cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietari (apostoli)
Simon Pietari, Kallio
Pietarin saama nimi "kallio" viitannee Pietarin lujuuteen ja vakauteen. Kuvaannollisesti tällä tarkoitettaneen sitä, että Pietarin on oltava muiden, uskossaan heikompien, tukena ja voimana. Sanaa "kallio" käytetään laajasti myös Vanhassa testamentissa, jossa sillä kuvataan turvaa ja pelastusta.
Vaikka Uusi testamentti viittaa useissa kohdissa selvästi Pietarin saaneen uuden nimen, ei tapahtuman ajankohta ole täysin selvillä. Lisänimen antamisesta puhutaan muun muassa Matteuksen evankeliumin luvussa 16, jossa Jeesus opetuslapsineen vaeltaa Kesareaan saakka, missä Jeesuksen kerrotaan antaneen opetuslapselleen nimen "Pietari". Jeesuksen ja Pietarin välinen keskustelu Kesareassa mainitaan myös Markuksen evankeliumissa, mutta silloin Pietari-nimeä ei mainita. Johanneksen evankeliumissa taas sanotaan Pietarin saaneen nimensä "Keefas" jo Jeesuksen kohdatessa hänet ensimmäisen kerran.
Jeesuksen kuolema – Pietari kieltää Jeesuksen kolmasti
thumb|left|200px|[[Juudas Iskariotin suudelma, 1300-luku. Juudas pettää Jeesuksen suutelemalla häntä. Kuvassa näkyy myös Pietari, joka puolustaa Jeesusta aseellisesti.]] Evankeliumien mukaan Jeesus ärsytti toiminnallaan aikansa juutalaisia ylipappeja ja lainoppineita, minkä vuoksi hänet haluttiin vaientaa. Johanneksen evankeliumissa kerrotaan, että roomalaiset sotilaat pidättivät Jeesuksen Getsemanessa Sanhedrinin ja ylipappi Kaifaan käskystä. Muiden evankeliumien mukaan tekijänä oli "miekoin ja seipäin aseistautunut miesjoukko". Joukon olivat lähettäneet "ylin papisto sekä vanhimmat ja lainopettajat".
Pidätys tapahtui yöllä, koska Jeesus oli suosittu ja viranomaiset halusivat välttää levottomuudet. Synoptisten evankeliumien mukaan Jeesuksen petti Juudas Iskariot, yksi opetuslapsista, osoittaen Jeesuksen miesjoukolle suutelemalla tätä. Jotkut opetuslapset yrittivät tehdä vastarintaa sotilaille, mutta Jeesus kielsi heitä. Jeesuksen pidätyksen jälkeen opetuslapset pakenivat ja hajaantuivat.
Getsemanen puutarhassa Pietari puolusti Johanneksen evankeliumin mukaan Jeesusta tätä pidättämään tulleilta miehiltä. Pietarin myös kerrotaan lyöneen sotilaalta korvan irti. Jeesus kuitenkin kielsi Pietaria tekemästä aseellista vastarintaa, minkä jälkeen Jeesus vangittiin ja kuljetettiin pois. Matteuksen, Markuksen ja Luukaan evankeliumeissa mainitaan vain, että tekijänä oli joku Jeesuksen opetuslapsista ja uhrina eräs ylipapin palvelijoista. Tämän jälkeen Uusi testamentti kertoo, että: "Silloin kaikki opetuslapset jättivät hänet ja pakenivat."
Uuden testamentin mukaan Pietari alkoi kuitenkin myöhemmin hävetä toimintaansa, minkä vuoksi hän meni opetuslapsi Johanneksen avustamana ylimmän papin kartanoon, minne Jeesus oli viety vangitsemisensa jälkeen. Evankelista Luukas kertoo tapauksesta omassa evankeliumissaan:
Apostoli Pietari
thumb|right|200px|[[Francesco del Cossa, Griffoni-alttari, 1473.]] Alkukirkon varhaisimpina vuosina Pietari oli kirkon itseoikeutettu johtaja. Pietarin ensimmäinen aloite koski Apostolien tekojen mukaan seuraajan valitsemista Juudas Iskariotille, joka oli tehnyt itsemurhan kavallettuaan Jeesuksen.
Apostolien tekojen mukaan Pietari ja muut apostolit saivat kasteen Jeesuksen kuoleman jälkeisenä helluntaina, jolloin Raamatun mukaan Pyhä Henki vuodatettiin. Apostolien teoissa kuvataan, kuinka apostolit saivat Pyhän Hengen vuodatuksen kautta kielilläpuhumisen lahjan. Samalla apostolit alkoivat saarnata kristinuskoa paikalle kokoontuneille juutalaisille. Apostolien teoissa myös kerrotaan, että juuri Pietari alkoi puhua ihmisille ja julistaa heille Jeesuksen tekoja.
Pietarin toiminta Jerusalemissa
Apostolien teoissa kerrotaan Pietarin toimineen ensimmäiset vuodet Jeesuksen kuoleman jälkeen Jerusalemin alkuseurakunnan johdossa. Evankelista Luukas, joka ei itse ollut mukana alkuseurakunnan toiminnassa sen alussa, kertoo kirjoituksissaan, että: "kannettiinpa sairaita kaduillekin ja pantiin vuoteille ja paareille, että Pietarin kulkiessa edes hänen varjonsa sattuisi johonkuhun heistä."
Vuoden 40 tienoilla Jerusalemiin saapui Jeesuksen veli Jaakob. Hän kohosi sukulaisuutensa ansiosta nopeasti seurakunnan johtajaksi Pietarin jälkeen. Jaakob hallitsi Jerusalemin seurakuntaa juutalaisen järjestelmän mukaisella vanhinten neuvostolla.
Pietari kristinuskon levittäjänä
Apostolien tekojen mukaan Pietari lähti Jerusalemista Herodes Agrippan vainojen jälkeen. Raamattu kertoo Pietarin Jerusalemin jälkeisistä vuosista niukasti, ja aihetta käsittelevä kristillinen perimätieto on paikoin ristiriitaista.
Kirkkohistorioitsija Eusebiuksen kirjoitusten mukaan Pietari oli Antiokian kaupungin ensimmäinen piispa. Samoin Origenes ja Paavali kertovat molemmat Pietarin oleskelleen Antiokiassa. Antiokiassa Pietarin kerrotaan tavanneen Paavalin, jonka kanssa hän kiisteli juutalais- ja pakanakristillisyydestä.
Antiokian jälkeisistä vuosista tiedetään vain vähän, mutta Pietarin on arveltu tehneen lähetystyötä monissa eri kaupungeissa. Perimätiedon mukaan Pietari saapui lopulta Rooman valtakunnan pääkaupunkiin, Roomaan, jossa hänen kerrotaan yhä julistaneen kristinuskoa ja kärsineen lopulta marttyyrikuoleman.
Pietarin viimeiset vuodet ja kuolema
thumb|left|[[Caravaggio, Pietarin ristiinnaulitseminen, noin 1600–1601.]]
