cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyhmyotsa
Kyhmyotsa eli kyhmykirjoahven (Steatocranus casuarius) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Nuori kyhmyotsa Kyhmyotsa voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on otsassaan suuri kyhmy.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kyhmyotsaa tavataan Kongon tasavallasta ja Kongon demokraattisesta tasavallasta. Laji käyttää ravinnokseen pääasiassa leviä. Se munii yhden kudun aikana noin 20–150 mätimunaa. Kyhmyotsa elää noin 24–28 asteen lämpöisissä vesissä. Sopiva pH-arvo sille on 6–8 ja dH-arvo 5–19. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kyhmyotsan elinvoimaiseksi lajiksi.
Kalastus ja käyttö
Kyhmyotsaa pidetään sekä akvaariokalana että ruokakalana. Akvaariokalana lajia täytyy aina olla vähintään kaksi yksilöä vähintään 80 senttimetrin suuruisessa akvaariossa.
Jan Hirt
Jan Hirt (s. 21. tammikuuta 1991 Trebic ) on tšekkiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti Leopard-Trekin Continental -tason joukkueessa harjoittelijana elokuussa 2012 ja jatkoi samassa tallissa seuraavan kauden. Hän kilpaili tšekkiläisessä Etixxin Continental-joukkueessa 2014. Vuosina 2015–2017 hän ajoi puolalaisessa CCC–Sprandi–Polkowicessa. Kausilla 2018−2019 hän edusti Astana Teamia. Hän palasi puolalaistalliin, nimeltään nyt CCC Team, vuonna 2020. Kausilla 2021–2022 hän edusti belgialaista Intermarché - Wanty - Gobert Matériaux -joukkuetta ja vuodesta 2023 alkaen Soudal-Quick Stepiä.
Hirt voitti Apricaan päättyneen 16. etapin Italian ympäriajossa 2022 seitsemän sekunnin erolla Thymen Arensmaniin.
Väinö Löyskä
Väinö Johannes Löyskä (23. toukokuuta 1898 Viipuri – 28. helmikuuta 1978 Lappeenranta ) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso arkkitehti Tuulikki Suonivaara-Löyskä. Myös Väinö Löyskän nuoremmasta veljestä Toivo Löyskästä tuli arkkitehti. Löyskä pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1925. Valmistuttuaan hän työskenteli useissa eri arkkitehtitoimistoissa Helsingissä, Helsingin kaupungin asemakaavaosatolla ja Viipurissa Uno Ullbergin toimistossa 1925−1929. Viipurin kaupungin rakennuskonttorin palveluksessa Löyskä oli 1930−1937, Viipurin Sahateollisuuskoulussa ja Viipurin Teollisuuskoulussa hän opetti 1925−1928, Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1929−1937 ja Lappeenrannan teknillisessä oppilaitoksessa 1945−1965. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia veljensä kanssa. Muualle Suomeen hän suunnitteli rakennuksia paljon vaimonsa kanssa peruustamassaan toimistossa, jota pariskunta piti vuoteen 1968 asti.
Löyskä esiintyi vuonna 1924 tehdyssä dokumentaarisessa, komediallisessa Polyteekkarifilmi-mykkäelokuvassa, esittäen itseään.
Toivo Löyskä
Toivo Eljas Löyskä (9. elokuuta 1903 Viipuri – 14. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso vuodesta 1931 käsityönopettaja Helvi Helena Riihijärvi. Toivo Löyskän vanhemmasta veljestä Väinö Löyskästä tuli arkkitehti, samoin kuin Toivo ja Helvi Löyskän pojasta Risto Löyskästä. Löyskä tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1922 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1931. Opintojensa aikana hän oli töissä muun muassa Uno Ullbergin, Jalmari Peltosen ja Toivo Paatelan toimistoissa. Valmistuttuaan hän työskenteli Lääkintöhallituksessa vuoteen 1938 ja sitten Kulutusosuuskuntien Keskusliiton rakennusosaston toimistopäällikkönä vuoteen 1948, jolloin hän perusti oman toimiston. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston assistenttina. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia yhdessä veljensä kanssa.
Elias Ahde
Elias Ahde (s. 6. maaliskuuta 1996 Ilmajoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavia Pallo-Iiroja. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ahde on Ilmajoen Kisailijoiden ja SJK:n kasvatteja ja aloitti pelinsä miesten sarjoissa vuonna 2013 Kakkosessa pelannessa SJK:n kakkosjoukkueessa FC Kerho 07. Syksyllä 2015 Ahde siirtyi lainasopimuksella Poriin Ykkösessä pelanneen FC Jazziin. Ahde jatkoi Jazz-uraansa Ykkösessä vielä seuraavalla kaudella, mutta siirtyi kesken kauden toiseen Ykkösen seuraan Valkekoskelle FC Hakaan. Kauden 2016 loppuun mennessä Ahde oli tehnyt pelaamissaan 45 Ykkösen ottelussa 22 maalia.
Ahde teki kasvattajaseuransa SJK:n kanssa tammikuussa 2017 kolmivuotisen jatkosopimuksen. Hänet lainattiin kuitenkin SJK:sta Jyväskylään Veikkausliigaan nousseeseen JJK:hon. Näin Ahde aloitti Veikkausliigauransa JJK:ssa 15. huhtikuuta 2017 HIFK–JJK-pelissä. Kevätkauden jälkeen SJK kutsui Ahteen takaisin Seinäjoelle. Heinäkuun loppuun mennessä hän oli pelannut 13 Veikkausliigaotteluaj ja tehnyt kaksi maalia. Elokuun alusta SJK lähetti Ahteen loppukaudeksi Ykköseen KPV:n riveihin. Kaudeksi 2018 hän siirtyi lainasopimuksella Turun Palloseuraan.
Ahde on edustanut Suomea poikamaajoukkueissa.
Katkeraa riisiä
thumb|upright|Kaksi varasta (Vittorio Gassman ja Doris Dowling) seuraavat silmä tarkkana heitä etsivien poliisien liikkeitä. Katkeraa riisiä on italialainen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1949, ja sen on ohjannut Giuseppe de Santis. Se esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla syyskuussa 1949.
Elokuvan pääosissa esiintyvät Raf Vallone, Vittorio Gassman, Silvana Mangano ja Doris Dowling. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 1952.
Dino De Laurentiisin tuottama elokuva tehtiin kesällä 1948. Kyseessä on osittain neorealistinen elokuva, jossa lisäksi on selviä vaikutteita neuvostoliittolaisesta sosialistisesta realismista ja kovaksi keitetystä amerikkalaisesta rikoselokuvasta. Myös musiikilla on elokuvassa tärkeä osa. Elokuvassa tuodaan laajasti esiin sekä rikostarina että länsimaista toisen maailmansodan jälkeistä elämää järjestäytyneiden ammattiliittojen ja paikallisen mafian välillä sekä solidaarisuuden ja naisten aseman välillä Po-joen laaksossa riisinviljelijöiden keskuudessa Italian pohjoisosassa.
Katkeraa riisiä on neorealistisen elokuvan suurin kansainvälinen yleisömenestys, ja sen yleisönsuosion vetovoimana oli seksi ja näyttelijä Silvana Mangano, josta tuli italialaisen elokuvan eroottinen naistähti. Elokuva kertoo Pohjois-Italian riisiviljelmien naistyöläisistä, ja sen juonena on rikostarina.
