cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otto Kivivuori
Otto kuolee kirjan kolmannessa osassa jossain vaiheessa 1930-lukua sairaalassa keuhkosyöpään. Kuolinvuoteellaan hän sopii välinsä Annan kanssa.
Mantineia
Mantineia, myöhemmin Antigoneia (, lat. Antigonia), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se oli useiden nimeään kantavien taisteluiden paikka. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee nykyisen Trípolin kunnan Mantíneian kunnallisyksikössä, joka on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan, noin 12 kilometriä koilliseen Trípolin kaupungista.
Maantiede
Mantineian kaupunki sijaitsi keskisellä Peloponnesoksella Mantineian tasangolla, joka tunnetaan nykyisin Trípolin tasankona. Tasangon pituus on noin 40 kilometriä ja leveys noin 1,5–13 kilometriä, ja se sijaitsee noin 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasangon länsipuolella ovat Mainalon-vuoret (nyk. Maínalo), ja itäpuolella Artemision-vuoret (nyk. Artemísio), jotka erottavat sen Argoliin alueesta. Kaupunkivaltion alueen pohjoispuolella sijaitsi Orkhomenoksen alue eli Orkhomenia. Sen ja Mantineian välillä oli matalampi kukkulajono. Mantineian eteläpuolella sijaitsi puolestaan Tegean alue eli Tegeatis. Sen ja Mantineian välillä oli Mainalonin ja Artemisionin vuorten välinen sola. Tasangon läpi virtasi Ofis-joki.
Esihistoria ja arkaainen kausi
Mantineia on ollut asuttu viimeistään helladisella kaudella, jolloin asutus keskittyi myöhemmän akropoliin alueelle. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä arkadialaisista kaupungeista, jotka lähettivät laivoja Troijan sotaan. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Lykaonin pojasta Mantineuksesta.
Klassisella kaudella Mantineia oli viiden kylän yhteenliittymänä (synoikismos) syntynyt kaupunki. Se oli Arkadian tärkeimpiä kaupunkeja yhdessä Tegean kanssa, jonka kanssa se usein soti. Mantineian hallinto oli demokraattinen ja sen lakeja pidettiin antiikin aikana yleisesti hyvinä. Kun Kyrenen asukkaat tarvitsivat asiassa apua, he kääntyivät mantineialaisten puoleen, ja nämä lähettivät kaupunkiin Demonaksin lainsäätäjäksi.
Mantineia oli alun perin liitossa Spartan kanssa, ja soti yhdessä tämän kanssa 400-luvun eaa. alkupuolen persialaissodissa. Thermopylain taisteluun mantineialaisia osallistui 500, mutta Plataiain taistelusta nämä myöhästyivät.
pienoiskuva|vasen|250px|[[Letoa, Apollonia ja Artemista esittävä reliefi Mantineiasta, 300-luku eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]]
Klassinen kausi
Seurauksena Mantineia päätyi sotaan Spartaa vastaan, mikä johti Mantineian ensimmäiseen taisteluun vuonna 418 eaa. Se oli peloponnesolaissodan suurin taistelu ja tunnetuin Mantineian taisteluksi kutsutuista viidestä taistelusta historian aikana. Taistelussa toisella puolella olivat Sparta ja sen jäljellä olleet liittolaiset, ja toisella puolella Ateena liittolaisineen, sekä Spartaa vastaan kapinoineet kaupungit Mantineia mukaan lukien. Taistelu käytiin Mantineian eteläpuolella sen ja Tegean välisellä alueella. Sparta voitti taistelun.
Taistelun jälkeen Mantineia joutui Spartan alaisuuteen 33 vuodeksi. Kaupunkien välille syttyi uusi sota vuonna 385 eaa., kun Mantineia yritti vapautua Spartan vallasta. Kaupunkia piirittäessään spartalaiset ohjasivat Ofis-joen uudelleen niin, että se alkoi murentaa kaupungin muureja. Seurauksena Sparta sai kaupungin vallattua, ja pakotti sen asukkaat hajaantumaan maaseudun kyliin, joista kaupunki oli alun perin muodostettu. Noihin aikoihin Mantineian vapaiden kansalaisten määräksi arvioidaan. Sotilaita kaupungilla oli tuolloin.
Mantineia rakennettiin uudelleen vuonna 371 eaa. Vuonna 370 eaa. kaupunki liittyi Arkadian liittoon ja osallistui Megalopoliin rakentamiseen liiton keskukseksi. Tässä oli aktiivisena erityisesti mantineialainen Lykomedes. Kaupunki kuitenkin erosi liitosta vuonna 364 eaa. syistä, joita ei täysin tunneta, ja liittyi jälleen Spartan puolelle. Tämä johti Mantineian toiseen taisteluun, joka käytiin vuonna 362 eaa. Tässä taistelussa Ateena ja Sparta olivat liittolaisia. Theba voitti taistelun, mutta sen suurin kenraali Epameinondas kuoli taistelussa. Lopulta Theban hegemonia murtui.
Hellenistiseltä kaudelta eteenpäin
Mantineian kolmas taistelu käytiin vuonna 295 eaa. Siinä Demetrios Poliorketes voitti Spartan. Mantineian neljännessä taistelussa vuonna 242 eaa. Aratoksen johtama Akhaian liitto voitti Agis IV:n johtaman Spartan. Mantineia liittyi Akhaian liittoon, mutta erosi siitä myöhemmin Orkhomenoksen ja Tegean ohella, ja liittyi Aitolian liittoon. Vuonna 282 eaa. samat kaupungit erosivat Aitolian liitosta ja liittoutuivat Spartan kanssa. Akhaian liitto voitti ja valloitti Mantineian vuonna 226 eaa.
Vuonna 222 eaa. kaupunki kapinoi ja liittyi jälleen Spartan puolelle. Makedonialaiset tuhosivat sen Antigonos Dosonin johdolla ja myivät asukkaat orjiksi. Antigonos rakennutti kaupungin uudelleen ja nimesi sen nimelle Antigoneia. Mantineian viides taistelu käytiin vuonna 207 eaa. Siinä Akhaian liitto voitti Spartan Filopoimenin johdolla. Kaupunki säilyi olemassa roomalaisella kaudella Antigoneian nimellä 100-luvulle jaa. saakka.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|260px|Kaavakuva Mantineian agoran alueesta.
Mantineian vanhin osa oli sen akropoliilla kukkulalla, joka tunnettiin antiikin aikana nimellä Ptolis ja nykyään nimellä Gkortsoúli. Suurin osa kaupungista sijaitsi kuitenkin tasangolla noin kilometrin akropoliista etelään. Klassisella kaudella alakaupunki oli ympäröity muurilla, jonka pituus oli noin 3,9 kilometriä, ja jossa oli arviolta 118–130 tornia ja 9 tai 10 porttia. Muurien sijainti on tunnistettavissa niiden koko matkalta, ja niitä on parhaimmillaan säilynyt noin 1,8 metrin korkeudelta.