Pietarin aika Roomassa
Voidaan pitää varmana, että Paavali asui viimeiset vuotensa Roomassa, mutta yhtä varmaa ei ole, että myös Pietari oleskeli siellä. Asiasta on ajoittain tullut jopa kirkkokuntien välinen kiistakysymys. Uskonpuhdistaja Martti Luther ilmaisi vuotta ennen kuolemaansa laatimassaan tekstissä epäilevänsä asiaa:
Paavin aseman vuoksi katolinen kirkko väittää ja pitää tärkeänä, että Pietari kärsi ja kuoli Roomassa. Toisen näkemyksen mukaan ei ole todisteita siitä, että Pietari olisi koskaan edes käynyt Roomassa. Asiasta ei kerrota Raamatussa, eikä Uusi testamentti muutenkaan kerro hänen elämänsä loppuvaiheista. Kriittisten näkemysten mukaan Pietaria ei voida pitää ensimmäisenä paavina eikä paaviutta instituutiona voi perustella väitetyillä yhteyksillä apostoliin. Nykyisin kuitenkin useimmat tutkijat pitävät todennäköisenä, että Pietari todella asui viimeiset vuotensa Roomassa.
Pietarin ristinkuolema
Pietari tiettävästi teloitettiin kristittyjen vainojen aikana niin sanotussa Neron sirkuksessa, joka sijaitsi nykyisen Vatikaanin alueella Rooman Vaticanus-kukkulan luona. Perimätiedon mukaan Pietari naulittiin ristille pää alaspäin, koska hän ei mielestään ollut tarpeeksi arvokas kuollakseen samalla tavalla kuin herransa Jeesus. Ristiä, jonka poikkipuu on alhaalla, kutsutaan Pietarinristiksi.
Pietarin ristinkuolema ei ole täysin varma, mutta varhaiskristillisistä ajoista säilyneen perimätiedon perusteella sitä voidaan pitää varsin todennäköisenä. Sen mukaan Pietari ja Paavali kärsivät marttyyrikuoleman samana vuonna. Tarkasta vuodesta ei ole varmuutta. Apostolien tekojen kertomus päättyy joko vuoteen 61 tai vuoteen 62. Useimmiten Paavalin kuolinvuosi ajoitetaan keisari Neron vainoihin tai sen kynnykselle vuoteen 63 tai vuoteen 64.
Pietarin hautapaikka ja luut
Pietari tiettävästi haudattiin teloituspaikkansa lähelle. Neron sirkus oli tuolloin Rooman kaupunkialueen ulkopuolella, joten sen vierelle voitiin haudata ihmisiä. Jo antiikin aikana pyhiinvaeltajat alkoivat vierailla paikalla, ja tuntematon henkilö kirjoitti erääseen seinään sanat ”Pietari [on] tässä”. Paikalle rakennettiin 300-luvulla Konstantinuksen basilikana tunnettu suuri kirkko, joka sijoitettiin siten, että sen alttari oli Pietarin oletetun haudan kohdalla. Kun Pietarinkirkkoa alettiin rakentaa Konstantinuksen basilikan tilalle 1500-luvulla, yksityiskohtaisemmat tiedot haudasta olivat jo unohtuneet. Haudan oletettiin sijaitsevan kirkon alla, mutta sitä ei voitu todistaa.
Vuonna 1939 paavien hautapaikkana käytetyn Pietarinkirkon kryptan eli ”Vatikaanin luolien” (Grotte Vaticane) kunnostustöiden yhteydessä löydettiin syvemmällä maan alla sijaitseva antiikin aikainen hautausmaa, Vatikaanin nekropoli. Paavi Pius XII:n aikana siellä suoritettiin kaivauksia. Lopulta suoraan alttarin alapuolelta löydettiin joukko hautoja ja punainen seinä, johon oli raaputettu kreikaksi sanat ”Pietari on täällä”. Seinässä olleesta syvennyksestä löytyi miehen luita. Vuonna 1968 paavi Paavali VI julisti niiden olevan ”mitä suurimmalla todennäköisyydellä” apostoliruhtinaan maalliset jäännökset. Kaikki eivät ole samaa mieltä Vatikaanin kanssa, sillä kriittisimpien tutkijoiden mukaan ”oli kyllä odotettavissa, että hautausmaalta löytyy luita”.
Raamatun viitteet
thumb|[[Anfangi ”P” latinankielisessä Raamatussa, 1407. Pietarin ensimmäisen kirjeen alkua. Joidenkin tulkintojen mukaan juuri kyseinen kirja sisältää vihjeitä apostoli Pietarin oleskelusta Roomassa.]] Maallisten todisteiden lisäksi Raamattu antaa joidenkin tutkijoiden mukaan epäsuoria viitteitä Pietarin oleskelusta Roomassa, vaikkei kuitenkaan kerro suoraan apostoliruhtinaan elämän loppuvaiheista. Esimerkiksi Pietarin ensimmäisen kirjeen alussa sanotaan: "Tervehdyksen lähettää teille Babylonissa oleva seurakunta, valittu niin kuin tekin, ja minun poikani Markus." Mikäli oletetaan Pietarin kirjoittaneen kirjeen itse – vaikkakin useat tutkijat kyseenalaistavat tämän – sekä Babylonin olevan Rooman salanimi, on todennäköistä, että Pietari on ollut aikanaan Roomassa. Raamatussa Babylon-nimellä tarkoitettiin harvoin itse Babylonin kaupunkia, vaan sillä tarkoitettiin rappioituneita maailmankaupunkeja. Tällöin voisi olettaa, että kyseessä olisi juuri Rooma. Tätä väitettä tukee myös Markuksen nimen mainitseminen, sillä kirkkohistorioitsijat mainitsevat tämän olleen Roomassa Pietarin tulkkina.
Kolmas mahdollinen vihje Raamatussa löytyy Johanneksen evankeliumista, jossa Jeesus sanoo Pietarille: ”Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: kun olit nuori, sinä vyötit itsesi ja kuljit, minne tahdoit; mutta kun vanhenet, niin sinä ojennat kätesi, ja sinut vyöttää toinen ja vie sinut, minne et tahdo.” Tätä voidaan pitää ennustuksena Pietarin tulevasta marttyyrikuolemasta.
Pietari ensimmäisenä paavina
Pietaria pidetään varsinkin katolisessa kirkossa myös ensimmäisenä Rooman piispana eli paavina sekä häntä että muita paaveja Jeesuksen "edustajana" tai sijaisina maan päällä. Tämä johtuu siitä, että Matteuksen evankeliumin mukaan Jeesus antoi hänelle "Taivaan valtakunnan avaimet":
Pietari Rooman piispana
thumb|left|300px|[[Pietro Perugino, Taivasten valtakunnan avainten luovutus apostoli Pietarille, 1480–1482.]] Puolueettoman tutkimuksen puuttuessa ei voida varmuudella osoittaa, että hautamuistomerkki ja luulöydöt kuuluisivat nimenomaan Uudessa Testamentissa mainitulle Pietarille. Näin ollen ei ole varmoja todisteita siitä, että Pietari olisi kuollut marttyyrikuoleman tai edes käynyt Roomassa. Kysyttäessä sitä, oliko Pietari Rooman piispa ja täten ensimmäinen paavi, sekä moderni katolinen että protestanttinen tutkimus vastaavat kieltävästi Todennäköisesti Rooman seurakunta syntyi jo ennen vuotta 50 eli ennen Paavalin saapumista kaupunkiin. Tällöin seurakunnista puuttuivat piispanvirat, sillä seurakuntajärjestys kehittyi vähitellen kohti yhtenäisempiä muotoja. Piispanvirka seurakunnan johtoasemana kehittyi alkujaan Vähässä-Aasiassa, josta se hiljalleen levittyi muualle ja saapui Roomaan noin vuonna 160. Tämän perusteella ei voida puhua Pietarista ensimmäisenä paavina eikä edes Rooman seurakunnan johtajana.
