cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frans Toikkanen
Taide
Sittemmin veistämisen osuus hänen teoksistaan kasvoi koko ajan. Myös kalligrafia kuului Toikkasen kiinnostuksen kohteisiin.
Mania for Life
Mania for Life on Matthau Mikojanin toinen sooloalbumi. Se julkaistiin 4. maaliskuuta 2009 levymerkillä Poko Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 27.
Brunein jalkapallomaajoukkue
Brunein jalkapallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Bruneita jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Brunein jalkapalloliitto. Brunei on yksi maailman heikoimmista joukkueista eikä ole koskaan selvinnyt MM-kisoihin eikä Aasian-mestaruuskilpailuihin. Joukkue perustettiin vuonna 1959 ja se liittyi FIFAan vuonna 1969. Ensimmäisen ottelunsa se pelasi vuonna 1971 Malesiaa vastaan, mutta hävisi 8-0. Sen kotikenttänä toimii enimmäkseen Sultan Hassal Bolkiah Stadium Bandar Seri Begawanissa.
Arvo Leppänen
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat malliveistäjä Kustaa Ferdinand Leppänen ja Selma Adolfina West. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Eija Sofia Solan kanssa ja tämän kuoltua vuonna 1936 hän avioitui toisen kerran vuonna 1938 Eeva Ikäheimon kanssa.
Opinnot
Leppänen kävi kansakoulun ja yhden luokan Lithenin kauppakoulua sekä yksityisesti kahdeksannen luokan Tampereen lyseossa vuonna 1926. Leppänen suoritti hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926 sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 ja konekivääri- ja kranaatinheitinkurssin vuonna 1935.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Leppänen työskenteli konelatojana Viipurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 6. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Riianlahdelta hänet siirrettiin 22. joulukuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hän palasi takaisin komppaniaansa 1. maaliskuuta 1917. Hän oli komennettuna 29. syyskuuta 1917 - 8. helmikuuta 1918 välisen ajan Suomalaisen sotilaskäsikirjan painatustöissä Berliinissä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Leppänen siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi aluksi 12. lokakuuta 1918 alkaen päällikkönä 3. komppaniassa ja 18. huhtikuuta 1919 alkaen päällikkönä 5. komppaniassa ja 20. kesäkuuta 1925 alkaen niin ikään päällikkönä 2. komppaniassa. Komppaniapäälliköiden tehtävien lisäksi hän hoiti useita kertoja pataljoonankomentajan ja aliupseerikoulun johtajan tehtäviä. Suomen valkoisen kaartin pataljoonankomentajaksi hänet nimitettiin 29. kesäkuuta 1928 toiseen pataljoonaan. Valkosesta kaartista hänet siirrettiin 13. helmikuuta 1931 Viipurin rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin aluksi pataljoonankomentajaksi ensimmäiseen ja 29. syyskuuta 1933 alkaen toiseen pataljoonaan. Viipurin rykmentistä hänet siirrettiin 21. marraskuuta 1935 Pohjan rykmenttiin, missä hänet sijoitettiin pataljoonankomentajaksi. Pataljoonan komentajan tehtäviä hän ei juurikaan hoitanut vaan käytännössä toimi rykmentin esikunnassa koulutusasiain hoitajana. Armeijasta hän erosi 6. lokakuuta 1936.
Talvi- ja jatkosota
Leppänen osallistui talvisotaan toisen pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 33:ssa, josta hänet siirrettiin myöhemmin toisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 26:een. Hän osallistui taisteluihin talvisodassa Pasurissa, Salmenkaidassa ja Kaskiselällä.
Välirauhan aikana Leppänen toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin ammustarviketarkastajaksi Puolustusvoimain pääesikunnan taisteluvälineosastolle.
Jatkosodan puhjettua Leppänen siirrettiin koulutuksen tarkastajaksi Kotijoukkojen esikuntaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 11:een. Koulutuskeskuksesta hän siirtyi rintamalle toisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 57:een, josta hänet siirrettiin myöhemmin ensimmäisen pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 36:een. Leppänen otti osaa taisteluihin jatkosodassa Suvannolla, Taipaleessa, Raudussa ja Lempäälässä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin pois rintamalta ja sijoitettiin koulutusupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 12:sta, josta hänet vielä saman vuoden aikana kotiutettiin. Myöhemmin hän työskenteli vielä Suomalaisen Puu Oy:n palveluksessa.
Luottamustoimet
Leppänen toimi Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1925–1929 ja Jääkäriliiton sihteerinä vuosina 1928–1930.
Luettelo pikkuplaneetoista: 187001–188000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 187001:stä ja päättyen 188000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Christine Nöstlinger
Christine Nöstlinger (13. lokakuuta 1936 Wien – 28. kesäkuuta 2018 Wien ) oli itävaltalainen kirjailija. Nöstlinger on kirjoittanut kunnianhimoista lastenkirjallisuutta, jossa on fantasiaa ja huumoria yhdistettynä ihmisen ja maailman ongelmien käsittelyyn.
Nöstlinger aikoi nuoruudessaan ryhtyä taiteilijaksi. Hänen esikoisteoksensa ilmestyi 1970. Hän on saanut uransa aikana lukuisia palkintoja, muun muassa Hans Christian Andersen -palkinnon 1984 ja Astrid Lindgrenin muistopalkinnon 2003.
Syytettynä murhasta
Syytettynä murhasta (myös Liar) on Jonas ja Josh Paten ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva vuodelta 1997. Murhamysteerielokuvan pääosissa ovat Tim Roth, Chris Penn, Michael Rooker, Renée Zellweger, Rosanna Arquette ja Ellen Burstyn. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan levittäjänä.
Syytettynä murhasta kuvattiin Etelä-Carolinan Charlestonissa. Elokuva sai ensi-iltansa Italiassa, Venetsian elokuvajuhlilla 31. elokuuta vuonna 1997. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 30. tammikuuta vuonna 1998.
Syytettynä murhasta voitti Tukholman elokuvajuhlilla parhaan käsikirjoituksen (Jonas Pate ja Josh Pate) ja parhaan kuvauksen (Bill Butler) palkinnot vuonna 1997. Elokuva voitti myös Cognacin elokuvajuhlilla Special Jury Prizen (Jonas Pate ja Josh Pate) vuonna 1998.
Juoni
James Walter Wayland (Tim Roth) on tekstiilitehtailijan perillinen, jota epäillään prostituoidun murhasta. Hän on tuntenut ilotytön hyvin ja suututtanut vanhempansa viemällä tytön näiden järjestämiin hienoihin juhliin. Valheenpaljastustesti puhuu miehen syyllisyyden puolesta, mutta testin tehneet poliisit eivät vaikuta aivan puolueettomilta.
Patrick Bergin
Patrick Connolly Bergin (s. 4. helmikuuta 1951 Dublin, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista Dorphine and Molly Mixtures (1990) ja Vihollinen vuoteessani (1991).
