cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nurmon yläaste
pienoiskuva|Nurmon yläaste Nurmon yläaste on noin 550 oppilaan yläkoulu Seinäjoen Nurmossa, samassa rakennuksessa Nurmon lukion kanssa. Nykyinen punatiilinen koulurakennus on valmistunut vuonna 1974, ja lisärakennukset on tehty vuosina vuosina 1983, 1992 ja 2005. Koulun rehtorina toimii Teemu Tassi.
Marja Nuuttila-Helenius
Marja Nuuttila-Helenius (28. elokuuta 1932 Helsinki – 4. maaliskuuta 2016) oli suomalainen arkkitehti, joka teki pääosan urastaan toimiston Castrén–Jauhiainen–Nuuttila (myöhemmin CJN Oy) osakkaana. Hän oli mukana pääsuunnittelijana tai suunnitteluryhmän jäsenenä muun muassa Lappeenrannan kaupungintalon (1983), Espoon virastotalon ja kaupungintalon, Pasilan virastokeskuksen (1982), Pasilan rautatieaseman (1990, purettu 2017) ja Kauppakeskus Kluuvin suunnittelussa.
Marja Nuuttila-Helenius syntyi Helsingissä ja valmistui Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolta vuonna 1959. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa, kunnes vuonna 1964 pääsi Viljo Revellin toimistoon. Revellin kuoleman jälkeen sen toimintaa jatkoivat osakkaina Heikki Castrén, Juhani Jauhiainen ja Marja Nuuttila-Helenius ensin nimellä Heikki Castrén & Co, vuodesta 1972 nimellä Castrén–Jauhiainen–Nuuttila ja vuodesta 1974 nimellä CJN Oy.
Nuuttila-Helenius toimi vastaavana suunnittelijana Naisarkkitehtien yhdistys Architectan vuonna 1982 Helsingin kaupungin taidemuseossa järjestämässä suomalaisten naisarkkitehtien näyttelyssä, joka kiersi myös Saksassa, Irlannissa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Marja Nuuttila-Helenius jäi pois työelämästä vuonna 1988. Hän oli naimisissa Antti Heleniuksen kanssa. He omistivat Salon Muurlassa sijaitsevan Pullolan kartanon. Nuuttila-Helenius oli Galleria Anhavan perustajaosakas yhdessä Ilona Anhavan kanssa.
Pekka Kuosmanen
Pekka Kalevi Kuosmanen (s. 19. lokakuuta 1940 Kuusjärvi) on suomalainen yrittäjä ja entinen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1995–2007. Kuosmanen on istunut Kouvolan kaupunginvaltuutettuna 1981–2000 ja myös hallituksessa lukuun ottamatta vuosia 1985–1988. Hän oli kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 1997–1998 ja puheenjohtaja 1998–2000.
Kuosmasen puoliso vuodesta 1963 on Kaija Julku. Heillä on kaksi lasta (s. 1966 ja 1969).
Iiro Järvi
Iiro Petteri Järvi (s. 23. maaliskuuta 1965 Helsinki, Suomi) on suomalainen jääkiekkoilija.
Pelaajaura
Quebec Nordiques varasi Järven vuonna 1983 kolmannella kierroksella numerolla 54. Varausvuoro oli alun perin Buffalo Sabresin, jolta se siirtyi Nordiquesille kolmen pelaajan mukana maksuna maalivahti Real Cloutierista ja ensimmäisen kierroksen varausvuorosta saman vuoden draftissa. Hän pelasi NHL-liigan Quebec Nordiquesissa vuodesta 1988 vuoteen 1990. Seuraavan kauden 1990–1991 hän aloitti AHL-liigan Halifax Citadelsissa, mutta siirtyi viiden pelatun ottelun jälkeen Itävaltaan Klagenfurtin joukkueeseen. Yhteensä Järvi pelasi NHL:n runkosarjassa 116 ottelua, joissa hän keräsi 61 (18+43) tehopistettä ja 58 jäähyminuuttia.
Maajoukkueen mukana Järvi pelasi kolmissa nuorten MM-kisoissa 1983–1985, aikuisten MM-kisoissa 1987 ja 1989, Kanada-cupissa 1987 ja 1991 sekä 1988 olympialaisissa Calgaryssa. Yhteensä hän edusti Suomea 85 A-maaottelussa tehoin 10+11.
Valmennusura
Pelaajauransa jälkeen Järvi on toiminut Kiekko-Vantaan organisaatiossa edustusjoukkueen apuvalmentajana sekä A-junioreiden vastuuvalmentajana.
Final Fantasy VIII
thumb|200px|right|Squall matkalla ensimmäiseen tehtäväänsä. Final Fantasy VIII:n välianimaatiot olivat oman aikansa peliksi todella näyttäviä.
Final Fantasy VIII on Squaren (nyk. Square Enix) kehittämä ja alun perin 1999 PlayStationille julkaisema Final Fantasy-sarjan roolipeli.
Final Fantasy VIII otti aikanaan suuren askeleen uuteen suuntaan pelisarjassa. Pelimaailma oli samanlainen futuristisen ja fantasiamaailman sekoitus kuin Final Fantasy VII:ssä, mutta ulkoasu on muuttunut paljon. Sen sijaan että hahmot olisivat perinteiseen Final Fantasy -tyyliin pieniä ja isopäisiä, tässä osassa hahmojen ruumiit ovat realistisia.
Taistelusysteemi oli kenties suurin muutos; uusi Junction-systeemi jakoi mielipiteitä. Junction perustuu siihen, että pelisarjan muistakin osista tutut Summon-olennot (Guardian Forcet) liitetään hahmoon, ja siten hahmo saa käyttöönsä kykyjä mitä GF on oppinut.
Myös taikasysteemi on ennennäkemätön: nyt hahmot eivät opi taikoja lopullisesti, vaan niitä hankitaan vetämällä (Draw) niitä vihollisista tai erityisistä Draw Pointeista. Kun taikoja on hankittu tarpeeksi, niitä voi asettaa nostamaan hahmon kykyjä, kuten vahvuutta tai osumapisteitä.
Pelissä tulee esiin myös täysin uusi ominaisuus, korttipeli. Korttia voi pelata muiden hahmojen kanssa ja niitä voi keräillä. Säännöt vaihtelevat otteluiden mukaan. Voittamalla korttipelejä saadaan lisää kortteja. Kortteja voi saada myös monella muulla tavalla, kuten muuttamalla vihollisia niiksi. Kortteja voi muuttaa esineiksi, ja tällä tavalla saada harvinaisia esineitä.
Vuoden 2019 E3-messuilla Square Enix paljasti, että pelistä on tulossa remasteroitu versio vuoden 2019 aikana PlayStation 4-, Xbox One-, Nintendo Switch-konsoleille ja PC:lle.
Päähahmot
Pelin päähenkilöt ovat lähes samanikäisiä (17-vuotiaita) lukuun ottamatta Quistista ja Seiferiä, jotka ovat molemmat 18-vuotiaita. Jokaisella hahmolla on oma tehokas Limit Break -erikoishyökkäys, joka tulee mahdolliseksi käyttää mm. silloin, kun hahmon energiapisteet (HP) alittavat tietyn pisteen. Tavanomaisesti HP-mittari on tuolloin sävyltään keltainen. Limit Breakin saa hyökkäysvaihtoehdoksi myös Aura-loitsun avulla.
