cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mäntsälän Jää-Tiikerit
Mäntsälän Jääkiekkoilun Tuki ry huolehtii Jää-Tiikereiden edustusjoukkueen toiminnasta. Tämä seura aloitti toimintansa kesäkuussa vuonna 2005, kun Jää-Tiikereiden taustajoukoissa tutkittiin keväällä 2005 mahdollisuutta perustaa miesten edustusjoukkue Mäntsälään. Varsin pian päädyttiin Suomessa jo käytännöksi muuttuneeseen tapaan perustaa edustusyhteisölle oma seura. Seuran puheenjohtajaksi valittiin Jorma Taljavaara. Suomen Jääkiekkoliiton ja molempien seurojen kanssa tehtiin edustusyhteisösopimus, jonka ansiosta juniori-ikäiset pelaajat voivat vapaasti liikkua seurojen välillä. Jää-Tiikereiden edustus pelasi kaudella 2022–2023 IV-divisioonaa.
Seura vaihtoi logoaan ja yleisilmettään kesällä 2016.
A Fistful of Alice
A Fistful of Alice on rock -muusikko Alice Cooperin vuonna 1997 julkaisema livealbumi. Se on nauhoitettu Sammy Hagarin Cabo Wabo -clubilla vuonna 1996. Slash ja Rob Zombie vierailevat levyllä muutamassa kappaleessa. Viimeinen kappale ”Is Anyone Home?” on aikaisemmin julkaisematon.
Pikkukiislanen
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 15–17 cm ja paino enintään 84g eli se on hieman pienempi kuin töyhtökiislanen. Höyhenpuku on päältä tummanharmaa ja vatsapuolelta likaisen valkoinen tummin täplin. Silmäterä on valkoinen, samoin kapea viiru silmän takana, ja nokka on punertava. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Pikkukiislaset pesivät arktisilla alueilla Tšukotkan ja Alaskan välillä ja ovat runsain alueella elävistä ruokeista. Kokonaispopulaatio on noin 24 miljoonaa yksilöä. Suurimmat yhdyskunnat ovat Aleuteilla, Saint Lawrencen saarella ja Little Diomeden saarella.
Elinympäristö
Lisääntymisaikana arktisen merialueen louhikkoiset ja vuoristoiset rannat ja saaret, muulloin avoin meren ulappa.
Lisääntyminen
Pikkukiislaset pesivät valtavina yhdyskuntina, joissa voi olla miljoona yksilöä. Pesä on paljaalla kalliolla tai kallionhalkeamassa ja naaras munii yhden munan, jota haudotaan noin kuukausi. Molemmat emot huolehtivat poikasesta, joka jättää pesän noin kuukauden ikäisenä.
Ravinto
Pikkukiislanen syö pääasiassa eläinplanktonia.
Viipurin synagoga
Viipurin synagoga oli Viipurin juutalaisen seurakunnan synagoga, joka sijaitsi Viipurissa Kalevan kaupunginosassa. Se oli yksi kolmesta Suomeen rakennetusta synagogasta. Vuonna 1910 valmistunut rakennus tuhoutui talvisodan pommituksissa.
Historia
Viipurin juutalaiset muodostivat seurakunnan vuonna 1872 ja Viipurin juutalaisella seurakunnalla oli vuosisadan alkupuolella vajaat 250 jäsentä. Seurakunta virallistettiin vasta 1918, kun Suomen itsenäistyttyä hyväksyttiin laki juutalaisten kansalaisoikeudesta. Viipurin juutalaisella yhteisöllä oli ollut synagogana käytetty rakennus tai huone ainakin jo vuonna 1861 Punaisenlähteentorin lähellä ja muutamaa vuotta myöhemmin venäläisessä kasarmirakennuksessa. Vuodesta 1876 rukouspaikka sijaitsi Kalevankatu 31:ssa Kalevan (aikaisemmin Aninan) kaupunginosassa. Vuonna 1904 tälle seurakunnan omistamalle tontille päätettiin rakentaa uusi kivinen asuinrakennus rabbiinille. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu; seurakunta ilmeisesti halusi oikean synagogan sekä tilat koululle.[i] Seuraavana vuonna suomalainen arkkitehti Bruno Gerhard Sohlberg teki piirustukset kaksikerroksisesta synagogasta ja koulurakennuksesta sen taakse. Ilmeisesti koristeellinen, itämaishenkinen, korkealla kupoliin päättyvällä tornilla varustettu kivirakennus oli liian kallis seurakunnalle. Lopulta viipurilainen rakennusmestari Viktor Riihelä teki piirustukset Sohlbergin suunnitelman pohjalta yksinkertaisemmasta ja edullisemmasta hirsirunkoisesta rakennuksesta, josta koulun tilat jätettiin pois. Rakennuksen muoto ja ulkoasu torneineen säilyi, mutta koristeellisista yksityiskohdista luovuttiin. Synagoga otettiin käyttöön 1910.
Onni Kaukoranta
Onni Ilmari Kaukoranta oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Gabriel Kaukoranta ja Anna Sofia Hirvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 filosofian maisteri Sylvia Anna Maria Taxellin kanssa.
Viipurin synagoga
Historia
Vuonna 1928 seurakunta palkkasi Viipurin tunnetuimman arkkitehdin Uno Ullbergin suunnittelemaan uuden synagogarakennuksen puisen rakennuksen tilalle. Luonnosten julkisivu oli pelkistetyn klassisistinen, alkava funktionalismi näkyi hillityissä yksityiskohdissa.Ullbergin suunnitelma ei kuitenkaan johtanut rakennustöihin, ilmeisesti se oli liian kallis pienelle seurakunnalle. Sen sijaan seuraavana vuonna olemassa olevaan synagogarakennukseen tehtiin korjaus- ja muutostöitä. Viipurin synagoga tuhoutui täydellisesti talvisodan ensimmäisen päivän pommituksissa 30. marraskuuta 1939.
Metsämaan vaakuna
thumb|150px|Metsämaan vaakuna (1964–1975) Metsämaan vaakuna oli Metsämaan kunnan tunnus ja puhuva vaakuna.
Onni Kaukoranta
Opinnot
Kaukoranta kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912–1915 ja suoritti juridis-filosofisen tutkinnon vuonna 1913. Sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson hän kävi vuonna 1929 ja 2. jakson vuonna 1931.
Metsämaan vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä yläreunaltaan kuusikoroinen hopeahirsi.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Metsämaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 20. joulukuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. huhtikuuta 1964.
Onni Kaukoranta
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Kaukoranta liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Metsämaan vaakuna
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1976, kun Metsämaa yhdistyi Loimaan maalaiskuntaan.
Onni Kaukoranta
Suomen sisällissota
Kaukoranta saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä Vuohiniemellä, missä hän haavoittui pahasti 1. huhtikuuta 1918 ja kuljetettiin hoitoon sotilassairaalaan.