Apostoli Pietarin liittäminen paaviuteen
Mikäli Pietaria ei voida pitää ensimmäisenä paavina, voidaankin ihmetellä, miten paavius sitten kehittyi ja liitettiin apostolien johtajana pidettyyn Pietariin. Luetteloa Rooman piispoista alettiin laatia vasta piispanviran vakiinnuttua seurakunnan johtajaksi. Myös muissa kristinuskolle tärkeissä kaupungeissa kuten Jerusalemissa, Antiokiassa ja Aleksandriassa laadittiin samantyylisiä apostolista alkavia luetteloita, jotka pyrittiin johtamaan seurakunnan silloiseen piispaan. Vanhin säilynyt lista Rooman piispoista on vuodelta 185, ja siinä tunnettiin vain muutama silloisen piispan edeltäjistä. Listaa kuitenkin jatkettiin Pietariin saakka, koska aseman periytyminen apostoliruhtinaasta oli seurakunnalle oikean opin tae. Todennäköisesti listassa Pietarin ja piispan viran kaupunkiin tuoneen Anicetuksen välissä olevat nimet eivät ole keksittyjä, vaan kyseessä ovat mahdollisesti seurakunnan johtoryhmän jäsenet. Myös ajallinen järjestys on mahdollisesti oikea, mutta vuosiluvut lienevät epävarmoja.
Käsitys, että Pietari oli ensimmäinen Rooman piispa ja paavi syntyi toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen. Suhteellisen pian tämän käsityksen synnyttyä silloinen Rooman piispa alkoi vaatia itselleen ylintä valtaa kristityssä kirkossa. Paavi Stefanus I (paavina 254–257) oli tiettävästi ensimmäinen, joka esitti teologisen perustelun paaviudelle, ja juuri tähän perusteluun onkin vedottu aikojen saatossa useaan kertaan. Stefanus I:n mukaan Jeesuksen sanat apostoli Pietarille olisi sanottu myös tämän seuraajille, jolloin Rooman piispoilla eli paaveilla olisi sama valta käytössään kuin apostoliruhtinaalla. Raamatussa ei kuitenkaan vihjaista mitenkään sanojen olleen tarkoitettu myös Pietarin seuraajille, minkä vuoksi Stefanus I:n perustelut eivät saaneet jalansijaa alkukirkossa. Paavin asema nousi kuitenkin jonkin verran läntisessä Euroopassa, mutta syynä eivät olleet Stefanus I:n esittämät uskonnolliset perustelut vaan Rooman asema suurkaupunkina ja sen seurakunnan arvovalta ja varallisuus.
Kirjoitukset
Perimätiedossa Pietarin nimiin on laitettu kaksi Uuden testamentin kirjettä:
Kreikaksi kirjoitetut lennokkaat kirjeet tuskin kuitenkaan ovat kouluttamattoman arameankielisen kalastajan käsialaa.
Pietari pyhimyksenä
Pietarin kunnioitus oli jo 200-luvulla laajalle levinnyttä kirkon sisällä. Pyhimyksenä Pietarin katsotaan toimivan portinvartijana Taivaassa, minkä vuoksi häneltä pyydetään katolisessa kirkossa pitkäikäisyyttä. Samoin Pietarin katsotaan olevan kirkon sekä paaviuden suojelija Taivaissa.
Pietarilla on poikkeuksellisesti kaksi muistopäivää kirkon yleisessä kalenterissa. Toinen on 22. helmikuuta, joka on muistopäivä Pietarin opetusviralle ja toinen 29. kesäkuuta, joka taas on varsinainen Pietarin muistopäivä ja sen mukaisesti Suomessakin Pietarin nimipäivä. Ennen vuotta 1774 se oli Suomessa myös pyhäpäivä, Pietarin ja Paavalin yhteinen muistopäivä. Kirkollisessa pyhimystaiteessa Pietarin tunnusmerkkeinä käytetään avaimia, jotka merkitsevät Taivasten valtakunnan avaimia, sekä kirjaa. Pietari myös kuvataan usein pukeutuneena joko viittaan ja tunikaan tai sitten liturgiseen asuun.
Pietari mainitaan lisäksi järjestyksessä neljäntenä kokonaisuudessaan viiden pyhimyksen, eli pyhän Neitsyt Marian, pyhän arkkienkeli Mikaelin, pyhän Johannes Kastajan ja pyhän Paavalin kanssa perinteisessä, osittain 700-luvulla laaditussa Confiteor-rukouksessa, jota käytetään myös tridentiinisen messun alussa:
"Confíteor Deo omnipoténti, beátæ Maríæ semper Vírgini, beáto Michaéli Archángelo, beáto Ioánni Baptístæ, sanctis Apóstolis Petro et Páulo, ómnibus Sanctis, et vobis, fratres: quia peccávi nimis cogitatióne, verbo, et ópere: percutit sibi pectus ter, dicens: mea culpa, mea culpa, mea máxima culpa. Ideo precor beátam Maríam semper Virginem, beátum Michaélem Archángelum, beátum Ioánnem Baptístam, sanctos Apóstolos Petrum et Páulum, omnes Sanctos, et vos, fratres, oráre pro me ad Dóminum Deum nostrum."
Pietarin historiallisuus
Josefuksen teksteissä on maininta Jeesuksen kannattajista:.
Teksti on ensimmäisellä vuosisadalla eläneen historioitsija Josephuksen kirjoittamaksi väitetty, mutta tämä on kyseenalaistettu. Samassa tekstissä Josephuksen väitetään kuvaavan Jeesusta Kristukseksi ja Messiaaksi, vaikka kirkkoisä Origineen mukaan historioitsija Josephus ei uskonut Jeesukseen Messiaana.
Pietari mainitaan myös joissain gnostilaisissa evankeliumeissa, kuten Tuomaan evankeliumissa. Samoin apokryfisiin kirjoihin kuuluu Pietarin evankeliumiksi kutsuttu kirjoitus, joka esittää olevansa Pietarin kirjoittama: "Mutta minä Simon Pietari ja Andreas minun veljeni otimme verkkomme ja lähdimme merelle". Apokryfisten kirjojen joukossa on muitakin Pietarin nimiin laitettuja tekstejä, kuten Pietarin ilmestys ja samanniminen gnostilainen Pietarin ilmestys sekä gnostilainen Pietarin kirje Filippukselle. Nämä apokryfiset kirjoitukset eroavat sisällöllisesti täysin toisistaan ja ovat todennäköisesti pseudepigrafisia.
Varhaisissa kristillisissä lähteissä Pietari mainitaan useasti. Esimerkiksi 180-luvulta peräisin olevassa ensimmäisessä tunnetussa luettelossa paaveista mainitaan Pietari. Kirjoitus itse on piispa Irenaeuksen käsialaa:
Osa tutkijoista myös kyseenalaistaa sen, että Pietari ja Kefas olisivat sama henkilö kuten perinteisesti ajatellaan. Esimerkiksi Uuden testamentin historiaan perehtynyt tutkija Bart D. Ehrman on vastasti sen kannalla että he eivät sama henkilö ja esittää tälle näkemykselle perusteluksi lingvistisen näkökulman. Ehrman myös nostaa esiin sen, että Paavalia ja Kefasta alettiin pitämään samana henkilönä vasta paljon myöhemmässä kristillisessä perinteessä toisella vuosisadalla jolloin kirjoitettiin Evankeliumi Johanneksen mukaan. Paavalin kirjeissä Kefas esitellään apostoleista erillisenä henkilönä.
