cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Funktio
Funktiokäsitteen historiaa
Erityisesti Cauchyn, Riemannin ja Weierstrassin havainnot kompleksilukumuuttujan kompleksilukuarvoisista funktioista synnyttivät 1800-luvulla funktioteoriaksi kutsutun matematiikan osa-alueen. Sen tutkimus on ollut elinvoimaista Suomessa 1900-luvulla.
Funktion ominaisuuksia
Funktiolle on määritelty paljon erilaisia ominaisuuksia:
DM 662
DM 662 on saksalaisen Rheinmetallin Norjaa varten valmistama kuorma-ammus, joka on muutoin kuin DM 652, mutta niin ikään Rheinmetallin valmistaman tytärammus DM 1383:n asemesta siinä käytetään Israel Military Industriesin M85-tytärammusta.
Viiksihai
Viiksihai (Ginglymostoma cirratum) on viiksihaiden heimoon kuuluva kala, joka elää Atlantin valtamerellä.
DM 662
DM 662:n on Norjan hallitus asettanut väliaikaiseen käyttökieltoon Norjassa. Norja kielsi DM 662 -ammuksen epävarmana, koska sen itsetuhomekanismin ei katsottu toimivan riittävän varmasti.
Viiksihai
Elinympäristö
Laji elää melko lähellä merenpintaa. Viiksihai elää meri- tai murtovedessä. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Ravinto ja elintavat
Lajin ravintoa ovat erilaiset selkärangattomat sekä kalat, kuten monnikalat. Viiksihain poikueessa on tavallisesti noin 25 poikasta.
DM 662
DM 662-ammuksia on hankittu myös Suomen puolustusvoimille 155 K 98:aa varten osana eduskunnan hyväksymän puolustusselonteon maavoimien iskykyselvityksen mukaista kehittämistä.
Norja on ilmoittanut 1,11%:n ammuksista jäävän räjähtämättömiksi. Suomen puolustusvoimien tekemissä koeammunnoissa 0,2 prosenttia tytärmmuksista on jäänyt suutareiksi.
Norjassa lyhyemmälle matkalle koeolosuhteissa ammutuista DM 642-kuorma-ammuksista on jäänyt räjähtämättä vain 0,43%:ia Hjerkinnin ampuma-alueella.
Konstantin Tereštšenko
pienoiskuva|Konstantin Tereštšenko Konstantin Aleksejevitš Tereštšenko (ven.: Константи́н Алексе́евич Тере́щенко; s. 17. kesäkuuta 1994 Moskova, Venäjä) on venäläinen moottoriurheilija.
Ura
Tereštšenko aloitti uransa Karting-sarjoissa. Vuonna 2012 Tereštšenko aloitti kilpauransa ajaen muutaman kilpailun Eurocup Formula Renault- ja Formula Renault Alps -sarjoissa. Vuonna 2013 Tereštšenko jatkoi Eurocup-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän ajoi NEC-sarjassa sijoittuen sarjan 15:ksi. Vuonna 2014 Tereštšenko kilpaili Euroformula Open -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna hän osallistui GP3-sarjaan. Hän ajoi Belgian vapaissa harjoituksissa pahan ulosajon jossa hänen autonsa lensi useita metrejä ilmaan. Tereštšenko ei loukkaantunut, mutta hän ei päässyt osallistumaan startteihin. Vuonna 2015 Tereštšenko jatkoi Euroformula Open -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi. Samana vuonna hän voitti Espanjan F3 mestaruuden. Vuonna 2016 Tereštšenko kilpaili täyden kauden GP3-sarjassa Campos Racing -tallissa saavuttaen 8 pistettä.
LSB
LSB voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Lalande 21185
Lalande 21185 on punainen kääpiö ja kuudenneksi lähin tähtijärjestelmä 8,21 valovuoden päässä Maasta.
Tähdellä on väitetty olevan planeettoja sijaintimittausten perusteella, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan. Tähti liikkuu melko nopeasti ja kuuluu Linnunradan "paksuun kiekkoon", jonka keskipaksuus on 3 500 valovuotta, ja joka ulottuu ainakin 5 000 valovuoden päähän galaksin tasosta. Tähdeltä ovat eräät tutkijat havainneet vesimaser-emission, joka voi tulla tähteä kiertävästä planeetasta tai tähdestä. Lalande 21185 b:ksi ristityn väitetyn planeetan etäisyys on ehkä 2,2 AU:ta, kiertoaika 5,8 V:tä, rata miltei ympyrä ja massa 9/10 Jupiterin massaa. Toinen planeetta c olisi 11 AU:n päässä keskustähdestään ja massa 1,6 Jupiterin massaa, kiertoaika 30 vuotta.
Vasemmistonuoret
Vasemmistonuoret oli vuonna 2017 toiseksi suurin poliittinen nuorisojärjestö Keskustanuorten jälkeen 3 750 jäsenellä. Järjestön verkkosivujen mukaan sillä on yli 3 300 jäsentä. Vasemmistonuorten jäseneksi voivat liittyä 13–30-vuotiaat ja kannatusjäseniksi yli 30-vuotiaat. Jäsenyys on maksuton.
Järjestö määrittelee itsensä punavihreäksi, feministiseksi ja sosialistiseksi. Omien sanojensa mukaan se vaikuttaa ”kaduilla ja kabineteissa” eli käyttää sekä parlamentaarisia että ulkoparlamentaarisia vaikuttamiskeinoja. Suoran toiminnan lisäksi Vasemmistonuoret tekee poliittista vaikuttamistyötä eri päätäntäelimissä. Vasemmistonuorten tunnuslause on ”Vastarinta on luvallista. Jopa suotavaa”.
Tausta ja perustaminen
Vasemmistonuorten edeltäjän Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton ensimmäinen osasto perustettiin 30.10.1944 Tampereella ja itse liitto 31.12.1944 Helsingin työväentalolla. SDNL:n jäsenmäärä kasvoi nopeasti tuhansiin. Nuorisoliiton ensimmäisessä ohjelmassa vaadittiin nuorisolle kolmea oikeutta: oikeutta työhön ja taloudellisesti turvattuun elämään, oikeutta sivistykseen ja oikeutta yhteiskunnalliseen toimintaan. Toukokuussa 1945 alettiin julkaista kerran viikossa ilmestyvää nuorisosanomalehti Terää, Liberon edeltäjää.
Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto oli Demokraattisen nuorison maailmanliiton perustajajäsen. DNML:n nuorisofestivaaleista tuli Nuorisoliiton kansainvälisen toiminnan kiintopisteitä. Kansainvälinen nuorisofestivaali järjestettiin myös Helsingissä vuonna 1962.
1960-luvulla monet SDNL:n jäsenet olivat osa radikaalia nuorisoliikettä ja osallistuivat kansalaisjärjestöjen toimintaan. SDNL:n lehdessä Terässä alettiin julkaisemaan Neuvostoliittoa ja Saksan demokraattista tasavaltaa pilkanneita tekstejä. Lehden iskulauseisiin kuului ”sexillä sosialismiin”.
Tšekkoslovakian miehitys ja taistolaisuus
Vuonna 1968 Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto tuomitsi Varsovan liiton toimet Tšekkoslovakiassa Prahan keväänä, samoin kuin Suomen Kansan Demokraattisen Liiton työvaliokunta ja Suomen Kommunistinen Puolue. Kuitenkin vähemmistö SDNL:n jäsenistä tuki Neuvostoliittoa ja SKP:n varapuheenjohtaja Taisto Sinisalon taistolaista politiikkaa. Erimielisyyksistä seurasi 1980-luvulle asti kestänyt jäsenistön kahtiajako. Järjestön jäsenmäärä oli 1960-luvun mittaan vähentynyt, mutta kääntyi vuosikymmenen lopulla taas nousuun.
