cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cristian Gamboa
Maajoukkueura
Vuonna 2009 Gamboa pelasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa MM-kilpailuissa, joissa Costa Rica sijoittui neljänneksi. Gamboa debytoi Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2010 Argentiinaa vastaan. Hän kuului Jorge Luis Pinton nimeämään joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa Costa Rican jokaisessa viidessä ottelussa, kun joukkue eteni sensaatiomaisesti puolivälieriin. Gamboa kirjautti turnauksessa nimiinsä yhden syöttöpisteen.
Jeesuksen kaste
thumb|150px|Jeesuksen kaste, [[Francesco Albanin maalaus 1600-luvulta.]] Jeesuksen kaste on keskeinen Jeesuksen elämään liittyvä Uuden Testamentin tapahtuma, josta kerrotaan Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeissa ja johon myös Johanneksen evankeliumissa viitataan alluusiolla. Johannes Kastaja kastaa Jeesuksen Jordanilla, mutta Hans Kvalbenin mukaan evankeliumeiden kuvausten painopiste on kuitenkin kasteen yhteydessä tapahtuvissa yliluonnollisissa ilmiöissä. Synoptisten evankeliumeiden mukaan taivas avautuu ja Jumalan Henki laskeutuu alas kyyhkysen tavoin ja taivaasta kuuluu ääni, joka sanoo “Tämä on rakas Poikani, johon minä olen mieltynyt”.
Nykytutkijat näkevät kasteen ja Jeesuksen ristiinnaulitsemisen kahtena keskeisenä historiallisena tosiasiana Jeesuksesta.
Kastekertomukset
Markuksen kertomus on todennäköisesti vanhin ja on todennäköistä, että se on ollut myös Luukkaan ja Matteuksen kertomusten pohjana. Jeesus mainitaan Markuksen evankeliumissa ensimmäistä kertaa juuri kastekertomuksessa, jossa Markus myös ensimmäistä kertaa mainitsee Jeesuksen olevan Jumalan Poika. Tulkintojen mukaan Markus ei näe mitään kristologista ongelmaa siinä, että Johannes kastaa Jeesuksen ja asettuu näin Jeesuksen yläpuolelle, eikä myöskään siinä, että Jeesus saa kasteen syntien anteeksiantamiseksi.
Matteus ainoana kertoo Jeesuksen ja Johanneksen keskustelusta ennen kastetta, jossa Johannes vaikuttaa haluttomalta kastamaan Jeesusta, koska Johanneksen mielestä Jeesuksen tulisi olla kastaja. Jeesuksen vastauksesta käy ilmi, että kaste on Jumalan tahto. Erään tulkinnan mukaan Matteuksen versiossa siis kasteen tarkoitus muuttuu syntien anteeksiannosta Jumalan tahdoksi ja näin Matteus saattoi pyrkiä pelastamaan Jeesuksen synnittömyyden. Toinen ero Matteuksen kertomuksessa on taivaasta kuuluvan äänen eri sijamuoto “tämä on...”, joka muuttaa tilanteen siten, että lausetta ei olekaan osoitettu Jeesukselle.
Luukas kertoo kastetapahtumasta vain lyhyesti. Luukas ainoana mainitsee sen, että Jeesus rukoili kasteen yhteydessä ja sen, että kasteen jälkeen Pyhä Henki laskeutui nimenomaan ”ruumiillisessa muodossa”, niin kuin kyyhkynen. Erään tulkinnan mukaan Luukas saattoi pyrkiä vähentämään Johannes Kastajan roolia kertomalla Johanneksen vangitsemisesta juuri ennen kastetapahtumaa. Toisen tulkinnan mukaan Luukas jätti tarkoituksella Johanneksen kastetapahtumasta pois, jottei Jeesus vaikuttaisi Johannesta alempiarvoisena.
Evankelista Johannes ei suoraan kerro kastetapahtumasta, mutta viittaa siihen usein. Johanneksen evankeliumissa mm. Johannes Kastaja kertoo siitä tapaamisestaan Jeesuksen kanssa, jossa Henki laskeutui Jeesuksen päälle kuin kyyhkynen, Useista Johanneksen evankeliumin viittauksista voidaan päätellä, että kirjoittaja on ollut hyvin tietoinen synoptisisten evankeliumeiden mukaisesta kastetapahtumasta, ja hän olettaa myös lukijoiden tuntevan tapahtuman.
Jeesuksen kasteesta kerrotaan myös apokryfisissä Ebioniittien evankeliumissa ja Heprealaisevankeliumissa. Ebioniittien evankeliumissa taivaasta kuuluvan äänen jälkeen Johannes polvistuu Jeesuksen eteen ja pyytää Jeesusta kastamaan hänet. Erään Heprealaisevankeliumin katkelman mukaan Jeesuksen äiti ja veljet kehottivat Jeesusta menemään Johanneksen kastettavaksi, mutta Jeesus aluksi vastusti ajatusta, koska ei mielestään tarvinnut kastetta syntien anteeksiantamiseksi.
Tapahtuma-aika ja -paikka
thumb|left|150px|Mahdollinen kastepaikka Jordanjoen rannalla. Luukkaan evankeliumin mukaan Johannes Kastaja aloitti kastetoimintansa keisari Tiberiuksen viidentenätoista hallitsijavuotena. Historioitsijat eivät ole täysin yksimielisiä mistä hetkestä Tibereuksen hallitsijavuosia alettiin laskemaan, mutta tämä viidestoista vuosi ja Johanneksen kastetoiminnan aloitus ajoitetaan kuitenkin yleensä vuosille 28-29 jaa., ja Jeesuksen kaste ja opetustoiminnan aloitus tapahtui pian tämän jälkeen.
Tarkkaa kastepaikkaa ei tunneta varmasti. Johanneksen evankeliumissa mainitaan vain, että Johannes Kastaja kastoi ihmisiä Betaniassa, Jordanin toisella puolella. Paikoiksi on ehdotettu mm. nykyistä Qasr el Yahudia Länsirannalla ja Al Maghtasia Jerikon eteläpuolella, jotka molemmat ovat suosittuja kristittyjen pyhiinvaelluspaikkoja. Qasr el Yahud on tärkeä paikka itäisessä kristinuskossa. Kaksi roomalaiskatolista paavia on vieraillut Al Maghatsin kastepaikalla 2000-luvulla.
Kasteen tulkinnat
Evankeliumeiden mukaan Johanneksen antama kaste oli tarkoitettu syntisille ja tämä kaste antoi mahdollisuuden katumukseen ja syntien anteeksiantamiseen. Jos Jeesus todella oli se, joksi kristityt hänet uskovat, Jeesus ei olisi tarvinnut William Barclayn mukaan syntien anteeksiantoa Jumalalta. Lisäksi jos Johannes kastoi Jeesuksen, olisi luonnollista pitää Johannesta Jeesusta mahtavampana. Jeesuksen saamaa kastetta pidetäänkin historiallisena tapahtumana, sillä kertomus oli varhaisille kristityille vaikea ja häpeällinen ja siksi tuskin keksitty.
Kino Juha
Kino Juha on vuonna 1958 rakennettu elokuvateatteri Nurmijärven Kirkonkylällä ja ainoa kunnan alueella toimiva elokuvateatteri.
Elokuvateatterissa on 139 uutta istuinta ja neljä paikkaa pyörätuoleille. Salissa on esiintymislava ja äänentoistolaitteet, joten Kino Juhassa voidaan pitää myös pienimuotoisia konsertteja ja kokouksia.
Teatteri on saanut Suomen elokuvasäätiöltä useana vuonna toimintatukea. Vuonna 2012 tehdyn rakennuksen kunnostustyön on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit Mustonen.
