cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herman Watzinger
Herman Watzinger (20. huhtikuuta 1916 Wiesbaden, Saksa – 27. maaliskuuta 1986 Peru) oli norjalainen lämpöinsinööri ja tutkimusmatkailija.
Watzinger ja Thor Heyerdahl tutustuivat sattumalta New Yorkissa Heyerdahlin ollessa valmistelemassa Kon-Tiki-retkikuntaansa. Watzinger osoitti mielenkiintoa hanketta kohtaan ja lähti lopulta retkikunnan mukaan. Vaikka Watzinger ei ymmärtänyt merenkulusta yhtään enempää kuin Heyerdahl, hän oli järjestelykykyinen mies. Hän vastasi matkan aikana säähavainnoinnista ja niiden muistiin kirjaamisesta. Watzingerista ja Heyerdahlista tuli elinikäisiä ystäviä.
Watzinger asui vuodesta 1950 lähtien Perussa, jossa hän oli mukana erilaisissa kalastusprojekteissa johtajana. Hän oli vuodesta 1970 lähtien kalastusosaston johtaja Roomassa Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestössä ja vuosina 1977–1979 hän oli sen apulaispääjohtaja.
Sosialistinen puolue (Ranska)
Sosialistinen puolue (, lyh. PS) on ranskalainen sosiaalidemokraattinen puolue, joka perustettiin Työväeninternationaalin ranskalaisen osaston (SFIO) seuraajaksi Alfortvillen kokouksessa 1969. Sosialistinen puolue on Sosialistisen internationaalin ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.
Mitterandin presidenttikausi
Sosialistista puoluetta johti aluksi Alain Savary. Kaksi vuotta myöhemmin siihen liittyi muutamia vasemmistolaisia tasavaltalaisia ryhmiä François Mitterrandin johdolla. Mitterrand nousi puolueen johtoon 1971 kolmannessa puoluekokouksessa Epinayssa. Mitterrand sai enemmistön ehdottamalla liittoa kommunistien kanssa. Vuonna 1972 hyväksyttiin vasemmiston yhteinen ohjelma kommunistisen puolueen ja vasemmistoradikaalien kanssa. Mitterrand oli lähellä presidentinvaalivoittoa 1974. Osa Parti Socialiste Unifién jäsenistä liittyi tuolloin PS:ään.
Yhteistä ohjelmaa ei kuitenkaan saatu päivitettyä ja vasemmiston tappio vuoden 1978 vaaleissa johti sisäiseen kriisiin. Michel Rocardin sosiaalidemokraattisempi ryhmä les rocardiens haastoi marxilaisen Mitterrandin. Mitterrand voitti kuitenkin Metzin puoluekokouksessa 1979 ja valittiin vuoden 1981 presidentinvaaleissa. Näin hänestä tuli maan ensimmäinen sosialistipresidentti.
Alkuvuodesta 1982 Mitterrand joutui valitsemaan Euroopan valuuttajärjestelmän ja yhtenäisen Euroopan rakentamisen tai sosialismin välillä. Tuolloin PS kääntyi markkinatalouden kannalle ja 1984 Mitterrand ja pääministeri Laurent Fabius jättivät enemmät kansallistamiset. Vasemmiston liitto hajosi ja kommunistiministerit jättivät hallituksen.
PS menetti enemmistönsä 1986 ja Mitterrand joutui elämään konservatiivipääministeri Jacques Chiracin kanssa (Ranskassa tästä käytetään termiä cohabitation). Suosittu Mitterrand valittiin uudelleen 1988 ja kuukauden kuluttua sosialistit saivat enemmistön parlamentissa. Oikeistosiiven Rocard valittiin pääministeriksi. Mitterrand keskittyi ulkopolitiikkaan ja Eurooppaan ja jätti sisäpolitiikan pääministereilleen Édith Cressonille ja Pierre Bérégovoylle. Puoluetta ravistelivat skandaalit ja keskinäiset kamppailut.
Mitterrandin jälkeen
thumb|200px|[[Ségolène Royal vuoden 2007 presidentinvaalikampanjan aikana.]] Vuoden 1995 presidentinvaaleissa François Mitterrand ei ollut enää ehdokkaana ja Jospin hävisi konservatiivien Chiracille. Vuonna 1997 kuitenkin vasemmiston liitto (Gauche plurielle), joka koostui sosialisteista, PCF:stä, Vihreistä ja Radikaalivasemmistosta ja MDC:sta sai enemmistön kansalliskokoukseen ja Jospinista tuli pääministeri ja Chirac puolestaan sai tottua cohabitationiin.
Jospin hävisi jälleen nöyryyttävästi presidentinvaalit 2002 ja vetäytyi politiikasta. Myöhemmin 2002 sosialistit hävisivät Chiracin muodostamalle konservatiivien liitolle UMP:lle myös parlamenttivaalit, huolimatta siitä, että uusi sosialistijohtaja François Hollande yritti elvyttää vasemmiston liiton yhdistyneenä vasemmistona.
Vuoden 2004 paikallisvaaleissa sosialistit tekivät jälleen paluun ja entinen Gauche plurielle -liitto sai haltuunsa kaksikymmentä kahdestakymmenestä kahdesta Manner-Ranskan alueesta ja neljä merentakaista aluetta.
Vuoden 2002 jälkeen sosialistipuolue ei ole juurikaan saanut tehtyä oikeiston ohjelmasta eroavaa talouspoliittista ohjelmaa. 1. joulukuuta 2004 sosialistipuolueen jäsenistä 59 % päätti kokouksessaan kannattaa Euroopan unionin perussopimusta, vaikka sillä oli lukuisia näkyviä vastustajia. Kun aloite hylättiin 29. toukokuuta 2005 kansanäänestyksessä, se jätti puolueen melkoiseen sekaannustilaan. Osasyynä oli kamppailu vuoden 2007 presidentinvaaliehdokkuudesta.
Marraskuun 2005 Le Mansin kokouksessa puolue hyväksyi maltillisen ja euromyönteisen ohjelman, johon on tehty muutamia vasemmistolaisia lisäyksiä. 16. marraskuuta 2006 puolue valitsi Ségolène Royalin presidenttiehdokkaakseen seuraavan vuoden vaaleihin, joissa hän hävisi oikeiston Nicolas Sarkozylle.
Toukokuun 2012 presidentinvaaleissa sosialistien ehdokas Francois Hollande voitti istuvan presidentin, oikeistolaisen Nicolas Sarozyn ja tuli valituksi Ranskan uudeksi presidentiksi. Presidenttinä Francois Hollande oli ennätysmäisen epäsuosittu. Vuoden 2016 lopulla Hollande ilmoitti, ettei pyri toiselle kaudelle.
Toukokuussa 2017 Ranskan uudeksi presidentiksi valitun keskustaliberaalin Emmanuel Macronin puolue Tasavalta liikkeessä (La Republique En Marche!) sai yhdessä tukipuolueensa Demokraattisen liikkeen kanssa ehdottoman enemmistön eli 350 paikkaa maan 577-paikkaiseen parlamentin alahuoneeseen kesäkuun 2017 vaaleissa. Suurin häviäjä oli aikaisempi valtapuolue Sosialistit PS, joka sai 29 paikkaa ja liittolaisineen 44 paikkaa. Sosialistit hävisivät yli 250 paikkaa. Vaalien suurin poliittinen mullistus oli presidentti Macronin perustaman uuden poliittisen ryhmittymän nousu valtaan sekä Sosialistisen puolueen romahdus. Äänestysvilkkaus parlamenttivaaleissa oli alle 44%. thumb|200px|Francois Hollande
Raajarikkoisten työkoulu
Raajarikkoisten työkoulu on Raajarikkoisten auttamisyhdistyksen vuonna 1890 Helsinkiin perustama koulu.