Mantineiassa oli Heralle omistettu temppeli. Kaupungin agoran eli kokoontumis- ja kauppapaikan koko oli noin 85 x 150 metriä. Se oli varustettu pylväiköin. Agoran länsipuolella oli teatteri, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella 300-luvun lopulla tai 200-luvun alussa eaa. Teatterin halkaisija oli noin 70 metriä. Agoran ympäristössä oli myös muita julkisia rakennuksia, kuten buleuterion. Roomalaiselta kaudelta kaupungista on löydetty muun muassa kylpylä.
Teatterin länsipuolella oli Afrodite Symmakhian temppeli. Mantineian Poseidon Hippiokselle omistettu pyhäkkö sijaitsi kaupungin kaakkoispuolella lähempänä nykyisiä Milián ja Nestánin kyliä.
Kalevan kisat 1953
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1953 Porissa 15.–16. elokuuta. Kilpailupaikka oli Herralahden kenttä. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. Naisilla oli omat yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut Salossa 16. elokuuta.
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1953
Kilpailut järjestettiin Salossa 16. elokuuta.
Musiikkivuosi 1985
Musiikkivuosi 1985 käsittelee vuoden 1985 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Jouni Kotiaho
Jouni Juhani Kotiaho (s. 23. helmikuuta 1958 Jämsänkoski ) on suomalainen poliitikko. Kotiaho valittiin perussuomalaisten kansanedustajaksi kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Kotiaho on myös Jämsän kaupunginvaltuuston jäsen.
Musiikkivuosi 1982
Musiikkivuosi 1982 käsittelee vuoden 1982 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Isojärvi (Myrskylä)
Isojärvi on metsämaan ympäröimä järvi Myrskylän länsiosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 10,1 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 70 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Isojärven pituus etelästä pohjoiseen on 800 metriä. Saaria ei ole. Niemimaa jakaa järven eteläosan lounaiseen ja kaakkoiseen lahteen. Niiden pohjoispuolinen vähintään kuusi metriä syvä alue kattaa noin puolet järven pinta-alasta, syvin kohta sijaitsee järven pohjoisosassa. Rannat ovat paikoin jyrkät. Isojärvi laskee etelään Myrskylänjokeen, joka virtaa järven itäpuolitse.
Isojärven vesitilavuus on 573 000 kuutiometriä eli 573 miljoonaa litraa.
Isojärvi (16.005.1.008) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Isojärvi on kuudenneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Penkki
thumb|Puistonpenkki thumb|Levähdyspenkki kadun varressa.
Penkki on monen istuttava istuin. Joissain työkoneissa yhdenkin istuttavaa istuinta kutsutaan kuitenkin penkiksi, esimerkiksi traktorinpenkki tai (hevosella ajettavan) haravanpenkki. Penkki voi myös olla selkänojallinen, esimerkiksi puistonpenkki, tai selkänojaton, esimerkiksi tuvanpenkki.
Penkki tarkoitti alun perin halkaistua puunrungon kappaletta, jonka jaloiksi jätettiin neljä oksantyveä niin, että se lepäsi lattialla tasainen halkaisupinta ylöspäin. Hirsitupien seiniä kiertävät arkkupenkit tehtiin alkujaan peittämään tuvan multapenkkejä. Kun multapenkeistä siirryttiin täytelattian käyttöön, arkkupenkit varustettiin avattavalla kannella ja niistä tuli istuinten ohella arkun kaltaisia säilytystiloja. Penkkejä on käytetty myös ainakin tilapäisinä makuupaikkoina, kuten länsisuomalainen kääntöpenkki tai rajakarjalainen uunipenkki kolpitsa.
Penkki voi olla myös teline, kidutusväline, piinapenkki. Penkki sana pohjautuu samaan germaaniseen sanaan kuin pankki, joka taas tulee italian kielen sanoista banca tai banco (rahanvaihtopenkki tai -pöytä).
Bernardino Sienalainen
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Bernardinoa on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus.
Dómine Iesu, qui beáto Bernardíno Confessóri tuo exímium sancti nóminis tui amórem tribuísti: eius, quǽsumus, méritis et intercessióne, spíritum nobis tuæ dilectiónis benígnus infúnde."
Elämä
Pyhä Bernardino syntyi aatelisperheeseen Sienassa 8. syyskuuta, mutta hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan 3-vuotias ja isä ennen kuin hän oli 7-vuotias, jonka jälkeen hänen tätinsä kasvattivat häntä. Opiskeltuaan kurssin siviili- ja kanonista lakia hän 1397 liittyi hengelliseen yhteisöön Santa Maria della Scalan yhteydessä ja kolme vuotta myöhemmin kulkutaudin vallitessa Sienassa hän auttoi sairastuneita. Mies liittyi fransiskaaneihin 8. syyskuuta 1403 ja vihittiin papiksi 8. syyskuuta 1404. Hän vietti kaksitoista vuotta syrjässä, keskittäen energiansa rukoukseen ja hengelliseen valmistautumiseen, kunnes lopulta meni Milanoon missiolle. Hän aloitti lähetystyöelämän ympäri Italiaa kulkien jalan ja saarnaten tunteja kerrallaan useasti päivässä. Pyhä Bernardino kieltäytyi piispuudesta usealle kaupungille, mutta joutui nimitetyksi sääntökuntansa vikaariksi. Vaikka hän lopulta teki kuolemaa, hän saarnasi viitenäkymmenenä peräkkäisenä päivänä ja menehtyi 20. toukokuuta 1444.
Elämänvaiheet
Pyhän Bernardinon elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Audaz (1898)
Audaz oli Espanjan laivaston vuonna 1898 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin 6. kesäkuuta 1896. Alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1898 ja otettiin palvelukseen viikkoa myöhemmin 8. maaliskuuta.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 6. kesäkuuta 1924.
Haliaeetinae
Haliaeetinae on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintujen alaheimo.
Riigivolikogun vaalit 1938
Riigivolikogun vaalit 1938 (Riigivolikogu valimised) olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin vuoden 1938 perustuslain mukainen 80-jäseninen alahuone. Kaikki ennen vuoden 1933 kansanäänestystä toimineet poliittiset puolueet oli kielletty ja vaaleihin osallistui vain yksittäisiä ehdokkaita.
Edellisen riigikogun toimikauden oli määrä päättyä toukokuussa 1935. Viron vapaussoturien eli vapsien liike sai syksyllä 1933 kansanäänestyksessä läpi uuden perustuslain, joka teki valtionpäämies riigivanemasta itsenäisen toimenpanovallan haltijan, jolla oli laajat valtaoikeudet. Riigivaneman vaalit määrättiin pidettäviksi 22.–23.4.1934 ja uuden riigikogun vaalit 29.–30.4.1934. Siirtymäajan hallituksen pääministeri, oikeiston talonpoikaispuoluetta edustanut Konstantin Päts, huolestui kuitenkin vapsien yhä kasvavasta voimasta ja uusia valtionpäämiehen valtaoikeuksiaan hyväksikäyttäen julisti kenraali Johan Laidonerin kanssa ja armeijan tuella maan 23. maaliskuuta 1934 poikkeustilaan. Hän lakkautti koko vapsien järjestön ja vangitutti liikkeen johdon.
