cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonathan Hedström
Tie NHL:ään
Hedström palasi vapaana agenttina kaksivuotisella sopimuksella Mighty Ducks of Anaheimiin kaudeksi 2005–2006. ja pelasi koko kauden NHL:ssä tehden 79 runkosarjaottelussa tehot 13+14=27. Hänen pudotuspelinsä päättyivät kuitenkin jo kolmeen otteluun, joiden jälkeen Hedström palasi kotimaahansa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Tilanteesta erikoisen teki se, että kolme vuotta aiemmin myös maanmies Patric Kjellberg jätti Mighty Ducksin samasta syystä kesken pudotuspelien. Hedström kertoi sittemmin sairastuneensa anoreksiaan, kun joukkueen päävalmentaja Randy Carlyle laittoi hänet punnituksen jälkeen luistelemaan harjoituksissa yksin kymmenen minuutin ajan. Hedström oli Ruotsiin palattuaan laihtunut kolmessa kuukaudessa 12 kiloa.
Paluu kotimaahan
Elokuussa 2006 Hedström teki nelivuotisen sopimuksen Timrå IK:n kanssa ja hänestä tuli joukkueen varakapteeni. Elitserieniin edellisenä keväänä nousseen kasvattajaseura Skellefteå AIK:n useat kannattajat olisivat halunneet Hedströmin takaisin joukkueeseen, mutta joutuivat pettymään. Tämä näkyi Timrån matkustaessa syksyllä 2006 harjoitusotteluun Skellefteån vieraaksi, jolloin matkan aikana E4-tien ylittävän sillan kaiteeseen oli ripustettu hirttosilmukassa Hedströmiä esittävä nukke, johon oli kirjoitettu "psykologikaan ei auttanut". Tällä viitattiin hänen syömishäiriötään hoitaneeseen urheilupsykologiin. Hedström teki kuitenkin kaudella 2006–2007 hänen Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+25=38, joilla Hedström oli Timrån paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hän myös jakoi kolmen muun pelaajan kanssa joukkueen sisäisen pistepörssin voiton kevään 2007 pudotuspeleissä tehoilla 2+3=5.
Timrån päävalmentajaksi tuli kaudelle 2007–2008 Charles Berglund, jonka kanssa Hedström ei sittemmin tullut toimeen. Hän on myöntänyt, että hän ei ole tullut toimeen monen muunkaan valmentajan kanssa. Tämä lienee johtunut Hedströmin suorapuheisuudesta. Hänen kautensa jäi myös vain 27 runkosarjaottelun mittaiseksi polvivamman takia. Hedström jätti Timrån kolmannella sopimuskaudellaan 2008–2009 ja teki marraskuussa 2008 sopimuksen KHL-joukkue TsSKA Moskovan kanssa. Hän palasi taas kaudeksi 2009–2010 kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Luleå HF:ään. Useat Skellefteå AIK:n kannattajat odottivat Hedströmiä jälleen takaisin kasvattajaseuraansa, mutta elokuussa 2009 hän vertasi luulajalaisessa Äntligen Helg -lehdessä syntymäkaupunkiaan kovin sanoin Twin Peaksiin.
Kaudeksi 2011–2012 Hedström palasi try-outin kautta Timrå IK:hon. Toukokuussa 2012 hän teki joukkueen kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Vuoden 2004 turnauksessa Hedström kävi Suomen Jarkko Ruudun kanssa jäällä sanasotaa, joka alkoi kahakasta Jarkon pikkuveljen, Tuomo Ruudun kanssa. Jarkko Ruutu asui turnauksen aikana samassa hotellissa Hedströmin kanssa ja kertoi ottelun jälkeen ruotsalaismedialle huoneensa numeron, jotta voisi "keskustella" hänen kanssaan. Hedströmin mukaan Ruudun kopu jatkui vielä NHL:ssä kaudella 2005–2006. Helmikuussa 2010 hän kertoi Hockeykanalen.se -kanavan haastattelussa Ruudun olevan hänen tyhmin kohtaamansa jääkiekkoilija. Hedström kertoi:
Muuta
Hedströmillä on vaimo Helene sekä tyttäret Tilly ja Lovis. Hänen serkkunsa Fredrik Warg on pelannut myös MM-tasolla ja pelaa tällä hetkellä KHL-joukkue Dinamo Riiassa. Hedströmistä tuli syömishäiriönsä myötä myös absolutisti.
Orustin kunta
thumb|250px|right|[[Riimukivi Orustin saarella.]]
Kunnan maapinta-ala on 386,49 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 15 345 henkeä (31.12.2021).
Kuntaan kuuluu Ruotsin kolmanneksi suurin saari Orust ja joitain pienempiä saaria ja luotoja, kuten Flatön, Lyrön, Härmanö, Gullholmen, Käringön ja Malö.
Vuonna 2007 kunnassa oli 56,47 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 14,5 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan alueelle perustettiin 10 maalaiskuntaa, joista jokainen vastasi entistä pitäjää. Vuonna 1886 perustettiin Gullholmenin, Käringönin ja Mollösundin taajaväkiset yhdyskunnat samannimisiin maalaiskuntiin sekä Hälleviksstrand Morlandan maalaiskuntaan. Vuonna 1892 Morlandan maalaiskunnasta erotettiin Skaftön maalaiskunta, joka kuuluu nykyään Lysekilin kuntaan. Ellösin taajaväkinen yhdyskunta perustettiin vuonna 1893. Morlandaan perustettiin vuonna 1910 vielä Edshultshallin ja Stockenin taajaväkiset yhdyskunnat.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Vuonna 1962 Myckleby ja Tegnaby yhdistettiin Östra Orustin maalaiskunnaksi. Taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin vuosina 1956–1970. Niistä Mollösund säilyi pisimpään ja lakkautettiin viimeisten joukossa koko Ruotsissa. Vuonna 1971 muodostettiin nykyinen Orustin kunta yhdistämällä Östra Orustin ja Morlandan maalaiskunnat.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 124 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,0 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 80 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 188 011 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 180 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 7 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 37,3 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 9 544 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Orustin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Orustin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Nuoret vihaiset miehet
Nuoret vihaiset miehet on 1950- ja 1960-luvun mieskirjailijoista usein käytetty nimitys. Alkujaan se tarkoitti brittiläistä kirjailijaryhmää, joiden romaanien päähenkilöt suhtautuivat yhteiskuntaan kapinallisesti ja kriittisesti. Ilmaus on lähtöisin Leslie Allen Paulin omaelämäkerrasta Angry Young Man (1951).