Historia
Syksyllä 1890 avatussa, Helsingin Vironkadulla sijainneessa koulussa aloitti noin 20 vammaista, joista osa oli jo aikuisia. Koulutusta annettiin esimerkiksi puusepäntöissä, veistossa, koritöissä, suutarin- ja räätälintöissä ja kirjan sitomisessa. Raajarikkoisten työkoulu toimi kaupungin keskustassa useissa paikoissa ennen kuin sen omat tilat valmistuivat Helsingin Kallioon vuonna 1897.
Kouluun houkuteltiin oppilaita muun muassa Päivälehdessä 18. lokakuuta 1890 julkaistussa lehti-ilmoituksessa:
Vuonna 1900 työkoulun yhteyteen perustettiin varattomille tarkoitettu ortopedinen klinikka, jonka ensimmäisenä lääkärinä toimi Hjalmar Gabriel von Bonsdorff (1858–1932). Poliklinikalla hoidettiin kipsisiteillä ja korseteilla selkärankavikoja sekä itsevalmistettujen siteiden ja jalkineiden avulla muita ruumiinvammoja. Vuonna 1905 poliklinikan silloinen lääkäri Axel Fredrik Hornborg (1874–1946) aloitti myös leikkaustoiminnan vasta sisustetussa leikkaussalissa. Poliklinikan toiminta päättyi vuonna 1916. Vuonna 1904 yhdistyksen ylläpitämä lastenkoti aloitti myös toimintansa. Lastenkodissa hoidettiin ortopedisen avun tarpeessa olevia 4–12 vuoden ikäisiä lapsia.
Vuonna 1924 avattiin yhdistyksen rakennuttama ja ylläpitämä Suomen ensimmäinen ortopedinen sairaala. Sairaalassa oli parikymmentä sairaansijaa ja poliklinikka. Myöhemmin siihen liitettiin lastenkodin huoneisiin sijoitettu 20-paikkainen lastenosasto. Vuonna 1927 yhdistyksen ylläpitämien laitosten yhteiseksi nimeksi tuli Raajarikkoisten Huoltolaitos – Vanföreanstalten i Helsingfors.
Jatkosodan alkaminen vuonna 1941 päätti ortopedisen sairaalan ja poliklinikan toiminnan, mutta klinikan ja sairaalan työtä jatkoi vuonna 1942 perustettu Invalidisäätiö. Raajarikkoisten Auttamisyhdistyksen tehtäväksi jäi koulutoiminnan ylläpitäminen. Yhdistysmuotoinen toiminta päättyi vuonna 1948 ja työn jatkajaksi perustettiin Raajarikkojen koulusäätiö – Skolstiftelsen för vanföra. Se sai vuonna 1971 nimen Lapsi-invalidien koulusäätiö ja vuonna 1987 nimen Vammaisten lasten ja nuorten tukisäätiö.
Jukka Vastaranta
Jukka Vastaranta (s. 29. maaliskuuta 1984 Tampere) on suomalainen maantie- ja maastopyöräilijä. Kesäkuussa 2011 Vastaranta oli maastopyöräilyn maratonmatkan EM-kilpailuissa toinen.
Junioritasolla Vastaranta voitti maastopyöräilyn EM-kultaa vuonna 2001 ja maantieajon MM-hopeaa vuonna 2002.
Raajarikkoisten työkoulu
Nykyinen toiminta
Koulun toiminta on jatkunut yhtäjaksoisesti perustamisestaan saakka. Koulu on sittemmin siirtynyt Oppimis- ja ohjauskeskus Valterin alaisuuteen. Helsingin Ruskeasuolla sijaitsevan koulun nykyinen nimi on Valteri-koulu Ruskis.
Jukka Vastaranta
Vastaranta edusti aiemmin hollantilaista Rabobank-tallia, mutta siirtyi kaudeksi 2007 belgialaiseen Continental-tason Jartazi-Promo Fashion -talliin. Hän on osallistunut muun muassa Espanjan ympäriajoon vuonna 2005 ja voittanut 144 kilometrin mittaisen Bryssel-Opwijk-maantieajokilpailun Belgiassa vuonna 2003.
Ura
Nuorempana pyöräilyn lisäksi maastohiihtoa harrastanut Vastaranta on vuoden 2004 Suomen aika-ajomestari. Hän kilpaili menestyksekkäästi maastopyöräilijänä ennen siirtymistään maantielle. Hän on voittanut maastopyöräilyssä muun muassa junioreiden EM-kultaa vuonna 2001 Saksan Sankt Wendelissä ja tarjosi Suomessa kovan vastuksen lajin kärkimiehille jo juniori-ikäisenä.
Vastaranta voitti vuonna 2005 kolmannen etapin Ster Elektrotoer -kilpailussa. Samana vuonna hän oli kolmas Luxemburgin ympäriajon kokonaiskilpailussa sijoituttuaan neljänneksi toisella ja toiseksi viidennellä etapilla. Lisäksi hän oli yhdeksäs Grote Scheldeprijs- ja International UNIQA Classic -kilpailuissa. Helmikuussa 2007 Vastaranta oli kahdeksas Etoile des Besseges -etappikilpailussa.
Vuonna 2008 Vastaranta teki paluun maastopyöräilyyn Brink–Ten Tusscher -tallissa, mutta joutui vetäytymään kilpailuista (ja tallista) terveysongelmien takia jo alkukaudesta. Vuonna 2009 hän alkoi taas saada terveyden kohdilleen ja oli voittamaton kotimaisissa maastokilpailuissa. Saman vuoden maastopyöräilyn maratonmatkan MM-kilpailuissa hän sijoittui 36:nneksi.
Kaudella 2010 Vastaranta sijoittui maratonmatkan EM-kilpailussa neljänneksi ja ajoi useita voittoja ja palkintosijoja erittäin kovatasoisissa kilpailuissa. Kesällä 2010 maastopyöräilyn ensimmäinen olympiavoittaja Bart Brentjens vakuuttui Jukan hienosti sujuneesta kaudesta ja palkkasi hänet omaan ammattilaistiimiinsä (Trek-Brentjens MTB Racing Team). Aiemmin Vastaranta oli kiertänyt Euroopan kisoja omilla rahoillaan.
Kesäkuussa 2011 Vastaranta sijoittui maastopyöräilyn maratonmatkan EM-kilpailuissa toiseksi ja MM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Vuonna 2012 hän edusti Team Trek-Cingolania ja 2013 Medilaser - Specialized MTB Teamiä. Hän voitti Scandinavian Open -kilpailun 2013. Vuoden 2013 maastopyöräilyn maratonmatkan MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksitoista ja vuonna 2014 viidenneksi.
Tempest
Tempest voi tarkoittaa:
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1956
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1956 oli Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi jalkapallossa kaudella 1956. Sarjaan kelpuutettiin 69 joukkuetta. Alun perin oli joukkueiden lukumäärä 63, johon liittokokous kuitenkin hyväksyi edellisenä vuonna poisjääneet 6 TUL:n joukkuetta.
Maakuntasarja
Sarja pelattiin neljässä ryhmässä, kukin ryhmä jaettuna kahteen lohkoon, joten lohkoja oli kaikkiaan 8, kussakin 7-10 joukkuetta. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, jonka jälkeen kunkin ryhmän lohkovoittajat pelasivat kaksoisottelun Suomensarjaan pääsystä.
Salon Viestin sarjapaikka myönnettiin Salon Palloilijoille ja Tammerfors Bollklubb'in sarjapaikka Tappara ry:lle.
Etelälohko 2
Oulunkylän Työväen Urheilijat luopui.
