cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stormbringer (albumi)
Julkaisun jälkeen
thumb|left|upright|Perustajajäsen, kitaristi Ritchie Blackmore, erosi Deep Purplesta huhtikuussa 1975 perustaakseen Rainbow-yhtyeen. Sunburyn festivaalien jälkeen Deep Purplen jäsenillä alkoi puolentoista kuukauden pituinen loma. Blackmore matkusti yhdysvaltalaisen Elf-yhtyeen kanssa Müncheniin äänittämään lainakappaletta ”Black Sheep of the Family”, jonka levyttämisestä Deep Purplen muut jäsenet olivat kieltäytyneet. Se oli tarkoitus julkaista singlenä, joten kappaleelle tarvittiin myös B-puoli. Niinpä Blackmore kirjoitti yhdessä Elfin laulusolistin Ronnie James Dion kanssa kappaleen ”Sixteenth Century Greensleeves”. Blackmore ja Dio huomasivat yhteistyön sujuvan, joten lopulta he äänittivät kokonaisen albumin, joka sai nimekseen Ritchie Blackmore’s Rainbow. Vielä ennen levytystä Blackmore oli vakuuttanut lehdistölle, ettei hän ollut eroamassa Deep Purplesta.
Yhtyeen muut jäsenet eivät juurikaan huomioineet Blackmoren sooloprojektia, sillä heilläkin oli vastaavia hankkeita. Lord työskenteli klassisvaikutteisen Sarabande-projektin parissa. Hughes puolestaan aikoi tehdä sooloalbumin, jonka olisi tuottanut David Bowie, mutta suunnitelma ei toteutunut. Vähitellen alkoi kuitenkin paljastua, ettei Blackmore jatkaisi Deep Purplessa sen jälkeen, kun Euroopan-kiertue päättyisi huhtikuussa 1975. Yhtyeen piti aloittaa uuden albumin äänitykset vielä samassa kuussa Rolling Stone Mobile Studiolla, mutta siitä luovuttiin Blackmoren lähtöaikeiden paljastuttua. Blackmoren eropäätöstä oli jo aiemmin vahvistanut se, että Hughes oli huutanut hänelle erään konsertin kitarasoolon aikana: ”Paskaa!” Hughes itse on kiistänyt pilkanneensa Blackmoren soittoa, vaikkakin myöntää käyttäneensä tuolloin runsaasti huumeita. Blackmore kertoi päätöksestään ensin kiertuehenkilökunnalle, jonka kautta tieto levisi muille yhtyeen jäsenille, vaikka asia olikin tarkoitus salata.
Pariisin konsertin jälkeen 7. huhtikuuta 1975 kiertue oli ohi, eikä yhtyeen jatkosta ollut varmuutta. Seuraavista konserteista ei ollut sovittu, mutta tarkoitus oli joka tapauksessa pitää pari kuukautta lomaa. Toukokuussa 1975 julkaistiin pelkästään edellisen kokoonpanon, niin sanotun Mark II:n, esittämiä kappaleita sisältänyt kokoelma 24 Carat Purple, jota pidettiin lähes muistokirjoituksena. Lopulta yhtye päätti jatkaa uuden kitaristin, yhdysvaltalaisen Tommy Bolinin kanssa, ja levytti albumin Come Taste the Band.
Kokoonpano
Muusikot
Muut
Painoksia
thumb|right|Alkuperäisen brittipainoksen (TPS 3508) vinyylietiketti. Albumin julkaisi yhtyeen oma [[Purple Records -yhtiö.]]
Tilsa
Tilsa on eteläisessä Lapin maakunnassa, aivan Posion kunnan eteläosassa sijaitseva selväpiirteinen kallioinen suurehko vaara. Kansanomaisesti sitä kutsutaan Tilsan äläkyksi. Tilsan korkeus merenpinnasta on 360 metriä. Sen huippu on juuri ja juuri puurajan alapuolella, mutta sen puusto on matalakasvuista. Tilsan etelään viettävä rinne on loivasti laskeutuva pohjoisrinteen ollessa erittäin jyrkästi 'hyppyrimäinen' ja kallioinen. Tilsa sijaitsee keskellä laajaa, suojeltua soista aarnialuetta.
65.84444°N, 27.87833°W
Sievin rautatieasema
Sievin rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Pohjanmaan radan varressa rataosalla Kokkola–Ylivieska. Se sijaitsee Sievin kunnan Korhoskylässä Pohjois-Pohjanmaalla. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta on 613,6 kilometriä mitattuna Haapamäen ja Seinäjoen rautatieasemien kautta.
Sievin asemarakennus on tyypillinen Knut Nylanderin suunnittelema ns. Oulun radan asemarakennus. Uusrenessanssiin pohjautuvaa rakennustapaa noudattava rakennus rakennettiin vuosina 1884–1886 ja sitä laajennettiin Bruno Granholmin suunnitelmien pohjalta lisäämällä poikkipääty vuonna 1908.
Nykyisin Sievin asema on miehittämätön ja liikenteen ohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulusta käsin. Aikaisemmin liikennepaikka toimi junien kohtauspaikkana mutta nykyään liikennepaikalla on kaksoisraide.
Sievin junaturma tapahtui 21. marraskuuta 1975, kun liikennepaikalle saapumassa ollut erikoispikajuna Polaria suistui kiskoilta ratapihan eteläpäässä.
NX
NX on 3D-suunnitteluohjelmisto tuotekehityksen, suunnittelun ja valmistuksen tarpeisiin. Se on kehitetty yhdistämällä I-DEAS ja Unigraphics-ohjelmistojen toiminnallisuuksia.
Modulaarisuus
NX sisältää valikoiman toiminnallisia työkalumoduleita, joita voidaan ottaa käyttöön tarpeen mukaan. Integroituun kokonaisuuteen voidaan liittää osioita tuotekehitys-, suunnittelu- tai valmistusprosessin tarpeisiin. Esimerkkejä moduleista ovat:
Teamcenter-dokumentinhallintaosion avulla NX pystyy avaamaan myös joillakin muilla CAD-ohjelmilla tuotettuja JT-osia ja -kokoonpanoja, joita voidaan käyttää samoin kuin NX:llä suunniteltuja osia. Design Freedom -osiolla myös näiden kappaleiden geometriaa pystytään muokkaamaan; voidaan esimerkiksi muuttaa reiän kokoa tai paikkaa, tai osan pituutta.
Uusimmassa NX-versiossa on mukana myös Synchronous-teknologia, joka antaa mahdollisuuden yhdistää piirrepohjainen ja "historiaton" mallinnustekniikka ensimmäistä kertaa maailmassa. Siemens julkisti sen huhtikuussa Hannoverin messuilla.
NX-järjestelmää käyttäviä yrityksiä
Autoteollisuus:
Kuluttajatuotteet:
Konepajateollisuus:
Mannermainen filosofia
Mannermainen filosofia on yleinen nimitys useille nykyfilosofian perinteille, jotka ovat alun perin saaneet alkunsa mannermaisesta Euroopasta, vastakohtana englanninkieliseen analyyttiseen filosofiaan. Mannermaiseen filosofiaan kuuluvat fenomenologia, hermeneutiikka, eksistentialismi, strukturalismi, jälkistrukturalismi ja postmodernismi, dekonstruktio, ranskalainen feminismi, kriittinen teoria kuten Frankfurtin koulukunta sen esittää, psykoanalyysi, Friedrich Nietzschen työt ja joskus myös suuri osa marxismista ja marxilaisesta filosofiasta (vaikka marxilaisuus usein luetaankin omaksi, kolmanneksi osa-alueekseen nykyfilosofiassa).