Patxi Puñal
Francisco "Patxi" Puñal Martínez (s. 6. syyskuuta 1975 Pamplona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura
Lainakausien jälkeen Puñal nousi takaisin joukkueen parhaimmistoon. Hän teki ensimmäisen maalinsa pääsarjassa 27. lokakuuta 2001 kotiottelussa Mallorcaa vastaan, joka päättyi lopulta Osasunan 4–0-voittoon. Kaudella 2005–2006 Puñal pelasi yhteensä 34 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Philippe Zinda Kaboré
Philippe Zinda Kaboré (tai Kaboré Zinda, 18. marraskuuta 1920 Koudougou – 25. toukokuuta 1947 Abidjan ) oli burkinalainen poliitikko, joka toimi Ranskan kansalliskokouksen edustajana vuosina 1946–1947.
Zinda Kaboré syntyi mosipäällikköjen sukuun Ranskan Ylä-Voltassa. Hän opiskeli William Ponty -koulussa ja Dakarin lääketieteellisessä oppilaitoksessa ja valmistui farmaseutiksi. Vuodesta 1940 lähtien hän työskenteli ensin Bamakossa ja sitten Bobo-Dioulassossa.
Zinda Kaboré kiinnostui politiikasta toisen maailmansodan jälkeen. Hän oli perustamassa Rassemblement démocratique africain -puoluetta vuonna 1946 ja tuli valituksi sen listalta Ranskan kansalliskokoukseen Norsunluurannikon edustajana. Hän kuoli seuraavana vuonna sydänkohtaukseen.
Bahama (1780)
Bahama eli San Cristóbal oli Espanjan laivaston vuonna 1780 vesille laskettu 74-tykkinen linjalaiva.
Veikko Niemikorpi
Veikko Niemikorpi (s. 20. lokakuuta 1948) on entinen suomalainen jääpalloilija. Hänet valittiin vuoden jääpalloilijaksi 1978. Urheilulehti valitsi hänet vuonna 2008 Suomen kaikkien aikojen kolmen parhaan jääpalloilijan joukkoon.
Bahama (1780)
Valmistus
Francisco Gautierin suunnittelema alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Alus laskettiin vesille vuonna 1780.
Veikko Niemikorpi
Niemikorpi edusti SM-sarjassa Oulun Palloseuraa, Oulun Luistinseuraa ja HIFK:ta. Hän on SM-sarjan kaikkien aikojen paras maalintekijä tehtyään 692 maalia. Vuodesta 1979 tilastoituja maalisyöttöjä hän keräsi 167. Hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden 1975, 1978, 1979, 1982, 1985 ja 1986 sekä pistepörssin 1979, 1983, 1985, 1986, 1988 ja 1989. Jääpallon Suomen-mestaruuden hän voitti pelaajana kolmesti ja kerran valmentajana valmentaessaan HIFK:ta vuonna 1998.
Bahama (1780)
Palvelus
ALus lähti 1. helmikuuta 1797 Cartagenasta Córdoban laivaston, johon kuului 27 linjalaivaa, kaksitoista fregattia, priki ja pienempiä aluksia, mukana. Aluksen lävistäessä neljä päivää myöhemmin Gibraltarin salmen niin se lähetettiin Algeriin Neptunon, Terriblen ja Nuestra Senora de Guadaloupen sekä tykkiveneiden kanssa. Palattuaan laivastoon Córdoba johti alukset Cádiziin.
Veikko Niemikorpi
Liikunnanopettajana työskennellyt Niemikorpi pelasi 106 maaottelua ja teki niissä 63 maalia. Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena jääpalloilijana 100 A-maaottelun rajan 1982. Jääpallon MM-kisoissa hän saavutti kuusi MM-pronssia vuosina 1969–1979.
Niemikorpi pelasi myös maahockeyta maajoukkuetasolla ja Suomen-mestaruuden hän voitti Huovit-joukkueessa vuosina 1975–1982.
Sekä Niemikorven poika Tomi Niemikorpi että hänen veljensä Juha ja Hannu ovat myös pelanneet jääpalloa.
Abstrakti tietotyyppi
Abstrakti tietotyyppi (, ADT) on tyypin määrittely, joka määrittelee vain tyypin tietosisällön ja tyyppiin kuuluvat operaatiot, ei tyypin toteutustapaa. Toisin sanoen ADT määrittelee tarkalleen ja täydellisesti tyypin julkisen rajapinnan eikä mitään muuta. Esimerkiksi abstraktin tietotyypin Stack (pino) määrittely voisi kertoa muun muassa, että tallennettavat alkiot ovat kokonaislukuja, alkion pinon päällimmäiseksi lisäävä operaatio on push ja pinon päältä alkion poistava operaatio on pop. Tietorakenteen toteutustapaan ADT ei ota mitään kantaa.
ADT siis määrittelee eräänlaisen rakenneosan, jota voidaan käyttää muita ohjelmia rakennettaessa. Ohjelmoija voi (ja hänen pitääkin) kirjoittaa ohjelmansa siten, että se käyttää vain ADT:n määrittelyn mukaisia ominaisuuksia, jolloin ohjelma toimii edelleenkin vaikka esimerkiksi kokonaislukutaulukkoon perustuva pino vaihdettaisiinkin linkitettyyn listaan perustuvaksi pinoksi.
Abstraktit tietotyypit
Esimerkiksi kokonaisluvut ovat ADT, jotka määritellään arvoina ..., -2, -1, 0, 1, 2, ... sekä yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskutoimituksista sekä suurempi kuin, pienempi kuin jne., jotka käyttäytyvät tutun matematiikan mukaisesti (jakolasku huomioiden), riippumatta siitä, kuinka tietokone esittää kokonaisluvut. Käyttäytyminen sisältää erilaisten aksioomien noudattamisen (yhteenlaskujen assosiatiivisuus ja kommutatiivisuus jne.) sekä operaatioiden ennakkoehdot (ei voi jakaa nollalla). Tyypillisesti kokonaisluvut esitetään tietorakenteessa binäärilukuina, useimmiten kahden komplementtina, mutta ne voivat olla binäärikoodattuja desimaalilukuja tai yhden komplementteja. Useimmissa tarkoituksissa käyttäjä voi työskennellä abstraktion kanssa konkreettisen esitystavan sijaan ja käyttää tietoja ikään kuin tyyppi olisi abstrakti.
Esimerkiksi abstrakti pino, joka on viimeksi sisään, ensimmäiseksi ulos -rakenne, voidaan määrittää kolmella toiminnolla: push: lisää alkion pinon päällimmäiseksi; pop: poimii pinon päällimmäisen alkion; ja peek tai top: palauttaa pinon päällimmäisen alkion poistamatta sitä. Abstraktilla jonolla, joka on ensimmäiseksi sisään, ensimmäiseksi ulos -rakenne, on myös kolme toimintoa: enqueue: lisää alkion jonon viimeiseksi; dequeue: poimii jonon ensimmäisen alkion; ja front, joka käsittelee jonon ensimmäistä alkiota. Jos nämä olisivat rakenteiden koko määritelmät, näitä kahta tietorakennetta ja niiden erilaista odotettua järjestyskäyttäytymistä ei voitaisi erottaa toisistaan. Siten käyttöön otetaan rajoitus, joka pinolle määrittää, että jokainen pop- käsky palauttaa (ja poistaa) aina viimeksi työnnetyn alkion, johon ei ole vielä käytetty pop- käskyä, ja jonolle (päinvastoin) määrittää, että pop toimii ensimmäiseksi lisätylle alkiolle.