Ryhmään on alkujaan luettu näytelmäkirjailijat John Osborne ja Arnold Wesker sekä romaanikirjailijat Kingsley Amis, John Braine, John Wain ja Alan Sillitoe, jotka kuitenkin 1960-luvulla siirtyivät muun tyyppisiin aiheisiin.
Nightingale
Nightingale on etelänsatakielen (Luscinia megarhynchos) englanninkielinen nimi, joka voi tarkoittaa myös jotakin seuraavista:
Foxcatcher
Foxcatcher on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Bennett Millerin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Carell, Channing Tatum ja Mark Ruffalo. Elokuva kertoo olympiatason painijasta Mark Schultzista ja paranoidista skitsofreniaa sairastavasta John du Pontista, joka tappoi Schultzin olympiavoittajaveljen Dave Schultzin.
Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2014, jossa se kilpaili pääpalkinnosta Kultaisesta palmusta. Cannesissa Bennett Miller palkittiin parhaasta ohjauksesta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 2015.
Foxcatcher sai viisi Oscar-ehdokkuutta parhaasta ohjauksesta, miespääosasta, miessivuosasta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja maskeerauksesta.
Vastaanotto
thumb|Vasemmalta: tuottajat Jon Kilik ja [[Megan Ellison, Mark Ruffalo, Channing Tatum, ohjaaja Bennett Miller ja Steve Carell Cannesin elokuvajuhlilla 2014.]] Elokuva on saanut ylistävän vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 215 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 88 prosenttia oli positiivisia. Metacritic-sivuston mukaan 49 arvostelun perusteella elokuva on saanut 81/100 pistettä. Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai ylistävän vastaanoton. Erityisesti kehuttiin Bennett Millerin ohjausta, E. Max Fryen ja Dan Futtermanin käsikirjoitusta ja Steve Carellin, Channing Tatumin ja Mark Ruffalon roolisuorituksia.
The Hollywood Reporterin Todd McCarthy kehui elokuvan ylittävän jopa Bennett Millerin aiemmat elokuvat Capote ja Moneyball. Variety-lehden Justin Chang sanoi lähes tunnistamattoman Steve Carellin tekevän uransa roolisuorituksen. The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui muun muassa elokuvan kolmea pääosanesittäjää Steve Carellia, Channing Tatumia ja Mark Ruffaloa.
Sadhu
thumb|Sadhu Kathmandussa, Nepalissa. Sadhu on hindulain en askeetti. Sadhut omistavat koko elämänsä mokšan tavoittelemiselle, ja luopuvat nautinnoista (kama), yhteiskunnallisista velvollisuuksista (dharma) ja maallisen omaisuuden tavoittelusta (artha). Useimmat sadhut harjoittavat joogaa, joten heitä sanotaan myös joogeiksi; kuitenkaan kaikki joogit eivät ole sadhuja
Sadhuja on Intiassa miljoonittain. Heitä asuu luolissa, metsissä ja temppeleissä eri puolilla Intiaa. Joskus sadhut vaeltavat ympäri maata ryhmissä, ja joskus he asuvat yhdessä paikoillaan luostareissa. Sadhut saavat rahansa ja ruokansa lahjoituksina, ja ihmiset arvostavat heitä heidän pyhyytensä ja uskonnollisuutensa vuoksi. Sadhut pukeutuvat yleensä keltaisiin ja valkoisiin vaatteisiin. Jotkut heistä polttavat ganjaa eli kannabista.
Sadhut jaetaan useampiin lahkoihin: muidenkin hindujen tapaan heidät voidaan jakaa pääryhmittäin Shivaa palvoviin, Vishnua palvoviin ja äitijumalatar Shaktia palvoviin. Naispuolisia sadhuja kutsutaan nimityksellä sadhvi tai sadhvini.
Sadhuja koskevat säännökset riippuvat heidän uskonnollisesta perinteestään. Yhteisiä tavoitteita ovat totuudellisuus, väkivallattomuus, kieltäymys ja uhrautuvuus.
Hiidenkiuas
thumb|Hiidenkiuas Kotkassa Höyterinpohjan alueella. Hiidenkiuas on lähinnä Suomen meren rannikkoseuduilla tavattava hautaröykkiötyyppi, joka on jo vanhastaan liitetty kivikauden Kiukaisten kulttuuriin ja pronssikauden asutuskulttuureihin Etelä-, Lounais- ja Länsi-Suomessa. Tutkitut hiidenkiukaat on tulkittu aina haudoiksi, joiden sisältä tavataan erilaisia rakenteita ja joskus myös aikakautensa esineistöä.
Nimityksiä ja uskomuksia
thumb|Hiidenkiuas Paraisilla. Hiidenkiuas tunnetaan monilla eri nimillä. Niitä ovat muun muassa kalmisto, hautaraunio, raparaunio, vatturaunio, hautaröykkiö, röykkiöhauta, jätinroukkio, vare, hiittenvare, kääppä, kruunu ja hiittenkruunu.
Hiidenkiukaiden kerrottiin olevan hiisien tekemiä. Vastaavia kiviröykkiöitä on arveltu myös muiden alueen aiempien myyttisten asukkaiden, kuten lappalaisten tai jatulien tekemiksi. Lappalaisten tekemäksi kerrottua kivikasaa on kutsuttu esimerkiksi lapinröykkiöksi. Tutkijat ovat ottaneet sanan lapinraunio käyttöön Sisä-Suomen kiviröykkiöhautojen nimenä.
Hiidenkiukaita on myös pidetty aarnihautoina eli aarrekätköinä, sillä alueen aikaisempien asukkaiden on oletettu kätkeneen niihin aarteitaan ennen vetäytymistään syrjemmäksi. Jotkut hiidenkiukaat ovat joutuneet jo useaan kertaan aarteenetsijöiden ja muinaisharrastajien penkomiksi.
Seuraavanlainen harjavaltalainen tarina, jonka Kustaa Killinen tallensi 1870-luvulla, varmaan ruokki mielikuvitusta. "Kun kerran Kaunismäen vaari Juhannusaamuna aikaisin lähti kirkolle ja tuli näiden kiukaiden kohdalle, huomasi hän suurimman päällä mainion hopeamaljan, sisältä kullatun. Mutta suuri käärme makasi maljan vieressä sitä vahdaten; ukko lähti kartanolta hakemaan asetta jolla tappaisi käärmeen, mutta kun hän palasi aseineen, olivat malja ja käärme kadonneet".
Määritelmä
thumb|Pirunpeltoa, joka on syntynyt aallokon huuhtoessa irtaimen maan pois. Luonnossa tavattavat kivikot voivat olla joko luonnon muovaamia tai ihmisten tekemiä. Luonto saattaa saada aikaiseksi kivikon pakkasrapautumisen takia (rakka), järven tai meren rantavoimien ja huuhtoutumisen seurauksena (pirunpelto) tai jääkauden kuljettaman kivikon muodossa.