Guardian Forcet (GF)
Guardian Forcet eli GF:t ovat pelihahmojen hallinnassa olevia olentoja tai hirviöitä, jotka voidaan kutsua taistelussa GF-komennon avulla. GF:t suorittavat pääasiallisesti erilaisia näyttäviä ja vihollista vahingoittavia hyökkäyksiä lukuun ottamatta esimerkiksi Carbunclea, joka tekee pelattaville hahmoille reflect-loitsun. Guardian Forcet ovat vastineet Final Fantasy VI Espereille ja Final Fantasy VII Summoneille. Osa Guardian Forceista onkin samoja kuin aikaisemmissa osissa, mutta myös pari uutta löytyy.
CD #1
Uusien valmistuneiden kunniaksi Balamb Gardenissa vietetään heti samana iltana kekkerit, joissa Squall on tapansa mukaan syrjässä muista. Nuorukaisen apaattinen katse harhailee tähtitaivaassa, kunnes eräs nuori hupakko pyytää häntä tanssimaan. Squall ei alkuun suostu kavaljeeriksi, sillä hän vetoaa surkeisiin tanssitaitoihinsa. Päällekäyvä hempukka vetää hänet kuitenkin väkisin mukaan tilavalle tanssilattialle ja askeleet opitaan vauhdikkaammin kuin yläasteen liikuntatunnilla.
Valssauksen päätteeksi mustahiuksinen viettelijätär livahtaa tiehensä. Squallin sensuellit tanssitaidot saavat kuitenkin Quistikselta ihailua, ja opettaja raahaa Squallin yöksi mukaansa Training Centeriin eli harjoittelukeskukseen, jossa pörrää koulun omia hirviöitä. Salaisella alueella Quistis purkaa Squallille sydäntään, mutta tunteellista ummetusta poteva nuori mies ei tajua Quistiksen vuodatusta vaan kehottaa opettajaa puhumaan ennemmin seinälle. Poistuessaan Squall ja Quistis joutuvat myös pelastamaan Ellone-nimisen tytön, joka on alakynnessä hirviön kanssa.
Seuraavana aamuna Selphie herättää Squallin, sillä heille ja Zellille on myönnetty ensimmäinen tehtävä SeeDeinä. Heidän tulee matkata Timber-kaupunkiin, jonka Galbadia on juuri miehittänyt. Kolmikko lähtee junalla kohti Timberiä, mutta matkan aikana kaikki vaipuvat sikeään uneen kuin noiduttuina. Squall, Zell ja Selphie näkevät yhteisen unen, jota he eivät ota ymmärtääkseen. Unessa seurataan 27-vuotiaan galbadialaisen sotilaan Laguna Loiren ja tämän ystävien, Kiros Seagillin ja Ward Zabacin, matkaa Galbadian pääkaupunkiin eli Deling Cityyn. Unen kohokohdassa Laguna pääsee ensimmäistä kertaa puhumaan ihastukselleen, pianonsoittaja Julia Heartillylle. Typerä nahjus kuitenkin joko pälpättää yön läpeensä tai sammahtaa sängylle (pelaajan teoista riippuen) ilman, että saa koskaan kakistettua tärkeintä ulos. Unen päätyttyä Squall ja muut heräävät ja ihmettelevät, mistä jaetussa unessa oikein oli kyse. Lopulta Squall sanoo, että heidän tulee ennemmin keskittyä tehtävään.
Heti Timberiin saavuttuaan kolmikon ottaa vastaan Metsäpöllöt eli Forest Owls -niminen vastarintaryhmä, joka on SeeDien avun alun perin tilannutkin. Squall menee tapaamaan johtajaa ja yllättyy huomatessaan, että joukkioon pomona on se sama hupakko, jonka kanssa hän tanssi eilen – toisin sanoen Rinoa Heartilly. Tämä nuori naikkonen on laatinut suunnitelman kaapata Galbadian presidentti Vincent Delingin tekemällä hieman muutoksia hänen yksityisjunaansa. Suunnitelma näyttää aluksi toimivan, mutta kaapattu presidentti paljastuu kaksoisolennoksi ja lopulta naamioituneeksi hirviöksi. Squall, Selphie ja Zell voittavat sen ja aikoivat jo lähteä kurjasta vastarintaryhmästä. Silloin Rinoa kaivaa kiireesti esiin sopimuksen, jossa Balamb Gardenin rehtori on vakuuttanut SeeDien pysyvän Forest Owlsien palkkalistoilla, kunnes Timberin vapaus on varmistettu. Squall, Selphie ja Zell eivät tästä ilahdu, mutta taipuvat jäämään pakon edessä.
Pian joukkio saa kuulla, että presidentti Deling aikoo käyttää Timberin TV-asemaa lähettääkseen tärkeän sanoman koko maailmalle. Vastarintaryhmä ja SeeDit lähtevät heti ottamaan asiasta selvää livahtamalla miehitettyyn kaupunkiin. Presidentin TV-lähetys keskeyttää heidän matkansa. Lähetyksessä presidentti kertoo nimeämästään uudesta suurlähettiläästä, velhotar Edeasta. Äkkiä Seifer ilmestyy Quistiksen kanssa ja he ottavat presidentin panttivangiksi suorassa lähetyksessä. Squall, Selphie ja Zell lähtevät kiireesti Quistiksen avuksi. Valitettavasti tilanne riistäytyy käsistä ja Zell möläyttää kaikille terrorismin epäilijöille heidän olevan SeeDejä. Vangittu presidenttikään ei kauan vangittuna pysy, sillä velhotar Edea yllättää vahtina toimivan Seiferin ja viekoittelee tämän matkaansa.
Herättyään Squallin porukka jatkaa Galbadia Gardeniin, jossa he saavat kuulla, että Seifer on teloitettu presidentin uhkailusta. Heille annetaan myös tärkeä ja vaarallinen tehtävä. Uuden suurlähettilään eli velhotar Edean ansiosta Galbadia kykenee aloittamaan maailmanvalloitusaikeensa, mutta tällaistahan eivät pienemmät valtiot suvaitse. Niinpä SeeD-ryhmän tehtäväksi tulee salamurhata Edea. Noita on tarkoitus ampua kesken Deling Cityssä pidettävän paraatin, joten Squallin joukkoon lisätään Galbadia Gardenin paras tarkka-ampuja, Irvine Kinneas. Irvine pitää itseään varsinaisena naistenmiehenä, joten ryhmän matkatessa junalla Deling Cityyn, ehtii Irvine ahdistella lähes jokaista vuorollaan.