Kinzuan silta
thumb|400px|Kinzua-silta ennen romahtamistaan Kinzuan silta (engl. Kinzua Bridge, tunnetaan myös nimellä Kinzua Viaduct) oli rautatiesilta, joka ylitti Kinzua-sivujoen McKean piirikunnassa Pennsylvaniassa ennen luhistumistaan vuonna 2003. Se oli 92 metriä korkea ja 625 metriä pitkä.
Silta rakennettiin alun perin raudasta vuonna 1882, ja se oli kahden vuoden ajan maailman korkein rautatiesilta. Vuonna 1900 silta purettiin ja rakennettiin samalla uudestaan teräksestä, jotta raskaammatkin junat voisivat ylittää sen. Junien nopeusrajoitus sillalla oli 8 km/h, jotta silta ei alkaisi huojua. Kinzua oli kaupallisessa käytössä aina vuoteen 1959 saakka, ja se myytiin Pennsylvanian osavaltiolle 1963, jolloin sen ympärille perustettiin Kinzua Bridge State Park.
Siltaa alettiin kunnostaa vuonna 2002, mutta ennen kuin työ saatiin päätökseen, se jäi tornadon reitille ja suuri osa siitä romahti 21. heinäkuuta 2003. Sillan perustusten ankkuripultit olivat ruostuneita, mikä oli osaltaan syynä sortumiseen.
Ennen sortumistaan Kinzua-silta oli neljänneksi pisin rautatiesilta Yhdysvalloissa. Se oli National Register of Historic Places -rekisterissä vuodesta 1977 alkaen.
Rakentaminen
thumb|Alkuperäinen Kinzuan silta ennen jälleenrakentamisvuotta 1900
Vuonna 1882 silloisen New York, Lake Erie and Western Railway -yhtiön puheenjohtajalla Thomas L. Kanella oli haasteena rakennuttaa sivurata Bradfordista etelään Elkin piirikunnan hiilikaivoksille. Nopein tapa tähän oli luoda silta Kinzuan laakson yli, sillä ainoana vaihtoehtona oli vetää ylimääräiset 13 kilometriä kiskoja epätasaiseen maastoon. Hanke oli kunnianhimoinen; valmistuttuaan sillasta tulisi suurempi kuin mihin koskaan aiemmin oli edes pyritty. Se olisi yli kaksi kertaa isompi kuin samankaltainen Portage-silta, joka ylitti Genesee-joen New Yorkissa.
Kinzuan sillan suunnittelijana toimi insinööri Octave Chanute ja rakentajana Phoenix Iron Works. Ensimmäisen kerran sen rakensi 40-henkinen työmiesjoukko 1408 tonnista kankirautaa vain 94 työpäivässä 10. toukokuuta – 29. elokuuta 1882. Valmistumisvauhdin syynä oli se, ettei rakennustelineitä käytetty, vaan niiden asemesta hyödynnettiin korkeaa pylvästä ensimmäisen tukipilarin rakentamiseen, minkä jälkeen sen päälle tehtiin nostolaite, jota käytettiin toisen tukipilarin rakentamiseen, ja tämä prosessi toistettiin, kunnes kaikki 20 tukipilaria olivat valmiit.
Korkeimman tukipilarin perustukset olivat 59 metriä leveät, ja silta oli suunniteltu kantamaan 241 tonnin painoa. Hintaa rakennelmalle kertyi 167 000 silloista dollaria, joka vastaa noin 3,75 miljoonaa nykydollaria. Valmistuttuaan silta oli sekä maailman korkein että pisin rautatiesilta, ja sitä mainostettiin "maailman kahdeksantena ihmeenä". Kuusi Kinzuan sillan 20 tukipilarista oli korkeampia kuin Brooklyn Bridge. Huvimatkoja tehneet junat tulivat niinkin kaukaa kuin Buffalosta ja Pittsburghista vain huristamaan sillan yli. Kinzua piti korkeusennätystä hallussaan kaksi vuotta, kunnes Viaduc de Garabit valmistui Ranskassa 1884.
Batmobile
thumb|250px|1960-luvun Batmobile. Batmobile on fiktiivisen supersankari Batmanin käyttämä auto. Se on Batmanin useimmin käyttämä ja tunnetuin kulkuneuvo, josta on lukuisia eri versioita.
Kinzuan silta
Rakentaminen
Sillan ylittäneiden junien oli noudatettava nopeusrajoitusta, joka oli 8 km/h, sillä veturi ja välillä myös tuuli tärisyttivät siltaa. Toisinaan ihmiset vierailivat sillalla siinä toivossa, että löytäisivät ryöstösaaliin eli 40 000 dollarin arvosta kultaa ja valuuttaa, jonka erään pankkirosvon uskottiin piilottaneen joko Kinzua-sillan alle tai sen lähistölle.
Jälleenrakennus ja käyttö
Vuonna 1893 New York, Lake Erie and Western Railway -yhtiö teki konkurssin ja liitettiin Erie Railroad -yhtiöön, josta tuli Kinzuan sillan omistaja. 1900-luvun alun myötä veturien paino kasvoi lähes 85 prosentilla, eikä raudasta valmistettu silta kyennyt enää takaamaan sen ylittäneiden junien turvallisuutta. Junaliikenne vanhalla sillalla päättyi 14. toukokuuta 1900, ja sillan rautaosia ryhdyttiin poistamaan 24. toukokuuta. Teräksestä siltaa alettiin jälleenrakentaa 26. toukokuuta yhtäaikaisesti molemmista päistä. Kahta Howe truss -mallista ristikkosiltaa, joista kumpikin oli 55 metriä pitkä ja 4,9 metriä korkea, käytettiin uutta siltaa rakennettaessa. Kumpaakin apusiltaa tuki kaksi alkuperäistä tukipilaria niin, että väliin jäi kolmas tukipilari, joka oli tarkoitus purkaa. Kun tämä oli tehty, alkoi uuden teräksestä valmistetun tukipilarin rakentaminen, joka kesti noin viikon. Sen jälkeen ristikkosiltaa siirrettiin, ja oli seuraavan tukipilarin vuoro.
Batmobile
Batmobilesta on lukuisia eri versioita sarjakuvissa, elokuvissa, tv–sarjoissa ja videopeleissä.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
Uuden sillan oli suunnitellut C. R. Grimm, ja sen rakensi Elmira Bridge Company 3046 tonnista terästä. 100-150 henkeä teki kymmentuntisia työpäiviä neljän kuukauden ajan Kinzuan parissa syyskuun kuudenteen päivään saakka. Liikenne sillalle palasi 25. syyskuuta 1900.
Batmobile
Varustus ja rakenne
Batmobilen yleisimpiin varusteisiin kuuluu jättimäinen tulipakoputki, sisäänkäyntinä toimiva itsestään aukeneva katto sekä hätäkytkin, joka piippaa Batmanin painaessa sitä ollessaan tiukassa paikassa tai tarvitessaan autoa johonkin muuhun tarkoitukseen ja tykki, joka on konepeltiin piiloutunut ohjus.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
Jälleenrakennettu silta oli arvoltaan 275 000 dollaria ja jaksoi kantaa yhden maailman suurimmista vetureista, 464-tonnisen Union Pacific Big Boyn. Pultit, jotka kiinnittivät tukipilarit perustuksiin, olivat samoja kuin edellisessä sillassa, mikä suuresti edesauttoi sillan myöhempää romahtamista. Grimm totesi myöhemmin, että ne olisi ollut syytä vaihtaa.
