cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LSD
Haittavaikutukset
LSD:llä voi olla joitain vaarallisia psyykkisiä vaikutuksia. Se voi aktivoida piileviä psykoottisia häiriötiloja. Hallusinatorisissa ajatushäiriöissä voi joutua kohtalokkaisiin tapaturmiin. Kauhutilat saattavat aiheuttaa tuskaisuutta ja paniikkitiloja, joskus väkivaltatekoja tai itsemurhia. Voimakas stressi on itsessään psykoosia laukaiseva tekijä, johka johdosta on epäilty ”huonon matkan” eli ahdistavan LSD-kokemuksen voivan laukaista psykoosin. Suurissa väestötutkimuksissa tällaista yhteyttä ei ole osoitettu. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei tunnettaisi tapauksia, joissa nimenomaan LSD:n käytön jälkeen yksilö sairastuu psykoosiin, olkoonkin että tämä ei ole yleistä. Lisäksi 98% LSD:n käyttäjistä käyttää myös kannabista, ja kannabiksen ja psykoosien yhteys on pystytty näyttämään tilastollisesti toteen, joten LSD:n rooli on epäselvä.
LSD:n käytön jälkeisiin haittoihin on viitattu aikaisemmin käyttämällä flashback-termiä. Termi on yleensä suomennettu takaumaksi, mutta ongelmallisesti "LSD-flasbackilla" on viitattu kahteen tai kolmeen erilliseen ilmiöön, ja ongelmallisesti myös ICD-10 diagnoosiluokituksessa ilmiöt on niputettu saman termin alle. Varsinaisia takaumia kokevien käyttäjien osuus on myös tuntematon. Vuonna 2013 julkaistussa norjalaisessa tutkimuksessa takaumia ei havaittu. Vuonna 2010 julkaistussa kyselytutkimuksessa 60 prosenttia vastaajista kertoi hallusinaatioita muistuttavista näköhavainnoista vähintään kolmen päivän jälkeen LSD:n käytöstä, mutta vain 4 prosenttia piti niitä epämiellyttävinä. Tyypillisesti kuvattu ilmiö on esimerkiksi "lumisade" tai "häntiminen", mutta tällainen näköhäiriö ei ole spesifi LSD:lle, vaan valtaosa tällaisista näköhäiriöistä esiintyy jonkin muuten psyykenlääkeen tai päihteen käytön jälkeen. Pitkäkestoisesta aistivääristymien jäännöstilasta puolestaan puhutaan HPPD-häiriönä. Ilmiön syytä ei tunneta.
LSD:n yliannostuksen riski on hyvin vähäinen. Potentiaalisesti tappava annos on kymmeniätuhansia kertoja suurempi kuin normaaliannos, vaikka 1970-luvulla tutkijat ovat päätelleen tappavan annoksen olevan 14 000 mikrogrammaa. Kuitenkin tiedetään tapaus jossa nainen on selvinnyt hengissä nuuskattuaan jopa 55 000 mikrogrammaa puhdasta LSD:tä. LSD ei aiheuta fyysistä riippuvuutta tai vieroitusoireita. Mahdollisuus psyykkiseen riippuvuuteen on olemassa, vaikka se kehittyy vain pienelle osalle LSD:n säännöllisistä käyttäjistä.
Kahdessa, vuonna 2015 julkaistussa, Yhdysvaltojen kansalliseen päihde- ja terveystutkimuksen vastausaineistoon perustuvassa tutkimuksessa ei löydetty yhteyttä LSD:n ja sen kaltaisten meskaliinin ja psilosybiinin käytön sekä erilaisten mielenterveysongelmien välillä.
Ison-Britannian parlamentin alainen tieteellinen elin Science and Technology Select Committee laati vuonna 2006 kattavan luokittelun päihteiden suhteellisesta haitallisuudesta ihmiselle. Siinä LSD on luokiteltu vähemmän haitalliseksi kuin kannabis, tupakka ja alkoholi.
Lainsäädäntö
thumb|[[DEA:n takavarikoimia LSD:n valmistukseen käytettyjä laitteita. LSD:n valmistaminen edellyttää korkeatasoista kemian tuntemusta, ja syntetisointiin tarvittavista kemikaaleista osa on erittäin vaarallisia (mm. rikkihappo, kloroformi, fosforyylikloridi, dietyylieetteri, metanoli, ammoniakki, etanoli). ]] LSD:n valmistus ja käyttö kiellettiin Yhdysvalloissa 1968. LSD on luokiteltu laittomaksi psykotrooppiseksi aineeksi YK:n vuoden 1971 psykotrooppisten aineiden luettelossa I, lukuun ottamatta tieteellistä tai hyvin rajoitettua lääkekäyttöä. Suomessa LSD on luokiteltu sosiaali- ja terveysministeriön päätöksellä 1709/1993 huumausainelain tarkoittamaksi laittomaksi päihteeksi, jonka valmistus, myynti, maahantuonti ja hallussapito on kielletty. LSD katsotaan myös oikeuskäytännössä rikoslain (50. luku, § 5) tarkoittamaksi erittäin vaaralliseksi huumeeksi, jonka valmistuksesta tai levityksestä voidaan rangaista törkeänä huumausainerikoksena vähintään yhden ja enintään kymmenen vuoden vankeudella. Huumausaineen käyttörikoksesta suurin mahdollinen rangaistus Suomessa on puolen vuoden vankeus.
François Beauchemin
François Beauchemin (s. 4. kesäkuuta 1980 Sorel, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Beauchemin kiekkoili neljä kautta, vuodet 1996–2000, LHJMQ-junioriliigassa. Ensimmäiset kaksi kautta hän edusti Titan Collège Français de Lavalia ja seuran siirryttyä vuonna 1998 Lavalista Bathurstiin, seuraavat puolitoista kautta Titan d'Acadie-Bathurstia. Viimeisen juniorikautensa, kauden 1999–2000, lopun Beauchemin pelasi Wildcats de Monctonissa.
Beauchemin pelasi LHJMQ:ssa 238 runkosarjaottelua ja keräsi 182 tehopistettä, 42 maalia ja 140 syöttöpistettä. Eniten pisteitä hän teki kaudella 1999–2000, jolla hän oli liigan kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt puolustaja tehtyään 71:ssä runkosarjaottelussa 19 maalia ja annettuaan 67 maalisyöttöä. Samalla kaudella hän saavutti plusmiinustilastossa lukeman +50, jolla hän sijoittui liigan tilastossa sijalle neljä. Beauchemin nimettiin LHJMQ-urallaan kerran toiseen tähdistökenttään, vuonna 2000, ja vuonna 1997 tulokkaiden tähdistökenttään.
Ammattilaisura
Beauchemin sai NHL-varauksen, kun Montreal Canadiens varasi hänet numerolla 75 varaustilaisuuden 1998 kolmannella kierroksella. Kaudet 2000–2001 ja 2001–2002 hän pelasi Quebec Citadellesissä AHL-liigassa ja kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 Citadellesiä Canadiensin farmiseurana seuranneessa Hamilton Bulldogsissa niin ikään AHL:ssä. Kaudella 2003–2004 hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehtyään 77:ssä runkosarjaottelussa 36 tehopistettä, yhdeksän maalia ja 27 syöttöpistettä. Beauchemin pelasi myös yhdessä NHL:n runkosarjaottelussa kaudella ja muutaman ottelun ECHL-liigan Mississippi Sea Wolvesissa kaudella 2001–2002.