Poikkeustilan päätyttyä pidettiin riigikogun vaalit 21.–23. toukokuuta 1938. Alahuoneen 80 edustajaa valittiin vaalipiireittäin ja ehdokkaiksi oli asetettu 208 ehdokasta. Edustajat valittiin yleisellä, yhtenäisellä, suoralla ja salaisella äänestyksellä sekä enemmistövaaliperiaatteella (kustakin vaalipiiristä valittiin vain yksi edustaja). Koska 8 piirissä asetettiin vain yksi ehdokas, lain mukaan näissä piireissä ei äänestetty ja esitetyt 8 ehdokasta katsottiin automaattisesti valituiksi. Äänestysprosentti oli 71 prosenttia (pois lukien 8 vaalipiiriä, joissa ei tarvittu äänestämistä).
Riigivanem Konstantin Pätsin kannattajat muodostivat vaaleissa Kansanrintaman perustuslain täytäntöönpanon puolesta. Rintaman ehdokas voitti 55 vaalipiirissä.
Puputan
thumb|Ruumiskasa vuoden 1906 puputanin jäljiltä. Puputan on balilaisten käymä itsemurhataistelu hollantilaisia imperialisteja vastaan.
Hollannin siirtomaa-armeija otti haltuunsa Balin suurimman kaupungin ja Etelä-Balin pääkaupungin Denpasarin vuonna 1906. Balin hallitsijasuvut ymmärsivät valtansa päättyneen. Heillä oli mielestään olemassa vain yksi vaihtoehto reagoida – itsemurhataistelu eli puputan. "Taisteluun" osallistui koko hovi pieniä lapsia myöten.
Kun Denpasarin kaupunki oli valloitettu, hovin jäsenet marssivat juhla-asuissa näyttävinä saattueina aseinaan rituaalitikarit. Saattueet kävelivät rauhallisesti hollantilaisia vastaan pysähtymättä, vaikka hollantilaiset avasivat tulen. Hallitsijat tulivat ensimmäisessä aallossa, sitten vaimot lapset sylissään, sitten nuoret hallitsijan 12-vuotiaan veljen johdolla. Kaikki surmattiin; balilaiset tappoivat pikkulapset itse tikareilla.
Etelä-Balin koko hovi tuhoutui viimeistä jäsentä myöten. Uhraus ei jäänyt kuitenkaan turhaksi. Ranskalainen lehtimies näki tapahtuman ja raportoi asiasta Euroopan lehtiin. Hollantilaisten maine siirtomaaisäntinä kärsi tietysti tästä. Tapahtuman jälkeen hollantilaiset suhtautuivat balilaisiin hyvin varovaisesti – he ilmeisesti ymmärsivät, että kyseessä oli ylpeä kansa, jonka reaktiot huonoon kohteluun voivat olla arvaamattomat. Balista tulikin sittemmin Hollannin mallisiirtomaa.
Osado (1897)
Osado oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin vuonna 1896. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 8. maaliskuuta 1898.
Vietnaminvihervarpunen
Vietnaminvihervarpunen (Chloris monguilloti) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Pitkäpavut
Pitkäpavut (Vigna) on laajalle levinnyt hernekasvisuku, johon kuuluu monia taloudellisesti tärkeitä palkokasvilajeja. Suvussa on 105 lajia pääosin ruohovartisia kasveja. Niitä esiintyy maailmanlaajuisesti tropiikissa ja subtropiikissa, Amerikassa, Afrikassa, Aasiassa, Australiassa ja Oseaniassa.
Vietnaminvihervarpunen
Levinneisyys
Vietnaminvihervarpusta tavataan Vietnamin eteläosissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkäpavut
Suvun aiemmin käytetty nimi on pitkäpalot, joka on sama kuin ristikukkaiskasveihin kuuluvalla Arabis-suvulla.
Josef Fares
thumb|right|Josef Fares Josef Fares (s. 19. syyskuuta 1977 Beirut, Libanon) on ruotsinlibanonilainen elokuvaohjaaja ja videopelisuunnittelija. Hänen veljensä on näyttelijä Fares Fares, joka on näytellyt Josef Faresin elokuvissa, kuten elokuvissa Jalla! Jalla! ja Kopps. Josef Fares muutti Ruotsiin ollessaan 10-vuotias ja asuu tällä hetkellä (elokuu 2006) Örebrossa. Variety-lehti nimesi Faresin yhdeksi kymmenestä ohjaajatulokkaasta vuonna 2006.
Musiikkivuosi 1986
Musiikkivuosi 1986 käsittelee vuoden 1986 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2016
right|100px|Ratsastus. thumb|right|250px|[[Centro Nacional de Hipismo toimi ratsastuksen kilpailuareenana]] thumb|right|250px|Kuva kilpailuista
Ratsastuksessa kilpailtiin Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 25:ttä kertaa. Kilpailut käytiin 7.–19. elokuuta Centro Nacional de Hipismossa, jonne mahtuu yleisöön 14 000 henkilöä.
Gurami
Gurami eli jättiläisgurami (Osphronemus goramy) on rihmakalojen heimoon kuuluva laji. Se elää Malesian, Indonesian ja Intian järvissä ja suoalueilla. Gurami voi selviytyä vähähappisessa vedessä labyrinttielimen ansiosta, jonka avulla se voi ottaa happea myös veden pinnalta. Nuorena guramin kuono on ylöspäin suuntautunut rihmakalojen tapaan. Aikuistuessa sen kuonon muoto muuttuu kääntyen alaspäin ja sille kasvaa kyhmy otsaan. Gurami kasvaa 50–70 senttimetrin mittaiseksi. Sitä käytetään kotiseudullaan ruokakalana.
Lissabonin metropolialue
Lissabonin metropolialue on Lissabonia ympäröivä suurkaupunkialue Portugalissa. Se käsittää kahdeksantoista kuntaa.
Lissabonin metropolialue on Portugalin suurin asutuskeskus. Vuonna 2001 sen väkiluku oli 2 641 006. NUTS II:n määrittelemä Lissabonin alue on käytännössä lähes sama kuin metropolialue. Kaikki metropolialueen kunnat kuuluvat joko Lissabonin tai Setúbalin piiriin.
Toyota Supra
Toyota Celica Supra on Toyota Motor Companyn valmistama urheiluauto. Sen valmistus aloitettiin vuonna 1979. Toyota Supra on rakennettu Toyota Celican pohjalta. Vuodesta 1986 alkaen kolmannen sukupolven Suprasta tuli oma mallinsa ja Toyota lopetti Celica-liitteen käyttämisen Toyota Supran nimessä.
Celica Supra (MA45 / MA46 / MA47) (1979–1981)
Supran 2,6-litrainen rivi 6 moottori oli ensimmäinen Toyotan moottori, jossa oli elektroninen polttoaineensuihkutus. Supra oli saatavilla sekä manuaali- että automaattivaihteistolla, siinä oli joka renkaassa erillisjousitus ja levyjarru. Vuonna 1981 Supra sai isomman 2,8-litraisen moottorin ja päivitetyn automaattivaihteiston, samana vuonna saataville tuli myös Sport Suspension -paketti.
Lisävarusteena Supraan oli saatavana nahkapenkit ja automaattinen ilmastointi. Tehoa siinä on 200 hp.
