai Herra, armahda” Perinteiseti litania on päättynyt ”Jumalan Karitsa”-hymniin ja loppurukoukseen, loppukollehtaan.
Myös protestanttisissa kirkoissa on laadittu uusia litanioita tai litaniatyyppisiä rukouksia (esim. "Rukous ja palestiinalainen litania" tai "Nöyryyden litania" ). Useiden kirkkojen jumalanpalvelusuudistus on tuonut käyttöön uudelleen ns. Kyrie-litanian. Se on ollut kauan unohduksissa, mutta se on löydetty uudelleen viime vuosisadan jälkipuolen jumalanpalvelusuudistuksessa. Kyrie-litania on messun ordinarium osan Herra, armahda -laulun alkuperäinen muoto, Tämä toteutus ilmaisee vahvemmin sen, että Kyrie on pikemminkin esirukousta, ei niinkään yhteistä rippiä.
Litania ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa läntisten kirkkojen litaniaa vastaa ektenia. Litania on ortodoksiessa kirkossa harras rukous, joka toimitetaan juhlien ja sunnuntaiden aattoina ehtoopalveluksen lopussa, hautaustoimituksen tai panihidan lopussa vainajan puolesta, ristisaatossa kirkkorakennuksen ulkopuolella. Ehtoopalveluksessa toimitettava litania on perinteisesti aikaisemmin toimitettu kirkon eteishuoneessa tai joskus jopa pihamaalla.
Litaniassa rukoillaan koko maailman puolesta. kaikkien Jumalan apua tarvitsevien puolesta ja kutsutaan pyhiä rukoilemaan Jumalaan puolestamme. Anomusten jälkeen lauletaan useaan kertaan Herra armahda ja pappi lukee rukouksen, jonka kirkkokansa kuuntelee kumartunein päin. Vainajien litania sisältää vainajien ektenian, veisuja ja rukouksen edesmenneen puolesta. Ristisaatossa toimitettava litania on samankaltainen kuin tavanomainen ehtoopalveluksen lopussa toimitettava juhlalitania.
Litania musiikissa
Läntisten kirkkojen litania, etenkin katolisen kirkon käyttämiä tekstejä ovat monet säveltäjät säveltäneet laajoiksikin teoksiksi. Etenkin Loreton litania on monien säveltäjien käyttämä teksti
Esimerkkejä litania-sävellyksistäː
Riihimäen varuskunta
Riihimäen varuskunta on Riihimäellä sijaitseva, vuosina 1910–1913 venäläiselle sotaväelle rakennettu varuskunta, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Vanhojen punatiilisten kasarmirakennusten lisäksi varuskunnassa sijaitsee muun muassa arvokas varuskuntakirkko. Riihimäen varuskunta lakkasi olemasta hallinnollinen yksikkö 31. joulukuuta 2014, jolloin sen hallinto siirtyi Panssariprikaatiin Hattulaan.
Varuskunnan perustaminen ja Viaporin kapina
Riihimäen varuskunnan perustaminen tuli ilmeiseksi sen jälkeen, kun Venäjän keisarikunta alkoi pelätä saksalaisten maihinnousua Etelä-Suomeen Pietaria kohti suunnattavaa hyökkäystä varten. Venäjä oli menettänyt suuren osan Itämeren laivastostaan Venäjän–Japanin sodan aikana, jolloin se pyrki toteuttamaan Pietari Suuren merilinnoituksena tunnetun ajatuksen sulkea Suomenlahti etenevältä Saksan laivastolta rannikkotykein ja maajoukoin.
Viaporin kapinan aikana 1906 suomalaiset punakaartit räjäyttivät rautatiesillan, joka esti venäläisiä kuljettamasta joukkoja sotilasjunalla Viipurista Helsinkiin Viaporin kapinan kukistamiseksi. Näin tarve rautatieyhteyksien sotilaallisesta turvaamisesta nopeasti liikkuvan ratsuväen avulla tuli ilmeiseksi.