Deling Cityssä joukkion neuvonantajaksi paljastuu Rinoan isä kenraali Caraway, joka ensi alkuun vaati SeeDeiltä testin. Toisin sanoen hourupää komentaa palkkasoturit käymään Tuntemattoman kuninkaan hautaholvissa (Tomb of the Unknown King) hakemassa erään oppilaan ID-numeron. Ja siinä ohessa ehkä Brothers -GF:n... Joka tapauksessa testin suoritettuaan ryhmä pääsee kenraalin puheille ja Caraway selostaa suunnitelmansa. SeeDien on tarkoitus jakautua kahteen ryhmään: porttiryhmään ja tarkka-ampujaryhmään. Squall ja Irvine muodostavat tarkka-ampujaryhmän ja Quistis, Zell ja Selphie porttiryhmän. Tarkoitus on jumittaa Edean paraativaunu valtavan kaariholvin rautaporttien väliin, jolloin tarkka-ampuja eliminoi hänet. Rinoalla on kuitenkin omasta mielestään parempi suunnitelma, jossa ideana on pukea Edean ylle epämääräisen taikavoimainen koru, mikä – ainakin toivottavasti – riistäisi velhottaren voimat. Kenraali ja Quistis pitävät suunnitelmaa asianmukaisen naurettavana. Quistis ja Rinoa riitelevät aiheesta, kunnes Rinoa karkaa salaa sotkemaan SeeDien suunnitelmia. Quistis kuitenkin palaa Carawayn kartanoon pyytämään Rinoalta anteeksi – ja vielä Zell ja Selphie mukanaan. Heidän epäonnekseen Caraway on asettanut taloonsa aikalukon pitääkseen kaistapäisen tyttärensä sisällä, joten Rinoan sijaan koko porttiryhmä jääkin kartanoon loukkuun. Viemäreiden kautta ryhmä kuitenkin pääsee juuri ajoissa asemapaikalleen.
Tällä välin Rinoa hiipi presidentin palatsiin tarkoituksenaan antaa Edealle mystinen medaljonki, mutta Edea tyrmää Rinoan leikiten ja ottaa hänet hallintaansa. Sitten Edea kävelee korokkeelle pitämään ylimielisen ja vaaraa uhkuvan puheen, jota myös presidentti Deling seuraa suuren hämmennyksen vallassa. Squall ja Irvine kuuntelevat puhetta muun yleisön joukossa ja he hätkähtävät nähdessään Rinoan. Puheen päätteeksi Edea tappaa presidentin ja ottaa täten Galbadian omaan hallintaansa. Hän myös loihtii kaupungin kaariholvin patsaat eloon, jotta ne voisivat syödä Rinoan seremonian aikana veriuhrina. Squall ja Irvine ehtivät palatsin sisälle juuri parahiksi pelastamaan Rinoan, minkä jälkeen kolmikko menee asemapaikalle odottamaan oikeaa hetkeä ampua juhlakulkueeseen liittynyt Edea. Harmi vain, että siinä odotellessa Irvine alkaa hermoilla ja väittää, ettei pysty ampumaan Edeaa paineiden ollessa niin kovat. Squall tyrmistyy tästä, mutta onnistuu vakuuttamaan Irvinen edes yrittämään.
Edean paraativaunun ajaessa kaariholviin porttiryhmä sulkee portit antaen siten tarkka-ampujaryhmälle tilaisuuden. Irvine ampuukin, mutta Edea pysäyttää laukauksen. Niinpä Squall rysäyttää varastetulla autolla kaariholville hoidellakseen työn loppuun omin käsin. Siellä Squall törmää Edean lisäksi elossa olevaan Seiferiin, josta Edea on tehnyt ritarinsa. Squall ja Seifer taistelevat yksi-yhtä vastaan, ja Squall voittaa. Rinoa ja Irvine tulevat pian Squallin avuksi Edeaa vastaan. Taistelun päätteeksi Edea kuitenkin loihtii valtavan jääpiikin, jonka hän ampuu Squallin rinnasta läpi. Squall menettää tajuntansa Rinoan kirkuessa vieressä.
CD #2
Lagunan elämänvaiheet jatkuvat unimaailmassa sotilasuran lopettamisella. Hän asuu nyt Winhill-nimisessä kylässä ja toimii lapsenvahtina Ellone-nimiselle tytölle samalla kun jahtaa kaupungissa mekastavia hirviöitä. Unessa Lagunan luona vierailee myös Kiros, mutta Wardin kerrotaan työskentelevän tätä nykyä D-District-vankilassa talonmiehenä. Kiros ihmettelee Lagunan kiintymystä kyläpahaseen, mutta Laguna tuntee kasvavaa kiintymystä kaupungin baarinpitäjää, Rainea, kohtaan eikä kykene jättämään tätä ja Ellonea yksin.
Herätessään SeeDien tilanne oli seuraava: Squall oli joutunut eristysselliin samalla kun Quistis, Selphie, Zell ja Rinoa jakoivat yhteisen sellin. Joukko vartijoita tuli hakemaan Rinoan, mutta muut jäivät yhä vangeiksi. Muiden miettiessä pakokeinoa Seifer otti Squallin ja alkoi kiduttamalla udella tältä tietoja SeeDeistä, erityisesti että miksi he ovat velhottaria vastaan. Squall ei kuitenkaan tiennyt vastausta Seiferin kysymykseen ja sai kärsiä kidutuksesta. Samalla hän kuuli, että Galbadia aikoi kostotoimena laukasta ohjuksia Gardeneihin.
Zell keksi lopulta keinon päästä vapaaksi, koska hän oli ainoa, jolla oli aseet käytössä, nimittäin nyrkit. Hän huijasi vartijoita Quistisin ja Selphien avulla, pääsi ulos ja löysi kaikkien aseet. Sitten kolmikko lähti etsimään Squallia ja löysivät hänet ylemmältä tasolta. Seuraavaksi he miettivät ulospääsyä. Kaikki ajattelivat, että paras kavuta alas. Siellä heitä odotti kuitenkin karvas yllätys: he olivatkin maan alla. He lähtivät kapuamaan takaisin ylös ja tapasivat samalla Rinoan ja Irvinen.
Monen vaiheen kautta kaikki kuusi pääsivät ulos vankilasta. Seuraavaksi he saivat nähdä Galbadian laukaisevan ohjuksia kohti Trabia Gardenin, josta Selphie oli kotoisin. Selphie vaati Squallia jakamaan ryhmän ja että hän johtaisi ryhmää ohjustukikohtaan ja Squall ryhmää Balamb Gardeniin. Squall suostui.
Ohjustukikohdassa Selphien ryhmä onnistui aiheuttamaan tukikohdan itsetuhon, mutta ei estämään ohjusten laukaisua. Kaiken lisäksi he jäivät loukkuun tukikohdan tuhoutuessa. Samaan aikaan Squallin ryhmä pääsi takaisin Balamb Gardeniin, jossa oli käynnissä täysi sekasorto. Kaksi erillistä SeeD-ryhmää tappeli keskenään siitä, kumpi oli Gardenin johtaja; rehtori Cid vai salaperäinen NORG. Sekasorrosta huolimatta Squallin onnistui varoittaa Cidiä ohjusiskusta. He löysivät Gardenin pohjatasolta hallintalaitteet sen liikuttamiseen ja Garden liikkui pois paikaltaan juuri ajoissa. Myöhemmin Squall tapasi ja päihitti NORGin, joka piti itseään Gardenin todellisena johtajana.
