cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjoisrivi
Pohjoisrivi oli majakka Suursaaren pohjoisosassa. Sinne rakennettiin kolme metriä korkea kivijalka, jonne laitettiin majakka merenkulkua varten 1807. Vuonna 1824 sai luotsiyhteisö pienen pyöreän rakennuksen, jossa oli sumuhälytin. Rakennus oli kellon muotoinen ja siitä tuli suosittu postikorttiaihe. Myöhemmin parannusten jälkeen 1861 se näkyi 11 merimailin päähän.
Historia
Vuoden 1918 ensimmäisenä pääsiäispäivänä venäläinen majakkamestari ja venäläiset majakanvartijat korvattiin suomalaisella. Uudeksi majakkamestariksi asetettiin laivuri E. A. Penttilä, eikä ulkopaikkakuntalaisia enää käytetty. Majakan lyhtykoju siirrettiin 1922 Porkkalan majakalle ja Pohjoisriviin asennettiin uudet majakkavalot, joita käytettiin asetyleenillä. Majakkavalot sammutettiin suomalaisten poistuessa syksyllä 1939. Majakan lähellä oli myös sumumerkinantoasemana vuonna 1824 rakennettu, tiilistä ja kivistä muurattu pyöreä sumukellolla varustettu tapuli.
Vanhat käsialat
Vanhoilla käsialoilla tarkoitetaan historiantutkimuksessa ja sen aputieteissä yleisesti niitä kirjainmuotoja, joita tavataan asiakirjoissa ennen nykyisenkaltaisen kaunokirjoituksen yleistymistä 1800-luvulla. Erityisesti käsitteellä viitataan saksalaiseen ns. uusgoottilaiseen käsialaan, joka esiintyy hallitsevana suomalaisissa asiakirjoissa 1500-luvulta 1800-luvun alkuun.
Vanhojen käsialojen tyyppipiirteitä ovat muun muassa runsaat kontraktiot ja suspensiot sekä runsaat vakiintuneet lyhenteet. Vaikka uusgoottilainen käsiala poikkeaa huomattavasti suomalaisesta kansakoulukirjoituksesta, eivät ne ole itsessään kovin monimutkaisia oppia. Useimmiten vaikeutena ovat pikemminkin tulkittavan asiakirjan kunto, vanha kielimuoto ja kirjurin persoonallinen ote. Kieli näissä asiakirjoissa on pääosin ruotsia. Latina vastoin yleistä käsitystä (eräitä lyhenteitä lukuun ottamatta) on sukututkijan käyttämissä lähderyhmissä erittäin harvinainen kieli (ellei oteta huomioon keskiajan lähteitä, joista suurimmasta osasta on käytettävissä translitteraatiot), ja uudella ajalla latinaa (jopa yksittäiset sanat tai lainasanat) on kirjoitettu omalla kirjaimistollaan, joka muistuttaa huomattavasti nykyistä kirjoitustamme. Vanhojen käsialojen sujuvahko lukutaito on kuitenkin sukututkimuksen perusedellytys ja tärkein väline. Vanhojen käsialojen opiskeluun on tarjolla suomeksi useita oppikirjoja.
FS Foudroyante (1855)
Foudroyante oli Ranskan laivaston vuonna 1855 vesillelaskettu Dévastation-luokan uiva patteri.
Valmistus
Alus tilattiin 28. heinäkuuta 1854 Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 20. elokuuta 1854. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1855 ja se otettiin palvelukseen syyskuussa.
Palvelus
Aluksen piti osallistua Oolannin sotaan, mutta sitä ei koskaan lähetetty Itämerelle. Se oli koko uransa reservissä. Aluksen höyrykone siirrettiin Cherbourgin kuivatelakan altaiden kuivaamiseen.
Alus poistettiin alusluettelosta Cherbourgissa 29. marraskuuta 1871 ja se romutettiin vuonna 1874.
STS-123
STS-123 oli Nasan 122. avaruussukkulalento. Se lennettiin Endeavour-avaruussukkulalla, ja oli sukkulan 21. lento. STS-123 oli sukkula-ohjelman 25. lento Kansainväliselle avaruusasemalle. Sukkula laukaistiin John F. Kennedy Space Centeristä 11. maaliskuuta 2008 klo 06:28:14 (UTC) ja laskeutui 27. maaliskuuta 2008 kello 02:40:41 Suomen aikaa Kennedyn avaruuskeskukseen.
Lennon tarkoituksena oli toimittaa kansainväliselle avaruusasemalle japanilaisen Kibō-laboratorion ensimmäinen moduuli, Experiment Logistics Module. Lisäksi avaruusasemalle asennetaan kanadalainen Special Purpose Dexterous Manipulator (SPDM) -robottikäsivarsi.
Miehistö
Asemalle lähtevä Retkikunta 16:n jäsen:
Asemalta palaava Retkikunta 16:n jäsen:
Robinson-koulu
Robinson-koulu on Jules Vernen vuonna 1882 ilmestynyt romaani. Teoksen päähenkilö, nuori Godfrey Morgan, on päättänyt toteuttaa unelmansa ja tehdä seikkailumatkan maapallon ympäri. Hänen enonsa, kalifornialainen miljonääri Kolderup, varustaa Godfreyn käyttöön höyrylaiva Dreamin, joka lähtee purjehtimaan kohti Uutta-Seelantia. Heti purjehduksen alussa puhkeaa kuitenkin myrsky ja laiva uppoaa. Vain Godfrey ja tanssinopettaja Tartelett pelastautuvat autiolle saarelle.