Historia
Elokuvateatterin rakensivat kirkonkylän keskustaan Sirkka ja Veikko Säilä kirkonmiesten vastustuksesta huolimatta. He kun pitivät "elävien kuvien teatteria" synnillisenä ja mahdollisesti jopa nurmijärveläisten sukupuolisiveyttä vaarantavana laitoksena. Säilän tytär Ulla Luukkonen perheineen jatkoi toimintaa 1980-luvun loppupuolelle asti. Vuodesta 1997 alkaen teatteria pyöritti seuraavat 21 vuotta Pentti Niemelä aina Kino Juhan 60-vuotispäiviin asti vuonna 2018.
Vuoden 2019 alussa Kino Juha siirtyi elokuvaohjaaja Taavi Vartian yhtiön omistukseen.
WWE New Year’s Revolution
New Year’s Revolution poistettiin, kun WWE alkoi vähentää pay-per-view-tapahtumia. Nykyään Royal Rumble on ainut PPV, joka pidetään tammikuussa.
2005
New Year’s Revolution (2005) pidettiin 9. tammikuuta 2005 Coliseo de Puerto Ricossa San Juan Puerto Ricossa
2006
New Year’s Revolution (200) pidettiin 8. tammikuuta 2006 Pepsi Arenalla Albanyn kaupungissa New Yorkissa. Vuoden 2006 New Year’s Revolutionista tuli mieleenpainuva, koska Edge ”rahasti” Money in the Bank salkkunsa John Cenan WWE Mestaruuteen. Tätä tapahtumaa on näytetty useasti WWE:n ohjelmistossa.
2007
New Year’s Revolution (2007) pidettiin 7. tammikuuta 2007 Kemper Arenalla Kansas Cityssä Missourissa. Ennen John Cenan ja Umagan välistä ottelua Umaga ei ollut kertaakaan hävinnyt WWE:ssä.
World Marathon Majors
World Marathon Majors on vuonna 2006 käynnistynyt maratonjuoksukilpailujen sarja.
Sarjaan kuuluu kuusi maailman suurimpiin lukeutuvaa maratonkilpailua: Tokion, Bostonin, Lontoon, Berliinin, Chicagon ja New Yorkin maratonit. Lisäksi vuosina, jolloin käydään yleisurheilun MM-kisat tai kesäolympialaiset, kuuluvat näiden maratonkilpailut myös mukaan sarjaan. Yksi sarjan kausi koostuu maratonkilpailuista vuoden ajalta ja alkaa ja päättyy aina samaan maratoniin, ei kuitenkaan arvokilpailumaratoniin. Sarjan kahdestoista kausi alkoi syyskuussa 2018 Berliinistä ja päättyi samaan kilpailuun syyskuussa 2019. Ensimmäinen kausi käytiin vuosina 2006–2007. Alun perin sarjan kilpailukausi oli kahden vuoden pituinen ja ensimmäiset voittajat palkittiin marraskuussa 2007 ja sen jälkeen vuosittain. Vuonna 2015 kilpailukausi muuttui vuoden pituiseksi.
Kilpailuissa jaetaan viidelle parhaiten sijoittuneelle juoksijalle pisteitä seuraavasti: voittaja saa 25 pistettä, toiseksi sijoittunut 16, kolmas yhdeksän, neljäs neljä ja viides yhden pisteen. Sarjaan lasketaan mukaan juoksijan kaksi parasta sijoitusta. Tasatilanteessa ratkaisee keskinäiset sijoitukset ja tarvittaessa kilpailujärjestäjien äänestys. Sekä miesten että naisten sarjan voittajat saavat palkinnoksi puoli miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Voittajat
Sarjan neljännen (2009–2010) ja viidennen kauden (2010–2011) naisten kilpailun alkuperäinen voittaja Lilija Šobuhova jäi kiinni dopingin käytöstä ja menetti voittonsa vuonna 2015. Kahdeksannen kauden (2013–2014) naisten kilpailun voittaja varmistui vuonna 2016 kun alun perin eniten pisteitä keränneen Rita Jeptoon dopingkäry ja siitä johtuneet hylkäykset varmistuivat.
Torri
Torri on Evangelista Torricellin mukaan nimetty paineen yksikkö, joka ei kuulu SI-järjestelmään.
Eräs tapa määritellä paine on kertoa, kuinka korkean nestepatsaan kyseinen paine pystyy kohottamaan, tai toisin sanoen määrätyn korkuisen nestepatsaan aiheuttama paine nestepatsaan juurella. Paineen mittaamiseen käytetty laite, joka perustuu kyseiseen ilmiöön on U-putkimanometri. Vaikka manometrissä voidaan periaatteessa käyttää mitä tahansa nestettä, on käytännöllistä käyttää elohopeaa. Jos käytettäisiin vettä, pitäisi nestepatsaan olla erittäin korkea. Jotta pystyttäisiin mittaamaan normaali ilmakehän paine, pitäisi vesipatsaan olla kymmenen metrin korkuinen. Normaali ilmanpaine pystyy nostattamaan noin 760 mm:n korkuisen elohopeapilarin. Tästä syystä 1/760 osa ilmakehää tai 1 mm elohopeaa (elohopeamillimetri, lyhenne mmHg) on jo pitkään ollut kätevä tapa mitata paineita. Tätä yksikköä kutsutaan torriksi ja yksikön tunnus on torr. Vielä nykyäänkin torri yksikkönä on käytössä varsinkin verenpaineen mittauksessa (tosin nimellä elohopeamillimetri).
Koska normaali-ilmanpaine on tarkasti määritelty (kymmenes CGPM, 1954), torri on sittemmin määritelty tarkalleen 101 325 / 760 (tai 2 533,125 / 19) ≈ 133,3223684 pascaliksi. Vaikka torri on vielä käytössä matalan paineen suunnittelussa, on pascal suositeltu yksikkö käytettäväksi.
Elohopeamillimetrin ja torrin määritelmät
Vaikka elohopeamillimetri ja torri ovat käytännössä lähes samoja yksiköitä, niillä on kuitenkin toisistaan poikkeavat määritelmät. Torri on määritelty kuten yllä kuvataan, mutta elohopeamillimetrin määritys perustuu maailman säätieteilijöiden järjestön määritelmään, joka kuuluu: "paine joka aiheutuu täsmälleen yhden millimetrin korkuisen nestepilarin alapäässä nesteen tiheyden ollessa täsmälleen 13,595 1 g/cm³ paikassa, jossa painovoiman aiheuttama kiihtyvyys on täsmälleen 980,665 cm/s²". Yleensä käytetty elohopean tiheyden arvo aiheuttaa 760 mmHg:n paineen, joka on täsmälleen 101 325,014 435 4 Pa eli noin 0,14 ppm poikkeava tavallisen ilmakehän paineeseen verrattuna. Useimmissa käytännön sovellutuksissa kyseinen ero on kuitenkin täysin merkityksetön.
Plesetsk
thumb|250px|Plesetskin rautatieasema. thumb|250px|Väkeä rautatieasemalla. thumb|250px|Katunäkymä Plesetskistä. Plesetsk on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Plesetskin piirin hallinnollinen keskus Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Konošan ja Obozerskin välisen rautatien varrella 290 kilometriä Arkangelista etelään. Taajamassa on 11 000 ja kunnassa 11 900 asukasta (vuonna 2012). Taajaman lähellä Mirnyin suljetussa kaupungissa toimii Plesetskin avaruuskeskus.
Maantiede, ilmasto ja asutus
Seudun ilmasto on leudon mannermainen. Talvi on melko kylmä, pilvinen ja tuulinen, kesä kohtalaisen lämmin ja sateinen. Tammikuun keskilämpötila on –12,5 ja heinäkuun +17,4 astetta.