Talvi- ja jatkosota
Kaukoranta osallistui talvisotaan aluksi rauhanaikaisessa tehtävässään Meripuolustuksen esikunnassa, kunnes hänet siirrettiin Helsingin Laivastoaseman talouspäälliköksi, josta hänet siirrettiin myöhemmin Turun Laivastoaseman taloustoimiston päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi samassa tehtävässä kunnes sotien päätyttyä hänet talouspäälliköksi Maasotakouluun. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944 ja siirtyi Helsingin kaupungin Kaasulaitoksen palvelukseen. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Ḍād
pienoiskuva|Ḍād-kirjaimen itsenäinen muoto. Ḍād on arabialaisen kirjaimiston 15. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ض ja äännearvo arabian kielessä (faryngaalistunut soinnillinen alveolaarinen klusiili). Persiassa ja joissakin siitä mukailtuja aakkostoja käyttävissä kielissä, kuten urdussa, pandžabissa ja sindhissä, ḍād äännetään ja translitteroidaan z̤.
Ketosiilikäs
Ketosiilikäs (Hyphoraia aulica) on keskikokoinen, aitosiilikkäisiin lukeutuva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Ketosiilikäs on helposti tunnistettava perhonen. Etusiivet ovat tasaisen ruskeat ja niissä on useita epäsäännöllisen muotoisia laikkuja, joiden väri vaihtelee valkeasta vaaleankeltaiseen. Takasiivet ovat tummankeltaiset tai oranssit ja niissä on laajoja tummia kuvioita. Siipikuvioiden värisävy ja kuvioiden muoto vaihtelee. Pää ja keskiruumis ovat ruskeat ja perhosen niskassa on vaalea poikkijuova. Takaruumis on keltainen ja sen selkäpuolella on mustia poikkiraitoja. Siipiväli on 34–38 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Ketosiilikästä tavataan suuressa osassa Eurooppaa ja Aasian poikki Japaniin asti, mutta laji on esiintymiseltään erittäin paikoittainen, eikä sillä ole mainittavaa taipumusta hakeutua uusille elinpaikoille. Suomessa lajia tavataan vain aivan eteläisimmissä osissa sekä Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät touko-kesäkuussa.
Suomessa vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa ketosiilikäs on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN)
Elinympäristö ja elintavat
Päiväaktiivisten siilikkäiden tapaan ketosiilikäs on vaikeasti löydettävä ja sen tapaakin tyypillisimmin toukkana. Aikuiset koiraat lentävät pääasiassa auringonpaisteisina aamupäivinä etsimässä kasvillisuuden joukkoon piiloutuneita naaraita. Erityisen hyvin ketosiilikäs viihtyy rantaniityillä sekä kuivilla ja matalakasvustoisilla paikoilla, jotka lämpiävät pian auringonnousun jälkeen.
Naaras munii ravintokasvien lehtien alapinnoille 150–200 munaa ja kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja koteloituu maahan. Kotelo kuoriutuu varhain aamulla.
Terttu Rusila
Terttu Helena Rusila (ent. Norio, o.s. Loponen, 23. maaliskuuta 1956 Revonlahti – 7. tammikuuta 2016 Raahe) oli suomalainen toimittaja. Hän työskenteli Raahelainen-lehden päätoimittajana vuoteen 2008 ja sen jälkeen paikallisjohtajana. Hänellä on kaksi lasta, Veikko Norion kanssa 1980-luvun alussa syntynyt Katariina ja Heikki Rusilan kanssa 1999 syntynyt Henrik.
Saksan 5. vuoristodivisioona
'''Saksan 5. vuoristodivisioona''' oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Divisioona perustettiin lokakuussa 1940 Tirolissa Itävallassa. Divisioonan rungoksi siirrettiin 1. vuoristodivisioonan kolmas ylimääräinen rykmentti vuoristojääkärirykmentti 100. Divisioonan toinen rykmentti tuli motorisoiduksi divisioonaksi muutettavasta 10. jalkaväkidivisioonasta, joka luovutti jalkaväkirykmentti 85:n. Divisioonan muiden yksiköiden rungot tulivat myös mainituista divisioonista.
Historia
Divisioonan ensimmäinen sotatoimi oli Balkanin sotaretki 1941, jolloin se osallistui operaatioihin Marita ja Merkur eli Kreikan ja Kreetan valtaukseen. Divisioona palasi marraskuussa Saksaan täydennettäväksi ja huhtikuussa 1942 se siirrettiin itärintamalle.
Divisioona liitettiin pohjoiseen armeijaryhmään Olhavan alueelle. Marraskuussa 1943 se siirrettiin edelleen Italiaan, missä se oli joulukuussa Gustav-linjalla lähellä Monte Cassinoa. Divisioona antautui Yhdysvaltain joukoille toukokuussa 1945 Torinon lähistöllä.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat:
Nago-Torbole
Nago-Torbole on kunta Trenton maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella Pohjois-Italiassa. Kunta sijaitsee Gardajärven pohjoisrannalla. Kunnassa on vajaat 3 000 asukasta.
Torbolen kylä sijaitsee Gardajärven rannassa, Sarcajoen suulla, ja Nagon kylä runsaan kilometrin päässä järvestä, reilut sata metriä korkeammalla. Torbole on purjelautailijoiden suosima kylä. Torbolen nähtävyyksiä ovat tullihuone sekä Sant´Andrean kirkko. Nagossa on muun muassa Penede-linnan rauniot sekä hiidenkirnut, Marmitte dei Giganti.
Yksi kunnan tunnetuimmista vieraista oli Goethe, joka saapui Torboleen Alppien yli syyskuussa vuonna 1786. Torbole oli silloin Itävallan ja Venetsian valtakuntien rajakaupunki.
Robert Krašovec
Robert Krašovec (s. 4. huhtikuuta 1965) on slovenialainen soudun MM-mitalisti, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa ja Bled VK -seuraa.
Krašovec saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia perämiehettömässä nelosessa 1981 ja hopeaa perämiehettömässä kaksikossa 1983. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kahdeksanneksi 1985, kymmenenneksi 1986 ja yhdeksänneksi 1987. Hän saavutti Milan Janšan kanssa MM-pronssia perämiehellisessä kaksikossa Bledissä 1989 ja Tasmaniassa 1990. .
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1947
Naisten mestaruus ratkaistiin Joensuussa 15.-16. helmikuuta. Osanottajia oli kaksi, joista vain Eevi Huttunen luisteli kaikki neljä matkaa. Saman vuoden maailmanmestari Verné Lesche ei osallistunut kyseisiin kilpailuihin.
Naisten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Suomalainen Sanomalehtimiesliitto
Alkuun liitossa vaikuttivat kokoomuksen edeltäjän Suomalaisen Puolueen äänenkannattajalehtien toimittajat.
26. kesäkuuta
26. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 177. päivä (178. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 188 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 25. kesäkuuta, 27. kesäkuuta
Suojelusenkeli (romaani)
Suojelusenkeli on vuonna 2014 julkaistu Arto Luukkasen esikoisromaani. Historiantutkija Luukkasen vakoilutrilleri kertoo Viktor Vladimirovin roolista "märkien operaatioista" eli salamurhista vastanneella KGB:n osastolla.
Kirjan julkistamistilaisuudessa tuolloin eduskunnan pääsihteerinä toiminut, entinen Suojelupoliisin johtaja Seppo Tiitinen kertoi tienneensä Vladimirovin sabotööritaustasta jo vuonna 1978, heti astuttuaan virkaansa.