Moottorivaihtoehdot:
Supra (A60) (1982–1985)
Toisen sukupolven Suprasta oli saatavilla kaksi versiota: L-type ja Performance. Supra sai myös uuden 2,8-litran DOHC 5M-GE -moottorin. Performance version mekaaniset erot L-typeen olivat pienet, ainoastaan renkaat olivat leveämmät ja sisusta oli sporttisempi.
Vuonna 1984 Supra sai pienen kasvojenkohotuksen jossa manuaalivaihteistoiset Suprat saivat samalla isommat puristussuhteet.
Moottorivaihtoehdot:
Vuonna 1984 Toyota Supra maksoi Suomessa 202 560 markkaa, automaattivaihteistolla varustettuna 216 490 markkaa.
Supra (A70 / A71) (1986–1992)
Kolmannen sukupolven Supra tuli markkinoille vuoden 1986 puolivälissä, Celica Supra nimestä oli nyt luovuttu ja malli tunnettiin ainoastaan nimellä Supra.
Supra sai Celica nimestä erkaantumisen myötä myös taas isomman moottorin: 3,0-litraisen DOHC:n, sekä ABS-jarrut. Vuonna 1987 myös turboahdettu malli tuli myyntiin ollen ensimmäinen Toyotan malli, jossa oli sekä turboahdin että ABS. Heti alusta alkaen saatavana oli myös Targa-malli, josta saatiin katto irrotettua.
Moottorivaihtoehdot:
Vuonna 1989 Supra maksoi Suomessa 290 590 markkaa, automaattivaihteisena 306 300 markkaa. thumb|left|1986-1992 Toyota Supra, takaosa
Supra (A80) (1993–2002)
Toyota Supra Mk.IV tuli markkinoille vuonna 1993. Valmistus aloitettiin toukokuussa 1993. Vuonna 1992 Supraa ei myyty lainkaan. Neljännen sukupolven malli on huomattavasti kulmikkaita edeltäjiään pyöreämmin muotoiltu. Se on yksi tehokkaimmista Toyotan sarjavalmisteisista autoista.
Supra oli saatavana sekä vapaastihengittävällä moottorilla että tuplaturbolla. Automaattivaihteiston sai ilman lisähintaa. Manuaalivaihteisto oli turbomallissa 6-vaihteinen Getragin valmistama (V160) paitsi Japanin markkinoilla 1997 ja ylöspäin Getragin (V161). Vapaastihengittäviä manuaaleja on saatavilla sekä 6-vaihteisella Getragilla (V161) että Toyotan omalla 5-vaihteisella W58 laatikolla.
Vuonna 1997 sai Supra kasvojenkohotuksen, jossa auton ulkonäkö muuttui hieman. Uudet tummapohjaiset etu-umpiot, joista parkkivalot siirrettiin uusiin kirkkaisiin etuvilkkuihin, takavalot muuttuivat ja etupuskurin keskimmäiseen aukkoon lisättiin ristikko.
Japanin markkinoille 1997 ja ylöspäin valmistetut mallit saivat myös uudenlaisen mittariston sisälle, jossa näkyi nyt myös turbojen tuottama ahtopaine visuaalisesti, kello ja matkamittari muuttuivat digitaalisesta analogiseksi. Moottoriin myös lisättiin Toyotan elektroninen kaasunhallinta ETCS-i, sekä Toyotan VVT-i järjestelmä, jolla saatiin vääntö nousemaan 451 N⋅m asti.
pienoiskuva|oikea|Sisätila Euro-spec pienoiskuva|oikea|Takaosa pienoiskuva|oikea|
Viides sukupolvi (J29/DB; 2019)
pienoiskuva|oikea|
Viidennen sukupolven Supraa on valmistettu vuodesta 2019 alkaen.
Suur-Lissabon
Suur-Lissabon on yksi NUTS III:n määrittelemistä Lissabonin alueen ala-alueista Portugalissa. Sen pinta-ala on 1 048 km² ja väkiluku 2 042 477 (2011 ).
Suur-Lissabonin alueella sijaitsee yhdeksän kuntaa.
Norio Nagayama
Norio Nagayama (27. kesäkuuta 1949 – 1. elokuuta 1997) oli japanilainen rikollinen ja kirjailija. Hän syntyi Abashirissa Hokkaidōlla ja muutti teini-ikäisenä Tokioon. Siellä hän todisti vuonna 1965 Misao Katagirin ammuskelua. Nagayama itse ampui neljä ihmistä aikavälillä 11. lokakuuta　–　5. marraskuuta 1968. Hän myös ryösti kaksi uhreistaan.
Lapsuudessaan Nagayama oli joutunut äitinsä hylkäämäksi. Isä oli kuollut pojan lapsuusaikana.
Nagayama pidätettiin 7. huhtikuuta 1969. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1979, mutta vuonna 1981 tuomio lieveni elinkautiseksi. Lievennys jäi voimaan vuonna 1983. Vuonna 1987 Nagayama kuitenkin tuomittiin taas kuolemaan. Tämä päätös vahvistettiin vuonna 1990.
Vankeusaikanaan Nagayama sai mainetta kirjoillaan, joista ensimmäisen hän julkaisi jo vuonna 1971. Teosten joukossa on romaani Kibashi (1984). Nagayama antoi tekijänoikeusmaksuja uhrien omaisille ja köyhien lasten hyödyksi etenkin Peruun.
Nagayama teloitettiin hirttämällä elokuussa 1997. Hänen entinen vaimonsa, lakimiehensä ja muut saivat tiedon kuolemasta vasta, kun se pääsi sanomalehtiin. Samana päivänä hirtettiin kolme muuta japanilaista kuolemaantuomittua.
Mikkelin rautatieasema
Mikkelin asema on Savon radan varrella. Etelään päin mentäessä seuraava henkilöliikenteen käytössä oleva asema on Mäntyharju ja pohjoiseen päin Pieksämäki (vuoteen 2014 Haukivuori). Etäisyyksiä:
Mikkelin rautatieasemalta on henkilöjunayhteydet kumpaankin suuntaan kaukojunilla. Lisäksi asemalla on rahtiliikennettä. Se on eräs Suomen vilkkaimpia raakapuun lastauspaikkoja.
Nykyisen aseman viereen valmistui vuonna 2007 matkakeskus, minkä yhteydessä linja-autoliikenne siirtyi asemalle.
Asemalla tapahtuu illalla yksi junakohtaus, jolloin Helsingin juna käyttää raidetta 1 ja Kuopion suunnan juna raidetta 2. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta 1.
Historia
Uusrenessanssityyliä edustavan Mikkelin aseman piirustukset on hyväksytty 1888 ja se on rakennettu Savonradan yhteydessä. Asemarakennus on edelleen alkuperäinen ja sitä on laajennettu vuosina 1902 ja 1925. Ensimmäisessä laajennuksessa poikkipäätyinen avokuisti muutettiin sisätilaksi. Viimeksi sitä on peruskorjattu vuonna 1997. Aseman yhteydessä, Mannerheimintien toisella puolella on edelleen talvisodan aikana vara-asemaksi rakennettu kivinen puolipallon muotoinen sirpalesuoja eli kivikukko.