Batmobile
Varustus ja rakenne
Tim Burtonin Batman -elokuvissa Batmobilen varustukseen kuuluivat muun muassa suojakilvet, kauko-ohjaus sekä pilari, jonka avulla auto pystyy tekemään 180 asteen käännöksen paikallaan.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
thumb|Kuva sillasta vuodelta 1971
Batmobile
Varustus ja rakenne
Pituudeltaan auto on yleensä vähän yli viisi metriä pitkä ja rakenteeltaan erittäin vankka. Batmobile kulkee paljon nopeammin, kuin esimerkiksi Ferrari tai F1-auto.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
Junien henkilökunnilla oli toisinaan tapana pilailla jarrumiehen kustannuksella hänen ensimmäisenä työpäivänään Kinzuan sillan ylittäneellä reitillä: Junan lähestyessä siltaa, miehistö saattoi lähettää hänet vaunujen katoille etsimään syytä johonkin keksittyyn ongelmaan. Niinpä junan ylittäessä sillan tulokas "tajusi kauhukseen tuijottavansa 90 metriä syvään kuiluun tavaravaunun katolta".
Batmobile
Batmobileita
Vuoden 1966 Batman-elokuvaan Batmobile-auton suunnitteli George Barris.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
Uuden sillan valmistuttuakin junien oli noudatettava kahdeksan kilometrin tuntinopeutta sitä ylittäessään. Sillan vanhettua kahden veturin vetämät junat joutuivat pysähtymään sen kohdalla ylittääkseen sen yksi kerrallaan. Dieseliä polttoaineenaan käyttäneet lokomotiivit olivat kevyempiä, joten niillä ei tätä ongelmaa ollut. Viimeinen höyrykäyttöinen veturi ylitti Kinzuan sillan 5. lokakuuta 1950.
Batmobile
Batmobileita
Elokuvissa käytetyt Batmobilet ovat usein olleet näytillä muun muassa kaupoissa ja useissa kaupungeissa, kuten Helsingissä, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Christopher Nolanin ohjaamassa Yön ritari -elokuvassa Batmobile tuhoutuu, ja sen eturenkaista muodostuu nimillä Batpod ja Batcycle tunnettu moottoripyörä.
Kinzuan silta
Jälleenrakennus ja käyttö
Erie Railroad antoi 1950-luvun loppupuolella Baltimore and Ohio Railroad -yhtiölle oikeuden käyttää ikääntynyttä Kinzua-siltaa. Säännöllinen kaupallinen liikennöinti sen yli loppui 21. kesäkuuta 1959, ja Erie Railroad myi sillan Kovalchick Salvage Companylle 76 000 dollarista. Silta avattiin uudelleen kerran yhden päivän ajaksi lokakuussa 1959, kun Baltimore and Ohio Railroad joutui käyttämään sitä kiertotienä normaalin yhteytensä tilapäisesti katkettua. American Society of Civil Engineers -järjestön mukaan Kinzuan silta oli "tärkeä rakennelma siksi, että se helpotti hiilen kuljetusta luoteisesta Pennsylvaniasta itäisten Suurten järvien alueelle, mikä johti hiilikaivostoiminnan lisääntymiseen, joka taas johti merkittävään taloudelliseen kasvuun".
Batmobile
Lincoln Futura (1960-luvun Batman-TV-sarja)
1960-luvun alussa valmistajalleen tarpeettomaksi käynyt Lincoln Futura-koeauto siirtyi jo pahasti rapistuneena erikoisautojen rakentajana tunnetulle George Barrisille nimellisellä yhden taalan kauppahinnalla, sillä autoa ei koskaan oltu rekisteröity joten siihen ei voinut saada tarvittuja vakuutuksia liikennekäyttöä varten. Vuonna 1966 Barris sai tuottaja William Dozierilta toimeksi valmistaa Batmobilen Batman-elokuvaan ja sitä seuranneeseen Lepakkomies-televisiosarjaan kolmessa viikossa, kun aiemmin toimeksiannon saanut automuotoilija Dean Jeffries ei pystynyt valmistamaan tällaista ajoneuvoa televisioyhtiön toivomassa aikataulussa. Futura muokattiin Jeffriesin ideoiden mukaan 15 päivässä ja 15 000 dollarilla, ja Barris pestasi Bill Cushenberryn tekemään tarvitut peltityöt.
Kinzuan silta
Kinzua Bridge State Park
thumb|left|Kinzuan silta vuonna 2001 ennen romahtamistaan
Nick Kovalchick, Kovalchick Salvage Companyn omistaja, ei raaskinut panna siltaa palasiksi. Nähtyään sen ensimmäisen kerran hänen kerrotaan sanoneen, että "Koskaan ei tule olemaan samanlaista siltaa kuin tämä tässä". Kovalchick teki yhteistyötä paikallisten kanssa, jotka halusivat säilyttää sillan, ja Pennsylvanian kuvernöörin William Scrantonin aloitteesta silta sekä sitä ympäröivät alueet siirtyivät osavaltion omistukseen 50 000 dollaria vastaan 12. elokuuta 1963. Tuolloin perustettiin Kinzua Bridge State Park. Sopimus puiston käsittävästä 128 hehtaarin maapalasta lyötiin lukkoon 20. tammikuuta 1965, ja puisto avattiin yleisölle vuonna 1970.
Batmobile
Lincoln Futura (1960-luvun Batman-TV-sarja)
Barris valmisti sittemmin kolme lasikuitukorilla varustettua kopiota näyttelytarkoituksiin Ford Galaxie-tekniikalla, ja hankki myöhemmin vielä neljännen, vuoden 1958 Ford Thunderbirdin pohjalta muokatun metallikorisen version. Lisäksi on valmistettu lukuisia Batmobile-näköispainoksia.
Kinzuan silta
Kinzua Bridge State Park
Tie Kinzua Bridge State Parkiin tehtiin 1974, ja puiston mukavuudet koostuivat parkkipaikasta, juomavedestä, vessoista sekä kiskoja reunustaneesta aidasta. Virallinen avajaisseremonia pidettiin 5. heinäkuuta 1975 puistolle, joka "oli ja on ainutlaatuinen puistojen joukossa" sillä "sen vetonaula on ihmisen tekemä rakennelma". Kinzuan silta otettiin mukaan National Register of Historic Placesiin 29. elokuuta 1977.
Batmobile
Lincoln Futura (1960-luvun Batman-TV-sarja)
Alkuperäinen Futura jäi Barrisin omistukseen ja oli esillä hänen museossaan, kunnes se huutokaupattiin vuonna 2013 peräti 4,62 miljoonalla dollarilla Scottsdalessa Arizonassa.
Kinzuan silta
Kinzua Bridge State Park
Knox and Kane Railroad -yhtiö järjesti turistimatkoja Kanesta Alleghenyn kansallispuiston halki ja Kinzuan sillan yli vuodesta 1987 aina siihen saakka, kun silta suljettiin 2002. Vuonna 1988 yhtiö järjesti pisimmän höyryjunahuvimatkan Yhdysvalloissa; 156 kilometriä pitkän kiertoajelun alkaen Marienvillen kylästä ja pysähtyen Kanessa. The New York Timesin mukaan "Kinzuan sillan ylittäminen oli enemmänkin sukua kuumailmapalloilulle kuin junalla matkustamiselle" ja "siinä sitä tuijottaa huikeaan vihreyteen, joka aukeaa satojen jalkojen [91 m] päässä alapuolella".
Batmobile
Lincoln Futura (1960-luvun Batman-TV-sarja)
Alkuperäinen Futura/Batmobile on vuonna 2016 siirtynyt keräilijä, tri David Andersonille Virginiaan.
Kinzuan silta
Kinzua Bridge State Park
Vielä sillan romahtamisen jälkeenkin Knox and Kane Railroad järjesti huvimatkoja metsän halki ja pysähtyi sillan länsipäässä lokakuuhun 2004 asti.