Italian kommunistisen puolueen äänenkannattaja L'Unita-lehti tyrmäsi elokuvan liian seksistisenä, lisäksi amerikkalaista musiikkia oli liikaa ja työläisnaiset olivat epäaitoja. Jari Sedergren kirjoittaa artikkelissaan, että amerikkalaisvaikutus oli elokuvassa selvä, vaikka alkuperäisen suunnitelman mukaan elokuvan piti sisältää marxilaista maaseututyöläisen asemaan kohdistuvaa yhteiskuntakritiikkiä.
Gyula Vargha
Gyula Vargha (4. marraskuuta 1853 Káva – 2. toukokuuta 1929 Budapest ) oli unkarilainen taloustieteilijä ja runoilija. Hän on julkaissut muun muassa runokokoelman (1881) ja romanttisen runonäytelmän A boszuló kard ('Kostava kalpa', 1897) sekä kääntänyt unkariksi muun muassa Friedrich Schillerin ja Heinrich Heinen runoutta. Merkittävin Varghan taloustieteellisistä teoksista käsittelee Unkarin luotto-oloja ja luottolaitoksia (1896).
Varghan runon "Haave ja todellisuus" on suomentanut Toivo Lyy, ja se on julkaistu antologiassa Unkarin lyyra (Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1970).
Stratovariuksen diskografia
Tämä on luettelo Stratovariuksen diskografiasta.
Ma mère
Ma mère (kansainvälisesti My Mother) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Christophe Honorén ohjaama ranskalais-portugalilais-itävaltalais-espanjalainen eroottisesti latautunut psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Louis Garrel, Emma de Caunes ja Joana Preiss. Elokuva kertoo viehättävän leskiäidin ja tämän teini-ikäisen pojan häiriintyneestä suhteesta ja perustuu Georges Bataillen romaaniin Ma mère (1966), jonka pohjalta Christophe Honoré sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Paulo Branco ja Bernard-Henri Lévy.
Juoni
Ma mère sijoittuu Espanjaan, Gran Canarialle, jossa viehättävällä Hélènellä (Isabelle Huppert) ja hänen aviomiehellään (Philippe Duclos) on kesähuvila. Heidän 17-vuotias poikansa Pierre (Louis Garrel) saapuu Ranskasta, katolisesta sisäoppilaitoksesta, vanhempiensa luokse kesäloman ajaksi. Pian Pierren tulon jälkeen hänen isänsä kuolee auto-onnettomuudessa ja isänsä kuoleman myötä Pierre saa tietää vanhempiensa kieroutuneesta ja moraalittomasta maailmasta. Nyt leskeksi jäänyt moraaliton Hélène tutustuttaa poikansa hedonismin ja turmeltuneisuuden maailmaan.
Tuotanto
Ma mère kuvattiin 2,7 miljoonan euron budjetilla Espanjan Kanariansaarten Gran Canarialla syksyllä 2003. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Gémini Films, Arte France Cinéma, Les Films du Camélia ja Les Films du Lendemain, portugalilainen Madragoa Filmes, itävaltalainen Amour Fou Filmproduktion sekä espanjalaiset Audiovisual Consulting ja S2 International. Elokuvan tuottamiseen osallistuivat myös ranskalaiset CNC ja Canal+ sekä itävaltalaiset Filmfonds Wien ja ORF. Ma mèren virallinen ranskalainen traileri julkaistiin 13. huhtikuuta 2004.
Julkaisu ja vastaanotto
Ma mère sai ensi-iltansa Ranskassa 19. toukokuuta 2004, Portugalissa 1. heinäkuuta 2004, Espanjassa Gijónin elokuvajuhlilla 28. marraskuuta 2004 ja Itävallassa 20. heinäkuuta 2007. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Gémini Films, Portugalissa Atalanta Filmes ja Itävallassa Poool Filmverleih. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 128 355 katsojaa ja tuotti maailmanlaajuisesti 1 022 148 dollarin lipputulot. Elokuva on kiertänyt useita elokuvajuhlia ympäri maailman, kuten vuoden 2004 Toronton elokuvajuhlat.
Ma mère julkaistiin Ranskassa DVD:lle 28. huhtikuuta 2005.
Thyssos
Thyssos ( tai, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akten niemellä (nyk. Áthos) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan niemen länsirannikolle Athoksen munkkivaltion alueelle.
Maantiede
Thyssos sijaitsi Akten niemellä, joka nykyisin tunnetaan nimellä Áthos ja joka on Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä itäisin. Antiikin aikana Aktea ei vielä luettu Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on myöhemmin saanut nimensä, vaan se luettiin yleisemmin vain osaksi Traakiaa. Kaupungin tarkasta sijainnista on ollut erilaisia teorioita: yleensä se sijoitetaan niemen länsirannikolle nykyiseen Skála Zográfouhun Konstamonítoksen luostarin ja Zográfoksen luostarin välille, tai joskus hiemen enemmän kaakkoon lähemmäksi Docheiárioksen luostaria. Joskus sen paikaksi mainitaan tosin nykyisen Vatopédin luostarin ympäristö tai Pantokrátorin luostarin seutu, mutta näissä tapauksissa se olisi sijainnut niemen itärannikolla.
Thyssoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia
Thyssoksen historiasta tiedetään vain vähän. Strabonin mukaan sen alkuperäiset asukkaat olivat Lemnokselta tulleita pelasgeja. Thukydideen mukaan kaupungin väestö koostui myöhemmin klassisella kaudella osaksi kreikkalaisista ja osaksi sen ei-kreikkalaisesta pelasgisesta alkuperäisväestöstä, ja sen väestö oli kaksikielistä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Thyssios.
Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Thyssos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–429/428 eaa. Se kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 424/423 eaa. Brasidaan yllytyksestä. Se mainitaan Ateenan liittolaisena kuitenkin jälleen vuonna 421 eaa., jolloin Dion valtasi sen
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin paikkaa ei ole varmistettu arkeologisesti, eivätkä kaivaukset luostarivaltion alueella ole mahdollisia.
Rosewood
Rosewood voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Aroma
Aroma on suomalainen irtotupakkamerkki. Sitä käytetään sätkätupakkana. Aromaa valmistaa British American Tobacco Finland Oy. Suomen Tupakka Oy:n toimiessa valmistajana Aroma oli Suomen myydyin irtotupakka vuodesta 1983.
Samsung Galaxy S8+
Samsung Galaxy S8+ on Samsungin valmistama älypuhelin, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2017.
Julkistus
Samsungin lippulaivapuhelin Samsung Galaxy S8+:n julkaisua viivästytettiin Note7:n akkukatastrofin vuoksi. Samsung julkisti Galaxy S8+:n ja Galaxy S8:n 29. maaliskuuta 2017 New Yorkissa. Suurin osa puhelimen tiedoista oli vuotanut internetiin jo ennen julkistusta.