Johdanto
Abstraktit tietotyypit ovat puhtaasti teoreettisia kokonaisuuksia, joita käytetään (muun muassa) yksinkertaistamaan abstraktien algoritmien kuvausta, luokittelemaan ja arvioimaan tietorakenteita sekä kuvaamaan muodollisesti ohjelmointikielten tyyppijärjestelmiä. ADT voidaan kuitenkin toteuttaa tietyillä tietotyypeillä tai tietorakenteilla, monin tavoin ja monilla ohjelmointikielillä; tai kuvailtuna virallisella määrityskielellä. ADT:t toteutetaan usein moduuleina: moduulin käyttöliittymä ilmoittaa ADT-toimintoja vastaavat proseduurit, joskus rajoituksia kuvaavilla kommenteilla. Tämä tiedon piilotus menetelmä mahdollistaa moduulin toteutuksen muuttamisen asiakasohjelmia häiritsemättä.
Termiä abstrakti tietotyyppi voidaan pitää myös useiden algebrallisten rakenteiden, kuten hilan, ryhmien ja renkaiden, yleisenä lähestymistapana. Abstraktien tietotyyppien käsite liittyy tiedon abstraktion käsitteeseen, joka on tärkeä olio-ohjelmoinnissa ja sopimuspohjaisessa ohjelmoinnissa.
Younès Belhanda
Younès Belhanda (s. 25. helmikuuta 1990 Avignon, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija.
Seurajoukkueura
Belhanda on edustanut ammattilaisurallaan vuodesta 2009 lähtien Montpellier’ta. Hän liittyi joukkueen junioreihin vuonna 2003. Belhanda aloitti uransa ammattilaisena Montpellier’n noustua Ranskan pääsarjaan kaudeksi 2009–2010 ja solmi joukkueen kanssa kolmen vuoden sopimuksen heinäkuussa 2009. Belhanda pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 8. elokuuta 2009 kotiottelussa Paris Saint-Germainia vastaan. Hän sai ottelun aika myös keltaisen kortin. Belhandan avausmaali syntyi 19. syyskuuta 2009 kotiottelussa Marseillea vastaan. Hän pelasi alkukaudesta aloituskokoonpanossa, mutta myöhemmin kauden loppua kohden Belhandan rooli vaihtui vaihtopelaajan rooliin. Hän sai kahden keltaisen myötä ensimmäisen punaisen kortin 13. tammikuuta 2010, vierasottelussa Monacoa vastaan.
Kaudella 2010–2011 Belhanda pelasi pääosin aloituskokoonpanossa pelintekijän roolissa ja ajoittain myös laidoilla. Hän pelasi kauden aikana 36 ottelua Ranskan pääsarjassa, joissa hän teki yhteensä kolme maalia. Kauden avausmaali syntyi kotiottelussa Sochaux'ta vastaan. Kauden päätteeksi Belhanda oli saavuttamassa Ranskan liigacupissa hopeaa, kun joukkue hävisi loppuottelussa Marseillelle maalein 1–0.
Dynamo Kiova
Belhanda siirtyi heinäkuussa 2013 Dynamo Kiovaan. Hän pelasi avauskaudellaan 22 sarjaottelua Ukrainan valioliigassa, joissa hän teki kuusi maalia. Belhanda teki muun muassa kolme maalia Metalurh Donetskia vastaan, kun Dynamo Kiova voitti ottelun maalein 9–1.
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Belhanda edusti aluksi nuorten tasolla Ranskan alle 20-vuotiaita kahden ottelun verran. Vuodesta 2010 lähtien hän on edustanut aikuisten tasolla Marokkoa. Belhanda pelasi ensimmäisen maaottelunsa Marokon paidassa 17. marraskuuta 2010 Pohjois-Irlantia vastaan.
Afrikan-mestaruuskilpailut 2012
Belhanda valittiin Marokon joukkueeseen vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi Marokon avausmiehistössä. Kisat päättyivät Marokon osalta alkulohkoon. Belhanda onnistui kerran maalinteossa Marokon viimeisessä ottelussa Nigeriä vastaan.
Afrikan-mestaruuskilpailut 2013
Belhanda valittiin Marokon joukkueeseen myös vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi Marokon avausmiehistössä. Kisat päättyivät Marokon osalta alkulohkoon, pelattuaan kaikki kolme ottelua tasan.
Tópeiros
Tópeiros ( eli Δήμος Τοπείρου, Dímos Topeírou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Xánthin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Kunnan pinta-ala on 312,5 neliökilometriä ja väkiluku 11 544 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Évlalo.
Tópeiros sijaitsee Länsi-Traakian lounaiskulmassa Traakianmeren rannalla.
Giuseppe Acerbi
thumb|200px|Giuseppe Acerbi Giuseppe Acerbi (3. toukokuuta 1773 Castel Goffredo, Italia – 25. elokuuta 1846 Castel Goffredo) oli italialainen tutkimusmatkailija, kirjailija ja muusikko, joka matkusti vuosina 1798–1799 Suomen ja Lapin halki Nordkappiin, Euroopan pohjoisimpaan kärkeen. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi retkestään laajan englanninkielisen teoksen Travels through Sweden, Finland and Lapland to the North Cape in the years 1798 and 1799. Kirjan Suomen- ja Lapin-jaksot on suomennettu.
Suomesta Acerbi taltioi esimerkiksi italialaiseen selvästi vaikutuksen tehnyttä saunomista: "valtavaksi hämmästyksekseni huomasin että nuo ihmiset saattoivat nauttien oleskella puoli tuntia tai tunninkin huoneessa, jossa kuumuus kohosi 70 tai 75 asteeseen Celsiusta. Koko ajan, kun suomalaiset oleskelivat tässä kuumassa kylvyssä, he hieroivat itseään ja hakkasivat jokaista ruumiinsa kohtaa koivun oksista tehdyllä vitsakimpulla. Kymmenen minuutin jälkeen he olivat punaisia kuin raaka liha ja näyttivät suorastaan kauheilta."
Acerbin matkakirjassaan esittämä piirros, jossa miehet istuvat vastatusten pitäen toisiaan kädestä, nimettiin "runonlaulajiksi", ja kuva päätyi jopa Kalevalan selitysosiin. Myöhempi tutkimus on osoittanut, että kuva esitti voimainkoetusleikkiä jouluaattona Ruotsissa. thumb|200px|right|[[Sauna. Kuvitusta Acerbin matkakirjoihin. Julkaistu myöhemmin teoksessa Nordisk familjebok (1904–1926).]]
Acerbi tutki myös eläimiä ja nimesi linnuista idänpikkuliitäjän (Puffinus yelkouan) 1827. Hän julkaisi artikkelin idänpikkuliitäjästä toimittamassaan Biblioteca Italianassa. thumb|200px|Giuseppe Acerbi muistolaatta Oulussa
Anysee
thumb|right|250px|Anysee E30 plus Anysee on eteläkorealainen tietokoneiden digi-tv-sovittimien valmistaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Soulissa. Anysee valmistaa ulkoisia USB-väylään liitettäviä DVB-T (antenniverkko), DVB-C (kaapeliverkko) ja DVB-S (satelliitti) -virittimiä.
Merkistö
Merkistö tai koodisivu on tietotekniikassa ja tietoliikenteessä sopimus, joka määrittelee, miten bittiyhdistelminä esiintyvät binääriluvut tulee tulkita johonkin kirjoitusjärjestelmään kuuluviksi merkeiksi. Tietokone pystyy käsittelemään oikein vain sellaisia merkkejä, jotka sisältyvät sen tuntemaan merkistöön. Koska merkistöjä on useita erilaisia, on myös oltava selvillä, mitä merkistöä kulloinkin on käytettävä. Väärän merkistön käyttö johtaa helposti informaation vääristymiseen tai katoamiseen.