Tuho
thumb|Tutkakuvaa myrskystä pohjoisen Pennsylvanian yllä
Noin kello 15.20 (EDT) tornado kosketti maata Kinzua Bridge State Parkissa kutakuinkin mailin (1,6 km) päässä Kinzuan sillasta. Tornado, joka luokiteltiin F1:ksi, kulki sillan vierestä ja jatkoi matkaansa neljä kilometriä ennen irtoamistaan. Sen suppilo osui jälleen maahan 3,2 kilometrin päässä Smethportista, ja tornado vaelsi vielä 4,8 kilometriä ennen hajoamistaan. Sen arvioitiin olleen puolisen kilometriä leveä ja jättäneen noin 5,6-kilometrisen polun jälkeensä. Samasta myrskystä sai alkunsa myös F3-luokan tornado läheisessä Potterin piirikunnassa.
Vuodesta 2002 lähtien Kinzuan silta oli ollut suljettuna kaikelta "jalankulku- ja rautatieliikenteeltä", sillä oli tultu siihen tulokseen, että rakennelma oli tuulten vuoksi vaarallinen. Insinöörien mukaan kovilla tuulilla sillan painopiste saattaisi vaihtua, mikä aiheuttaisi sen painon siirtymisen kokonaan toiselle puolelle ja johtaisi sillan romahtamiseen. Ohiolainen siltojen rakennus- ja kunnostusfirma oli jo ehtinyt aloittaa sillan korjaamisen helmikuussa 2003. Rakennustyöntekijät olivat juuri pakkaamassa tavaroitaan ja lopettelemassa siltä päivältä, kun myrsky saapui.
Tornadon osuessa maahan tuulten nopeus oli kasvanut jo vähintäänkin 151 kilometriin tunnissa, ja ne puhalsivat idästä kohtisuoraan Kinzuan siltaan, joka kulki pohjois-etelä-suunnassa. Tutkimusten mukaan tukipilarit 10 ja 11 romahtivat ensimmäisinä kaatuen länteen päin. Samoihin aikoihin tukipilarit 12 ja 14 nousivat kirjaimellisesti perustuksiltaan ja leijuivat lyhyen matkaa luoteeseen, kunnes asettuivat paikoilleen yhä ehjinä ja pystysuorina, joskin nyt vain kiskojen kannattelemana. Seuraavaksi tukipilarit neljästä yhdeksään kaatuivat länteen pyörähtäen myötäpäivään tornadon liikkuessa pohjoista kohti. Tällöin pyörremyrsky sai tuulensa etelästä ja aiheutti viimein tukipilarien 12, 13 ja 14 sortumisen pohjoista kohti vastapäivään kääntyen.
Perustusten pettämisen syynä olivat pahasti ruostuneet pultit, jotka kiinnittivät maahan kaivetut betonimöykyt tukipilareihin. Tutkimusten mukaan tornadon tuulten voimakkuus oli vähintään 151 km/h, mikä konkretisoitui 800 kilonewtonin sivusuuntaisena voimana siltaa vasten. Esitettiin myös hypoteesi, jonka mukaan silta heilahteli neljä tai viisi kertaa puolelta toiselle, ennen kuin materiaalin väsyminen aiheutti pulttien pettämisen. Tukipilarit kaatuivat ehjinä ryhmissä ja kärsivät vahinkoa vasta osuessaan maahan. Tornadolta kesti alle kolmekymmentä sekuntia tuhota silta, joka oli seisonut samalla paikalla yli vuosisadan.
thumb|800px|Näkymä vuodelta 2008 siihen, mitä Kinzuan sillasta on jäljellä
Jälkipuinti
Pennsylvanian osavaltio päätti olla rakentamatta Kinzuan siltaa uudelleen, sillä operaation arvioitiin maksavan noin 45 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen sijaan raunioista on suunniteltu nähtävyyttä, joka demonstroi luonnonvoimia työssään. Kinzua Bridge State Parkissa oli vieraillut 215 000 ihmistä ennen sillan romahtamista. Sillan romahtaminen esiteltiin History Channel -tv-kanavan Life After People (suom. "Elämä ihmisten jälkeen") -ohjelmassa esimerkkinä siitä, että korroosio ja kovat tuulet johtaisivat lopulta kaikkien teräsrakennelmien luhistumiseen. Kinzuan silta poistettiin National Register of Historic Placesista 21. heinäkuuta 2004.
Knox and Kane Railroad joutui lopettamaan matkojaan lokakuussa 2004 matkustajien vähennyttyä 75 prosentilla. Kovalchick Salvage Company osti Knox and Kanen rataosuudet ja kaikki sen omistukset mukaan lukien veturit ja junat. Sama yhtiö omistaa myös erään toisen rautatiefirman ja omisti Kinzuan sillan, kunnes myi sen osavaltiolle 1963. Se suunnittelee myyvänsä kiskot romuraudaksi ja korvaavansa ne tiellä.
Pennsylvanian osavaltio myönsi 700 000 dollaria jäljellä olevien tukipilarien korjaamiseen ja puiston kehittämiseen kesäkuussa 2005. Myöhemmin samana vuonna DCNR (Pennsylvania Department of Conservation and Naturnal Resources) teki esityksen kahdeksan miljoonan dollarin summasta, joka käytettäisiin uuteen näköalatasanteeseen ja kävijäkeskukseen. Suunnitelmissa oli päästää vierailijat käymään sillan rippeillä sekä kehittää vaelluspolkua, josta olisi näköaloja sortuneisiin tukipilareihin. 2009 DCNR julkaisi viiden miljoonan dollarin suunnitelman kahdeksankulmaisen, lasipohjaisen näköalatasanteen rakentamiseksi sillan eteläpuoleen. Tasanteen olisi tarkoitus sijaita 67-73 metriä laakson pohjan yläpuolella ja antaa näkökulmaa suoraan alapuolelleen, sillan jäännöksiin ja kolmeen yhä pystyssä olevaan pohjoiseen tukipilariin. Suunnitelmaan sisältyy myös uusi kävijäkeskus sekä kuuden eteläisen tukipilarin vahvistaminen. Urakkatarjouksia suunnitelmalle aiottiin hakea huhtikuussa 2009.
TIE-hävittäjä
TIE-hävittäjät (lyhenne sanoista Twin Ion Engine) ovat nimensä mukaisesti kaksoisionimoottoreilla toimivia kuvitteellisia Tähtien sota -elokuvasarjassa esiintyviä Galaktisen Imperiumin nopeita mutta heikkorakenteisia tähtihävittäjiä. TIE-hävittäjiä ja muita TIE-tyyppisiä tähtialuksia on esiintynyt useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja sarjakuvissa.
Alkuperä ja suunnittelu
Industrial Light & Magicin Colin Cantwell loi konseptimallin TIE-hävittäjän pallonmuotoisesta ohjaamosta ja kuusikolmioiden muotoisista paneeleista alkuperäistä Tähtien sotaa (1977) varten. Tähtien sodan luoja George Lucas piti aluksen perussuunnittelussa, mutta Cantwellin suunnitelmassa oli muutamia yksityiskohtia. Joe Johnston lisäsi malliin muutaman yksityiskohdan, kuten ohjaamon ikkunan ja kiinnityspisteet paneelien ja rungon välille.