Mannermainen filosofia on ollut nykyfilosofian valtavirtaus erityisesti Ranskassa ja Saksassa. Jaottelua analyyttiseen ja mannermaiseen filosofiaan on myös arvosteltu, koska merkittävä osa analyyttisestä filosofiasta on alun perin lähtöisin manner-Euroopasta.
Historiaa
Jaottelu mannermaiseen ja analyyttiseen filosofiaan syntyi 1900-luvun alkupuolella. Kahden perinteen erkaantumisen voidaan nähdä alkaneen Immanuel Kantin seuraajista — Kant voidaan nähdä viimeisenä suurena filosofina, jota kummankin suuntauksen edustajat ovat lukeneet laajalti. Kantin seuraajista etenkin Hegel, Schopenhauer ja Nietzsche kehittivät filosofiaansa positivismista ja sen seuraajista paljolti eroavaan suuntaan. Analyyttinen filosofia on ollut vähemmän kiinnostunut Kantia seuranneista 1800-luvun saksalaista filosofeista.
1900-luvun ensimmäisen puoliskon filosofia keskittyi pitkälti Saksaan, joka kehittyi eurooppalaisen filosofian keskukseksi. Vasta Adolf Hitlerin ja kansallissosialismin valtaannousu karkotti pitkälti vasemmistolaisen ja juutalaisen filosofien keskittymän. Jotkut, kuten Frankfurtin koulukunta, hakivat turvaa ulkomailta, etenkin Yhdysvalloista. Pienempi osa filosofeista, kuten Martin Heidegger, jäivät Saksaan, lähinnä natsiyhteyksiensä takia. Sodan jälkeen heidät ja heidän ajatuksensa usein tuomittiin kansallissosialistien tavoin, ja esimerkiksi Heideggeria kiellettiin joksikin aikaa opettamasta.
Toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa nousi valtava kiinnostus aikaisempaan saksalaiseen filosofiaan. Ranskan kommunistisen puolueen valtaannousu nosti vasemmistolaisuuden vallitsevaksi kehityssuunnaksi maan politiikassa ja julkisessa keskustelussa, mikä puolestaan johti Hegelin ja Marxin ajatusten tutkimukseen jopa konservatiivisissa Ranskan yliopistoissa, joissa heitä ei aikaisemmin ollut otettu huomioon. Toisaalta fenomenologi Edmund Husserlin ja hänen aiemman oppilaansa Martin Heidegger työt tulivat myös muotiin. Fenomenologian kansantajuistamisessa vaikutti erityisesti Jean-Paul Sartre, joka kutsui ajatteluaan eksistentialismiksi.
Suuntauksia
thumb|160px|[[Wilhelm Dilthey (1833–1911), hermeneutikko.]]
thumb|160px|[[Jean-Paul Sartre (1905–1980), filosofi, kirjailija ja yhteiskuntakriitikko.]]
Fenomenologia
Fenomenologia on tutkimussuuntaus, joka pyrkii tutkimaan tietoisuuden rakenteita havaintokokemuksessa. Sen kehittäjä on Edmund Husserl. Tunnetuimpia fenomenologeja hänen lisäkseen ovat Maurice Merleau-Ponty sekä Husserlin oppilas Martin Heidegger.
Hermeneutiikka
Hermeneutiikka on tutkimussuuntaus, joka painottaa inhimillistä ymmärrystä (ennen kaikkea kirjoitettujen) tekstien mutta myös musiikin tai kuvataiteen tulkinnassa. Nykyaikaisen hermeneutiikan perustajana pidetään Wilhelm Diltheytä. Hänen lisäkseen hermeneutiikkaa ovat kehittäneet muun muassa Martin Heidegger ja Hans-Georg Gadamer, Paul Ricoeur ja Gianni Vattimo.
Eksistentialismi
Eksistentialismi on suuntaus, joka korostaa yksilön kokemuksen ainutlaatuisuutta. Sitä on kehittänyt ennen kaikkea Jean-Paul Sartre. Muita eksistentialisteja ovat muun muassa Karl Jaspers, Simone de Beauvoir, Gabriel Marcel ja Albert Camus. Liike lukee myös Søren Kierkegaardin ja Friedrich Nietzschen merkittäviksi edeltäjikseen.
Psykoanalyysi ja strukturalismi
Psykoanalyysi ja strukturalismi saivat mannermaiseen filosofiaan liittyvässä lingvistiikassa ja antropologiassa merkittävän roolin, jota niillä ei ollut analyyttisessä filosofiassa. Sigmund Freud, Carl Jung, Alfred Adler ja erityisesti Jacques Lacan liitetään tähän alueeseen.
Jälkistrukturalismi
Strukturalismi on rakenteellisuutta korostava lähestymistapa useilla tutkimusaloilla. Strukturalismi juontaa paljolti kielitieteilijä Ferdinand de Saussuren lingvistiikasta. Jälkistrukturalismi on mannermaisen filosofian suuntaus, joka sai alkunsa Ranskassa 1960-luvulla. Siihen luetut filosofit, kuten Jacques Derrida, Michel Foucault ja Julia Kristeva, suhtautuivat strukturalismiin hyvin kriittisesti. Siinä missä strukturalismi oli esittänyt, että merkitykset voivat olla kulttuurista riippumattomia, jälkistrukturalistit näkevät yleensä kulttuurin oleellisena merkitykselle.
Postmodernismi
Postmoderni filosofia on eklektinen ja vaikeasti tavoitettava suuntaus, jota luonnehtii länsimaisen filosofian kritiikki. Se alkoi mannermaisen filosofian kritiikkinä ja se on saanut vaikutteita fenomenologiasta, strukturalismista ja eksistentialismista, mukaan lukien Kierkegaard ja Heidegger. Siihen on vaikuttanut myös Ludwig Wittgensteinin myöhempi analyyttisen filosofian kritiikki.
Dekonstruktio
Dekonstruktio on keskeinen käsite mannermaisessa filosofiassa ja kirjallisuuskritiikissä. Sen kehitti jälkistrukturalistinen filosofi Jacques Derrida.
Ranskalainen feminismi
Käsite ranskalainen feminismi viittaa joukkoon ranskalaisia feministejä, jotka vaikuttivat erityisesti 1970–1990-luvuilla. Siihen luetaan muun muassa Hélène Cixous, Luce Irigaray ja Julia Kristeva.
Kriittinen teoria ja Frankfurtin koulukunta
Frankfurtin kriittinen koulukunta on filosofinen ja yhteiskuntateoreettinen koulukunta, joka on kehittänyt ennen kaikkea uusmarxilaista ajattelua. Sen alullepanijana on ollut Max Horkheimer. Hänen lisäkseen koulukuntaan kuuluvat muun muassa Theodor Adorno, Herbert Marcuse ja Jürgen Habermas.
Marxilainen filosofia
Marxismin filosofia on mannermaisen filosofian eri suuntauksista selkeimmin omaksi koulukunnakseen eroteltava ideologia. Se kumpuaa suurimmaksi osaksi Karl Marxin sekä Friedrich Engelsin kirjoituksista. Marxilaista filosofiaa jatkoivat omalta osaltaan Neuvostoliiton ja muiden sosialististen maiden akateeminen maailma. Frankfurtin kriittinen koulukunta voidaan nähdä sen osana.
Mannermaisen ja analyyttisen filosofian eroista
Mannermaiseen filosofiaan kuuluu niin erilaisia suuntauksia, ettei itse luokittelu vielä kuvaa filosofian sisältöä paljoakaan. Mannermaisiin perinteisiin liittyy kuitenkin tiettyjä yleisiä eroja suhteessa analyyttiseen filosofiaan. Erot ovat lähinnä painotuksissa ja tyylissä.