Plesetskin lisäksi kuntaan kuuluu Puksan taajama, jossa on reilut 800 asukasta.
Taajaman asukasluvun kehitys
Historia
Arkangelin kuvernementin Onegan kihlakunnan Navolokin volostiin kuulunut paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1894. Se on saanut nimensä entisestä Plesetskajan kylästä sekä lähellä sijaitsevasta Plestsyn järvestä. Vuonna 1897 Vologdan ja Arkangelin väliselle rautatielle rakennettiin Plesetskajan asema. Vuonna 1926 asemasta tuli volostin ja vuonna 1929 Pohjoisen aluepiirin Arkangelin piirikuntaan kuuluneen piirin keskus. Asemakylä sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja nimen Plesetsk vuonna 1932.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee etelästä Arkangeliin johtava rautatie, jolla on Plesetskajan ja Puksan asemat. Plesetskin kautta kulkee myös Arkangelin ja Kargopolin välinen asfaltoitu maantie. Taajamasta on linja-autoyhteydet piirin tärkeimpiin asutuskeskuksiin ja Arkangeliin. Plesetskin lentotukikohta (Plesetskin lentoasema) sijaitsee noin 11 kilometriä Mirnyistä itäkaakkoon.
Seudun pääelinkeinot ovat metsäteollisuus ja liikenne. Kunnassa toimii useita puunhankintaa ja -jalostusta harjoittavia yrityksiä, kaksi metallipajaa, leipomo, kaasu- ja öljyalan laitoksia, tielaitos ja kaksi maatalousyritystä.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala poliklinikkoineen. Julkisia palveluja on myös Puksassa.
Flossenbürgin keskitysleiri
thumb|Flossenbürgin keskitysleiri Flossenbürgin keskitysleiri oli keskitysleiri natsi-Saksassa. Se perustettiin toukokuussa 1938 Oberpfalzin hallintoalueelle Baijeriin. Leiri toimi aina vuoden 1945 huhtikuuhun ja sen aikana leirin läpi kulki 96 000 ihmistä, joista 30 000 kuoli.
Historia
thumb|Leirin vapauttamisen jälkeen 1945 otettu yleiskuva. Ennen toista maailmansotaa leiri toimi miesten leirinä, ja vankeina oli lähinnä nk. ”epäsosiaalisia” tai ”rikollisia” miehiä. Leirin sijainti oli valittu siten, että vankeja voitiin käyttää ilmaistyövoimana louhimaan graniittia läheisiltä kukkuloilta.
Toisen maailmansodan aikana Flossenbürgin keskitysleirille, tai sen sivuleireille joutuneet vangit, olivat pääasiallisesti Saksan valloittamien alueiden itäosasta. Vangit majoitettiin 16:een suureen puiseen parakkiin. Leirin krematorio rakennettiin heti leirin viereen. Syyskuussa 1939 SS siirsi tuhat poliittista vankia Dachausta Flossenbürgiin.
Vuosien 1941–1942 aikana 1 500 puolalaista vankia siirrettiin Flossenbürgiin. Suurin osa heistä oli vastarintaliikkeen jäseniä. Heinäkuussa 1941 SS ampui 40 puolalaista vankia ampumaradalla Flossenbürgin lähistöllä. Vuoden 1941 helmikuun ja syyskuun välisenä aikana SS teloitti noin kolmasosan puolalaista vangeista. thumb|Flossenbürgin krematorio Toisen maailmansodan aikana Saksan armeija toimitti valtavat määrät puna-armeijan sotilaita SS:n teloitettavaksi. Yli tuhat vankia teloitettiin Flossenbürgissä vuoden 1941 loppuun mennessä. SS myös perusti erikoisleirin noin 2 000 sotavangiksi jääneelle puna-armeijan sotilaalle. Punasotilaiden teloituksia jatkettiin satunnaisesti vuoteen 1944 asti. Punasotilaat nousivat kapinaan ja yrittivät karata eräältä esileiriltä 1. toukokuuta 1944. He sytyttivät parakkinsa tuleen ja tappoivat joitakin leirin kapoista. SS kuitenkin murskasi yrityksen eikä kukaan vangeista päässyt pakenemaan. Lähes 200 vankia kuoli kapinan aikana, suurin osa heistä kuoli palaviin parakkeihin ja loput kapinasta saamiinsa vammoihin. Lisäksi 40 kapinan johtajahenkilöä siirrettiin itse pääleirille, jonka vankiloissa he sitten kuolivat.
Helmikuussa 1943 leirillä oli 4 000 vankia, joista puolet oli poliittisia vankeja. Leirillä oli myös 800 Saksan kansalaista, joista yli sata oli homoseksuaaleja ja seitsemän Jehovan todistajaa.
Sodan jatkuessa orjatyövoimasta tuli Saksalle yhä tärkeämpää. Tämän seurauksena myös Flossenbürgin keskitysleiriä laajennettiin: se käsitti pääleirin lisäksi noin sata sivuleiriä.
Flossenbürgissä pidettiin vankeina ja teloitettiin useita Hitlerin vastaisen salaliiton osallisia, lähinnä niitä joita pidettiin enemmän ”sympatisoijina”; näistä merkittävin oli Abwehrin johtaja, amiraali Wilhelm Canaris.
T. E. Lawrence
Thomas Edward Lawrence (T. E. Lawrence, myöhemmin T. E. Shaw, 16. elokuuta 1888 Tremadog, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta – 19. toukokuuta 1935 Bovington Camp, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen arkeologi, kirjailija ja sotilas, joka tunnetaan erityisesti osuudestaan ensimmäisen maailmansodan aikana Lähi-idän sotanäyttämöllä Osmanien valtakuntaa vastaan käytyyn arabikapinaan. Lawrence nousi sodan jälkeen kansainväliseen julkisuuteen ja sai lehdistössä kutsumanimen Lawrence of Arabia (suom. Arabian Lawrence). Hänen sotamuistelmansa Seven Pillars of Wisdom (1922) lisäsivät julkista kiinnostusta. Teoksen lyhennelmä Revolt in the Desert ilmestyi 1927 (suom. Erämaan kapina, 1928).
Lawrence syntyi Walesissa 1888 Thomas Chapmanin ja Sarah Junnerin aviottomana lapsena. Hän opiskeli historiaa ja arkeologiaa Oxfordin yliopiston Jesus Collegessa, josta hän valmistui 1910 erinomaisin arvosanoin. Lawrence työskenteli 1910–1914 arkeologina Lähi-idässä Karkemišin kaivauksilla. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän työskenteli tiedustelu-upseerina Kairossa, ja hänet lähetettiin 1916 yhteysupseeriksi prinssi Faisalin ja tämän arabijoukkojen pariin. Lawrencen mainetta lisäsivät hänen 1917 tekemänsä tiedusteluretki Syyriaan turkkilaislinjojen taakse, osuus strategisesti tärkeän Akaban kaupungin valtaukseen sekä hänen kasvava roolinsa arabikapinassa. Arabikapina huipentui Damaskoksen valtaamiseen turkkilaisjoukoilta lokakuussa 1918.