Vedanta
Vedanta (, ) on hindulaisen filosofian koulukunta. Sana Vedanta muodostuu sanoista veda "tieto" ja anta "loppu, päätös", ja kuuluu käännettynä "tiedon huipentuma". Vedantaa kutsutaan myös nimellä Uttara Mimamsa, 'jälkimmäinen' tai 'korkeampi tutkimus', ja se rinnastetaan usein Purva Mimamsaan, 'edelliseen tutkimukseen'. Pūrva Mimamsa, yleensä yksinkertaisesti vain Mimamsa, käsittelee vedalaisten mantrojen (Samhita-Vedoissa) ja brahmanojen tuliuhreja, kun taas vedanta kehittelee Ārayakan ("metsäkirjoitusten"), esoteerisia opetuksia ja Upanishadeja.
Gaga’ifomauga
Gaga’ifomauga on yksi Samoan hallintoalueista. Se sijaitsee Savai’in saaren pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 365 km² ja väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 4 878.
Guillermo Pereyra
pienoiskuva|Guillermo Pereyra vuonna 2018. Guillermo Ariel Pereyra (s. 20. helmikuuta 1980 Rio Cuarto, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa argentiinalaista San Lorenzoa. 183 senttimetriä pitkän Pereyran pelipaikka on puolustaja.
Pereyra pelasi espanjalaisessa RCD Mallorcassa neljän vuoden ajan. Hän siirtyi seuraan kauden 2003–2004 joulutauolla argentiinalaisesta River Platesta. RCD:ssä Pereyra kuului tärkeimpiin pelaajiin joukkueeseen liittymisestään lähtien. Hän pelasi Espanjan liigassa yhteensä 121 liigaottelua.
Agricola (internetportaali)
Agricola–Suomen humanistiverkko (aiemmin Agricola-Suomen historiaverkko) on suomalainen humanistisen alan internetportaali.
Agricola–Suomen humanistiverkko on humanistisia tieteitä yleistajuistava verkkojulkaisukokonaisuus, joka samalla toimii tieteenaloja kokoavana ja yhteistoimintaa synnyttävänä foorumina. Sen perustivat yliopistojen laitokset, alan seurat ja muistiorganisaatiot vuonna 1996 alun perin historia-alaa palvelevaksi sivustoksi. Muita humanistisia aloja palvelevaksi kokonaisuudeksi portaali laajeni 2018 alussa ja samalla sen nimi muutettiin Agricola–Suomen humanistiverkoksi. Portaalin tavoite on eheyttää pirstaloitunutta humanistista tiedejulkisuutta esimerkiksi kokoamalla yhteen ja tiedottamalla alan julkaisujen sisällöistä. Sen tarkoitus on luoda yhteys humanistista tietoa ylläpitävien ja tuottavien instituutioiden ja tiedon käyttäjien välille ja pyrkiä tiedon helpompaan hyödyntämiseen opetuksessa ja tutkimuksessa. Portaaliin kuuluvat linkkikirjaston ja erilaisten tapahtumailmoitus- apuraha- ja työpaikkailmoitus -tietokantojen lisäksi Agricolan tietosanomat verkkolehti, H-verkko-sähköpostilista, uutis- ja keskustelufoorumit, Agricolan kirja-arvostelujulkaisu, tieteellisten verkkolehtien ja blogien seurantasivut, julkaisusarja, Facebook ja Twitter-sivut, sekä referee verkkojulkaisu Ennen ja nyt. Sivusto on keskittynyt Suomeen liittyvään aineistoon ja palveluihin, ulkomaisista on koottu vain keskeisimpiä.
Sivuston vaiheet
Hankkeen käynnistivät vuonna 1996 Helsingin yliopiston yhteiskuntahistorian laitos, Tampereen yliopiston historiatieteen laitos ja Turun yliopiston historian laitos. Agricolassa ovat mukana myös Kansallisarkisto, Kansalliskirjasto, Eduskunnan kirjasto, Turun yliopiston kirjasto, Jyväskylän yliopiston kirjasto, Museovirasto, Suomen Historiallinen Seura, Suomalaisen kirjallisuuden seura SKS, Elinkeinoelämän keskusarkisto, Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, Suomen museoliitto ja opetushallitus. Opetusministeriö on myöntänyt hankkeelle rahoitusta vuosille 1996–1998. Rahoituksesta huolehtivat vuonna 1999 Tampereen ja Turun yliopistojen historian laitokset. Vuodesta 2000 Agricola-projekti on ollut mukana Historian valtakunnallisessa verkko-opetushankkeessa.
Vuoden 2000 alusta hanketta ovat rahoittaneet Helsingin yliopiston historian, kirkkohistorian ja yhteiskuntahistorian laitokset, Joensuun yliopiston historian laitos Jyväskylän yliopiston historian laitos, Oulun yliopiston historian laitos, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura (SKS), Suomen Historiallinen Seura, Tampereen yliopiston historiatieteen laitos sekä Turun yliopiston historian ja poliittisen historian laitokset. Kordelinin säätiö on rahoittanut hanketta vuonna 2002 ja 2006. Vuonna 2002 ja 2015 hanketta on rahoittanut Suomen Kulttuurirahasto. Agricolan Tietosanomat ja Ennen ja nyt -lehdet ovat saaneet Opetusministeriön kulttuurilehtitukea vuosina 2001–2006.