Ominaisuudet
Samsung Galaxy S8+:n järjestelmäpiiri on joko Qualcomm Snapdragon 835 (4 × 2,35 & 4 × 1,9 GHz) tai Samsungin oma Exynos 8895 (4 × 2,3 & 4 × 1,7 GHz). Suomessa myytävässä mallissa on Exynos 8895 piiri. Galaxy S8+:ssa on neljä fyysistä painiketta: virtanäppäin, äänenvoimakkuuden säätönäppäimet ja Bixby-puheapurin näppäin. Puhelin on Euroopassa saatavilla mustana (”Midnight Black”), hopeisena (”Arctic Silver”) ja haalean violettina (”Orchid Gray”). Galaxy S8+:ssa on Samsungin oma Bixby-virtuaaliavustaja, joka tuki puhelimen julkaisuhetkellä vain englannin ja korean kieliä. Puhelimessa on etupuolella iiristunnistin ja takapuolella sormenjälkitunnistin.
Näyttö
Samsung Galaxy S8+:ssa on 6,2 tuuman kulmista pyöreä näyttö. Se peittää suuren osan puhelimen etupuolesta, minkä takia Galaxy S8+:ssa ei ole kotinäppäintä ja sormenjälkitunnistin on sijoitettu puhelimen takapuolelle. Kotinäppäin on toteutettu Galaxy S8:ssa virtuaalisesti näytön alalaitaan navigointinäppäinten ohella. Kotinäppäimen painaminen antaa kuitenkin värähtävän painallusvasteen. Galaxy S8+:ssa ei ole näytön reunuksia puhelimen oikealla eikä vasemmalla laidalla. Näytön kuvasuhde on 18,5:9, kun älypuhelimissa näytön kuvasuhde on yleensä 16:9. Puhelimen HDR-teknologiaa tukeva näyttö on kestävää Gorilla Glass 5 -lasia.
Kamera
Galaxy S8+:ssa on 12 megapikselin optisella kuvanvakaimella varustettu takakamera, jonka aukon koko on f/1,7. Etukamerassa on 8 megapikseliä, jonka aukon koko on f/1,7. Molemmissa kameroissa on automaattitarkennus.
Anders Johan Nordenskiöld
Anders Johan Nordenskiöld, ent. Nordenberg (1696–1763) oli suomalainen sotilas ja virkamies. Hän oli vuodesta 1744 linnoitusväen ylimajoitusmestari ja Suomen linnoitusprikaatin päällikkö. Hän laati perustettavaksi tarkoitetulle Loviisan kaupungille asemakaavan ja linnoitussuunnitelman. Vuodesta 1752 hän oli Savon ja Kyminkartanon läänin varamaaherra, vuodesta 1753 maaherra, 1757–1761 Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherra. Ruotsin tiedeakatemian jäsen. Hän julkaisi akatemian toimituksissa talouskysymyksiä käsitteleviä kirjoituksia.
Skierniewicen piirikunta
Skierniewicen piirikunta on Puolan piirikunta Łódźin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 38 174. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Bolimów, Głuchów, Godzianów, Kowiesy, Lipce Reymontowskie, Maków, Nowy Kawęczyn, Skierniewice sekä Słupia.
Skierniewicen piirikunnan pinta-alasta 21,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Skierniewicen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,6 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Skierniewicen piirikunnassa oli 38 174 asukasta, joista 50,3 prosenttia naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 38 262 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 36 423 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 19,2 prosenttia, työikäisten 59,9 prosenttia ja eläkeikäisten 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 389 lasta.
Uranopolis
Uranopolis ( tai Ouranopolis, myös tai Ouranoupolis; ) oli antiikin aikainen kaupunki Akten eli Athoksen niemellä nykyisin Chalkidikína tunnetulla niemimaalla Kreikassa.
Maantiede
Uranopoliin kaupunki sijaitsi Akten eli Athoksen niemellä lähellä sen kapeinta kohtaa. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Néa Ródan kylän tienoille. Kaupungin lähellä sijaitsi persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. kaivettu niin kutsuttu Kserkseen kanava.
pienoiskuva|vasen|Uranopoliin lyömä raha. Kuvituksessa kahdeksansakarainen tähti sekä istuva [[Afrodite|Afrodite Urania.]] pienoiskuva|vasen|Uranopoliin pyhäkön raunioita.
Historia
Nykyinen Ouranoúpolin kylä on perinyt nimensä kaupungista, vaikka sijaitseekin jonkin verran eri paikassa, etelämpänä niemen länsirannikolla.
Rakennukset ja löydökset
Kaupungista on vain vähän arkeologisia löytöjä. Merkittävin arkeologinen kohde ovat pyhäkön jäänteet, jotka sijaitsevat Néa Ródan lounaispuolella. Arkeologinen kohde tunnetaan sekä nimellä Uranopolin pyhäkkö että Néa Ródan pyhäkkö. Pyhäkkö ajoittuu myöhäiseltä arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. lopulta hellenistiselle kaudelle 100-luvulle eaa. Näin se on ollut olemassa sekä Sanen että Uranopoliin kaupungin aikana. Esinelöytöihin lukeutuvat siivekkäitä Nike-jumalattaria esittävät terrakottapatsaat. Paikan kaivaukset suoritettiin vuonna 1999. Seudulta on löydetty myös hellenistiselle kaudelle ajoittuvan talon jäänteet, roomalaisaikainen hauta 200-luvulta jaa. sekä muun muassa öljylamppuja ja rahoja.
Vuonna 2020 suoritetuissa tutkimuksissa on havaittu, että nykyisen Ouranoúpolin kylän ja Drénian saaren välillä on ollut antiikin aikana kannas, jolla on ollut asutusta. Jäänteitä on löydetty merenpohjasta noin 5–15 metrin syvyydestä. Yksi Drénian pienistä lähisaarista on edelleen nimeltään Ártemis, ja alueella on mahdollisesti ollut Artemiille omistettu pyhäkkö. Erään teorian mukaan kyseessä olisi antiikin Uranopoliin sijaista Akrothooin kaupunki, joka upposi Simplikioksen kautta säilyneen, alun perin Theofrastoksen antaman tiedon mukaan mereen maanjäristyksessä.
Tervajoen valuma-alue (Vanaja)
Tervajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.87) on Kanta-Hämeessä, pääasiassa Lopella ja Janakkalassa mutta myös Hämeenlinnassa, sijaitsevan ja Loppijärvestä alkavan, Kesijärven ja Alasjärven kautta virtaavan ja Kernaalanjärveen Tervajoen nimisenä laskevan, joen Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen pinta-ala on 257,43 neliökilometriä ja järvisyys on 9,17 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kernaalanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Hiidenjoen alueelle (35.81).
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajan reitin valuma-alueen (35.8) kolmannen jakovaiheen seitsemäs osa-alue, joka jaetaan vielä kuuteen alueeseen. Nämä alueet ovat Tervajoen alaosan alue (35.871), Alasjärven alue (35.872), Kesijärven alue (35.873), Loppijärven valuma-alue (35.874), Pihtojan valuma-alue (35.875) ja Ojajoen valuma-alue (35.876). Vesistöalueen keskusjärvi on Loppijärvi, josta alkaa pääuoman matka kohti Kernaalanjärveä. Pääuomalla on useita nimiä alkaen yläjuoksulta, missä se on Nummistenjoki eli Isojoki, Kesijärven jälkeen Toivanjoki ja Alasjärven jälkeen se on Tervajoki. Tervajoen valuma-alueeseen kuuluu yli 20 järveä tai lampea, jotka ovat yli hehtaarin kokoisia. Niistä merkittävämmät ovat Loppijärvi (1 176 hehtaaria), Ojajärvi (446 ha), Kesijärvi (283 ha) ja Alasjärvi (123 ha).