Kaikki nykyaikaiset tietokoneet käsittelevät dataa kahdeksanbittisinä tavuina, joten yhdellä tavulla voidaan esittää 256 arvoa. Yksi merkki vie tilaa vähintään yhden tavun ja laajoissa merkistöissä ehkä enemmänkin.
Merkki tietoteknisenä käsitteenä
Tietokoneen muistissa kukin lukuarvo vastaa tiettyä merkkiä, ja esimerkiksi ASCII-merkistössä lukuarvot 63–67 kytkeytyvät merkkeihin seuraavasti:
Erillisiksi merkeiksi merkistössä jäsentyvät isot ja pienet kirjaimet, samoin kuin numerot sekä erikois- ja välimerkit. Merkeiksi lasketaan myös itsessään näkymättömät tai kuviottomat kirjoitusmerkit, kuten välilyönti, ja lisäksi merkistöön yleensä sisältyy erityisiä teknisiä ohjaus- eli kontrollikoodeja. Merkin käsitteeseen ei sisälly kirjoitusmerkin leikkaus eli tyyli, joka voi vaihdella melkoisesti kirjasinlajin mukaan.
Eri kirjoitusjärjestelmiin kuuluvat kirjaimet katsotaan usein erillisiksi merkeiksi, vaikka ne näyttäisivät keskenään aivan samanlaisilta, kuten latinalainen suuraakkonen A, kyrillinen suuraakkonen А ja kreikkalainen suuraakkonen Α (alfa, pienaakkosena α). Yhden kirjoitusjärjestelmän piirissä käytettävät merkitkään eivät aina ole ulkonaisesti erotettavissa toisistaan, sillä Unicode-merkistössä on esimerkiksi useita viivamerkkejä hieman erilaisiin tarkoituksiin: tavallinen yhdysviiva (U+002D eli niin sanottu yhdysmerkki-miinus) sopii tarvittaessa sekä yhdysviivaksi että etenkin tietotekniseksi miinusmerkiksi, mutta vaihtoehtoisesti voidaan käyttää erityistä yhdysmerkkiä (U+2010), joka on tarkoitettu käytettäväksi pelkästään yhdysviivana, sitovaa yhdysmerkkiä (U+2011), jonka jälkeen rivinvaihto ei ole sallittu, sekä miinusta (U+2212), joka on tarkoitettu erityisesti typografiseksi miinusmerkiksi. Näistä typografinen miinusmerkki on muita selvästi pitempi, mutta muut ovat (tai ainakin niiden pitäisi olla) keskenään aivan samannäköisiä.
Historia
Ensimmäisinä sähköisinä merkistöinä voidaan pitää kaukokirjoitinlaitteissa jo 1800-luvulla käytettyjä ”5-bittisiä” Baudot-koodistoja, joihin kuului 26 varsinaista merkkiä ja kuusi ohjauskoodia esimerkiksi merkistön vaihdolle ja kirjoituspään palautukselle. , Niistä voi katsoa myös 1960-luvulla kehitetyn 7-bittisen ASCII-merkistön polveutuvan. Yhteistä vanhoille merkistöille on yleensä se, että merkit on valittu vain tiettyä kieltä varten: esimerkiksi Yhdysvalloissa kehitetty ASCII soveltuu melko hyvin amerikanenglannin kirjoittamiseen, mutta muun muassa suomen, ruotsin ja saksan kielissä tarvittavia kirjaimia Å|Å/å, Ä|Ä/ä, Ö|Ö/ö, Ü|Ü/ü ja ß ei siinä ole. Tämän vuoksi merkistöistä kehitettiin useita rinnakkaismuotoja eri maiden tarpeita varten. Suomessa käytettiin vielä 1980-luvulla yleisesti ASCII:n SF7-muunnosta, jossa eräät erikoismerkit oli korvattu suomessa ja ruotsissa tarvittavilla kirjaimilla.
Yhtenäisten 8-bittisten merkistöjen kehittämiseksi vuonna 1985 kehitettiin ISO 8859 -standardi, joka määritteli aluksi neljä laajennettua eurooppalaista merkistöä. Koska edes kaikkia eurooppalaisten kielten vaatimia kirjaimia ei voida mahduttaa 256 merkkiin, kielet oli jaoteltava alueittain ryhmiin, joista kullekin luotiin oma merkistö.
Merkistöjen välisistä eroista johtuu, että jos luetaan tekstitiedostoa, joka on tallennettu toisenlaisella merkistöllä, osa merkeistä korvautuu toisilla. Tällöin tekstiä voi olla vaikea tai mahdoton ymmärtää. Jos tiedoston alkuperäinen merkistö tunnetaan, tiedosto voidaan kääntää toisen merkistön mukaiseksi, mutta jos kohdemerkistössä ei ole käytössä samoja merkkejä kuin alkuperäisessä tekstissä, osa merkeistä voi hävitä. Kaikki ISO 8859 -merkistöt ovat kuitenkin yhteensopivia ASCIIn kanssa, joten numerot 0–9, kirjaimet A–Z ja a–z sekä tavallisimmat väli- ja erikoismerkit pysyvät aina samoina.
ISO 8859 -merkistöt
ISO 8859 on ryhmä ISO-standardointielimen määrittelemiä merkistöjä. Merkistöjen numerointi on juokseva, eikä uudempi merkistö välttämättä ole aikaisempaa parempi tai korvaa sitä. Merkistön koko nimi sisältää standardin nimen, juoksevan numeron ja hyväksymisvuoden, esimerkiksi: ISO/IEC 8859-15:1999.
Uusia merkistöjä ISO 8859 -perheeseen ei ole enää tarkoitus kehittää, vaan sen sijaan toivotaan Unicoden vähitellen korvaavan muut merkistöt.
Muut kahdeksanbittiset merkistöt
ISO-merkistöjen lisäksi on olemassa useita kansallisia ja epävirallisia merkistöjä. Näistä suosituimpia ovat KOI-8-muunnelmat, jotka ovat käytössä Itä-Euroopassa, kuten KOI8-R Venäjällä, KOI8-U Ukrainassa ja Bulgarian MIK. Myös vietnamin VISCII ja intialaisten kielten ISCII ovat tällaisia kahdeksanbittisiä merkistöjä.
Tämän lisäksi useilla valmistajilla on omia kielikohtaisia merkistöjään: Microsoftilla DOS- ja Windows-koodisivut, Applella MacRoman ja MacCyrillic, HP:lla HP-Roman8 jne.
Monitavuiset merkistöt
Kahdeksanbittinen koodaus ei riitä Itä-Aasian kielissä tarvittavien merkkien esittämiseen, joten siellä on jouduttu kehittämään oma tekniikka, jotta sikäläisiä kieliä ylipäätään voisi kirjoittaa tietokoneella. Nämä merkistöt sisältävät ASCII-merkkien lisäksi yleiset paikallisesti tarvittavat merkit, mutta eivät muiden Itä-Aasian kielten merkkejä tai eurooppalaisten kielten erikoismerkkejä.
Ensimmäinen tällainen merkistö oli japanilainen JIS X 0208, joka otettiin käyttöön jo 1976. JIS X 0208 oli ensimmäinen monitavuinen merkistö, jossa yhden merkin tallentamiseen käytetään useita tavuja tietokoneen muistissa. JIS X koostuu 94 × 94 merkin ruudukosta, johon voidaan määrittää 8836 merkkiä. Käytännössä merkit koodataan kahdella peräkkäisellä ASCIIn kirjoitusmerkillä. Merkistöstä on useita versioita, joista JIS X 0212 on uusin.