Alun perin alukset olivat sinisiä, mutta ensimmäisessä elokuvassa TIE-hävittäjät olivat harmaita, jotta niitä olisi helpompi esittää sinisellä chroma key -kankaalla. Elokuvissa Imperiumin vastaisku (1980) ja Jedin paluu (1983) TIE-hävittäjät olivat sinertävämpiä. Äänisuunnittelija Ben Burtt loi TIE-hävittäjille äänitehosteen yhdistämällä norsun äännähdystä ja autolla ajamisen ääntä sateella. TIE-hävittäjien taistelukohtausten Millennium Falconin ja Kapinaliiton X-siipihävittäjien kanssa oli tarkoitus muistuttaa toisen maailmansodan lähitaisteluita. Muokkaajat käyttivät vanhaa videokuvaa niistä malleina, ja Industrial Light & Magicin valmisteli elokuvan erikoistehosteet. Darth Vaderin TIE Advanced X1 -hävittäjä Tähtien sodassa oli suunniteltu heti tunnistettavaksi, Jedin paluussa esiintyneet TIE-torjuntahävittäjät suunniteltiin näyttämään nopeammilta ja pelottavammilta.
Jedien käyttämät V-siipihävittäjät elokuvassa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto (2005) suunniteltiin toimimaan ”siltana” elokuvassa Tähtien sota: Episodi II – Kloonien hyökkäys (2002) jedien hävittäjien ja TIE-hävittäjien välillä. Sithin koston lopussa nähdyt V-siipihävittäjät päästävät lähes samanlaista ääntä kuin TIE-hävittäjät.
Star Wars: The Force Awakensin (2015) suunnittelijat kävivät keskusteluja siitä, miten ”päivittää” TIE-hävittäjät elokuvaan, joka sijoittuu 30 vuotta Jedin paluun jälkeen. TIE-hävittäjien ulkoasu säilytettiin, mutta sen esteettisyyttä paranneltiin havainnollistamaan hävittäjän valmistusprosessin ja materiaalien parantelua.
Hävittäjämallit
Jo alkuperäisessä Tähtien sodassa esitelty normaali malli TIE/ln-hävittäjä on helppo tunnistaa sen suurista kuusikulmaisista aurinkopaneelisiivistä ja niiden keskellä olevasta pyöreästä ohjaamosta. Hävittäjän ainoa aseistus on pyöreän ohjaamoikkunan alalaidassa sijaitsevat kylmät laserkärjet. Darth Vaderin käyttämä hävittäjässä TIE Advanced x1 oli pitempi peräosa sekä pidennetyt kaarevan näköiset mutta kulmikkaat aurinkopaneelisiivet. Alukseen kuuluu hyperajo ja suurempi tulivoima kuin TIE/ln-hävittäjiin. Sen edeltäjä oli animaatiosarjassa Star Wars Rebels ollut TIE Advenced v1, jonka paneelit ovat kaarevat ja lyhyemmät. Imperiumin vastiskussa esiteltiin TIE/sa-pommittaja, joka on kaksiosainen ja jolla on pallomaisten ohjaamojen sijaan sylinterimäiset ohjaamot, sekä TIE/sh-sukkula, joka on TIE/sa-pommittajan kehittyneempi versio. Kapteeni Needa lähetti elokuvassa pommittajat ja sukkulat seuraamaan Millennium Falconia asteroidien läpi. Jedin paluussa esiteltiin TIE/IN-torjuntahävittäjä, jossa on neljä laserkärkeä ja joka on tulivoimaisempi ja ketterämpi.
Star Wars: The Force Awakensissa esitellyissä Ensimmäisen ritarikunnan TIE/fo-hävittäjissä oli Imperiumin TIE/ln-hävittäjistä poiketen suojakilvet ja muuten parannellut ominaisuudet. Elokuvassa esiteltiin myös TIE/sf-hävittäjät, joihin mahtui TIE/fo-hävittäjän sijasta kaksi matkustajaa. Siihen kuului myös hyperajo ja suurempi tulivoima. Rogue One: A Star Wars Storyssa esiteltiin TIE/sk x1 -prototyyppihävittäjät (muilta nimiltään TIE/sk-ilmakehähävittäjä ja TIE striker), jotka näyttivät litteämmiltä kuin TIE/sh-sukkulat. Lisäksi ne olivat yksiosaisia ja niissä oli neljän sijasta vain kaksi kärkeä. Star Wars: The Last Jedissa esiteltiin TIE/vn-hävittäjä (tunnettu myös nimellä TIE silencer), joka oli tulivoimainen ja nopea Kylo Renin käyttämä malli. Solo: A Star Wars Story esitteli raskaan TIE/rb-hävittäjän, jossa ohjaamon ja vasemman paneelin välissä on ylimääräinen osa kahdelle tehokkaalle lasertykille. Star Wars: The Rise of Skywalkerissa esiteltiin kolme uutta mallia: TIE whisper starfighter, joka oli nopeampi ja edistyneempi versio TIE/sf-mallista; TIE/wi modified interceptor, Kylo Renin uusi malli; sekä TIE/dg-hävittäjä (tunnettu myös nimellä TIE dagger tai Sith TIE fighter), jollaiset olivat Xyston-luokan tähtihävittäjien ohella osa Palpatinen luomaa Viimeisen ritarikunnan sith-laivastoa. Star Wars Legends -jatkumoon kuuluvassa Star Wars: TIE Fighter -lentosimulaattoripelissä esiteltiin useita malleja, joista kehittynein malli TIE/D-puolustaja esiteltiin viralliseen kaanoniin Star Wars Rebelsin kolmannella tuotantokaudella suuramiraali Thrawnin suunnittelemana prototyyppinä, jonka hän halusi saada massatuotantoon.
1507 Vaasa
1507 Vaasa on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen kaupungin mukaan.
Vaasan likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,33 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 7 kuukautta.
227 eaa.
Tapahtumia
Rodoksen kolossi hajosi mystisesti.
Juanpi
Seurajoukkueura
Juanpi liittyi kotimaastaan Venezuelasta espanjalaisseura Málaga Club de Fútbolin nuorisoakatemiaan vuonna 2009. Hän pelasi useilla eri tasoilla akatemiassa, kunnes kaudeksi 2013–2014 hänet nostettiin seuran reservijoukkueeseen Tercera Divisióniin.
Adolf Müller
Adolf Müller (11. huhtikuuta 1914 – 7. heinäkuuta 2005) oli sveitsiläinen vapaapainija ja olympiamitalisti.
62 kilogramman painoluokassa kilpaillut Müller voitti olympiapronssia Lontoossa 1948. Hän kilpaili samoissa kisoissa myös kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Alavus
Alavus on Suomen kaupunki Etelä-Pohjanmaalla Lapuanjoen yläjuoksulla. Kaupungissa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Järviä on 60 kappaletta ja rantaviivaa yhteensä 324 kilometriä. Seinäjoelle on matkaa Alavuden keskustasta vajaa 60 kilometriä ja Tuurin kauppakylään noin seitsemän kilometriä. Alavuden naapurikunnat ovat Alajärvi koillisessa, Kuortane pohjoisessa, Seinäjoki lännessä, Virrat etelässä ja Ähtäri idässä. Entisiä naapurikuntia ovat Seinäjokeen liitetyt Nurmo ja Peräseinäjoki. Vuonna 2013 Alavuteen on liitetty Töysän kunta.
Asutuksen synty
Ihminen saapui Alavuden seudulle heti mannerjään peräydyttyä. Vanhimmat seudulta löytyneet kivikauden aikaiset löydöt sijoittuvat Suomusjärven kulttuurin aikaan, n. 8000–5000 eaa. Kiviaseet, nuotion pohjat, kodan jäännökset ja palaneet luut kertovat paljon kivikautisen väestön elämästä. Rantaviivan siirtyessä lännemmäksi myös asutus Alavuden alueella väheni huomattavasti, eikä siitä ole löydetty merkkejä kivikauden lopulla. Rautakautiset esineet osoittavat edullisen liikesijainnin ja hyvien kala-apajien houkutelleen paikalle väkeä jatkuvasti, vaikka suora vesitie olikin jo katkennut maankohoamisen vuoksi.