Eräs keskeisimpiä yhteisiä teemoja mannermaisessa filosofiassa on tietynlainen skeptisismi koskien sitä, voiko ajattelua abstrahoida sen välttämättömistä luonnollisista ja materiaalisista esiehdoista. Tästä skeptisismistä seuraa, että filosofin tulee taistella sen kanssa, ettei hän voi käsitellä ajatuksia riippumattomina näistä esiehdoista.
Esimerkiksi Hegelin mukaan ajattelua ei voi abstrahoida erillisiksi historiasta. Ajatukset eivät ole ikuisia vaan riippuvia siitä ajasta, jolloin ne on esitetty. Marxin mukaan ajatuksia ei voida puolestaan abstrahoida erillisiksi yhteiskunnan taloudellisesta perustasta: ne riippuvat aina yhteiskuntaluokasta. Nietzschelle ajatukset eivät ole riippumattomia filosofin omista vioista ja tahdosta valtaan. Kierkegaardille niitä ei voi erottaa uskosta, Heideggerille ja Sartrelle puolestaan olemassaolon kysymyksestä. Derridalle mahdollisia historioita ja sanojen itsensä välisiä riippuvuuksia ei voi pitää transsendentteina.
Analyyttiset filosofit voivat pitää kaikkia näitä asioita tärkeinä, mutta olettaa silti metodologisesti, että he voivat ongelmitta käyttää abstrakteja ajatuksia ja niiden välisiä suhteita loogisissa argumenteissa. Joskus, kuten Wittgensteinilla, analyyttisen perinteen filosofit päätyvät samanlaiseen skeptisismiin päättelyn tuloksena, mutta se ei ole metodologinen ennakko-oletus samalla tavalla kuin mannermaisessa perinteessä.
Mannermainen filosofia ja analyyttinen filosofia eroavat toisistaan myös suhtautumisessa tieteeseen. Erityisesti fenomenologiassa ja eksistentialismissa korostetaan, etteivät tieteellinen tutkimus tai tieteen tulokset voi olla filosofian lähtökohtana, koska filosofian on lähdettävä liikkeelle jostakin perustavammasta ja analysoida tieteen menetelmiä ja tiedettä tiedon tuottajana kriittisesti.
Mannermaisen ja analyyttisen perinteen välillä on ollut myös paljon vuorovaikutusta. Muun muassa 1800-luvun mannermainen filosofia on vaikuttanut joihinkin "analyyttisiksi" nimitettyihin moraalifilosofeihin. Esimerkiksi Bernard Williams sai vaikutteita Nietzscheltä, ja John Rawls tutki Hegelin moraalifilosofiaa. Vastaavasti useat mannermaiset nimet, kuten Jacques Derrida ja Jürgen Habermas, kytkeytyvät analyyttiseen kielifilosofiaan, kuten John Searlen ja J. L. Austinin töihin.
Transnistria
Transnistria ( (Транснистриа),,  ),  aiemmin joskus myös Transdnestria , on valtaosin Dnestrjoen itärannalla oleva noin 200 kilometriä pitkä ja 20 kilometriä leveä Moldovan alue, joka rajoittuu idässä Ukrainaan. Transnistria on yksipuolisesti julistautunut itsenäiseksi, mutta mikään maa ei ole tunnustanut sen itsenäisyyttä.
Historia
Alkuaan romaniaksi Transnistria-nimeä on historiallisesti käytetty Dnestr- ja (eteläisen) Etelä-Bugjoen välisestä alueesta. Neuvostoliitossa alue kuului Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan alaiseen Moldovan autonomiseen neuvostotasavaltaan vuodesta 1924 ja neuvostojoukkojen miehitettyä Bessarabian Romanialta vuonna 1940 Moldovan sosialistiseen neuvostotasavaltaan Baltan piiriä lukuun ottamatta. Toisessa maailmansodassa Transnistria oli Romanian miehittämänä kolmen ja puolen vuoden ajan 1941–1944 omana hallinnollisena Transnistrian kuvernoraattinaan, joka alueena oli laajempi kuin nykyinen Transnistria pääkaupunkinaan Odessa.
Transnistria julistautui itsenäiseksi Moldovasta syyskuussa 1990. Elokuussa 1991 Moldova julistautui itsenäiseksi Neuvostoliitosta. Kesällä 1992 konflikti päättyi alueelle sijoitetun Venäjän asevoimien 14. armeijan väliintuloon. Armeijan komentajana oli Juri Netkatšev, myöhemmin Aleksandr Lebed. Armeijan varastoista päätyi aseita alueen (itä)slaaveille ja myöhemmin myös venäläisjoukot tukivat slaaveja. Moldovan poliisi kärsi suuria tappioita saamatta aluetta hallintaansa. 14. armeijan arsenaaliin kuului neljän divisioonan aseistus ja noin 4 000 erilaista ajoneuvoa ja Lebedin mukaan se olisi halutessaan ollut Romanian pääkaupungissa Bukarestissa seitsemässä tunnissa.
Aselepo tehtiin heinäkuussa 1992 Venäjän presidentti Boris Jeltsinin ja Moldovan presidentti Mircea Snegurin kesken. Venäjän armeija alkoi vetäytyä 1994.
Syyskuussa 2006 järjestetyssä kansanäänestyksessä 97 prosenttia väestöstä äänesti itsenäisyyden puolesta. Äänestysprosentti oli 77,63 prosenttia. Osa vaalitarkkailijoista piti vaalia onnistuneena, kun taas Moldovan Helsinki-ryhmä ilmoitti havainneensa epämääräisyyksiä ja väitti äänestysprosentin jääneen huomattavasti ilmoitettua matalammaksi.
Venäjän presidentti Vladimir Putin yritti neuvotella ratkaisua Transnistrian konfliktiin vuonna 2006. Tämä kaatui EU:n vastustukseen, jota on pidetty alkuna Venäjän ja lännen huononeville suhteille. Etyjin puheenjohtajana toiminut Ilkka Kanerva vieraili maassa tammikuussa 2008 ja pyrki aloittamaan uudelleen neuvottelut Transnistrian tilanteen ratkaisusta.
Väestö
Vuonna 2004 Transnistriassa oli noin 555 300 asukasta. Suurin etninen väestöryhmä on moldovanromanialaiset (31,9 %), seuraavaksi eniten on venäläisiä (30,4 %) ja ukrainalaisia (28,8 %). Pienempiä ryhmiä ovat puolalaiset, bulgaarit, juutalaiset, gagausit ja saksalaiset. Erityisesti kaupunkien asukkaat ovat slaaveja maaseudun väestön koostuessa enimmäkseen moldovalaisista.
Valtaosa alueen asukkaista tunnustaa ortodoksista uskoa. Maassa on uskonnonvapaus ja rekisteröitynä on yli sata uskonnollista liikettä.
Politiikka
pienoiskuva|Transnistrian parlamenttitalo Tiraspolissa Kun Transnistria muodostettiin, se otti käyttöön Neuvostoliiton perustuslain. Vuonna 1995 otettiin käyttöön uusi perustuslaki, joka sisältää enemmän länsimaisista demokratioista tuttuja piirteitä ja antaa vallanpitäjille parlamentaarisen vastuun. Alueen parlamenttia kutsutaan korkeimmaksi neuvostoksi ja presidenttinä on vuoden 1992 kapinaa Moldovaa vastaan johtanut Igor Smirnov, joka on Ukrainan kansalainen.