Koska SeeDit eivät tienneet kuinka ohjata Gardenia, he lopulta törmäsivät Fisherman's Horizonin kelluvaan kaupunkiin joka joutui samaan aikaan Galbadian hyökkäyksen kohteeksi. SeeDit ajoivat heidät pois ja tuhosivat lopullisesti erään valmiiksi huonossa kunnossa olevan tankin. Sen sisuksista kömpi esiin Selphien johtama ryhmä, joka kuin ihmeen kaupalla selvisi ohjustukikohdan räjähdyksestä. Squall oli erittäin iloinen heidät nähdessään. Rinoa pani tämän merkille, koska tällainen käyttäytyminen ei ollut Squallin tapaista.
Vähän myöhemmin Cid teki Squallista Balamb Gardenin komentajan, jonka Squall hyväksyi vastahakoisesti. Squallin ystävät järjestivät hänelle konsertin tarkoituksena ylistää häntä ja saada hänet tajuamaan ystävyyden arvo. Tätä varten Rinoa piti hänen kanssaan kahdenkeskisen keskustelun, jonka lopuksi Squall lupasi avautua tovereilleen enemmän.
SeeDit lähtivät matkalle tarkoituksenaan pysäyttää velhotar Edea ja varmistaa etti hän saa käsiinsä Ellonea. He ensin palasivat takaisin Balambiin ja vapauttivat sen Galbadian hallusta. Sen jälkeen Selphie ehdotti menoa Trabia Gardeniin, sillä hän halusi nähdä, mitä sille oli tapahtunut. Se oli tuhoutunut lähes täysin. Selphie pyysi ystäviään odottamaan koripallokentällä sillä aikaa kun hän kävi tapaamassa ystäviään. Kun Selphie palasi, Irvine alkoi kertoa heille lapsuudestaan orpokodissa. Hänen kertomuksensa herätti heti kaikkien mielenkiinnon, ja yllättäen he kaikki muistivat lapsuutensa juuri siinä samassa orpokodissa. Kaiken kaikkiaan siellä asuivat Squall, Quistis, Selphie, Zell, Irvine, Seifer ja heidän kaikkien arvostama tyttö Ellone, jota he kutsuivat siskoksi. He kuitenkin ihmettelivät, mikseivät he muistaneet mitään tästä ajasta. Irvine sanoi, että muistinmenetys on Guardian Forcien käytön hinta, ja jokainen heistä, paitsi Irvine, olivat käyttäneet niitä jo aiemmin. Lisäksi heidän ylihoitajansa orpokodissa oli heidän tämän hetkinen vihollisensa, Edea. Tästä huolimatta he päättivät taistella tätä vastaan ja lähtivät etsimään orpokotia löytääkseen vastauksia Edean muuttumiseen.
Orpokodin lähellä he kohtasivat Edean ja Seiferin komentaman liikkuvan Galbadia Gardenin, ja tästä syttyi Gardenien taistelu. SeeDit olivat alakynnessä Galbadian armeijaa vastaan, mutta tästä huolimatta he onnistuivat tunkeutumaan Galbadia Gardeniin ja löysivät sieltä Edean ja Seiferin. Voitettuaan Seiferin he kohtasivat Edean auditoriossa, jossa hän julisti tuhoavansa SeeDit. Hän kuitenkin hävisi Squallin ja hänen ystäviensä käsissä. Taistelun jälkeen Rinoalle tapahtui jotain outoa. Ensin hän herätti Seiferin ruumiin ja vaipui koomaan. Samalla myös Edea muuttui takaisin omaksi itsekseen ja hän vielä tunnisti kasvattamansa lapset. Mutta hän oli silti huolissaan Ellonesta, samalla myös Squall huolestui Rinoasta.
CD #3
Gardenien taistelun jälkeen Edea ja SeeDit palasivat raunioituneeseen orpokotiinsa, jossa Edea kertoi, että tämä ei ole vielä ohi. Hänet oli nimittäin riivannut toinen velhotar kaukaa tulevaisuudesta, nimeltään Ultimecia. Edea kertoi, että Ultimecian tavoite on puristaa aika yhteen hetkeen. Tällaisessa maailmassa vain hän voisi olla olemassa. Onnistuakseen tässä Ultimecian piti saada käsiinsä Ellone hänen ainutlaatuisen kykynsä takia. Kyvyllään Ellone pystyi lähettämään toisten ihmisten alitajunta menneisyyteen, ja siten Ellonen kohteet pystyivät elämään menneisyyttä menneisyyden henkilöiden kautta. Tämän vuoksi Squall ja kumppanit pystyivät näkemään Lagunan menneisyyden. Esille tuli myös velhotar Adel, jonka luultiin kuolleen jo vuosia sitten, mutta Edea epäili, että hän on edelleen elossa. Kaikki tämä oli tärkeää, mutta Squallin mieli oli enemmän painottunut Rinoaan, joka makasi edelleen koomassa.
Yrittäessään saada Rinoa heräämään Ellone taas lähetti Squallin alitajunnan Lagunan menneisyyteen. Laguna ystävineen yritti päästä Estharin mantereelle pelastamaan Ellone, joka oli silloin vielä lapsi. Näyn jälkeen Ellone kertoi Lagunan viime rakastetusta, Rainesta, joka kuoli synnytettyään hänen ja Lagunan (oletettvasti) lapsen. Squall oli sitä mieltä, että ehkä Ellonen avulla hän voisi pelastaa Rinoan. Niinpä SeeDit lähtivät matkaamaan kohti Estharia, jossa Ellonen uskottiin olevan. Edea liittyi mukaan, tarkoituksenaan päästä eroon velhottaren voimistaan.
Päästyään Estharin futuristiseen kaupunkiin heille kerrottiin, että Ellone oli matkannut kuuasemalle. Squall vei Rinoan asemalle samalla kun Estharia lähestyi valtava lentävä rakennus: Lunatic Pandora. Zell lähti ottamaan siitä selvää ja sai kuulla siitä Estharin huipputiedemies Dr. Odinelta.
Kuuasemalla Rinoa jätettiin eristyksiin,, ja Squall tapasi Ellonen. Squall oli viemässä Ellonea Rinoan luo, kunnes yhtäkkiä asemalla iski hälytys. Rinoa oli noussut koomasta, mutta näytti siltä, ettei hän hallinnut itseään. Squall ei voinut tehdä mitään estääkseen häntä, ja Rinoa vapautti Velhotar Adelin. Tämän jälkeen Rinoa jäi avaruuteen kellumaan samalla kun tapahtuma nimeltä Kuuitku alkoi, jossa Kuun pinnalla olevat hirviöt laskeutuvat Maahan Lunatic Pandoran kohdalle.
Koko asema tuhoutui, mutta Squall ja Ellone pääsivät pelastuskapseliin. Mutta Squall ei voinut jättää Rinoaa ja hän pyysi Ellonea viemään Squallin alitajunta Rinoan menneisyyteen. Ellone onnistui ja Squall sai selville minkä takia Rinoa vaipui koomaan: Ultimecia oli ottanut hänestä vallan ja nyt Ultimecia oli siirtynyt velhotar Adeliin ja jättänyt Rinoan kuolemaan. Squall kuitenkin onnistui pelastamaan hänet ja he onnistuivat pelastatautumaan hylätyn avaruusalus Ragnarokin avulla.