Asutus pysyi liikkuvana pyyntikulttuurina aina 1500-luvulle. Hämäläiset käyttivät seutua reittinä erämaihinsa ja Pohjanlahdelle. Savolaista kaskenpolttajaväestöä alkoi 1500-luvun lopulla asettua seudulle. Lapuanjoen laakson yläosaa kutsuttiinkin 1600-luvulla Lapuan Savoksi. Savolaisten kulttuuri oli jonkinlainen pysyvän maatalouden ja liikkuvan pyyntikulttuurin välimuoto. Suurin osa seudun väestöstä siirtyi muualle. Lopullinen asuttaminen tapahtui lännestä, pääasiassa Kyröjoen ja Lapuanjoen keskijuoksulle, jonne asettui satakuntalaisperäistä väestöä.
Alavuden vesistönimissä on nähtävissä jälkiä alueen saamelaisasutuksesta, joka on väistynyt alueelta 1500-luvun tienoilla. Saamelaisperäisiä nimiä ovat esimerkiksi Kaidesluoma (joki), Kuorasjärvi, Kuotesjärvi, Kätkänjoki, Paatsjoki ja Sapsalampi. Kaidesluoma on muotoutunut saamen sanasta skaidi, joka tarkoittaa jokihaarojen väliin jäävää niemimäistä maa-aluetta. Kuoras-nimi puolestaan tulee saamen pikkusiikaa merkitsevästä sanasta guora, joka toisaalta liittyy myös suomen kuore-sanaan. Kuotesjärvi saa nimensä järven kannasmaisesta saaresta, jota ilmaistaan esimerkiksi nykyisessä inarinsaamessa sanalla kuotku - kapea saari, joka luoteen aikana yhdistyy mantereeseen. Kätkänjoki-nimen taustalla on saamen ahmaa merkitsevä sana geatki, paats-nimi merkitsee 'käpyä' ja Sapsalammen sapsa on muotoutunut siikaa merkitsevästä kantasaamen muodosta sapse.
Uudenkaarlepyyn kaupungin perustaminen Lapuanjoen suulle oli tärkeä tapahtuma Alavuden historiassa. Vuonna 1617 määrättiin Näsijärven pohjoispäässä sijaitseva Ruovesi Uudenkaarlepyyn kauppapiirin. Kuljetukset tapahtuivat Suomenselän yli pitkin Näsijärven muinaisen laskujoen vartta. Tämän vaiheen alkaessa Alavuden seutu oli vielä niin harvaan asuttu, että siellä oli veroluetteloiden mukaan vain kuusi taloa.
Parti socialiste
Parti socialiste tarkoittaa seuraavia puolueita:
Alavus
Seurakunnan synty
Alavuden seutu kuului aluksi Ilmajoen seurakuntaan. Vuonna 1674 Alavudesta muodostettiin Ilmajoen saarnahuonekunta. Alavudesta tuli 1701 kappeliseurakunta ja se sai oman papin. Alavus liitettiin vuonna 1798 kappeliseurakunnaksi vasta perustettuun Kuortaneen kirkkoherrakuntaan. Alavutelaiset olivat tyytymättömiä siihen, että kirkkoherra asui Kuortaneella, joten vuonna 1835 Alavudesta tuli emäseurakunta jonka kappeliseurakunnaksi Kuortane puolestaan liitettiin ja vuonna 1837 Kuortaneen kirkkoherra muutti Alavudelle. Koko pitäjän nimeksi tuli vielä tuolloin Kuortane. Kuortane ja Alavus erotettiin kumpikin omaksi emäseurakunnakseen 1859 ja Alavus sai takaisin vanhan nimensä. Käytännössä seurakuntien ero tapahtui kuitenkin vasta 1875. Töysä erosi omaksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1896.
Ensimmäinen kirkko rakennettiin Alavudelle todennäköisesti 1677, toinen kenties 1740-luvulla. Vuosina 1823–1825 rakennettu, Carl Ludvig Engelin suunnittelema kirkko tuhoutui tulipalossa 1912. Vain Carl Bassin suunnittelema kellotapuli säilyi. Kaupungin nykyinen Kauno Kallion piirtämä rapattu tiilikirkko valmistui 1914.
Alavuden taistelu
Suomen sodassa Alavudella käytiin tärkeä taistelu, joka tunnetaan nykyisin Alavuden taisteluna. Suomen kenttäarmeija oli saanut perääntymisvaiheen aikana 14. heinäkuuta 1808 voiton Lapualla, mutta venäläiset uhkasivat tehdä sen tyhjäksi valloittamalla Alavuden tärkeän tienristeyksen. Carl Johan Adlercreutz päätti tällöin vallata Alavuden takaisin ja hyökkäsi 17. elokuuta noin 4 000 miehen voimin lähes puolta pienemmän venäläisjoukon kimppuun. Suomalaiset ryhmittyivät hyökkäykseen Alavuden kirkon vaiheille ja etenivät hyökkäykseen Alavudenjärven länsirantaa etelään. Röyskön tilan mailla Adlercreutz itse johti hyökkäystä venäläisten vasenta sivustaa vasten. Alipäällikköinään hänellä olivat muun muassa Vänrikki Stoolin tarinoista tutut Karl Leonhard Lode ja Johan Reinhold von Törne. Kun nykyisen Harrin kesäteatterin tienoilla sijainnut Härkönen oli vallattu rynnäköllä, venäläisiä ajettiin takaa puolitoista peninkulmaa pitkin Kuortaneen-Ruoveden harjua. Alavuden voittoa Suomen armeija ei kuitenkaan osannut käyttää hyväkseen.
pienoiskuva|Alavuden vaakuna (1952–2012).
Autonomian aika oli Alavudella ripeän kehityksen kautta. Uutta peltoa raivattiin ja väkiluku moninkertaistui. 1900-luvun alussa ylitettiin jo kymmenentuhannen asukkaan raja.
Rautatieliikenteen vaiheet
Alavuden liikennesijainti oli parantunut entisestään Haapamäen–Seinäjoen rautatien avautuessa 1883. Rata linjattiin kuitenkin noin 3 kilometriä kirkonkylän pohjoispuolelta. Keskus jakautui kahtia, asemanseuduksi ja kirkonseuduksi. Maantieyhteyden merkityksen vähentyessä kehityksen painopiste siirtyi ainakin osittain asemanseudulle. Tämä kaksijakoisuus on ilmeisesti jossain määrin heikentänyt kaupunkimaisemman asutuksen kasvua. Toinen kasvua jarruttanut tekijä oli tiheään asutun kaupallisen vaikutusalueen puuttuminen. Naapurikunnat ovat Suomenselän tapaan pieniä ja kuntien väliset etäisyydet ovat pitkät. Alavuden liikennesijainti heikkeni 1971, jolloin Pohjanmaan rataa oikaistiin Alavuden ohi Tampereelta suoraan Seinäjoelle. Alavus oli kauppalana 1974–1976 ja kaupunginoikeudet se sai 1. tammikuuta 1977.
Vuoden 2013 alussa Töysän kunta yhdistyi Alavuden kaupunkiin kuntaliitoksen myötä. Alavuden uudeksi vaakunaksi otettiin silloinen Töysän vaakuna.