Alueella sijaitsee useita taajamia. Valuma-alueen eteläosassa sijaitsevat Läyliäinen ja Loppi, ja pohjoisosissa Launonen ja Tervakoski.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Alueen kuvaus
Kolme alinta valuma-aluetta laskevat alenevassa numerojärjestyksessä toisiinsa: Kesijärven alueeseen laskevat: Valuma-alueet ja alueet on kuvattu alempana tarkemmin.
Alasjärven alue (35.872)
Alueeseen sisältyy Tervajoen pohjoisosa Tervakosken tehtaille asti, Alasjärvi sekä Kesjärvestä alkava Toivanjoki. Alasjärven Luuliolahteen laskee Saukonoja ja Kuosarinlahti Sokslammi. Muita suuria järviä ei alueella ole. Toivanjokeen yhtyvät idästä pitkät pelto-ojat, mutta pohjoisesta vain lyhyitä ojia.
Kesijärven alue (35.873)
Alueen pääjärvi on Kesijärvi, johon laskee Pihtojan valuma-alueen (alla) oja. Järven pohjoisrantaan laskee kaksi johto-ojaa, joista läntisin tuo Hyvälammin vettä. Kesijärveen laskevaan Nummistenjokeen laskee etelästä lyhyt Oronoja ja pitkä Pikkujoki, jonka valuma-alueella on myös Huhkajanlammi.
Loppijärven valuma-alue (35.874)
Loppijärvi on valuma-alueensa suurin järvi ja siitä alkava Nummistenjoki on Tervajoen valuma-alueen pääuoman yläjuoksua. Loppijärveen laskevat suoraan lyhyitä laskuojia myöten Erävisjärvi ja Särkijärvi. Järven itärantaan laskeva Uksenjoki tuo valuma-alueeltaan Tyräjäsuolla sijaitsevan Tyräjän ja hieman kauempaa sijaitsevan Ruohostenlammin vesiä. Samalla valuma-alueen osalla sijaitsee laskuojaton Päättiäislammi. Uksenjoen alajuoksulla siihen yhtyy pohjoisempana lännestä Saarelankulmalta tuleva Kalevansuon johto-oja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Mustalammi, Kalevanlammi ja Kalaton.
Pihtojan valuma-alue (35.875)
Ennen Kesjärveen laskemistaan Pihtoja mutkittelee alavien peltomaiden läpi ja sen järvet sijaitsevat Pihtojan yläjuoksulla. Pihtoja saa alkunsa Ali-Heinijärveltä, johon Yli-Heinijärvi ja Hanhilammi laskevat. Järviryppääseen kuuluu vielä Raikkuanlammi, joka laskee Yli-Heinijärveen.
Ojajoen valuma-alue (35.876)
Nummistenjokeen yhtyy sen alajuoksulla pohjoisesta Ojajoki eli Pikkujoki, joka on Ojajärven laskuoja. Ojajärvi on seudulla suurehko järvi, joka kokoaa itseensä monet suo- ja metsäojat. Leipijärvi laskee Ojajärven itärantaan ja Keravalammit puolestaan sen länsirantaan.
Tarja Laitiainen
Tarja Laitiainen (s. 1956) on suomalainen diplomaatti. Hän oli Suomen suurlähettiläs Portugalissa Lissabonissa vuosina 2016 — 2020. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1980.
Laitiainen työskenteli ennen Portugalia ulkoministeriössä Kansallisen turvallisuusviranomaisen (NSA) päällikkönä. Hän on toiminut Suomen suurlähetystöissä Limassa ja Tokiossa sekä Suomen YK- ja Unesco-edustustoissa. Hän oli kansallisena asiantuntijana EU:n komissiossa vuosina 1996–1998. Ulkoministeriössä hän on työskennellyt eri tehtävissä poliittisella ja kehityspoliittisella osastolla sekä Aasia ja Oseania -yksikön päällikkönä. Laitiainen on toiminut kiertävänä suurlähettiläänä Afganistanissa ja Pakistanissa 2002–2005 ja Suomen suurlähettiläänä Luxemburgissa vuodesta 2005 ja sen jälkeen Bulgariassa 13. maaliskuuta 2009 alkaen ja samalla Kosovossa.
Laitiainen on kirjoittanut artikkeleita useisiin julkaisuihin sekä julkaissut teoksen Taksi Kabuliin (Otava 2006).
Devil’s Milk (albumi)
Devil’s Milk on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2018.
Maastohiihdon Suomen Cup 2017–2018
Henkilökohtaiset kilpailut
Tulokset
Devil’s Milk (albumi)
Kappaleet
Kappaleet kirjoittaneet Peitsamo, Kettula ja Erkinharju.
Maastohiihdon Suomen Cup 2017–2018
Viestit
Tulokset
Devil’s Milk (albumi)
Kritiikki
Sekä Juha Merimaa Helsingin Sanomissa että Suonna Kononen Karjalaisessa antavat levylle arvosteluissan kolme tähteä viidestä. Molemmat huomauttavat, että "Hei Jussi" on mukaelma "Hey Joe"-kappaleesta. Konosen mukaan "Vihikoira" on lähellä "Hound Dog"-kappaletta.
Moravanyn venus
thumb|Moravanyn venus Moravanyn venus on myöhäispaleoliittiselta kaudelta peräisin oleva venusveistos. Se on 7,6 senttimetriä korkea naishahmoa esittävä norsunluusta tehty veistos, joka on noin 22 000 vuotta vanha. Se on tehty Gravetten kulttuurin loppuvaiheen aikana.
Patsas löydettiin sattumalta peltotöiden yhteydessä vuonna 1938 Moravany nad Váhomin lähellä. Tarkka löytöpaikka vaihtelee hieman eri arkistolähteiden välillä. Se kuitenkin hävisi useaksi vuodeksi ulkomaille ja palautettiin Slovakiaan 1968.
Nissan Bluebird
thumb|Datsun Bluebird 310/1200 esillä [[Oulussa 4.9.1962.]] Nissan Bluebird on Nissanin vuosina 1957–2001 valmistama henkilöautomalli. Suomeen sitä alettiin tuoda vuonna 1963, tuolloin vielä nimellä Datsun Bluebird. Sitä alettiin pitää korkealaatuisena sekä edullisena talviautona, ja se sai nopeasti suosiota osakseen. Ensimmäinen Suomeen tuotu Bluebird-malli oli 310. Sen moottoritilavuus oli 1,3 litraa.
Myöhemmin automalli muuttui yhdysvaltalaisen muotoiluihanteen mukaan aikaisempaa kulmikkaammaksi. Moottorikoot kasvoivat nekin ajan myötä. Viimeisimmät Suomessa myydyt mallit olivat 1,6- sekä 2,0-litraisilla moottorilla varustettuja.
Tuotantosarja 610:n Bluebirdit (Datsun B1800) olivat 1970-luvun puolivälin paikkeilla kohonneet tilojensa puolesta luokkaa ylemmäs. Violet- ja Laurel-mallinimillä valmistetut autot olivat moottorikooltaan 1,6- ja 1,8-litraiset (160B sekä 180B). Vuosina 1986–1990 Euroopassa myyty Bluebird oli todellisuudessa uudelleenimetty Nissan Violet.