Mannerheimin salonkivaunu
Marsalkka C. G. E. Mannerheimin käytössä oli vuodesta 1939 lähtien oma esikuntajuna. Se sisälsi veturin, kaksi makuuvaunua, konduktöörinvaunun, ilmatorjuntavaunun ja autonkuljetusvaunun. Hän käytti vaunua vuoteen 1946 asti.
Mannerheimin salonkivaunu on rakennettu vuosina 1929–1930. Se sisältää salongin ja viisi makuuhyttiä. Vaunussa on myös keittiö ja WC.
Proserpina (1897)
Proserpina oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Annikki Linnasalmi
Toini Annikki Linnasalmi (4. syyskuuta 1911 Helsinki – 12. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen kasvipatologian tutkija. Hän tutki erityisesti sienten ja virusten aiheuttamia kasvitauteja sekä niiden torjuntaa.
Proserpina (1897)
Valmistus
Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin vuonna 1896. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 8. helmikuuta 1898.
Annikki Linnasalmi
Elämä
Annikki Linnasalmi syntyi vuonna 1911 Helsingissä lehtori Frans Oskar Linnasalmen ja Toini Augusta Bonsdorffin perheeseen. Hänen veljensä oli arkkitehti Erkki Linnasalmi. Annikki Linnasalmi valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1930. Filosofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1940 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1951. Linnasalmi valmistui tohtoriksi vuonna 1953.
Proserpina (1897)
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1931.
Annikki Linnasalmi
Elämä
Linnasalmi työskenteli koko 30-vuotisen tutkijanuransa ajan Maatalouden tutkimuskeskuksessa, viimeisimmäksi virkaa tekevänä professorina. Hän oli Helsingin yliopiston kasvibiologian ja kasvipatologian dosentti vuosina 1965–1978 ja professori vuosina 1966–1969. Linnasalmelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki vuonna 1960 ja professorin arvo vuonna 1973. Hänet nimitettiin Kasvinsuojeluseuran kunniajäseneksi vuonna 1981.
Torikeskus (Seinäjoki)
Torikeskus on Seinäjoen keskustassa sijaitseva kauppakeskus. Se perustettiin vuonna 1992 ja sitä uudistettiin vuosina 2007, 2009 ja 2011–2012. Torikeskuksen omisti aiemmin Citycon, joka myi sen loppuvuonna 2013 paikalliselle sijoittajalle. Kauppakeskuksen nimi on peräisin sen edustalla sijaitsevasta Kauppatorista.
Torikeskuksessa on noin 11 000 neliömetriä vuokrattavaa pinta-alaa, josta liiketilaa on noin 8 500 neliömetriä. Keskuksessa on erikoisliikkeitä, ravintoloita ja kahviloita sekä ylemmissä kerroksissa eri alojen yritysten ja virastojen toimistoja, joihin kulku tapahtuu usein rakennuksen ulkopuolen porraskäytävien kautta.
Vuonna 2012 Torikeskuksella oli noin 1,3 miljoonaa kävijää, ja sen myynti oli 17,8 miljoonaa euroa. Torikeskuksen yhteydessä on 328-paikkainen pysäköintihalli.
Torikeskuksen liikkeet
Torikeskuksessa toimii reilut 30 liikettä ja palvelua. Vuonna 2013 liikkeistä 53 % oli vaateliikkeitä (mm. H&M, KappAhl, Lindex), 20 % kahviloita ja ravintoloita (mm. Amarillo, Arnolds, Hesburger, Subway) ja 14,4 % sisustus- ja kodintarvikeliikkeitä (mm. Pentik). Tiloista 2,4 % oli kauneuden ja terveyden liikkeitä (mm. Body Shop) ja 2 % vapaa-ajan liikkeitä. Loput 8,3 % oli muita kaupallisia palveluita.
Toimistopinta-alaa Torikeskuksessa on 3 500 neliömetriä. Tiloissa toimivat muiden muassa Adven, Etelä-Pohjanmaan Sairaanhoitopiiri, Gapcon, If, Matka-Vekka ja Peab.
Bismarck (korttipeli)
Bismarck on korttipeli, joka esiintyy useissa suomalaisissa korttipelikirjoissa. Tunnetuin on kolmen hengen bismarck, joka on vistin sukuinen kolmen hengen tikkipeli. Peli on nimetty Saksan ensimmäisen valtakunnankanslerin, Otto von Bismarckin mukaan.
Säännöt
Koska perinteinen korttipakka ei mene tasan kolmelle pelaajalle, kullekin jaetaan 16 korttia normaalisti, ja sitten neljä viimeistä pöytään avoimena. Pelinviejä ottaa ne käteensä, ja sitten laittaa pois neljä korttia, niin että kaikilla on 16 korttia kädessään.
Nykyaikainen bismarck
Pelissä on neljä erilaista kierrosta: patavaltti, valttikierros, valtiton kierros, ja misääri eli laisto tai passaus. Kukin pelaaja joutuu pelaamaan kaikki neljä kierrosta, mutta kolmella ensimmäisellä jakovuorollaan hän saa itse päättää, minkä kierroksen pelaa. Jakoja on siis kaikkiaan kaksitoista. Etumies alkaa ensimmäisen tikin, minkä jälkeen edellisen tikin voittaja alkaa aina seuraavan tikin.
Yleensä pelataan niin, että etumies saa valita valtin valttikierroksella, mutta voidaan sopia, että ensimmäinen pöytään jaettu kortti määrää valtin. Voidaan myös sopia, että valttikierrokselle ei saa valita pataa valtiksi.
Pata-, valtti- ja valtittomalla kierroksella etumies haluaa vähintään 8 tikkiä, ja kaksi muuta pelaajaa 4 tikkiä. Jokaisesta tikistä tämän yli saa pluspisteen, ja miinuspisteen jokaisesta alle jäävästä tikistä. Passauskierroksella etumies saa ottaa 4 tikkiä ja muut pelaajat 6 tikkiä. Tässä ylimenevistä tikeistä saa miinuspisteitä ja alimenevistä pluspisteitä.
Perinteinen bismarck
1900-luvun alkupuolella pelattu versio. Perinteisessä bismarckissa on vain kolme kierrosta: valttikierros, valtiton kierros ja passaus, jotka pelataan tässä järjestyksessä. Jakoja on siis kaikkiaan yhdeksän. Pistelasku on sama kuin nykyaikaisessa versiossa.
Muita versioita
Neljän hengen bismarckissa on piirteitä skruuvista, kahden hengen bismarck taas kuin japanilainen visti.
Igualan opiskelijasieppaus
thumb|Mielenosoittajia opiskelijoiden kotikaupunki [[Ayotzinapassa.]] Igualan opiskelijasieppaus tapahtui Igualan kaupungissa Meksikossa 26. syyskuuta 2014, kun mieltään osoittaneet 43 opettajaopiskelijaa siepattiin heitä kuljettaneesta linja-autosta. Opiskelijat katosivat ja vain kaksi on sittemmin tunnistettu virallisesti kuolleiksi löydettyjen jäänteiden perusteella. Meksikon valtion virallisen selvityksen mukaan paikallinen poliisi oli luovuttanut opiskelijat rikollisjärjestölle, joka surmasi opiskelijat ja hävitti heidän jäänteensä. Virallista selvitystä on kuitenkin kritisoitu. Tapauksen tutkinnan yhteydessä pidätettiin useita henkilöitä, joiden joukossa oli jengiläisiä, poliiseja ja Igualan pormestari José Luis Abarca sekä hänen vaimonsa. Monet pidätetyistä on kuitenkin sittemmin vapautettu esimerkiksi väitettyjen kidutusten takia.