Punavyömedestäjä
Punavyömedestäjä (Anthreptes rubritorques) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punavyömedestäjää tavataan pienellä ja hajanaisella alueella Tansanian itäosissa. Lajin populaation arvellaan olevan 2 500–9 999 yksilöä, ja sitä pidetään yleisenä vain osissa Usambaran vuoristoa. Muut punavyömedestäjän esiintymisalueet ovat suojeltuja, mutta Usambarassa lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Punavyömedestäjän uskotaan olevan vähenemässä ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Ottavio Dantone
200px|thumb|Ottavio Dantone Ottavio Dantone (s. 1960 Cerignola, Italia) on italialainen diplomicembalisti, urkuri, fortepianisti ja kapellimestari. Dantone on toiminut vuodesta 1996 ravennalaisen Accademia Bizantina -orkesterin johtajana.
Taustaa
Dantone aloitti opintonsa nuorena Giuseppe Verdin konservatoriossa Milanossa. Alusta lähtien häntä pidettiin erittäin omistautuneena musiikille. Vuonna 1985 Dantone sai Basso Continuo -palkinnon Pariisin kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja seuraavana vuonna 1986 kansainvälisessä musiikkikilpailussa Bruggessä; Dantone on ensimmäinen kansainvälisen tunnustuksen saanut italialainen cembalisti.
Dantone debytoi kapellimestarina vuonna 1999, kun hän johti italialaisen oopperasäveltäjä Giuseppe Sartin Giulio Sabino -oopperan Teatro Comunale Alighieri -oopperatalossa Ravennassa. Ottavio Dantone on toiminut vuodesta 1996 Accademia Bizantina -orkesterin johtajana ja tehnyt yhteistyötä muun muassa viuluvirtuoosi Stefano Montanarin kanssa. Dantone on keskittynyt Accademia Bizantinan kanssa erityisesti barokkimusiikkiin tehden lukuisia levytyksiä ja sovituksia esimerkiksi Vivaldin, Bachin, Hädelin ja Corellin musiikista. Dantone on konsertoinut paitsi Euroopassa, myös muun muassa Yhdysvalloissa, Israelissa ja Meksikossa. Dantone on pitänyt lukuisia mestarikursseja cembalosta, kamarimusiikista, basso continuosta ja improvisaatiosta. Useat barokkimusiikkiin erikoistuneet taiteilijat kuten saksalainen kontratenori Andreas Scholl ja italialainen altto Sonia Prina, ovat tehneet yhteistyötä Dantonen kanssa. Vuonna 2012 Dantone konsertoi muun muassa viulutaiteilija Viktoria Mullovan kanssa.
Hideo Itokawa
pienoiskuva|Hideo Itokawa noin vuonna 1961. Hideo Itokawa (糸川英夫, 20. heinäkuuta 1912 – 21. helmikuuta 1999) oli Japanin avaruustekniikan pioneeri, joka kehitti raketti- ja satelliittitekniikkaa. Japanissa häntä kutsuttiin elinaikanaan Tohtori Raketiksi. Häntä pidetään Japanin avaruustoiminnan isänä.
Taustaa
Hideo Itokawa syntyi Tokiossa vuonna 1912. Kouluaikanaan hän pystyi japanilaisessakin koulujärjestelmässä ohittamaan joitakin luokkia. Hän valmistui Tokion keisarillisesta yliopistosta vuonna 1935 lentokoneinsinööriksi.
Lento- ja rakettitekniikka
Toisen maailmansodan ajan Itokawa työskenteli Nakajiman lentokonetehtaassa. Hän oli Nakajima Ki-43 Hayabusan pääsuunnittelija.
Vuonna 1941 hänestä tuli Tokion yliopiston apulaisprofessori. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvallat kielsi Japanilta lentokoneiden suunnittelun ja valmistuksen useiksi vuosiksi. Vuonna 1948 Itokawasta tuli Tokion yliopiston professori, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1967. Hän perusti tämän jälkeen oman avaruustekniikan instituutin.
Japani ei ollut sodan aikana tehnyt merkittävää rakettitekniikan kehitystä. Se kuitenkin sai 1944–1945 teknologiansiirtoa kolmannesta valtakunnasta. Vuonna 1955 Itokawa alkoi kehittää pieniä Pencil Rocket -nimisiä luotainraketteja.
Muuta
Itokawa tutki monia asioita ja kirjoitti kaikkiaan 49 kirjaa. Osa kirjoita oli aikanaan hyvin suosittuja Japanissa suuren yleisön parissa. Hän piti useista urheilunlajeista ja eri soittimien soittamisesta. Asteroidi 25143 Itokawa on nimetty hänen kunniakseen, se on JAXAn Hayabusa-avaruusluotaimen pääkohteita.
Tatjana Maria
Tatjana Maria (o.s. Malek, s. 8. elokuuta 1987 Bad Saulgau, Länsi-Saksa) on saksalainen tennispelaaja. Hänen korkein sijoituksensa tenniksen maailmanlistalla kaksinpelissä on 46, jonka hän saavutti marraskuussa 2017. Maria on voittanut kolme WTA-turnausta nelinpelissä ja yhden kaksinpelissä sekä 13 ITF-turnausta kaksinpelissä.
Marian ensimmäinen ottelu Fed Cupissa oli Saksan joukkueessa vuonna 2006 Pekingissä, Kiinassa. Yhteensä hän on pelannut kymmenessä maaottelussa.
Maria meni naimisiin Charles Edouard Marian kanssa 8. huhtikuuta 2013.
Milan Janša
Milan Janša (s. 26. syyskuuta 1965 Jesenice ) on slovenialainen soudun olympia- ja MM-mitalisti, joka aktiiviurallaan edusti myös Jugoslaviaa. Hän on pituudeltaan 190 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Janša saavutti Jugoslavian edustajana nuorten MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa 1983. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kahdeksanneksi 1985, kymmenenneksi 1986 ja yhdeksänneksi 1987. Soulin olympialaisissa 1988 hän oli perämiehellisessä kaksikossa kahdeksas. Hän saavutti Robert Krašovecin kanssa MM-pronssia perämiehellisessä kaksikossa Bledissä 1989 ja Tasmaniassa 1990. Hän oli samassa veneluokassa kuudes MM-kilpailuissa 1991.
Janša kuului Janez Klemenčičin, Sašo Mirjaničin ja Sadik Mujkičin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehellisessä kaksikossa seitsemänneksi 1993 sekä perämiehettömässä nelosessa neljänneksi 1994 ja kahdeksanneksi 1995.
Janša sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Atlantan olympialaisissa 1996, MM-kilpailuissa 1997 ja Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti samassa veneluokassa 2001 maailmancupin kilpailun Sevillassa ja sai pronssia Luzernin MM-kilpailuissa sekä oli neljäs MM-kilpailuissa 2002.
Garbsen
Garbsen on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee Hannoverista luoteeseen ja kuuluu Hannoverin piirikuntaan. Hannoverin lisäksi kaupunkia rajaavat Langenhagen, Seelze, Wunstorf, Neustadt am Rühenberge ja Wedermark. Garbsenin asukasluku vuoden 2015 joulukuussa oli 60 590. Pinta-alaltaan kaupunki on 79,32 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys on 763,9 as./km².