Syyskuussa 2004 Beaucheminin NHL-pelaajaoikeudet siirtyivät Columbus Blue Jacketsille waiver-listan kautta ja hän pelasi kauden 2004–2005, jolla NHL:ää ei pelattu työsulun vuoksi, Blue Jacketsin farmiseurassa Syracuse Crunchissa AHL:ssä. Hän oli Crunchin tehokkain puolustaja tehtyään 72:ssa ottelussa 30 tehopistettä, kolme maalia ja 27 syöttöpistettä. Työsulun jälkeisen kauden hän aloitti Blue Jacketsin NHL-miehistössä, mutta marraskuussa 2005 seura kauppasi hänet ja Tyler Wrightin Mighty Ducks of Anaheimille (kaudesta  alkaen Anaheim Ducks) saaden vaihdossa Sergei Fjodorovin ja viidennen kierroksen varausoikeuden varaustilaisuudessa 2006.
Ensimmäisinä Anaheim-vuosinaan Beauchemin vakiinnutti paikkansa NHL:ssä ja oli joukkueensa tärkeimpiä puolustajia. Hän on tehnyt ennätyspisteensä, 36 tehopistettä (kahdeksan maalia ja 28 syöttöpistettä 72:ssa runkosarjaottelussa), kaudella 2005–2006, jolla hän oli toiseksi eniten pisteitä tehnyt Anaheim-puolustaja Scott Niedermayerin jälkeen, ja eniten jääaikaa hän on kerännyt runkosarjakaudella , keskimäärin 25 minuuttia ja 31 sekuntia ottelua kohden. Kaudella 2006–2007 hän oli voittamassa Stanley Cupia, kun Ducks voitti NHL:n loppuotteluissa Ottawa Senatorsin voitoin 4–1. Beauchemin pelasi pudotuspeleissä 2007 keskimäärin 30 minuuttia ja 33 sekuntia ottelua kohden, eniten joukkueensa pelaajista, ja tehopisteitä hän teki tuolloin kahdeksan, neljä maalia ja neljä syöttöpistettä.
Kaudella Beauchemin kärsi polvivammasta ja oli sivussa 62:sta runkosarjaottelusta. Heinäkuussa 2009, sopimuksensa Ducksin kanssa päätyttyä, hän siirtyi Toronto Maple Leafsiin kolmivuotisella sopimuksella. Beauchemin edusti Maple Leafsiä vajaan kahden kauden ajan, helmikuuhun 2011, jolloin hän siirtyi takaisin Anaheim Ducksiin pelaajakaupan kautta. Maple Leafsiin tuossa kaupassa siirtyivät Joffrey Lupul, Jake Gardinerin pelaajaoikeudet ja ehdollinen neljännen kierroksen varausvuoro NHL:n varaustilaisuudessa 2013.
Perhe
Beauchemin on naimisissa. Hänellä on vaimonsa Marie-Clauden kanssa kaksi lasta, poika Samuel (s. 2006) ja tytär Emily (s. 2009).
Suomen euroviisukarsinta 1968
Suomen euroviisukarsinta 1968 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1968 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin jälleen avoimena sävellyskilpailuna. Kilpailuun saatiin noin 200 sävelmää, joista Yleisradion esiraati valitsi kuusi parasta karsinan finaaliin.
Finaali pidettiin Ylen tv-studioissa 1 & 2 lauantaina 10. helmikuuta. Lähetys TV-ohjelma 1:ssä alkoi kello 19.40. Finaalissa Suomen edustajan valitsivat ensimmäistä kertaa katsojat postikorttiäänestyksellä. Tämän vuoksi Yleisradion esiraati oli karsinut finaalista pois kaikkein suomalaisimpaan makuun sopivat kappaleet, koska etsittiin edustuskappaletta ulkomaille. Samoin solisteiksi valittiin melko tuntemattomia nimiä, ettei kukaan voittaisi yleisöäänestystä pelkällä nimellään. Äänestyksessä äänestäjän tuli listoittaa kolme mielestään parasta kappaletta järjestykseen, näin äänestäjä pisteytti kolme parasta kappaletta pistein 3-2-1. Ylelle saapui noin 75 000 postikorttia. Lopputulokset julkistettiin Pisteviihde-nimisessä ohjelmassa 2. maaliskuuta kello 19.30 ja samalla julkistettiin kappaleiden tekijät.
Radiotoimittaja Markku Veijalainen aiheutti pienen kohun soittamalla Johnnyn kilpailukappaletta ennen tulosten julkistamista, vaikka tämä oli kiellettyä. Johnnyn kappaletta ei kuitenkaan hylätty.
Palanneet artistit
Tässä karsinnassa ei ollut yhtäkään palaavaa artistia.
Miki Nonaka
Miki Nonaka (jap. 野中美希; s. 7. lokakuuta 1999 Shizuoka) on japanilainen poplaulaja ja Morning Musumen 12. sukupolven jäsen. Nonaka asui Yhdysvalloissa vuosina 2001–2010. Hänet tunnetaankin Morning Musumen ensimmäisenä jäsenenä, joka puhuu sujuvaa englantia.
Dion DiMucci
thumb|Dion esiintymässä [[New Yorkissa]] Dion Francis DiMucci (s. 18. heinäkuuta 1939 Bronx, New York), taiteilijanimeltään Dion, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän oli suosittu teini-idoli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Vuosikymmenen lopulla hän alkoi levyttää folkrockia. Hän esiintyy ja levyttää edelleen.
Elämäkerta
Amerikanitalialainen Dion julkaisi ensimmäisen singlensä 1950-luvun lopulla The Timberlanes -yhtyeen laulusolistina. Sen jälkeen hän alkoi laulaa yhtyeessä Dion and the Belmonts, joka esitti doo-wopia. Yhtyeen ensimmäinen top-40-hittisingle oli ”I Wonder Why” (1958), ensimmäinen top-10-hitti ”A Teenager in Love” (1959), ja suurin menestyssingle ”Where or When” (1960).
Dion siirtyi soolouralle vuonna 1960 ja siirtyi doo-wopista enemmän R&B/pop-tyyliseen musiikkiin. Vuodesta 1963 alkaen hän levytti Columbialle. Dionin menestyshittejä 1960-luvun alussa olivat ”The Wanderer”, ”Runaround Sue”, ”Lovers Who Wander”, ”Ruby Baby” ja ”Donna the Prima Donna”. Hänen teini-idolin suosionsa kääntyi kuitenkin laskuun brittipopin tulon myötä.
1960-luvun puolivälissä Dion kärsi heroiiniriippuvuudesta, ja hän ei juurikaan esiintynyt tai levyttänyt viiteen vuoteen. Hän teki paluun vuonna 1968 ja alkoi levyttää folkrockia, kuten menestyssinglen ”Abraham, Martin and John”. Hänen aiempaa aikuismaisemmat albuminsa saivat hyviä arvosteluja mutta myivät entisiin verrattuna vaatimattomasti. Vuonna 1972 Dion soitti lyhyen aikaa jälleen Belmontsin kanssa. Sen jälkeen hän teki yhden albumin tuottaja Phil Spectorin kanssa. Hän levytti seuraavina vuosina myös kristillistä musiikkia mutta ilman suurta kaupallista menestystä. Hän on levyttänyt myös bluesia. Dion on jatkanut levyttämistä ja konsertoimista 2010-luvulle saakka.