Palattuaan Britanniaan Lawrence ryhtyi kampanjoimaan Sykes-Picot-sopimuksen kumoamisen puolesta ja osallistui 1919 Pariisin rauhankonferenssiin. Lowell Thomas aloitti 1919 Yhdysvalloissa sota-aiheiset luennot, jotka loivat Lawrencesta kuuluisan sotasankarin. Lawrence työskenteli 1921–1922 Winston Churchillin neuvonantajana siirtomaavirastossa. Hän vetäytyi 1922 julkisuudesta ja astui Kuninkaallisten ilmavoimien palvelukseen, jossa hän palveli vuoteen 1935 saakka. Hän palveli 1923–1925 lyhyen aikaa armeijan Royal Tank Corps -yksikössä ja 1927–1928 Brittiläisessä Intiassa. Lawrence kuoli toukokuussa 1935 lähellä kotitaloaan Clouds Hilliä tapahtuneessa moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Lawrencea on toisaalta pidetty sissisodankäynnin edelläkävijänä, jonka periaatteita kapinallistaistelijat ja armeijoiden erikoisyksiköt ovat noudattaneet menestyksekkäästi. Toisaalta häntä on arvosteltu osuutensa liioittelemisesta sodassa ja sodanjälkeisistä poliittisista ongelmista Lähi-idässä. Elokuvat kuten Arabian Lawrence (1962) ja A Dangerous Man: Lawrence After Arabia (1992) sekä sodat Lähi-idässä ovat palauttaneet Lawrencen suuren yleisön tietoisuuteen. Lawrencen kirjalliseen tuotantoon kuuluu sotamuistelmien lisäksi esimerkiksi palveluksesta ilmavoimissa kertova The Mint (1955) ja käännöksiä, ja lisäksi hänen laajasta kirjeenvaihdostaan on julkaistu kokoomateoksia.
Perhetausta ja syntymä
T. E. Lawrencen isä oli Thomas Chapman, joka kuului sukutaustansa kautta Irlannin etuoikeutettuun angloirlantilaiseen maanomistajaluokkaan. 1914 hänestä tuli perimysjärjestyksessä seitsemäs Chapmanin baronetti. Saatuaan koulutuksen Britanniassa Thomas palasi 1870-luvun alussa Irlantiin viljelemään perheen Westmeathin kreivikunnassa sijainnutta sukutilaa. Hän avioitui 1873 Edith Hamiltonin kanssa, ja he saivat 1874–1881 neljä tytärtä. Avioliitto oli kuitenkin onneton. Perheen kotiopettajatar Sarah Lawrence tuli 1885 Thomasille raskaaksi. Thomas Chapman ja Sarah elivät jonkin aikaa salaista elämää Dublinissa, mutta jäivät kiinni alkuvuodesta 1888, kun perheen palvelija näki heidät yhdessä. Edith ei myöntänyt avioeroa Thomasille, joka joutui valitsemaan Ethin ja Sarahin välillä. Thomas päätti jäädä toista lasta odottavan Sarahin luo ja luopui oikeudestaan perheen sukutilaan nuoremman veljensä hyväksi. Paljastumista seuranneen skandaalin vuoksi perhe ei kuitenkaan voinut jäädä Irlantiin.
pienoiskuva|Lawrencen synnyinkoti [[Tremadogin kylässä Walesissa. Talon alkuperäinen nimi oli Gorphwysfa. Nykyisin se tunnetaan nimellä Snowdon Lodge. ]] Tunnistamisen välttääkseen Thomas ja Sarah aloittivat uuden elämän Britannian ja Pohjois-Ranskan syrjäseuduilla. Perhe muutti aluksi Pohjois-Walesin Caernarfonshireen (nykyinen Gwynedd) Tremadogin kylään, jossa Thomas Edward Lawrence syntyi 16. elokuuta 1888. Sitten perhe muutti säännöllisin väliajoin paikasta toiseen, aluksi Skotlantiin Kirkcudbrightin kaupunkiin. Sieltä perhe muutti vähäksi aikaa Mansaarelle, sitten Saint Helierin kaupunkiin Jerseyn saarelle, Dinardin kaupunkiin Bretagneen, New Forestin alueelle Hampshireen ja lopulta 1896 Oxfordiin osoitteeseen 2 Polstead Road. Thomas ja Sarah saivat viisi poikaa, joista Thomas Edward ”Ned” oli toiseksi vanhin. Robert "Bob" oli lapsista vanhin, William, Frank ja Arnold nuorimmat. Thomas ja Sarah eivät voineet mennä naimisiin, koska Thomasin virallinen puoliso Edith ei myöntänyt avioeroa. Niinpä Sarahin synnyttämistä lapsista tuli virallisesti aviottomia.
Kun Thomas lähti Sarahin kanssa Irlannista, hän jätti taakseen suurimman osan varallisuudestaan. Luovuttaessaan oikeutensa perheen sukutilaan nuoremmalle veljelleen Thomas allekirjoitti sopimuksen, joka kuitenkin takasi hänelle vuosittaisen elinkoron. Lisäksi hän sai muitakin tuloja, joiden turvin perhe eli keskiluokkaista elämää. Thomas vietti poikiensa kanssa runsaasti aikaa ja tutustutti heidät vapaa-ajan harrastuksiinsa, kuten ammuntaan, purjehdukseen ja valokuvaukseen. Vanhimpien lasten lähestyessä kouluikää perhe muutti Oxfordiin. Sarah oli harras matalakirkollinen, mikä osaltaan vaikutti muuttoon Oxfordiin, joka oli vilkas uskonnollinen keskus. Lawrence sai nuorena uskonnollisen kasvatuksen, johon kuului päivittäinen raamatunluku ja rukoilu. Lawrencesta ei kuitenkaan tullut vanhempiensa tavoin uskonnollista. Lasten kasvaessa Sarahin uskonnollinen vakaumus voimistui, ja hän alkoi käyttää yhä enemmän ruumiillista kuritusta. Etenkin Lawrence sai Sarahilta usein piiskaa, ja toisinaan Thomasin täytyi puuttua liian ankariin rangaistuksiin.
Oxfordin poikakoulu ja karkaaminen kotoa
Lawrence kävi Oxfordin poikakoulua (City of Oxford High School for Boys) 1896–1907. Yksi koulun rakennuksista nimettiin myöhemmin hänen mukaansa. Lawrence osoitti jo nuorena kielellistä lahjakkuutta. Sarahin mukaan Lawrence oppi aakkoset ollessaan kolme ja puhui kuusivuotiaana sujuvaa ranskaa. Lawrencen mielenkiinnon kohteisiin kuuluivat kielten lisäksi muun muassa linna-arkkitehtuuri, haarniskat, aseet, heraldiikka, vanhat rahat, keskiaikaiset lasiesineet, Pyhän maan maantiede ja historia, sotataktiikka, valokuvaus, puutyöt ja lukeminen. Koulussa hän osoitti perinteisen oppiaineiden sijasta enemmän kiinnostusta omiin harrastuksiinsa ja hämmästytti toisinaan aikuisia tiedoillaan. Liikuntatuntien joukkuelajeissa Lawrence pysytteli opettajien mukaan sivussa, mutta häntä ei kuitenkaan kiusattu. Sen sijaan hän kiinnostui isänsä tavoin pyöräilystä ja teki myöhemmin pitkiä pyörämatkoja. Lawrencelle oli näihin aikoihin tyypillistä fyysisten rajojensa kokeileminen jopa siinä määrin, että se herätti esimerkiksi koulun rehtorin huomion.
pienoiskuva|Nuori Lawrence [[Henry Scott Tuken öljymaalauksessa karattuaan kotoa liittyäkseen armeijaan.]] Lawrence todisti kirjalliset kykynsä kirjoittamalla toisinaan koulun lehteen. Häneltä murtui jalka syksyllä 1904 koulun pihalla tapahtuneessa onnettomuudessa, ja hän joutui viettämään lukukauden lopun kotona. Lawrence itse ja jotkut hänen elämäkertansa kirjoittajista ovat arvelleet onnettomuuden pysäyttäneen hänen pituuskasvunsa, tosin tätä on myöhemmin epäilty. Lawrencen pituuskasvu joka tapauksessa pysähtyi hänen ollessaan noin 15-vuotias. Arkeologiasta kiinnostunut Lawrence liikkui ystävänsä Cyril Beesonin kanssa Oxfordin ympäristössä tutkimassa muun muassa kirkkojen keskiaikaisia hautoja. Lisäksi he maksoivat työmaiden rakennustyöläisille vanhoista löydöistä, jotka he toimittivat Oxfordin Ashmolean Museumiin. Näin he pääsivät museon vuoden 1906 vuosikirjaan. Lawrence ryhtyi viettämään museossa runsaasti aikaa ja auttoi museon henkilökuntaa koulupäivien jälkeen. Ashmolean Museumissa Lawrence tutustui D. G. Hogarthiin, joka myöhemmin myötävaikutti hänen arkeologinuraansa.