Keskeinen sisältö
Portaalin kokonaisuuteen kuuluvat humanistista alaa palveleva verkkosivusto sekä Valtakunnallinen humanistinen verkko-opetus. Portaalin keskeisiä toimintoja ovat H-verkko-sähköpostilista, keskustelufoorumit, sekä neljä kertaa vuodessa ilmestyvä vertaisarvioitu historia-alan verkkojulkaisu Ennen ja nyt. Portaali julkaisee kirja-arvosteluja, valtakunnallista humanistisen alan tapahtumakalenteria, tutkimus- ja artikkelipyyntöilmoituksia sekä työpaikkailmoituksia. Agricolan julkaisusarja seuraa ajankohtaisia humanistisen alan ilmiöitä ja koostaa niistä temaattisia kokonaisuuksia sekä julkaisee tekstejä ja dokumentteja, joita muuten olisi hankala tavoittaa, joita ei ole aiemmin suomennettu tai joiden painos on loppu.
Lontoon suurpalo (1212)
Lontoon suurpalo oli Lontoossa, London Bridgen eteläpuolella 10. heinäkuuta 1212 syttynyt suurpalo, joka surmasi ainakin parituhatta ihmistä. Tuli tuhosi niin puisen London Bridge -sillan kuin suuren osan sen etelä- ja pohjoispuolelle rakennetuista puutaloista. Myös Southwarkin tuomiokirkko (tuolloin St Mary Overie) tuhoutui lähes maan tasalle. Sen sijaan vuonna 1209 valmistunut kivisilta selvisi palosta. Palon syy ei ole tiedossa.
Tommy Burns
Ura pelaajana
Tommy Burns pelasi urallaan 352 liigaottelua ja teki 56 maalia Glasgow Celticin paidassa. Burns siirtyi Celticiin Maryhill FC:stä 1973 ja debytoi Celtic-paidassa 1975 ottelussa Kilmarnockia vastaan. Burns jätti Celticin 1989 ja siirtyi Kilmarnockiin, jossa lopetti pelaajauransa 1992.
Ura valmentajana
Burns aloitti valmennusuransa Kilmarnockissa 1992 ja nosti seuran pääsarjatasolle kauden 1992–93 päätteeksi. 1994–95 Burns nousi Celticin päävalmentajaksi. Hän toi joukkueeseen hyökkäävän ja liikkuvan pelityylin, mutta joukkue ei onnistunut rikkomaan paikallisvastustaja Rangersin mahtia Skotlannin kentillä ja 1997 Burns sai potkut.
1998 Burnsista tuli englantilaisseura Readingin päävalmentaja. Menestys jäi vaatimattomaksi ja 1999 hän sai tehdä tilaa Alan Pardew'lle.
Burns toimi myöhemmin Skotlannin jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana sekä Berti Vogtsin että Walter Smithin alaisena. Vuodesta 2005 lähtien Burns oli mukana Celticin valmennusorganisaatiossa.
Vuonna 2006 Burnsin kerrottiin sairastuneen ihosyöpään. Hoidot auttoivat hyvin, mutta syöpä havaittiin uusiutuneen maaliskuussa 2008. Tämän jälkeen hän sai hoitoa sekä Ranskassa että Glasgow'ssa. Hän kuoli syöpään toukokuussa 2008.
Robert Oppenheimer
Julius Robert Oppenheimer (22. huhtikuuta 1904 New York, New York, Yhdysvallat – 18. helmikuuta 1967 Princeton, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko. Hän johti toisen maailmansodan aikana maailman ensimmäisen ydinaseen kehitysohjelman Manhattan-projektin Los Alamosin laboratoriota, jossa ydinpommi suunniteltiin ja valmistettiin. Häntä onkin kutsuttu ydinpommin isäksi.
Nuoruus
Oppenheimer syntyi vuonna 1904 New Yorkissa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Oppenheimerilla oli Saksan juutalaisia sukujuuria. Syntymätodistuksessa hänen ensimmäiseksi etunimekseen on kirjattu Julius, kuten isällään. Se on epätavallista, koska pojan nimeäminen isänsä mukaan on perinteisen juutalaisen nimeämiskäytännön vastaista. Aikuisena Oppenheimerista käytettiin nimimuotoa J. Robert, ja hän väitti itse, ettei ”J” tarkoittanut mitään.
Bresenhamin algoritmi
Tietojenkäsittelytieteessä Bresenhamin algoritmi on tehokas tapa rasteroida jana eli piirtää viiva kuvaruudulle. Bresenhamin algoritmiksi kutsutaan kaikkia jananpiirtoalgoritmeja, jotka muistuttavat toiminnaltaan alkuperäistä algoritmia.
Robert Oppenheimer
Opinnot
Oppenheimer aloitti vuonna 1922 opinnot Harvardin yliopistossa pääaineenaan kemia. Hän opiskeli myös fysiikkaa ja jatkoi syksyllä 1925 fysiikanopintojaan Cambridgen yliopistossa Englannissa. Cambridgessä Oppenheimer opiskeli kokeellista fysiikkaa. Oppenheimerin talvi Cambridgessa oli vaikea. Hän ei kömpelönä soveltunut lainkaan laboratoriotyöskentelyyn. Hän käyttäytyi usein ailahtelevasti ja kärsi masennuksesta, minkä vuoksi hän kävi talven aikana psykiatrin vastaanotolla.
Bresenhamin algoritmi
Piirtämisen lisäksi janan rasterointi soveltuu muun muassa näkyvyyden ja etenemisen mallintamiseen sekä rasterikuvien ja geometristen muotojen välisten törmäysten havaitsemiseen.