Ragnarokissa heidät ohjattiin takaisin Maahan. Paluumatkalla Squall ja Rinoa pitivät Squallin yllätykseksi romanttisen keskustelun, jonka aikana selvisi, että Rinoasta oli tullut velhotar, ja nyt estharilaiset vaativat hänen luovutustaan säilytettäväksi. Molemmat hyväksyivät, vaikka he eivät olisi halunneet erota toisistaan.
CD #4
SeeDit lähtivät Seiferin perään, ja samalla Ultimecia sai Adelin lopultakin herätettyä. Hän risteytti Rinoan Adeliin ja kävi taas SeeDejä vastaan. SeeDit kuitenkin voittivat Adelin ja heidän suunnitelmansa pystyi lopultakin alkamaan. Ultimecia aloitti aikapuristuksen, mutta Ellone pysäytti sen ja SeeDit matkasivat aikojen halki tulevaisuuteen.
SeeDit matkasivat ajan virrassa päästen lopulta takaisin heidän omaan aikaansa. Squall kuitenkin eksyi toiseen aikaan Edean orpokotiin, jossa hän tapasi Edean ja näki myös itsensä lapsena. Paikalle ilmaantui myös Ultimecia joka oli kuolemaisillaan. Mutta ennen kuolemaansa hänen täytyi luovuttaa voimansa toiselle velhottarelle ja hän antoi ne Edealle. Squall kertoi Edealle olevansa SeeD ja että SeeDit ja Gardenit olivat Edean idea. Edea lopulta tajusi Squallin olevan tulevaisuudesta. Squall joutui takaisin ajan virtaan ja eksyi sinne, kunnes Rinoa löysi hänet. Lopulta he pääsivät takaisin omaan aikaansa juuri sinne, missä he olivat luvanneet tavata.
Vastaanotto
Peli on myynyt lähes 10 miljoonaa kappaletta, ja se on toiseksi myydyin peli sarjassa (Final Fantasy VII on myynyt lähes 13 miljoonaa).
Hej, sloveni
Hej, sloveni ("Ylös, slaavit") on slaavilaisille kansoille omistettu hymni. Laulu syntyi vuonna 1834 nimellä "Hej, slováci" ("Ylös, slovakit"), se oli tarkoitettu herättämään slovakkien kansallistunnetta. Laulu on sittemmin palvellut sekä Slovakian ensimmäisen tasavallan (1939-1945), sodan jälkeisen Jugoslavian sekä Serbia-Montenegron kansallislauluna. Laulu on tunnettu myös yleisenä panslavistisena hymninä sekä kasvatuksellis-poliittisen nuorisoliikkeen Sokolin tunnuslaululuna. Laulun melodia perustuu slaavilaiseen sotilaslauluun, joka on myös Puolan kansallislaulun sävel nimellä Mazurek Dąbrowskiego. Hej, slovenin melodia on kuitenkin hitaampi ja rytmikkäämpi.
Laulun nimi on slovakiaksi Hej, Slováci, tšekiksi Hej, Slované, serbiaksi Hej, Sloveni / Хеј Словени, makedoniaksi Еј, Словени, kroatiaksi Hej, Slaveni, sloveniaksi Hej, Slovani, venäjäksi Гей, Славяне ja puolaksi Hej Słowianie.
Hej, slováci
Laulun alkuperäisen version kirjoitti slovakialainen pappi, historioitsija ja runoilija Samuel Tomášik Prahassa vuonna 1834. Havaittuaan kaupungin saksankielisen vähemmistön hallitsevan aseman Tomášik halusi kirjoittaa kansalleen hymnin, joka innoittaisi sitä nousemaan kansallsieen tietoisuuteen. Laulu saavutti slovakkien keskuudessa suuren suosion, ja sitä on jo pitkään pidetty eräänlaisena slovakkien epävirallisena kansallislauluna. Isä Josif Tison johtamassa n.k. Slovakian ensimmäisessä tasavallassa (joka todellisuudessa oli kansallismielisesti johdettu diktatuuri), laulu sai virallisestikin tämän aseman vuosina 1939-1945. Slovakian liityttyä II maailmansodan jälkeen uudelleen yhdeksi valtioksi tšekkiläisten kanssa maan kansallislauluksi valittiinkin toinen kansallinen laulu, Nad Tatrou sa blýska ("Tatralla salamoi"). Tämä soitettiin osana uuden Tšekkoslovakian kansallislaulua. Slovakian itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1993, Nad tatrou sa blýska säilytti kansallislaulun asemansa. Hej, slováci on kuitenkin edelleenkin tunnettu laulu, erityisesti kansallisten piirien keskuudessa.
Panslaavilainen hymni
Tomášik muutti pian laulunsa sanat yleiseksi kehotukseksi slaavilaisille kansoille, muuttaen sen nimen muotoon "Hej, sloveni". Laulu käännettiin pian useille slaavilaisille kielille, ja siitä tuli suosittu kuoro- ja kansanlaulu erityisesti Itävalta-Unkarin hallitsemien slaavilaisten kansojen keskuudessa. Laulun suosiota lisäsi entisestään se, että Sokol, nuorison ruumiillista ja kansallista kasvatusta korostava kansanliike, otti sen tunnuslaulukseen. Vuonna 1905 laulu esitettiin Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa vihittäessä suuren slovenialaisen runoilijan France Prešerenin muistomerkkiä. I maailmansodan aikana laulusta tuli slaavilaisten sotilaiden suosittu taistelulaulu.
Jugoslavian kansallislaulu
Vuonna 1941 akselivaltojen joukot hyökkäsivät Jugoslavian kuningaskuntaan valloittaen sen lyhyessä ajassa. Maassa nousi laaja, kroatilaisen Josip Broz Titon johtama kommunistinen vastarintaliike. Koska Jugoslavian sotienvälinen, kolmiosainen kansallishymni (se koostui Serbian, Kroatian ja Slovenian hymneistä) sisälsi viittauksia kuninkaaseen ja kuningaskuntaan, valitsivat partisaanitaistelijat tunnuslaulukseen Hej, slovenin. Sodan päättymisen jälkeen vanha kansallislaulu hylättiin virallisesti vuonna 1945, mutta sen tilalle ei ensi alkuun nimetty uutta kansallislaulua. Vaikka tehtiin lukuisia yrityksiä erityisen jugoslavialaisen hymnin löytämiseksi, ei yksikään ehdokas saavuttanut samaa suosiota kuin Hej, sloveni, jota jatkuvasti käytettiin epävirallisena kansallislauluna. Vuonna 1977 Hej, sloveni nimettiin virallisestikin Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan kansallislauluksi. Sen etuna oli myös se, että kansallisesti hajanaisen liittovaltion eri slaavilaiset kansat voivat laulaa sitä kukin omalla äidinkielellään.
Serbia ja Montenegro
Jugoslavian hajoamisen jälkeen vuosina 1991-1992, kaksi sen osatasavalloista, Serbia ja Montenegro, muodostivat uuden Jugoslavian liittovaltion. Vuonna 2003 maa nimettiin uuden perustuslain myötä virallisestikin Serbia-Montenegroksi. Hej, sloveni säilyi myös uuden liittovaltion kansallislauluna. Nykyisin tosin sekä Serbia että Montenegro käyttävät mieluummin omia kansallislaulujaan.