1970-luvulla SDNL oli kahtiajakautunut enemmistöläisiin ja vähemmistöläisiin, joiden tunnuksina toimi järjestöpaidat. Enemmistöläiset pitivät punaisia paitoja ja taistolainen vähemmistö sinisiä. Vähemmistöläiset perustivat Terä-lehden rinnalle oman Toveri-lehden. SDNL:n puheenjohtajaksi valittiin vuonna 1970 kompromissina osapuolten välillä Pekka Saarnio, joka oli puolueen sisäisen kamppailun ulkopuolella. Vaikka enemmistöläiset olivat koko 1970-luvun kaksintaistelun menestyneempi osapuoli, saivat vähemmistöläiset monia poliittisia tavotteitaan läpi ja järjestön poliittinen ohjelma muokkautui marxismi-leninismin suuntaan.
Poliittinen laululiike kasvatti SDNL:n suosiota 1970-luvun alussa. Lauluyhtye Agit Prop perustettiin kertaluontoiseksi kokoonpanoksi SDNL:n Uudenmaan piriin edustajaksi Berliinin poliittisen laulun festivaaleille vuonna 1970.
Kivuliaat vuosikymmenet
1980-luvulle tultaessa SDNL:n jäsenmäärä romahti. Syynä tähän oli väsyminen vähemmistön ja enemmistön vastakkainasetteluun; kyvyttömyys itsekritiikkiin ja järjestön uudistamiseen. Niin koululaisten ja opiskelijoiden kuin yhteiskunnan rakennemuutosta kokevan työläisnuorison kiinnostus politiikkaan väheni. Myös SDNL suuntautui enemmän kulttuuritoimintaan kuin puoluepolitiikkaan osallistuen niin punk-liikkeeseen, Euro-ohjuksia vastustaneeseen rauhanliikkeeseen kuin ydinvoiman vastaiseen liikkeeseen (jo ennen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuutta).
Sosialistisen Työväenpuolueen linjaa tukenut Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto päätti vuonna 1981 yhdistyä SDNL:ään.
Vuoden 1985 liittokokouksessa taistolaiset vähemmistöläiset yrittivät saada järjestön haltuunsa, mutta voimasuhteet kokouksessa muodostuivat enemmistöläisten hyväksi luvuin 300-200. Tämä johti vähemmistöläisten osastojen erottamiseen 1980-luvun puolivälissä, jotka vuonna 1987 muodostivat Vallankumouksellisen Nuorisoliiton. Syyskuussa 1990 VKN päätti lopettaa toimintansa seuraavaan kesään mennessä, ja osastoja kehotettiin anomaan SDNL:n jäsenyyttä, joka käytännössä merkitsi taistolaisen vähemmistön häviötä.
SDNL erosi Demokraattisen nuorison maailmanliitosta vuonna 1990.
SDNL:stä Vasemmistonuoriksi
Vaikka SKDL, SKP ja SNDL yhdistyivät Vasemmistoliitoksi vuoden 1990 huhtikuussa, säilytti Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto nimensä. Vuoden 1995 liittokokouksessa hyväksyttiin poliittinen ohjelma, jossa SDNL:n perustehtäväksi määriteltiin Vasemmistoliiton nuorisotoiminnan tekeminen. Järjestön jäyttäytyi pois monet niistä, jotka eivät kannattaneet Vasemmistoliittoa. Vastineeksi perustettiin uuden Suomen Kommunistinen Puolueen (1996) politiikkaa tukenutKommunistinuoret, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Sosialistiliitoksi.
SDNL muutti nimensä Vasemmistonuoriksi toukokuun 1999 liittokokouksessa. Nimenmuutosta oli yritetty kahdessa aiemmassa liittokokouksessa, joissa esitykset oli kumottu.
Linjaukset ja kannat
Vasemmistonuoret määrittelee keskeisiksi arvoikseen sosialismin, demokratian, feminismin, punavihreyden ja kansainvälisyyden. Järjestön mukaan kyseiset tavoitteet eivät ole toisistaan erillisiä, vaan ne muodostavat kokonaisvaltaisen näkemyksen vapaammasta, inhimillisemmästä ja tasa-arvoisemmasta maailmasta.
Vasemmistonuorten mielestä hyvässä yhteiskunnassa kenenkään ei tarvitse pelätä, ja kaikilla on mahdollisuus opiskeluun, työhön ja puhtaaseen ympäristöön varallisuudesta riippumatta. Vasemmistonuoret kannattaa pohjoismaisen hyvinvointivaltiomallin vahvistamista. Vasemmistonuoret tukee työtaisteluita, kansalaistottelemattomuutta ja muuta suoraa toimintaa maailman parantamiseksi. Vasemmistonuorten mielestä yhteiskuntaa määrittää työn ja pääoman välinen ristiriita. Kapitalistisessa yhteiskunnassa ihmiset jakaantuvat luokkiin, jossa valtaosa joutuu myymään työvoimaansa elantonsa eteen, samalla kun pieni vähemmistö elää omistuksistaan ja sijoituksistaan saamillaan voitoilla. Vasemmistonuoret on osa punavihreää ympäristöliikettä.
Vasemmistonuoret pyrkii rakentamaan maailmaa, jota ei määritellä kansallisuuksien, kulttuurien, uskonryhmien ja muiden ihmisryhmien välisten erimielisyyksien, vaan koko ihmiskunnan yhdenvertaisuuden kautta. Järjestö myös vastustaa sotaa, mutta ”historiassa on ollut ajanjaksoja, jolloin sorrettujen on ollut pakko tarttua aseisiin saavuttaakseen vapautensa”.
Joulukuussa 2017 Vasemmistonuoret vaati Suomen valtion pyytävän anteeksi sisällissodan uhreilta ja omaisilta. Silloisen puheenjohtajan Hanna-Marilla Zidanin mukaan anteeksipyyntö olisi kansallisesti eheyttävä teko itsenäisyyden satavuotisjuhlan aikana ja kunnianpalautus uhreille ja näiden jälkeläisille.
Organisaatio
Vasemmistonuoret kuuluu European Network of Democratic Young Left -yhteistyöjärjestöön. Vuosina 2007-2009 ENDYL:n sihteeristö sijaitsi Suomessa ja oli Vasemmistonuorten vastuulla.
SDNL:n arkistoja säilytetään Kansan Arkistossa.
Lisäksi Vasemmistonuorilla on järjestön ja politiikan eri osa-alueisiin keskittyviä jaostoja ja työryhmiä. Jaostoista toimivat tällä hetkellä AgitProp-jaosto, kansainvälinen jaosto, sateenkaarijaosto, ruotsinkielinen jaosto ja työmarkkinapoliittinen jaosto.
Vasemmistonuorten valtakunnallisiin tapahtumiin kuuluvat esimerkiksi vuosittaiset Tammitapaaminen, nuorisoliittolaisleiri sekä "Opi perusasiat" ja "Opi lisää" -kurssit.
Piirijärjestöt
Vasemmistonuorten jäseniä ovat kaikki, jotka kuuluvat johonkin piirijärjestöistä. Lähes kaikki Vasemmistonuorten varsinainen toiminta tapahtuu piireissä.