Robert Oppenheimer
Opinnot
Syksyllä 1926 Oppenheimer siirtyi opiskelemaan teoreettista fysiikkaa Göttingenin yliopistoon Saksaan. Siellä hän julkaisi artikkeleita uudelta kvanttifysiikan alalta. Yksi Oppenheimerin merkittävimmistä julkaisuista on hänen yhdessä ohjaajansa Max Bornin kanssa kirjoittama artikkeli, joka sisältää atomiydinten ja niitä ympäröivien elektronien liikeyhtälöt toisistaan erottavan Bornin–Oppenheimerin approksimaation. Oppenheimer valmistui Göttingenistä tohtoriksi maaliskuussa 1927. Hän opiskeli Euroopassa fysiikkaa vielä vuoden maanosan johtavien tutkijoiden kanssa ja palasi pysyvästi Yhdysvaltoihin vuonna 1929.
Yhdysvaltain yliopistoissa
Yhdysvalloissa Oppenheimer sai nimityksen fysiikan apulaisprofessoriksi Kalifornian yliopistoon Berkeleyyn. Yhdessä fyysikko Ernest Orlando Lawrencen kanssa Oppenheimer nosti Berkeleyn Yhdysvaltojen tunnetuimmaksi fysiikan tutkijakouluksi 1930-luvulla. Oppenheimer tunnettiin karismaattisena luennoitsijana, jolla oli kyky tehdä vaikeista teorioista ymmärrettäviä. Hän tutustutti oppilaansa myös taiteeseen, itämaiseen kirjallisuuteen, gourmet-ruokaan ja hienoihin viineihin.
Bresenhamin algoritmi
Pelkkien kokonaislukujen käyttö ja sen tuoma numeerinen vakaus erottavat Bresenhamin edukseen muista vastaavista algoritmeista. Sitä voidaan pitää grafiikkaohjelmoinnin alkeisoperaationa.
Algoritmi
Bresenhamin algoritmi iteroi janan x- ja y-komponenteista pidempää ("leveyskomponenttia") ja korottaa sopivin välein piirtokorkeutta. Sopiva väli ei ole kokonaisluku, joten murtolukua simuloidaan virhemuuttujan avulla. Esimerkissä joka iteraation yhteydessä virhemuuttujaa kasvatetaan korkeuden verran; arvon ylitettyä leveyden piirtokorkeutta nostetaan yhdellä, ja muuttuja palautetaan vähentämällä siitä leveys. On muitakin tapoja toteuttaa virhemuuttuja.
Robert Oppenheimer
Yhdysvaltain yliopistoissa
Oppenheimer teki merkittävää ja laaja-alaista teoreettista tutkimusta monella fysiikan alalla, kuten ydinfysiikassa, astrofysiikassa, spektroskopiassa ja kvanttifysiikassa. Oppenheimer työskenteli nopeasti, usein tarkkuuden kustannuksella, ja hänelle oli ominaista kokonaan uusien ideoiden keksiminen. Vuonna 1930 hän kritisoi Paul Diracin yhtälölleen esittämää tulkintaa, jonka mukaan sen aukkoratkaisut vastaavat protoneja. Oppenheimerin mukaan atomiydin olisi silloin epävakaa. Oppenheimerin ja muiden kritiikin takia Dirac korjasi teoriaansa ja ennusti, että protonin sijaan elektronia vastaa samanmassainen mutta varaukseltaan vastakkainen antihiukkanen, positroni.
Oppenheimer myös esitti, että vetyatomin tilojen 2S1/2 ja 2P1/2 energiatasot poikkeaisivat toisistaan, mikä johtuu elektronin ja sähkömagneettisen kentän välisestä kvanttimekaanisesta vuorovaikutuksesta. Oppenheimerin lasku ei tosin tuottanut mielekkäitä tuloksia, vaan hän sai tulokseksi äärettömyyksiä. Oppenheimerin oppilas Willis Lamb sai myöhemmin Nobel-palkinnon ilmiön kokeellisesta havaitsemisesta. Oppenheimer julkaisi artikkeleita myös kosmisesta säteilystä, gammasäteilystä, neutronitähdistä, sähködynamiikasta ja elektroni-positronisuihkuista. Vuonna 1939 Oppenheimer kuvaili oppilaansa Hartland S. Snyderin kanssa, kuinka musta aukko syntyy tähden romahtaessa kasaan.
Bresenhamin algoritmi
Algoritmi
Seuraava pseudokoodi toteuttaa ydinosan Bresenhamin algoritmista. Olkoon s-akseli "leveysakseli" eli joko x- tai y-akseli riippuen siitä, kumpaan akseliin verrattuna jana on loivempi; t-akseli on puolestaan "korkeusakseli". Tarkemmin ilmaistuna valitaan akselit niin, että jana on suoralla t = k s + b, missä k ≤ 1.
Seuraavat muuttujat oletetaan lasketuiksi: if t0 < t1 tstep := 1 else tstep := −1 virhe := w / 2 t := t0 for each s in [s0, s1] if s-akseli on x-akseli piirrä_piste(x, y) else piirrä_piste(y, x) virhe := virhe + h if virhe >= w t := t + tstep virhe := virhe − w
Robert Oppenheimer
Yhdysvaltain yliopistoissa
Kun Yhdysvaltoja koetteli suuri lama ja Saksassa nousi valtaan Adolf Hitler, Oppenheimer alkoi kiinnostua politiikasta. Hän tutustui paikallisiin uudistusliikkeisiin, joilla oli yhteyksiä kommunistiseen puolueeseen. Moni Oppenheimerin ystävistä oli vasemmistolainen, ja hänen pikkuveljensä ja vaimonsa olivat kommunistipuolueen jäseniä. Oppenheimer ei itse koskaan liittynyt kommunistiseen puolueeseen, mutta vasemmistolaisten yhteyksiensä vuoksi hän joutui jo sodan aikana liittovaltion poliisin tarkkailtavaksi.