Tapahtumat
26. syyskuuta 2014 mielenosoittajat olivat palaamassa linja-autoineen takaisin kohti Ayotzinapaa. Matkalla syttyi kuitenkin välikohtaus poliisin kanssa, jonka aikana poliisi avasi tulen kohti linja-autoja. Poliisin mukaan näin toimittiin, koska opiskelijat olivat siepanneet linja-autot. Kaksi opiskelijaa kuoli luoteihin ja kolmannen pahoinpidelty ruumis löydettiin paikan päältä seuraavana päivänä. Poliisit tulittivat erehdyksessä myös toista, erästä jalkapallojoukuetta kuljettanutta linja-autoa, jonka tulituksessa kuoli yksi pelaajista, linja-auton kuljettaja ja lähellä olleessa taksissa ollut nainen. Välikohtauksen jälkeen 43 opiskelijaa katosivat.
Tutkimukset
thumbnail|right|Mielenosoitus Méxicossa 26. syyskuuta 2015, sieppauksen ensimmäisenä vuosipäivänä. Meksikon valtion tammikuussa 2015 julkaiseman selvityksen mukaan kadonneet 43 vietiin ensin läheisen Coculan kaupungin poliisiasemalle, josta poliisi luovutti heidät Guerreros Unidos-nimiselle rikollisjärjestölle. Järjestö surmasi opiskelijat, poltti näiden ruumiit Coculan kaatopaikalla ja hävitti jäänteet paikalliseen jokeen. Tuolloinen oikeusministeri Jesús Murillo Karam kuvaili selvitystä ”historialliseksi totuudeksi”. Valtion selitystä kritisoitiin kuitenkin pian sen julkaisemisen jälkeen. Inter-American Commission on Human Rights-järjestön asiantuntijat kuvailivat syyskuussa 2015 valtion selvitystä hyvin puutteeliseksi.
Joidenkin vaihtoehtoina esitettyjen teorioiden mukaan opiskelijat surmattiin heidän vasemmistolaisen liikehdintänsä takia. Tapauksesta on syytetty esimerkiksi Igualan tuolloista pormestaria José Luis Abarcaa. Hänen vaimonsa María de los Angeles Pineda oli pitämässä mielenosoituspäivänä puhetta kaupunginaukiolla ja väitetysti poliisi oli lähetetty pysäyttämään mielenosoittajat, ennen kuin nämä häiritsisivät puhetta. Pormestari ja hänen vaimonsa olivat paenneet katoamistapauksen jälkeen. Sittemmin heidät pidätettiin Méxicossa yhteyksistä järjestäytyneeseen rikollisuuteen, jossa he odottavat oikeudenkäntiään. Pari itse on syyttänyt valtiota sanoen heitä painostetun väärien todistusten antamiseen. YK:n ihmisoikeusasioiden korkea edustaja totesi, heidän joutuneen kidutetuksi ja muiden ihmisoikeusloukkausten kohteeksi. Tapauksen taholta on pidätetty yhteensä 142. Heidän joukossaan on poliiseja ja Guerreros Unidosin jäseniä. Suuri osa on sittemmin kuitenkin vapautettu. Guerreros Unidosin johtaja Gildardo López Astudillo vapautettiin, kun tuomari totesi tätä kidutetun todisteiden saamiseksi.
Oikeusministeri Jesús Murillo Karamin mukaan tutkimuksissa kaatopaikalta oli löydetty yhden opiskelijan jäänteitä, sekä jäänteitä, jotka kuuluivat todennäköisesti toiselle opiskelijalle. Inter-American Commission of Human Rights-järjestön mukaan tapauksen todistusketju oli kuitenkin rikottu ja oli mahdotonta sanoa, olivatko jäänteet oikeasti peräisin Coculan kaatopaikalta. Helmikuussa 2016 argentiinalainen oikeuslääketieteellinen ryhmä ilmoitti puolestaan, ettei se tutkimuksissaan kaatopaikalla löytänyt mitään merkkejä ruumiiden hävittämisestä paikan päällä. Heinäkuussa 2020 ilmoitettiin edelleen, että toisen opiskelijan jäänteitä oli löydetty purosta kaatopaikan viereltä. Virallisesti kuolleeksi tunnistettuja on siis kaksi.
Seppo Eskelinen
Seppo Antero Eskelinen (s. 4. heinäkuuta 1960 Kontiolahti ) on suomalainen poliitikko. Hän asuu Joensuussa. Eskelinen valittiin SDP:n kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2019. Eskelinen on Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen (1993–) ja puheenjohtaja (2017–) ja Pohjois-Karjalan maakuntavaltuuston puheenjohtaja (2004–). Eskelinen on toiminut SDP:n Pohjois-Karjalan ja sittemmin Savo-Karjalan toiminnanjohtajana (2010–).
Eskelinen on koulutukseltaan sähköasentaja ja työskennellyt tässä ammatissa viimeksi Empowerin tiimipäällikkönä. Hän harrastaa jalkapalloa ja on toiminut Jippo ry:n varapuheenjohtajana.
Grise Fiordin lentoasema
Grise Fiordin lentoasema  on lentoasema Kanadan Nunavutin territoriossa Grise Fiordin kylässä. Kenttää ylläpitää Nunavutin territorion hallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 251.
Pelimannet
Pelimannet on vuonna 1993 perustettu suomalainen duo. Yhtyeen muodostavat Kyösti Roth ja Erno Enroth. Pelimannet voitti Syksyn sävel -kilpailun vuonna 1993 ja vuonna 1995 yhdessä Benjan kanssa. Duo hajosi vuonna 1999, mutta on palannut keikkalavoille viime vuosina.
Pelimannet-nimitys on humoristinen yhdistelmä sanoista pelimanni ja romaneja tarkoittavasta kansanomaisesta nimityksestä manne. Duon molemmat jäsenet ovatkin romaneja.
Kalevan kisat 1952
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1952 Seinäjoella 23.–24. elokuuta. Kilpailupaikka oli Seinäjoen keskuskenttä. Kilpailut järjestettiin kolme viikkoa Helsingin kesäolympialaisten jälkeen. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. Naiset kilpailivat omissa yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailuissaan Heinolassa 24. elokuuta.
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1952
Kilpailut järjestettiin Heinolassa 24. elokuuta.
Furfuraali
Furfuraali (latinaksi furfur = lese) on orgaaninen yhdiste (heterosyklinen aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä - keltaista nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Furfuraalin väri muuttuu punaiseksi – ruskeaksi ilman ja valon vaikutuksesta. Sen kemiallinen kaava on C5H4O2 ja rakennekaava C4H3OCHO. Furfuraalista käytetään myös nimityksiä 2-furaanikarboksialdehydi, 2-furaldehydi ja 2-furyylimetanaali.