Kivikasat ovat useimmiten ihmisten aikaansaannosta. Joskus hautaröykkiönä tutkittu kivikasa on osoittautunut joksikin muuksi ihmisen tekemäksi rakennelmaksi. Tällaisia ovat olleet muun muassa viljelysraunio, uuninpohja, käyttökiviröykkiö, kivenhakkaajan jätekasa, uhriröykkiö, rajamerkki, merimerkki, rakennustöiden jättämä kivikasa, saunan- tai riihen kiuas tai sotavarustus. Kun kyseessä on pelkästään kivistä ladottu kasa, voi sen alkuperäinen tarkoitus jäädä toteamatta. Tällöin otetaan päättelyssä avuksi kivikasan oheislöydöt, rakenne, sijainti ja perinnetieto.
Rannikkoseudun hiidenkiukaat muistuttavat ulkonäöltään muita kiviröykkiöitä, vaikka niitä tekivät muut etniset ryhmät ja joskus toisenlaiseen tarkoitukseen. Sisämaassa eli voimakkaana ja rinnakkaisena lapinraunioiden rakennusperinne, jossa ihmisiä haudattiin kivikasoihin tai raunioita rakennettiin uhrikäyttöön. Nämä röykkiöt sijaitsivat Sisä-Suomen järvien rannoilla näkyvällä paikalla. Merenkurkussa ja Pohjanmaalla tunnetut kastellit eli jätinkirkot eivät nykytietämyksen mukaan ole hautoja. Niiden rakentaminen on perusteltava muilla syillä ja niitä tehtiinkin aikaisemmin kivikaudella.
Ajoitus
Hiidenkiukaiden rakentamisperinteen katsotaan alkaneen Suomessa Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa 1500–1400 eaa. (tai jopa 1600 eaa. ). Sieltä se levisi pian Satakuntaan, jossa suurin keskittymä sijaitsee, noin 1200 eaa. mennessä. Myöhemmin perinne jatkoi leviämistään rannikkoseutuja pitkin pohjoiseen Perämeren rannikoille ja itään Suomenlahden rannikoille. Viimeinen leviämisvaihe ajoittuu vasta pronssikauden loppupuoliskolle ja rautakaudelle.
Levinneisyys
Hiidenkiukaita on hyvin laajalla alueella. Niiden esiintymisalue alkaa idässä Kymenlaakson seudulta ja päättyy pohjoisessa Tornioon ja ne seuraavat merenrannikoita koko matkan. Etelä- ja Lounais-Suomessa ne sijaitsevat aivan meren rannoilla, mutta Pohjanmaalla merenranta sijaitsee nykyään maankohoamisesta johtuen kilometrien päässä röykkiöistä.
Hiidenkiukaita, vaikka niitä ei Ruotsissa kutsutakaan tällä nimellä, löytyy myös Pohjanlahden pohjoisimmasta päästä aina Gotlantiin ja Skåneen asti ja sieltä pohjoiseen Bohusläniin ja vielä Norjan rannikoille saakka.
Kulttuuritausta
Erikoinen yksityiskohta on kuitenkin ensimmäisen paasiarkkuhaudan löytyminen Euran Panelian Uotinmäestä. Arkku oli 9 metriä pitkä ja 1,7 metriä leveä. Se ajoitetaan Kiukaisten kulttuurin loppuvaiheeseen noin 2000 eaa. ja se on aivan suora kopio eteläruotsalaisesta myöhäiskivikautisesta hautaperinteestä. Uotinmäen hauta poikkesi silloisesta Kiukaisten kulttuurin maakuoppahautaamisesta selvästi ja kertoo seudulle asettuneista uudisasukkaista.
Tämä löytö sekä hiidenkiukaiden rakenteiden yhtäläisyydet Etelä-Ruotsin pronssikauden (alkoi noin 1800 eaa. ) hautaröykkiöiden kanssa todistaa Kiukaisten kulttuurin tiiviistä yhteyksistä ruotsalaisiin asukkaisiin. Vaikka lounais-suomalaiset Kiukaisten kulttuurin asukkaat omaksuivatkin monia uusia tapoja ja alkoivat käyttämään työvälineissään pronssia, säilyttivät he kuitenkin monia kivikautisia esinetyyppejä arkitavaroissaan. Voidaan todeta, että paikallinen kulttuuri muuttui asteittain samantapaiseksi kuin Skandinavian pronssikauden kulttuurit.
Huomaa nimityksiin liittyvä sekaantumisen riski. Kiukaisten kulttuuri on kivikautinen kulttuuri, joka sai nimensä Kiukaisissa Uotinmäellä tehdystä paasiarkkulöydöstä. Kiukaisten kunta, vaihtoi nimensä vuonna 1914 ottaen sen muinaislöydöistä, joita kutsuttiin Satakunnassa hiidenkiukaiksi. Hiidenkiuas ei ole kuitenkaan Kiukaisten kulttuurin, vaan sitä seuranneen pronssikautisen kulttuurin, muinaisjäännös.
Hautaröykkiöiden koko ja muoto
Muinaisten Panelian- ja Nakkilanlahtien seuduilla, nykyisten Euran, Nakkilan ja Harjavallan alueilla, tehtyjen inventaarioiden mukaan noin puolet kiukaista olivat halkaisijaltaan yli 10 metriä. Suurröykkiöitä, eli yli 20 metriä, oli yhdeksän kappaletta, mikä tekee prosenteissa 7,5 %. Muualla yli 10-metrisiä röykkiöitä on 21 % ja yli 20 metriä alle 2 %. Suomen suurin vare on Paneliassa oleva Kuninkaanhauta, jossa on noin 2 000 m³ kiveä. Sen mitat ovat 37 metriä pitkä ja 3,6 metriä korkea.
Hiidenkiuas on tekoaikanaan ollut monesti ensin säännöllisen muotoinen ja kekomainen. Siihen on myöhemmin tehty lisää hautauksia, jolloin sen koko on kasvanut ja alkuperäinen muotokin muuttunut pitkänomaiseksi. Alkuperäisiä pohjamuotoja ovat olleet ympyrä ja soikea sekä nelikulmio ja kolmio. Kekomaisuus on voinut tasoittua koon kasvun myötä, jos kivistä alkoi tulla pulaa.
Sellaiset haudat, jossa hautakammio tehtiin kiven sijasta puusta, romahtivat puun lahottua. Vaikka ne korjattiin uuden hautauksen myötä, ovat ne lopulta jääneet nykyisen kaltaisiksi romahtaneiksi röykkiöiksi, kun hautaamisperinne loppui. Tällaisen röykkiön huipulla näkyy säännöllisen kraatterin muotoinen syvänne. Muinaisen Panelianlahden alueella joka neljäs kiuas on tällainen. Kraatteri on voinut myös syntyä silloin, kun aarteita etsineet henkilöt penkoivat kiuasta.