Bergin on naimisissa Paula Frazierin kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Sarandën piirikunta
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Aliko, Dhivër, Konispol, Ksamil, Livadhja, Lukovë, Markat, Sarandë ja Xarrë. Pääkaupunkina toimi Sarandë.
Agnija Barto
Agnija Lvovna Barto (, 17. marraskuuta 1906 Moskova – 1. huhtikuuta 1981 Moskova) oli neuvostovenäläinen lastenkirjailija.
Antonio Salandra
Antonio Salandra (13. elokuuta 1853 Troia, Apulia – 9. joulukuuta 1931 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1914–1916.
Agnija Barto
Agnija Barto syntyi eläinlääkärin perheeseen ja julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa vuonna 1925. Hänen yksinkertaiset ja opettavaiset runonsa on suunnattu pikkulapsille. Barto sai Stalin-palkinnon vuonna 1949 ja Lenin-palkinnon vuonna 1972. Kirjailijan teoksia on julkaistu 84 kielellä yhteensä yli 150 miljoonan kappaleen painoksena.
Antonio Salandra
Salandraa pidettiin aluksi vain väliaikaisena ylimenokauden pääministerinä, ja hänen hallituksensa olisi luultavasti kaatunutkin kesäkuussa 1914 Italiassa puhjenneisiin laajoihin mellakoihin, ellei ensimmäisen maailmansodan syttyminen olisi muuttanut tilannetta. Vaikka Italia oli kolmiliiton jäsenenä Saksan ja Itävalta-Unkarin liittolainen, Salandran hallitus valitsi sodan alussa puolueettomuuden, joka perusteltiin muodollisesti sillä, ettei Itävalta-Unkari ollut etukäteen konsultoinut Italiaa hyökkäyksestään Serbiaan. Kansalaismielipidettä myötäillen Salandra antoi julistuksen Italian puolueettomuudesta 2. elokuuta 1914. Ulkoministeri di San Giulianon kuoltua 16. lokakuuta Salandra otti vähäksi aikaa ulkoministerin tehtävät itselleen, kunnes virkaan tuli 5. marraskuuta Sonnino. Tämän jälkeen Salandran hallituksen politiikka alkoi käänyä selkeämmin keskusvaltoja vastaan. Salandra julisti hallituksen periaatteena olevan kansallinen etu, ”pyhä egoismi”. Salandran hallitus kilpailutti sodan osapuolia siitä, kumpi puoli tarjoaisi Italialle paremman palkkion sen liittymisestä sotaan. Ympärysvaltojen sitouduttua keväällä 1915 Lontoon sopimuksella tukemaan Italian tulevia aluevaatimuksia puolenvalinta oli selvä. Italia julisti sodan Itävalta-Unkarille 23. toukokuuta 1915. Salandran hallitus onnistui tässä ohittamaan sekä parlamentin että kansan enemmistön mielipiteen.
Italian sotamenestys jäi vaatimattomaksi ja Trentossa toukokuussa 1916 kärsitty tappio johti 10. kesäkuuta Salandran hallitukselle annettuun epäluottamuslauseeseen. Hän erosi kaksi päivä myöhemmin. Salandra tuki Italian seuraavia hallituksia, mutta ei ollut itse niissä mukana. Sodan jälkeen hän oli yhtenä Italian edustajana Pariisin rauhankonferenssissa ja edusti maataan myös Kansainliitossa. Benito Mussolinin ja fasistien kaapattua vuonna 1922 vallan Salandra tuki aluksi heitä, mutta Giacomo Matteottin murhan jälkeen vuonna 1924 hän kääntyi Mussolinia vastaan. Mussolini nimitti hänet siitä huolimatta senaattoriksi vuonna 1928.
Ulriksdalin linna
thumb|Ulriksdalin linna Ulriksdalin linna on kuninkaallinen palatsi, joka sijaitsee Edsvikenin rannalla Brunnsvikenin pohjoispuolella Solnan kunnan Ulriksdalissa. Se rakennettiin vuonna 1644 valtakunnan linnanpäällikölle Jakob De la Gardielle. Linnan suunnittelusta vastasi arkkitehti Hans Jacob Kristler. Linnan nimi oli alun perin Jacobsdal, mutta kuningatar Hedvig Eleonooran aikakaudella sen nimi vaihtui nykyiseen muotoonsa. Nykyisen ulkoasunsa linna sai 1700-luvulla.
Viimeksi linnaa asuttivat Kustaa VI Aadolf ja kuningatar Louise vuodesta 1923 vuoteen 1973 saakka.
Linna kuuluu nykyisin valtion haltuun ja on vuodesta 1935 valtiollinen muistomerkki. Linnan lisäksi alueella on Ulriksdalin linnanteatteri (Confidencen), Ulriksdalin linnankappeli, Ulriksdalin majatalo ja talvipuutarha, jossa on nykyisin patsaita 1700-luvulta 1900-luvulle.
Linna on ollut auki yleisölle vuodesta 1986 kesäaikana.
Aiheesta muualla
59.39028°N, 18.01694°W
Vesikukka
Vesikukka on suomalainen elektronisen ja ambienttyylisen musiikin tekijä. Hänen musiikkiuransa alkoi vuonna 2018 kappaleella Space, jonka jälkeen hänen ensimmäinen EP:nsä Elements julkaistiin. Hän on julkaissut urallaan 7 singleä, 4 EPtä ja kolme albumia.
William Morgan
William G. Morgan (23. tammikuuta 1870 Lockport – 27. joulukuuta 1942) oli yhdysvaltalainen liikunnanohjaaja, joka tunnetaan lentopallon kehittäjänä.
Morgan toimi liikunnanohjaajana Massachusettsissa vuonna 1895, kun hän kehitti lentopallon pitäessään kursseja keski-ikäisille liikemiehille. Hän piti heille liian raskaana koripalloa, jonka vuonna 1891 luoneeseen James Naismithiin Morgan oli tutustunut opiskellessaan NMKY:ssä Springfieldissä. Morgan kehitti koripallosta ja tenniksestä vaikutteita saaneen oman lajin, jolle hän antoi nimeksi mintonette. Pian lajia ruvettiin kuitenkin kutsumaan nimellä volleyball.
Morgan valittiin vuonna 1985 ensimmäisenä juuri perustettuun lentopallon Hall of Fameen.
Aného
Aného tai Anecho, (aikaisemmin Petit Popo, Little Popo tai Klein Popo) on Togon kahdeksanneksi suurin kaupunki, jossa on noin 45 579 asukasta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa, aivan naapurivaltio Beninin rajalla, suuren laguunin, Atlantin valtameren ja Togo-järven välisellä seudulla, Togon Maritimen alueella. Pääkaupunki Lomé on noin 45 kilometrin päässä.
Aného oli aikaisemmin sekä Saksan, että Ranskan Togon pääkaupunki.