Furfuraalin moolimassa on 96,1 g/mol, sulamispiste –36,5 °C, kiehumispiste 162 °C, suhteellinen tiheys 1,16 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa on 8,3 g/100 ml, leimahduspiste 60 °C c.c., itsesyttymislämpötila 315 °C ja CAS-numero 98-01-1.
Furfuraalia on käytetty merkkiaineena verottomalle kevyelle polttoöljylle 31. elokuuta 2003 saakka. Furfuraali on kemianteollisuuden tärkeä raaka-aine ja sitä käytetään eräiden muovien, selluloosa-asetaatin ja vernissan valmistuksessa. Furfuraalia muodostuu pentooseista tai pentoosipitoisista aineista, kuten oljesta, leseistä tai lehtipuusta (koivu, pyökki) laimean rikkihapon avulla.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Ihmisillä furfuraalin hengitystiealtistuksen päämetaboliitti on furoyyliglysiini.
Vähäjärvi (Myrskylä)
Vähäjärvi on matala, metsämaan ympäröimä järvi Myrskylän länsiosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 7,275 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 70 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Vähäjärven pituus etelästä pohjoiseen on 400 metriä. Saaria ei ole. Eteläosastaan järvi kapenee lahdeksi, jonka länsiranta on suhteellisen jyrkkä ja maasto kohoaa yli 30 metriä järven pintaa korkeammalle. Vähäjärven rannoilla on pientaloja. Noin 350 metriä Vähäjärveltä koilliseen sijaitsee Isojärvi. Järvien laskuojat yhtyvät Vähäjärven itäpuolella, mistä virta vie etelään Myrskylänjokeen, joka virtaa järven itäpuolitse.
Vähäjärven vesitilavuus on 172 000 kuutiometriä eli 172 miljoonaa litraa.
Kypros lasten Eurovision laulukilpailussa
Kypros on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun yhdeksän kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2003. Kyproksen paras sijoitus on kahdeksas, jonka se on saavuttanut vuosina 2004 ja 2006.
Kypros järjesti vuoden 2008 kilpailun.
Aeneas ja Dido
Aeneas ja Dido (, ”Hylätty Dido”) on vuonna 1910 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Vergiliuksen Aeneikseen perustuvan lyhyen elokuvan on ohjannut Luigi Maggi.
Juoni
Myrsky ajaa paenneet troijalaiset Afrikan rannikolle, jossa he jäävät Karthagon kuningattaren Didon amatsonien vangeiksi. Dido rakastuu troijalaisten johtajaan Aeneakseen ja hylkää Numidian kuninkaan Iarbaksen kosintayrityksen. Ankhises ilmestyy unessa Aeneakselle ja kehottaa häntä jatkamaan matkaa. Kun Iarbas hyökkää Karthagoon, Aeneas lähtee salaa purjehtimaan kohti Roomaa. Karthagossa syttyy kapina ja hylätty Dido heittäytyy palatsinsa liekkeihin.
Tuotanto ja vastaanotto
Ambrosio Filmin tuottama Aeneas ja Dido on yksi 1910-luvun vaihteessa tehdyistä antiikin mytologiaan perustuvista elokuvista. Sen varsinainen tekstilähde on Pietro Metastasion oopperalibretto Didone abbandonata, josta on useita sovituksia. Arrigo Frustan käsikirjoittama ja Luigi Maggin ohjaama Aeneas ja Dido oli elokuvahistorian ensimmäinen Aeneis-filmatisointi.
Kolmiulotteisen vaikutelman antavaa teatterilavastusta käytettiin myös Maggin elokuvissa Lo schiavo di Cartagine (1910), La vergine di Babilonia (1910), Salambò (1911) ja Delenda Carthago! (1914). Se sisältää itämaisia aineksia, jotka viittaavat muinaiseen Persiaan ja Assyriaan. Dido ja Aeneas on puettu kreikkalais-roomalaisiin asuihin, kun taas Didon amatsonit käyttävät leopardinnahkoja ja kartiomaisia kypäriä. Afrikkalaisten palvelijoiden kasvot on meikattu mustiksi.
Aeneas nähtiin seuraavan kerran valkokankaalla Steve Reevesin esittämänä elokuvissa Troijan urhot (1961) ja La leggenda di Enea (1962), joista kumpikaan ei varsinaisesti perustu Vergiliuksen alkutekstiin. Alkuperäisteokselle uskollisin filmatisointi on Franco Rossin tv-sarja Eneide (1971), joka sisältää myös Didon henkilöhahmon.
Restaurointi
Elokuvasta on säilynyt ruotsinkielisillä väliteksteillä varustettu sävytetty nitraattikopio, joka on restauroitu Bolognan elokuva-arkistossa vuonna 2010. Alkuperäisestä 275 tai 319 metrin pituudesta on jäljellä 246 metriä. Restaurointi on nähtävissä Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Moskovan suuriruhtinas
Moskovan suuriruhtinas oli Moskovan suuriruhtinaskunnan hallitsija. Suuriruhtinaat tekivät 1400-luvulla Venäjästä yhtenäisen.
Arguskala
Arguskala (Scatophagus argus) on arguskalojen heimoon kuuluva laji. Se on täplikäs parvikala eteläisessä Aasiassa. Arguskala elää mangrovesuistojen makeassa ja murtovedessä. Ne syövät kasveja ja detritusta, joka on kuolleiden kasvien hajotessa syntynyttä eloperäistä ainetta.
Improbatur
Improbatur voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Keisarikunta (elokuva)
Keisarikunta on suomalainen Pekka Mandartin ohjaama romanttinen elokuva vuodelta 2004. Elokuvan kuvauksesta on vastannut Kari Sohlberg, leikkauksesta Jari Innanen ja musiikista Marzi Nyman. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Kotkaan. Elokuva kuvaa romanttiseen sävyyn ihmissuhteita ja tapahtumia.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kesäiseen Kotkan satamakaupunkiin, jossa Rempo (Mikko Leppilampi) työskentelee ystäviensä tavoin satamatyöläisenä. Tapahtumat johtavat kaverukset Rempon ja Ollin (Mikko Nousiainen) jälleen yhteen Rempon menetettyä työpaikkansa. Olli ehdottaa Rempolle, että he yhdessä ostaisivat paikallisen Fennia-ravintolan ja perustaisivat jazz-soittoravintolan. Kaverukset pyytävät ystävänsä mukaan soittamaan ravintolassa, josta tulee varsin suosittu kokoontumispaikka alkuvaikeuksien jälkeen. Vieraana Fennia-ravintolassa nähdään myös tangon kuningas Olavi Virta. Rempo menettää Aila-kihlattunsa (Maria Ylipää) laittamalla omin päin yhteiset rahat ravintolaan, mutta elokuvan romanttisten tapahtumien myötä ja erityisesti Rempon alivuokralaisen Kinkun (Tuomas Uusitalo) avustuksella kihlapari löytää jälleen toisensa.
Palkinnot
Elokuva palkittiin parhaasta puvustuksesta Jussi-palkinnolla vuonna 2005.