Noin puolet kiukaista ovat epäsäännöllisen muotoisia. Kiukaan kylkeen tulee lovia, kun siitä haetaan kiviä kotitarpeen tyydyttämiseksi ja silloin kiukaan alkuperäinen muoto muuttuu. Monet kiukaat jäävät lopulta maantasaiseksi kivikasaksi, josta voi vain perimätietoon tukeutuen väittää sen olleen pronssikautinen hiidenkiuas. Tällainen on esimerkiksi Kokemäen Orjapaaden hiidenkiuas.
Suuren hiidenkiukaan sisäinen rakenne
Suomessa oli tutkittu noin 600 röykkiötä (vuoden 2000 tieto ) ja niistä tehdyt löydöt ja havainnot vaihtelevat paljon. Lähteenmäen suurröykkiöstä, joka sijaitsi Eurassa Kahalan Kivimäessä, on kirjoitettu paljon, joten se voitaneen esitellä malliesimerkkinä. A. M. Tallgren tutki sen vuonna 1918, koska kasan kohdalle piti rakentaa uusi navetta. Hiidenkiukaan mitat olivat 23 metriä pitkä, 11,5 metriä leveä ja noin kaksi metriä korkea. Se oli rakennettu pääasiassa pään kokoisista kivistä.
Sisin rakenne oli hiekkakivilaatoista rakennettu paasiarkku, jonka pituus oli 3 metriä ja leveys metrin. Laattojen päälle ja väliin asetettiin vainaja, joka peitettiin vaakasuuntaisilla laatoilla niin, että arkkuun jäi alle metrin ilmatilaa. Arkku ympäröitiin noin metrin korkuisella, 9 metriä pitkällä ja 4,5 metriä leveällä soikealla muurilla, joka rakennettiin pinoamalla laakakiviä vaakatasoon. Hautakammio ympäröitiin suorakulmion muotoisella kivikehällä, joka oli 20 metriä pitkä ja 11 metriä leveä. Kammio oli kivikehän koillispäässä.
Ei tiedetä varmasti, olisiko kivikehä ollut alkujaan näin suuri ja kuuluiko se edes ensimmäiseen hautaukseen. Hautaan on haudattu myöhemmin muita vainajia, jolloin kivikasa on voitu purkaa lisähautojen rakentamista varten. Samalla tuo kivikehää on voitu perustaa tai sitä on voitu suurentaa. Päähaudan lounaispäähän aivan sen viereen on tehty kaksi rinnakkaista arkkua lisää. Ne ovat ensimmäistä arkkua pienemmät ja ne jakavat yhteisen väliseinän. Arkun lattia ja katto olivat laakakiviä, mutta muut seinät olivat laakakivistä kylmämuuraamalla ladotut. Itäinen arkku oli 60 cm leveä ja yli metrin pitkä. Läntinen arkku oli metrin leveä ja kaksi metriä pitkä. Viimeisessä arkussa oli runsaasti poltettuja ihmisen luita.
Poltettuja luunsiruja löytyi myös maasta arkkujen välistä, muurien laakakivien väleistä ja raunion eri kohdista. Aina ei muuria tai rauniota avattu vainajan poltettujen jäännösten sijoittelussa. Vaikuttaa siltä, että hautatavat muuttuivat tämän hiidenkiukaan käytön aikana. Ensimmäinen vainaja on haudattu polttamatta ja ainakin toinen pienemmistä arkuista sai sisällensä polttohaudatun vainajan. Tästä hiidenkiukaasta ei tehty mitään esinelöytöjä.
Vainajat ja hauta-antimet
Ensimmäiset hiidenkiukaat vanhemmalla pronssikaudella rakennettiin polttamatta haudatuille vainajille. Myöhemmin nuoremmalla pronssikaudella kiukaaseen lisättiin muita vainajia poltettuna tuhkaksi ja luunsiruiksi. Luuanalyysien perusteella hautoihin pääsivät sekä miehet että naiset. Lapsien osalta on vain muutama varma tapaus tiedossa.
Hiidenkiukaista ei aina tehdä esinelöytöjä. Joskus kuitenkin löytyy yksittäisiä kivi- tai metalliesineitä. Paneliassa Ruoholan röykkiöstä, joka oli 21 metriä pitkä, löytyi partaveitsen katkelma ja sivupaasien väliin työnnetty pronssimiekka. Kokemäen Orjapaaden hiidenkiukaan jäänteestä löytyi partaveitsen katkelma ja pinsetit. Nakkilan Rieskaronmäen hiidenkiukaista löydettiin muun muassa pronssinen nappi, -kaularengas ja pinsetit.
Tunnettuja hiidenkiukaita ja röykkiökeskittymiä
Tunnetuimmat hiidenkiukaat ovat Raumalla Sammallahdenmäen röykkiöalueella. Siellä ovat muun muassa Huilun vuorelle tehdyt Kirkonlaattia, joka on suuri nelikulmainen, mutta vain puolen metrin korkuinen kiuas, ja Pitkä raunio, joka on 24 metriä pitkä vallimainen muodostelma ja johon on haudattu useita kertoja.
Euran Paneliassa on Kuninkaanhauta, joka on Suomen suurin hiidenkiuas. Sitä ei ole vielä tutkittu. Nakkilassa Rieskaronmäki tunnetaan oikeastaan asuinpaikan tutkitusta talosta, mutta paikalla on myös useita hiidenkiukaita. Viikkalan Selkäkankaan muurilatomus on 43 metriä pitkä, 11 metriä leveä ja 1-1,4 metriä korkea. Se on matala mutta vaikuttava rakennelma paljastettuine arkkuineen. Harjavallan Kaunismäen hiidenkiukaitten vieressä on myös pronssikautinen pihapiiri, jota ei ole vielä tutkittu kokonaan.
Satakunnassa on paljon hautaröykkiöitä. Selviä keskittymiä löytyy Eurajoen laaksossa Euran Paneliassa ja Eurajoella, Kokemäenjoen laaksossa Harjavallassa ja Nakkilassa, Nakkilan ja Ulvilan rajalla sekä Noormarkussa. Raumalla on Kylmänkorvenkallion hiidenkiukaat, jonka alueella opasteita ja polkuverkosto.
Valokuvia
thumb|Hiidenkiukaan jäännökset Espoossa.