Ydinaseen kehitystyö
thumb|Oppenheimer ja kenraali [[Leslie Groves ydinkoealueella syyskuussa 1945.]]
Bresenhamin algoritmi
Algoritmi
Koordinaatit kuvaavat kuvapisteiden keskikohtia, ei reunoja: Jana (0,0) → (1,1) ei tarkoita janaa yhden kuvapisteen kulmasta kulmaan, vaan janaa kuvapisteen keskustasta toiseen.
Toteutusta voidaan optimoida esimerkiksi laskemalla virhemuuttuja hieman eri tavalla, jolloin silmukassa voidaan käyttää nopeaa kahdella kertomista.
Robert Oppenheimer
Ydinaseen kehitystyö
Yhdysvallat käynnisti toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 ydinaseen kehityshankkeen, Manhattan-projektin. Oppenheimer nimitettiin lokakuussa 1942 johtajaksi projektin aselaboratorioon, jossa ydinpommi oli tarkoitus koota ja testata. Laboratorio rakennettiin Oppenheimerin ehdotuksesta Los Alamosiin New Mexicoon Santa Fen lähelle.
Hankkeen tieteellisenä johtajana Oppenheimer koordinoi yli 3 000 tutkijan, teknikon ja sotilaan työtä. Hän muutti laboratorion avoimeksi työyhteisöksi ja rohkaisi alaisiaan keskustelemaan yhteisissä kokouksissa työnsä edistymisestä ja ongelmista.
Oppenheimerin johdolla hanke onnistui, ja Yhdysvallat suoritti ensimmäisen ydinkokeensa 16. heinäkuuta 1945. Koska Saksa oli jo antautunut, Oppenheimer kannatti atomipommin suoraa sotilaallista käyttöä Japania vastaan ilman edeltävää peloteräjäytystä. Elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti ydinpommit Hiroshimaan ja Nagasakiin, minkä jälkeen Japani antautui. Vaikka Oppenheimer oli onnistunut tehtävässään, hän varoitteli luomuksensa tuhovoimasta. Samalla hän kuitenkin kannatti Yhdysvalloille laajaa ja monipuolista ydinasearsenaalia.
Sodan jälkeen
Manhattan-projektin ansiosta Oppenheimer sai mainetta, ja sodan jälkeen häntä houkuteltiin moniin yliopistoihin. Oppenheimer jatkoi ensin Berkeleyssä ja siirtyi sitten Princetoniin New Jerseyyn, missä hänet nimitettiin Institute for Advanced Study -instituutin johtajaksi. Hän myös konsultoi Yhdysvaltojen hallitusta ydinenergiaan liittyvissä asioissa. Vuosien 1947–1952 aikana hän oli Yhdysvaltain atomienergiakomission (AEC) yleisen neuvoa-antavan komitean puheenjohtaja.
Julkisesti Oppenheimer puhui usein pelostaan, että ydinenergia saattaisi johtaa koko maailman tuhoon, ellei sitä säädeltäisi ja käytettäisi yhteiseen hyvään. Pian kuitenkin myös Neuvostoliitolla oli ydinase, ja vasemmistolaisena ja vetypommin vastustajana tunnetun Oppenheimerin lojaalisuus kyseenalaistettiin. Kuulemisissa Oppenheimer paljasti vasemmistolaisia kollegojaan ja entisiä oppilaitaan. AEC piti Oppenheimeria kylläkin lojaalina Yhdysvalloille mutta silti turvallisuusriskinä. Kommunistipelon huippuvuonna 1954 Oppenheimerin turvallisuusselvitys kumottiin hänen vanhojen vasemmistolaisyhteyksiensä ja vetypommin vastaisen asenteensa vuoksi, eikä hänellä enää ollut pääsyä maan teknologisiin salaisuuksiin. Hän palasi Princetoniin johtamaan Institute of Advanced Studya.
Yhdysvaltojen hallitus myönsi Oppenheimerille vuonna 1963 Enrico Fermi -palkinnon hänen panoksestaan atomienergian kehityksessä, käytössä ja hallinnassa. Palkitseminen on tulkittu Oppenheimerin maineen palautukseksi, joskaan hänen turvallisuusselvitystään ei palautettu. Oppenheimer jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän kuoli vuonna 1967 syöpään kotonaan Princetonissa.
Yksityiselämä
1930-luvulla Oppenheimer seurusteli psykiatri Jean Tatlockin kanssa. Oppenheimer meni vuonna 1940 naimisiin saksalaissyntyisen kasvitieteilijän Katherine ”Kitty” o.s. Pueningin (1910–1972) kanssa. Heidän poikansa Peter asuu yhä Oppenheimerien Perro Caliente -maatilalla Etelä-Coloradossa Kalliovuorilla. Tytär Katherine kuoli vuonna 1977.
Michael Gambon
Michael John Gambon (s. 19. lokakuuta 1940 Dublin, Irlanti) on brittiläinen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka on työskennellyt niin näyttämöllä, elokuvissa kuin televisiossakin.
Hän on esiintynyt näyttämöllä, elokuvissa ja televisiossa 1970-luvulta alkaen. Ensimmäinen menestys oli pääosa Dennis Potterin televisiosarjassa Laulava salapoliisi (1986).
Vuonna 2004 Gambon peri Albus Dumbledoren osan Harry Potter -elokuvissa Richard Harrisilta, joka kuoli vuonna 2002.
Anson Williams
Anson Williams (Anson William Heimlick; s. 25. syyskuuta 1949 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Warren "Potsie" Weberinä sarjassa Onnen päivät.