Garbsenin kuntaan liitettiin Havelsen kunta 1. tammikuuta vuonna 1967. Kaupunginoikeudet Garbsenille myönnettiin 17. kesäkuuta vuonna 1968. Vuoden 1974 maaliskuussa kunnat Berenbostel, Frielingen, Heitlingen, Horst, Meyenfeld, Osterwald, Oberende, Osterwald Unterende, Schloß Ricklingen ja Stelingen liitettiin Garbseniin.
Garbsenilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Ranskan Hérouville-Saint-Clairin, Tanskan Røddingin, Yhdistyneen kuningaskunnan Bassetlaw'n, Yhdysvaltain Farmers Branchin, Saksan Schönebeckin ja Puolan Wrześnian kanssa.
Aiheesta muualla
thumb|left|Barokkikirkko Garbsenissa.
Pesäpallon suomensarja 1970
Pesäpallon suomensarja pelattiin 26. kerran kaudella 1970. Sarja pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat Imatran Pallo-Veikot, Riihimäen Pallonlyöjät ja Ilmajoen Kisailijat nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1971. Lohkojen kaksi heikointa putosi maakuntasarjaan.
Itälohko
Mestaruussarjasta itälohkoon putosi Puurtilan Kisa-Pojat. Maakuntasarjasta siihen nousivat Tohmajärven Urheilijat ja Juvan Urheilijat.
Etelälohko
Mestaruussarjasta lohkoon putosi Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat. Maakuntasarjasta nousivat Hyvinkään Tahko ja Tampereen Pyrintö.
Länsilohko
Rantsilan Raikas säilyi sarjassa voitettuaan uusinnassa Kokkolan Kirin. Lohkoon putosi mestaruussarjasta Halsuan Toivo. Maakuntasarjasta siihen nousivat Simon Kiri ja Kannuksen Ura.
Tulenkantajien kirjakauppa
Liikkeen perustivat yhdessä kirjakustantamot Savukeidas ja Sanasato. Se perustettiin Runokauppa Kattilan (2009–2012) jatkajaksi. Käytännön toimintaa hoiti pitkälti Erkki Kiviniemi, joka vastasi kirjallisesta ohjelmasta senkin jälkeen kun Teos osti kaupan maaliskuussa 2016. Uusi omistaja laajensi aiemmin erityisesti runouteen panostaneen tuotevalikoiman kauno- ja tietokirjallisuuden suuntaan.
Tulenkantajien kirjakauppa jakoi yhdessä Aamulehden kanssa Tulenkantaja-palkintoa, jonka jakotilaisuus on Vihtorin kirjamessujen yhteydessä.
Tulenkantajien kirjakauppa lopetti toimintansa kannattamattomana 31. maaliskuuta 2019.
John Dunstable
John Dunstable (joskus Dunstaple; mahdollisesti n. 1390 – 24. joulukuuta 1453) oli englantilainen säveltäjä. Hänet tunnetaan erityisesti moniäänisen musiikin säveltäjänä.
Elämä
Dunstable syntyi mahdollisesti Dunstablessa, Bedfordshiressä. Hänen elämästään on hyvin vähän varmaa tietoa. Edes hänen syntymäajastaan ei ole varmuutta. Dunstablen kuolinpäivä on päätelty hänen hautakirjoituksessaan olleesta maininnasta.
Dunstablen arvellaan toimineen Bedfordin herttuan, Henrik V:n veljen, palveluksessa. Hän saattoi myös asua jonkin aikaa Ranskassa.
Musiikki
Dunstablen teoksista noin 50 on säilynyt. Niihin kuuluu muun muassa messuja sekä motetteja. Hänen arvellaan säveltäneen myös maallista musiikkia. Yhtään kappaletta ei kuitenkaan ole voitu varmasti todistaa Dunstablen säveltämäksi. Aiemmin luultiin, että maallinen laulu O rosa bella, oli Dunstablen säveltämä, mutta nykyään sen arvellaankin olevan John Bedynghamin teos.
John Dickinson
thumb|200px|John Dickinson, [[Charles Willson Pealen maalama muotokuva vuodelta 1780.]] John Dickinson (8. marraskuuta 1732 Talbotin piirikunta, Maryland – 14. helmikuuta 1808 Wilmington, Delaware) oli yhdysvaltalainen poliitikko, jolla oli merkittävä rooli Amerikan vallankumouksessa. Yleiseen mielipiteeseen vaikuttaneiden kirjoitustensa vuoksi hänet tunnetaan lempinimellä ”vallankumouksen kynämies”.
Marylandissa syntynyt ja Delawaressa varttunut Dickinson suoritti lakiopintoja Lontoon Middle Templessä ja toimi sen jälkeen asianajajana Philadelphiassa ennen ryhtymistään poliittiseksi vaikuttajaksi. Hän edusti Pennsylvanian siirtokuntaa vuoden 1765 leimaverolain vastustajien leimaverokongressissa, ja laati kongressin julkilausuman oikeuksista ja vääryyksistä. Kuuluisaksi Dickinson tuli kirjoitettuaan vuosina 1767–1768 useissa lehdissä ilmestyneen kirjoitussarjan ”Letters from a Farmer in Pennsylvania, to the Inhabitants of the British Colonies”, jossa vastustettiin tullimaksuja lisänneitä Townshendin lakeja. Kirjoitussarja auttoi kääntämään yleisen mielipiteen kyseisiä lakeja vastaan. Kirjoitukset julkaistiin salanimellä A Farmer (”eräs maanviljelijä”).
Dickinson edusti Pennsylvaniaa ensimmäisessä ja toisessa mannermaakongressissa 1774–1776. Hän kirjoitti eräitä kongressin hyväksymiä julistuksia ja auttoi valmistelemaan ensimmäistä luonnosta konfederaatioartikloiksi eli Yhdysvaltain ensimmäiseksi perustuslaiksi. Heinäkuussa 1776 Dickinson äänesti Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen hyväksymistä vastaan, sillä hänestä oli vielä etsittävä sovintoa Britannian kanssa. Lisäksi hänen mielestään ennen itsenäiseksi julistautumista olisi luotava keskushallinto ja varmistettava ulkomainen apu. Sittemmin hän kuitenkin liittyi Pennsylvanian miliisijoukkoihin, joissa yleni prikaatikenraaliksi.
Dickinson toimi 1781–1782 Delawaren ja 1782–1785 Pennsylvanian osavaltion presidenttinä. Hän osallistui vuoden 1787 perustuslailliseen konventtiin ja puolusti julkisuudessa siellä hyväksyttyä perustuslakia nimimerkillä Fabius.
Samuel P. Huntington
Samuel Phillips Huntington (18. huhtikuuta 1927 – 24. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija. Hän toimi Yhdysvaltain presidenttien Lyndon B. Johnsonin ja Jimmy Carterin poliittisena neuvonantajana. Hänen tunnettuihin teoksiinsa kuuluu Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys (1996).
Elämä
Huntington tuli tunnetuksi vuonna 1968 julkaisemastaan kirjasta Political Order in Changing Societies.