Hiidenkiukaiden hävittäminen
Jo ensimmäisten tutkimusten aikana 1880-luvulla havaittiin kiukaitten tuhoutumista. Nykyään arvellaan, että noin puolet muinaisista hiidenkiukaista on nykypäivään mennessä hävinnyt. Kiviä on käytetty rautatien ja maantien pohjaksi tai esimerkiksi navetoiden rakennusmateriaaliksi.
Panelian seudun inventoinnissa todettiin häviämisvauhdiksi 1800-luvulla 0,3 röykkiötä vuodessa ja 1900-luvulla noin 0,6 röykkiötä vuodessa. Toisaalta samanaikaisesti uusiakin hiidenkiukaita havaitaan inventointien yhteydessä.
Meänkieli
Historia
Meänkieli kehittyi sen jälkeen, kun Suomi liitettiin Venäjään vuonna 1809. Rajaa ei tuolloin vedetty suomen ja ruotsin väliselle kielirajalle, vaan osa suomenkielisestä alueesta jäi Ruotsille. Vuoteen 1809 saakka Tornionlaakson itä- ja länsipuoli muodostivat yhtenäisen murrealueen. Rajanvedon jälkeen joen itäpuolen asukkaiden kieli kehittyi suomen yleiskielen suuntaan. Joen länsipuolelle nämä vaikutteet eivät ulottuneet, mutta sen sijaan ruotsin kielen vaikutus alkoi siellä tuntua yhä voimakkaampana.
Suomen kieli (tai meänkielen esimuoto) alkoi Norrbottenin läänissä taantua 1880-luvulta alkaen. Ruotsin valtio alkoi vaatia että kaikkien kansalaisten olisi käytettävä ruotsin kieltä. Vaatimusta perusteltiin sotilaallisilla syillä. Sotatilanteessa ei katsottu voitavan täysin luottaa niihin raja-alueen asukkaisiin, jotka puhuvat naapurimaan kieltä. Aikakauden rotuteorioiden perusteella länsipohjalaisten ja saamelaisten katsottiin myös kuuluvan alempaan ei-germaaniseen rotuun. Tämä asenne loi suomen tai meänkielen käytölle voimakkaan kielteisen leiman. Alueen kouluissa alettiin käyttää opetuskielenä ainoastaan ruotsia ja lapsia kiellettiin rangaistuksen uhalla puhumasta suomea.
Ennen 1970-lukua Norrbottenin läänin suomalaisilla ei kuitenkaan vielä ollut omaa kirjakieltä eikä juuri kukaan pitänyt puhumaansa kieltä muuna kuin suomen murteena. Vuodesta 1981 STR-T-yhdistys alkoi ajaa kielten puhujien asemaa. Kirjailija Bengt Pohjanen on voimaperäisesti pyrkinyt kehittämään meänkielen kirjakieltä ja kielioppia. Ensimmäinen meänkielellä kirjoitettu romaani oli Pohjasen Lyykeri, joka julkaistiin vuonna 1985. Ensimmäinen meänkielinen näytelmä oli myös Pohjasen kirjoittama Kuutot vuodelta 1987. Markuksen evankeliumi julkaistiin meänkielellä samana vuonna, ja loput evankeliumikäännökset valmistuivat vuonna 2000. Kieliopin perusteet, Meänkielen kramatiikki julkaistiin vuonna 1996, kirjoittajina Matti Kenttä ja Pohjanen. Meänkielen kirjallinen muoto noudattaa lähinnä Pajalassa ja Ylitornion kunnissa puhuttua murretta.
Nykytilanne
Meänkieltä pidetään erillisenä kielenä ennen kaikkea poliittisista syistä. Meänkieltä itsenäisenä kielenä pitävät perustelevat näkemystään yleensä korostamalla kielen sosiologista merkitystä ja sen itsenäistä asemaa alueen kieliekologiassa. Meänkieltä suomen murteena pitävät perustavat näkemyksensä kielitieteen komparatiivisiin menetelmiin sekä perinteiseen (strukturalistiseen) näkemykseen kielestä lingvistisenä järjestelmänä.
Meänkielen aseman virallistamisesta huolimatta sen käyttö etenkin nuorten keskuudessa on jatkuvasti vähentynyt. Nuorten sukupolvien meänkielestä löytyy paljon suomen kielen vaikutusta. Erityisesti nuorien kielenkäyttäjien asenteet meänkielen opetukseen ovat olleet epäileviä, ja he ovat kiinnostuneita saamaan suomen yleiskielen opetusta meänkielen sijaan, mutta suhtautuminen on viime aikoina muuttunut aiempaa myönteisemmäksi. Meänkieltä opetetaan Ruotsissa Luulajan teknillisessä yliopistossa, Uumajan yliopistossa ja Tukholman yliopistossa. Kieltä on voinut opiskella kouluissa ilman lähtötaitoja vuodesta 2015 alkaen. Ruotsin Tornionlaakson nuoriso puhuu enimmäkseen ruotsia ja ymmärtää meänkieltä ja suomea.
STR-T-yhdistyksen tavoitteena on muun muassa, että Ruotsin valtio asettaisi totuus- ja sovintokomission selvittämään meänkielisen vähemmistön asemaa ja kohtelua. Yhdistys on jättänyt valtiopäiville ehdotuksen, joka sisältää organisaation ja budjetin. STR-T:n mielestä Ruotsin valtion pitäisi myös tutkia, ovatko tornionlaaksolaiset Pohjois-Ruotsin toinen alkuperäiskansa saamelaisten rinnalla. Lisäksi yhdistys katsoo, että yhteiskunnan tuen kielelle pitäisi olla nykyistä kouriintuntuvampaa: opettajia ja oppimateriaaleja tarvitaan lisää, ja saamen kielikeskuksen tapainen instituutio pitäisi luoda myös meänkielelle. Meänkielellä oli vuonna 2019 myös virallinen asema Luulajassa.
Vuonna 2020 Ruotsin hallitus alkoi selvittää tornionlaaksolaisiin keskittynyttä syrjintää. Vuonna 2020 Uumajasta tuli yhdeksäs Ruotsin kunta, jossa kunnallisia palveluja on oikeus saada meänkielellä.
Vuonna 2021 Oulun yliopisto aloittaa meänkielen kääntäjäkoulutuksen. Käynnissä on myös meänkielen korpuksen laatiminen erityisesti tutkijoiden käyttöön. Molempien hankkeiden tarkoituksena on parantaa meänkielen asemaa.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Erityispiirteitä
Meänkielestä puuttuvat suomen kirjakielelle ominaiset sijamuodot komitatiivi ja instruktiivi. Tuoreita ruotsin lainasanoja on runsaammin kuin suomen länsimurteissakaan. Suomen murteista poiketen meänkieleen on omaksuttu lainasanavastineita lukuisille uusille (1800-luvun jälkeisille) käsitteille, joille suomessa on vakiintunut omakielinen vastine. Suomen murteissa vielä esiintyvät ruotsin lainat ovat yleisesti vanhempaa perua, Ruotsin-vallan ajalta. Meänkielessä on myös saamelaisia lainasanoja. Meänkielessä on säilynyt sanastoa, joka Suomen puolen murteissakin on ollut tunnettua mutta nyttemmin väistynyt. Esimerkiksi häätyä, joka tarkoittaa 'täytyä', on pysynyt meänkielessä.