Historia
Kaupungin perusti vuosina 1663-1697 Accran seudulta tullut Ge-kansan ryhmä, joka asettui asumaan historialliseen Glidjiin kylään, joka on nykyisen Anéhon lähellä. Sekä kylässä asuvia Zongoja, että Ge-kansaa pidetään Minoina. joiden nimi viittaa niiden alkuperään Kultarannikolla. Kyläseudun aikoinaan rauhallinen ilmapiiri houkutteli myös brasiliasta tulleita agudoita, ja Anehosta tuli Togon seudun suurin rannikkoyhteisö. Tälöin kaupunkiin muuttivat kuuluisien kauppiassukujen, kuten Ajavon, Tekoé, Wilson, Akoué, Lawson, de Silveira, de Almeida ja De Souza esi-isät. Kaupungista tuli löyhästi Alladan kuningaskunnan alamainen ja orjasatama, joka houkutteli Tanskan, Hollannin ja Britannian orjakauppiaita.
Anéchon satama ei kuitenkaan kehittynyt huomattavaksi kilpailjaksi isoille orjakaupan keskuksille, kuten Ouidah, koska orjia saatavilla vähemmän ja rajoituksia aiheuttivat heitä välittäneet minat. Hollantilaiset rakensivat ensimmäiset kauppapaikat vuonna 1772, mutta he olivat aktiivisia vain lyhyen aikaa. Sen jälkeen kauppa keskittyi Da Souzan suvulle, ja heidän jälkeensä ranskalaisten, saksalaisten ja portugalilaisten yhtiöt asettuivat seudulle. Seudulla vaikuttivat varhain myös lähetystyön tekijät. Ennen Saksan siirtomaahallinnon alkua vuonna 1884 Aného oli lyhyen aikaa Ranskan miehittämä. Saksa sai kaupungin vastineeksi Kapitaïlle ja Koballe (nykyisen Guinean Conakry) vaihtokaupassa 24. joulukuuta 1885. Vuosina 1885-1897 Sebe, pieni kylä laguunin pohjoispuolella Anechoa vastapäätä oli Saksan siirtomaahallinnon Togon pääkaupunki. Kun Sebe vuonna 1897 joutui luovuttamaan pääkaupungin aseman Lomélle, Anéhon asema heikkeni asteittain, jota vahvistivat rannikolla esiintyvät eroosioilmiöt.
Vuonna Aného 1905 sai aseman rautatieyhteydellä Lomé-Aného.
Talous, matkailu ja nähtävyydet
Kaupunki elää pääasiassa maataloudesta ja kalastuksesta. Kaupungissa ja ympäröivällä alueella on useita Saksan siirtomaa-ajan rakennuksia.
Adidon alueella on vanha saksalainen hautausmaa, jossa on hyvin säilyneitä hautoja, joiden merkinnät ovat helposti luettavia ja jotka kertovat siirtomaahistoriasta.
Näkemisen arvoinen on myös pieni museo, jossa on kuvia ja esineitä saksalaisesta siirtomaa-aikakaudesta.
Uskonnot
Anéhossa harjoitetaan vodounia ja kristinuskoa.
Kirkot
Merkittäviä rakennuksia ovat vuonna 1895 Saksan siirtomaa-ajalla rakennettu protestanttinen kirkko ja roomalaiskatolisen kirkon vuonna 1898 perustaman  Anéhon roomalaiskatolisen hiippakunnan katedraali.
Kyle Rau
pienoiskuva|Kyle Rau vuonna 2015. Kyle Rau (s. 24. lokakuuta 1992 Eden Prairie, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Florida Panthers varasi Raun NHL:n vuoden 2011 varaustilaisuudessa varausnumerolla 91. Rau pelasi Panthersin organisaatiossa kausina 2015-17, jonka jälkeen hän siirtyi Minnesota Wildiin kaksisuuntaisella sopimuksella kaudella 2017-18.
Ilkka Mesikämmen
Ilkka Tapani Mesikämmen (s. 15. maaliskuuta 1943 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Mesikämmen pelasi urallaan TPS:ssä ja Ässissä. Turussa hän kiekkoili vuodet 1959–1967 sekä 1970–1978 ja Ässissä 1967–1970. Hän oli urallaan neljä kertaa mitaleilla. Vuonna 1976 Mesikämmen juhli ainoata mestaruuttaan, kun TPS voitti kultaa ensimmäisellä liigakaudella. Yhteensä Mesikämmen pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 417 ottelua pistein 62+60 ja pudotuspeleissä 18 ottelua.
Mesikämmen edusti Suomea neljissä MM-kilpailuissa ja kerran olympialaisissa. Yhteensä hän pelasi 72 A-maaottelua ja teki pisteet 7+3.
Hänen poikansa Roni Mesikämmen pelasi urallaan 61 ottelua SM-liigassa. Myös Ronin poika Konsta on jääkiekkoilija. Hän aloitteli uraansa aikuisten sarjoissa KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa keväällä 2016.
Ilkka Mesikämmen pelasi lisäksi jalkapalloa muun muassa Turun Palloseurassa, jonka riveissä hän esiintyi kolmessa Mestaruussarjan ottelussa vuonna 1963.
EU-notifikaatio
EU-notifikaatio tarkoittaa, että jäsenvaltiot ovat velvollisia saattamaan direktiivit voimaan kansallisessa oikeusjärjestyksessään ja ilmoittamaan täytäntöönpanosta komissiolle. Tämä täytäntöönpanoilmoitus on notifikaatio.
Notifikaatio-termiä on käytetty sote-uudistuksen yhteydessä erityisesti sen käsittelyn viime metreillä, jolloin vaihtoehdoksi on esitetty kevyempää menettelyä, oikeusvarmuusilmoitusta, joka kuitenkaan ei eurooppaoikeuden professori Juha Raition mukaan ole vaihtoehto. Raition mukaan oikeusvarmuusilmoitus tulisi tehdä lainsäädäntöhankkeen alkuvaiheessa, tukijärjestelyn valmisteluvaiheessa, ei sen lopussa. Se on myöskin osa notifiointiprosessia eikä sen korvaava menettelytapa.
Se on menettely, jolla varmistetaan, että lainsäädäntö on yhteneväinen Euroopan unionin säädösten kanssa. Se tapahtuu siten, että Euroopan unionin komissio, mahdollisesti myös EU-tuomioistuin, arvioi sote-järjestelmän valtiontukielementit, ennen kuin lait voivat tulla voimaan, mikä voi viedä vuosia.
Ellei sote-valmistelussa saada oikeusvarmuutta, on vaara, että se uhkaa perustuslaissa säädettyä julkisen vallan velvollisuutta huolehtia, että kansalaiset saavat riittävät sotepalvelut.
Ameenah Gurib
Bibi Ameenah Firdaus Gurib-Fakim (s. 17. lokakuuta 1959 Brittiläinen Mauritius) on mauritiuslainen biodiversiteetin tutkija ja professori, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 2015–2018. Hän oli Mauritiuksen ensimmäinen naispresidentti. Gurib valittiin presidentiksi politiikan ulkopuolella. Tieteellisellä urallaan hän on keskittynyt kasvien biokemian ja fytokemian tutkimiseen.