Strausberg
Strausberg on pieni saksalainen kaupunki Brandenburgin osavaltiossa noin 30 km Berliinistä itään ja 30 km:n päässä Puolan rajasta. Kaupungissa on arviolta 26 213 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 67,95 neliökilometriä.
Anson Williams
Williamsin hahmo esiintyi Onnen päivissä sen koko historian ajan, joskin esiintymistiheys väheni sarjan loppua kohden. Williams on tehnyt myös ohjaajantöitä muiden muassa sarjoissa Sabrina, teininoita sekä Siskoni on noita ja Star Trekissä.
AGM-142
AGM-142 "Popeye"/"Raptor" on kaukolaukaistava ilmasta maahan -ohjus, jonka ovat kehittäneet Lockheed Martin ja Rafael Advanced Defense Systems.
Ohjuksen kehittivät yhteistyössä israelilainen Rafael Advanced Defense Systems ja yhdysvaltalainen Lockheed Martin. Se on kehitetty täsmäpommituksiin suuria kohteita vastaan. Ohjuksen ajomoottorina on kiinteätä polttoainetta käyttävä raketti. Ohjus hakeutuu maaliinsa inertiaohjauksella. Tähtäys ja maaliin ohjaaminen voidaan suorittaa TV-kameran tai infrapunatähtäimen avulla ohjuksen tyypistä riippuen. Ohjuksen laukaistuaan lentokone voi tarvittaessa vetäytyä heti, sillä maaliin ohjauksen voi tehdä lentäjän puolesta joku muu erillisestä komentopaikasta. Taistelulatauksia on kahdenlaisia, 340 kg:n sirpalepommi ja 360 kg:n rakenteiden läpäisyyn tarkoitettu pommi eli niin kutsuttu bunker buster.
Palveluskäyttöön ohjus on tullut vuonna 1985.
Biagio Marin
Biagio Marin (1891–1985) oli italialainen runoilija. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä hän työskenteli opettajana ja kirjastonhoitajana. Hän käytti tuotannossaan arkaaista Gradon saaren murretta. Runojen teemat liittyvät Gradon saareen ja mereen, ja runot ovat valoisan uskonnollisia.
Heinoslaisuus
pienoiskuva|pysty|Laila Heinonen Oulun raastuvanoikeudessa vuonna 1967. Heinoslaisuus eli Oulun profetia oli Oulun seudulla 1960-luvulla vaikuttanut uskonnollinen liike, jota johtivat profeettasisarukset Laila ja Aune Heinonen.
Liikkeen historiaa
"”Jos tämä kansa ei tee parannusta ennen vuotta 1962, niin Minä annan tämän kansan vihollisen käsiin, ja kukaan ei pääse pakoon, sillä kaikkia kohtaa sama rangaistus, niin uskovia, kuin niitä, jotka eivät usko. Jos löytyy 800000 sellaista, jotka todella ovat puhdistaneet sydämensä Kristuksen, Minun Poikani, verellä, niin minä armahdan tätä kansaa. Mutta jos niitä ei löydy vuoteen 1962, niin se, mitä sanoin, toteutuu.”"
Laila Heinonen julkaisi näitä lopun ajan ennustuksiaan Palavin lampuin -nimisessä lehdessä. Nämä profetiat koottiin myös kirjaseksi nimeltä Suomi, sinun pelastuksesi on Minun Poikani veressä (1960), jota painettiin noin 25 000–30 000 kappaletta useana eri laitoksena. Kirjasen ensimmäiset laitokset kustansi sisarusten isä, Oulun lääninhallituksen kamreeri, varatuomari Johan Aukusti Heinonen (1895–1962). Kirjanen käännettiin ruotsiksi vuonna 1962 (Finland, din räddning är i Min Sons blod).
Profetioiden keskeinen sanoma oli aina se, että ellei Suomen kansa tee parannusta tiettyyn ajankohtaan mennessä, Suomi kokee saman kohtalon kuin Baltian maat. Tämä sanoma saikin vastakaikua erityisesti vuonna 1961 tapahtuneen noottikriisin luomassa jännittyneessä ilmapiirissä. Heinoslaisilla oli tässä vaiheessa kannatusta kansankirkon jäsenten joukossa, ja myös monet papit suhtautuivat liikkeeseen myönteisesti. Liikkeen kannattajat saivat esimerkiksi luvan ennustaa kirkoissa jopa Oulun kaupungin hävitystä. Nämä profetiat saivat puolestaan vastakaikua tammikuussa 1963 sattuneen Typpi Oy:n räjähdysonnettomuuden seurauksena.
Kun ennustukset eivät toteutuneet, liike alkoi supistua pieneksi profeettasisarusten ympärille kerääntyneeksi uskollisten kannattajien joukoksi. 1967 liike tuli taas julkisuuteen, kun sen kannattajia kokoontui 21. heinäkuuta Haukiputaan kirkon luo tarkoituksenaan saada Haukiputaan kirkkoherra Erkki Jokela mukaan liikkeeseen. Samaan aikaan Oulussa olivat myös ns. profeettamellakat, kun heinoslaisten esiintyminen sai paikallisen nuorison mellakoimaan pari viikkoa Oulun keskustassa. Liikkeen johtaja Laila Heinonen tuomittiin 9. elokuuta 1967 Oulun raastuvanoikeudessa sakkoihin kotirauhan rikkomisesta. Kirjailija Anu Kaipainen julkaisi liikkeestä aiheen saaneen kirjansa Arkkienkeli Oulussa myös samana vuonna.