Myös h-äänne esiintyy meänkielessä (kuten suomen pohjalaismurteissakin) muun muassa seuraavissa tapauksissa:
1. passiivissa: sanothaan, tulhaan
2. nominien illatiivissa: talhoin, puohjiin, punasheen, rumhaan
3. verbien MA-infinitiivin illatiivissa : kalasthaan, hakkaamhaan
5. e-loppuisten sanojen genetiivissä: lae : latheen, sae : satheen
6. kaikissa monikon perfektin ja pluskvamperfektin muodoissa: net on ostanheet, met olima myynheet
Äännettä h voidaan myös käyttää esimerkkejä epäsäännöllisemmin.
1. Kuten suomen itämurteissa sekä perä-, keski- ja pohjoispohjalaisissa murteissa d-äänteen sijaan esiintyy kato (omaperäisissä sanoissa) tai t (lainoissa):
2. Määräympäristöissä esiintyy yleissuomesta poiketen geminaatta:
3. Verbien taivutuspäätteet -mma ~ -mmä, -tta ~ -ttä, -pi
4. NUT-partisiippi
Suomen syönyt-muotoa vastaa meänkielessä syönny (ei esiinny kaikissa murteissa).
5. Meänkielessä on tietyissä lainasanoissa ruotsin vaikutuksesta äänne y, kun suomessa käytetään äännettä u
7. Meänkielessä on lainasanoissa usein ruotsin vaikutuksesta äänne u, kun suomessa käytetään äännettä o
8. Olla-verbi on yhdistetty joskus persoonapronominiin
Abancay
Abancay on Apurímacin alueen pääkaupunki Perussa. Vuoden 2017 väestönlaskennassa siellä oli 72 277 asukasta.
Kaupungin nimi tarkoittaa valkoisten liljojen laaksoa ketšuan kielellä. Se on perustettu vuonna 1574.
Šenkursk
Šenkursk on kaupunki Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen sivujoen Vagan rannalla 373 kilometriä Arkangelista kaakkoon. Kaupunki on Šenkurskin piirin keskus. Asukkaita on 5 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1229. Vuonna 1315 Šenkurskin pogostan osti Novgorodin posadnikka. Vuonna 1565 Iivana IV teki siitä Vaga-nimisen kaupungin, joka oli ympäröivän kihlakunnan keskus. 1600-luvun alussa nimenä mainitaan jälleen Šenkursk. Vuodesta 1710 lähtien se oli Vagan alueen ja vuodesta 1780 Arkangelin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Asukkaat harjoittivat kauppaa sekä vaatteiden ja kenkien ompelua.
Nykyään Šenkurskissa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Eileen Atkins
Eileen June Atkins (s. 16. kesäkuuta 1934 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka on näytellyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Kahden kerroksen väkeä, Cranfordin naiset, Doc Martin ja The Crown sekä elokuvissa Hevonen, Gosford Park, Pukija ja Magic in the Moonlight.
Hän on voittanut urallaan muun muassa vuonna 2007 parhaan näyttelijän Bafta-palkinnon ja Primetime Emmy Paras naissivuosa minisarjassa tai televisioelokuvassa -palkinnon roolistaan televisiosarjassa Cranfordin naiset.
Atkins on myös käsikirjoittanut useita televisiosarjoja ja elokuvia. Hän on toinen Kahden kerroksen väkeä -sarjan luojista. Elokuva Mrs. Dalloway perustuu Virginia Woolfin samannimiseen vuoden 1925 romaaniin, jonka pohjalta Michael Cunningham kirjoitti teoksen The Hours, jonka pohjalta Eileen Atkins laati elokuvan käsikirjoituksen.
Brittein imperiumin ritarikunta on myöntänyt Eileen Atkinsille Dame-arvonimen.
Sechuran aavikko
pienoiskuva|Sechuran aavikko kartalla. pienoiskuva|[[Dyyni|Dyynejä Sechuran aavikolla.]] Sechuran aavikko on aavikko Perussa ja Chilessä. Se alkaa Atacaman aavikon rajoilta Chilen pohjoisosista ja jatkuu Tyynenmeren rannikkoa pitkin Pohjois-Peruun. Sechuran aavikko on leveimmilläänkin vain noin 150 kilometriä leveä, mutta pituudeltaan se on yli 2 000 kilometriä. Pinta-alaltaan aavikko on noin 180 000 neliökilometriä.
Alavilla alueilla Sechuran aavikon vuotuinen kosteusmäärä on maksimissaan vain 100 millimetriä vuodessa. Ylänköalueilla 700 metristä 1 000 metriin mereltä nouseva sumu nostaa kosteusmäärän 200 millimetriin vuodessa.
Aavikolla elää muun muassa sechurankettuja, jotka tunnetaan myös nimellä atamarankettu.
Ornimegalonyx
Ornimegalonyx on sukupuuttoon kuollut pöllöjen suku. Se on läheistä sukua viirupöllöihin kuuluville linnuille. Se oli lentokyvytön tai lähes lentokyvytön ja sen uskotaan olevan suurin koskaan elänyt pöllö. Suku on elänyt Kuuban saarella.
Ensimmäinen fossiiliyksilö kuvattiin virheellisesti kuuluvaksi hirmulintujen heimoon (Phorusrhacidae), mihin osasyynä oli se, että sen luusto oli niin suuri. Pierce Brodkorb kuitenkin tutki löydöt uudelleen vuonna 1961 ja sijoitti ne oikein pöllöihin. Jäänteitä on löytynyt runsaasti kaikkialta saarelta luolista ja ne on ajoitettu myöhäiselle pleistoseenille (10 000 vuotta sitten), ja ainakin kolme sen täydellistä luurankoa on löytynyt.
Keitele (täsmennyssivu)
Keitele voi tarkoittaa seuraavia:
Kustaa Loukola
Kustaa Nestori Loukola oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Myöhemmissä Suomen sodissa hän toimi kaukopartiotoiminnassa esikunnissa ja itse kaukopartioissa.