Opiskelu ja tieteellinen ura
Gurib päätti high schoolin jälkeen opiskella kemiaa ja muutti Englantiin. Hän valmistui vuonna 1983 Surreyn yliopistosta kemiasta luonnontieteiden kandidaatiksi ja vuonna 1987 orgaanisen kemian tohtoriksi Exeterin yliopistosta.
Gurib palasi valmistuttuaan Mauritiukselle ja sai paikan Mauritiuksen yliopistosta orgaanisen kemian professorina. Alan tutkimus oli kuitenkin haastavaa Mauritiuksella, joten hän suuntasi kiinnostuksensa fytokemiaan ja luonnollisten yhdisteiden eristämiseen kasveista. Hänen tutkimuksensa kohdistuivat erityisesti etnolääketieteeseen.
Gurib johti vuosina 1987–1992 projektia, jonka tarkoituksena oli inventoida Intian valtameren alueen lääkinnälliset ja aromaattiset kasvit. Gurib sai vuonna 1994 valmiiksi ensimmäisen Mauritiuksen ja Rodriguessaaren aromaattisten ja lääkinnällisten kasvien luettelon.
Kausi presidenttinä
Gurib erosi presidentin tehtävästä luottokorttikohun takia. Häntä syytettiin Planet Earth Instituten luottokortin väärinkäytöstä. Hän oli saanut kortin käyttöönsä PEI-instituutilta, jotta hän voisi käyttää sitä järjestön tehtävissä kertyvien matkustus- ja muiden kulujen maksamiseen. Gurib myönsi ostaneensa PEI:n luottokortilla itselleen luksustuotteita, mutta hän myös kertoi sen tapahtuneen vahingossa ja maksaneensa kulunsa takaisin PEI:lle. Järjestö vahvisti Guribin maksaman korvauksen. Kohun seurauksena Gurib kuitenkin erosi maaliskuussa 2018.
Aleksandr Arosev
Aleksandr Jakovlevitš Arosev (, 25. toukokuuta 1890 Kazan – 10. helmikuuta 1938) oli neuvostoliittolainen puoluevirkailija, diplomaatti ja kirjailija.
Aleksandr Arosev syntyi räätälin perheeseen. Vuoden 1905 vallankumoustapahtumat saivat hänet liittymään sosiaalivallankumouksellisiin. Vuonna 1907 hän liittyi bolševikkeihin ystävänsä Vjatšeslav Molotovin vaikutuksesta. Arosjev teki puoluetyötä Kazanissa, Pietarissa ja Moskovassa, joutui pidätetyksi ja karkotetuksi Totmaan. Vuonna 1909 Arosev pakeni ulkomaille, missä hän osallistui bolševikkien toimintaan ja opiskeli Liègen yliopiston filosofian ja kirjallisuuden tiedekunnassa.
Helmikuun vallankumouksen Arosev valittiin Tverin neuvoston puheenjohtajaksi. Lokakuun vallankumouksen aikana hän toimi Moskovan vallankumouskomitean jäsenenä ja Moskovan sotilaspiirin joukkojen komentajana. Vuonna 1918 hän oli ilmavoimien komissaari ja vuonna 1920 Ukrainan korkeimman vallankumoustuomioistuimen puheenjohtaja. Vuodesta 1921 Arosev työskenteli Puolueen ja vallankumouksen historian instituutissa ja vuosina 1924–1933 diplomaattina Ranskassa, Liettuassa ja Tšekkoslovakiassa. Vuonna 1934 hänestä tuli Neuvostoliiton ja ulkomaiden kulttuurisuhteiden seuran VOKS:in puheenjohtaja. Arosev menehtyi Stalinin vainoissa. Hänet pidätettiin heinäkuussa 1937, tuomittiin kuolemaan vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä ja ammuttiin Kommunarkan teloituspaikalla.
Kirjailijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1916. Hänen ensimmäiset yksinkertaiset kertomuksensa perustuvat henkilökohtaisiin kokemuksiin. Niitä seurasivat muun muassa pienoisromaanit Nedavnije dni (”Taannoisia päiviä”, 1924), Nikita Šornev (1924), Ot žoltoi reki (”Keltaiselta joelta”, 1927), kertomuskokoelmat Belaja lestnitsa (”Valkoinen portaikko”, 1923) ja Na zemlje pod solntsem (”Auringon alla”, 1928), näytelmä Na perekrjostke (”Risteyksessä”, 1924) sekä omaelämäkerrallinen romaani Korni (”Juuret”, 1933). Tyyliltään realistisissa teoksissaan Arosev keskittyy kuvaamaan hyvin tuntemaansa puoluetyöntekijöiden psykologiaa. Kirjailija rehabilitoitiin vuonna 1956, mutta hänen kirjojaan ei julkaistu Neuvostoliitossa uudelleen ennen Gorbatšovin perestroikaa.
Paolo Boselli
Paolo Boselli (8. kesäkuuta 1838 Savona, Piemonte – 10. maaliskuuta 1932 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä 1916–1917.
Boselli oli koulutukseltaan juristi. Hän oli finanssitieteen ensimmäinen professori Rooman yliopistossa. Hän oli edustajainkamarissa keskustaoikeiston edustajana vuosina 1870–1921 eli yli puolen vuosisadan ajan. Boselli oli opetusministerinä Francesco Crispin ensimmäisessä hallituksessa 1888–1891, valtiovarainministerinä Crispin toisessa hallituksessa 1893–1896 ja rahaministerinä Luigi Pellouxin hallituksessa 1899–1900. Viimeksi mainitussa tehtävässä hän uudisti Italian kansallispankin. Hän oli opetusministerinä myös Sidney Sonninon ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1906.
Boselli kannatti Italian liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja toukokuussa 1915 Itävalta-Unkarille annetun sodanjulistuksen yhteydessä hän piti edustajainkamarissa tärkeän puheen, jossa kannatti täysien valtuuksien antamista pääministeri Antonio Salandralle. Kun Salandran hallitus kaatui Trentossa kärsityn sotilaallisen tappion seurauksena kesäkuussa 1916, 78-vuotias Boselli nimitettiin uudeksi pääministeriksi ja hän kokosi laajapohjaisen kokoomushallituksen. Hänellä oli kuitenkin vaikeuksia saada eri ryhmien yhteistyö sujumaan. Bosellin hallitus julisti 28. elokuuta 1916 sodan myös Saksalle. Bosellin hallitus sai 25. lokakuuta 1917 epäluottamuslauseen, aivan sattumalta samanaikaisesti kun maa kärsi suuren tappion Caporetton taistelussa, ja hän erosi viisi päivää myöhemmin.
Boselli nimitettiin vuonna 1921 Italian senaattiin, jossa hän esiintyi Benito Mussolinin tukijana. Hän auttoi maaliskuussa 1929 Mussolinin hallitusta saamaan Italian ja Vatikaanin välejä koskeneen lateraanisopimuksen hyväksyttyä senaatissa. Boselli kuoli 93-vuotiaana Roomassa vuonna 1932. Hän oli pitkään kaikkein vanhimmaksi elänyt Italian pääministeri, kunnes Giulio Andreotti rikkoi ennätyksen vuonna 2012.