Bluebird-automallilla ei ollut suoranaista edeltäjää. Sen sijaan tätä mallia seurasi Nissan Primera eurooppalaisilla automarkkinoilla.
Johan Pitka
thumb|Johan Pitka. Johan Pitka (19. helmikuuta 1872 Jalgsema, Järvamaa – kadonnut syyskuu 1944 Viro) oli virolainen kontra-amiraali, joka toimi Viron merivoimien komentajana Viron vapaussodan aikana vuosina 1918–1919. Hän oli myös yksi äärioikeistolaisen vapsiliikkeen perustajista ja varhaisista johtajista.
Elämä
Johan Pitka syntyi maanomistajan perheeseen Järvamaalla. Hänen veljensä oli kirjailija Peäro August Pitka, joka käytti kirjailijanimeä Ansomardi. Pitka oli vuosina 1889–1907 merillä ja opiskeli 1891–1893 Käsmun ja Kuressaaren merikouluissa sekä 1894–1895 Paldiskin merikoulussa, josta hän valmistui merikapteeniksi. Vuosina 1907–1911 hän toimi laivameklarina Liverpoolissa Englannissa ja sen jälkeen laivanvarustajana Tallinnassa. Pitka oli myös vuonna 1917 perustettujen Tallinnan laivaseuran ja Baltian pelastusseuran puheenjohtaja. Vallankumousvuoden 1917 aikana hän liittyi mukaan Viron sotilasneuvostojen komitean ja Tallinnan Omakaitsen toimintaan. Vuonna 1918 hän oli mukana maanalaisena perustetussa Kaitseliitissa.
Saksan armeijan vetäydyttyä Virosta Pitka nimitettiin 1. joulukuuta 1918 Viron panssarijunien ja 16. joulukuuta merivoimien komentajaksi. Hän oli merivoimien komentajana 28. marraskuuta 1919 asti. Hän sai huhtikuussa 1919 everstiä vastanneen mereväekaptenin ja marraskuussa 1919 kontra-amiraalia vastanneen aseadmiralin sotilasarvon. Pitka valittiin myös Viron perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen huhtikuussa 1919 Viron kansanpuolueen (Eesti Rahvaerakond) edustajana.
Pitka perusti keväällä 1920 Valve Liit -nimisen äärikansallismielisen järjestön, jota on pidetty yhtenä myöhemmän vapsiliikkeen edeltäjistä. Hän johti sitä vuosina 1920–1924. Kun Valve Liit kiellettiin herjaavien lausuntojensa vuoksi, perusti Pitka vuonna 1923 samaa aatemaailmaa edustaneen Kansallisvapaamielisen puolueen (Rahvuslik Vabameelne Partei). Se sai saman vuoden vaaleissa parlamenttiin eli riigikoguun neljä edustajaa, mutta Pitkaa itseään ei valittu. Puolue oli eräiden arvioiden mukaan suorastaan fasistinen, mutta se osallistui riigikogussa Jaan Tõnissonin johdolla koottuun demokraattiseen blokkiin, kunnes jättäytyi siitä pois.
Vuosina 1924–1930 Pitka asui Kanadan Uudessa Kaledoniassa. Palattuaan Viroon hän toimi vuosina 1930–1937 keskusosuusjärjestö Eesti Tarbijateühistute Keskühistun (ETK) toimitusjohtajana ja maanviljelijänä Ebaveressä. Hän lähti mukaan myös vuonna 1929 perustetun Viron vapaussotureiden liiton toimintaan ja kuului jonkin aikaa sen näkyvimpiin johtajiin yhdessä kenraali Andres Larkan kanssa. Pitka oli liiton varapuheenjohtaja vuosina 1931–1932. Hän perusti myös vuonna 1931 Veljessoturien kerhon (Lahinguvendade Klubi) ja vuonna 1933 Vapaussodan rintamamiesten yhdistyksen (Vabadussõja Rindemeeste Ühingu). Hänet valittiin vuonna 1937 edustajaksi presidentti Konstantin Pätsin perustamaan kansalliskokoukseen eli Rahvuskoguun.
Neuvostoliiton ja Saksan miehittäessä Viroa Pitka oli vuosina 1940–1944 maanpaossa Suomessa käyttäen salanimeä Schmidt. Hänen toinen vaimonsa ja molemmat poikansa teloitettiin Usollagin vankileirillä Neuvostoliitossa vuonna 1942. Pitka palasi Viroon huhtikuussa 1944 ja perusti elokuussa virolaisista kootun ”iskujoukko amiraali Pitkan” (Löögiüksus Admiral Pitka), joka yritti puolustaa Tallinnaa lähestyvältä puna-armeijalta. Hän katosi syyskuussa 1944 joukkojensa peräännyttyä Läänemaalle.
Muistaminen
thumb|pysty=0.9|Vuosina 2002 ja 2007 paljastettu Tõnu Maarandin ja Mart Kadarikun toteuttama Pitkan muistomerkki Tallinnan Kesklinnissä. Tallinnassa paljastettiin vuosina 2002 ja 2007 kuvanveistäjä Tõnu Maarandin ja arkkitehti Mart Kadarikun suunnittelema Johan Pitkan muistomerkki.
Pitkan mukaan on nimetty vuonna 2000 nykyinen Viron merivoimien lippulaiva EML Admiral Pitka.
Mommilanjärvi
Mommilanjärvi on Kanta-Hämeessä Hausjärvellä Haminankylän ja Hietoisen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 342 hehtaaria ja se on 4,9 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järven eteläosa päättyy Soidanlahteen, josta alkaa kapeimmillaan 40 metriä leveä jokimainen osuus. Sen rantaviivan pituus on 15,6 kilometriä. Saaria on kaksi, jotka molemmat ovat yli aarin kokoiset ja sijaitsevat vierekkäin pohjoisosan itärannalla. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 6,6 aaria ja niillä on rantaviivaa yhteensä 150 metriä. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 9 682tuhatta kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,7 metriä ja suurin syvyys on 8,3 metriä. Syvin kohta sijaitsee Ristiniemen ja Hanhenojanmäen puolivälissä.
Järven rantoja reunustavat pääasiassa peltoaukeat, joita pilkuttavat metsäkaistaleet. Eteläpäässä kohoaa Paanamäki, jonka huippu kohoaa 50 metriä vedenpintaa ylemmäksi. Pohjoispäässä on Heikkilänmäki vieläkin korkeampi. Peltojen rannat viettävät järveen ja siihen laskevat joet ja ojat tuovat järveen runsaasti ravinteita. Järven itärantaa seuraa Lammin ja Mommilan yhdistävä maantie (yhdystie 2951) ja länsirantaa seuraa pienempi kylätie. Soidanlahdessa on yleinen uimaranta, Mommilassa sijaitsee Mommilan kirkko, Koiniemessä hautausmaa ja hieman pohjoisempana Mommilan kartano.