1960-luvun lopulla monet liikkeen kannattajat erosivat valtionkirkosta. Laila Heinonen itse muutti 1980-luvulla Oulusta Turkuun. Nykyisin liike toimii Turun seudulla Kaarinassa nimellä Suomen esirukoilijakansan esirukoilijat ry (rekisteröity 1972), ja liikkeellä on siellä oma rukoushuone. Kannattajia on vain pieni joukko, ja toiminta on varsin sulkeutunutta.
Elokuva
Annika Nykänen ohjasi heinoslaisuudesta dokumenttielokuvan Maailmanloppu alkaa Oulusta. Elokuvan tuotti oululainen tuotantoyhtiö Klaffi Tuotannot, ja se sai ensi-iltansa Oulussa 7. joulukuuta 2007.
Valkoinen raivo
Juoni
Valkoinen raivo on kertomus Laurista, joka suunnitteli ja valmistautui tekemään massamurhia. Lauri haki kuitenkin apua, eikä toteuttanut ”fantasioitaan”. Myöhemmin hänestä tuli ihmismielen aggression ja väkivaltaisen käyttäytymisen akateeminen tutkija ja arvostettu tieteellinen asiantuntija, minkä kautta hän on perehtynyt massamurhiin peilaten myös omia kokemuksiaan niihin. Tältä pohjalta Lauri on luonut teorian ”valkoisesta raivosta”. Laurin mukaan on olemassa useita ihmisiä, jotka ovat koulukiusaamisen ja lapsuudessa koetun trauman yhdistelmän seurauksena täynnä ”valkoista raivoa”, mikä voi äärimmillään johtaa kouluampumisiin ja muihin väkivaltaisiin tekoihin.
Elokuvassa seurataan Laurin tarinaa; kuinka hänestä tuli valkoisen raivon kantaja ja kuinka hän tiedostamisen ja oman aktiivisuutensa avulla selviytyi lopulta raskaasta taakastaan.
Karoliinit
Karoliinit on saaristo Tyynellämerellä. Sen itäosat sijaitsevat Mikronesian liittovaltiossa ja länsiosat Palaussa. Suurin osa saarista on koralliatolleja. Asukkaat puhuvat muun muassa ponapea, yapia, kosraeta ja palauta. On olemassa myös kieli nimeltään karoliini, mutta nimestään huolimatta sitä ei puhuta Karoliineilla.
Valkoinen raivo
Vastaanotto
Iltalehden Juuso Määttänen kuvaili dokumenttielokuvan käsittelevän laajemmin käsittämättömiä väkivallantekoja: "Valkoinen raivo kertoo kaiken mitä vihasta tarvitsee tietää. [Elokuva] on tehty erittäin taitavasti. Se pitää otteessaan alusta loppuun".
Karoliinit
Vuonna 1527 Karoliinit nimettiin Sequeira-saariksi. Niistä käytettiin myös muun muassa nimeä Uudet Filippiinit. Amiraali Francisco Lazeano nimesi saaret Karoliineiksi vuonna 1686.
Valkoinen raivo
Vastaanotto
Keskisuomalaisen Jarmo Valkola luonnehti elokuvaa tyylillisesti yhtenäiseksi ja teemoiltaan kiinteäksi "Voiko ajankohtaisempaa teosta olla. Halonen osoittaa, miten juuri elokuva voi olla sopiva instrumentti näiden asioiden syvempään pohdintaan".
Karoliinit
Saksan keisarikunta osti Espanjalta saaret vuonna 1899 hintaan 25 000 000 Espanjan pesetaa
Karoliinien saarilla elää paljon endeemisiä eliölajeja, joita ei tavata missään muualla.
Julija Šamšurina
Julija Šamšurina (s. 16. heinäkuuta 1962) (, omaa sukua Stepanova) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, joka kilpaili maailmancupissa vuosina 1982–1989.
Šamšurina hiihti avausosuuden Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa vuoden 1989 MM-kisoista Lahdesta. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Raisa Smetanina, Tamara Tihonova ja Jelena Välbe; joukkue hävisi reilut 7 sekuntia kilpailun voittaja Suomelle, mutta voitti pronssijoukkue Norjan lähes minuutilla. Samoissa kisoissa hän hiihti 15 kilometrillä seitsemänneksi ja neljänneksi 10 kilometrillä. Kaikki edellä mainitut suoritukset hän hiihti perinteisellä hiihtotavalla. Seefeldissä 1985 hän oli 20 kilometrillä yhdeksäs ja 10 kilometrillä seitsemäs.
Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 10 kilometrillä kahdeksanneksi, 5 kilometrillä 12:nneksi, 20 kilometrillä 15:nneksi ja viestissä neljänneksi.
Maailmancupissa Šamšurina voitti 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Davosissa 17. joulukuuta 1988. Samalla kaudella hän sijoittui kahdeksanneksi kokonaiskilpailussa.
Kytketty pientalo
Kytketty pientalo on pientalo, jonka huoneistot liittyvät toisiinsa jonkin rakenteen välityksellä. Huoneistot voivat liittyä toisiinsa suoraan tai esimerkiksi katoksen, autosuojan tai varaston välityksellä.
Kytkettyjä pientaloja ovat paritalo, rivitalo ja ketjutalo.
Cryolophosaurus
Cryolophosauruksen kallon poikki kulki 20 cm pitkä etuviisto harja, jonka molemmilla puolilla oli pienet sarvet. Harja oli liian vaatimaton aseeksi, joten sen uskotaan liittyneen pariutumismenoihin.
Lajin pituus oli arviolta 6,5 metriä ja paino runsaat puoli tonnia. Kallon pituus oli 65 senttimetriä. Cryolophosaurus käveli takajaloillaan ja muistutti todennäköisesti Allosaurusta. Se eli varhaisella jurakaudella 196–190 miljoonaa vuotta sitten.