Vieskan Viikko
Vieskan Viikko on vuonna 1993 perustettu kerran viikossa, perjantaisin ilmestyvä ilmaisjakelulehti, jonka jakelualue on Ylivieska, Sievi, Alavieska ja Nivala. Lehti painettiin Alprint-kirjapainossa (sittemmin Pyhäjokiseudun Kirjapaino) Oulaisissa. Lehti lopetti 1997, mutta aloitti uudelleen 2017.
Historia
Lehteä julkaiseva Kustannus Oy Vieskan Viesti perustettiin toukokuussa 1993. Se sekoitettiin aluksi usein Ylivieskassa 1980-luvulla toimineeseen Viikko-Vieska nimiseen ilmaisjakelulehteen. Samankaltainen nimi oli kuitenkin sattumaa. Lehdessä oli keskimäärin neljä työntekijää, päätoimittajana oli aluksi Arja Päivärinta ja toimitusjohtajana Maritta Raudaskoski.
Lehti oli "Märkä Juttu" ja "Möttönen" sarjakuvia sekä "KryptoNiitti"-ristikoita myöten täysin toimituksen itse tuottama. Henkilökunta hoiti itse ensimmäisen vuosikerran jakelunkin. Lehti ilmestyi kerran viikossa torstaisin syyskuuhun 1993, jolloin ilmestymispäivä siirtyi sunnuntaiksi. Lehti oli alueensa edelläkävijä siirtyen hyvin aikaisin täysin digitaaliseen työnkulkuun ja värierotteluun, joka erottui värikkäästä ulkoasusta. Lehdessä kirjoittivat toimituskunnan ja lukijoiden lisäksi lukuisa määrä freelancer-avustajia sekä mm. lehtien Kalajokilaakso ja Jokilaakso entinen päätoimittaja Pauli "Paavali" Isoaho.
Vuonna 2017 lehteä aloitti kustantamaan uudelleen Angelina Trading Oy.
Lehtiä eri vuosilta
Vieskan Viikon ulkoasu vaihteli usein, suurimmat ulkoasulliset muutokset olivat vuoden 1994 tammikuussa sekä 1996 elokuussa, jolloin lehti uudistettiin logoa myöten.
Shkodërin piirikunta
Shkodërin piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Shkodërin prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Shkodërin maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 1 631 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 185 794 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Ana e Malit, Bërdicë, Bushat, Dajç, Gur i Zi, Hajmel, Postribë, Pult, Rrethinat, Shalë, Shkodër, Shllak, Shosh, Temal, Vau-Dejës, Velipojë ja Vig-Mnelë. Pääkaupunkina toimi Shkodër.
T. J. Tynan
T. J. Tynan (s. 25. helmikuuta 1992 Orland Park, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa Los Angeles Kingsin organisaatiota.
Kesäkuussa 2022 Tynan solmi kahden vuoden ja arvoltaan 1,85 miljoonan dollarin sopimuksen Kingsin kanssa.
Einar Forseth
thumb|right|Einar Forseth 1920-luvulla
Carl Einar Andreas Forseth (7. elokuuta 1892 Linköping – 5. joulukuuta 1988 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja muotoilija.
Forseth opiskeli Valandin taideopistossa Göteborgissa vuosina 1906–1908 ja Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1912–1915. 1920-luvulla hän matkusteli Euroopassa ja Lähi-idässä. Bysanttilainen mosaiikkitaide vaikutti vahvasti hänen pääteoksenaan pidettyyn Tukholman kaupungintaloon mosaiikkitaiteeseen (1921–1923). Forseth teki mosaiikkitaidetta myös Nidarosin tuomiokirkkoon vuonna 1965.
Lasimaalauksia Forseth teki useisiin Ruotsin kirkkoihin ja muihin julkisiin rakennuksiin. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneen, mutta uudelleen rakennetun Coventryn tuomiokirkon lattiamosaiikin ja lasimaalaukset hän teki vuonna 1962. Forseth suunnitteli myös useita postimerkkejä vuosina 1921–1947 ja kuvitti Dan Anderssonin kirjan Svarta Ballader.
Romeo Sacchetti
Romeo Sacchetti (s. 20. elokuuta 1953 Altamura) on italialainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajana Sacchetti saavutti Italian maajoukkueessa olympiahopeaa Moskovassa 1980, Euroopan mestaruuden Ranskassa 1983 ja EM-pronssia Länsi-Saksassa 1985. Valmentajanurallaan hän on toiminut päävalmentajana muun muassa Italian pääsarjassa ja Italian maajoukkueessa.
Elämä ja ura
Isona laitahyökkääjänä pelannut Sacchetti saavutti Italian miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Moskovassa 1980, Euroopan mestaruuden Ranskassa 1983 ja EM-pronssia Länsi-Saksassa 1985. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös muun muassa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 ja Espanjan MM-kilpailuissa 1986. Yhteensä Sacchetti pelasi Italian maajoukkueessa 132 ottelua ja teki niissä 945 pistettä.
Pelaajauransa jälkeen Sacchetti on tehnyt pitkän valmentajanuran. Dinamo Basket Sassarissa hän juhli Italian mestaruutta, Italian cup-mestaruutta ja Italian supercupin mestaruutta. Syksyllä 2017 EM-kilpailujen jälkeen hän nousi Italian maajoukkueen päävalmentajaksi. Kesästä 2017 lähtien hän on valmentanut myös italialaista Guerino Vanoli Basketia.
Sacchettin poika Brian Sacchetti on myös koripalloilija, joka on pelannut Italian maajoukkueessa ja voittanut maan mestaruuden. Sacchettin tytär asuu suomalaisen aviomiehensä kanssa Helsingissä.
Sérvia-Velventós
Sérvia-Velventós ( eli Δήμος Σερβίων-Βελβεντού, Dímos Servíon-Velventoú) oli Kreikan kunta, joka sijaitsi Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala oli 732,2 neliökilometriä ja väkiluku 14 830 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus oli Sérvia.
Kunnan osat
Sérvia-Velventóksen kunta muodostui neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastasivat Kallikrates-uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset olivat:
The Offspring (albumi)
The Offspring on yhdysvaltalaisen punkyhtye The Offspringin debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1989 vinyylilevyllä eikä saavuttanut silloin kovinkaan suurta suosiota. Vuonna 1995 yhtyeen jo noustua suuren yleisön tietoon julkaistiin tästä albumista myös cd-versio. Tämä uusi versio oli musiikiltaan täsmälleen samanlainen, kansi vain oli muuttunut. Vuonna 2001 albumilta poistettiin kappale "Kill The President", virallista syytä ei tiedetä, mutta uskotaan että se poistettiin poliittisten ristiriitojen välttämiseksi.