Vesistösuhteet
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Se jaetaan vielä Ansionjärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 82,5 metriä mpy. Järven vedenpinta on säännöstelyn takia samalla korkeudella kuin alempana olevilla Haminanjoella ja Ansionjärvellä. Järveen laskee 12 jokea tai ojaa. Pohjoispäähän laskee Luhdanjoki, jonka nimi on Arrankorven jälkeen Lapinjoki. Mommilan kirkon viereen järven koillisrantaan laskee Pätilänjoki. Sillä on yläjuoksulla muitakin nimiä: Laihajoki, Kärpänjoki ja Kortajoki. Järven kaakkoisrantaan laskee Teuronjoki, joka laskee Pääjärvestä Hämeenkosken läpi. Muita laskuojia ovat Myllyoja ja Kolkanoja. Mommilanjärven oma laskujoki lähtee etelään Soidanlahdesta, jossa se laajenee sillan jälkeen Haminanjoeksi (myös Haminanvuolle ) ja joka kapenee uudestaan Niittyniemessä laskiessaan Ansionjärveen. Siitä laskee eteenpäin Puujoki, joka Kernaalanjärven jälkeen laskee Hiidenjokena Vanajaveteen.
Säännöstely
Järveä on säännöstelty vuonna 1954 annetun määräyksen pohjalta ja sen vuoksi Ansionjärvi ja Mommilanjärvi ovat samalla korkeudella. Säännöstelypato sijaitsee Vuolteenkoskella, missä siltarakenteisiin on ollut kytkettynä aukkopato. Pato on vuonna 2010 annetun uuden määräyksen vuoksi muutettava neulapadoksi. Järven vedenpinnan korkeus tulee silti säilymään samana.
Vedenlaatu
Mommilanjärvi on Vanajan reitin valuma-alueen suurimpia latvajärviä, johon maataloudella on suuri vaikutus. Tämä näkyy järven vedenlaadussa. Järven veden näkösyvyys on vain metrin verran, mikä on alueen järvissä heikoin arvo. Vesi on humuspitoista ja suolojen määrää ilmaisevaa sähkönjohtavuutta oli metsäisiä järviä enemmän. Pintaveden fosforipitoisuus on ollut yli 36 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l). Se oli vuoden 2013 tutkimuksissa 41 μg/l, mikä sijoittaa järven siltä osin rehevöityneiden järvien luokkaan. Järvi oli näytteiden ottohetkellä lievästi lämpötilakerrostunut. Päällysveden happitilanne oli hyvä, mutta alusvedessä oli havaittavissa happikatoa. Alusveden happipitoisuus oli enää 1,4 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Tilanne oli sama kuin vuonna 2010. Alueen järvien yleistilanne on ollut hyvä, mutta Mommilanjärvellä se on enää tyydyttävä. Järven rehevyystasossa ei ole tapahtunut muutoksia.
Luonnonarvoja ja virkistys
Järveen on istutettu 2000-luvulla kuhaa joka vuosi noin 12 poikasta hehtaarille. Järven oma luontainen kalakanta koostuu pääasiassa särjestä ja lahnasta. Pääosa ahvenista on pieniä, mutta toisaalta haukikanta on hyvä. Järvessä tavataan myös taimenia ja puronieriöitä, jotka lisääntyvät yläpuolisissa joissa ja puroissa. Istutettu täplärapukanta on edelleen heikko.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Hietoisjärvi” pohjoispään silloisen kylän mukaan. Pohjoisrannalla oli ”Mommilahietois Gård” ja rannoilla sijaitsi kymmenen torppaa. Luhdanjoen suussa sijaitsi vesimylly. Nykyinen maantie Lammille kulki kartanon ja järven välissä ja jo silloin Haminanjoen ylitti silta sen nykyisellä paikalla.
Vuoden 1964 peruskartassa järven pohjoisosa kuului Lammille ja eteläosa Hausjärvelle. Järven rannoilla oli silloin yli kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Hietoisissa sijaitsi posti ja kauppoja ja Haminankylässä sijaitsi seurantalo, saha, koulu ja pari kauppaa. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa itärannan taakse oli rakennettu maantie ja samalla vapaa-ajan asuntoja oli tullut muutama lisää.
Euro Hockey Tour 2020–2021
Euro Hockey Tourin kausi 2020–2021 oli sarjan 25. kausi. Sarjassa pelasivat Suomen, Venäjän, Ruotsin ja Tšekin miesten jääkiekkomaajoukkueet.
Sigurd Nordenstreng
Sigurd Nordenstreng (7. lokakuuta 1857 Helsinki – 11. toukokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen historioitsija.
Nordenstreng valmistui ylioppilaaksi 1874 ja filosofian kandidaatiksi 1879. Hän toimi poliittisten tieteiden lehtorina Haminan kadettikoulussa vuosina 1884–1903, kunnes hänet erotettiin sortokauden aikana poliittisen kantansa vuoksi. Hän työskenteli sen jälkeen kansakouluntarkastajana Vaasassa 1904–1911 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1909. Myöhemmin Nordenstreng toimi Helsingin ruotsinkielisen kauppaopiston opettajana 1912–1927. Hänelle myönnettiin professorin arvo 1930. Nordenstreng kirjoitti kolmiosaisen Haminan kaupungin historian, viisiosaisen teoksen Suomen porvarissäädyn valtiopäivätoiminnasta sekä laajan kaksiosaisen elämäkerran Leo Mechelinistä, joka julkaistiin postuumisti 1936–1937. Hän kuului myös 1920-luvulla julkaistun Suomen vapaussota vuonna 1918 -teossarjan toimituskuntaan.
Gazprom Arena
pienoiskuva|Maanosaliittojen cup 2017 pienoiskuva|251x251px|Gazprom Arena yövalaistuksessa Gazprom Arena, myös Krestovsky Stadium , Zenit Arena tai Saint Petersburg Stadium, on jalkapallostadion Ristisaarella, Pietarissa. Stadion oli yksi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 sekä sen esiturnauksen Maanosaliittojen cupin 2017 pelipaikoista. Jalkapalloseura FK Zenit Pietari siirtyi pelaamaan kotiottelunsa stadionille. Stadion oli yksi vuoden 2021 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen pelipaikoista ja Suomen maajoukkue pelasi siellä kaksi ottelua.
Ominaisuudet
Stadionilla on katsomopaikkoja kahdessa kerroksessa. Jalkapalloa mahtuu seuraamaan 62 315 henkeä, jalkapallon MM-kisojen 2018 aikaan mahtui 64 468 katsojaa ylimmän katsomokerroksen tasanteella tuotujen lisäkatsomojen turvin. Konsertteja stadionille mahtuu katsomaan jopa 80 000. Stadionilla on 104 ylellisesti suunniteltua skybox-aitiota.
Stadionin kattoa kannattelee kahdeksan 110 m korkeaa pylvästä, jotka nousevat selvästi katon korkeimman kohdan (79 m) yläpuolelle. Osa kentästä voidaan rullata stadionin ulkopuolelle joenrantaan.
Historia
Pietarin kaupunki päätti vuonna 2004 korvata vanhan Kirovin stadionin modernimmalla, suuremmalla stadionilla. Arkkitehtikilpailun voitti japanilainen Kishō Kurokawa ehdotuksellaan "Avaruusalus". Stadion on muunneltu ja suurennettu versio Toyota Stadionista Japanissa. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2007 ja valmistuivat vasta 2017. Projektin aikana viisi suurta muutosta käytiin läpi; katsojakapasiteetti nousi 30% ja rakennettavan pinta-alan 66%. Pääurakoitsija vaihtui kolmesti ja pääsuunnittelijaa vaihdettiin neljästi. Rakennusurakan tilaajalla, Pietarin kaupungilla, ehti vaihtui urakan aikana kaksi kuvernööriä ja kuusi varakuvernööriä. Budjetti ylittyi seitsenkertaisesti.