Perhe ja koulutus
Loukolan vanhemmat olivat työmies Jaakko Loukola ja Kaisa Kärnä. Loukola kävi kansakoulun ja suoritti sen jatkokurssin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Ella Liimatan kanssa, joka kuoli vuonna 1934. Leskeksi jäänyt Loukola avioitui vuonna 1939 Alma Katariina Uusihannin kanssa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Loukola työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Loukola astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Loukola toimi sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä 3. Jääkärirykmentin 4. komppaniassa, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Savon jääkärirykmentti 3 ja Uudenmaan rykmentti. Hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1923 alkaen II pataljoonan kuormastovääpeliksi ja 8. lokakuuta 1925 alkaen 2. komppanian vääpeliksi. Loukola erosi armeijasta 31. maaliskuuta 1927 ja työskenteli sen jälkeen pienviljelijänä Raudussa. Viljelijän töidensä ohella hän toimi myös Raudun suojeluskunnan paikallispäällikön 15. huhtikuuta 1928 – 1. helmikuuta 1935 välisen ajan ja Viipurin suojeluskuntapiirin XIII alueen päällikkönä 1. marraskuuta 1931 – 15. toukokuuta 1932 välisen ajan. Myöhemmin hän toimi Yleisesikunnan tiedusteluosaston alaisten raja-asemien hoitajana Raudussa vuonna 1938 ja Terijoella vuonna 1939 ja edelleen U2/V:n Raudun alaosaston päällikkönä ennen talvisotaa. Raja-asemien eli -punktien yhtenä tehtävänä oli hoitaa vakoilijoiden eli asiamiesten liikennettä Neuvostoliittoon ja takaisin.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Loukola komennettiin tiedustelu-upseeriksi Päämajan Tiedusteluosastolle. Välirauhan aikana hän toimi Yleisesikunnan raja-aseman hoitajana Rautjärvellä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin tiedustelu-upseeriksi Päämajan 1. tiedustelukomppaniaan (Osasto Vehniäinen, myöhemmin osana Erillinen pataljoona 4:ää). Loukola tunnettiin osastossa yleisesti lempinimellä "Isä". Hän palveli kyseisessä joukossa koko sodan ajan ja haavoittui tänä aikana kaukopartiomatkalla vuonna 1942 Syvärillä. Loukolan erityisalana oli taloudellinen tiedustelu, Neuvostoliiton sotapotentiaalin tutkimus.
Maynor Figueroa
thumb|Maynor Figueroa Maynor Alexis Figueroa Róchez (s. 2. toukokuuta 1983 Jutiapa, Honduras) on hondurasilainen jalkapallopuolustaja, joka pelaa Valioliigassa Wigan Athleticissa. Hän kuuluu myös Hondurasin maajoukkueen vakionimiin.
Kustaa Loukola
Talvi- ja jatkosota
Loukola on haudattu Lappajärvelle.
Sykloheksyyliamiini
Sykloheksyyliamiini eli aminosykloheksaani (C6H13N) on rengasrakenteinen sekundäärinen amiini. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja korroosionestoaineena teollisuussovellutuksissa.
Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa sykloheksyyliamiini on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös useisiin orgaanisiin liuottimiin. Emäksenä sykloheksyyliamiini on kohtalaisen voimakas.
Sykloheksyyliamiinin valmistamiseen on kaksi pääasiallista valmistustapaa. Sitä voidaan synteitsoida vedyttämällä aniliinia. Reaktiossa katalyytteinä voivat toimia jalometallit sekä koboltti ja nikkeli. Toinen synteeistapa on ammoniakin alkylointi sykloheksanolin avulla noin 220 °C:n lämpötilassa. Katalyytteinä tässä reaktiossa toimivat koboltti tai kalsiumsilikoaluminaatit. Molemmissa reaktioissa sivutuotteina voi muodostua disykloheksyyliamiinia.
Käyttö
Sykloheksyyliamiinia voidaan käyttää korroosionenstoaineena ja puhtaanapitoaineena teollisuussovellutuksissa kuten lämmitysvesikattiloissa. Polymeeriteollisuudessa yhdistettä käytetään polyamiinien polymeeriketjun kasvun pysäyttäjinä. Muita käyttökohteita ovat lukuisten yhdisteiden, kuten syklamaattien, väriaineiden, korroosionestoaineiden ja rikkaruohomyrkkynä käytettävän heksatsinonin valmistus.
Realismi (kirjallisuus)
Realismi on kirjallisuuden tyylisuunta, joka syntyi 1850-luvun jälkeen Ranskassa reaktiona romantiikan kirjallisuuden todellisuuspakoiselle tyylille. Teollistumisen myötä kurjistuneet yhteiskunnalliset olot ja kaikkialla näkyvä yleinen kurjuus eivät enää sallineet pakoa romantiikan ihannemaailmaan. Luonnontieteiden ja teknologian nousu nosti järjen ja objektiivisten havaintojen arvostusta.
Realismi asetti kirjallisuuden tehtäväksi aineellisen ja yhteiskunnallisen todellisuuden todenmukaisen kuvailun. Taiteen tehtäväksi tuli vähitellen epäkohtien esille nostaminen. Tyypillistä realismille on ympäristön ja yksityiskohtien tarkka havainnointi, jonka avulla objektiivisuuteen pyrittiin. Romantiikan kaukokaipuusta poiketen arvoon nousivat arkiset ja ajankohtaiset asiat ja ihmiset, joiden kautta oli mahdollista kuvailla yhteiskuntaa laajemmin.
Ranskasta realismi levisi muualle Eurooppaan ja kesti 1890-luvulle romantiikan uuden nousun ja symbolismin ajalle.
Realismin synty
pienoiskuva|Bernhard J. Dondorf, Maisema New Orleansista, 1850. [[Teollinen vallankumous|Teollisen vallankumouksen myötä kaupunkien väestö kasvoi nopeasti.]] Yhteiskunnallinen kehitys, johon kuuluivat teollistuminen ja kaupungistuminen, antoi alkusysäyksen realismin syntyyn. Hyvinvointi nousi kehityksen myötä ja halvat ylellisyystavarat lisääntyivät, mikä johti aineelliseen rikastumiseen. Hyvät puolet hyödyttivät kuitenkin vain pientä osaa kansalaisista. Suurin osa ihmisistä kärsi tuloerojen kasvun lisääntyessä köyhyydestä, hyväksikäytöstä ja sosiaalisista epäkohdista. Yhteiskunnassa vallitsi myös epädemokraattisuus.