Emily Cheney Neville
Emily Cheney Neville (28. joulukuuta 1919 Manchester, Connecticut – 14. joulukuuta 1997 Keene Valley, New York ) oli yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Arinsal
pienoiskuva|Arinsalin kylää Arinsal on kylä Andorrassa La Massanan pitäjässä. Kylässä oli 1 694 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 415 metrin korkeudella merenpinnasta.
Emily Cheney Neville
Elämäkerta
Neville syntyi Manchesterissä Connecticutissa ja valmistui Bryn Mawr Collegesta 1940. Hän meni aluksi toimistotöihin New York Daily Mirroriin mutta alkoi myöhemmin kirjoittaa kolumneja. Hän meni avioitui Glenn Nevillen kanssa vuonna 1948, ja he saivat viisi lasta. Neville keskeytti työnsä lasten vuoksi ja jatkoi niitä vasta kun nuorin oli mennyt kouluun.
Arinsal
Ilmasto
Arinsalissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 7 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 110 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 15 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 120 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 73 millimetriä.
Emily Cheney Neville
Elämäkerta
Neville voitti Newbery-mitalin jo ensimmäisellä nuortenromaanillaan It’s Like This, Cat vuonna 1964. Se on julkaistu suomeksi WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa vuonna 1966 nimellä Kotini on Manhattan, suomentajana Aila Meriluoto. Suomennoksesta otettiin neljäs painos vuonna 1976.
Englanniksi
Lähde:
El Pas de la Casa
thumb|right|El Pas de la Casa. El Pas de la Casa on kylä Andorrassa Encampin pitäjässä. Kylässä oli 2 115 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 2 050 metrin korkeudella merenpinnasta.
Emerson Etem
Emerson Etem (s. 16. kesäkuuta 1992 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä. Ammattilaisurallaan Etem kulki toistuvasti NHL- ja AHL-liigojen välillä, eikä pelannut kokonaista kautta missään. Hänen ammattilaisuransa oli kausien 2012–2013 ja 2018–2019 välisenä aikana. Keväällä 2020 Etem lopetti pelaajauransa.
Aktiiviuransa jälkeen hän ryhtyi valmentamaan ja toimii nykyään USPHL-Premier sarjassa pelaavan Long Beach Shreddersin päävalmentajana.
Ura
Etem pelasi kaudet 2009–2012 WHL-joukkue Medicine Hat Tigersissa. Hän voitti viimeisellä juniorikaudellaan WHL:n maalipörssin. Keväällä 2012, WHL-kautensa päätyttyä, hän pelasi myös kaksi runkosarja- ja neljä pudotuspeliottelua AHL-joukkue Syracuse Crunchissa. Kauden 2012–2013 Etem aloitti AHL:n Norfolk Admiralsissa, mutta NHL:n työsulun päätyttyä hän pääsi debytoimaan Anaheim Ducksissa.
Etem teki ensimmäisen NHL-maalinsa 18. maaliskuuta 2013 San Jose Sharksia vastaan.
27. kesäkuuta 2015, NHL:n varaustilaisuuden 2015 toisena päivänä, Etem siirtyi New York Rangersiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai hänen lisäkseen toisen kierroksen varausvuoron ja jossa Ducks sai vaihdossa hyökkääjä Carl Hagelinin sekä toisen ja kuudennen kierroksen varausvuorot. Matka jatkui jo seuraavan kauden aikana uuteen seuraan, kun Etem vaihdettiin 8. tammikuuta 2016 Vancouver Canucksia edustaneeseen Nicklas Jenseniin ja Vancouverin vuoden 2017 varaustilaisuuden kuudennen kierroksen varausoikeuteen.
Etem ei mahtunut kaudella Vancouverin kokoonpanoon ja hänet laitettiin vapaiden pelaajien listalle, josta Anaheim Ducks poimi hänet. Etem loukkasi polvensa kauden alussa ja joutui olemaan koko kauden sivussa. Hänen pelaajasopimuksensa loppui tuohon kauteen ja hän teki kesällä 2017 yksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Etem ei mahtunut Coyotesin kokoonpanoon ja sopimus purettiin tammikuussa 2018, minkä jälkeen hän pelasi kevään Sveitsin HC Luganossa.
Etem teki kaudeksi 2018–2019 try-out -sopimuksen AHL-liigan Ontario Reignin kanssa. Hänet vapautettiin sopimuksesta yhdeksän ottelun jälkeen. Kaudella 2019–2020 Etem pelasi vielä WMHL-puoliammattilaisarjaa. Hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa vuonna 2020.
Landshut
Landshut on kaupunki Saksan Baijerissa ja Ala-Baijerin pääkaupunki. Sen perustamisvuosi on 1204. Kaupunki sijaitsee Isarjoella.
Landshutin pinta-ala on 65,8 km² ja väkiluku 72 992 (2021).
Historia
Landshut syntyi kahden merkittävän kauppareitin risteyskohtaan. Baijerin herttua Ludvig I kyllästyi alueella liikkuviin varkaisiin ja perusti risteyskohtaan vartiopaikan, jota kutsuttiin nimellä ”Hut und Schutz des Landes", josta myöhemmin muodostui itse kaupunginkin nimi Landshut. Ludvig alkoi vuonna 1204 rakentaa paikalle kaupunkia ja asuinlinnaa. Trausnitzin linna valmistui noin vuonna 1230. Landshutista tulikin Wittelsbachin herttuiden keskuspaikka, minkä seurauksena se alueellinen hallintokeskus vuoteen 1503. Landshut kukoisti erityisesti kolmen Baijeri-Landshutin herttuakunnan lisänimen ”rikas” saaneen herttuan aikana 1392–1503.
Landshutin asema ei heti heikentynyt itsenäisen statuksensa loputtua. Baijertin herttua Ludvig X asui siellä ja rakennutti sinne vuosina 1536–1543 asuinpaikakseen Alppien pohjoispuolen ensimmäisen renessanssipalatsin, Stadtresidenz Landshutin. Landshut oli 1500-luvulla myös kulttuurikeskus. Hans Leinberger oli esimerkiksi tunnettu veistoksistaan. Johann Weyssenburgerin työpajassa painettiin puolestaan monia varhaisia teologisia ja humanistisia kirjoja. Orlando di Lasso sävelsi kaupungissa monia teoksiaan.
Escambian piirikunta (Alabama)
Escambian piirikunta on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 36 633 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Brewtonin kaupunki. Piirikunta perustettiin 10. joulukuuta 1868.
Sawao Katō
Sawao Katō (, s. 11. lokakuuta 1946 Gosen, Niigatan prefektuuri) on japanilainen aktiiviuransa lopettanut telinevoimistelija ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä olympiaurheilijoista.
Katō on yksi yhdestätoista vähintään kahdeksan olympiakultaa voittaneista urheilijoista. Katō voitti vuosina 1968–1976 kahdeksan kultaa, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Myös Katōn Takeshi-veli kuului Méxicon 1968 olympialaisten kultamitalijoukkueeseen.