Joulukuussa 2011 pidettyjen presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella kaksikymmentä vuotta maata johtanut Smirnov jäi kolmanneksi, mutta ei hyväksynyt tulosta. Entinen parlamentin puhemies Jevgeni Ševtšuk sai 38,5 prosenttia äänistä, Venäjän tukema parlamentin puhemies Anatoli Kaminski sai 26,48 prosenttia ja Smirnov 24,82 prosenttia. Syy Smirnovin tappioon on arvioiden mukaan se, että Venäjä ei enää tue häntä. Smirnov epäili vaalivilppiä.
Talous
Bruttokansantuote on paikallisen hallinnon tietojen mukaan noin 585,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja henkeä kohden 1 076 (2006), mikä on vähän enemmän kuin Moldovassa, joka on Euroopan köyhin maa. Vuonna 2003 alueen yritykset olivat kaikki aluehallinnon omistuksessa, mutta nykyään on myös yksityisiä yrityksiä. Suurin yritys on Moldavski metallurgitšeski zavod (MMZ) Rîbnițassa, jonka omistaa venäläinen Metalloinvest (Ališer Usmanov). Uudenaikainen tehdas tuottaa noin miljoona tonnia terästä vuodessa (2004). Traspolissa on suuri tekstiilitehdas Tirotex ja alkoholijuomia valmistava Kvint ja Dnestrovskissa Moldavskaja GRES-voimala. Vähittäiskaupan alalla toimii Sheriff. Alueella on käytössä oma valuutta, Transnistrian rupla. Raha on vapaasti vaihdettava, mutta käytännössä vain Transnistriassa.
Suuri osa Moldovan neuvostotasavallan teollisuudesta, etenkin sähköntuotannosta oli Transnistriassa. Toisen maailmansodan jälkeen alue teollistui ja 1990 se tuotti 40 prosenttia Moldavian bruttokansantulosta ja 90 prosenttia sähköntuotannosta.
Aluejako
Transnistrian hallinnolliset alueet|thumb (Venäjän-/ukrainankieliset nimet ovat suluissa.)
Katso myös: Luettelo Moldovan kaupungeista. Luettelo sisältää myös Transnistrian kaupungit.
Infrastruktuuri
Joukkoliikennettä käytetään paljon alueella. Tiraspolissa on rautatieasema ja linja-autoyhteydet ovat vilkkaat Moldovan pääkaupunkiin Chișinăuhin ja Ukrainaan. Vakituisia linjoja ajavat paikallisliikenteen minibussit eli maršrutkat ovat hyvin yleisiä joukkoliikenteen välineitä.
Neuvostoaikaiset tunnukset
Alueella on säilytetty paljon neuvostoajan symboleja ja otettu viralliseen käyttöön. Esimerkkejä näistä ovat sirppi ja vasara valtion vaakunassa ja neuvostounivormuja kantavat poliisit sekä sotilaat. Pääkaupungissa Tiraspolissa on Vladimir Leninin patsaita, joista suurin on parlamenttitalon edessä. Pääkaupungissa on myös Marxin ja muiden kuuluisien kommunistien patsaita ja heidän mukaansa on nimetty katuja, kuten Strada Karl Liebknecht, Strada Karl Marx ja Strada Rosa Luxemburg. Sekä vaakuna että lippu ovat lähes samanlaiset kuin mitä Moldovan sosialistinen neuvostotasavalta käytti.
Alueen nimi
Nimi Transnistria tulee alueen sijainnista Dnestrjoen takana, siis Moldovasta katsoen. Virallisesti Moldovan hallitus käyttää alueesta nimeä Dnestrin vasemman hallintoalueyksikkö (, lyh. Stînga Nistrului).
Itse alueella käytetään virallisia nimiä (Република Молдовеняскэ Нистрянэ),  ja  eli Dnestrian moldovalainen tasavalta.
Springfield (New York)
Springfield on kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Alueen asukasluku oli vuonna 2000 1350 ja sillä on pinta-alaa 117,7 km², joista sisävesiä on 6,4 km² (5,46%).
Toinen Taiwaninsalmen kriisi
Toinen Taiwaninsalmen kriisi oli vuonna 1958 sotilaallinen yhteenotto Kiinan kansantasavallan ja Kiinan tasavallan (Taiwan) välillä.
Leena Nissilä
pienoiskuva|Leena Nissilä Leena Tuulikki Nissilä (o.s. Karhumaa, s. 23. marraskuuta 1969 Paavola) on filosofian tohtori ja Kotimaisten kielten keskuksen johtaja 1.10.2021 lähtien.
Toinen Taiwaninsalmen kriisi
Taiwaninsalmen yllä käytiin heinäkuun 1958 lopussa ilmataisteluja. Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov kävi tuolloin Pekingissä neuvottelemassa Kiinan ja Neuvostoliiton sotilasyhteistyöstä, mutta sopimusta ei syntynyt keskinäisen epäluottamuksen vuoksi. Varsinainen kriisi käynnistyi, kun Kiinan kansantasavallan armeija aloitti 24. elokuuta 1958 kolmetoista päivää jatkuneen ankaran tykkitulen, joka kohdistui Taiwanille kuuluneeseen Kinmenin saareen aivan mantereen edustalla. Yleisen käsityksen mukaan Kiinan johtaja Mao Zedong määräsi operaation nähdäkseen Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton reaktiot, uhkaillakseen Taiwanin hallintoa siltä varalta että se suunnittelisi sotaretkeä mantereelle sekä innostaakseen kiinalaisia käynnissä olleeseen suurena harppauksena tunnettuun taloudelliseen kampanjaan. Mao yritti mahdollisesti painostaa Hruštšovia jyrkempään politiikkaan Yhdysvaltoja vastaan.
Taiwanin liittolainen Yhdysvallat lähetti Taiwaninsalmelle nopeasti kuusi lentotukialusta ja ydinpommeilla varustettuja pommikoneita. Neuvostoliitto piti Kiinan provokaatiota turhana, joten Mao ei edennyt pidemmälle. Koska Hruštšov oli ilmaissut avoimen tukensa Kiinalle vasta sen jälkeen kun Kiina oli jo aloittanut avoimet neuvottelut Yhdysvaltojen kanssa, kriisi lisäsi Maon ja kiinalaisten epäluottamusta Hruštšoviin ja Neuvostoliittoon. Mao katsoi kuitenkin sitoneensa Neuvostoliiton Kiinan puolustamiseen ja vaikeuttaneensa Hruštšovin mahdollisia liennytyspyrkimyksiä. Kiina jatkoi Kinmenin saaren tulittamista aina parittomina päivinä vuoteen 1979 saakka, jolloin Kiina ja Yhdysvallat solmivat normaalit diplomaattisuhteet. Taiwan vastasi tuleen parillisina päivinä.
Leena Nissilä
Nissilä kirjoitti ylioppilaaksi Ruukin lukiosta 1989. Hän opiskeli Oulun yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1995, filosofian maisteriksi 1997 ja filosofian lisensiaatiksi 2002. Filosofian tohtoriksi hän väitteli suomen kielen alalta niinikään Oulun yliopistossa 3.12.2011.
Matti Kangas
Matti Eino Antero Kangas (s. 25. marraskuuta 1944 Toivakka) on suomalainen poliitikko. Hän oli Vasemmistoliiton kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä vuosina 1999–2011. Jyväskylän kaupunginvaltuustossa Kangas on ollut vuodesta 1996 lähtien.
Ennen uraansa eduskunnassa Kangas oli pitkään aktiivinen ammattiyhdistysliikkeessä. Kankaan työuraan kuuluu puunjalostusteollisuudessa työskenteleminen ja toiminta työsuojeluvaltuutettuna.
Kangas ei asettunut ehdolle enää eduskuntavaaleissa 2011.