Kulttuurien kamppailu
Huntington esittää teoksessaan Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys, että kylmän sodan jälkeen maailma on siirtynyt kaksinapaisuudesta eli kahden supervallan, Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen, vastakkainasettelusta kuuden tai seitsemän merkittävän kulttuurin kamppailuun, joiden taustalla vaikuttaa vahvemmin politiikan sijasta kulttuuri ja uskonto. Termistä clash of civilization käytetään suomeksi usein muodon ”kulttuurien kamppailu” ohella muotoa ”sivilisaatioiden yhteentörmäys”.
Todisteena käsitykselleen Huntington piti sitä, että useimmat nykyajan pahimmat kriisipesäkkeistä, kuten Bosnia, Kosovo, Palestiina sekä Intian ja Pakistanin raja ovat sijainneet eri kulttuuripiirien rajoilla ja kiistojen osapuolet kuuluvat eri kulttuuripiireihin. Lisäksi hän toteaa, että useimmissa tapauksissa toisena osapuolena on jokin islamilaiseen kulttuuriin kuuluva kansa.
400px|thumb|Kulttuuripiirit Huntingtonin mukaan: Tummansininen: länsimainen, violetti: latinalaisamerikkalainen, vaaleansininen: ortodoksinen, vihreä: islamilainen, oranssi: intialainen, keltainen: buddhalainen, ruskea: afrikkalainen, tummanpunainen: kiinalainen, vaaleanpunainen: japanilainen.
Kulttuuripiirit
Huntingtonin mukaan maailma jakautuu selvästi kahdeksaan tai yhdeksään suureen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimainen, latinalaisamerikkalainen, ortodoksinen, islamilainen, intialainen, kiinalainen, japanilainen ja afrikkalainen kulttuuri, mahdollisesti lisäksi buddhalainen kulttuuri.
Huntingtonin jaottelu poikkeaa jonkin verran esimerkiksi Arnold J. Toynbeen aikaisemmin esittämästä, jossa latinalaisamerikkalaista kulttuuria ei pidetty länsimaisesta erillisenä. Useimpia näistä kulttuureista Huntington kuitenkin käsittelee kirjassaan vain lyhyesti, ja eniten huomiota osakseen ovat saaneet länsimaisen ja islamilaisen kulttuurin väliset suhteet.
Maallistunut länsi
Huntingtonin mukaan muslimit kokevat, että lännen valta on uhka heidän yhteiskunnilleen ja vakaumukselleen. Länsimainen kulttuuri on heidän näkemyksensä mukaan materialistinen, korruptoitunut, rappeutunut ja moraaliton. Länsimainen elämäntapa saa helposti valtoihin, ja siksi sen voimakas vastustaminen on tärkeää. Siksi muslimien ajattelun taustalla on usein se, että länsimaissa ei ole minkäänlaista uskontoa, ei siis kristinuskon vastustaminen. He näkevät suurempana uhkana maallistumisen, uskonnottomuuden ja niistä seuraavan moraalittomuuden. Lännen vastustaja oli kylmän sodan aikana ”jumalaton kommunismi”. Huntingtonin mukaan muslimien näkökulmasta heidän vastustajansa olisi ”jumalaton länsi”.
Kapitan Sorokin
Kapitan Sorokin on venäläinen matalakulkuinen polaarijäänmurtaja, joka kykenee toimimaan Jäämeren ja muiden pohjoisten vesien lisäksi myös Venäjän pohjoisten jokien suistoalueilla.
Alus
Murtajan toiminta-aika täydellä teholla on noin 30 vuorokautta ja ruokavarastot on mitoitettu puolen vuoden käyttöä varten. Pitkien merelläoloaikojen vuoksi myös laivaväen viihtyvyyttä on ajateltu: kaikilla on oma hytti, WC ja suihku. Lisäksi murtajassa on lääkärin vastaanottotila ja leikkaussali, liikuntasali ja uima-allas, sauna, elokuvateatteri, kirjasto, musiikkihuone ja valokuvalaboratorio. Näin oli siis aluksen valmistumishetkellä.
Kapitan Sorokin pystyy murtamaan 1,35 metrin paksuista jäätä kolmen solmun nopeudella (5 km/h). Vaikeita jääoloja varten murtaja on suunniteltu niin, että toinen jäänmurtaja voidaan kiinnittää sen taakse hinaushaarukkaan, ja näin saada käyttöön kahden murtajan yhteisteho. Laiva on varustettu myös pelastustehtäviä varten, joten se pystyy pumppaamaan laivoja tyhjäksi vedestä, sammuttamaan tulipaloja ja tukkimaan vuotoja.
Murmansk Shippingin omistuksessa olleen aluksen jäänmurto-ominaisuuksia parannettiin 1990-luvun alussa muuttamalla sen keulaa. Thyssen-Waas-erikoiskeula parantaa tasaisen jään murtokykyä ja jään työntymistä pois uomasta. Ahtojäissä jäänmurtokyky on sama kuin perinteisellä keulalla.
Murtajan omistajaksi tuli myöhemmin vuonna 2003 perustettu Venäjän valtio-omisteinen satamayhtiö Rosmorport. Viime vuodet Kapitan Sorokin on avustanut laivoja Suomenlahdella erityisesti Pietariin liikennettä.
Koneisto
Dieselsähköisessä pääkoneistossa on kuusi Vaasassa valmistettua Wärtsilä-Sulzer 9ZL40/48 -dieselmoottoria, joissa on 9 sylinteriä. Sylinterien halkaisija on 400 mm, iskun pituus 480 mm ja kokonaisteho 6 x 3 047 kW eli 18 282 kilowattia. Moottorit on kytketty suoraan Strömbergin HSSUL 18/1057 D1 vaihtovirtageneraattoriin, kukin moottori omaansa. Generaattorien teho on 6 x 3 040 kW ja niiden tuottama sähkö syötetään neuvostoliittolaisten dioditasasuuntaajien kautta kolmeen Strömbergin GTOUL 180/1006 D6 -potkurimoottoriin. Näiden kaksoisankkuritasavirtasähkömoottorien teho on 3 x 5 400 kW eli 16,2 MW.
Murtajan potkurimoottorit ovat ilmajäähdytteiset ja niiden lämmittämä ilma voidaan johtaa päädieselhuoneeseen. Näin säästetään energiaa, sillä arktinen ilma on liian kylmää johdettavaksi sellaisenaan jäähdyttämään sähkökoneistoa ja huuhtelemaan dieselmoottoreita. Murtajan tekniikan pitää toimia vielä –50 °C:n lämpötilassa.
Aputehon tuottaa viisi 980 kilowatin tehoista Wärtsilä 824 TS -dieselmoottoria. Jään ja rungon välistä kitkaa pienennetään Wärtsilän ilmapuhallusjärjestelmällä, jonka kompressoreja pyörittää kaksi Wärtsilä 624 TS -dieselmoottoria. Taalintehtaan valamissa kolmessa potkurissa on ruuvikiinnitteiset siivet, jotta sukeltajat voivat vaihtaa uuden siiven merellä, ettei murtajan tarvitse käydä telakalla.