Etelä-Suomen Vasemmistonuoret
Etelä-Suomen Vasemmistonuoret on vasemmistonuorten suurin piirijärjestö. Siihen kuuluu viisi aktiivista paikallisosastoa: Helsingin Vasemmistonuoret, Espoon Vasemmistonuoret, Vantaan Vasemmistonuoret, Hyvinkään seudun Vasemmistonuoret ja Länsi-Uudenmaan Vasemmistonuoret.
Etelä-Suomen Vasemmistonuorissa toimii jalkapallojoukkue FC Merihaan betoni ja jääkiekkojoukkue HC Punakone. Järjestö pyöritti myös lähes kymmenen vuoden ajan Ääri-kuoroa. ESVN:n perinteisiin kuuluu muun muassa vuotuinen poliittisten nuorisojärjestöjen yhteinen jalkapalloturnaus ja jäsenten vappusauna.
Marraskuussa 2017 Etelä-Suomen Vasemmistonuoret järjesti Yläluokkasafari-nimisen linja-autoretken Suomen rikkaimmille asuinalueille, kuten Helsingin Kuusisaareen, Espoon Westendiin ja Kirkkonummen Sundsbergiin. Järjestön mukaan kyseessä oli ”luokkatietoinen tutkimusmatka yhteiskuntamme eksoottisimpaan ja tavallisille ihmisille tuntemattomaan kolkkaan, missä itsensä ökyalueille eristänyt yläluokka asustaa”. Järjestön mukaan on tärkeää muistuttaa, että ”suomalaisten keskuudessa elää toisten ahkeruudesta hyötyvä ja yhteistä etua polkeva ryhmä, vapaamatkustajien näkymätön joukko”. Vasemmistonuorten toimistosihteerin Valter Södermanin mukaan safarin tarkoitus oli vihastuttaa, avata keskustelua ja provosoida.
Hämeen Vasemmistonuoret
Hämeen Vasemmistonuoret on vasemmistonuorten laajin piirijärjestö, joka kattaa Hämeen, Pirkanmaan ja Vaasan vaalipiirien alueen. Siihen kuuluu neljä aktiivista paikallisosastoa: Tampereen Vasemmistonuoret, Hämeenlinnan seudun Vasemmistonuoret, Riihimäen Vasemmistonuoret ja Lahden Vasemmistonuoret. Piiritoimisto sijaitsee Tampereella.
Itä-Suomen Vasemmistonuoret
Itä-Suomen Vasemmistonuorten piiritoimisto sijaitsee Joensuussa. Piirijärjestöön kuuluu kymmenen paikallisosastoa: Etelä-Karjalan Vasemmistonuoret, Joensuun Seudun Vasemmistonuoret, Kuopion Vasemmistonuoret, Suur-Savon Vasemmistonuoret (Mikkeli), Savonlinnan Vasemmistonuoret ja Opiskelijat (Savonlinna), Outokummun Vasemmistonuoret, Pieksämäen seudun Vasemmistonuoret, Lieksan ja Nurmeksen Vasemmistonuoret, Etelä-Karjalan Vasemmistonuoret (Lappeenranta), Pohjois-Kymen Vasemmistonuoret (Kouvola) ja Etelä-Kymen Vasemmistonuoret (Kotka).
Keski-Suomen Vasemmistonuoret
Keski-Suomen Vasemmistonuorten piiritoimisto sijaitsee Jyväskylässä. Piirijärjestöön kuuluu kolme paikallisosastoa: Suolahden Demokraattiset Nuoret, Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton Jyväskylän Kaupunkijärjestö ja Äänekosken Vasemmistonuoret.
Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuoret
Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuorten (Popovanu) piiritoimisto sijaitsee Oulussa järjestötalolla. Piirijärjestöön kuuluu kolme perusosastoa: Oulun Vasemmistonuoret, Raahen seutukunnan Vasemmistonuoret sekä Kajaanin Vasemmistonuoret.
Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuoret järjestää monenlaista toimintaa, esimerkiksi yhteiskunnallisen vaikuttamisen muotoja esittelevä Vaikuttamisen ABC -kurssin.
Satakunnan Vasemmistonuoret
Satakunnan Vasemmistonuorten piiritoimisto sijaitsee Porissa. Piirijärjestöllä on kaksi aktiivista paikallisosastoa: Porin Vasemmistonuoret ja Rauman Vasemmistonuoret.
Varsinais-Suomen Vasemmistonuoret
Varsinais-Suomen Vasemmistonuorten piiritoimisto sijaitsee Turussa. Piirijärjestöön kuuluu neljä aktiivista paikallisosastoa: Turun Vasemmistonuoret, Raision Vasemmistonuoret, Tenuva (Telakan nuoret vasemmistolaiset) ja Ung vänster i Pargas (Paraisten vasemmistonuoret), joka on Vasemmistonuorten ruotsinkielinen paikallisosasto.
Vasemmistonuorten ja SDNL:n puheenjohtajat
Vasemmistonuoret:
SDNL:
Talous
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille :
Ozza Mons
Ozza Monsin kaldera on läpimitaltaan peräti 507 kilometriä. Tulivuori on luotainten havaintojen mukaan ollut aktiivinen melko äskettäin.
Antti Äimä
Antti (Anders) Äimä (n. 1600 – n. 1660 ) oli kokemäkeläiseen Äimän sukuun kuulunut suomalainen vouti ja kamariviskaali. Suvun nimi muuttui myöhemmin muotoon Aejmelaeus.
Immuunivälitteinen sairaus
Immuunivälitteiset sairaudet ovat tiloja, jotka johtuvat elimistön epätavallisesta toiminnasta. Immuunijärjestelmä voi toimia puutteellisesti tai liian tehokkaasti. Autoimmuunisairaudet ovat immuunivälitteisten sairauksien alaluokka.
Antti Äimä
Antti Äimän isä oli Kokemäen Äimälän tilan omistaja Jaakko Juhonpoika Äimä, joka toimi nimismiehenä vuosina 1614–1625. Hänen äitinsä oli Maalina Jaakontytär ja puoliso vuodesta 1636 Margareta Maununtytär Ketermanna (k. luultavasti 1688).
Äimä toimi Ylä--Satakunnan voutina 1626–1629 ja Ala-Satakunnan voutina 1631–1632. Vuodesta 1633 kuolemaan saakka hän oli Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa kamariviskaalina. Tällöin hänen tehtävänään oli tutkia muun muassa valituksia virkamiesten toiminnasta. Työnsä kautta hän pääsi kreivi Pietari Brahen suosioon. . Hän sai Brahelta lahjoituksina huomattavasti maaomaisuutta.
DM 702
DM 702 (englanniksi koko nimeltään 155 mm DM 702 SMArt Projectile) on saksalainen Rheinmetall Waffe Munition GmbH:n valmistama kuorma-ammus 155 mm tykeille.
Crash (vuoden 2004 elokuva)
Crash on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut episodielokuva, jonka on ohjannut Paul Haggis. Elokuvan ensi-ilta oli Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2004, mutta kansainväliseen jakeluun se laitettiin vasta vuonna 2005.
Crash sijoittuu Los Angelesiin. Elokuvassa eri yhteiskunnan osista tulevat ihmiset kohtaavat toisiaan törmäämällä toisiinsa. Törmäyksissä vapautuu liike-energian lisäksi sosiaalisia ja rodullisia jännitteitä ( ’kolari, törmäys, rysähdys’).
Kriitikot ylistivät Crashia sen ensi-illan aikaan, ja elokuva menestyi loistavasti myös taloudellisesti. Elokuvan budjetti oli vain 6,5 miljoonaa dollaria, ja se tuotti pelkästään Yhdysvalloissa 54,3 miljoonaa dollaria.