Dion nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1989. Dionin kappale ”Runaround Sue” äänestettiin vuonna 2002 Grammy Hall of Fameen.
Lezay
Lezay on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee departementin eteläosassa Niortin itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 45,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 028 asukasta (vuonna 2016).
Washington D.C. Temple
thumb|300px|Washington D.C. Temple Washington D.C. Temple tai Washington Temple on MAP-kirkon temppeli Kensingtonin kaupungissa Marylandin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1968 ja se valmistui vuonna 1974. Kirkko maksoi valmistuessaan noin 15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kirkko on 88 metriä korkea. Kirkko on rakennettu valkoisesta Alabaman marmorista.
Wilhelmsen Ship Management
Wilhelmsen Ship Management (ennen Barber Ship Management ja BAR-WIL, Barber–Wilhelmsen) on yksi maailman suurimmista laivojen hallintayhtiöistä. Se vuokraa laivoja ulkopuolisten toimijoiden käyttöön (third-party ship management services). Näitä ovat esimerkiksi henkilöautojen valmistajat. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Oslossa, Norjassa. Yhtiö on sataprosenttisesti Wilhelmsen Maritime Services -yhtiön omistuksessa, joka taas on kokonaan Oslon pörssissä noteeratun Wilh. Wilhelmsen konserniyhtiön omistuksessa. Henkilökuntaa Wilhelmsen Ship Managementilla on noin 11 000.
Lähes kaikki yhtiön hallinnassa olevat 160 alusta ovat kauppa-aluksia, kuten esimerkiksi konttialuksia, ro-ro-aluksia, autonkuljetuslaivoja, matkustaja-aluksia, irtolastialuksia ja raakaöljytankkereita. Oslon lisäksi yhtiöllä on toimistot Southamptonissa, Singaporessa, Kuala Lumpurissa, Pusanissa ja Houstonissa. Pääkonttori on Kuala Lumpurissa.
Areena 5
Areena 5 on suomalaisen Areena-tietokonepelisarjan viides osa. Pelissä pelaaja on gladiaattorijoukkueen valmentaja. Taistelut käydään kuvitteellisessa paikassa nimeltä Riimukallio. Taisteluiden välissä voi värvätä uusia gladiaattoreita, kouluttaa niitä tai ostaa loitsuja tai aseita.
Pelaaminen
Pelissä on neljä vaikeusastetta: helppo, normaali, vaikea ja mahdoton. Vaikeustaso määrittää pelaajan käytettävissä olevan pelinsisäisen valuutan määrän.
Lyöntiaseita on neljää eri tyyppiä: keihäitä, miekkoja, kirveitä ja nuijia. Nuijat ovat kalleimpia, mutta ne tönäisevät kohdetta eniten. Keihäät taas halvimpia, mutta ne tönäisevät kohdetta vähiten. Miekat ja kirveet ovat ääripäiden väliltä. Tönäisty gladiaattori voi osua seinään aiheuttaen lisävahinkoa, tippua areenalta tai osua toiseen gladiaattoriin haavoittaen molempia. Pelissä on myös jousia ja varsijousia. Jousella voi ampua joka vuoro, mutta ammukset saattavat loppua kesken pidemmässä taistelussa. Varsijousi pitää ladata joka toinen vuoro, mutta ne ovat halvempia ja tekevät enemmän vahinkoa.
Pelissä esiintyy useita eri rotuja, joiden ominaisuuksien arvot vaihtelevat. Ominaisuuksia ovat voima, nopeus, mana ja kesto. Joka kuukausi jonkun Riimukallion kaupungissa vaikuttavan rodun jumalan onnistuu päästä ylivertaiseen asemaan muihin nähden. Kyseisen rodun edustajien tekemät vahingot ja loitsujen vaikutukset ovat siinä kuussa kaksinkertaiset. Samassa joukkueessa ei saa olla kahta samaa rotua edustavaa gladiaattoria.
Gladiaattoreiden kykyihin vaikuttaa kolme tekijää: gladiaattorin moraali, gladiaattorin haavoittumisaste ja gladiaattoriin vaikuttavat loitsut. Ennen taistelua valitaan kuuden gladiaattorin muodostelma. Gladiaattoreita ohjataan joko hiirellä tai nuolinäppäimillä. Pelissä pelataan divisioonaotteluita sekä cup-otteluita. Divisioonia on neljä, joissa kussakin on neljä joukkuetta. Pelaaja aloittaa neljännestä divisioonasta ja tavoite on nousta vuosien myötä ensimmäisen divisioonan voittajaksi. Divisioonan voittaja nousee ylempään divisioonaan ja häviäjä putoaa alempaan.
Gladiaattorit kehittyvät taistelemalla ja niitä voi kouluttaa koulussa. Maksua vastaan voi kasvattaa gladiaattorien voimaa, nopeutta, manaa ja kestoa. Ne jäävät eläkkeelle 35-vuotiaina kauden jälkeen, ja ovat nuorimmillaan 20-vuotiaita.
Peli päättyy, jos pelaaja eroaa managerin tehtävästään, tai jos pelaajan saama arvostus laskee alle 10:n. Johtokunta määrittelee pelaajan saaman arvostuksen ottelutulosten perusteella. Jos arvostus tippuu alle 10:n, pelaaja joutuu palkkamurhaajan uhriksi.
Palmiro Togliatti
Palmiro Togliatti (26. maaliskuuta 1893 Genova – 21. elokuuta 1964 Jalta, Neuvostoliitto) oli italialainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteerinä ja tosiasiallisena johtajana vuodesta 1927 kuolemaansa saakka, osan ajasta maanpakolaisena. Vuosina 1945–1946 hän oli maan oikeusministeri kommunistien ollessa mukana hallituksessa. Hänen johtajakaudellaan PCI:stä tuli kannatukseltaan Länsi-Euroopan suurin kommunistinen puolue.
Lakimieheksi kouluttautunut ja journalistina toiminut Togliatti kuului Italian kommunistisen puolueen perustajajäseniin. Fasistien vallan aikana vuosina 1926–1944 hän eli maanpaossa, pääasiassa Neuvostoliitossa, ja toimi Kominternin sihteeristössä. Hän osallistui myös Espanjan sisällissotaan. Togliattista tuli myös kommunistisen puolueen pääsihteeri Antonio Gramscin vangitsemisen jälkeen 1927. Sodan jälkeen hän oli ensin salkuttomana ministerinä Pietro Badoglion johtamassa hallituksessa ja sitten oikeusministerinä. Kommunistien hallituksesta syrjäyttämisen jälkeen Togliattia ammuttiin kesäkuussa 1948, mikä uhkasi aiheuttaa poliittisen kriisin Italiassa, mutta hän jäi täpärästi henkiin.
Puolueen suuresta kannatuksesta huolimatta Togliatti ei onnistunut saamaan kylmän sodan takia kommunisteja enää myöhemmin takaisin Italian hallitukseen, mutta PCI:n politiikka maltillistui hänen kaudellaan. Varsinaisen eurokommunismin vaihe alkoi kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen, Enrico Berlinguerin johtajakaudella.
Togliatti kuoli lomamatkan aikana Neuvostoliitossa. Hänen mukaansa nimettiin pian tämän jälkeen Toljattin kaupunki Venäjällä.
Krisse
Krisse on Suomessa useista etunimistä käytetty kutsumamuoto. Se voi pohjautua esimerkiksi Kristiinaan, Kristeriin, Kristianiin tai Kristofferiin.