Realismi syntyi tarpeesta nostaa esiin yhteiskunnallisia epäkohtia. Todellisuus pyrittiin saamaan esiin järjen ja tieteen avulla. Maailman selittäminen uskonnollisesti tai mystisesti väheni ja yhteiskuntakriittisyys lisääntyi. Tunteiden merkitys pieneni ja ainoana tapana saada tietoa pidettiin konkreettista havaintoa. Positivismin ja luonnontieteiden merkitys lisääntyi, mihin vaikutti merkittävästi Charles Darwin, joka ajatuksillaan vahvisti tieteen asemaa yliluonnollisuuden kustannuksella. Vaikuttavana aatteena oli darvinismi, joka heikensi ihmisen erityisasemaa muihin eläimiin nähden.
Arvo Vatanen
Arvo Sulo Antero Vatanen (11. joulukuuta 1939 Tohmajärvi – 23. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen graafikko.
Vatanen sai vuonna 1997 Grafian myöntämän Albert Gebhard -mitalin. Hän oli 1970-luvulla Grafian puheenjohtaja ja sihteeri. Vatanen opetti mainontaa ja graafista suunnittelua Markkinointi-instituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa.
Realismi (kirjallisuus)
Realismin piirteitä
pienoiskuva|[[Adolph von Menzel, Pariser Wochentag, 1869. Realismi tavoitteli todenmukaista arkielämän kuvausta.]] Realismin aikana taiteen ja taiteilijan tehtävä muuttui romantiikanaikaisesta. Taidetta alettiin tehdä todellisuuden vuoksi ja todellisuuden kuvaamisen myötä arvot ja työtavat kirjallisuudessa muuttuivat. Taide ei enää ollut itseilmaisun keino, vaan tapa kertoa ympäröivästä maailmasta ja esittää yhteiskuntakritiikkiä. Mielikuvituksen roolia alettiin väheksyä ja taiteen tehtäväksi tuli maailman parantaminen. Tunteiden katsottiin vääristävän todellisuutta ja olevan näin haitaksi todelliselle taiteelle. Vain konkreettisesti havaittavat asiat olivat luotettavia ja siksi arvokkaita todellisuuden kuvaamisen kannalta.
pienoiskuva|[[Ilja Repin, Volgan lautturit, 1870–1873.]] Uudenlainen taidekäsitys muutti myös kirjailijan toimenkuvaa. Kirjailijan oli lähdettävä ulos havainnoimaan ja tutustumaan todellisuuteen. Kirjat tuli kirjoittaa tarkkojen ja ulkokohtaisten havaintojen perusteella. Kirjailijan työ alkoi muistuttaa toimittajan havainnointia. Työtapa johti kirjailijoiden käyttämän kielen rikastumiseen kansankielten, murteiden ja yhteiskunnan tuntemuksen kautta.
Arjen ja nykyajan kuvausta alettiin arvostaa historian ja eksotiikan sijasta. Tapahtumat realismin kirjoissa sijoittuvat samaan todellisuuteen ja samankaltaiseen paikkaan, jossa kirja on syntynyt. Myös kirjojen henkilöt löytyivät aiempaa lähempää. Realismin ihminen oli sekä henkinen että aineellinen olento, johon vaikuttivat niin ruumis kuin mielikin. Ihmisen tärkein ohjaava voima oli kuitenkin järki. Päähenkilöt olivat tavallisia ihmisiä, usein teollistumisen aikaan alistetun työväenluokan edustajia. Henkilöhahmot edustivat usein jotakin tiettyä yhteiskuntaluokkaa, kuten työväenluokkaa tai keskiluokkaa. Usein realismin yhteiskunnallinen kritiikki kohdistuu juuri keskiluokkaan, jonka edustajat nähdään kriittisessä valossa.
Ympäristön kuvaus nousi realismissa keskeiseen asemaan. Koska ympäristö vaikutti ihmiseen voimakkaasti, kirjallisuuden oli tärkeää kuvata se mahdollisimman tarkasti. Ympäristön kautta saattoi kuvailla ja ymmärtää ihmistä syvemmin. Lisäksi ympäristön kuvaus antoi mahdollisuuden realistien korostamaan puolueettomaan ja konkreettiseen havainnointiin. Ympäristönkuvauksen arvostuksen noustessa juonen merkitys kävi pienemmäksi. Juonenkäänteitä, yllätyksiä ja jännitystä tärkeämpinä pidettiin juonen johdonmukaista etenemistä sekä syy-seuraussuhteita, ja henkilöiden toiminnan perusteleminen nousi tärkeään asemaan.
Realismin aikana suorasanaisen kirjallisuuden arvostus nousi, sillä sen avulla asioiden puolueeton kuvaileminen oli luontevaa. Runous, joka tarjosi suuret mahdollisuudet tunteiden kuvaamiseen, ei tyydyttänyt realismin kirjailijoita. Romaanin ja novellin arvostus nousi. Realismi vaikutti merkittävästi myös näytelmäkirjallisuuteen synnyttäen useita yhä tunnettuja yhteiskuntakriittisiä näytelmiä.
Ranska
pienoiskuva|Charles Léandre, Rouva Bovary, 1931. Kuvitusta Gustave Flaubertin kirjaan. Realismi lähti leviämään Ranskasta. Yhtenä realismin isistä pidetään ranskalaista Honoré de Balzacia. Realismin perustan luojana pidetään Gustave Flaubertia (1821–1880). Hänen kuuluisin teoksensa on Rouva Bovary (1857), joka on malliesimerkki realistisesta romaanista. Rouva Bovary kertoo lääkärin vaimosta, Emma Bovarysta, jonka onnen ja romantiikan tavoittelu johtaa aviorikoksen kautta itsemurhaan. Kirja aiheutti ilmestyessään suuren skandaalin, koska se käsitteli avoimesti naisen intohimoa ja seksuaalisuutta. Flaubert jätti myös tuomitsematta rouva Bovaryn tekemän aviorikoksen. Flaubertin romaaneissa yhdistyvät vahva muodontaju sekä ihmisen ja hänen ympäristönsä realistinen havainnointi.
Venäjä
Venäjä oli realismin suurmaa. Venäläiset kirjailijat nousivat maineeseen erityisesti syvällisen ihmiskuvauksen ja moniulotteisen elämänkuvansa ansiosta. Suurista venäläisistä realisteista tuli länsimaisen proosan esikuvia vuosikymmeniksi.
Leo Tolstoin (1828–1910) ensimmäinen mestariteos oli Sota ja rauha (1869), jossa ei ylistetä suuria johtohahmoja, vaan Venäjän kansaa. Samaa moralismia ja kriittistä suhtautumista yläluokan elämään näkyy myös Tolstoin romaanissa Anna Karenina (1877). Sodan ja rauhan tavoin se pyrkii osoittamaan yksinkertaisen maalaiselämän arvon. Tolstoi kehitti realistista kerrontaa ja oli romaanin rakenteen mestari – Sodassa ja rauhassa on 539 eri henkilöä.