DCPcrypt
DCPcrypt on David Bartonin tekemä avoimeen lähdekoodiin pohjautuva mm. Delphissä ja Lazaruksessa toimiva salaus- ja tiivistealgoritmikomponentti.
Komponentissa on tarjolla seuraavat:
Pankkiholvi
thumb|200px|Pankkiholvi vuodelta [[1901.]] Pankkiholvi on suuri kassakaappi, joka sijaitsee pankin sisällä. Holviin tallennetaan pankissa olevat arvotavarat kuten rahat, velkakirjat ja sopimukset. Nykyaikaiset pankkiholvit sisältävät yleensä tallelokeroita sekä paikan, jonne voidaan tallentaa kassakoneiden rahasäilöjä sekä muita asiakkaiden ja pankin arvotavaroita. Tallelokeroiden määrä on lisääntynyt ja vastaavasti rahan säilyttämisen tarve on vähentynyt. Pankkiholveissa kuitenkin säilytetään myös rahaa, mutta paljon vähemmän kuin ennen.
Yksi tärkeimmistä pankkiholvin tarkoituksista on antaa asiakkaille tuntu, että heidän tavaransa todella ovat turvassa pankissa. Yksi suurimmista pankkiholveista sijaitsee Cleveland Ohio Fourth District Federal Reserve District -pankissa. Sen ovi on 5,47 m paksu ja se painaa kokonaisuudessaan yli 47 tonnia. Oven kuori painaa yksinään jo 20 tonnia. Ovi sisältää suurimman saranan mitä on koskaan rakennettu. Nykyään pankit painivat sähköisten murtojen kanssa ja yrittävät osoittaa pystyvänsä tarjoamaan samanlaista turvallisuutta kuin suurien pankkiholvien ja rakennusten aikana.
Pankkiholvit rakennetaan nykyään lähinnä paksusta teräsbetonista, joskin seiniin, lattiaan ja kattoon lisätään joskus suuria teräslaattoja estämään mahdollisia kassakaappiin murtautujia jotka yrittäisivät kaivaa tunnelia holviin. Värähtelyn ja äänien tunnistimet keräävät ääniä, ja jos useiden tuntien kuluessa tietty äänikynnys ylittyy, laukeaa hälytys. Täten pystytään karkottamaan useimmat murtautujat, jotka yrittäisivät kaivautua seinien tai lattian läpi.
Nykyään lähes kaikki holvit lukitaan aikalukolla, jotta pystyttäisiin estämään pankinjohtajan ottaminen panttivangiksi. Se estää myös pankkiryöstäjiä sulkemasta ihmisiä pankkiholviin ryöstön jälkeen. Nykyään kuitenkin holveissa on yleensä ilmastointiaukot hapen loppumisen estämiseksi, jos joku vahingossa tulisi lukituksi sinne.
Teikoku-pankissa Hiroshimassa Japanissa oli neljä kappaletta Mosler Safe Companyn valmistamaa pankkiholvia siihen aikaan, kun sinne pudotettiin atomipommi toisen maailmansodan aikaan. Ne sijaitsivat alle kolmenkymmenen metrin päässä räjähdyksen keskuksesta, ja kaikkien neljän sisältö säilyi vahingoitta. Näiden holvien selviytymisellä oli Mosler-yhtiölle valtaisa mainosarvo, ja myöhemmin he saivatkin toimittaa näitä "atomipommin kestäviä" holvejaan USA:n itsenäisyysjulistuksen säilyttämistä varten Washington DC:hen. Mosler toimitti holvien ovia myös Washingtonin ulkopuolella sijaitsevaan Greenbrierin ydinlaskeumasuojaan.
Simo Roiha
Simo Roiha (s. 27. joulukuuta 1990 Rovaniemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2023 Veikkausliigassa pelaavaa KTP:tä. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Liigadebyyttinsä Roiha teki kaudella 2014 ja onnistui heti ensimmäisellä kaudellaan murtautumaan säännöllisesti pelaavaan Rovaniemen Palloseuran (RoPS) kokoonpanoon. Kauden 2014 aikana tapahtunut loukkaantuminen keskeytti hetkeksi uran RoPS:ssa. Paluu seuran riveihin tapahtui kauden 2015 lopulla. Kuntoutuminen ei kuitenkaan onnistunut täydellisesti, joten kauden 2016 Roiha pelasi ainoastaan muutamana Kakkosen ottelun rovaniemeläisen Santa Clausin riveissä. Paluu RoPS:n Veikkausliigajoukkueeseen tapahtui kaudella 2017. Roihan rooliksi RoPS:n riveissä vakiintui pelata vain osa peliajasta eli lähteä vaihtoon tai tulla vaihdosta kentälle. Vaikka kauden 2018 jälkeen RoPS ja Roiha joukkueessa saavutti toisen hopeansa. Sopimusta RoPS:n kanssa ei kuitenkaan jatkettu, joten Roiha siirtyi kaudeksi 2019 Veikkausliigaan nousseen kokkolalaisen KPV:n riveihin.
Kaikkiaan Simo Roiha on kauden 2019 loppuun menessä pelannut Veikkausliigassa neljän kauden aikana 128 ottelua ja tehnyt niissä 22 maalia.
Rubber Soul
Rubber Soul on The Beatles -yhtyeen kuudes Britanniassa ilmestynyt albumi, joka julkaistiin vuoden 1965 joulumarkkinoille. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, joka oli kokonaisuudeltaan enemmän kuin pelkkä kokoelma yksittäisiä lauluja tai singlejä. Albumi myös merkitsi Beatlesille uuden aikakauden alkamista niin musiikillisesti kuin filosofisestikin. Yhtye esimerkiksi teki uusia studiokokeiluja. Myös sanoituksissa Beatles haki yksinkertaisten rakkauslaulujen sijaan uutta, syvällisempää suuntaa. Kahden albumin tauon jälkeen kaikki kappaleet olivat yhtyeen itse tekemiä, mikä oli standardikäytäntö myös jatkossa.
Yhtyeen kotimaassa Britanniassa levy oli listaykkösenä yhdeksän viikon ajan ja pysyi listalla kaikkiaan 42 viikkoa. Myös kriitikoilta Rubber Soul on saavuttanut arvostusta, ja esimerkiksi vuonna 2003 Rolling Stone -lehti valitsi sen viidenneksi 500 kautta aikojen parasta albumia -listallaan. Lisäksi monet Beatles-kirjailijat pitävät albumia yhtenä hienoimmista Beatlesin kirjoittamista ja äänittämistä mestariteoksista.
Yhdysvalloissa Rubber Soul oli Beatlesin yhdeksäs studioalbumi. Siellä albumin julkaisi Capitol Records hieman erilaisena versiona. Yhdysvaltain-versiosta puuttuvat kappaleet ”Drive My Car”, ”Nowhere Man”, ”What Goes On” ja ”If I Needed Someone”, joiden tilalla ovat Britanniassa jo edellisellä Help!-levyllä ilmestyneet ”I’ve Just Seen a Face” ja ”It’s Only Love”. Yhdysvalloissa Rubber Soul oli listaykkösenä kuusi viikkoa, ja sitä on myyty siellä yli neljä miljoonaa kappaletta.
Taustaa
Beatlesin edellinen albumi Help! oli ilmestynyt elokuussa 1965, mutta siitä huolimatta yhtyeen levy-yhtiö EMI ja tuottaja George Martin halusivat edellisvuosien tapaan uuden albumin joulumarkkinoille.