Joskus vuosien 1904–1906 välillä Lawrence karkasi kotiongelmien vuoksi kotoa ja liittyi armeijaan. Hänet pestattiin Royal Garrison Artilleryyn poikasotilaana, ja hänen asemapaikkansa arvellaan olleen Cornwallissa Falmouthin varuskunnassa. Lawrence väitti myöhemmin palvelleensa 6–8 kuukautta, mutta aikaa on pidetty liioiteltuna. Isä lunasti poikansa pois palveluksesta kenties pojan omasta pyynnöstä ja sai tapauksen poistetuksi armeijan arkistoista. Seuraavina vuosina Lawrencen riippumattomuus perheestä ja erityisesti voimakasluonteisesta äidistä lisääntyi. Lawrencen pyörämatkat pitenivät, ja hän ryhtyi kasvissyöjäksi. Lisäksi hänelle rakennettiin talon pihalle mökki, jossa hän sai olla omassa rauhassaan. Hän otti matematiikan tilalle pääaineekseen historian. Vuoden 1906 Oxford Local Examinations -kokeissa hän sijoittui 4 645 hakijan joukossa sijalle 13. Hän haki opiskelemaan St John’s Collegeen ja Jesus Collegeen, joista jälkimmäiseen hän pääsi sisään 1907.
Jesus College ja jalan Syyriassa
Lawrence opiskeli vuosina 1907–1910 Jesus Collegessa. Lukuun ottamatta yhtä lukukautta vuonna 1908 hän asui opiskeluaikana Polstead Roadilla. Hän ei juurikaan ottanut osaa yliopiston yhteisiin toimintoihin lukuun ottamatta jäsenyyttään Oxford University Officers' Training Corps -koulutuksessa, jossa hän toimi merkinantajana. Lawrence tutustui Jesus Collegessa Vyvyan W. Richardsiin, jonka kanssa hän suunnitteli yksityisen kirjapainon perustamista. Richards oli homoseksuaali ja kertoi vuosia myöhemmin olleensa ihastunut Lawrenceen. Richardsin mukaan Lawrence ei kuitenkaan koskaan vaikuttanut ymmärtävän hänen motiivejaan eikä olleen niistä kiinnostunut, ja hän arveli Lawrencen olleen aseksuaali. Näihin aikoihin Lawrence kuitenkin kosi kaksi vuotta vanhempaa perhetuttua Janet Laurieta, joka vieraili usein Polstead Roadilla. Äkillisestä kosinnasta yllättynyt Laurie kuitenkin antoi rukkaset, eikä Lawrence kantanut hänelle myöhemmin kaunaa.
upright|pienoiskuva|vasen|Lawrencen veljekset 1910. Kuvan henkilöt vasemmalta oikealle: Thomas Edward Lawrence "Ned", Frank, [[A. W. Lawrence|Arnold, Bob ja Will.]] Lawrencen tärkeimmät painopisteet opinnoissa olivat arkeologia ja keskiaikaiset rakennukset, ja ne hän valitsi lopputyönsä aihealueeksi. Hän teki kesällä 1907 pyörämatkan Pohjois-Ranskan halki ja seuraavana kesänä 1908 vielä pidemmän, lähes 4 000 kilometrin pituisen retken Ranskaan tutkimaan vanhoja linnoja ja linnoituksia. Lawrence sai ajatuksen tutkia lopputyössään Lähi-idän keskiaikaisen goottilaisen arkkitehtuurin alkuperää. Lisäksi hän oli kasvavassa määrin kiinnostunut Lähi-idästä, jonne hän sai aihevalintansa vuoksi syyn matkustaa. Lawrence ryhtyi valmistelemaan matkaa Lähi-itään ja kyseli neuvoja Ashmolean Museumissa työskentelevältä kokeneelta matkailijalta Hogarthilta ja kirjeitse kuuluisalta Lähi-idän tutkimusmatkailijalta C. M. Doughtylta, joka oli julkaissut tunnetun teoksen Travels in Arabia Deserta (1888). Lawrence otti arabian kielen oppitunteja ja kohensi E. H. New’n oppilaana arkkitehtuuripiirrostensa laatua. Lisäksi hän lainasi alueen karttoja ja hankki kalliin pistoolin ja kameran.
Lawrence lähti Englannista kesäkuun puolivälissä 1909 P & O -yhtiön aluksella kohti Egyptiä ja saapui heinäkuun alussa Port Saidin kautta Beirutiin. Hän käveli matkan aikana nykypäivän Israelin, Syyrian ja Libanonin alueella yli 1 500 kilometriä, keräsi aineistoa 36 ristiretkeläislinnoituksella ja vieraili Raamatun tapahtumapaikoilla. Lawrence päätti matkansa Aleppoon ja palasi laivalla Englantiin. Syksyllä 1909 hän ryhtyi valmistelemaan lopputyötään, joka tuli jättää pääsiäislomaan 1910 mennessä. Lopputyö sai erinomaisen arvosanan, ja ohjaaja järjesti Lawrencelle ja tutkijoille poikkeuksellisesti päivällisjuhlat. Valmistumisensa jälkeen Lawrence lähti veljensä Frankin kanssa pyöräreissulle Ranskaan. Lawrence suunnitteli aloittavansa jatko-opinnot keskiajan keramiikasta ja matkusti Roueniin tutkimaan keskiaikaista astiastoa. Hän kuuli kuitenkin Hogarthin olevan lähdössä Syyriaan suorittamaan arkeologisia kaivauksia, ja päästäkseen mukaan hän palasi Englantiin.
Kaivaukset Syyriassa ja Egyptissä
British Museum oli hakenut kaivauslupaa Karkemišiin jo 1908, mutta lupa saatiin Osmanien valtakunnan sekavan poliittisen tilanteen vuoksi vasta 1910. Lawrence oli vieraillut alueella 1909, ja Hogarth suhtautui häneen myönteisesti ja hyväksyi hänet nyt Karkemišin kaivausryhmään. Lawrence oli kuitenkin saanut Jesus Collegelta apurahan keskiajan keramiikan jatko-opintoihin. Collegelle annettiin kompromissiehdotus, jonka mukaan Lawrence jatkaisi keskiaikaisten ruukkujen tutkimusta ja laajentaisi samalla ristiretkeläislinnoista kirjoittamansa lopputyön kirjaksi. Hogarth onnistui myös varmistamaan Lawrencelle stipendin Magdalen Collegeen. Joulukuussa 1910 Lawrence matkusti Beirutin kautta Byblokseen lähetyskouluun kohentamaan arabian kielen taitoaan. Lawrence tapasi Hogarthin ja tämän seurueen helmikuun puolivälissä Beirutissa, josta ryhmä matkusti nykyiselle Turkin ja Syyrian rajalle Jarabuluksen kaupunkiin, joka oli lähellä Karkemišin kaivauksia.