Krisse on käytössä myös itsenäisenä nimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä noin 40–50 naisella ja noin 10–20 miehellä. Krissellä ei ole nimipäivää almanakassa, mutta koirien nimipäiväluettelossa Krissen nimipäivä on 13. marraskuuta.
Kieliopillinen status
Suomen kieliopin näkökulmasta Krisse on slangisana, sillä se sisältää slangipäätteen -e. Sama pääte sisältyy esimerkiksi sellaisiin puhekielisiin ilmauksiin kuin lande ’maaseutu’, skole ’koulu’ ja Ile ’Ilkka’.
Chrétien Waydelich
Chrétien Waydelich (28. marraskuuta 1841 Strasbourg – 7. syyskuuta 1917 Pariisi ) oli ranskalainen kroketinpelaaja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa kahden pallon yksinpelissä vuoden 1900 olympialaisissa Pariisissa.
Hän voitti lisäksi pronssia yhden pallon yksinpelissä.
Jorma Pokkinen
Jorma Antero Pokkinen (s. 17. heinäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Aamulehdessä, viimeksi lehden uutispäätoimittajana.
Jorma Pokkinen syntyi veturinkuljettaja Veikko Pokkisen ja Aino Nysténin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1973 on Riitta Toivanen. Pokkinen tuli ylioppilaaksi 1970 ja opiskeli Tampereen yliopistossa. Uuden Suomen aluetoimittaja hän oli 1971–1972 ja alueryhmän esimies 1972–1974. Aamulehdessä Pokkinen oli apulaisuutispäällikkö 1974–1981, uutispäällikkö 1986–1993, linjajohtaja 1993–1998, toimituspäällikkö 1998–2000 ja uutispäätoimittaja vuodesta 2000. Eläkkeelle Pokkinen jäi vuoden 2016 alussa. MTV:n uutispäällikkönä Pokkinen toimi 1981–1986.
Pokkinen on sotilasarvoltaan sotilasmestari (1996). Hän on saavuttanut koripallovalmentajana junioreiden SM-kultaa, -hopeaa ja -pronssia. Suomen koripallon nuorten maajoukkueiden joukkueenjohtajana hän toimi EM-kisoissa vuosina 1983–1986. Poikkinen on ollut Suomen koripalloliiton liittohallituksen ja -valtuuston jäsen.
Jimmy McHugh
James Francis ”Jimmy” McHugh (1894 Boston – 23. toukokuuta 1969 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä.
McHugh syntyi Bostonissa ja työskenteli ennen säveltäjäksi ryhtymistään McHugh Bostonin oopperatalossa harjoituspianistina. Hän työskenteli Bostonissa Irving Berlinin julkaisuyhtiössä ja vuonna 1921 muutti New Yorkiin. Hänen ensimmäinen menestyskappaleensa oli Irving Millsin ja Gene Austinin sanoittama ”When My Sugar Walks Down the Street” vuonna 1924.
Hän kirjoitti yhdessä sanoittaja Dorothy Fieldsin kanssa musiikin Broadway-näytelmään Blackbirds of 1928, joka sisälsi muun muassa kappaleen ”I Can’t Give You Anything But Love”. McHugh ja Fields toimivat pitkään yhdessä kirjoittaen New Yorkissa muun muassa hittikappaleet ”On the Sunny Side of the Street” (1930), ”Exactly Like You” (1930) ja ”Don’t Blame Me” (1932). He muuttivat Hollywoodiin 1930-luvun alussa. McHugh’n ja Fieldsin elokuvamusiikkikappale ”I’m in the Mood for Love” nousi listalla ensimmäiselle sijalle vuonna 1935.
McHugh’n sävellystyö vähentyi 1950-luvulla ja hän keskittyi enemmän musiikin julkaisemiseen. Hän perusti hyväntekeväisyyssäätiö Jimmy McHugh Polio Foundationin vuonna 1951. Hän oli jäsenenä Beverly Hillsin kauppakamarin johtokunnassa ja toimi vuosina 1950–1952 sen puheenjohtajana. Hän oli myös muusikkojärjestö ASCAP:n puheenjohtaja vuodesta 1960 lähtien. Jimmy McHugh kuoli Beverly Hillsissä 23. toukokuuta 1969.
Edward Albert
pienoiskuva|200px|Edward Albert vuonna 1977 Edward Lawrence Albert (20. helmikuuta 1951 – 22. syyskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänen isänsä oli Eddie Albert.
Golden Globe -palkittu Albert teki ehkä tunnetuimman esiintymisensä elokuvassa Vapaa kuin perhonen vuonna 1972. Vuonna 1973 hän näytteli elokuvassa 40 karaattia Liv Ullmannin vastanäyttelijänä. Hän meni vuonna 1978 naimisiin Katherine Woodvillen kanssa. Parilla oli tytär Thais.
Albert piti huolta vanhasta isästään tämän viimeisinä vuosina. Hänen isänsä kuoli 99-vuotiaana 26. toukokuuta 2005. Edward Albert sairastui keuhkosyöpään suurin piirtein samoihin aikoihin ja kuoli kotonaan Malibussa 55-vuotiaana 22. syyskuuta 2006.
Uspenskin katedraali (Moskova)
pienoiskuva|Uspenskin katedraali vuonna 1856 Uspenskin katedraali (, Ylösnousemuksen katedraali) on Moskovan Kremlissä sijaitseva katedraali.
Rakennushistoria
Kivikirkon rakentaminen aloitettiin 4. elokuuta 1326 aiemman 1100-luvulla rakennetun puukirkon paikalle, kun metropoliitta Pietari oli taivutellut Moskovan suuriruhtinaan Iivana I Kalitan rakennuttamaan vastaavanlaisen kirkon Moskovaan kuin oli vielä silloisessa suuriruhtinaiden pääkaupungissa Vladimirissa. Kirkko valmistui ja vihittiin käyttöön 4. elokuuta 1327. vasen|pienoiskuva|Uspenskin katedraalin pohjoisovi 1400-luvun lopulla kirkko alkoi olla ränsistynyt ja vuonna 1472 aloitettiin uuden katedraalin rakennustyöt Krivtsovin ja Myškinin suunnitelmien mukaisesti. Kahden vuoden aikana rakennus lähes valmistui, kunnes se maanjäristyksen vaikutuksesta pohjoisseinä sortui vuonna 1474. Tutkimuksessa pihkovalaiset rakentajat totesivat että muurauslaasti oli viallista, rakennuskivi liian pehmeää sekä tiilet huonolaatuisia, mutta eivät suostuneet rakentamaan uutta kirkkoa.
Iivana III kutsui vaimonsa Sofia Palaiologoksen ehdotuksesta arkkitehti Ridolfo "Aristotele" Fioravantin (n. 1415-1486) Bolognasta suunnittelemaan uuden kivikatedraalin, jonka tuli olla vanhan venäläisen perinteen mukainen. Fioravanti matkusti Vladimiriin opettelemaan venäläistä rakennustekniikkaa. Vuosina 1475-1479 rakennetussa kirkossa on vaikutteita Vladimirin vuosina 1158-1161 rakennetusta Uspenskin katedraalista sekä renessanssin arkkitehtuurista. Moskovaan valmistunut katedraali on Ridolfo "Aristotele" Fioravantin tunnetuin työ.