Monitavuisen merkistön käsittely ja tiedon välittäminen voi olla vaikeaa, kun ohjelmat ja protokollat olettavat käytettäväksi kahdeksanbittistä merkistöä. Monitavuisten merkistöjen välittämiseksi on kehitetty koodauksia eri tarkoituksiin:
Useissa Itä-Aasian maissa seurattiin Japanin esimerkkiä ja kehitettiin oma 94 × 94 -merkistö vastaavalla tekniikalla. Tällaisia ovat
Näitä merkistöjä yhdistettyinä ISO-2022- tai EUC-koodaukseen käytetään yleisesti sähköposteissa ja niitä merkitään MIME-otsakkeissa tyypeillä ISO-2022-JP/CN/TW/KR.
Tosin Taiwanissa on yleisemmin käytetty Big5-merkistöä ja Hongkongissa tästä edelleen muunneltua omaa merkistöä HKSCS. Kiinan hallitus on määrännyt pakolliseksi GB 18030-2000 -merkistön tukemisen kaikissa Manner-Kiinassa myytävissä käyttöjärjestelmissä.
Unicode
Koska merkistöjen runsaudesta huolimatta millään niistä ei voinut kirjoittaa montakaan kieltä yhteen tekstitiedostoon, kehitettiin monikielinen ratkaisu Unicode, jonka versio 5.2 sisältää yli 100 000 merkkiä. Niillä voidaan kirjoittaa suurinta osaa nykyään puhuttavista kielistä. Unicoden on tarkoitus sisältää kaikki merkit, jotka ovat sisältyneet toisiin merkistöihin, jotta muunnos Unicodeen olisi aina mahdollista tehdä. Kun ohjelmistotuki Unicodelle laajenee, suurin osa muista merkistöistä voidaan hylätä. Kuitenkaan ideogrammeja käyttäville kielille Unicode ei ole pystynyt tarjoamaan täyttä tukea, minkä vuoksi onkin yritetty kehittää kattavampia järjestelmiä, kuten TRON, UTF-2000 ja Giga Character Set.
Unicode-standardi ei määrittele yksittäiselle merkille tiettyä esitysmuotoa, vaan kiinteän koodiarvon. Standardissa on useita koodaustapoja, joista yleisimmät ovat vaihtelevatavuiset UTF-8- ja UTF-16- sekä kiinteätavuiset UCS-2- ja UCS-4-koodaukset.
Lysimakheia
Lysimakheia (, myös Lysimakhia, ) tai Lysimachia (lat., myös Lysimachea; ) voi viitata seuraaviin:
Nikolskin kauppahalli
thumb|Nikolskin kauppahalli 2009 Nikolskin kauppahalli ( tai Нико́льские ряды́ Nikolskije rjady) on vanha kauppahallirakennus Pietarin keskustassa Sadovaja-kadun varrella lähellä Pyhän Nikolaoksen merikatedraalia. Se on rakennettu vuosina 1788-1789. Halli rakennettiin yksityisillä varoilla Katariina Suuren hyväksymän suunnitelman mukaan. Alkujaan siinä oli rivissä itsenäisiä kauppaliikkeitä, joiden alakerta oli varsinainen myymälätila ja yläkerrassa oli toimisto tai varasto.
Halli oli vuosia tyhjillään ja pääsi huonoon kuntoon. Marraskuussa 2010 se myytiin yksityiselle omistajalle noin 100 miljoonalla eurolla. Hallia alettiin kunnostaa vuonna 2011. Rakennukseen on tarkoitus tehdä kauppoja ja hotelli. Sisäpiha katetaan korkealla lasikatolla. Muutossuunnitelmat ovat närkästyttäneet kaupungin kulttuuriperinnön vaalijoita, sillä rakennus on yksi harvoista säilyneistä 1700-luvun rakennuksista Pietarissa.
Møren ja Romsdalin lääni
Møren ja Romsdalin lääni on Norjan lääni maan länsiosassa Atlantin valtameren rannalla Vestlandetin alueella. Se rajautuu idässä Etelä-Trøndelagin lääniin ja etelässä Opplandin sekä Sognin ja Fjordanen lääneihin. Sen hallinnollinen keskus on Molde. Läänissä on 265 290 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 15 099,65 neliökilometriä.
Lääniin kuuluu useita asuttuja saaria, ja mannerosaakin halkovat monet syvät vuonot. Niinpä läänin liikenne on riippuvainen lautoista ja vuoroveneistä.
Maantiede
Perinteisesti lääni on jaettu kolmeen piiriin, jotka pohjoisesta etelään ovat Nordmøre, Romsdal ja Sunnmøre. Vaikka piireillä ei ole erillistä hallintoa ja vaikka niillä on yhteinen nykyaikainen tieverkosto sekä meri- ja lentoyhteydet, on niillä usealla tavalla säilynyt oma alueellinen identiteetti. Historiallisesti Nordmøreltä ja Etelä-Trøndelagilta pohjoiseen, Romsdalilta ja Opplandilta itään sekä Sunnmøreltä ja Sogn ja Fjordanelta etelään on ollut vahvemmat yhteydet kuin mitä näillä alueilla on ollut keskenään. Erot kolmen alueen murteissa ovat tästä selvä todiste.
Useiden syvien vuonojen halkomassa läänissä on monia runsasväkilukuisia saaria. Hankalakulkuisesta maastosta johtuen veneet ovat olleet tärkeä liikenneväline. Alueen päälauttayhtiö MRF on liikennöinyt vuodesta 1921 nykypäivään asti.
Bobby Rahal
Robert ”Bobby” Woodward Rahal (s. 10. tammikuuta 1953 Medina, Ohio) on yhdysvaltalainen entinen kilpa-autoilija ja nykyinen IndyCar Series -tallin pääomistaja.
Kilpa-autoilu-ura
Kuljettajana Rahal voitti kolmesti CART-sarjan (nyk. Champ Car) mestaruuden kausina 1986, 1987 ja 1992. Hän starttasi kaikkiaan 264 kilpailuun ja saavutti sarjassa kaikkiaan 24 osakilpailuvoittoa, mukaan luettuna vuoden 1986 Indianapolisin 500 mailin ajon voitto. Kaikkiaan hänelle kertyi 88 palkintokorokesijoitusta. Paalupaikkoja hän saavutti 18. Hän ajoi urallaan Truesportsilla (1982–1988), Kracolla (1989), Galles-Kracolla (1990–1991) sekä omissa talleissaan Rahal-Hoganilla (1992–1995) ja Team Rahalilla (1996–1998).
Aktiiviuran jälkeen
Nykyisin Rahal omistaa yhdessä David Lettermanin kanssa IRL-tallin Rahal Letterman Racingin. Alun perin hän perusti tallin yhdessä Carl Hoganin kanssa vuonna 1992 nimellä Rahal-Hogan Racing entisen Pat Patrick Racingin raunioille. Nimi muuttui Team Rahaliksi, kun Hogan perusti oman tallinsa. Letterman tuli vähemmistöomistajaksi vuonna 1996 ja nykyinen nimi otettiin käyttöön toukokuussa 2004. Rahalin vuoden 1992 IndyCar-mestaruus on toistaiseksi viimeisin kuljettajan omistaman tallin autolla voitettu mestaruus. Hän oli myös pitkään viimeisin osakilpailun voittanut tallinomistaja, kunnes Adrian Fernandez kykeni samaan vuonna 2003. Rahalin talli saavutti menestystä myös miehen itsensä lopetettua uransa: vuonna 2000 ruotsalainen Kenny Bräck oli vuoden tulokas ja sijoittui vuonna 2001 loppupisteissä toiseksi.