Äänitykset
Kun Rubber Soulin sessiot alkoivat 12. lokakuuta, Beatlesilla oli kasassa vain vähän materiaalia, minkä vuoksi yhtyeen oli pakko kirjoittaa ja äänittää tusinan verran uusia kappaleita neljän viikon aikana. The Beatles – suuri historia -kirjan kirjoittajan Tenho Immosen mukaan yhtye vastasi haasteeseen luomalla innovatiivisia poplauluja, kuten ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)”, ”Nowhere Man” ja ”In My Life”. Lisäksi Beatles laajensi studiokokeilujaan ottamalla mukaan kappaleisiin sitarin, fuzz-basson ja urkuharmonin. Kappaleissa ”Michelle” ja ”Girl” käytettiin kreikkalaistyylisiä kitaramelodioita. George Martinin pianosoolon kappaleessa ”In My Life” haluttiin kuulostavan cembalolta, joten se äänitettiin puolinopeudella ja oktaavia alempaa, minkä jälkeen nauha muutettiin normaaliin pyörimisnopeuteen.
Albumi äänitettiin Abbey Roadin studioilla loka–marraskuussa 1965. Ensimmäisenä työstettiin kappaletta ”Run for Your Life”. Sessioiden päätyttyä yksi kappale jäi uupumaan, jolloin mukaan otettiin edellisen Help!-levyn sessioissa yli jäänyt ”Wait”, johon tehtiin vielä hieman päällekkäisäänityksiä. Yhdysvaltain-painoksen kappaleet ”I’ve Just Seen a Face” ja ”It’s Only Love” oli äänitetty 14. ja 15. kesäkuuta 1965.
Sessioissa nauhoitettiin myös yksi kappale, joka ei päätynyt albumille. Kyseinen ”12-Bar Original” oli Beatlesin ensimmäinen instrumentaali, ja yhtye yritti tehdä siitä Booker T. & the M.G.’s -tyylistä R&B- ja soul-kappaletta. ”12-Bar Original” julkaistiin lopulta vuoden 1996 Anthology 2 -kokoelmalla.
Tyyli ja sisältö
thumb|upright|George Harrison soitti Rubber Soulilla [[sitaria.]] Rubber Soul merkitsi uusien ideoiden alkamista niin musiikillisesti kuin filosofisestikin. Tenho Immonen on todennut, että levyn myötä yhtyeen jäsenet alkoivat kasvaa aikuisiksi. John Lennonin mukaan albumin mukana päättyi yhtyeen ”lapsenomainen heimovaihe”, ja vastaavasti alkoi uusi, ”itsetajuinen kausi”. Albumi oli Beatlesin ensimmäinen, joka oli kokonaisuutena enemmän kuin pelkkä kokoelma yksittäisiä lauluja tai singlejä.
Albumin neljästätoista kappaleesta seitsemässä John Lennonin osuus kirjoittajana on yli puolet. Kokonaan hänen tekemiään ovat ”Nowhere Man”, ”Girl” ja ”Run for Your Life”, ja lisäksi ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown) on lähes täysin hänen käsialaansa. ”The Word” on Lennonin ja Paul McCartneyn yhdessä tekemä, mutta enimmäkseen Lennonin aikaansaama. Myös ”What Goes On” oli alkujaan Lennonin varhainen kappale, joka äänitystilanteessa kirjoitettiin McCartneyn ja rumpali Ringo Starrin kanssa osittain uudelleen. ”In My Life” -kappaleen sävellystä sekä Lennon että McCartney väittivät myöhemmin omakseen, mutta sanoitus on Lennonin. McCartney kirjoitti yksin laulut ”You Won’t See Me” ja ”I’m Looking Through You”. Hän teki myös valtaosan kappaleesta ”Michelle”, jonka väliosan kirjoittamisessa Lennon auttoi häntä. ”Drive My Car” on McCartneyn sävellys, mutta Lennon oli apuna sen sanoittamisessa. George Harrison kirjoitti kappaleet ”Think for Yourself” ja ”If I Needed Someone”.
Harrisonin rooli studiossa oli merkittävä, sillä hän teki lukuisia sovitusehdotuksia, jotka määrittävät levyn äänimaailmaa. Hänen mieltymyksensä amerikkalaiseen soul- ja R&B-musiikkiin vaikuttivat ”Drive My Carin” basso- ja kitaraosuuksien syntyyn. Harrisonin kasvava kiinnostus intialaista musiikkia kohtaan puolestaan kuului ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)” -kappaleessa soivassa sitarissa.
Rumpali Ringo Starr sai ensimmäistä kertaa nimensä lauluntekijätietoihin kappaleessa ”What Goes On”, jonka tekijäksi hänet yhdessä Lennonin ja McCartneyn kanssa merkittiin. Starrin itsensä mukaan hänen panoksensa oli ”noin viisi sanaa”.
Sanoitukset
Itse musiikin lisäksi myös sanoituksissa yhtye haki uutta suuntaa verrattuna aiempiin yksinkertaisiin tyttö-poika-tarinoihin. Laajempien teemojen tavoittelu oli pienimuotoisesti aloitettu jo edellislevyn kappaleissa ”Help!” ja ”You’ve Got to Hide Your Love Away”. Beatlesin musiikkikustantaja Dick James oli kritisoinut yhtyettä siitä, ettei suurin osa sen sanoituksista etene mihinkään tai kerro tarinaa. Uuteen sanoitustyyliin vaikuttivat myös Bob Dylanin kappaleet ”Subterranean Homesick Blues” ja ”Like a Rolling Stone”, jotka kuultuaan Beatlesin jäsenet ymmärsivät, kuinka kauas poplaulujen aiheita pystyi siirtämään, ja että heidänkin tulisi ottaa jatkossa asia huomioon. Monet muut brittiläiset yhtyeet olivat jo seuranneet Dylanin viitoittamaa tietä ja julkaisseet singlejä, jotka olivat perinteisiä popkappaleita syvällisempiä. Esimerkiksi The Rolling Stonesin ”(I Can’t Get No) Satisfaction”, The Kinksin ”See My Friends”, The Animalsin ”We Gotta Get out of This Place” ja The Whon ”My Generation” sisälsivät sosiaalisia ja seksuaalisia näkemyksiä, jotka Tenho Immosen mukaan saivat Beatlesin sanoitukset näyttämään hieman kesyiltä.
Rubber Soulin järjestyksessään toinen raita ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)” oli yksi ensimmäisistä Beatles-kappaleista, jossa pääosassa oli musiikin sijaan sanoitus. Jo sen ensimmäiset sanat olivat tavallisuudesta poikkeavat: ”Minulla oli kerran tyttö/Vai pitäisikö sanoa/Että hänellä oli kerran minut”. Sanoitus otettiin sittemmin mukaan englantilaista runoutta esittelevään antologiaan.
A-puoli
Brittipainoksen avauskappale ”Drive My Carin” tekstin on tulkittu sisältävän seksuaalisia vihjeitä. Myös sukupuoliroolit ovat kääntyneet päinvastaisiksi, sillä tekstissä nainen kohdistaa sanansa miehelle. Kappaleen viimeisessä säkeistössä Lennonin ja McCartneyn laulamissa sanoissa on pieniä eroja. ”Drive My Caria” seuraava ”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)” käsittelee John Lennonin avioliiton ulkopuolista suhdetta. Lennonin ystävän Pete Shottonin mukaan kyse oli Lennonille läheisestä lehtinaisesta. Kolmas kappale ”You Won’t See Me” äänitettiin albumin viimeisessä sessiossa 11. marraskuuta. Laulun teksti käsittelee McCartneyn ja Jane Asherin parisuhdetta, ja kappaleessa kertoja valittaa, kuinka hän kärsii siitä, ettei toinen vastaa puheluihin eikä halua tavata.