Arkkitehti totesi saman kuin pihkovalaiset: muurauslaasti ei ollut tarpeeksi kiinnittyvää, eikä rakennuskivi oikeanlaista. Hän kuitenkin kehui muurauksen sileää jälkeä. Koko rakennus piti siis purkaa. Perustukset kaivettiin yli neljän metrin syvyyteen ja alimmaiseksi asetettiin tammesta tehty paalutus, joka oli tuolloin uutta Moskovassa. Ensimmäistä kertaa Venäjällä käytettiin rakennusnosturia, ristiholvausta ja metallisia tukirakenteita. Näin sisätilasta voitiin tehdä yhtenäinen eli yksilaivainen. Parhaasta mahdollisesta savesta sekoitetuista muuraustiilistä tehtiin pitempiä, kapeampia ja kovempia. Vuoteen 1515 mennessä kirkko oli myös koristeltu maalauksilla.
Vuosina 1642-1643 kirkkoa maalasi 150 taiteilijaa tsaari Mihail Fjodorovitšin Romanovin määräyksestä hovimaalareitten Ivan ja Boris Paiseinin, Sidor Pospejevin, Bažen Savinin, Mark Matvejevin ja Stepan Jevfimievin johdolla.
Vuonna 1653 patriarkka Nikonin määräyksellä katedraaliin rakennettiin viisikerroksinen ikonostaasi, joka sisälsi 69 ikonia, joista ensimmäinen kerros oli 1300-luvulta. Vanhimmat ikonit olivat Hodegetria Jumalanäiti ja Suurmarttyyri Georgios (1100-luvun loppu - 1100-luvun alku), Herran Neitsyt Maria (1100-luvun viimeinen neljännes), "Kultahiuksinen Vapahtaja" (n. 1200) ja "Arkkienkeli Mikaelin ilmestyminen Josua Nunille" (1100-luvun loppu). Vuodesta 1395 lähtien vuoteen 1918 asti katedraalissa säilytettiin bysanttilaista 1100-luvun Vladimirin Jumalanäidin ikonia. Ikoni on ollut Tretjakovin galleriassa ja vuodesta 1990 lähtien galleriaan kuuluvassa Pyhän Nikolain kirkossa.
Katedraalin sisustukseen kuuluu edelleen useita eri tsaareille tehtyjä katoksellisia valtaistuimia. Kirkkoa käytettiin Iivana IV Julmasta alkaen tsaarien ja keisareiden kruunauskirkkona. Katedraaliin on haudattu 19 Moskovan ja Kiovan metropoliittaa ja Moskovan patriarkkaa, joista muutamat ovat pyhimyksiä.
1900-luku ja sen jälkeen
vasen|pienoiskuva|268x268px|[[Aleksanteri II (Venäjä)|Aleksanteri II:n kruunajaiset Uspenskin katedraalissa vuonna 1856.]] Viimeinen pääsiäisjumalanpalvelus pidettiin Vladimir Leninin erityisluvalla vuonna 1918. Suurin osa kirkon aarteista siirrettiin Kremlin asehuoneeseen tai myytiin ulkomaille. Lokakuun vallankumouksen yhteydessä katedraali suljettiin vuonna 1918 ja avattiin yleisölle museona vuonna 1955. Rakennusta on korjattu vuosina 1949-1950, 1960 ja 1978. Vuodesta 1991 Uspenskin katedraali on kuulunut Kremlin museoihin.
Neuvostoliiton kaaduttua kirkko vihittiin uudelleen käyttöön ja jumalanpalvelukset aloitettiin vuonna 1990. Kaikki Venäjän presidentit, Boris Jeltsin, Vladimir Putin ja Dmitri Medvedev, siunattiin virkaansa juuri tässä kirkossa. Jeltsinin ja Putinin seremonian toimitti Moskovan ja koko Venäjän patriarkka Aleksei II ja Medvedevin puolestaan nykyinen patriarkka Kirill.
Nykyisin kirkkoa käytetään vain tärkeisiin valtiollisiin seremonioihin. Kesäisin se on avoinna turisteille.
Leineperi
thumb|Leineperin mylly Leineperi on maaseutukylä Kullaalla Ulvilassa, Satakunnan maakunnassa. Leineperi tunnetaan yhtenä Suomen parhaiten säilyneenä kulttuurihistoriallisena ruukkikylänä, ja kylässä vierailee vuosittain useita kymmeniä tuhansia vierailijoita. Kylän merkittävin nähtävyys on vuonna 1771 perustettu Leineperin ruukki.
Vesitähdikit
Lajeja
Akvaariokasvina käytettyjä lajeja:
Leineperi
Tunnetuin Leineperistä kotoisin oleva henkilö on kylässä syntynyt painonnoston olympiavoittaja Kaarlo Kangasniemi. Vuonna 2001 Leineperi valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Leineperin ruukki on Museoviraston luokittelema Valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Sijainti ja rakenne
Leineperi sijaitsee entisen Länsi-Suomen läänin alueella, Satakunnan maakunnassa, entisen Kullaan kunnan alueella, noin 20 kilometriä itään Porin kaupungista ja Suomen länsirannikosta. Kylä sijaitsee peltoaukeiden keskellä, ja sen läpi virtaa Kullaanjoki, tai kylän kohdalla Leineperinjoki. Kullaan kunta, jossa Leineperi sijaitsi, liitettiin osaksi Ulvilan kaupunkia vuonna 2005.
Kylä muodostuu pääasiassa entisistä teollisista tuotantorakennuksista, jotka muodostavat tiiviin ruukkialueen ytimen. Kylämaisemaa hallitsevat kylän läpi virtaava koski ja pato. Tärkeimmät jäljellä olevat teollisuusrakennukset ovat masuuni ja kankipaja. Niiden lisäksi Leineperin merkittäviin rakennuksiin kuuluvat ruukinkartano ja varastorakennukset. Kylässä on lisäksi kesäteatteri.
Historia
Leineperin kylä on muodostunut kylässä sijaitsevan Leineperin kartanon ja ruukin ympärille. Leineperi mainitaan ensimmäisen kerran 1630-luvulla Sunniemen säterin sahurin torppana. Anolan kartanoon kuuluneella tilalla sijaitsi tuolloin vesisaha ja -mylly. Sittemmin Leineperistä tuli manttaaliin pantu rälssitila. Vuosina 1642–1811 Leineperi toimi Anolan lampuotitilana. Vuonna 1769 Anola siirtyi majuri Berndt Johan Hastferin omistukseen, joka perusti Leineperiin "Fredriksforsin" Leineperin ruukin vuonna 1771. Muutamaa vuotta myöhemmin viereen perustettiin toinen, Fredriksbergiksi (myös Solla) nimetty, rautaruukki.
Teollisen toiminnan aikakausi
pienoiskuva|Ulvilan ruukin masuuni. Fredriksforsin eli Leineperin rautaruukin perusti majuri Berndt Johan Hastfer vuonna 1771. Ruukki perustettiin alun perin Ruotsista tuotavan takkiraudan jalostamista varten. Ruukilla oli oikeus valmistaa muun muassa pultti- ja vannerautaa, lapioita, kankia ja viikatteita. Vuonna 1787 Leineperin silloinen omistaja Jonas Beckman valmistutti ruukille masuunin. Vuonna 1818 rautaruukki siirtyi Suomen valtion omistukseen. Ruukille valmistui suomalaisten vuorimalmien kokeilua varten uusi masuuni vuonna 1826. Valtio ei ollut tyytyväinen Leineperissä valmistetun takkiraudan menekkiin, jonka vuoksi se myi ruukin vuonna 1830 Anders Henrik Falckille, Kauttuan ruukin silloiselle omistajalle.