IRL-sarjaan talli siirtyi vuonna 2004, ja saavutti samana vuonna Buddy Ricen kuljettamana Indy 500 -voiton. Vuonna 2005 tallin kuljettaja Danica Patrick johti ensimmäisenä naisena Indy 500 -ajoa kilpailun historiassa. Tammikuussa 2009 Rahal ilmoitti, ettei Rahal Letterman Racing tulisi sponsorien puutteen vuoksi osallistumaan IRL-sarjaan kokonaiselle kaudelle 2009, mutta talli ajatti kaudella Oriol Serviaa Indy 500:ssa. Osa-aikaisten kausien 2009-2011 jälkeen talli palasi kokoaikaisesti IRL-sarjaan vuonna 2012.
Vuonna 2000 Rahal toimi CART -sarjan toimitusjohtajana puolen vuoden ajan. Samana vuonna hänet nimitettiin myös Jaguarin Formula 1 -tallin päälliköksi kaudelle 2001, mutta sai potkut kesken kauden yrittäessään tarjota Eddie Irvineä kilpailijatalli Jordanille.
Perhe
Rahalin poika Graham Rahal on myös kilpa-autoilija, ja on ajanut kaudesta 2013 (kaudella 2010 osittain) lähtien isänsä tallissa IndyCar Seriesissä.
SECU
SECU (Stora Enso Cargo Unit) on suuri kontin kaltainen tavaroiden kuljetuksessa käytettävä suuryksikkö. Tämän suuren metallilaatikon sisälle kuormatut tavarat siirtyvät siinä ilman välilastauksia paikasta toiseen. Sen alaosa muistuttaa lauttavaunua ja yläosa oikein suurta konttia.
SECU ei ole kontin ja vaihtokorin lailla maailmanlaajuisesti käytettävä, koko kuljetusketjuun soveltuva yksikkö. Se on suunniteltu paperirullien kuljettamiseen yhden yrityksen tarpeita varten. Vaikka niillä tuodaan paluukuljetuksena esimerkiksi Venäjälle vietäviä autoja, niin SECUja käyttävää kuljetusjärjestelmää voi pitää suljettuna muilta käyttäjiltä. Näitä Kiinassa valmistettuja yksiköitä on yrityksen käytössä noin 2000 kappaletta.
Mitat
Suurten ja painavien kuormien siirtoon suunnitellussa SECUssa on kontin tavoin kuormausovet toisessa päässä. Sen omapaino on 13 500 kg ja kokonaispaino 93 000 kg. Kun 12-metrisessä ISO-kontissa voi kuljettaa 24 tonnia paperirullia, niin yksi SECU kestää 79,5 tonnin kuorman.
Käyttö
SECU-yksiköitä käytetään erityisesti merikuljetuksissa. Sitä voidaan kuljettaa myös rautateitse siellä missä rataverkko kestää 25 tonnin akselipainot. Tällöin se voidaan lastata jo tehtaalla. Sen kuljettaminen vaatii erikoisrakenteisen alustan, jossa sen varsinainen pohja on rautatievaunun päällä. Näin kuljetuksen kokonaiskorkeus ei kasva liian suureksi. Tämäkin onnistuu tosin vain Suomessa ja Ruotsissa, joissa rautatievaunujen kuormatila voi olla korkeampi kuin muualla.
Suomesta SECUt kuljetetaan ensin Göteborgiin, josta ne Ruotsista tulevien yksiköiden kanssa laivataan Eurooppaan. Määränpäässä ne joudutaan purkamaan jo satamassa, sillä ne ovat mitoiltaan liian suuria rataverkolle.
Näin raskaiden yksiköiden käsittely vaatii yleensä sataman ramppien ja laiturirakenteiden muutoksia sekä varastokenttien vahvistamista. SECUja ei voi nostaa kontin tavoin yläkulmista. Niiden siirtelyyn tarvitaan erikoisrakenteisia terminaalitraktoreita, joissa ohjaamo on normaalia ulompana. Tällöin näkyvyys myös peruutettaessa säilyy hyvänä.
Edut
Vaikka paperia ja kartonkia kuljetetaan lähinnä vain yhteen suuntaan ja SECUt tuodaan usein tyhjinä takaisin, arvioidaan kuljetuskustannusten vähenevän ainakin 10 prosenttia. Ilman paluukuormia, jotka ovat usein hitaasti lastattavia, kalustokierto on nopeaa. Aikaa säästyy lastin käsittelykertojen ja kiinnitystarpeen vähentyessä. Samalla pienenee paperirullien vaurioitumisriski. Potentiaalisia paluukuormia ovat sellukuljetukset paperitehtaille.
Ruotsissa SECUja lastataan automaattisesti ja Lontoon Tilburyssä paperirullat puretaan SECUista automaattiseen korkeavarastoon. Myös roro-alusten automaattinen lastaus ja purku vihivaunujen avulla on kokeiluvaiheessa.
Fritz Darges
pienoiskuva|Fritz Darges Fritz Darges (8. helmikuuta 1913 Dülseberg, Saksan keisarikunta – 25. lokakuuta 2009 Celle, Saksa) oli Waffen-SS:n everstiluutnantti (Obersturmbannführer) toisessa maailmansodassa. Hän sai Rautaristin ritariristin.
Adolf Hitlerin SS-adjutanttina työskennellyt Darges lukeutui Saksan johtajan sisäpiiriin neljän vuoden ajan ja osallistui kaikkiin tärkeisiin kokouksiin. Darges kirjoitti muistelmat, jotka hän niihin liittämiensä ohjeiden mukaan pyysi julkaisemaan kuolemansa jälkeen. Historioitsijat odottavat että hänen käsikirjoituksensa osoittaa että Hitler todellakin määräsi kuuden miljoonan juutalaisen murhaamisen.
Piina (romaani)
Piina (englanninkielinen alkuteos Misery) on Stephen Kingin vuonna 1987 kirjoittama romaani. Kingin piti alun perin julkaista teos salanimellä Richard Bachmann, mutta salanimi ehti paljastua ennen kirjan valmistumista. King oli suunnitellut Piinan nostavan Richardin Bestseller-listoille.
Kirja on julkaistu suomeksi Tammen kustantamana ja Ilkka Rekiaron kääntämänä vuonna 1989.
Romaanista tehtiin elokuvaversio vuonna 1990 ohjaajana Rob Reiner ja käsikirjoittajana William Goldman. Elokuvan pääosissa ovat James Caan ja Kathy Bates.
Juoni
Kirja kertoo Paul Sheldonista, kirjailijasta, joka joutuu auto-onnettomuuteen. Tien varrelta hänet korjaa käsiinsä Annie Wilkes, entinen sairaanhoitaja, jolla on synkkä menneisyys. Paul herää onnettomuuden jälkeen Annien kotoa vierashuoneesta. Hän tuntee murtuneissa jaloissaan suurta kipua. Annie helpottaa tätä särkylääkkeellä nimeltä Novril, johon Sheldon addiktoituu.
Paul on kuuluisa Misery-romaaneistaan, jotka kertovat 1800-luvulla elävästä naisesta nimeltä Misery. Annie rakastaa näitä romaaneja yli kaiken. Kuitenkin hiljattain Paul on mennyt tekemään niin tuhmasti, että hän on antanut viimeisimmässä Misery-kirjassaan päähenkilön kuolla. Niinpä hänen on nyt herätettävä Misery henkiin kirjoittaessaan uutta Misery-kirjaa Annien luona tai luoja tietää, mitä Lohikäärmenaisena tunnettu Annie hänelle tekee.