Rullalaakeri
thumb|150px|Rullalaakeri Rullalaakeri on laakeri, jonka kahden pyörivän pinnan välissä on metallisia rullia. Rullalaakeri kuuluu vierintälaakereiden ryhmään. Metallirullat muuntavat pintojen välisen liukukitkan vierintäkitkaksi; kun laakeripinnat pyörivät toisiinsa nähden eri nopeudella, rullat vierivät laakeripintojen välissä ja liukukitka muuttuu vierintäkitkaksi. Vierinnässä muodostuva kitka on pienempi kuin liukulaakerin liu'unnassa muodostuva kitka.
thumb|150px|Neulalaakeri Neulalaakerissa rullat ovat halkaisijaltaan pieniä, mutta pitkiä, jolloin niiden kosketuspinta-ala on suurempi ja samalla laakerin läpimitta on pieni.
Kuormituksen pienentyessä voi käyttää rullalaakerin sijasta kuulalaakeria.
Kisun parhaita 1970–1976
Kisun parhaita 1970–1976 on vuonna 1976 julkaistu Kisu Jernströmin kokoelmalevy.
Sašo Mirjanič
Sašo Mirjanič (27. tammikuuta 1968 Koper – 25. syyskuuta 1994 ) oli slovenialainen soudun olympiamitalisti. Hän edusti aktiiviurallaan myös Jugoslaviaa. Hän oli pituudeltaan 187 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.
Mirjanič voitti Sadik Mujkičin kanssa Jugoslavialle nuorten maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa 1986. Hän oli Soulin olympialaisissa 1988 perämiehellisessä kaksikossa kahdeksas. Hän sijoittui aikuisten MM-kilpailuissa perämiehellisessä nelosessa seitsemänneksi Bledissä 1989 ja viidenneksi Tasmaniassa 1990.
Mirjanič kuului Milan Janšan, Janez Klemenčičin ja Sadik Mujkičin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. Hän oli samassa veneluokassa neljäs Indianapolisin MM-kilpailuissa 1994.
Mirjanič kuoli liikenneonnettomuudessa 25. syyskuuta 1994.
Tavaststjerna
Tavaststjerna, sukunimi joka juontuu turkulaisen Tavast-suvun kantaisästä lempääläisestä Henrik Juhonpojasta.
Kaikki mitä mä annoin 2003–2008
Kaikki mitä mä annoin 2003–2008 on Uniklubin 17. syyskuuta 2008 ilmestynyt kokoelma-albumi. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan yhdeksänneksi.
Albumi sisältää yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden lisäksi uudet kappaleet ”Rakkaudesta hulluuteen” ja ”Liian lähellä”. Myös akustinen versio kappaleesta ”Kiveen” oli ennenjulkaisematon. Albumin erikoispainoksen mukana tulevalla DVD:llä on Irti potilaasta -dokumentti ja yhtyeen musiikkivideoita.
Lumehoito
Lumevaikutusta on selvitetty myös lumekirurgiassa. Tutkimuksessa toiselle polvikivusta kärsivälle ryhmälle tehtiin oikea leikkaus, toiselle toimenpide, jolla ei pitänyt olla hoitovaikutusta. Vuoden kuluttua molemmat ryhmät kertoivat voivansa paremmin, lumeleikatuista lisäksi suurempi osa olisi valinnut saman hoidon uudestaan.
Malin vallankaappaus 1968
Malin ensimmäinen onnistunut vallankaappaus tapahtui maan pääkaupungissa Bamakossa 19. marraskuuta 1968. Nuorten upseerien johtamat armeijan sotilaat pidättivät presidentti Modibo Keïtan ja hallitsevan Sudanin liiton johtajat. Valta siirtyi Kansallisen vapautuksen sotilaskomitean haltuun ja Malin valtionpäämieheksi nousi komitean puheenjohtaja Moussa Traoré.
Tausta
Mali oli vuonna 1968 ajautunut taloudelliseen ja poliittiseen kriisiin. Sosialismia tavoitelleet taloudelliset uudistukset olivat epäonnistuneet ja hallitseva puolue oli jakautunut keskenään kamppaileviin liberaali- ja radikaaliryhmiin. Tilannetta pahensi vuonna 1967 aloitettu ”aktiivinen vallankumous”, joka kärjisti poliittista vastakkainasettelua, loukkasi kansalaisvapauksia ja sai armeijan tuntemaan asemansa uhatuksi.
Malin armeija oli erityisen tyytymätön Vallankumouksen puolustuskomitean alaisen kansanmiliisin toimintaan. Se koostui noin kolmesta tuhannesta nuoresta, joiden oli huhujen mukaan tarkoitus korvata maan koulutettu armeija. Malin johto oli tietoinen suunnitteilla olleesta vallankaappauksesta ja valmistautui sen osallistujien pidättämiseen. Poliittisten ja taloudellisten motiivien lisäksi yleisölle tuntemattomat nuoret upseerit tavoittelivat henkilökohtaisia etuja. Kapinan pääsuunnittelijaksi mainitaan luutnantti Moussa Traoré tai kapteeni Yoro Diakité.
Tapahtumat
Lähes veretön vallankaappaus alkoi aamuyöllä 19. marraskuuta, kun sotilaat katkaisivat Bamakoon johtavat tiet, sulkivat lentokentän ja ottivat haltuunsa tietoliikenneyhteydet. Moptin talouskokouksesta jokilaivalla palaamassa ollut presidentti Keïta sai tiedon kapinasta, mutta päätti jatkaa matkaa kohti Bamakoa. Keïta nousi seurueineen maihin Koulikorossa ja hänet pidätettiin Bamakoon johtavalla tiellä. Ristiriitaisten tietojen mukaan presidentille ehdotettiin asemaa sotilasjuntan keulakuvana, mutta hän kieltäytyi yhteistyöstä.
Sotilaat riisuivat kansanmiliisin aseista ja pidättivät Sudanin liiton, puolueen nuorisojärjestön ja ammattiliittojen johtohenkilöt. Moussa Traoré ilmoitti kaappauspäivänä kello 13 radiossa vallan siirtyneen Kansallisen vapautuksen sotilaskomitean käsiin. Vallankaappaus ei juurikaan kohdannut vastarintaa, ja seuraavana päivänä Bamakon kadut täyttyivät sotilasjunttaa tukevista riemuitsevista väkijoukoista. Marraskuun 22. päivänä ilmoitettiin sotilaskomitean varapuheenjohtajan Yoro Diakitén johtaman väliaikaisen hallituksen muodostamisesta. Siinä oli mukana viisi entistä ministeriä, jotka olivat kuuluneet Sudanin liiton oikeistoryhmään. Uusi väliaikainen perustuslaki astui voimaan 6. joulukuuta.
Seuraukset
Sotilaat ilmoittivat tavoitteekseen entisen hallinnon virheiden korjaamisen, kansalaisvapauksien turvaamisen ja paluun demokratiaan. Heidän mukaansa tarkoituksena oli jatkaa maan sosialistista suuntausta. Pian kävi ilmi, etteivät sotilaskomitean jäsenet olleet valmiita luopumaan vallasta. Ylemmät upseerit siirrettiin syrjään ja Sudanin liiton johtajat pidettiin vangittuina pitkälle 1970-luvulle saakka. Väliaikainen hallitus korvattiin sotilailla ja teknokraateilla. Presidentti Keïta kuoli hämärissä olosuhteissa vuonna 1977.