Leineperin omistajat vaihtuivat 1800-luvulla tiheään. Vuonna 1858 Leineperin osti porilainen lakimies K. J. Lönegren, jonka omistajuuskaudella alkoi Leineperin nousukausi. Raudanvalmistuksessa otettiin käyttöön uusia menetelmiä, ja useita rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen. Leineperissä panostettiin yhä enenevissä määrin maatalouteen, karjasuojat rakennettiin uudelleen ja ruukille valmistui oma meijeri. Lönegren rakennutti myös uuden kartanon. Suuret uudistukset kävivät kalliiksi, ja katovuosien 1867–1868 johdosta Lönegren luopui Leineperistä vuonna 1870.
Useiden muiden omistajien jälkeen Antti Ahlström osti Leineperin vuonna 1877. Tuossa vaiheessa ruukin maaomaisuus käsitti kaikkiaan yli 12 000 hehtaaria maata ja lisäksi jonkin verran metsää. Ahlströmin omistajuuden aikana tehtiin jonkin verran uudistuksia rautateollisuudessa. Kylään perustettiin lisäksi oma saha. Teollinen toiminta Leineperissä päättyi kohtalaisen nopeasti 1880-luvun loppupuolen ja 1890-luvun alkupuolen aikana sen jälkeen, kun kävi ilmi, ettei Porin ja Tampereen välille linjattua rautatietä tultu rakentamaan Leineperin kautta. Masuunin toiminta hiljeni helmikuussa 1891 ja sahan vuonna 1892. Lopullisesti teollinen toiminta Leineperissä päättyi vuonna 1902.
Toiminta 1900-luvulta nykypäivään
Vaikka varsinainen teollinen toiminta loppui Leineperissä heti 1900-luvun alkupuolella, taonta- ja sahaustoimintaa jatkettiin pienimuotoisesti tämän jälkeenkin. 1910-luvun ja 1940-luvun välisenä aikana Leineperissä toimivat lyhyen aikaa niin Puutarha- ja emäntäkoulu kuin juustomeijerikin. Leineperiin valmistui 1920-luvulla vielä sepänpaja, jonka toiminta päättyi kuitenkin 1960-luvun alussa. Myös sahaustoiminta loppui ja vesitornina toiminut masuuni poistettiin käytöstä 1960-luvun aikana lopullisesti.
Vuonna 1977 Antti Ahlströmin perillisten omistuksessa ollut Leineperin Maatalousyhtymä myi Leineperin keskeiset teollisuusrakennukset Eero Tupalalle, entiselle tilanhoitajalle. Sukupolvenvaihdoksen myötä tila päätyi nykyisen omistajan, Reijo Tupalan omistukseen vuonna 1985. Kullaan kunta osti osan ruukkialueesta vuonna 1987.
Nimen alkuperä
Leineberg mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1630-luvulla Sunniemen säterin ratsutorppana. Kun tälle Nakkilan Anolan kartanoon kuuluneelle rälssitilalle perustettiin rautaruukki vuonna 1771, se nimettiin Fredriksforsiksi, mutta suomenkielisissä yhteyksissä sekä ruukista että kylästä on käytetty nimeä Leineperi. Alun perin "Leineperi"-sanan arvellaan tulleen saksankielisestä sanasta "Kleinburg", pieni linna, sillä kylässä on keskiajalla ollut pieni puinen vartiolinnoitus.
Maurice Vignerot
Maurice Marie Joseph Vignerot (25. marraskuuta 1879 Pariisi – 28. syyskuuta 1953 Gap) oli ranskalainen kroketinpelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa kahden pallon yksinpelissä vuoden 1900 olympialaisissa Pariisissa.
Big Joe Turner
thumb|Big Joe Turner esiintymässä vuonna 1955 Joseph Vernon ”Big Joe” Turner (18. toukokuuta 1911 Kansas City, Missouri – 24. marraskuuta 1985 Inglewood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja. Turner oli bluesin historian merkittävimpiä laulajia ja jump bluesin pioneeri, joka menestyi myös 1950-luvulla rock and rollin esittäjänä. Turner tunnettiin suuresta koostaan ja voimakkaasta äänestään.
Turner aloitti uransa 1930-luvulla Kansas Cityssä ja New Yorkissa boogie woogie -laulajana pianisti Pete Johnsonin säestämänä. Sotavuosina he siirtyivät länsirannikolle levyttämään. Suosioon Turner nousi Atlantic Recordsilla New Yorkissa 1950-luvun alussa, jolloin hän levytti useita R&B-listan menestyssinglejä. Hänen ykköshittejään olivat ”Chains of Love” sekä ”Shake, Rattle and Roll” (1954), jota seurasi muitakin rock and roll -hittejä. Vuoden 1956 jälkeen Turner alkoi levyttää aikuisempaa jazz-tyylistä musiikkia. Hän esiintyi aina kuolemaansa vuonna 1985 saakka.
Big Joe Turner nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1987.
F-Zero GX
Pelin on kehittänyt Segan kehitysyksikkö Amusent Vision, jolle Nintendo antoi kehitysoikeudet. Amusent Vision on tullut tunnetuksi kehittämästään Super Monkey Ball -pelisarjasta, ja F-Zero GX toimiikin Super Monkey Ballin muunnellulla pelimoottorilla.
Peli on F-Zero-pelisarjan neljäs osa.
F-Zero AX on pelin kolikkopeliversio.
Pelaaminen
F-Zero GX on kuten muutkin sarjan osat futuristinen ajopeli; kilpailijat ajavat plasmalla kulkevia, jopa yli 2000 km/h nopeuteen yltäviä ilma-autoja intergalaktisessa Grand Prix -sarjassa. Radat muistuttavat suunnittelussaan ja kiemuroissaan vuoristoratoja. Ajoneuvojen nopeus tekee pelistä yhden maailman vaikeimmista videopeleistä, eikä pelin Story Mode ole poikkeus.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.6/10.
Limalonges
Limalonges on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 24,4 neliökilometriä ja siellä on arviolta 842 asukasta (vuonna 2016). Enimmillään asukkaita on ollut vuoden 1860 paikkeilla noin 1 750.
Kunta sijaitsee departementin kaakkoiskulmassa ja rajoittuu idässä Viennen departementtiin.
Foppe de Haan
Ura
Pelaajaurallaan de Haan pelasi vain amatööritasolla. Valmentajana hän on luotsannut kotimaassaan seuratasolla Akkrumia, Drachtster Boysia, AVV:tä, Steenwijkia ja Heerenveeniä. Parhaiten hänet muistetaan Heerenveenistä.
de Haan toimi Heerenveenin päävalmentajana vuosina 1985–1988 ja 1992–2004. Hän nosti seuran Eredivisiehen vuonna 1993. Vuosina 1993 ja 1997 de Haan johdatti Heerenveenin Alankomaiden cupin loppuotteluun, lisäksi hän luotsasi seuran Mestarien liigan paikkaan oikeuttaneelle toiselle sijalle Eredivisiessä vuonna 2000.
Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana de Haan toimi vuodesta 2004. Hän luotsasi joukkueen ikäluokan EM-kultaan vuonna 2006. Vuoden 2007 alle 21-vuotiaiden EM-kotikisoissa Alankomaat otti jälleen mestaruuden de Haanin johtamana.