pienoiskuva|Kaiverrettuja kohokuvia palatsikompleksin muurissa [[Karkemišissa 1910-luvun alussa.]] Maaliskuussa 1910 Karkemišissa alkaneet kaivaukset kestivät heinäkuuhun saakka. Lawrence teki kopioita vanhoista kaiverruksista ja vastasi asuintilojen kunnostamisesta. Hogarthin matkustettua Englantiin Lawrence jäi vastaamaan kaivauksista Hogarthin avustajan R. C. Thompsonin kanssa. Lawrence tuli paikallisten työläisten kanssa hyvin toimeen, hoiti erilaisia vammoja ja järjesti työntekijöiden joukkueiden välisiä kilpailuja. Kaivauksilla vieraili toukokuussa 1911 tunnettu arkeologi ja Lähdi-idän matkailija Gertrude Bell, josta tuli myöhemmin Lawrencen ystävä. Lawrence tutustui kaivauksilla myös 14-vuotiaaseen arabipoikaan Dahoumiin, jonka otti suojatikseen. Lawrence sai heinäkuussa tietää British Museumin päättäneen keskeyttää kaivaukset, ja hän kiersi kävellen tutkimassa aikaisemmin näkemättä jääneitä ristiretkeläislinnoja. Heinäkuun lopulla Lawrence sairastui vakavasti punatautiin ja oli vaarassa kuolla. Hän kuitenkin toipui elokuun alkuun mennessä niin paljon, että pääsi aloittamaan kotimatkan. Hän saapui Englantiin elokuussa.
Karkemišin kaivaukset jatkuvat ja Siinain kartoitus
Lawrence saapui Karkemišiin helmikuussa 1912 toista kaivauskautta varten. Kaivauksia johti Thompsonin tilalle tullut Leonard Woolley, kun taas Lawrence työskenteli työvoiman johdossa. Samalla hän hioi arabian kielen taitoa ja vastasi keramiikkalöydöistä ja valokuvauksesta. Kesäkuussa kaivaukset keskeytettiin kuumien kesäkuukausien ajaksi, joiden aikana Lawrence osallistui muun muassa Aleppossa puhjenneen koleraepidemian uhrien hoitoon. Kaivaukset jatkuivat jälleen syksyllä. Poliittisen tilanteen kiristyessä Lawrence oli mukana aseiden salakuljetusoperaatiossa, jossa brittiläisestä sotalaivasta tuotiin maihin kiväärejä Britannian Beirutin-lähetystön turvaksi. Lisäksi Lawrence ja Woolley tutustuivat paikallisiin kurdipäälliköihin siltä varalta, että nämä ryhtyisivät kapinoimaan turkkilaisia vastaan. On myös mahdollista, että Lawrence joutui Dahoumin kanssa sotilaskarkuriksi epäiltynä lyhyeksi aikaa turkkilaiseen vankilaan. Lawrence ja Woolley matkustivat marraskuun lopulla 1912 vähäksi aikaa Englantiin.
pienoiskuva|vasen|Lawrence ja [[Leonard Woolley Karkemišin kaivauksilla 1913.]] Lawrence palasi Karkemišiin tammikuussa 1913. Kaivaukset alkoivat vihdoin tuottaa runsaasti muinaisesineitä, ja lisäksi maan alta paljastui yhä suurempia osia vanhan heettiläiskaupungin jäänteistä. Karkemišin maineen kasvaessa myös vierailijoiden määrä lisääntyi, ja Lawrence sai turkkilaisilta työtarjouksia muillekin kaivauksille. Heinäkuussa hän matkusti vähäksi aikaa Englantiin. Hän toi mukanaan Dahoumin ja Sheikh Hamoudin kiitoksena siitä, että he pelastivat hänen henkensä hänen sairastuttuaan punatautiin. Elokuun lopulla Lawrence palasi Karkemišiin, jossa hän aloitti viidennen kaivauskautensa. Syyskuussa Lawrencen nuorempi veli William poikkesi kaivauksilla ohikulkumatkalla Intiaan ja viipyi Jerabluksessa kymmenen päivää. Lawrence ja Woolley olivat myös jatkuvasti tekemisissä alueella rautatiesiltaa rakentavien saksalaisten kanssa ja toimittivat näille kiviainesta ratapenkkoja varten. Radan rakennustöitä seuratessaan Lawrence sai samalla rautateihin liittyvää tietämystä.
Tammikuussa 1914 Lawrence ja Woolley liittyivät Britannian armeijan kartoitusretkikuntaan, jonka tehtävä oli kartoittaa Osmanien valtakuntaan kuuluva alue eteläisessä Palestiinassa (nykyisessä Israelissa) ja Siinain niemimaalla. Kartoitus tehtiin arkeologisin perustein osmanihallituksen hyväksynnällä ja Palestine Exploration Fund -järjestön nimissä, mutta sen motiivi oli ennen kaikkea sotilaallinen. Alueen kartoitus kesti kuusi viikkoa, ja sinä aikana Lawrence tutustui kapteeni S. F. Newcombeen ja sai tältä oppia kartanpiirustuksessa. Lawrence myös kävi ensimmäistä kertaa Akabassa. Kaivaukset Karkemišilla jatkuivat jälleen maaliskuussa, ja niiden päätyttyä Lawrence ja Woolley raportoivat Newcomben pyynnöstä Bagdadin rautatien rakennustyön etenemisestä. Lawrence palasi heinäkuussa Oxfordiin, jossa hän ja Woolley ryhtyivät laatimaan tutkimusretkestä arkeologista raporttia. Lawrence suunnitteli palaavansa kesän jälkeen Karkemišiin, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen syksyllä 1914 keskeytti suunnitelmat.
Tiedustelu-upseerina Kairossa
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 nuoret miehet, myös kolme Lawrencen veljeä, liittyivät runsain joukoin armeijaan. Lawrencen liittymisen tiellä oli hänen pienikokoisuutensa ja keskeneräinen Siinain kartoituksesta kertova arkeologinen raportti. Britannian sotaministeriö halusi raportin julkaistuksi nopeasti korostaakseen turkkilaisille Siinain kartoituksen arkeologisia tarkoitusperiä. Raportin valmistuttua lokakuussa Hogarth löysi Lawrencelle paikan sotaministeriön maantieteelliseltä osastolta Geographical Section of the General Staff (GSGS). Lawrence liittyi osastoon siviilinä, mutta sotaministeriössä asioinnin helpottamiseksi hänelle hankittiin sotilasarvo tulkkina toimivana tilapäisenä vänrikkinä. Marraskuun alussa Osmanien valtakunta liittyi sotaan keskusvaltojen puolelle. Lawrence laajensi Siinain kartoituksesta kertovan raportin sotaministeriön pyynnöstä sota-asiakirjaksi. Joulukuussa Lawrence matkusti Egyptin pääkaupunkiin Kairoon, jossa hän liittyi nopeasti koottuun Lähi-idän tiedusteluosastoon Cairo Intelligence Departementiin.
pienoiskuva|vasen|Lawrence, [[D. G. Hogarth ja Alan Dawnay Kairossa sodan aikana.]] Lawrence työskenteli tiedusteluosastossa joulukuusta 1914 marraskuuhun 1916. Siihen kuului sodan aikana hänen, Leonard Woolleyn ja S. F. Newcomben lisäksi joukko brittiläisiä Lähi-idän asiantuntijoita, kuten Ronald Storrs, Gilbert Clayton, Aubrey Herbert, George Lloyd, D. G. Hogarth ja Gertrude Bell. Lawrence työskenteli karttojen parissa, seurasi turkkilaisten yksiköiden liikkeitä, analysoi tiedustelutietoja ja laati esikunnalle raportteja, kuulusteli sotavankeja ja toimi osastojen välisenä yhteysupseerina. Lisäksi hän osallistui upseereille tarkoitetun Turkin armeijaa käsittelevän virallisen käsikirjan laatimiseen. 1915 Lawrence kuului tiedusteluyhteisön osaan, joka lobbasi Britannian sodanjohtoa suuntaamaan Osmanien valtakuntaa vastaan tehtävän maihinnousun Gallipolin sijasta Aleksandrettaan (nykyinen İskenderun). Ranska kuitenkin vastusti maihinnousua Alexandrettaan, joka sijaitsi lähellä sen Syyriasta itselleen vaatimia alueita. Seikka herätti Lawrencessa jatkossa epäluuloa ranskalaisten Lähi-idän toimia kohtaan.