Aixirivall
thumb|right|Sant Pere d’Aixirvallin kirkko. Aixirivall on kylä Andorrassa Sant Julià de Lòrian pitäjässä. Kylässä oli 1 000 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 356 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ilmasto
Aixirivallissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 9 °C ja keskimääräinen sademäärä 980 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 17 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 1 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 110 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 59 millimetriä.
Legacy of Kain
Legacy Of Kain on Crystal Dynamicsin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema pelisarja. Ensimmäisen osan kehitti alkujaan Silicon Knights, mutta Crystal Dynamics voitti myöhemmin taistelun Legacy of Kainin oikeuksista, minkä jälkeen Crystal Dynamics jatkoi sarjaa ilman Silicon Knightsia. Idea Legacy of Kainin takana sai alkunsa vuonna 1993, mutta kesti noin kolme vuotta ennen kuin ensimmäinen peli ilmestyi Sonyn PlayStation-konsolille.
Sarjan pelit:
Kahoku
Kahoku on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Ishikawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Japaninmeren rannikolla Kanazawan pohjoispuolella. Kahokussa on 35 060 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 64,44 neliökilometriä.
Kahoku perustettiin vuonna 2004, kun Unoken, Nanatsukan ja Takamatsun kunnat liittyivät yhteen. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin Nanao-linja.
Kansainvälinen yhteistyö
Kahokulla on yksi sisarkaupunki:
Skraparin piirikunta
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Bogovë, Çepan, Çorovodë, Gjerbës, Leshnjë, Poliçan, Potom, Qendër, Vëndreshë ja Zhepë. Pääkaupunkina toimi Çorovodë.
Soutu kesäolympialaisissa 1960
right|90px|Soutu
Vuoden 1960 kesäolympialaisten soutu järjestettiin 30. elokuuta – 3. syyskuuta 1960 Albanojärvellä Albano Lazialessa Rooman kaakkoispuolella. Tämä oli 13. kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 410 osanottajaa 33 eri maasta. Soutu järjestettiin ainoastaan miehille. Tapahtumia oli seitsemän.
Prospekt Miran metroasema (Kalužsko-Rižskaja)
Prospekt Mira on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1958.
Siprofloksasiini
Siprofloksasiini on fluorokinolonien ryhmään kuuluva antibiootti. Se oli ensimmäinen laajaan käyttöön levinnyt ja edelleen markkinoilla oleva fluorokinoloniantibiootti. Siprofloksasiinin vaikutusmekanismina on bakteerien DNA-gyraasiksi kutsutun entsyymin toiminnan estäminen, mikä johtaa DNA:n replikoitumisen häiriintymiseen. Kyseessä on bakterisidinen lääke. Suomessa siprofloksasiinia myydään muun muassa kauppanimellä Ciproxin®.
Käyttö
Siprofloksasiini on laajakirjoinen antibiootti, joka tehoaa useisiin grampositiivisiin ja gramnegatiivisiin bakteereihin. Sitä käytetään pääasiassa virtsatieinfektioiden, suolistoinfektioiden ja luuinfektioiden hoitoon. Lääke tehoaa myös tippurin aiheuttajaan, Neisseria gonorrhoeae -bakteeriin.
Siprofloksasiinia käytetään hengitystieinfektioihin, pitkittyneisiin tai toistuviin korva- tai nenän sivuonteloinfektioihin, virtsatieinfektiohin, kivesinfektioihin, naisten sukupuolielinten infektioihin, maha-suolikanavan infektioihin, vatsansisäisiin infektioihin, iho- ja pehmytkudosinfektioihin, luuston ja nivelten infektioihin, infektioiden hoitoon ja infektioiden ehkäisyyn potilailla, joilla on alhainen määrä valkosoluja (neutropenia), Neisseria meningitidis -bakteerin aiheuttamien infektioiden ehkäisyyn sekä keuhkopernarutolle altistumistilanteisiin. Siprofloksasiinia voidaan käyttää yhdessä muiden antibioottien kanssa vaikeisiin infektioihin tai useiden eri bakteerien aiheuttamiin infektioihin.
Yhteisvaikutukset
Siprofloksasiinin tehoa alentaa antasidit, kivennäisainelisät, sukralfaatti, polymeeriset fosfaatinsitojat (esim. sevelameeri) sekä kalsiumia, magnesiumia ja rautaa sisältävät lääkkeet ja ravinnelisät. Siprofloksasiini ei sovi maitotuotteiden kanssa otettavaksi.
Siprofloksasiinia ei saa käyttää titsanidiinin kanssa, koska yhtäaikainen käyttö voi aiheuttaa mm. alhaista verenpainetta tai uneliaisuutta.
Siprofloksasiinin yhteydessä varfariinin ja muiden suun kautta otettavien antikoagulanttien käyttö tulee kertoa lääkärille. Sama koskee myös probenesidia, metotreksaattia, teofylliiniä, titsanidiinia, klotsapiinia, ropinirolia ja fenytoiinia.
Siprofloksasiini saattaa suurentaa verenkiertohäiriöiden hoitoon käytetyn pentoksifylliinin sekä kofeiinin pitoisuutta veressä.
Haittavaikutukset
Siprofloksasiinin yleisimpiä haittavaikutuksia ovat vatsavaivat, kuten ripuli, pahoinvointi ja ruokahaluttomuus. Lääke voi myös aiheuttaa keskushermosto-oireita ja allergisia reaktioita. Harvoin voi esiintyä muun muassa valoherkkyyttä ja kuulo-, näkö- tai hajuaistin häiriöitä. Siprofloksasiini voi aiheuttaa sikiölle nivelrustovaurioita, joten sen käyttö raskauden aikana on kielletty.
Euroopan lääkevirasto EMA arvioi kaikkien kinoloni- ja fluorokinoloniantibioottien turvallisuutta niiden jopa pitkäaikaisten hermosto- ja lihasvaikutusten sekä nivelvaikutusten vuoksi. Toistaiseksi näitä tulisi välttää lievien inektioiden hoidossa.
Zlatko Kranjčar
Zlatko Kranjčar (15. marraskuuta 1956 – 1. maaliskuuta 2021 ) oli kroatialainen jalkapallohyökkääjä ja -valmentaja.
Kranjčarin poika Niko (s.1984) pelasi myös jalkapalloa ammattilaisena
Ura pelaajana
Maajoukkuetasolla Kranjčar edusti sekä Jugoslaviaa että Kroatiaa. Hän ei kuulunut Jugoslavian vakiomiehistöön ja esiintyikin A-maajoukkuepaidassa vain 11 kertaa. Vuonna 1990 hän pelasi Kroatian paidassa kaksi ottelua.