Sanat
{| class="wikitable"
Slovakiaksi
Hej, Slováci, ešte naša
slovenská reč žije,
Dokiaľ naše verné srdce
za náš národ bije.
Žije, žije, duch slovenský,
bude žiť na veky,
Hrom a peklo, márne vaše
proti nám sú vzteky!
Jazyka dar sveril nám Boh,
Boh náš hromovládny,
na tom svete žiadny;
I nechže je koľko ľudí,
toľko čertov v svete;
Boh je s nami: kto proti nám,
toho parom zmetie.
I nechže sa aj nad nami
hrozná búra vznesie,
Skala puká, dub sa láme
a zem nech sa trasie;
My stojíme stále pevne,
ako múry hradné
kto odstúpi zradne!
Venäjäksi
Гей, славяне, наше слово
Песней звонкой льётся
И не смолкнет, пока сердце
Наше слово дал нам Бог
На то Его воля!
Кто заставит нашу песню
Смолкнуть в чистом поле?
Дух Славянский жив на веки
В нас он не угаснет,
Беснованье силы вражьей
Против нас хоть весь мир, что нам
Восставай задорно.
С нами Бог наш, кто не с нами —
Тот умрёт позорно.
Serbiaksi (kyrillisin kirjaimin)
Хеј Словени, јоште живи
Дух наших дедова
Док за народ срце бије
Њихових синова.
Живи, живи дух словенски
Живећеш веков'ма
Залуд ватра грома.
Нек' се сада и над нама
Буром све разнесе
Стена пуца, дуб се лама,
Земља нек' се тресе.
Као клисурине,
Проклет био издајица
Своје домовине!
Serbiaksi (latinalaisin kirjaimin)
Hej Sloveni, jošte živi
Duh naših dedova
Dok za narod srce bije
Njihovih sinova
Zalud vatra groma
Nek se sada i nad nama
Burom sve raznese
Stena puca, dub se lama
Zemlja nek se trese
Mi stojimo postojano
Kao klisurine
Proklet bio izdajica
Fran Mérida
Francisco ”Fran” Mérida Pérez (s. 4. maaliskuuta 1990 Barcelona) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian pääsarjassa pelaavaa Atlético Paranaensea. Méridan pelipaikka on keskikentällä, joko keskellä tai vasemmalla laidalla. Hänen suurimpia vahvuuksiaan ovat teknisyys ja luovuus.
Hej, sloveni
Serbiaksi (latinalaisin kirjaimin)
Svoje domovine!
Kroatiaksi
Hej Slaveni, još ste živi
Riječ naših djedova
Fran Mérida
Ura
Mérida liittyi Barcelonan junioreihin kahdeksanvuotiaana, mutta päätti kesällä 2006 siirtyä maanmiehensä ja toisen Barcelona-kasvatin Cesc Fàbregasin jalanjäljissä Arsenaliin. Hän teki Arsenalin kanssa ammattilaissopimuksen maaliskuussa 2007. Siirrosta aiheutui suurehko kohu, sillä Barcelona, joka ei saanut pelaajasta siirtokorvausta, katsoi että seuran oikeuksia kasvattajana oli loukattu ja aloitti oikeusjutun Méridaa ja Arsenalia vastaan. Arsenal määrättiin lopulta lokakuussa 2007 maksamaan 3,2 miljoonan euroa Barcelonalle. Tapauksella saattaa olla merkittäviä seurauksia englantilaisseuroille, jotka voivat paikallisten lakien mukaan tehdä ammattilaissopimuksen 16 vuotta täyttäneen pelaajan kanssa, kun Espanjassa vastaava ikä on 18.
Kuorikkajärvi
Kuorikkajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Myllykylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Dok za narod srce bije
Kuorikkajärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,8 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. .
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Njihovih sinova
Kuorikkajärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Kertejoen alaosan alueeseen (35.691) se kuuluu.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Živi, živi duh slavenski
Fran Mérida
Ura
Ensiesiintymisensä Arsenalin edustusjoukkueessa Merida teki elokuussa 2006, harjoitusottelussa Boreham Woodia vastaan. Hän teki ottelussa yhden Arsenalin neljästä maalista. Kaudella 2006–2007 Mérida pelasi lähinnä reservi- ja akatemiasarjan otteluita ja oli yhdessä Arsenalin liigacup-ottelussa vaihdossa. Syksyllä 2007 hän pääsi kentälle muutamissa liigacupin otteluissa. Kevätkauden 2008 Mérida pelasi lainalla Espanjan Segunda Divisiónin Real Sociedadissa.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Živjet ćeš vjekov'ma
Fran Mérida
Ura
Kesäkuussa 2010 Mérida siirtyi Arsenalista kotimaahansa Atlético Madridin joukkueeseen vapaalla siirrolla, kun hänen sopimuksensa Arsenalin kanssa päättyi. Mérida sai Atléticossa peliaikaa niukasti ja oli lyhyen ajan lainalla portugalilaisessa Bragassa. Atléticosta hän siirtyi sarjaporrasta alempana pelaavaan Alicanten Hérculesiin. Mérida siirtyi nykyiseen seuraansa helmikuussa 2013.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Zalud vatra groma
Fran Mérida
Ura
Mérida oli vuonna 2007 mukana alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa ja alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa voittaneessa Espanjan joukkueessa.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Burom sve raznese
Stijena puca, dub se lama
Zemlja nek se trese
Mark Slaughter
thumb|Mark Slaughter Mark Allen Slaughter (s. 4. heinäkuuta 1964 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Slaughterin kitaristi, laulaja ja perustajajäsen.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Mi stojimo postojano
Mark Slaughter
Ennen Slaughterin perustamista vuonna 1988 Mark vaikutti mm. yhtyeissä Xcursion, Roz Parade ja Vinnie Vincent Invasion. Viimeksi mainitussa oli ollut mukana lisäksi Dana Strum, joka kuului Mark Slaughterin kanssa Slaughterin alkuperäiseen kokoonpanoon. Slaughter on laulanut taustoja mm. Lordin albumeilla Babez for Breakfast ja To Beast Or Not To Beast.
Mark Slaughter asuu lähellä Nashvilleä, Tennesseessä vaimonsa ja Brandon- ja Elijah-poikiensa kanssa.
Hej, sloveni
Kroatiaksi
Proklet bio izdajica
Svoje domovine!
Sloveniaksi
Hej Slovani, naša reč
slovanska živo klije
za naš narod bije
Živi, živi, duh slovanski,
bodi živ na veke,
Naj tedaj nad nami
strašna burja se le znese,
zemlja naj se strese
Bratje, mi stojimo trdno
črna zemlja naj pogrezne
tega, kdor odpada!
Makedoniaksi
Еј, Словени, жив е тука
зборот свет на родот
штом за народ срце чука
Жив е вечно, жив е духот
словенски во слога.
Не нè плашат адски бездни
ниту громов оган!
Пустошејќи, нека бура
и над нас се втурне!
Пука даб и карпа сура,
тлото ќе се урне:
Стоиме на стамен-прагот
Mtskheta
Mtskheta on kaupunki Mtskhetan piirikunnassa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 7 940 asukasta.