Sisällissodan aika ja Riihimäen vankileiri
Keväällä 1918 varuskunnassa sijaitsi punaisten vankileiri "tunnetuille punakaartin vastustajille". Saksalaisten edetessä huhtikuussa Helsingistä kohti Riihimäkeä punaiset pakenivat teloitettuaan vangit mielivaltaisesti.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana varuskunta oli aluksi Riihimäen punakaartin hallussa, jonka jälkeen se siirtyi saksalaisten hallintaan huhtikuun lopulla. Ennen lähtöään varuskunnasta punaiset teloittivat yhdeksän vankinaan pitämää valkoista. Tämän jälkeen valkoiset ampuivat paikkakunnalla yli 140 punaista, joista suurimman osan varuskunnan alueella.
Sisällissodan jälkeen varuskunnassa toimi Riihimäen vankileiri, joka sittemmin tunnettiin myös pakkotyölaitoksena. Leirillä oli enimmillään noin 8 500 punavankia. Heistä kuoli teloituksissa, nälkään tai kulkutauteihin lähes tuhat. Kyseessä oli Suomen kuudenneksi suurin vankileiri.
Viestirykmentti
Viipurissa 1938 perustettu Viestirykmentti sijoitettiin 1944 Riihimäen varuskuntaan, jossa se toimi lakkauttamiseensa asti 31.12.2014.
Joukko-osastot ja -yksiköt
Viestirykmentin lisäksi Riihimäen varuskunnassa toimivat:
Dokken
Dokken on vuonna 1977 perustettu yhdysvaltalainen glam metal -yhtye. Sen tunnusmerkkejä olivat kitaristi George Lynchin soittotaidot, laulaja Don Dokkenin pehmeä ääni ja kappaleiden tarttuvuus ja popahtavuus yhdistettynä heavy metal -riffeihin.
Riihimäen varuskunta
Joukko-osastot ja -yksiköt
• Millog Oy:n Riihimäen toimipiste, käsittää entisen Elektroniikkalaitoksen (EL) toiminnot
Dokken
Vuonna 1988 yhtye hajosi Don Dokkenin ja George Lynchin riitoihin: Dokken olisi halunnut tehdä lisää muutaman minuutin pituista hittihakuista materiaalia, Lynch taas itselleen enemmän vapautta sooloiluun. Yhtye palasi vuonna 1992, mutta ensimmäinen tauon jälkeinen albumi, Dysfunctional, julkaistiin vasta vuonna 1995. Tauon jälkeen yhtye ei tosin ole saanut enää kovin paljoa suosiota. Levyjä Dokken on myynyt yli 10 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Riihimäen varuskunta
Joukko-osastot ja -yksiköt
• Puolustuskiinteistöjen (ent. PHRAKL) Riihimäen paikallistoimisto.
Osa Riihimäen entisestä varuskunta-alueesta on otettu muuhun käyttöön ja rakennuksia on myyty yksityisille: esimerkiksi entinen Viestimuseo ja aikaisempi komendantintalo etukasarmilla alueen eteläpuolella, jossa toimi pitkään Riihimäen kaupungin päiväkoti. Komendantintalossa oli Viestikoulun ryhmänjohtaja-aliupseerikoulu, ja siihen liittyi muun muassa ruokala ja pieni sotilaskoti.
Varuskunta täytti sata vuotta 26.11.2009.
Muuta
Varuskunnassa toimii myös Leijona Catering Oy:n Liesi-niminen varuskuntaravintola sekä sotilaskoti.
Riihimäen varuskunta-alueen ampumarataa käytettiin Riihimäen Erämessujen yhteydessä muun muassa hirvi-, luodikko-, trap-, peräkiekko-, riistamaali- ja pistooliammuntaan. Ampumaradan toiminta päättyi Puolustusvoimauudistuksen myötä 31.12.2014.
Russell Latapy
Russell Nigel Latapy (s. 2. elokuuta 1968 Port of Spain) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Latapy edusti vuodesta 2003 vuoteen 2009 skotlantilaista Falkirkia, jonka jälkeen hän toimi Trinidad ja Tobagon maajoukkueessa ensin apulaisvalmentajana ja sitten päävalmentajana.