”Nowhere Man” on ensimmäisiä Beatles-kappaleita, joka ei kerro rakkaudesta. Se syntyi, kun Lennon oli eräänä aamuna viiden tunnin ajan yrittänyt tehdä uutta laulua, kunnes lopetti ja meni makaamaan vuoteeseen. Silloin hän oli alkanut ajatella olevansa ”mies ei missään istumassa ei missään”, ja laulu sai alkunsa. ”Nowhere Man” on ”Helpin” ja ”I’m a Loserin” tavoin kappale, joka käsittelee Lennonin omaa riittämättömyyden tunnetta. ”Think for Yourself” on albumin ensimmäinen kahdesta George Harrisonin kirjoittamasta laulusta. Harrison muisteli myöhemmin, että se käsitteli todennäköisesti Britannian hallitusta. Paul McCartney soittaa siinä fuzz-bassoa.
”The Word” oli McCartneyn yritys tehdä hyvä laulu vain yhtä nuottia käyttämällä. Sanoitus edustaa Beatlesille siirtymävaihetta, sillä siinä sekoittuvat yhtyeen alkuajoille tyypillinen ”tyttö tapaa pojan” -tyylinen tarina ja myöhempien vuosien hippityylinen ”rauhaa ja ymmärrystä” -teema. Vaikka ”The Word” kertoo rakkaudesta, se ei ole rakkauslaulu, vaan siinä käsiteltävä rakkaus tuo ”vapautta ja valoa” ja opastaa ”oikealle tielle”. Myöhemmin John Lennon sanoi laulun kertovan oivaltamisen hetkestä, jonka kannabiksen ja LSD:n käyttäjät väittävät kokevansa. A-puolen päättävä ”Michelle” oli ollut raakileena olemassa jo 1950- ja 60-lukujen vaihteessa. Tuolloin McCartney oli kuullut liverpoolilaisissa taideopiskelijajuhlissa erään opiskelijan soittavan ranskalaiselta kuulostavaa laulua, ja hieman myöhemmin McCartney sävelsi kappaleesta parodiaversion. Rubber Soulin äänityksissä hän ja John Lennon viimeistelivät kappaleen. McCartney halusi säilyttää alkuperäisen ranskalaisen tunnelman, joten hän nimesi kappaleen ranskalaisen naisen nimen mukaan, ja lisäsi sanoitukseen joitakin ranskankielisiä sanoja.
B-puoli
Albumin B-puolen aloittaa Ringo Starrin laulama country-tyylinen ”What Goes On”. Beatles oli esittänyt sen tuottaja George Martinille jo maaliskuussa 1963 mahdollisena ehdokkaana ”Please Please Me” -singlen seuraajaksi. ”Girl” valmistui sessioiden viimeisenä kappaleena, ja se oli John Lennonin suurimpia suosikkeja hänen omista Beatles-kappaleistaan. Laulussa esiintyvän tytön esikuvana ei ollut kukaan todellinen ihminen, vaan haavekuva täydellisestä naisesta. Kappaleen teksti käsitteli myös kristinuskoa ja erityisesti katolilaista ajattelua, jonka mukaan onnen saavuttaminen edellyttää kärsimystä.
”I’m Looking Through You” käsittelee ”You Won’t See Men” tavoin Paul McCartneyn ja Jane Asherin suhteen säröilystä. Kappaleessa syytetään naista siitä, että tämä on muuttunut, ja vihjataan, että rakkaus on loppumassa. Tenho Immosen mukaan sanoitus oli McCartneyn siihen mennessä katkerin. ”In My Life” -kappaleen pohjana toimi John Lennonin kirjoittama runo, jossa hän muisteli lapsuutensa suosipaikkojaan Liverpoolissa. Runossa oli mainittu monia liverpoolilaisia paikannimiä, mutta laulun tekstistä tuli yleismaailmallisempi kuoleman ja rappeutumisen kohtaamista käsittelevä teos. Laulun kohta, jossa mainitaan kuolleet ja elävät ystävät, viittaa aivokasvaimeen kuolleeseen Stu Sutcliffeen sekä Lennonin pitkäaikaiseen ystävään Pete Shottoniin. Lennon on kertonut, että ”In My Life” oli hänen ensimmäinen kappaleensa, joka todella ja tietoisesti kertoi hänen omasta elämästään.
Kappale ”Wait” äänitettiin jo edellislevy Helpin sessioissa, mutta jätettiin kyseiseltä albumilta pois. Rubber Soulillekin se otettiin vain siksi, että muuten valmiilta levyltä puuttui yksi laulu. George Harrisonin ”If I Needed Someone” on folkrock-tyylinen kappale, joka säveltäjänsä mukaan sai vaikutteita etenkin The Byrds -yhtyeen levytyksistä ”The Bells of Rhymney” ja ”She Don’t Care About Time”. Albumin päättää ”Run for Your Life”, joka John Lennonin mukaan oli pelkkä kiireessä tehty ”hutaisu”. Idean laulun aiheeseen hän sai Elvis Presleyn laulun ”Baby Let’s Play House” säkeestä I’d rather see you dead little girl, than see you with another man. Nämä rivit myös aloittavat ”Run for Your Lifen”.
Yhdysvaltalaisen version eroavaisuudet
Rubber Soulin Yhdysvaltain-painos eroaa kappalelistan osalta Britannian-versiosta. Beatlesin Yhdysvaltain levy-yhtiö Capitol Records pyrki luomaan siitä The Byrds- ja Bob Dylan -tyylisen folkrock-albumin, jonka se oletti miellyttävän enemmän amerikkalaista yleisöä. Albumille lisättiin Britanniassa edellisellä Help!-albumilla ilmestyneet ”I’ve Just Seen a Face” ja ”It’s Only Love”, jotka olivat puuttuneet saman levyn Yhdysvaltain-painoksesta. Vastaavasti albumilta poistettiin laulut ”Drive My Car”, ”Nowhere Man”, ”What Goes On” ja ”If I Needed Someone”, jotka ilmestyivät lopulta kesäkuussa 1966 albumilla Yesterday and Today. Rubber Soulin Yhdysvaltain-painos eroaa äänimaailmaltaan huomattavasti siitä, miltä Beatles oli tavoitellut albumin kuulostavan.
Jorma Pilkevaara
Jorma Kalevi Pilkevaara (24. lokakuuta 1945 Helsinki – 12. heinäkuuta 2006) oli suomalainen koripalloilija.
Rika Ishikawa
pienoiskuva|Rika Ishikawa
Rubber Soul
Nimi ja kansitaide
Paul McCartneyn mukaan albumin nimi Rubber Soul oli peräisin mustilta bluesmuusikoilta, jotka käyttivät Mick Jaggerista ja hänen Rolling Stones -yhtyeensä esittämästä musiikista nimitystä ”plastic soul”. John Lennon on kertonut, että Rubber Soul oli McCartneyn keksimä nimi. Lennonin mukaan se oli pelkkä sanaleikki, jolla oletettavasti tarkoitettiin englantilaista soulia.
Jorma Pilkevaara
Jorma ”Pilkku” Pilkevaara oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion 1964 olympialaisiin ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Jälkimmäisessä turnauksessa Pilkevaara valittiin kisojen tähtiviisikkoon. Kotimaassaan hän sijoittui Vuoden urheilija -äänestyksessä yhdeksänneksi. Vuoden koripalloilijaksi hänet valittiin neljästi.