Pekingin olympialaisissa 2008 de Haan luotsasi Alankomaiden olympiajoukkuetta, jonka tie katkesi puolivälierissä 2–1-tappioon sittemmin olympiakultaa voittaneelle Argentiinalle.
De Haan ilmoitti keväällä 2009 lopettavansa valmennusuransa heinäkuussa, jolloin hänen sopimuksensa Alankomaiden jalkapalloliiton kanssa päättyi. Hän ei kauaa malttanut eläkepäiviään viettää, vaan siirtyi lokakuussa 2009 eteläafrikkalaisen Ajax Cape Townin päävalmentajaksi.
Vuonna 2009 de Haan palkittiin Rinus Michel oeuvre -palkinnolla elämäntyöstään jalkapallossa.
De Haan luotsasi Ajax Cape Townin Etelä-Afrikan liigassa hopealle kaudella 2010/11. Veteraanivalmentaja jätti seuran kauden jälkeen siirtyen Tuvalun maajoukkueen päävalmentajaksi. De Haan luotsasi Tuvalua vuoden 2011 Pacific Games -turnauksessa. Tuvalu voitti hänen johdollaan yhden alkulohkonsa viidestä ottelusta. Syyskuussa 2011 hän palasi SC Heerenveenin organisaatioon juniorivalmennuksen johtotehtäviin.
Lokakuussa 2015 de Haan palasi Heerenveenin päävalmentajan tehtäviin Dwight Lodewegesin jätettyä seuran. De Haanin johdolla Heerenveen paransi peliesityksiään Eredivisiessä. Lopulta seura nousi kolme pykälää sarjataulukossa ja sijoittui de Haanin alaisuudessa sijalle 12. De Haanin korvasi kauden jälkeen Jurgen Streppel.
Tammikuussa 2017 de Haanista tuli Alankomaiden naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja. Yhdessä Sarine Wiegmanin kanssa hän luotsasi Alankomaat historialliseen mestaruuteen EM-lopputurnauksessa 2017. Syksyllä 2017 de Haan jätti tehtävänsä.
M. Scott Peck
Morgan Scott Peck (22. toukokuuta 1936 – 25. syyskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen psykiatri, joka tuli kuuluisaksi self help -terapiakirjoistaan. Hän kuoli syyskuussa 2005 keuhkosyöpään 69-vuotiaana.
Hänen kuuluisin teoksensa oli The Road Less Travelled, joka julkaistiin vuonna 1978. Se merkitsi 1930-luvun lamakauden luoman kysynnän jälkeen itsehoitokirjallisuuden uutta alkua. Kirjaa ja sen jatko-osia myytiin Yhdysvalloissa viisi miljoonaa kappaletta. Kirja ylsi The New York Timesin bestseller-listalle vuonna 1983 ja pysyi siellä 13 vuotta.
Peckin näkemys on kognitiivista terapiaa: "Elämä on vaikeaa." Ongelmia ei pidä välttää vaan pyrkiä ratkaisemaan. Tämän hyväksymisen avuksi Peck suosittelee uskoa korkeampaan voimaan. Peck kääntyi kristinuskoon keski-ikäisenä. Kirjoissaan hän ei nimeä uskonsa kohdetta, josta syystä muun muassa Anonyymit alkoholistit -seurojen kävijöiden parissa, ainakin Yhdysvalloissa, kirja on ollut suosittu.
Bangorin rautatieasema (Wales)
Bangorin rautatieasema on rautatieasema Bangorin kaupungissa Gwyneddin alueella, Walesissa. Se sijaitsee North Wales Coast Linen varrella.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1848. Sitä käytti 662 060 matkustajaa kaudella 2017–2018.
pienoiskuva|left|Bangorin asema vuonna 1961.
Jacques Sautereau
Marie Maurice Jacques Alfred Sautereau  (7. syyskuuta 1860 Louveciennes – 23. marraskuuta 1936 Saint-Mandé) oli ranskalainen kroketinpelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia kahden pallon yksinpelissä vuoden 1900 olympialaisissa Pariisissa.
Leasing
Leasing eli liisaus on käyttöomaisuuden pitkäaikaista vuokrausta. Tavallisia vuokrauskohteita ovat koneet, laitteet ja kulkuneuvot.
Tavallisesti leasing määritellään irtaimen käyttöomaisuuden pitkäaikaiseksi vuokraukseksi. Myös rakennusten ja kiinteän omaisuuden leasing on mahdollista.
Usein liisataan autoja ja koneita 3–5 vuoden vuokrasopimuksilla, joissa esimerkiksi auto-leasingissä on sovittu sopimusaikana ajettava enimmäiskilometrimäärä.
Liisaamalla saadaan kone tai laite käyttöön hankintahetkellä edullisemmin kuin ostamalla ja hankittava kone tai laite ei siirry käyttäjän omaisuudeksi. Leasing-sopimus voi sisältää esimerkiksi auton yhteydessä huollon ja tietokoneen yhteydessä kierrätyksen.
Yleisesti on arvioitu, että jos yrityksen pääoman tuottavuusvaatimus on 20 %, leasingin kustannukset ovat tietyin edellytyksin ostoa alhaisemmat ja yrityksen kannattaa ryhtyä leasingrahoitukseen.
Leasingin etu on, ettei järjestely sido vuokralleottajan omia varoja eikä vakuuksia. Yritystoiminnassa liisattu kohde maksaa normaalisti itse itsensä takaisin. Kohteen käytöstä saaduilla tuotoilla voidaan rahoittaa leasingmaksut ja niiden lisäksi saadaan tuottoa. Leasing saattaa myös tulla edulliseksi silloin, kun hankinta on lyhytaikainen tai kohde vanhenee nopeasti. Leasing-kulut on budjetoida, niihin voi liittyä veroetuja ja järjestely on omaksi ostamista joustavampaa. Leasingissä rahoitusyhtiö kantaa riskin kohteen jäännösarvosta leasingkauden päättyessä. Tuolloin kohde on voinut menettää arvonsa lähes kokonaan tai jäljellä on vain romuarvo, jos laitteella ei ole jälkimarkkinoita. Lähtökohtaisesti tämä riski kuitenkin hinnoitellaan leasingmaksuihin.
Vaihtoehtoja leasingille ovat esimerkiksi osamaksu ja laina.
Historiaa
Leasing on lähtöisin Yhdysvalloista, jossa se on ollut yleisessä käytössä 1950-luvun alkupuolelta lähtien. Suomessa leasing alkoi vuonna 1965, vaikkakin se kasvoi vasta 1980-luvun jälkipuoliskolla laajasti tunnettuna rahoitusmuotona.
Leasingin lajeja
Leasing-sopimuksia on kahdenlaisia: käyttö- eli huoltoleasing (engl. operational leasing) ja rahoitusleasing (financial leasing). Useimmiten sanalla leasing tarkoitetaan rahoitusleasingiä sekä Suomessa että ulkomailla.
Käyttöoikeusleasingissä vuokralleantaja huolehtii esineen huollosta ja ylläpidosta siten, että esine on käyttökuntoinen koko vuokra-ajan. Vuokralleottajan näkökulmasta huolto on tärkeä tekijä, jolla leasingin käyttöä perustellaan. Tyypillisiä vuokrauskohteita ovat konttorikoneet kuten kopio- ja postituskoneet ja ajoneuvot. Käyttöoikeusleasingsopimus solmitaan yleensä laitetoimittajan ja asiakkaan välillä.