Ura valmentajana
Kranjčar aloitti valmennusuransa 1991 itävaltalaisessa SV Austria Klagenfurtissa. Hän palasi kotimaahansa 1992 ja toimi kaksi kautta HNK Segestan päävalmentajana, kunnes nousi 1994 nimellä Croatia Zagreb tunnetun ex-seuransa peräsimeen. Hän johdatti seuran Kroatian tuplamestariksi kaudella 1995–1996. Menestyskauden jälkeen Kranjčar palasi Itävaltaan, jossa valmensi lyhyen aikaa FC Linziä. Seuraavat vuodet Kranjčar toimi valmentajana HNK Segestassa ja NK Samoborissa, kunnes palasi Croatia Zagrebiin 1998 ja voitti jälleen tuplamestaruuden. Jälleen menestystä seurasivat hiljaisemmat vuodet Kranjčar toimiessa mm. egyptiläisen Al-Masry Clubin valmentajana.
Kaudella 2001–2002 Kranjčar palautti nimensä Kroatian jalkapallokartalle johdattamalla NK Zagrebin yllätysmestariksi. Menestyskauden jälkeen hän siirtyi NK Rijekaan, josta palasi kauden jälkeen Zagrebiin. Kesällä 2004 Kranjčarista tuli Kroatian maajoukkueen päävalmentaja ja hän johdatti joukkueen MM-kisoihin 2006. Joukkue jäi kuitenkin alkulohkoon, ja Kranjčar sai potkut kisojen jälkeen.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Kranjčar valmensi NK Croatia Sevesteä ja Al-Shaabia ilman suurempaa menestystä.
Tammikuussa 2009 Kranjčar palasi NK Croatia Sevesten päävalmentajaksi, mutta erosi tehtävistään jo helmikuun lopulla riitauduttuaan seurajohdon kanssa. Toukokuussa hän jatkoi uraansa slovakialaisen FK DAC 1904 Dunajská Stredan päävalmentajana, mutta siirtyi jo heinäkuussa iranilaisen Persepolisin valmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo syyskuussa.
Helmikuussa 2010 Kranjčarista tuli Montenegron maajoukkueen historian toinen päävalmentaja. Kranjčarin johdolla Montenegro aloitti Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2012 loistavasti voittamalla kolme ensimmäistä otteluaan ja pelaamalla tasan Englantia vastaan. Syksyn 2011 karsintaotteluissa meno alkoi kuitenkin tökkiä ja tappiot Walesille 1–0 ja Sveitsille 3–1 johtivat lopulta Kranjčarin potkuihin syyskuussa 2011. Liiton päätös oli kuitenkin yllättävä, sillä Montenegro oli edelleen lohkokakkosena ja vahvasti menossa EM-jatkokarsintaan, kun enää kaksi ottelua oli pelaamatta.
Helmikuussa 2015 kroatialaisvalmentaja jatkoi uraansa Qatar Stars Leaguen Al Ahli Dohassa. Hän sai huonojen tulosten myötä potkut seurasta helmikuussa 2016. Maaliskuussa 2017 Kranjčar palasi Sepahanin päävalmentajaksi. Kroatialainen johdatti joukkueen kauden päätteeksi viidenneksi. Kauden jälkeen seura teki hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen. Kranjčar valmensi kuitenkin vuoden 2018–2019 Iranin alle 23-vuotiaiden maajoukkuetta. Siltä paikalta hänet erotettiin toukokuussa 2019, vaikka Iran olikin selviytynyt alle 23-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailuihin.
Prospekt Mira
Prospekt Mira voi tarkoittaa seuraavia:
Adam Clendening
Adam Clendening (s. 26. lokakuuta 1992 Niagara Falls, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NHL-seura Philadelphia Flyersin organisaatiossa.
Ura
Clendening edusti vuodet 2010–2012 NCAA:n Bostonin yliopistoa. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi NHL-seura Chicago Blackhawksin organisaatioon.
Pekkaniskan Pojat
Pekkaniskan Pojat esiintyi [[Kiuruvesi|Kiuruvedellä heinäkuussa 2008 Iskelmän juhlaa 10 vuotta -tapahtumassa.|thumb|250px]] Pekkaniskan Pojat on suomalainen vuonna 2002 perustettu tanssiorkesteri. Orkesteri palkittiin vuonna 2007 Vuoden Tanssittajatulokas -palkinnolla. Vuonna 2010 Pojat voittivat Vuoden tanssittaja -tittelin.
Orkesteri on saanut nimensä alkuaikojen sponsoriltaan Pekkaniska Oy:ltä.
Bathkump
Bathkump on kylä Sierra Leonen Läntisen alueen maaseudulla. Valtaosa kylän väestöstä on muslimeita ja kuuluu temnejen etniseen ryhmään. Bathkumpin perusti muslimipappi Sulaiman Jabbie 1800-luvun lopulla.
Frans Fredrik Björni
Suku ja perhe
Björnin vanhemmat olivat Juho Fredrik Mikonpoika Kylä-Björni (s. 1819) ja Agata Loviisa Isakintytär (1822–1907). Hän oli naimisissa Henrika Wilhelmiina Piipanojan (1849–1900) kanssa. Heidän poikiaan olivat maanviljelysneuvos, kansanedustaja Onni Rantasalo, Auroran sairaalan ylilääkäri Viljo Rantasalo ja agronomi Sulho Rantasalo. Viljo Rantasalon poika oli Helsingin yliopiston kansanterveystieteen professori Ilari Rantasalo. Björnin tyttärenpoika oli Turun yliopiston maantieteen professori Oiva Tuominen.
Elämänvaiheet ja toiminta
Björni osti 1890 Yläneen Uudenkartanon ja vuonna 1892 hän osti myös Yläneen kartanon Vanhakartanon sen viimeiseltä aateliselta omistajalta varatuomari Reinhold Jägerhornilta. "Yläneen karhuksi" kutsutun Björnin väitetään olleen yli 10 000 hehtaarin maaomaisuudellaan 1900-luvun alussa Suomen suurin talonpoikaista syntyperää ollut maanomistaja. Hän myi 1905 Vanhakartanon pojalleen Onni Björnille (myöhemmin Onni Rantasalo) ja 1913 hän myi Uudenkartanon toiselle pojalleen Sulho Björnille (Rantasalo). Björni kirjoitti 1925 muistelmansa, jotka on myöhemmin julkaistu.
Teoksia
Nimellä F. F. Björni:
Vilajoki
pienoiskuva|Vilajokeen vuotanut öljy pääsi valtakunnanuutisiin maaliskuussa 2014. Kuvassa öljyntorjuntajärjestelmiä Ylämaan kirkonkylällä.
Vilajoki on Suomessa Etelä-Karjalan Lappeenrannassa sekä Venäjällä Viipurin piirin Tienhaaran kunnan alueella virtaava 50 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Vilajoen vesistössä 60 kilometriä pitkästä pääuomasta sen alajuoksun osuuden. Venäjän puoleinen osuus on entisen Säkkijärven kunnan alueella. Vilajoki laskee Suomenlahteen.
Vilajoki haarautuu Ylämaan kirkonkylällä kahdeksi latvahaaraksi: pohjoisesta tulevaa pääuoman haaraan ja lännestä tulevaan läntiseen haaraan.