Crashilla oli vuonna 2006 kuusi Oscar-ehdokkuutta, ja se voitti kolme Oscaria: paras elokuva, paras alkuperäinen käsikirjoitus (Paul Haggis, Robert Moresco) ja paras leikkaus (Hughes Winborne). Se menestyi myös Bafta- ja Golden Globe -jaoissa.
Tuotanto
Taloudellisten rajoitteiden takia elokuvaa kuvattiin ohjaaja Haggisin omassa kodissa, televisiosarja Monkin lavasteissa. Lisäksi elokuvassa käytettiin ohjaajan ja muiden kuvausryhmän jäsenten autoja.
Oscarit
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Vastaanotto
Ilta-Sanomien Timo Malmi arvioi 2009 monikulttuurisen Los Angelesin ennakkoluulojen ja pelkojen mosaiikin kulkevan ja toimivan, vaikka henkilöitä ja episodeja riittääkin. Rasismiteeman osalta Malmi toteaa, että Higgsiä voi syyttää siitä, että hän ei malta olla osoittelematta ja yksinkertaistamatta.
The Wild, the Willing and the Innocent
The Wild, the Willing and the Innocent on brittiläisen hard rock -yhtye UFOn yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla soittaa kosketinsoittaja-kitaristi Neil Carter, joka korvasi edellisen kosketinsoittaja-kitaristi Paul Raymondin.
Albumi julkaistiin vuonna 2009 CD:nä kolmella bonuskappaleella varustettuna.
DSB-SC
DSB-SC-modulaatiossa (, suomeksi kaksisivukaistalähete ilman kantoaaltoa) viesti välitetään poistamalla amplitudimodulaation tuloksesta kantoaalto. Kysymyksessä on siis kahden sivunauhan (tai kahden sivukaistan) lähete.
Ishmail Sandstroem
Ishmail Sandstroem on taiteilijakollektiivi, jota johtaa ja kuratoi teatteriohjaaja Petri Lehtinen. Lehtinen kertoo keksineensä Ishmailin, ettei hänen tarvitsisi olla ikinä yksin. “Se on köyhän miehen teatteri, perhe, jota minulla ei ole.”
Ishmail Sandstroem on algerialais-ruotsalainen outsider-taiteilija. Hän asuu äitinsä kanssa Sunnysiden kaupunginosassa, Queensissä, New Yorkissa. Hän on tunnettu herkistä, alkukantaisista viivapiirustuksistaan ja valoteoksistaan, jotka ovat usein abstrakteja, mutta aina tunnevoimaisia.
Löydettyään Sandstroemin taiteen 2000-luvun puolivälissä, kuraattori Petri Lehtinen on koonnut hänen tuotannostaan yksityisnäyttelyitä - mm. MANDALA, INSIDE OUTSIDE, ISHMAIL SANDSTROEM LIGHTS UP, POWWOW - Turun, Helsingin ja New Yorkin gallerioihin. Vuosina 2010-2012 Lehtinen ja Ismo Alanko järjestivät yhdessä parikymmentä Ishmail & Ismo Iltamaa. Iltamat ovat happeningtaideteoksia, joissa newyorkilainen kuvataide ja pohjoiskarjalainen laulanta yhdistyvät monitaiteelliseksi sopaksi ja kokoaa samaan salonkiin muitakin toisilleen näennäisesti vieraita elementtejä - butotanssista runonlausunnan kautta saurofoniseen performanssiin.
Vuonna 2015 Ishmail Sandstroemin Mandala valittiin Lux Helsinki -valofestivaalin juhlavuoden nimikkoteokseksi
Saurophaganax
thumb|left|Taiteilijan näkemys. Saurophaganax maximus (”suurin lisko-syöjä mestari”) oli jurakauden lopulla, 155,7–150,8 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikassa elänyt teropodidinosaurus. Se oli suurimmiltaan arviolta 10,5−13 metriä pitkä ja painoi noin kolme tonnia. Saurophaganaxin fossiileja on löydetty Oklahomasta. Jotkut sanovat, että Saurophaganax olisi jättimäinen Allosauruksen laji.
Veblenin hyödyke
Veblenin hyödyke on hyödyke, jota kohtaan kuluttajien kohdistama kiinnostus ja näin ollen myös hyödykkeen kysyntä kasvaa sen hinnan noustessa. Käsite on nimetty amerikannorjalaisen ekonomistin Thorstein Veblenin mukaan.
Määritelmä on teoreettinen eikä vaadi Veblenin hyödykkeiden oikeasti esiintyvän reaalimaailmassa. Joihinkin ”statushyödykkeisiin” voidaan kuitenkin väittää liittyvän Veblenin hyödykkeen tunnuspiirteet, sillä kalliiden autojen, parfyymien tai vastaavien tuotteiden kysyntä saattaa laskea niiden hinnan laskiessa. Ilmiö johtunee siitä, että tällainen hyödyke koostuu suurelta osin statusarvosta eikä ainoastaan materia-arvosta. Jos tällaisen tuotteen hinta laskee, sitä ei voi enää pitää eksklusiivisena tai sen omistamista vain etuoikeutettujen huvina.
Veblenin hyödykkeen ominaispiirteenä pitää huomata yleisön kiinnostuksen ja preferenssien muutos. Tämä erottaa sen esimerkiksi Giffenin hyödykkeestä, jossa insentiivinä kysynnän muutokselle on puhtaasti maksukyky.
Veblenin ilmiön lisäksi yleisessä kysyntäteoriassa on olemassa joukko muita teoreettisia ja epärationaalisilta tuntuvia anomalioita:
Tuomas Tahko
Tuomas Tahko (s. 1982) on vakituinen Professor of Metaphysics of Science Bristolin yliopistossa Englannissa ja teoreettisen filosofian dosentti sekä entinen Akatemiatutkija ja yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, tieteenfilosofia, tietoteoria, metafilosofia, mielen filosofia, filosofinen logiikka ja filosofian metodologia. Tahko väitteli filosofian tohtoriksi Durhamin yliopistossa vuonna 2008, ohjaajanaan Professori E.J. Lowe. Tahko on julkaissut kymmeniä artikkeleja kansainvälisissä lehdissä kuten Mind ja Philosophical Quarterly sekä lukuisia artikkeleita toimitetuissa teoksissa. Lisäksi hän on toimittanut useita teoksia ja kirjoittanut kaksi kirjaa. Vuonna 2017 Tahko voitti liki kahden miljoonan euron rahoituksen Euroopan tiedeneuvostostolta (Consolidator Grant) projektilleen tieteen metafyysisestä ykseydestä.
Dipoli
Dipoli tarkoittaa seuraavia asioita:
Katso myös
Dipoli liittyy myös seuraaviin:
Ristomatti Ratia
Ristomatti Ratia (s. 23. toukokuuta 1941 Helsinki ) on suomalainen muotoilija ja Marimekon perustajien Armi ja Viljo Ratian poika. Hänestä tuli kuuluisa ensin ”marikassien” suunnittelijana, mutta hän on suunnitellut myös muun muassa huonekaluja, lakanoita, koruja, kattiloita, ruumisarkkuja ja talomalliston.
Elämäkerta
Vuosina 1962–1966 Ratia opiskeli muotoilijaksi Leicester College of Art -koulussa Englannissa. Hän toimi sitten Marimekossa ja sen tytäryhtiössä Décembressä 1970-luvun lopulle saakka, jolloin siirtyi Marimekon tehtäviin Yhdysvaltoihin. Ratia tuli muotoilijana tunnetuksi muun muassa vuonna 1972 esitellyn Palaset-säilytyskalustejärjestelmänsä ansiosta. Pinottavista kuutioista muodostuva Palaset oli ensimmäisiä hyvin menestyneitä muovikalusteita Suomessa.