Rika Ishikawa
Rika Ishikawa (s. 19. tammikuuta 1985 Yokosuka, Kanagawa) on japanilainen poplaulaja, näyttelijä ja malli. Hän esiintyi vuodesta 2000 lähtien Hello! Project -kollektiiviin kuuluvassa Morning Musume -yhtyeessä ja sen Tanpopo- ja Country Girls -alaryhmissä. Morning Musumesta hän lähti vuonna 2005, mutta jatkoi uraansa Hello! Projectin yhteydessä muun muassa Ecomoni- ja Def.Diva-yhtyeissä.
Rubber Soul
Nimi ja kansitaide
Rubber Soulin kansikuvan otti Robert Freeman, ja siinä on vääristyneen muotoiset kasvokuvat yhtyeen jäsenistä. Lopputulos syntyi vahingossa, kun Freeman ja Beatles olivat kokoontuneet valitsemaan kanteen päätyvän kuvan. Freeman heijasti diat valkoiselle pahville, mutta koska pahvit olivat hieman kallellaan, kuvat näkyivät pitkulaisina. Yhtyeen jäsenet innostuivat lopputuloksesta ja pyysivät Freemania tekemään lopullisista kuvista vastaavanlaisia.
Jorma Pilkevaara
Takamiehenä pelannut 187-senttinen Pilkevaara voitti Pohjoismaiden mestaruuden viidesti ja Suomen mestaruuden seitsemän kertaa edustaessaan Torpan Poikia, Tapion Honkaa ja Turun NMKY:tä. Hän pelasi yhteensä 158 maaottelua ja oli kahdesti Euroopan edustajana pelaamassa Euroopan cupin mestaria (Real Madrid) vastaan.
Jaakko Salo
Jaakko Elias Salo (22. helmikuuta 1930 Viipuri – 13. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen äänilevytuottaja, säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hän oli Suomen sodanjälkeisen viihdemusiikin keskeisimpiä vaikuttajia.
Jorma Pilkevaara
Vuonna 2013 Pilkevaara nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen. Vuonna 2015 paljastettiin Helsingin Munkkiniemessä Munkkiniemenkentällä Pilkevaaran muistolaatta. Pilkevaara oli harjoitellut kentällä 1950- ja 1960-luvulla kesät talvet.
Rubber Soul
Nimi ja kansitaide
Kannen Rubber Soul -logon suunnitteli ja piirsi Freemanin kutsusta lontoolainen art director Charles Front. Häntä ei koskaan merkitty levyn tietoihin sen tekijäksi, vaikka logoa jäljiteltiin 1960-luvun hippiaikakaudella runsaasti. Vuonna 2007 Bonhams huutokauppasi logon 10 000 punnalla. Sitä ennen logo oli ollut 42 vuotta Frontin ullakolla.
Albumin kannessa oli uutta ja poikkeuksellista se, ettei siinä ollut esittäjän nimeä.
Jaakko Salo
Elämäkerta
Ylioppilaaksi tultuaan Jaakko Salo opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja aloitti samaan aikaan muusikonuransa pianistina Ronnie Kranckin yhtyeessä. Vuosina 1956–1964 hänellä oli oma yhtye, jonka solisteina olivat Seija Karpiomaa ja Vieno Kekkonen. Hän toimi Scandia-yhtiön levytyspäällikkönä 1950-luvun lopulta alkaen, ja hän vaikutti Suomessa olennaisesti niin sanotun jazziskelmän kehitykseen. 1960-luvulla hän oli Jukka Virtasen, Aarre Elon ja Matti Kuuslan VEK-tuotantoryhmän tärkeä taustavoima. Scandian siirryttyä Finnlevyn omistukseen 1970-luvun alkupuolella Salo ryhtyi Finndisc-levy-yhtiön tuotantopäälliköksi. Salo oli Uuden iloisen teatterin perustajajäsen, ja hän toimi UIT:n revyiden käsikirjoittajana, musiikin sovittajana ja kapellimestarina vuosina 1979–2002. Hänellä oli merkittävä osa Juha ”Watt” Vainion laulutuotannossa tämän viimeisinä vuosina.
Rubber Soul
Nimi ja kansitaide
Britannian- ja Yhdysvaltain-versioiden kansikuvat eroavat hieman toisistaan. Britannialaisessa versiossa Rubber Soul -logo on punainen, mutta Yhdysvaltain-versiossa painoksesta riippuen ruskea tai vihreä.
Jaakko Salo
Elämäkerta
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo ovat Iskelmän kultaisessa kirjassa luonnehtineet Jaakko Saloa suomalaisen kevyen musiikin ”harmaaksi eminenssiksi”. Salo ei juuri esiintynyt sooloartistina, mutta hän oli säveltäjänä, sovittajana ja pianistina merkittävä taustavaikuttaja. Esimerkiksi Olavi Virran levytykset ”Hopeinen kuu” ja ”Vihreät niityt” ovat Jaakko Salon sovittamia. Salo muokkasi monia Unto Monosen tangoja levytyskuntoon ja jopa yhdisteli Monosen sävelmäluonnoksia yhtenäisiksi kappaleiksi.
Rubber Soul
Singlet
With the Beatles- ja Beatles for Sale -albumien tavoin Rubber Soulilta ei julkaistu Britanniassa yhtäkään singleä. Sen sijaan julkaistiin kahden A-puolen single ”Day Tripper” / ”We Can Work It Out”, joka ilmestyi samanaikaisesti albumin kanssa sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Jaakko Salo
Elämäkerta
Jaakko Salo tunnetaan myös useiden Spede Pasasen elokuvien musiikista, joista tunnetuin on Uuno Turhapuro -elokuvien musiikki. Yhdessä Sauvo Puhtilan ja Eino Virtasen kanssa Salo ideoi "Saukki & Oravat" -laulut, joissa Virtanen esiintyi Pikkuoravien ääninä ja Saukki omana itsenään. Salon iskelmätuotanto jäi suppeaksi hänen muiden työkiireidensä vuoksi. Salon usein kuultuja sävellyksiä ovat esimerkiksi Hortto Kaalo -yhtyeen Kättä päälle ja käsirahaa ja Toto toi, veto vei, Dannyn Seitsemän kertaa seitsemän, Simo Salmisen Pornolaulu sekä Saukin ja Oravien Jöröjukka-rock ja Pikkuoravien hyppyrilinko.
Rubber Soul
Singlet
Suomessa albumin kappale ”Michelle” nousi singlelistan toiseksi. Yhdysvalloissa julkaistiin helmikuussa 1966 single ”Nowhere Man” / ”What Goes On”, mutta molemmat kappaleet ilmestyivät siellä Rubber Soulin sijaan kesäkuussa 1966 albumilla Yesterday and Today.
Jaakko Salo
Elämäkerta
Salo palkittiin vuonna 1998 Pro Finlandia -mitalilla.
Rubber Soul
Singlet
Koska albumin kappaleita ei julkaistu läheskään kaikissa maissa singleinä, monet muut esittäjät kiinnostuivat niiden levyttämisestä. Esimerkiksi kappaleesta ”Michelle” tehtiin vuoteen 1972 mennessä 629 cover-versiota. The Overlanders -yhtyeen versio nousi tammikuussa 1966 Britannian listaykköseksi kolmen viikon ajaksi.
Jaakko Salo
Elämäkerta
Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Jaakko Salo avioitui vuonna 2001 pitkäaikaisen ystävänsä ja työtoverinsa, laulaja ja näyttelijä Marjatta Leppäsen kanssa. Salo kuoli sairauskohtaukseen seuraavana vuonna Helsingin Linnanmäen Peacock-teatterissa juuri ennen Magiaa mahantäydeltä -revyyn esitystä, jossa hänen oli tarkoitus olla kapellimestarina. Salon hauta sijaitsee Espoon kirkon hautausmaalla.