Hej, sloveni
Makedoniaksi
- клисури и бедем!
Mtskheta
Mtskheta on yksi Georgian vanhimmista kaupungeista. Nykyisen kaupungin lähistöllä sijaitseva Armazi toimi Iberian kuningaskunnan pääkaupunkina 400–500-luvulle saakka, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tbilisiin. Mtskheta on edelleen Georgian ortodoksisen kirkon pääkaupunki ja se on ollut maan hengellinen keskus aina 300-luvun alkupuolelta saakka, kun kristinusko otettiin Iberian valtionuskonnoksi. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Tbilisistä pohjoiseen Aragvi- ja Mtkvari-jokien yhtymäkohdassa. Tbilisin ja Potin välinen rautatie kulkee kaupungin ohi.
Nik Kershaw
Nicholas David "Nik" Kershaw (s. 1. maaliskuuta 1958 Bristol, Iso-Britannia) on 1980-luvulla suosiota saavuttanut brittiläinen laulaja-lauluntekijä.
Mtskheta
Nähtävyydet
thumb|270px|Svetitskhovelin katedraali.
Hej, sloveni
Makedoniaksi
Проклет да е тој што предал
Nik Kershaw
Kershaw syntyi Bristolissa ja sai vuonna 1983 levytyssopimuksen MCA Recordsilta. Debyyttisingle "I Won't Let the Sun Go Down on Me" ilmestyi pian ja sitä seurasi läpimurtokappale "Wouldn't It Be Good" (1984). Laulaja julkaisi MCA:lle kaikkiaan neljä albumia: Human Racing (1984), The Riddle (1984), Radio Musicola (1986) ja The Works (1989). "Wouldn't It Be Goodin" ohella on The Riddlen nimikappale ollut Kershaw'n suurin hitti.
Mtskheta
Nähtävyydet
Mtskhetassa on lukuisia nähtävyyksiä. 1000-luvulla rakennettu Svetitskhovelin katedraali hallitsee kaupunkikuvaa. Paikalle on perimätiedon mukaan haudattu Kristuksen kaapu, ja sinne rakennettiin maan ensimmäinen kirkko 300-luvulla. Kuningas Vakhtang I korvasi aiemman puukirkon kivisellä 500-luvulla, ja sen jäännökset ovat edelleen jäljellä. Nykyisestä kirkosta tuli itäisen Georgian kuninkaiden hautauspaikka, ja Timur Lenkin joukot vahingoittivat sitä 1300-luvun lopulla. Kupoli restauroitiin 1400-luvulla. Kirkkoa ympäröi 1700-luvun aikana rakennettu muuri.
Hej, sloveni
Makedoniaksi
Родина на врагот!
Nik Kershaw
Kershaw kuului Live Aidin esiintyjiin heinäkuussa 1985. Hän muutti marraskuussa 2003 erilleen puolisostaan Sheristä, jonka kanssa hän oli mennyt naimisiin jo vuonna 1983. Parilla on kolme yhteistä lasta.
Mtskheta
Nähtävyydet
Svetitskhovelin lisäksi Georgian arkkitehtuurin tärkeimpiin monumentteihin kuuluu 500-luvun lopulla rakennettu Džvarin luostari, joka kohoaa korkealla kukkulalla kaupungin yläpuolella. Monille georgialaisille kirkko on maan pyhin paikka. Perimätiedon mukaan Pyhä Nino asetti paikalle ristin käännytettyään maan kristinuskoon. Paikalta on vaikuttava näkymä kaupunkiin ja Aragvin laaksoon.
Hej, sloveni
Puolaksi
Hej Słowianie, jeszcze nasza
Słowian mowa żyje,
Mtskheta
Nähtävyydet
Kaupungissa on muitakin kirkkoja. Samtavron kirkko sijaitsee Aghmašenebeli-kadun varrella. Se toimii nykyisin nunnaluostarina, mutta se oli aiemmin Mtskhetan herrojen residenssi ja perimätiedon mukaan sinne on haudattu kuningas Mirian III ja hänen puolisonsa Nana. Suuri kirkko on rakennettu 1130-luvulla, mutta paikalla on myös pienempi 300-luvun kirkko. Joen rannalla sijaitsee vuorostaan Samtavroa pienempi Antiokin kirkko, joka on ruusutarhan ympäröimä. Mtskhetassa on myös kaupunginmuseo. Siellä esitellään esimerkiksi alueelta löydettyä arkeologista aineistoa, kuten koruja.
Hej, sloveni
Puolaksi
za nasz naród bije.
Mtskheta
Nähtävyydet
Kaupungin lähistöllä sijaitsee raunioitunut Bebris tsikhen linnoitus. Se rakennettiin suojelemaan Mtskhetaa pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Armazin akropoliin rauniot ja Tsitsamurin linnoitus sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungista. Mtskhetan kaupungin historialliset monumentit on otettu vuonna 1994 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Hej, sloveni
Puolaksi
i żyć będzie wiecznie,
Gromy, piekło - złości waszej
ujdziem my bezpiecznie!
Mowę naszę ukochaną
Bóg nam zwierzył w darze,
wydrzeć nam ją - nikt na świecie
tego nie dokaże!
Ilu ludzi, tylu wrogów,
możem mieć na świecie,
Bóg jest z nami, kto nam wrogiem,
tego Bóg nasz zmiecie!
I niechaj się ponad nami
groźna burza wzniesie,
skała pęka, dąb się łamie,
ziemia niech się trzęsie.
My stoimy stale, pewnie,
jako mury grodu.
Czarna ziemio, pochłoń tego,
kto zdrajcą narodu!
Englanniksi
Hey, Slavs, it still lives,
The spirit of our grandfathers
While for the people the hearts beat
Of their sons
Long live, the spirit Slavic
You will live for ages
Futile is the Hell's abyss
Futile the fire of thunder
Even if now above us
Storms shatter everything
Let stones break, let oaks shatter
Let earth quake
We stand steadily
Like river gorges
Damned be the traitor
Of his homeland!
Robert de Montesquiou
right|thumb|250px|[[Giovanni Boldinin muotokuva kreivi Robert de Montesquiou-Fézensacista, Musée d'Orsay Pariisi.]]
Kreivi Robert de Montesquiou-Fézensac (7. maaliskuuta 1855 – 11. joulukuuta 1921 Menton) oli ranskalainen kirjailija ja dandy.
Hänestä tuli keskeinen henkilöhahmo useisiin romaaneihin, sillä hänen olemuksena herätti runsaasti ihailua. Hän toimi esikuvana Joris-Karl Huysmansin romaanin Vastahankaan (1884) des Esseintesille, Jean Lorrainin teoksen Monsieur de Phocas (1901) kreivi Muzaret’lle sekä Marcel Proustin Kadonnutta aikaa etsimässä teoksen paroni de Charlus’lle.