Kun Armi Ratian perilliset myivät Marimekon Amer-yhtymälle vuonna 1984, Ristomatti Ratia sai sopimuksen myötä viiden vuoden kilpailukiellon muotoilijana ja ryhtyi sijoittamaan varojaan muun muassa kiinteistöihin ja nykytaiteeseen. Laman alkaessa 1990 etenkin kiinteistösijoitukset menettivät ison osan arvostaan ja taidekokoelma joutui pankin haltuun. 1990-luvun alkupuolella Ratia asui joitakin vuosia Chicagossa ja muotoili tuotteita muun muassa Crate & Barrel -sisustustavarataloketjulle, kunnes muutti vaimonsa Anu Saagimin synnyinmaahan Viroon ja keskittyi Suomesta käsin operoivaan Ratia-tuotemerkkiinsä.
Vuonna 2002 Ratia julkaisi omaelämäkerran Paha poika, jossa hän kertoo laajasti muun muassa suhteistaan naisiin, erityisesti äitiinsä Armi Ratiaan. Vuonna 2005 hän laati kuvituksen kirjailija Marja-Leena Parkkisen kirjoittamaan henkilökuvaan Love Armi – Armi Ratian henkilökuva ja kuvitti vuonna 2012 myös Juha Tantun jo 1960-luvun lopussa kirjoittamaan käsikirjoitukseen perustuvan teoksen Armi Ratian maailmassa. 1990-luvulla Ratia suunnitteli äidilleen omistamansa korusarjan Usko, toivo, rakkaus, jonka valmistaja on Kultakeskus. Saurum Oy valmistaa Ristomatti Ratian ja Davide Lamparellin muotoilemaa Armi Ratia -riipusta, jossa on tekstiä Ratian äidin nuoruuden päiväkirjoista. Muurlan Lasi Oy:lle Ratia on suunnitellut äitinsä nimeä kantavan Armi-skoolin. Ristomatti Ratia kertoi syksyllä 2012 tekevänsä postikortti- ja jääkaappimagneettisarjaa, jota koristavat hänen äitinsä Armi Ratian mietelauseet. Vuonna 2011 Ratia lanseerasi ruumisarkku- ja uurnamalliston, joka pohjautuu Armi Ratian hautajaisiin.
Perhe
Ristomatti Ratian vanhemmat olivat Armi ja Viljo Ratia. Hänen äitinsä oli Marimekon perustaja, ja isä Viljo opetti Kadettikoulussa Helsingin Santahaminassa.
Ristomatti Ratia avioitui 1964 Kerstin Wallinin (nykyisin Enbom) kanssa. He saivat tyttären Annan ja pojan Aleksin, joka kuoli pyöräilyonnettomuudessa 1974. Toisesta avioliitostaan Kristiinan (o.s. Kankaanpää) kanssa Ratialla on kolme lasta: Natasha, Anastasia ja Kiira. Kaikki tyttäret asuvat äitinsä tavoin Yhdysvalloissa.
Kolmannen vaimonsa, virolaisen Anu Saagimin kanssa Ratia on ollut yhdessä vuodesta 1990 lähtien ja naimisissa vuodesta 1994. Saagimilla ja Ratialla on yhteinen lapsi Robin. Anu Saagim asuu työnsä takia Robinin kanssa Tallinnassa.
Ratia jätti 12. helmikuuta 2016 pariskunnan eropaperit Helsingin käräjäoikeuteen. Erossa heidän omaisuutensa jaetaan.
Ratia on asunut vuoden 2017 lopusta alkaen Villa Ensi -palvelutalossa Helsingin Eirassa. Hänellä diagnosoitiin Alzheimerin tauti vuonna 2016.
Työ muotoilijana
Ratian ensimmäisiä muotoilutuotteita olivat Decembre-käsipeili, 1970 ja puuvillamarkiisista valmistettu klassikoksi muodostunut Marimekon olkalaukku 301, 1970–1971. Matkuri-laukku pääsi Forbes-lehden valitsemana 1970-luvun 20 parhaan tuotteen joukkoon. Decembre-sarja jatkui salaattiottimilla 1972, ja samana vuonna Ratia suunnitteli Trestonille muovisen Palaset-säilytyskalustesarjan, josta tuli kansainvälinen menestys, kunnes vuoden 1973 öljykriisi moninkertaisti muovituotteiden hinnan. Vuosina 1976–1979 syntyivät Ateljee-lakana ja Saaristo-kirstu ja vuonna 1978 Yhdysvaltain lakanat. Vuodelta 1996 on Tonttu-kiuas. Armi-riipus on vuodelta 2006. Siinä on teksti "On vain yksi voima, rakkaus". Vuosilta 2006–2008 ovat Grafico-saappaat ja Laine-laukku. Armi-skooli on vuodelta 2009 ja Rannan kivi -uurna 2010–2011.
Muu julkisuus
Syksyllä 2012 Ratia kilpaili MTV3-kanavan ohjelmassa Tanssii tähtien kanssa partnerinaan Sanna-Maria Heikkilä.
Geraldine Brooks
Geraldine Brooks (s. 1956 Sydney, Australia) on australialais-yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija.
Elämäkerta
Länsi-Sydneyssä lapsuutensa viettänyt Brooks harrasti lapsena kirjeenvaihtoa eri puolille maailmaa, ja hän on kertonut kokemuksista muistelmissaan Foreign Correspondence. Koulun päätyttyä hän opiskeli Sydneyn yliopistossa, josta valmistuttuaan hän työskenteli Sydney Morning Heraldissa. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Wall Street Journalin ulkomaankirjeenvaihtajana ja raportoi tapahtumista Lähi-idässä, Somaliassa ja Bosniassa. Hän on avustanut myös muita yhdysvaltalaisia lehtiä, kuten New York Timesia, Washington Postia ja Harper's Bazaaria.
Brooks asuu vuoroin Sydneyssä, vuoroin Yhdysvalloissa Virginiassa, ja hänellä on Australian ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus. Henkilökohtaisten palkintojen lisäksi hänet on palkittu useista teoksistaan, muun muassa vuonna 2006 kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnolla teoksesta March.
Brooksin puoliso oli 2019 kuollut kirjailija, toimittaja Tony Horwitz.
Myy Cassiopeiae
Myy Cassiopeiae on kaksoistähti 24,6 valovuoden päässä Maasta. Toinen tähdistä on keltainen alikääpiö, toinen punainen kääpiö. Tähti on metalliköyhä ja liikkuu huikealla 167 km/s nopeudella, mikä kertoo sen kuuluvan vanhaan populaatio II:een. Tähden arvellaan syntyneen ennen kuin galaksin kiekko on kehittynyt.
Melko ahtaan kaksoistähden tähtien etäisyys on keskimäärin 1,42 AU vaihtelee välillä 0,54–2,30 AU, ja jakso 21,4 vuotta. Soikeus 0,62.
Anders Ygeman
Anders Ingvar Ygeman (s. 17. kesäkuuta 1970 Tukholma) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Ruotsin maahanmuutto-, integraatio- ja urheiluministeri vuosina 2021–2022. Hän on toiminut aiemmin Ruotsin energia- ja digitalisaatioministerinä 2019–2021, sisäministerinä 2014–2017 sekä sosiaalidemokraattinen ryhmäjohtajana valtiopäivillä 2017–2019. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 1995.