Vesa Hietalahti
Hietalahti kilpaili ensimmäisissä arvokisoissaan Albertvillen olympialaisissa 1992. Siellä hän sijoittui normaalimatkalla (20 kilometriä) kuudenneksi ja sprintissä (10 kilometriä) 17:nneksi sekä kuului viidenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli jälleen viidenneksi sijoittuneen viestijoukkueen jäsen, mutta Naganon kisat 1998 päättyivät polvivammaan. Salt Lake Cityssä 2002 Hietalahti sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksitoista, sprintissä 25:nneksi, takaa-ajossa 22:nneksi ja viestijoukkueen mukana kahdenneksitoista.
Hietalahti osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1993–2005. Hän voitti hieman yllättäen hopeaa normaalimatkalta Khanty-Mansiyskistä 2003, joka jäi hänen ainoaksi arvokisamitalikseen ja uran parhaaksi saavutukseksi. Samoissa kisoissa hän oli yhteislähtökilpailussa viidestoista. Hietalahti sijoittui 20 parhaan joukkoon lisäksi Ruhpoldingissa 1996 oltuaan sprintissä kahdeksastoista, Oslossa 1999 oltuaan normaalimatkalla 20., samassa kaupungissa 2000 oltuaan normaalimatkalla kolmastoista ja takaa-ajossa yhdeksästoista sekä Hochfilzenissä 2005, jossa oli normaalimatkalla seitsemäs
MM-kilpailujen viesteissä hän oli Suomen joukkueen mukana parhaimmillaan viides Pokljukassa 2001, kuudes Ruhpoldingissa 1996 ja Kontiolahdella 1999 sekä seitsemäs Brezno-Osrbliessä 1997.
Maailmancupissa hän voitti kolme osakilpailua: kaudella 1994–1995 Lillehammerin normaalimatkalla, kaudella 1995–1996 Östersundin normaalimatkalla ja kaudella 2001–2002 Brezno-Osrblien yhteislähtökilpailussa. Hän sijoittui yhteensä yhdeksän kertaa kolmen parhaan joukkoon ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdeksäs kaudella 2001–2002.
Kauhajoen Karhua edustanut Hietalahti lopetti uransa kauden 2004–2005 jälkeen.
Uransa jälkeen Hietalahti on toiminut muutamaan otteeseen Suomen ampumahiihtomaajoukkueen apuvalmentajana. Nykyään Hietalahti toimii maanviljelijänä sukutilallaan Kauhajoen Nummijärvellä viljellen luomurehua.
Musiikkivuosi 1978
Musiikkivuosi 1978 käsittelee vuoden 1978 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Musiikkivuosi 1966
Musiikkivuosi 1966 käsittelee vuoden 1966 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Musiikkivuosi 1979
Musiikkivuosi 1979 käsittelee vuoden 1979 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Suomalainen konserttimusiikki
Suomalaisilla sinfoniaorkestereilla oli yhteensä 1 255 esiintymistä ja niissä oli 601 361 kuulijaa. Pianisti Olli Mustonen esitti 12-vuotiaana oman pianokonserttonsa. Asiaan vaikutti sekin, että lapsen käsi on liian pieni Mustosen lempisäveltäjien Beethovenin ja Ravelin pianokonserttojen soittamiseen. Säveltäjä Kalevi Ahon ooppera Avain kantaesitettiin syyskuussa. Aulis Sallisen oopperoista Punainen viiva tuli ohjelmistoon Göteborgissa ja Ratsumies Kielissä.
Kama (Fukuoka)
Kama on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa. Kaupungissa on 41 999 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 135,18 neliökilometriä.
Kaupungin eteläosat kohoavat vuorille, pohjoisosissa on tasankoalueita. Ongajoki saa alkunsa Kaman alueelta ja virtaa kaupungin läpi pohjoiseen. Kaupungin pinta-alasta yli 70 prosenttia on metsä- tai maatalousaluetta. Kama muodostettiin vuonna 2006, kun Yamadan kaupunki ja kolme maaseutukaupunkia, Inatsuki, Kaho ja Usui, liitettiin yhteen.
Sehr Schnell
Sehr Schnell on helsinkiläinen vuosina 1975–1980 toiminut ja paluun 2016 tehnyt punk-yhtye. Alkuvuodesta 1978 ensimmäisen kerran studiossa käynyt yhtye ei urallaan 1970-luvulla levyttänyt kuin yksitoista kappaletta, mutta Pohjalla-kokoelman (1978) ja esiintymistensä vuoksi sitä pidetään yhtenä tärkeimmistä 1970-luvun suomalaisista punk-yhtyeistä.
Yhtye aloittaa
Sehr Schnell syntyi, kun Kari "Stressi" Haapala ja Kyösti "Adi" Remes keksivät koulussa paperille kappaleiden nimiä. Ajatus bändistä syntyi, ja ensimmäinen esiintyminen oli Töölön yhteislyseon puurojuhlassa. Opettajat katkaisivat kuitenkin yhtyeeltä sähköt. Alkuperäiskokoonpanossa Haapala lauloi ja Adi soitti kitaraa, basistina oli Timo "Bass Fallos" Westerlund sekä rummuissa Stressin veli Mikko "Max Hartmann" Haapala. Yhtyeessä soittivat sen alkuvaiheessa myös John Woodward ja Tero Kekki. John oli Adin mukaan musiikillisesti muita lahjakkaampi ja teki myös omia biisejä.
Yhtye pääsee levyttämään
Vuonna 1978 Sehr Schnell pääsi levyttämään Love Recordsille. Alkuvuonna 1978 Lahden Microvoxin studioilla äänitettyjä kappaleita ei kuitenkaan koskaan julkaistu, vaan ensimmäinen single "Orja" / "Muukalainen" äänitettiin Loven studiolla Helsingissä. Sitä seurasi levytykset Pohjalla-kokoelmalla, Hilselp:llä sekä kaksi uutta singleä. Pohjalla-kokoelmalla Stressi ja Adi vierailevat 1978-yhtyeen kappaleella "Elektroninen xtaasi".
Pohjalla-kokoelman miksauksen aikoihin yhtyeeseen liittyi Juha "Räpylä" Kontturi, joka oli soittanut Trashissä. Trash oli ensimmäisiä suomalaisia punk-yhtyeitä, mutta se ei kuitenkaan levyttänyt. Singlen "Vaihda vapaalle" / "1979" jälkeen Hartmann ja Fallos jättivät yhtyeen. Kaksikko perusti uuden yhtyeen nimellä Mik Monto, joka julkaisi yhden singlen, "Häiriöitä" / "Koulussa", joista "Häiriöitä" oli jo Sehr Schnellin keikoillaan soittama kappale. Sehr Schnellin uusi basisti Lepperi ja rumpali Mauno tulivat Räpylän Trash-yhtyeestä. Tällä kokoonpanolla levytettiin single "Neuroottiset pohkeet" / "Selittäjä". Singlen jälkeen Lepperi jätti yhtyeen. Uutena jäsenenä kokoonpanoon tuli niin ikään Trashissa soittanut kitaristi Rubberduck Jones, jonka myötä Räpylä siirtyi basistiksi.