Elämäkerta
thumb|right|178px|[[Antonio de La Gandaran muotokuva Gabriel de Yturrista.]] Kreivi Robert de Montesquiou-Fézensac oli vanhempiensa Pauline Duraux'n ja kreivi Robert de Montesquiou-Fézensacin neljäs ja nuorin lapsi. Hän syntyi arvostettuun gascognelaiseen sukuun, joka saattoi lukea esivanhemmikseen esimerkiksi uskonsotien aikana vaikuttaneen Ranskan marsalkan ja Akvitanian käskynhaltijan Montlucin seihneurin Blaise de Lasseran de Massencomen (1502–1577) sekä Alexandre Dumas'n romaanihenkilön d’Artagnanin eli Charles de Batz de Castelmore d’Artagnan (noin 1611 ja 1615–1673). Näin siis kreivi Robertilla oli sukukokemusta kirjallisena esikuvana toimimiseen.
Vuonna 1885 Montesquiou tutustui Gabriel de Yturriin (1868–1905), joka oli syntyjään perulainen. Yturrista tuli kreivi Robertin sihteeri, kumppani ja ehkä myös rakastaja. Montesquiou eli kuitenkin hyvin siveellistä elämää, jonka avulla hän pyrki välttämään kaikki omaan homoseksuaalisuuteensa mahdollisesti liitettävät skandaalit.
Yturrin kuoleman jälkeen, jonka syynä oli diabetes, kreivi Robert valitsi sihteerikseen vuonna 1908 Henri Pinardin, joka oli Montesquioun yleinen edunsaaja hänen vuonna 1921 tapahtuneen kuolemansa jälkeen.
Robert Montesquiou herätti ihmisissä elinaikanaan hyvin voimakkaita tunteita, ja hyvinkin vastakkaisia. Taidemaalari ja essisti Jean-Louis Forain (1852–1931) kutsui häntä halventavasti ja pilkkaavasti nimellä «Grotesquiou», ranskalainen kirjailija Pierre Louÿs omisti hänelle pilkkarunon "Le comte R... de M..." . Mutta kreivi Robert herätti myös suunnatonta ihastusta ja oli jatkuvasti ihailijoidensa piirittämä. Sankasta ihailijajoukosta voidaan mainita esimerkkeinä Marcel Proustin sekä pianisti Léon Delafoosen. Hänen lähimmät ja uskollisimmat ystävänä olivat serkku, kreivitär Greffulhe, Bibeson ruhtinatar, runoilija Herminie de La Brousse de Verteillac, Léonin ruhtinatar ja Rohanin herttuatar, kirjailija Judith Gautier, taidemaalari, graafikko ja piirtäjä Gustave Moreau sekä amerikkalainen taidemaalari James McNeill Whistler. thumb|right|Gustave Moreau, Omakuva, 1850. Monteusquiou tuki voimakkaasti aikansa modernia taidetta, ja hänen tukeaan saivat osakseen muun muassa runoilijat Stéphane Mallarmé ja Paul Verlaine, muusikot Claude Debussy ja Gabriel Fauré sekä taidemaalari Paul César Helleu.
Montesquiou-Fezensacin yksityispalatsi, jonka vanhemmat rakensivat kreivi Robertille ja hänen veljelleen vuonna 1858 on vieläkin nähtävissä Pariisissa osoitteessa 1. Boulevard de Lataour-Maubourg. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Joseph Michel Le Soufaché, ja siinä toimii nykyisin Kiinan kansantasavallan kulttuurikeskus.
Teokset
Kreivi Robert kirjoitti yksitoista nidettä runoutta, kolme romaania, kolme nidettä muistelmia ja lukuisia teoksia kritiikistä. Hänen runoutensa – jota hän piti koko tuotantonsa oleellisimpana osana – on yleisesti julistettu hienostelevaksi ja teennäiseksi, mutta se on joka tapauksessa hyvin epätasaista. Sitä vastoin Montesquioun kirjoittama kritiikki on Marcel Proustin määritelmän mukaan kuin ”kauneuden oppitunti” koko sukupolvelle.
Tarja Ylitalo
Tarja Ylitalo (o.s. Suhonen, s. 5. maaliskuuta 1951 Lieksa) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka uran menestyksen päivät osuivat 1980-luvulle.
Ura
Pohjois-Karjalassa syntynyt Ylitalo on varttunut ja asunut lähes koko ikänsä Lapin Pellossa. Ensimmäisen kerran hän pääsi levyttämään jo vuonna 1969, jolloin ”Tähtijahti -69” -kokoelmalevyllä julkaistiin hänen laulamansa Toivo Kärjen ja Juha Vainion kappale ”Kuin silloin ennen”. Menestystä täytyi kuitenkin odottaa vielä yli kymmenen vuotta. 1970-luvulla Ylitalo toimi Tuomo Ylitalon orkesterin solistina. Vuonna 1978 hän sai levytyssopimuksen Matin ja Tepon levy-yhtiö M&T Tuotannossa. Seuraavana vuonna levytys ”Kerrasta poikki” lähetettiin Syksyn Sävel -kilpailuun, mutta laulu ei päässyt loppukilpailuun asti. Siitä huolimatta laulu nousi Jokamiehen listalla ykköseksi ja siitä tuli paitsi Tarja Ylitalon läpimurtohitti, myös yksi vuoden 1980 suosituimmista iskelmistä.
Tarja Ylitalo oli 1980-luvun alussa yksi kysytyimpiä artisteja Suomessa. Kolme ensimmäistä pitkäsoittoa myivät timanttilevyyn oikeutettavan määrän ja neljäskin vielä kultaa. Suosituimpia hittejä olivat muun muassa ”Mustankippee”, ”Miks’ ei aina voi olla lauantai”, ”Ei tämä tyttö lempeä anele”, ”Yöjuna” sekä ”Tyttö Pohjolasta”. Hyvin monissa Ylitalon lauluissa korostettiin maaseudun rauhallisuutta verrattuna vilkkaaseen kaupunkilaiselämään.
Vuonna 1990 Tarja Ylitalo levytti kappaleen ”Syys surumielinen”, joka samalla esitteli uudistuneen, rauhallisemman ja vakavamman Tarja Ylitalon. Samanlaista tyyliä jatkettiin vielä seuraavillakin levyillä, mutta ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2017 ilmestyi tuplasingle ”Muistoja lapsuuden / Ulapan aava”.
Ylitalo on osallistunut Syksyn Sävelen finaaliin kolmesti lauluilla ”Ei tämä tyttö lempeä anele” (vuonna 1983, sijoitus 3.), ”Ollaan yhdessä” (1988) ja ”Syys surumielinen” (1990) sekä kerran Euroviisukarsintoihin vuonna 1988 laululla ”Maata vaadin, taivaanrantaa”. Laulu on levytetty, mutta sitä ei ole koskaan julkaistu tallenteena.
Yksityiselämä
Tarja Ylitalo asuu Pellossa aviomiehensä Tuomon kanssa.
Kirjallisuudessa
Olli Karhi on kirjoittanut Tarja Ylitalon elämäkertakirjan Kerrasta poikki: Tarja Ylitalon tie tähtiin (Karas-Sana, 2002).
David Arkenstone
David Arkenstone (s. 1. heinäkuuta 1952 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen New Age -muusikko ja -säveltäjä, jonka musiikki on pääasiassa instrumentaalista. Hän on naimisissa muusikko Diane Arkenstonen kanssa. Heillä on kolme lasta, Quillon, Dashiell ja Valinor.