Maantiede
pienoiskuva|250px|[[Töysänjoki|Töysänjokea Alavudella.]] pienoiskuva|250px|[[Alavuden keskustaajaman kartta OpenStreetMapissä 7/2013.]] Alavuden kaupunki sijaitsee Pohjanmaan ja Järvi-Suomen vedenjakajan Suomenselän tuntumassa kaakkoisella Etelä-Pohjanmaalla. Se jakaantuu kahteen suunnilleen yhtä suureen osaan, itäiseen ja läntiseen, jotka ovat hyvin erilaisia. Läntinen puolisko on tasaista, aavistuksen verran luoteeseen kallistuvaa, pienten järvien ja soiden luonnehtimaa. Se on juuri sellaista, miksi Suomenselän suomaa tavallisesti kuvaillaan. Itäosa muistuttaa enemmän hämäläistä maisemaa.
Maisema
Maisemallinen raja läntisen suomaan ja itäisen mäkimaan välillä noudattaa suurin piirtein Lapuanjoen ja sen suurimman sivuhaaran Nurmonjoen välistä vedenjakajaa. Alavuden länsiosan maisemat ovat vaihtelevat. Suomenselän lakialueita luonnehtivat osittain puuttomat aapasuot, mutta alemmilla mailla on myös juovikkaita kermikeitaita.
Vesistö
Lapuanjoki alkaa Kukkolammesta Virroilta ja laskee savirantaiseen Rimpijärveen sekä edelleen kauniiseen kallio- ja hiekkarantaiseen Sapsalampeen. Täältä joki jatkuu Pahajoki-nimisenä ja virtaa mm. Alavudenjärven läpi kohti Kuortaneenjärveä. Alavuden länsiosan vedet keräävä Nurmonjoki alkaa Vehkajokena Vehkajärvistä aivan Suomenselän laelta. Allasjärvien kautta virrattuaan joki jatkuu allasjokena, kunnes se muuttuu hieman leveämmäksi Ahvenjoeksi Myllyjoen yhdyttyä siihen. Ahvenjoki virtaa aluksi Jääskänjärven läpi ja jatkuu edelleen Seinäjoen rajalle, jossa se levenee Lehmijoen haarassa Nurmonjoeksi. Nurmojoki saa vielä Kuorasluoman kautta Kuorasjärven vedet Alavuden puolelta. Nurmonjoki purkautuu Lapuanjoen pääuomaan Lapuan kaupungin keskustassa. Kaksi kilometriä leveä ja kymmenen kilometriä pitkä Kuorasjärvi on Alavuden suurin järvi. Yhdessä Jääskänjärven kanssa se poikkeaa rannoiltaan Suomenselälle tyypillisistä suolammista. Järvien kiviset ja hiekkaiset moreeniselännerannat ovat niin jyrkkiä, ettei vesialue pääse laajalti ruohottumaan. Näistä rannoista onkin tullut yksi läheisen Seinäjoen kaupungin tärkeimmistä virkistysalueista.
Luonto
Läntisen Alavuden selänteiden suhteelliset korkeudet jäävät tavallisesti alle kymmenen metrin. Itäisellä mäkimaalla 20–30 metrin korkeuserot ovat tavallisia. Kalliopaljastumia on runsaasti. Kallioiden väliin on usein patoutunut pieni lampi. Laaksot ovat pienehköjä, joten luonto ei ole tarjonnut kovin hyviä edellytyksiä maanviljelykselle. Metsätalouden merkitys onkin itäisellä Alavudella huomattava. Alueen halki pohjois–eteläsuunnassa kulkeva Lapuanjoen latvahaaran laakso poikkeaa kuitenkin jyrkästi ympäristöstään. Leveän laakson pohjalla kiemurtelee pieni Pahajoki. Näsijärven muinaisen meriyhteyden pohjalle kerrostui aikanaan runsaasti hienojakoisia aineksia. Ne ovat nykyisin erinomainen perusta maanviljelykselle. Lapuanjoen kuuluisa lakeus alkaa täältä, joskin vielä vaatimattomana.
Itäisen Alavuden luonnosta erottuu mäkimaan sekä harju- että laaksoseudun lisäksi kolmaskin alue. Se ei ehkä ole luonnonmaisemallisesti erityisen merkittävä, mutta elinkeinoelämän kannalta se on tärkeä. Koillisesta nimittäin suuntautuu kohti Lapuanjokea Kätkänjoen laakso. Joki leviää Ranta-Töysän järveksi hiukan ennen laskemistaan Lapuanjokeen asemanseudun pohjoispuolella. Kätkänjoen viljelyaukeat eivät vedä vertoja Lapuanjoen laaksolle. Metsät ovat sille tyypillisempiä muun itäisen Alavuden tapaan. Toiminnallinen yhteys ympäristöön on vahva. Itäisen Alavuden metsävarat on edullisinta kuljettaa laaksojen suuntaisesti Ranta-Töysään. Kun asemanseutukin on lähellä, ovat edellytykset puunjalostukselle hyvät.
Kylät
Kuntaliitosta edeltäneen Alavuden alueella on 5 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Alavuden osaksi liitetyssä Töysässä on 2 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Muita kulmakuntia Alavuden ja siihen liitetyn Töysän alueella ovat Hakojärvi, Housunkylä, Jokivarsi, Kattelus, Kaukola-Vehkajoki, Kontiainen, Kätkänjoki, Länsipuoli, Niinimaa, Pollari, Salonkylä, Seinäjärvi, Taipaleenkylä, Timanttimaa, Tohni, Tuuri, Vetämäjärvi ja Ylipää.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Alavudella oli 11 713 asukasta, joista 6 918 asui taajamissa, 4 712 haja-asutusalueilla ja 83:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Alavuden taajama-aste on 59,5 %. Alavuden taajamaväestö jakaantuu neljän eri taajaman kesken:
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
Kristinusko
pienoiskuva|250px|Alavuden kirkko. Vuoden 2018 aluejaon mukaan Alavudella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Evankelisuuden evankeliumijuhla järjestettiin Alavudella vuonna 1999.
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Alavuden kaupungin nykyisellä alueella.
Talous
Alavuden työttömyysprosentti on 8,1 % ja työllisyysaste 71,0 %. Alkutuotannon osuus elinkeinoelämästä on 18,5 %, jalostuksen 28,5 % ja palveluiden 49,2 %. Kunnassa on lähes 600 yritystä.
Alavuden elinkeinoelämä tunnetaan erityisesti Tuurin kyläkaupasta, joka on suosittu turistikohde. Keskisen lisäksi merkittäviä yrityksiä ovat sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottaja Kuusiolinna Terveys Oy sekä lasi- ja alumiinirakentamiseen erikoistunut Riikku Rakenteet. Alavuden suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös maarakennuskoneiden toimittaja Latenkone, Akonkosken Saha sekä Nahkapaikka Oy Toivonen.
Nähtävyydet
pienoiskuva|250px|[[Tuurin kyläkauppa.]]
Musiikki ja esittävät taiteet
Alavudella kansanmusiikkiperinne on ollut suosittua. Kesällä 2008 Alavudella järjestettiin kansanmusiikkitapahtuma Etelä-Pohjanmaan Spelit, joiden kävijämäärä kohosi 28 000 kävijään. Alavutelaista kansanperinnettä on maailmalle ollut viemässä muun muassa tanssi- ja musiikkiryhmä Lipparit. Alavudelta on tullut useita tunnettuja musiikin alan henkilöitä. Pauli Hanhiniemi lienee näistä tunnetuin, mutta myös pop-yhtye Movetronin kaksi jäsentä ovat alavutelaislähtöisiä. Myös Toivo Kuulan tiedetään syntyneen Alavudella. Säveltäjän nimeä kantava Toivo Kuula -laulukilpailu on järjestetty Alavudella vuosina 2012 ja 2016. Vuoden 2020 kilpailu siirrettiin Covid-19 epidemian aiheuttamien kokoontumisrajoitusten vuoksi elokuulle 2021.