Elämä ja ura
Ygeman syntyi vuonna 1970 Tukholmassa. Hänen isänsä Ingvar oli toimittaja ja äitinsä Marit sosionomi. Vuonna 1990 hän opiskeli yhden lukukauden ajan kriminologiaa Tukholman yliopistossa. Vuosina 1992–96 hän toimi SSU:n Tukholman-osaston puheenjohtajana ja koko liiton varapuheenjohtajana vuosina 1995–97. Vuonna 1995 hän nousi valtiopäiville varasijalta, kun edustaja Maj Britt Theorin siirtyi europarlamenttiin. Valtiopäivillä hän on toiminut muun muassa ympäristö- ja maatalousvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2006–10 sekä liikennevaliokunnan puheenjohtajana 2010–14. Vuonna 2014 hänestä tuli sisäministeri Löfvenin II hallitukseen. Hän erosi virastaan Ruotsin kuljetushallituksen it-skandaalin myötä, kun kävi ilmi, ettei hän ollut riittävästi informoinut pääministeriä Säpon epäilyistä. Hän siirtyi sosiaalidemokraattien ryhmänjohtajaksi valtiopäivillä. Vuonna 2019 hänestä tuli uudelleen ministeri, tällä kertaa energia- ja digitalisaatioasioista vastaava. Marraskuussa 2021 hänestä tuli uuden Andressonin hallituksen maahanmuutto-, integraatio- ja urheiluministeri.
Aimo Tukiainen
Aimo Johan Kustaa Tukiainen oli suomalainen kuvanveistäjä. Tukiainen kuului sodanjälkeisten vuosien keskeisimpiin suomalaisiin kuvanveistäjiin, ja hän suunnitteli useita julkisia muistomerkkejä, joista tunnetuin lienee marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas Helsingissä.
Tukiainen siirtyi 1960-luvun alussa realistisesta tyylistä informalismiin. Hän vaikutti myös valtion taidehallinnossa ja perusti Purnun taidekeskuksen. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1977.
Nuoruus
Aimo Tukiainen syntyi viipurilaisen sahatyöläisen Kalle Tukiaisen ja tamperelaisen kirjapainotyöntekijän Signe Berggrenin aviottomana lapsena. Hän asui alkuun kasvattilapsena torppari Kustaa Saarisen perheessä Orivedellä. Viisivuotiaana hän muutti kuitenkin isänsä luokse Viipuriin, kun tämä oli kyllästynyt elatusmaksujen maksamiseen. Tukiaisesta oli tarkoitus tulla isänsä tavoin työmies, ja hän aloitti metallityön opinnot Viipurin ammattikoulussa vuonna 1931 sekä hankki myös maalarin ja lasittajan taidot. Kiinnostuttuaan kuitenkin taiteesta hän haki ja pääsi vuonna 1935 Viipurin taiteenystäväin piirustuskouluun, jossa opiskeli kaksi vuotta iltalinjalla ja kevätlukukauden 1938 täysipäiväisesti. Hän elätti itsensä ja rahoitti opintonsa työskentelemällä päivät maalarina.
Tukiainen jatkoi taideopintojaan Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1938–1939 ja 1940–1941, talvisodan katkaistessa ne välillä. Hänen kuvanveisto-opettajanaan toimi Felix Nylund. Tukiainen vapautettiin asepalveluksesta, koska hänelle oli tullut keuhko- ja kilpirauhasvika 15-vuotiaana katutappelussa tapahtuneesta puukotuksesta, joten hän oli sotavuodet työpalvelussa ammusvarikolla Helsingin Vallisaaressa. Tänä aikana hän myös teki läpimurtoteoksensa, marmorisen Sotilaan pään (1940). Tukiaisen varhaisimman kauden tärkeimmät työt olivat enimmäkseen vakavan realistisia marmorisia, dioriittisia ja graniittisia ihmisenpäitä.
Nylundin kuoltua vuonna 1940 Tukiainen viimeisteli Oskari Jauhiaisen kanssa tämän kesken jääneitä töitä. Hän osallistui jatkosodan aikana taidenäyttelyihin, opetteli pronssivalutekniikan ja jättäytyi työpalvelun päätyttyä vuonna 1944 vapaaksi taiteilijaksi. Sodan jälkeen häntä pidettiin Suomen nuoren polven lupaavimpiin kuuluvana kuvanveistäjänä ja erityisesti vaikutusvaltainen taidekriitikko E. J. Vehmas ryhtyi tukemaan hänen uraansa. Vehmaan on sanottu rakentaneen myös omaa asemaansa Suomen johtavana kriitikkona kohottaessaan Tukiaista sukupolven tuntojen tulkiksi, samaan tapaan kuin Onni Okkonen oli aiemmin toiminut Wäinö Aaltosen kohdalla.
Monumentaalikuvanveistäjäksi
thumb|[[Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas (1960).]] Tukiaisen ensimmäinen julkinen teos oli Karkkilaan pystytetty graniittinen vuoden 1918 sodassa kaatuneiden punaisten muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 1948. Tukiaisen varhaiskauden pääteokseksi on sanottu Enso-Gutzeitin tilaamaa graniittista Tukinuittajat-veistosta, joka valmistui vuonna 1949 ja pystytettiin Imatran Tainionkosken voimalaitokselle. ”Työväen mies” Tukiainen aloitti monumentaaliveistäjän uransa työntekoa esittävillä tai työväenliikkeeseen liittyvillä veistoksilla, joista ilmeni kunnioitus ruumiillisen työn tekijöitä ja yhteistyötä kohtaan. Sellaisille oli tilausta sotien jälkeisessä Suomessa.
1950-luvun alussa Tukiainen teki yhteistyötä arkkitehti Osmo Siparin kanssa ja veisti alttarireliefin Tulkaa minun tyköni Siparin suunnittelemaan Sallan kirkkoon. Sipari taas suunnitteli Tukiaiselle Helsingin Lauttasaareen osoitteeseen Tiirasaarentie 27 ateljeetalon, joka rakennettiin vuosina 1951–1952. 1950-luvun aikana Tukiainen toteutti muun muassa sankaripatsaita, tyyliltään kevyempiä suihkukaivoveistoksia sekä Eetu Salinin muistomerkin Poriin. Koko vuosikymmenen jälkipuoliskon häntä sitoi Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaan toteutus.
Tukiainen ei menestynyt Mannerheimin patsaan ensimmäisessä veistoskilpailussa, mutta toisella kierroksella vuonna 1954 hän sijoittui ensimmäiseksi Oskari Jauhiaisen avustuksella tehdyllä ehdotuksella, ja he saivat yhdessä muistomerkin tehtäväkseen. Kun Jauhiainen ei kuitenkaan saanut omaa kipsimalliaan valmiiksi sovittuun määräaikaan mennessä, hänet pudotettiin vuonna 1956 pois hankkeesta, ja Tukiainen toteutti muistomerkin yksin. Työprosessi oli Tukiaiselle hyvin rasittava. Ratsastajapatsaan jälkeen hän toteutti vielä realistisella tyylillä Juhani Ahon muistopatsaan (1961) Helsinkiin ja Iisalmeen, mutta uudisti tämän jälkeen taiteensa.