Rahoitusleasing eroaa käyttöoikeusleasingistä siten, että siihen ei sisälly huoltoa. Vuokrattu esine on ainoastaan sopimuksen vakuutena. Rahoitusleasingissä on kolme osapuolta: rahoitusyhtiö ostaa esineen myyjältä ja vuokraa sen edelleen asiakkaalle. Rahoitusleasingsopimus solmitaan rahoitusyhtiön ja asiakkaan välille. Tämän lisäksi rahoitusyhtiö ja myyjä saattavat tehdä takaisinostosopimuksen vuokran kohteesta.
Hyvitysleasing tarkoittaa järjestelyä, jossa esine myydään vuokrakauden päätyttyä. Vuokralleottaja saa hyvityksen, jos myyntihinta ylittää ennalta sovitun jäännösarvon. Vastaavasti jos hinta alittaa jäännösarvon, vuokralleottaja maksaa erotuksen. Vuokralleottaja kantaa riskin esineen jäännösarvosta. Hyvitysleasing on käytössä erityisesti autoalalla ja sellaisten koneiden rahoituksessa, joilla on toimivat jälkimarkkinat. Hyvitysleasingin vuokrakausi on suhteellisen lyhyt, 2–3 vuotta.
Partnerleasing tarkoittaa järjestelyä, jossa saman konsernin kaksi eri yritystä tekee keskenään leasingsopimuksen. Järjestelyllä voidaan pyrkiä veronkiertoon.
Investointilaskelmat
Investointilaskelmat ovat laskelmia, joita yrityksissä ja muissa talousyksiköissä laaditaan investointeja koskevissa päätöksentekotilanteissa investointivaihtoehtojen kannattavuuden selvittämiseksi. Investointipäätöksissä on kysymys edullisimman investointivaihtoehdon valitsemisesta tai päätöksestä investoinnin tekemisestä tai tekemättä jättämisestä. Investointilaskelmat ovat osa yrityksen operatiivista laskentatointa ja ne kuuluvat vaihtoehtolaskelmien ryhmään.
Yritysten investoinnit tarkoittavat pitkävaikutteisten tuotannontekijöiden hankkimista tulojen aikaansaamiseksi tulevaisuudessa. Investoinnista aiheutuva meno on yrityksen normaaliin toimintaan suhteutettuna merkittävä ja tulojen kertymisaika usein pitkä. Tulojen kertymiseen ja samalla investointiin sisältyy riskejä ja epävarmuustekijöitä. Investointilaskelmien tarkoitus on varmistaa käytettävissä olevien tietojen ja tulevaisuutta koskevien arvioiden pohjalta mahdollisimman oikeat investointipäätökset.
Investointilaskentamenetelmiä ovat nykyarvomenetelmä, sisäisen korkokannan menetelmä ja annuiteettimenetelmä sekä pääoman tuottoaste- ja takaisinmaksuajan menetelmät.
Investointien suunnittelu- ja päätöksentekoprosessi
Investointilaskelmien laatiminen on osa investointien suunnittelu- ja päätöksentekoprosessia. Prosessi alkaa investointitarpeen analysoinnista ja päättyy investoinnin toteuttamiseen ja toteutuksen seurantaan. Investointilaskelmat laaditaan ennen investointipäätöstä, sen jälkeen, kun eri toiminta- ja investointivaihtoehdot on kartoitettu. Investointien suunnittelu- ja päätöksentekoprosessissa on tavallisesti seuraavat vaiheet:
Investointilaskentamenetelmät
Investoinneissa tuloja kertyy pitkän ajan kuluessa investoinnin tekemisestä. Investointilaskelmissa rahan aika-arvo eli se, että tänään saatu euro on arvokkaampi, kuin euro tulevaisuudessa, otetaan huomioon muuttamalla eriaikaiset maksusuoritukset vertailukelpoisiksi laskentakoron avulla. Rahan aika-arvon huomioon ottavia investointilaskentamenetelmiä ovat: nykyarvomenetelmä, sisäisen korkokannan menetelmä, annuiteettimenetelmä ja investoinnin takaisinmaksuajan menetelmä. Yksinkertaistettuja menetelmiä, joissa rahan aika-arvoa ei oteta huomioon, ovat pääoman tuotto-astemenetelmä ja yksinkertaistettu takaisinmaksuajan menetelmä.
Nykyarvomenetelmä
Nykyarvomenetelmässä kaikki investointiin liittyvät maksusuoritukset: investointimeno, tulevaisuudessa eri ajankohtina kertyvät nettotulot ja mahdollinen tulo investoinnin jäännösarvosta diskontataan investoinnin hankkimishetkeen. Investoinnin kannattavuus lasketaan tulojen ja menojen nykyarvojen erotuksena (net present value, NPV). Diskonttauskorkokantana voidaan käyttää rahoituksen kustannusta tai minimituottovaatimusta. Investointi on kannattava, jos nettonykyarvo on annetulla diskonttauskorkokannalla positiivinen. Vaihtoehtoisista investointihankkeista kannattavin on se, jonka nettonykyarvo on suurin.
Nettonykyarvo lasketaan kaavalla:
t = ajankohta
r = korkokanta
{S_t}= investoinnin tuottama nettokassavirta hetkellä t
{I_0}= investointimeno lähtöhetkellä.
Sisäisen korkokannan menetelmä
t = ajankohta
{S_t}= investoinnin tuottama nettokassavirta hetkellä t
{I_0}= investointimeno lähtöhetkellä.
Koska kaava edellyttää t:nnen asteen polynomin ratkaisua, käytännössä IRR lasketaan antamalla korolle kokeilemalla eri arvoja ja laskemalla tulojen ja menojen nykyarvojen erotus, kuten nykyarvomenetelmässä. Kun iteroimalla on saatu sisäisen koron ylä- ja alalikiarvot, tarkennetaan tulos interpoloimalla.
Annuiteettimenetelmä
Annuiteettimenetelmässä investointimeno jaetaan annuiteettikertoimella investoinnin käyttöajalle vuosittain yhtä suuriksi eriksi, annuiteeteiksi, jotka sisältävät poiston ja koron. Investoinnin kannattavuutta arvioidaan vertailemalla vuotuisia nettotuloja investointimenon annuiteetteihin, jotka ovat rahan aika-arvo huomioon ottaen vertailukelpoiset. Annuiteettikertoimen diskonttauskorkokantana käytetään rahoituksen kustannusta tai investoinnin tuottovaatimusta. Investointi on kannattava, jos nettotulot ovat annuiteetteja suuremmat. Eri investointivaihtoehdoista kannattavin on se, jonka nettotulojen ja annuiteettien positiivinen erotus on suurin. Annuiteettikerroin {k_n} joka on jaksollisten suoritusten diskonttauskertoimen käänteisluku, lasketaan kaavalla:
i = diskonttauskorkokanta
n = investoinnin tuottaman kassavirran pituus vuosina.
Investoinnin takaisinmaksuajan menetelmä
Investoinnin takaisinmaksuajan menetelmässä lasketaan aika vuosina, jona investointi nettotuotuloina maksaa itsensä takaisin. Takaisinmaksuaika määritetään laskemalla kuinka monen vuoden diskontatut nettotulot tarvitaan investointimenon kattamiseksi. Takaisinmaksuaika (n) ratkaistaan yhtälöstä:
r = korkokanta
{S_t}= investoinnin tuottama nettokassavirta hetkellä t
{I_0}= investointimeno lähtöhetkellä.