Vuoden 1974 perustuslain hyväksymisen jälkeen sotilaskomitea ryhtyi valmistelemaan Malin paluuta sotilaiden johtamaan siviilivaltaan. Maahan luotiin Malin kansan demokraattisen liiton yksipuoluejärjestelmä. Vuonna 1979 järjestettiin ensimmäiset kansalliskokousvaalit ja Moussa Traoré valittiin maan presidentiksi. Traorén hallinnon kaatoivat Malin demokratialiike ja everstiluutnantti Amadou Toumani Tourén johtama sotilasvallankaappaus maaliskuussa 1991.
Minna Canthin katu (Jyväskylä)
pienoiskuva|oikea|Minna Canthin katu Jyväskylässä Minna Canthin katu on noin 300 metriä pitkä katu Jyväskylän keskustan länsiosassa. Sen itäpuolella on kerrostaloja, joissa on myös liikkeitä, länsipuolella Lounaispuisto. Se päättyy etelässä Hannikaisenkatuun, pohjoisessa Seminaarinkatuun. Aikaisemmin katu oli nimeltään Puistokatu, mutta se nimettiin Minnankaduksi, kun Jyväskylän nykyisen Puistokadun nimi vahvistettiin vuonna 1910, ja 1950-luvulla nimi muuttui Minna Canthin kaduksi.
Moraalinen onni
Moraalinen onni on yksi etiikan tärkeistä ja pulmallisista kysymyksistä. Se liittyy läheisesti vapaan tahdon ongelmaan.
Moraalinen onni tarkoittaa sitä, että ihmiset tekevät enemmän tai vähemmän pahaa johtuen heistä riippumattomista seikoista. Tästä herää esimerkiksi kysymys, että onko oikein rangaista ihmistä, jos hänen pahat tekonsa juontuvat hänestä itsestään riippumattomista seikoista. Moraalisen onnen ongelma pätee, vaikka hyväksyisimme ajatuksen vapaasta tahdosta.
Esimerkkejä moraalisesta onnesta
Esimerkiksi jos Kalle kohtaa kotimatkallaan koulukiusatun Pekan ja potkaisee tätä, hän tulee tehneeksi enemmän pahaa kuin siinä tapauksessa, että ei kohtaisi Pekkaa lainkaan. Pekan kohtaaminen on Kallesta riippumaton seikka, joten voidaan sanoa, että on ikään kuin onnesta kiinni, kuinka paljon pahaa Kalle tulee tekemään kotimatkallaan.
Kouriintuntuvammassa esimerkissä natsiupseeri voitaisiin määrätä joko normaaleihin sotatehtäviin tai osallistumaan holokaustin täytäntöönpanoon. Mikäli natsiupseeri saa käskyn toimia normaaleissa sotatehtävissä, hän ei välttämättä syyllisty sen pahempiin tekoihin kuin vastapuolenkaan upseerit. Jos hänet taas määrätään osallistumaan holokaustiin hän tulee tehneeksi erittäin pahoiksi katsottuja tekoja (kenties sosiaalisen paineen tai auktoriteettiuskon alaisena).
Vielä hätkähdyttävämpi esimerkki voisi olla vauvan adoptoiminen. Jos vauva adoptoidaan hyvään perheeseen, hänestä todennäköisesti kasvaa tasapainoinen ja hyväntahtoinen ihminen. Jos sama vauva adoptoidaan perheeseen, jossa häntä kohdellaan erittäin huonosti, saattaa lapsesta kasvaa esimerkiksi sarjamurhaaja tai muu moraalisesti varsin arveluttavaa toimintaa harjoittava henkilö.
Moraalisen onnen seuraukset
Näissä esimerkeissä ihmisen moraaliset ansiot näyttävät juontuvan heistä itsestään riippumattomista seikoista. Kaikki esimerkit ovat mahdollisia tosielämässä. Mitä moraalinen onni siis tarkoittaa eettisen ajattelun kannalta? Monet ovat tulleet siihen johtopäätökseen, että ihmisen hyvyyttä tai pahuutta ei tulisi arvioida hänen reaalisesti tekemiensä tekojen mukaan, vaan ennemminkin ihmisessä olevien taipumusten mukaan. Tässä on se ongelma, että ihmisten teot ja taipumukset ovat vuorovaikutussuhteessa keskenään. Lisäksi koska taipumukset pahaan ja hyvään juontuvat jo varhaislapsuudesta, näyttää ihmisten pahuuden ja hyvyyden arvioiminen käytännössä muuttuvan mahdottomaksi tehtäväksi. Tästä on enää pieni matka siihen toteamukseen, että ihmiset ovat pitkälti olosuhteiden vankeja, ja tästä syystä moraalinen arviointi tulisi lopettaa ylipäänsä.
Toiset ovat pitäneet kiinni näkemyksestä jossa ihmisten hyvyyttä tai pahuutta tulisi punnita heidän reaalisesti tekemien tekojensa suhteen. Tällöin moraalisen onnen ongelma näyttäisi kuitenkin implikoivan, että ihmisten hyvyys tai pahuus voi olla osaksi tai jopa enimmäkseen heistä itsestään riippumatonta. Tämäkin vastaus näyttäisi siis vievän paljolti pohjaa rankaisemisen ajatukselta. Rankaisemista ja moraalista arvostelua voidaan kuitenkin pitää välttämättömänä esimerkiksi niiden yhteiskuntarakenteelle tärkeiden ominaisuuksien takia.
Moraalinen onni ja uskonto
Moraalisen onnen ongelma on vakava uskontojen näkökulmasta, koska se kyseenalaistaa ajatuksen ihmisen vapaasta tahdosta valita hyvän ja pahan välillä. Teologia on pyrkinyt yleensä vastaamaan ongelmaan kyseenalaistamalla ihmisen kyvyn nähdä jumalallisia toimintatapoja, mutta vastaus ei poista alkuperäistä ongelmaa. On selvää, että yksilö ei voi vaikuttaa lähtökohtiinsa, ja silti tilastollisesti huonoissa olosuhteissa kasvaneet ihmiset tekevät selvästi enemmän rikoksia kuin "hyvien kotien" lapset. Samoin moraalisen onnen ongelmaa voidaan soveltaa kysymykseen siitä, vaikuttavatko ihmisen ratkaisuun uskoa tai olla uskomatta jumalaan hänestä itsestään riippumattomat tekijät.
Munavoi
thumb|Munavoita karjalanpiirakan päällä. Munavoi on levite, jota on perinteisesti käytetty karjalanpiirakoiden päälle siveltynä. Se valmistetaan voista, suolasta ja keitetyistä kananmunista. Keitetyt kananmunat hienonnetaan pieniksi ja sekoitetaan voin kanssa isorakeiseksi tahnaksi. Munavoin kanssa tarjotut karjalanpiirakat on suomalainen perinneruoka, jolla on oma paikkansa suomalaisessa juhlapöydässä. Munavoi on suosittua myös Virossa, jossa sitä tarjoillaan perinteisesti pääsiäisenä ruisleivän päällä.