Tukiaisen ensimmäinen vapaamuotoinen kokeilu oli vuonna 1959 pronssiin valettu Häkkyrä. Uutta avausta hänen julkisessa taiteessaan merkitsi Savonlinnan-Säämingin sankaripatsaskilpailuun vuonna 1960 valmistunut Vaiennut linnake, jonka palkintolautakunta kuitenkin hyllytti liian modernistisena. Se pystytettiin kolme vuotta myöhemmin Imatran Tainionkoskelle. Heti kilpailuluonnoksen lähetettyään Tukiainen teki avustajansa Kain Tapperin kanssa syksyllä 1960 matkan Etelä-Eurooppaan. Matkan jälkeen hän omaksui pysyvästi uuden modernistisemman tyylin, jota on luonnehdittu informalismiksi. Hän alkoi myös omaksua perinteisen kiven ja pronssin rinnalle uusia materiaaleja, kuten betonia ja hitsattuja rautaelementtejä. Vaikka tyyli muuttuikin, Tukiainen jatkoi pääasiassa julkisen taiteen ja monumenttien parissa myös 1960-luvulla, jolloin syntyivät muun muassa Summan taistelujen muistomerkki Hämeenlinnaan (1965) ja suomalaisen sotilaan muistomerkki Virvatulet Tampereelle (tilattu 1966, valmistunut 1971) sekä Miina Sillanpään muistomerkki Soihtu Helsinkiin (1968).
Joissakin myöhäisemmissä 1970–1980-luvun töissään Tukiainen palasi esittävään tyyliin ja tunnistettaviin hahmoihin. Hänen töillään on myös 1970-luvulta alkaen sanottu olleen kevyempi luonne. Tukiainen teki koko uransa aikana lisäksi runsaasti mitaleita ja muotokuvia, muun muassa SVUL:n tilauksesta presidentti Urho Kekkosen muotokuvan (1967). Muunnos tästä Kekkosen rintakuvasta sijoitettiin 1980-luvun lopulla Eduskuntatalon valtiosaliin.
Sotamuistomerkkien tekijänä
thumb|right|Tukiaisen sota-aiheinen monumentti Virvatulet paljastettiin [[Tampereen Koskipuistossa Tampereen päivänä 1. lokakuuta 1971.]] Tukiainen suunnitteli useita sankaripatsaita. Hänen 1940–1950-luvun jäyhän realistisen tyylinsä on sanottu huipentuneen vuonna 1952 valmistuneessa suurimuotoisessa Porin sankarihautamuistomerkissä. Jo jatkosodan aikana vuosina 1943–1945 Tukiainen oli tehnyt sodan traagista puolta korostavan pienoisveistoksen Invalidi eli Sokea. Hänen informalistisen kautensa keskeiset sotamuistomerkit – kuten Vaiennut linnake ja Virvatulet – eivät genren perinteistä poiketen enää olleet herooisia tai eeppisiä vaan ne kuvasivat sodan kauhuja.
Vaikutus Suomen taide-elämässä ja taidehallinnossa
Tukiainen oli Suomen Taiteilijaseuran hallituksen jäsenenä vuosina 1945–1948 ja 1953–1956 sekä puheenjohtajana 1964–1966 ja Suomen Kuvanveistäjäliiton varapuheenjohtajana 1951–1955 ja puheenjohtajana 1961–1962. Hän kuului myös Lallukan taiteilijakotia ylläpitävän säätiön hallitukseen vuodesta 1956 ja 1960-luvulta alkaen useisiin valtion asettamiin taidekomiteoihin, joissa hän pyrki puolustamaan valtion taiteilija-apurahoja. Kuvataidetoimikunnan puheenjohtajana hän oli kolmivuotiskauden 1968–1970. Tukiainen kieltäytyi vuonna 1968 hänelle yksimielisesti esitetystä akateemikon arvonimestä, sillä hän oli kannattanut akateemikkojen palkkaukseen käytettävien määrärahojen siirtämistä tavallisiin apurahoihin.
Kesällä 1962 Tukiainen osti Oriveden Pitkäjärven kylästä tontin kesäasunnokseen, josta tuli sittemmin Purnun taidekeskus. Ensimmäinen näyttely järjestettiin siellä kesällä 1967 samana vuonna syntyneiden Tukiaisen, Tuulikki Pietilän, Unto Koistisen, Taisto Ahtolan, Erik Enrothin, Ernst Mether-Borgströmin ja Pentti Melasen 50-vuotispäivien kunniaksi. Suuren suosion innoittamina näyttelyitä alettiin järjestää säännöllisesti joka toinen kesä, biennaalien tapaan, ja useita näyttelyhalleja rakennettiin. Tukiainen käytti Purnua tästä alkaen myös ateljeenaan.
Tukiainen palkittiin vuonna 1956 Pro Finlandia -mitalilla. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1977, ja samana vuonna hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Kuoltuaan vuonna 1996 Tukiainen haudattiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Perhe
Tukiainen solmi vuonna 1947 avioliiton Annikki Karttusen (26. maaliskuuta 1917 – 14. elokuuta 2018 ) kanssa. Lapsia syntyi kaksi, Heikki ja koreografi Mirja Tukiainen.
Aimo Tukiainen tutustui Annikki Karttuseen tämän sukulaisen luona Rajasaarenkadulla tehdessään muotokuvia WSOY:n kirjailijoista. Aluksi heidän elämänsä oli köyhää, sillä vasta 1950-luvulla Tukiaiselle alkoi tulla kuvanveistotilauksia. Annikin mukaan Purnu syntyi siitä, että Aimon oli saatava kipsivalutyöt suojaan. Tukiaisen ystävä, Oriveden opiston rehtori Heikki Hosia oli sitä mieltä, että paikka oli saatava Orivedeltä, koska Tukiainen oli sieltä kotoisin. Vuosien etsinnän jälkeen paikka löytyi Längelmäveden rannalta, mutta sekään ei kelvannut. Lopulta eräs maanviljelijä Koljonselältä suostui myymään tontin. Ensimmäisen näyttelyn aikana valmiina oli kolme hallia, myöhemmin seitsemän. Yleensä perhe meni pääsiäisen aikoihin Purnuun ja palasi sieltä vasta syys-lokakuussa. Vain pari joulua he viettivät Purnussa. Annikki Tukiainen oli töissä Sotainvalidien Veljesliitossa ja oli viikot töissä matkustaen aina viikonlopuksi Purnuun.
Android Studio
Android Studio on Android-käyttöjärjestelmän virallinen ohjelmointiympäristö. Google esitteli sen Google I/O 2013 -konferenssissa. Sen 1.0-versio julkaistiin joulukuussa 2014 Eclipsen korvaajaksi Android-sovelluskehityksessä. Laajat kehitystyökalut sisältävällä Android Studiolla voi emuloida Android-sovelluksia eri laitteilla ja käyttöjärjestelmäversioilla. Android Studiolla voi kehittää sovelluksia Androidin normaaliversiolle, Wear OS:lle, Android Autolle ja Android TV:lle.
Android Studiossa on Gradle-pohjainen käännösjärjestelmä ja tuki ProGuardille. Android Studiossa on mukana emulaattori Android-laitteiden mallintamiseen tietokoneella ohjelmien testaamista varten. Android Studio tukee yksikkötestien käyttöä (JUnit ) ja erilaisten testaustyökalujen käyttöä (Espresso Test Recorder, App Crawler, Monkey Testing, monkeyrunner ). Android Debug Bridge (adb) tukee testaamista fyysisellä laitteella langattoman yhteyden (Wi-Fi, Android 11 tai uudempi) tai USB-liitännän avulla. Android Studiossa on profilointityökalu suorittimen, muistin, verkon ja akun käytön mittaamiseen.