Stadionia kehutaan yhdeksi Venäjän ja jopa ehkä Euroopan parhaimmista Stadion korvasi Petrovski Zenitin kotistadionina.
Idänpikkusieppo
Idänpikkusieppo (Ficedula albicilla) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit
Idänpikkusieppo on 11–12,5 cm pitkä. Se muistuttaa paljon pikkusieppoa, mutta koiraan oranssinpunainen kurkkulaikku rajoittuu selvärajaisesti harmaaseen rintaan. Lisäksi päälaki on ruskea toisin kuin pikkusieppokoiraalla. Naaraan kurkku on pikkusiepon kurkkua vaaleampi ja se korostuu selvärajaista tummaa rintaa vasten.
Idänpikkusiepon tavallisin kutsuääni on nopea ja kova rätinä. Laulu eroaa selvästi pikkusiepon laulusta ja koostuu nopeiden kuivien trillien sarjoista sekä korkeudeltaan nousevista ja laskevista äänistä.
Levinneisyys
Idänpikkusieppoja pesii Aasiassa Siperiassa. Lajin kannan koosta ei tiedetä paljoa, mutta laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Euroopassa harvinainen laji havaittiin Suomessa ensimmäisen kerran 21.10.2016 Helsingin Seurasaaressa. Sitä oli osattu odottaa voimakkaiden itäisten ilmavirtausten vuoksi. Lajin tarkastaa vielä BirdLife Suomen rariteettikomitea.
Elinympäristö
Idänpikkusieppo suosii pesimäympäristöinään lehtipuuvaltaisia sekametsälaikkuja.
Ternivuokko
Ternivuokko (Anemone nemorosa × ranunculoides) on valkovuokon (Anemone nemorosa) ja keltavuokon (Anemone ranunculoides) välinen risteymä. Ternivuokon kukat ovat väriltään kalvaankeltaisia ja sitä kasvaa kantalajiensa yhteisillä kasvupaikoilla.
Suomessa ternivuokko ei ole kovin yleinen.
Kaukjärvi
Kaukjärvi tai kaukajärvi on ajateltu tarkoittavan pitkää ja tulkinta sopii vanhoihin suomalaisiin järviin; monet tämän nimisistä ovat pitkiä ja kapeita järviä. Kaukjärvi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Luovutetussa Karjalassa:
Elisabeth Tigerstedt-Tähtelä
Elisabeth Eugenie Olga Tigerstedt-Tähtelä (entinen Groop, o.s. Tigerstedt; s. 12. lokakuuta 1933 Helsinki) on suomalainen diplomaatti. Hän on koulutukseltaan varatuomari, toiminut ihmisoikeuksien puolesta ja ollut Suomen suurlähettiläs useassa maassa.
Ennen työtään ulkoasiainministeriössä Tigerstedt-Tähtelä toimi lainopillisena sihteerinä yrityksissä, Närpiön tuomiokunnassa, lääkintöhallituksessa, Kauniaisten kauppalassa, ja sosiaali- ja terveysministeriössä. Tigerstedt-Tähtelästä tuli ulkoasiainneuvos ja ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston toimistopäällikkö 1. heinäkuuta 1979. Hän toimi ulkoasiainneuvoksena (ministerineuvos) Pekingissä 1. syyskuuta 1985 alkaen. Tigerstedt-Tähtelä on ollut Suomen suurlähettiläs Hanoissa sekä samalla Vientianessa 1988–1989, Kairossa sekä samalla Khartumissa 1990–1992 ja suurlähettiläs Zagrebissa Kroatissa 1997–1998. Ulkoasiainministeriössä hän oli ulkoasiainneuvos 1. elokuuta 1992 alkaen ja oikeudellisen osaston ihmisoikeus- ja konsuliasioiden linjan linjajohtaja 16. helmikuuta 1995 alkaen. Tasa-arvoasioiden vastuuhenkilö hän oli vuodesta 1993.
Tigerstedt-Tähtelä jäi diplomaatin tehtävistä eläkkeelle Zagrebista Kroatiasta syksyllä 1998 ja toimi sen jälkeen Lapsen oikeuksien komiteassa nelivuotiskautena 1999–2003.
Tigerstedt-Tähtelän vanhemmat olivat taidemaalari Michael Tigerstedt ja pääkirjanpitäjä Olga Tavaststjerna. Hänen puolisonaan on ollut vuodesta 1985 toimittaja, näyttelijä Yrjö Juhani Tähtelä.
Gösta Nordenswan
Gustaf Magnus (Gösta) Nordenswan (27. marraskuuta 1886 Kuopio – 27. syyskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen sähköinsinööri, joka oli Etelä-Suomen Voimaosakeyhtiön toimitusjohtaja 1918–1937 ja Nokia Oy:n toimitusjohtaja 1929–1958. Hänestä tuli vuorineuvos vuonna 1948.
Nordensvanin vanhemmat olivat Kuopion lennätinaseman päällikkö, hovineuvos Karl Magnus Nordensvan (1850–1903) ja Mathilda Robertina Åberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Kuopion yksityislyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Mittweidan Technikumissa Saksissa Saksassa 1907. Nordensvan teki opintomatkoja Norjaan ja Ruotsiin tutustuen maiden vesivoimalaitoksiin ja voimansiirtoon.
Gösta Nordensvan oli naimisissa vuodesta 1910 Anna Elvira Schmidtin kanssa.
Erik Nordenskiöld
Nils Erik Nordenskiöld (23. marraskuuta 1872 Mäntsälä – 28. huhtikuuta 1933 Tukholma) oli suomalainen eläintieteilijä. Hän oli dosentti Helsingin yliopistossa 1899–1926 ja Tukholman yliopistossa 1926–1933. Hänen tutkimuksensa koskivat punkkeja ja biologian historiaa.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Nordenskiöld kuului aateliseen Nordenskiöld-sukuun ja oli valtioneuvos Nils Nordenskiöldin pojan Nils Otto Nordenskiöldin poika ja geologi-tutkimusretkeilijä Adolf Erik Nordenskiöldin veljenpoika. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1899 ja toimi siitä alkaen eläintieteen dosenttina Helsingin yliopistossa. Hän erosi Helsingin dosentuurista vuonna 1926 ja muutti Ruotsiin, jossa hän aloitti Tukholman yliopiston apulaisprofessorina. Samana vuonna hänestä tuli Ruotsin kansalainen.
Nordenskiöld osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Nordenskiöld on luokitellut punkkien sukupuun vertailemalla punkkien morfologisia ja sytologisia ominaisuuksia. Tätä koskevat hänen tutkimuksensa Zur Morphologie und der Hydrachniden (1898) ja Zur Anatomie und von Histologie Ixodes reduvius (I-III, 1908–1911). Hän julkaisi myös sytologisia teoksia muilla eläintieteiden aloilla: Histologische Beobachtungen an der Haut der Kröte (1905) ja Die Muskelentwicklung von Vanessa urticæ (1914). Hänen biologian historiaansa (Biologiens historia: en överblick, kolme osaa, 1920–1924) pidettiin aikanaan yhtenä alan parhaimmista teoksista.