Lawrence sai toukokuussa 1915 kuulla veljensä Frankin kaatuneen Euroopassa, ja lokakuussa saapui tieto myös Williamin kuolemasta. Lawrence kertoi Englantiin lähettämässään kirjeessä potevansa syyllisyyttä turvallisesta tehtävästään Kairossa. Maaliskuussa Lawrence ylennettiin kapteeniksi, ja sen jälkeen hänet lähetettiin Mesopotamiaan (nykyinen Irak) raportoimaan arabikansannousun mahdollisuudesta ja vielä arkaluontoisempaan tehtävään neuvottelemaan Al-Kutin kaupungissa turkkilaisjoukkojen piirittämäksi joutuneen brittiläis-intialaisen sotajoukon vapauttamisesta lunnaita vastaan. Neuvottelut kuitenkin kariutuivat, ja Lawrence palasi toukokuussa Kairoon. Paluumatkalla hän laati näkemästään kriittisen raportin, joka kuitenkin sensuroitiin. Mekan šarif, emiiri Husain ibn Ali aloitti kesäkuussa 1916 odotetun Britannian tukeman kapinan turkkilaisia vastaan. Lawrence oli edelleen toimistotehtävissä Kairossa ja suunnitteli muun muassa postimerkkejä vasta muodostettua Hijazin kuningaskuntaa varten.
Yhteysupseerina Hijazissa
Lokakuussa 1916 Lawrence matkusti Ronald Storrsin mukana Hijaziin (nykyisen Saudi-Arabian alueella). Hän osallistui tapaamiseen Ranskan sotilasedustuston komentajan eversti Édouard Brémondin kanssa ja tapasi rannikolla šarif Husainin pojat Abdullahin, Alin ja Zeidin. Lisäksi Lawrencelle myönnettiin lupa matkustaa sisämaahan, jossa hän tapasi Husainin neljännen pojan Faisalin. Paluumatkalla hän kirjoitti pitkän raportin näkemästään Hijazissa ja poikkesi Khartumiin raportoimaan kenraali Reginald Wingatelle. Lawrence palasi Kairoon marraskuun puolivälissä ja raportoi Arab Bureau -tiedusteluosaston johtajalle Gilbert Claytonille. Seuraavana päivänä Lawrence jätti Claytonille lyhyen muistion Hijazin tilanteesta. Muistiossa hän tyrmäsi ehdotuksen tuoda ympärysvaltojen joukkoja Hijaziin ja syytti sitä Ranskan yritykseksi suojella aluevaatimuksiaan Syyriassa estämällä arabikapinan leviäminen pohjoiseen. Muistio levisi nopeasti Britannian sodanjohdon keskuudessa, ja ehdotus joukkojen viemiseksi Hijaziin hyllytettiin.
Lawrence johti tammikuun alussa 1917 heimotaistelijoista koostuneen partion hyökkäystä turkkilaisten leiriin. Faisalin pääarmeija aloitti samaan aikaan marssin pohjoiseen kohti Al Wajhin kaupunkia. Al Wajhin taistelun jälkeen Lawrencesta tehtiin Faisalin aloitteesta tämän vakituinen yhteysupseeri. Tammikuun lopussa Lawrence palasi vähäksi aikaa Kairoon raportoimaan Hijazin tilanteesta ja viimeistelemään keskeneräiset työnsä Arab Bureaussa. Helmikuun alussa hän saapui Al Wajhiin ja neuvoi Faisalia lykkäämään ehdotettua maihinnousua Akabaan. Lawrencen myös kerrotaan paljastaneen Faisalille ympärysvaltojen salaisen Sykes–Picot-sopimuksen yksityiskohtia. Lawrence vieraili maaliskuussa Abdullahin leirissä ja toipui samalla punataudista ja henkisestä uupumuksesta jouduttuaan matkalla leiriin teloittamaan saattueeseensa kuuluneen arabimiehen. Toivuttuaan tarpeeksi Lawrence johti maaliskuun lopulla hyökkäystä Aba el Naamin rautatieasemaa vastaan. Huhtikuun alussa hän palasi Faisalin pyynnöstä Al Wajhiin.
Akaban valtaus sisämaasta käsin
Lawrence saapui Al Wajhiin huhtikuun puolivälissä 1917 ja tapasi Faisalin sekä tunnetun Howeitat-beduiinien päällikön Auda ibu Tayin. Hän esitti Faisalille ja Audalle ajatuksen, että Akaba vallattaisiinkin yllätyshyökkäyksellä sisämaasta käsin eikä nousemalla maihin meren suunnasta. Lawrence tunsi Akaban ympäristön topografian, sillä hän oli ollut kartoittamassa aluetta vuonna 1914. Clayton oli kuitenkin maaliskuussa Hijaziin lähettämässään salaisessa käskyssä ilmaissut, että arabijoukkojen tulisi Akaban sijasta kiinnittää huomionsa hyökkäyksiin Hijazin rautatietä ja Medinan turkkilaisvaruskuntaa vastaan. Lawrence tapasi toukokuun alussa Al Wajhissa vierailleen brittiläisen diplomaatin Mark Sykesin. Ilmoittamatta komentajilleen suunnitelmistaan hän lähti 9. toukokuuta Al Wajhista kohti sisämaata mukanaan Auda ibu Tayi, Faisalin asiamies šarif Nasir ja noin 50 heimotaistelijasta koostuva joukko. Matkan ensisijaisina tavoitteina Lawrencella oli vallata Akaba yllätyshyökkäyksellä sisämaasta ja saada pohjoisia arabiheimoja taivutetuksi kapinallisten puolelle.
upright|pienoiskuva|Lawrence kamelin selässä [[Akaban taistelun jälkeen 1917. Lawrence oli vähällä kuolla taistelussa ammuttuaan omaa kameliaan päähän. ]] Reitti kulki sisämaassa aluksi koilliseen El Houl -autiomaan halki ja sen jälkeen luoteeseen Wadi Sirhan -vadin poikki, jossa joukkoon liittyi lisää heimotaistelijoita. Matkan aikana Lawrence tunsi yhä enemmän syyllisyyttä osuudestaan arabien houkuttelemiseksi taistelemaan maasta, jonka ympärysvallat olivat jo salaa jakaneet. Kesäkuun alussa Lawrence jätti pääjoukon ja jatkoi yksin yli 600 kilometrin pituiselle vaaralliselle tiedustelumatkalle Syyriaan, aina Damaskoksen lähiympäristöön saakka, ja matkan varrella hän tapasi paikallisia heimopäälliköitä ja poliitikkoja. Hän liittyi kesäkuun puolivälissä jälleen pääjoukkoon, joka tehtyään Etelä-Syyriassa harhautushyökkäyksiä täydensi vesivarastoja Bairissa ja Jeferissä. Audan johdolla arabijoukot väijyttivät 2. heinäkuuta Aba el Lissalissa turkkilaisen pataljoonan. Akaban taistelu päättyi, kun viimeinen kaupunkia vartioineista turkkilaisista vartioasemista antautui kahden päivän piirityksen jälkeen 6. heinäkuuta. Lawrence järjesti Akaban puolustuksen ja lähti seuraavana päivänä ylittämään Siinain niemimaata viedäkseen uutiset Kairoon.