Kotimaassaan Latapyn seurat olivat Trintoc ja Port Morant United. Vuodesta 1990 vuoteen 2009 hän pelasi ulkomailla Portugalissa ja Skotlannissa, Falkirkissa myös pelaaja-valmentajana.
Latapyn ensimmäinen maaottelu oli 30. lokakuuta 1998 Hondurasia vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän oli mukana yhdessä ottelussa pelaten 24 minuuttia. Latapy pelasi 78 maaottelua, joissa teki 29 maalia.
Kirjakilta
Kirjakilta on kirjakauppojen ja kirjankustantajien yhdistys, jonka tarkoituksena on luoda kirjakaupan ja kustannustoimen piirissä työskenteleville mahdollisuus keskustella vapaamuotoisesti kirja-alan asioista. Vuonna 1962 perustetun yhdistyksen perustajajäseniä olivat muun muassa Akateemisen Kirjakaupan johtaja Reino Husso, WSOY:n pääjohtaja Yrjö A. Jäntti sekä Otavan silloinen myyntijohtaja, sittemmin professori Heikki A. Reenpää.
Kirjakilta myöntää vuosittain palkinnon kunnalle, jonka kirjahankintamäärärahat asukasta kohden ovat maan pienimmät. Palkinnon nimi oli aiemmin Noormarkku-palkinto, mutta vuonna 2009 se nimettiin Kankaanpää-palkinnoksi. Nimenmuutoksen perusteena on, että Noormarkku liittyy osaksi Poria, ja toisaalta, että Kankaanpää sai palkinnon jo toisena vuonna peräkkäin.
Holland Parkin metroasema
Historia
Asema on avattu 30. heinäkuuta 1900 osana Central London Railwayta. Alkuperäinen Harry Bell Measuresin suunnittelema asemarakennus on edelleen käytössä. 28. heinäkuuta 1958 asemalla sattui sähköviasta johtunut tuhoisa tulipalo, jossa menehtyi yksi ja loukkaantui 51 ihmistä.
Sauvamerkki
Sauvamerkki on pysty- ja vinosuuntaisista puurakenteista koottu merimerkki. Yksinkertaisimmillaan sauvamerkki on viistotuin pystyyn tuettu puunrunko tai parru. Suuremmat sauvamerkit saattavat käsittää kymmeniä puunrunkoja. Näkyvyyden parantamiseksi on pystypuihin laudoitettu erilaisia pintoja tai kuvioita, tai merkkiin on lisätty huippumerkeiksi muun muassa tynnyreitä.
Suomessa sauvamerkkejä oli käytössä vielä 1900-luvun alussa, jolloin pukkitelineille rakennetut linjataulut sekä sektoriloistot yleistyivät ja syrjäyttivät ne. Pienempikokoisten merkkien lisäksi Suomessa on jäljellä enää yksi suurikokoinen sauvamerkkeihin kuuluva merimerkki, Korsnäsin edustalla sijaitseva Svettgrundin yli 18 metriä korkea sauvamerkki, joka huippukuvio on rombinmuotoinen.
Vuoden 1800 konklaavi
thumb|200px|Usean kuukauden pattitilanteen jälkeen konklaavi päätyi lopulta Barnaba Chiaramontiin, joka otti paavilliseksi nimekseen [[Pius VII:n.]]
Kirkkovaltio ja Eurooppa konklaavin alkaessa
thumb|left|200px|[[Apenniinien niemimaa ennen Napoleonin sotia. Kuvassa Kirkkovaltio on merkitty keltaisella.]]
Konklaavin alkaessa Napoleonin sodat eivät olleet vielä alkaneet Euroopassa, mutta Napoléon Bonaparte oli jo vaikutusvaltainen johtohenkilö Ranskassa. Samalla Napoléon oli liittänyt Kirkkovaltion osaksi Ranskan vasallivaltiota Cisalppista tasavaltaa, eikä konklaavin valitsema paavi siis tulisi edeltäjiensä tavoin johtamaan maallista valtiota.