Perhe
Nordenskilöld avioitui toukokuussa 1906 Tukholmassa Henrietta Georgina (Ette) Sederholmin kanssa. Heidän lapsiaan olivat:
Kjelmøyn keramiikka
Kjelmøyn keramiikka (myös Kjelmöy,, ) on Norjan, Ruotsin, Suomen ja Venäjän valtioiden alueilta löydetty varhaismetallikauteen ja rautakauteen liittyvä lähinnä pohjoisskandinavinen keramiikanvalmistuksen tyylisuunta, joka luetaan kuuluvaksi asbestikeramiikkaan. Varhaismetallikauden keramiikkaa kutsuttiin Suomessa aluksi Säräisniemen keramiikaksi 2 (Sär-2-keramiikka), mutta nykyään tämä traditio jaetaan vielä neljään alaryhmään: Luukonsaaren, Sirnihtan, Anttilan ja Kjelmøyn keramiikkaan. Kjelmøyn keramiikkaa valmistettiin noin 900 eaa. – 300 jaa. Siihen liitetään nykyään saamelainen etnos, mutta toiset tutkijat pitävät sitä siihen liian vanhana.
Piirteitä
Kjelmøyn keramiikan saveen on sekoitettu runsaasti hienoksi hakattua asbestikuitua. Asbestia oli saatavilla esimerkiksi Itä-Suomesta, jossa sitä louhittiin kivikaudelta saakka. Suomalaisiin Säräisniemen astioiden (Sär-2) savimassaan sitä sekoitettiin noin 15–30 % ja ruotsalaisiin noin 10–20 %. Asbestipitoisuudet kuitenkin vaihtelivat paljon, eivätkä keramiikkasirpaleista löydetyt 50–60 % pitoisuudet ole harvinaisia. Savimassaan lisättiin sekoiteaineeksi myös murskattua simpukkaa, kiillettä tai vuolukiveä. Esimerkiksi Norjan Varangerissa ei esiinny asbestia, joten siellä käytettiin asbestia vähemmän kuin muualla tai joskus ei ollenkaan. Asbestisekotteisesta keramiikasta on alettu käyttää nimitystä asbestikeramiikka. Asbestisekoitteella astioista voitiin valmistaa ohuempia, kestävämpiä ja siistimpiä. Seinämän paksuus oli tavallisesti 3–5 millimetriä.
Useimmat astiat muotoiltiin tasapohjaisiksi, vaikka joitakin pyöreäpohjaisiakin astioita tunnetaan. Astioiden kyljet olivat yleensä suorareunaisia, mutta taivutettuja reunoja esiintyi esimerkiksi Norjassa. Astiat olivat kivikautisiin astioihin verrattuna pieniä ja niiden suuaukon halkaisija vaihteli 15–35 senttimetriä.
Astian suun ulkoreunaa kiersi koristefriisi, jossa käytettiin kuvioina pitkillä viivoilla muodostettuja vekkomaisia tai sik-sak-kuvioita. Niitä reunustettiin vaakasuorilla viivoilla. Viivojen väliin painettiin pistemäisiä kuoppia, lyhyitä kampaleimoja tai kynnenpainalluksia. Useimmissa astioissa oli vähän koristeita, mutta joskus niitä lisättiin muuallekin ja jopa astian pohjaan. Kjelmøyn kermamiikka muistutti hieman Sirnihtan keramiikkaa. On kuitenkin vielä epävarmaa, olivatko nämä traditiot alueellisesti erillisiä vai olivatko ne ainoastaan eriaikaisia.
Laajin leviämisalue
Tiheimmillään Kjelmøyn keramiikkaa on löydetty samalta alueelta, mistä kansatieteilijät havaitsivat saamelaisasutusta vielä 1700–1800-luvuilla. Keramiikkalöytöjä on tehty myös tämän ydinalueen ulkopuoleltakin. Laajimmillaan leviämisalue rajautuu Itä-Karjalassa ja Kuolassa Vienanmereen, Pohjois-Norjassa Tromssaan asti Jäämereen. Tromssasta etelään aina Trondheiminvuonolle saakka rantojen asukkaat valmistivat Risvikin keramiikkaa, kun taas sisämaassa tehtiin Kjelmøyn keramiikkaa. Niinpä Kjelmøyn keramiikan leviämisalue jatkuu Skandinaviassa Ruotsin Jämtlannin ja Norlannin alueet Norjan Trøndelagiin asti. Suomessa Kjelmøyn keramiikkaa löytyy kaikkialta muualta paitsi aivan lounaisimmasta Suomesta. Venäjällä leviämisalueen eteläinen raja ulottuu Pohjois-Karjalan pohjoisosista Vienanmeren eteläpäähän seuraten Vienanmeren rantoja pohjoiseen ja Kuolaan.
Kjelmøyn keramiikkalöytöjen painopiste on pohjoisessa ja löytöjen laaja leviämisalue etelässä voidaan perustella hajanaisilla keramiikka löydöillä sekä niitä tukevilla muilla muinaislöydöillä, jotka liittyvät yleensä Kjelmøyn keramiikkaan. Tällaiset löytöryhmät muodostavat esimerkiksi Suomessa lapinrauniot sekä Ruotsissa ja Norjassa tietynlaiset röykkiöhaudat.
Leviäminen ja ajoitukset
Kjelmøyn keraaminen traditio alkoi Suomen pohjoispuolella Jäämeren rannikolla alueella, jota kutsutaan Finnmarkiksi. Norjalaisten ajoitukset ensimmäisillä Kjelmøyn keramiikkaa käyttävillä asuinpaikoilla on noin 1000–900 eaa. Bjørnar Olsen ja Roger Jørgensen ovat saaneet muutaman vuosisadan aikaisempiakin ajoituksia. Leviäminen oli nopeaa, sillä lyhyessä ajassa keramiikka levisi Finnmarkin yli ja levimisalue saavutti Pohjois-Ruotsin alueet ja Norjan Nordlandin sisämaat. Keramiikkaa käyttäneitä asuinpaikkoja oli aluksi harvaksellaan, mutta viimeistään 700–650 eaa. sisämaan kaikki asuinpaikat käyttivät sitä. Myös asuinpaikkojen lukumäärä Norjan saaristossa lisääntyi Kjelmøyn keramiikan käytön aikana.
Ruotsin Norlandin sisämaan alueilla keramiikkaa esiintyi 700 eaa. vain yksittäisillä paikoilla. Ruotsalaisessa vanhemmassa kirjallisuudessa sitä kutsutaan yhteisnimellä norrlandske asbestkeramik, sillä sen leviämistä ei silloin vielä hahmotettu. Sen käyttö ylestyi nykytutkimuksien mukaan hitaasti ja se saavutti alueella konsensuksen muutama vuosisata myöhemmin. Suomeen ja Kuolan niemimaahan leviämisestä ei ole olemassa yksityiskohtaisia tietoja. Kjelmøyn keramiikan valtakausi oli Carpelan mukaan 700 eaa.–300 jaa., ruotsalaisen kirjallisuuden mukaan 600 eaa.–300 jaa. ja norjalaisen kirjallisuuden mukaan 900 eaa.–1 jaa.
Kjelmøyn keramiikan määrät hävisivät kohteista, joiden ikä on nuorempi kuin 200 jaa. Roomalaisella rautakaudella keramiikka katoaa arkeologisista löydöistä vuosisadan aikan.