Savonlinnan vanha rautatieasema
Savonlinnan rautatieasema (, ratakm 481+772) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkoon kuuluvalla rataosalla Huutokoski-Parikkala. Savonlinnan rautatieasema oli tärkein väliasema Parikkalan ja Pieksämäen välisellä poikkiradalla. Asemarakennus sijaitsee Savonlinnan kaupungin keskustasta lähes kilometrin luoteeseen.
Savonlinnan asemarakennus on rakennettu vuonna 1907. Piirustukset laati rautatiehallituksen arkkitehti Bruno Granholm. Aseman ulkoasuun on sittemmin tehty muutoksia. Museovirasto on määritellyt Savonlinnan vanhan rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Siihen liittyvä Asemapuisto on kaupunkikuvallisesti merkittävä.
Savonlinnan rautatieasemalta oli henkilöliikennettä Parikkalaan. Pieksämäen suuntaan henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1988. Tavaraliikenne loppui vuonna 2002, jolloin toiminnot siirrettiin Pääskylahden asemalle. Lipunmyynti ja asiakaspalvelu Savonlinnan rautatieasemalla lopetettiin maaliskuun lopussa 2007. Asemalla oli kahvila 1930-luvulta vuoteen 1988.
Liikenne Savonlinnan vanhalle asemalle lopetettiin 11.12.2011, ja liikennepaikka poistui käytöstä seuraavana päivänä Savonlinnan rinnakkaisväylän rakennustöiden myötä. Pääskylahteen avattiin uusi henkilöliikenteen pysähdyspaikka, ja sinne siirtyivät myös Savonlinnan ratapihatoiminnot. Savonlinnan vanha ratapiha on purettu ja asemarakennus on jäänyt sivuun uudesta ratalinjasta.
Lähempänä Savonlinnan keskustaa sijaitsee Kauppatorin seisake, joka rakennettiin uudelleen vuonna 2012 ja nimettiin samalla Savonlinnaksi. Seisake toimii nykyisin Parikkalasta tulevien taajamajunien pääteasemana.
Evald Aav
thumb|Evald Aav Evald Aav (7. maaliskuuta 1900 Tallinna – 21. maaliskuuta 1939 Tallinna) oli virolainen säveltäjä. Hän opiskeli nuorena sävellystä eräässä tallinnalaisessa musiikkiopistossa.
Timo Kuorelahti
Timo Kuorelahti (s. 1964) on entinen suomalainen maastohiihtäjä.
Evald Aav
Yksi Aavin tunnetuimmista teoksista lienee Vikerlased ("Viikingit", 1928), jota pidetään ensimmäisenä virolaisena oopperana. Lisäksi hän sävelsi paljon musiikkia muun muassa kuorolle.
Timo Kuorelahti
Kuorelahti sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1989 kuudenneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja oli lisäksi viidestoista 15 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan kilpailussa 18:nneksi. Hän voitti uransa aikana myös Suomen mestaruuden.
Oman aktiiviuransa jälkeen Kuorelahti on toiminut Suomen Hiihtoliiton palveluksessa yhdistetyn kilpailijoiden suksihuoltajana sekä valmentanut hiihtoa harrastavaa poikaansa Topia.
Kirkkoraamattu
Kirkkoraamattu tarkoittaa kirkon virallisesti käyttöön hyväksymää raamatunkäännöstä.
Suomalaisia kirkkoraamattuja ovat:
Reposaali
Reposaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine, joka keksittiin 1960-luvulla Tanskassa. Sillä on sedatiivinen ja hypnoottinen vaikutus, ja se toimii myös epilepsialääkkeenä. Sitä käytettiin pääasiallisesti unettomuuden hoitoon.
Metsä-Lappi
Metsä-Lappi on Lapin luonnonmaakunta, joka sijaitsee Peräpohjolan pohjoispuolella ja Tunturi-Lapin eteläpuolella. Se jakautuu Outalappiin ja Inarin järvimaahan. Outalappi ulottuu Enontekiön etelärajan tuntumasta ja Muoniojoesta Ounasjärvelle saakka. Sen alueella sijaitsee Saariselän tunturialue. Inarin järvimaa ulottuu Outalapin itärajalta Venäjän rajalle. Sen alueella sijaitsee Sevettijärven järviketju.
Luettelo liettualaisista runoilijoista
Tämä on luettelo liettualaisista runoilijoista.
Adam Hall
Adam Hall (s. 14. elokuuta 1980 Kalamazoo, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kaudella 2015–2016 HC Ambrì-Piottassa.
Juniorivuodet
Viimeiset juniorikautensa Hall pelasi NCAA-yliopistourheilujärjestön alaisessa CCHA-liigassa Michigan State Universityn joukkueessa. Hän pelasi Michiganissa kaudet 1998–2002. Kausi 1999–2000 oli pisteiden valossa Hallin paras kausi Michiganissa. Hän teki 39 pistettä 40 ottelussa ja hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan kakkostähdistökentälliseen. Hänet varattiin NHL:ään kesällä 1999, kun Nashville Predators valitsi hyökkääjän varaustilaisuudessa.
Ammattilaisura
Hall pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä kaudella 2001–2002, kun Nashville otti hänet mukaan joukkueeseen yliopistokauden päätyttyä. Kaudella 2002–2003 Hall oli Nashvillen yllättäjä, sillä hän murtautui suoraan joukkueen kokoonpanoon pelattuaan vain yhden ottelun AHL:n Milwaukee Admiralsissa. Hall pelasi myös tähdistöottelun yhteydessä käydyssä nuorten tähtien ottelussa. Kaudella 2002–2003 Hall oli yksi Nashvillen kantavia voimia, kun joukkue eteni ensimmäistä kertaa historiansa aikana pudotuspeleihin. Hall teki Nashvillen ensimmäisen maalin pudotuspeleissä vain 16 sekunnin pelin jälkeen Detroit Red Wingsiä vastaan.
Työsulkukaudella 2004–2005 Hall pelasi Mestiksen KalPassa, jonka osaomistajana toiminut Hallin seurakaveri Nashvillestä Kimmo Timonen sai houkuteltua Hallin KalPaan. Hall oli joukkueen kantavia voimia ja auttoi KalPaa nousemaan kauden päätteeksi SM-liigaan. Hänet valittiin Mestiksen tähdistökentälliseen.
Hall palasi työsulun jälkeen Nashvilleen ja teki ennätyspisteensä kaudella 2005–2006 (14+15). Kauden jälkeen hänet kaupattiin kuitenkin New York Rangersiin vaihdossa Dominic Mooreen. Rangersissa kausi 2006–2007 meni hyökkäyksellisesti heikosti ja hänet kaupattiin kesken kauden Minnesota Wildiin, joka sai vastineeksi hyökkääjä Pascal Dupuis'n.
Minnesota ei tehnyt Hallille uutta sopimustarjousta kauden päätyttyä, minkä seurauksena Hallista tuli vapaa pelaaja. Hän pelasi itselleen paikan Pittsburgh Penguinsista kaudeksi 2007–2008 harjoitusleirin kautta. Kesällä 2008 Hall teki kolmen vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Maaliskuussa 2013 hän siirtyi Carolina Hurricanesiin. 2. huhtikuuta 2013 Hall kaupattiin takaisin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Marc-André Bergeroniin, mutta seuraavana päivänä Philadelphia Flyers poimi hänet riveihinsä waivers-listalta.