Lawrence saapui 10. heinäkuuta Kairoon, josta järjestettiin nopeasti tarvikkeita ja vahvistusjoukkoja Akabaan. Hän raportoi Claytonille Arab Bureaussa ja tapasi Egyptian Expeditionary Forcen uuden komentajan kenraali Edmund Allenbyn, jolle hän esitti Syyriassa olevien arabi- ja brittijoukkojen sotatoimien koordinointia koskevan suunnitelmansa. Akaban valtaus turkkilaisilta sekä erityisesti Lawrencen tekemä tiedustelumatka Syyriaan herättivät huomiota Kairossa, ja Lawrence ylennettiin sen perusteella majuriksi ja palkittiin Companion of the Order of the Bath -kunniamerkillä. Hänet lähetettiin heinäkuun puolivälissä Jeddaan tapaamaan šarif Husainia. Sen jälkeen hän tapasi Faisalin Al Wajhissa ja poikkesi paluumatkalla Akabassa tapaamassa Auda ibu Tayin, joka oli raporttien mukaan ollut yhteydessä turkkilaisiin mahdollisuudesta vaihtaa puolta. Elokuussa Lawrence kirjoitti Twenty-Seven Articles -oppaan Hijaziin lähetettäviä brittiupseereja varten. Elokuun puolivälissä hänet lähetettiin takaisin Akabaan.
Kapinan leviäminen pohjoiseen
Saavuttuaan Akabaan elokuussa 1917 Lawrence osallistui kaupungin muuttamiseen tukikohdaksi. Hän johti syys-lokakuussa kahta Hijazin rautatielle tehtyä hyökkäystä. Lokakuussa Akabassa vieraillut George Lloyd ilmaisi Lawrencen esimiehelle Gilbert Claytonille huolensa Lawrencen ottamista riskeistä ja tämän henkisestä tasapainosta. Lawrencen marraskuun alussa johtama hyökkäys Jarmukjoen laakson rautatiesillalle Tell el Shehabissa epäonnistui, ja sen jälkeen partio räjäytti perääntyessään turkkilaisjoukkoja kuljettaneen junan. Marraskuun lopulla Lawrence lähti uudesta tukikohdasta Azrakissa valeasussa tiedustelumatkalle Daraan rautatiekaupunkiin. Sotamuistelmissaan Seven Pillars of Wisdom hän kertoo muun muassa jääneensä Daraassa turkkilaisten vangiksi ja joutuneensa vangitsijoidensa kiduttamaksi ja seksuaalisen väkivallan kohteeksi. Hän sanoo kuitenkin päässeensä pakenemaan jäätyään ilman vartiointia. Marraskuun lopulla hän sitten palasi Azrakin kautta Akabaan.
upright|pienoiskuva|Lawrence [[Lowell Thomasin ottamassa valokuvassa Jerusalemissa 1918.]] Lawrencen saavuttua Akabaan hänet kutsuttiin raportoimaan Etelä-Palestiinaan kenraali Allenbyn esikuntaan. Allenbyn joukot etenivät samaan aikaan Palestiinassa, ja 11. joulukuuta Lawrence osallistui Allenbyn marssiin Jerusalemiin. Allenby halusi Lawrencen tuovan arabiarmeijan pohjoiseen brittijoukkojen sivustan suojaksi ja häiritsevän turkkilaisten huoltolinjoja. Lawrence sai myös neuvoteltua arabijoukoille lisää varoja ja tarvikkeita. Käytyään Jerusalemissa ja Kairossa Lawrence palasi Akabaan ja osallistui Rolls-Royce-panssariautoilla suoritettuun hyökkäykseen rautatietä vastaan. Akabassa Lawrence neuvotteli Faisalin kanssa ja laajensi heimotaistelijoista koostuvaa henkivartiotaan. Tammikuussa 1918 Lawrence osallistui Akabasta lähetetyn arabiarmeijan mukana At Tafilahin kaupungin valtaamiseen turkkilaisjoukoilta ja puolusti sen jälkeen kaupunkia menestyksekkäästi turkkilaisten vastahyökkäyksessä. Lawrence sai osuudestaan turkkilaisjoukkojen lyömisessä Distinguished Service Order -kunniamerkin ja ylennyksen everstiluutnantiksi.
Tafilahin taistelun jälkeen Lawrence matkusti kapinallisten tukikohtaan Guweiraan vastaanottamaan Egyptistä lähetettyä 30 000 punnan kultalähetystä, joka oli tarkoitettu käytettäväksi kapinallisten edetessä pohjoiseen. Faisalin nuorempi veli Zeid kuitenkin kadotti rahat Lawrence ollessa tiedustelumatkalla pohjoisessa. Tapahtuneesta tyrmistynyt ja jo valmiiksi henkisestä paineesta kärsivä Lawrence lähti helmikuussa Allenbyn esikuntaan Palestiinan aikomuksenaan jättää eroanomuksensa. Lawrencen ero ei kuitenkaan tullut kyseeseen arabikapinan vuoksi ja Lawrencen merkityksen kasvaessa siinä. Maaliskuussa Lawrence kävi neuvotteluja Kairossa ja Akabassa suunnitelmista edetä pohjoiseen. Yhdysvaltalainen journalisti Lowell Thomas ja kuvaaja Harry Chase tapasivat Lawrencen Akabassa maalis-huhtikuussa 1918 ja ottivat tästä runsaasti kuvia, joita Thomas käytti myöhemmin sensaatiohakuisessa kirjassaan With Lawrence in Arabia (1924) ja pitämissään sota-aiheisissa luennoissa.
Kapinan loppuvaiheet ja Damaskos
pienoiskuva|Lawrence (oikealla) saapuu 1. lokakuuta 1918 [[Damaskos|Damaskokseen Blue Mint -panssariautolla. Henry Chauvelin johtamat australialaiset joukot saapuivat kaupunkiin aiemmin samana päivänä, mutta Lawrence kuitenkin vähätteli sotamuistelmissaan niiden osuutta ja korosti arabijoukkojen merkitystä. ]] Huhtikuun alussa 1918 Lawrence ratsasti henkivartionsa kanssa Guweirasta pohjoiseen tehdäkseen alueen heimojen kanssa iskuja Ammanin lähiympäristössä. Samaan aikaan ajoitettu brittijoukkojen hyökkäys Ammaniin kuitenkin epäonnistui, ja Lawrence kiirehti etelään seuraamaan epäonnistunutta hyökkäystä Ma'aniin, jossa hän osallistui kaupungin eteläpuolella rautatieinfrastruktuurin tuhoamiseen. Huhti-toukokuussa hän kulki Akaban ja Kairon väliä ja toimi britti- ja arabijoukkojen esikuntien yhteysupseerina. Kesäkuun alussa Lawrence palasi Akabaan pohjoiseen tekemältään tiedustelumatkalta ja ryhtyi sitten suunnittelemaan arabijoukkojen etenemistä pohjoiseen. Akabassa hän jatkoi yhteysupseerin tehtävissä ja osallistui elokuussa Imperial Camel Corpsin hyökkäysretkelle pohjoiseen. Sen jälkeen hän joutui selvittämään Faisalin ja arabiarmeijan upseerien sekä kuningas Husainin välisiä erimielisyyksiä. Lawrence kärsi kuitenkin yhä kasvavasta fyysisestä ja henkisestä uupumuksesta.