Android Studion käyttöliittymä
alt=Android Studion hakemisto|vasen|pienoiskuva|Vasemmassa reunassa Android Studion hakemisto. Jokaisessa Android-projektissa on oma hakemisto, josta näkee kaikki projektiin liittyvät moduulit ja tiedostot. Valitsemalla hakemiston yläreunasta Android- näkymän löytyy Android-sovellusmoduulista (app) löytyy jo oletuksena kansiot manifests, java ja res. Manifests-kansio sisältää tiedoston AndroidManifest.xml, jossa kuvataan sovelluksen olennaiset tiedot, kuten sovelluksen komponentit, käyttöoikeudet ja sovelluksen vaatimat laitteisto- ja ohjelmisto-ominaisuudet.
Java-kansio sisältää Kotlin- ja Java-lähdekooditiedostot ja lisäksi JUnit-testikoodiluokan, johon voi kirjoittaa paikallisia JUnit-testejä ohjelmalle. Sovellusmoduulin viimeinen kansio, res, sisältää kaikki muut ohjelmassa tarvittavat koodiresurssit; XML-asettelut, käyttöliittymän koodit ja bittikarttakuvat. Hakemiston yläreunasta voi vaihtaa hakemiston esitysmallia. Valitsemalla esimerkiksi Project-näkymän näkee koko projektin todellisen tiedostorakenteen.
Editori-ikkunasta (kuvassa oikealla isompi ikkuna) voi editoida valitsemaasi koodia valitsemalla hakemistosta editoitavan tiedoston tai luomalla uuden. Valitessa muokattavan tiedoston se avautuu koodieditorin yläpuolella oleviin välilehtiin, joissa on tallessa myös muut muokkauksen alla olevat koodit. Niiden yläpuolelta löytyy navigointipalkki, jonka kautta voi hakemiston sijasta avata tiedostoja muokattavaksi. Työkalupalkki löytyy samasta palkista navigointipalkin kanssa sen oikeasta reunasta. Sieltä löytyy työkalut ohjelman ajamiseen ja Android-emulaattori, jonka avulla voi testata ohjelman toimivuutta virtuaalisella puhelimella tai tabletilla. Lisää työkaluja ohjelman käyttöön löytyy ikkunan vasemmasta, oikeasta ja alareunasta. Näitä työkaluja ovat mm. TODO-lista, johon voi koodia kirjoittaessa lisätä muistamisen helpottamiseksi esimerkiksi myöhemmin tehtäviä koodin osia, sekä Problems-ikkuna, joka analysoi editori-ikkunassa työn alla olevan tiedostosta löytyvät koodivirheet.
Ominaisuudet
Seuraavat toiminnallisuudet tarjotaan nykyisessä versiossa:
Android Studio tukee kaikkia samoja kieliä kuin IntelliJ, kuten esimerkiksi Java, C++ ja lisäosien avulla vielä enemmän. Android Studio 3.0 -versiosta eteenpäin on myös tuki Kotlinille.
Android Gradle lisäosa 3.0.0 tukee kaikkia Java 7 ominaisuuksia, ja osajoukkoa Java 8 ominaisuuksista. Android Gradle lisäosalla 4.0.0 on hieman laajempi tuki Java 8:lle. Kaikki  Gradle 4.0.0 tukemat Java 8 -ominaisuudet on lueteltu täällä. Java 8 ominaisuuksia on esim. Lambda-lausekkeet, joilla voi lyhtentää koodia "->" merkeillä ja lyhyemmällä syntaksilla. Lamda-lausekkeet ovat kuin nimettömiä metodeja, jotka lisätään suoraan sinne missä niitä käytetään. Ne ottavat sisään parametrejä ja antavat paluuarvon.
Android Studiolla tehtyjä sovelluksia on mahdollista julkaista Google Play -sovelluskaupassa. Google Playssa julkaistavien sovellusten tulee noudattaa Googlen kehittäjien käytäntöpalvelua. Sovelluksen julkaisemiseksi tarvitsee Google Developer -tilin, jonka luominen maksaa 25$.
Android Studoissa on helppokäyttöinen integroitu versionhallintatuki (VCS support), muun muassa palveluille Git, GitHub, CVS, Mercurial, Subversion ja Google Cloud Source Repositories.
Versiohistoria
Lista Android Studion julkaistuista versioista.
Esimerkki pääaktiviteetista
Alla olevaa koodi on esimerkki pääaktiviteetista. Se sisältää koodia, joka ajetaan pääaktiviteetin ollessa aktiivinen ohjelman suorituksen aikana. Pääaktiviteetin ohella on xml-tiedosto, joka sisältää kolme komponenttia: TextView, EditText ja Button. TextView on komponentti, joka näyttäytyy tekstinä käyttöliittymässä. EditText on komponentti, johon käyttäjä voi kirjoittaa. Button on komponentti, jota käyttäjä voi painaa. Esimerkissä esitellään, miten xml-tiedoston komponentteihin viitataan ja miten niitä voidaan käyttää.
LEGO Ninjagon 10. tuotantokausi - Onien marssi
Onien marssi (Eng. March of the Oni) on animaatiosarjan Lego Ninjagon kymmenes tuotantokausi, jossa ninjat saavat vastaansa onit, jotka pyrkivät peittämään kaikki luomisen maat pimeydellä.
Tämä kausi päättää Lego Ninjago: Masters of Spinjitzu-sarjan.
EVGA
EVGA on yhdysvaltalainen elektroniikkavalmistaja, joka aloitti 1999 näytönohjaimien ja emolevyjen valmistajana. Vuonna 2010 se laajensi pelihiiriin, pelikannettaviin, tietokoneiden koteloihin ja virtalähteisiin. Yhtiö ilmoitti syyskuussa 2022 luopuvansa NVIDIA-kumppanuudesta ja lopettavansa kokonaan näytönohjainten valmistamisen.
Yliopisto (Vaasa)
Yliopisto on tilastollinen pienalue Vaasassa, Palosaaren suuralueella. Alue rajautuu koillisessa Wolffintiehen ja luoteessa Palosaarentiehen, koostuen enimmäkseen Vaasan yliopiston kampusalueesta. Lisäksi siihen kuuluu Vaasan ammattikorkeakoulu ja sen takana sijaitsevat asuinrakennukset. Vuonna 2015 pienalueella asui 159 ihmistä.
Ennen yliopiston perustamista alueella toimi vuoteen 1980 saakka Vaasan puuvillatehdas. Tehtaan perusti August Alexander Levón vuonna 1856. Nykyään tehdasrakennukset ovat pääosin yliopiston käytössä.
Rapan kieli
Rapa on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Rapan saarella, Ranskan Polynesiassa. Kieli äärimmäisen uhanalainen, sillä sitä puhuu vain noin 300 ihmistä. Heistäkin suurin osa puhuu reo rapaksi kutsuttua tahitin ja rapan sekoitusta. Äidinkielisiä puhujia rapalla arvioidaan olevan alle 50.
Rapaa ei käytetä säännöllisesti missään yhteydessä. Sen sijaan reo rapaa käytetään kotikielenä ja kirkonmenoissa.
Footbag
thumb|Virkattu footbag
Footbag on pieni hiekalla, muovikuulilla tai metallirakeella täytetty pallo, jota käytetään pelivälineenä samannimisessä urheilumuodossa. Footbaglajeista suosituimpia ovat footbag freestyle ja verkkofootbag, jotka molemmat jakautuvat moniin eri kilpailumuotoihin. Näiden lisäksi footbagilla pelataan muun muassa golfia, four-squarea ja consecutivea.