NTP
NTP on kemiassa ja fysiikassa käytetty normaalilämpötila ja -paine. Määritelmää käytetään dokumentoitaessa erilaisia fysikaalisia ja kemiallisia prosesseja ja mittauksia.
Luettelo suomalaisista sanomalehdistä
Tämä on luettelo Suomen sanomalehdistä ilmestymistiheyden mukaan:
NTP
NIST määrittelee NTP-olosuhteet seuraavasti :
Muiden kansainvälisten järjestöjen määritelmät termodynaamisille standarditiloille ovat erilaisia. Esimerkiksi IUPAC käyttää STP-standardissaan lämpötilaa 0 °C (273,15 K) ja painetta 100 kPa. Lisäksi IUPACin määritelmä on muuttunut aikojen saatossa: ennen vuotta 1982 ilmanpaineen normaaliarvona käytettiin hieman nykyistä korkeampaa arvoa 101 325 Pa. Siksi onkin paras aina mainita selkeästi mitä lämpötilaa ja painetta tarkoitetaan.
Aikaisemmat määritelmät
Ennen vuotta 1918 monet metristä järjestelmää käyttävät ammattilaiset ja tutkijat määrittelivät lämpötilan ja paineen vertailuolosuhteet kaasun tilavuudelle 15 °C (288,15 K) lämpötilassa ja 101,325 kPa (1 ATM) paineessa. Näiden samojen vuosien aikana yleisimmin käytetyt standardiolosuhteet brittiläistä tai yhdysvaltalaista yksikköjärjestelmää käyttäville olivat 60 °F (15,56 °C, 288,17 K) lämpötila ja 14,696 psi (1 ATM, 101,325 kPa) paine, koska niitä käytettiin lähes maailmanlaajuisesti öljy- ja kaasuteollisuudessa.
Nykyiset määritelmät
Monia erilaisia vakiovertailuolosuhteiden määritelmiä käytetään nykyään joka puolella maailmaa. Alla olevaan taulukkoon on listattu niistä osa.
Maakaasuyhtiöt Euroopassa, Australiassa ja Etelä-Amerikassa ovat omaksuneet 15 °C (59 °F) lämpötilan ja 101,325 kPa (1 ATM) paineen käyttöönsä ja pitävät niitä kaasutilavuuden vakiovertailuolosuhteina vakioluokan kuutiometrin määrityksessä. Vakioluokan kuutiometri on kaasun kuutiometrin (m3) tilavuus 20 °C:n lämpötilassa ja 1 ATM paineessa. Myös ISO, EPA ja NIST antavat useamman kuin yhden määritelmän vakiovertailuolosuhteille niiden omissa standardeissa ja säännöksissä.
ISA
Kansainvälinen standardi-ilmakehä (International Standard Atmosphere, ISA) on ICAOn määrittelemä keskimääräisiin maan keskileveysasteiden olosuhteisiin perustuva ilmakehämalli. ISA määrittelee vakiopaineen, -lämpötilan ja -ilmankosteuden seuraavasti:
p = 101,325 kPa
T = 15 °C (288,15 K)
ilmankosteus 0 %
Vakio laboratorio-olosuhteet
Yhdysvalloissa ja muissa maissa, missä käytetään yleisesti STP-tilaa, käytetään myös niin kutsuttua vakio laboratorio-olosuhdetta. Tämän termin käyttö perustuu STP-tilan määrittelemän standardilämpötilan ja -paineen merkittävään poikkeamaan varsinaisesta laboratoriolämpötilasta (esimerkiksi 0 °C vs. laboratoriossa ~25 °C). Vakio laboratorio-olosuhde on kuitenkin maantieteellisesti sidonnainen, sillä eri puolilla maailmaa on muun muassa erilaiset ilmastot.
Maissa, joissa käytetään yleisesti NTP-olosuhdetta (T=20 °C), niin vastaavaa “vakiota” laboratorio-olosuhteille ei ole.
Mauinakepa
Mauinakepa (Loxops ochraceus) on peippoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Havaijilta. Sitä on pidetty akepa (Loxops coccineus) alalajina.
Tapiolan Viihdeorkesteri
Tapiolan Viihdeorkesteri on vuonna 1987 perustettu noin 20-jäseninen orkesteri joka soittaa kevyttä musiikkia. Se toimii yhteistyössä Espoon Työväenopiston kanssa.
Tuppeensahattu lauta
pienoiskuva|180px|Tuppeensahatun laudan sahaussuunnat. Tuppeensahattu lauta eli tuppilauta on lautatavaraa, jossa puuta ei särmätä, vaan sen arvokas pintapuu tulee hyödynnettyä. Tuppeensahaamista kutsutaan myös läpisahaamiseksi. Peruslauta on työstetty neljältä sivulta eli se on särmätty, mutta tuppeensahatussa laudassa särmiä ei ole tehty. Tämän vuoksi laudan leveys voi vaihdella pituussuunnassa, jolloin vierekkäin ladottujen lautojen väliin jää rakoja. Lauta on hinnaltaan yleensä normaalia kalliimpaa ja sitä käytetään lähinnä koristepuuna esimerkiksi saunaosastoissa ja metsästysmajoilla sekä puusepänteollisuudessa.
Palauli
Palauli on yksi Samoan hallintoalueista. Se sijaitsee Savai’in saaren eteläosassa. Sen pinta-ala on 523 km² ja väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 9 300.
Tuppeensahattu lauta
Pitkospuiden yleisin puumateriaali on tuppeensahattu yli seitsemäntuumainen mäntylankku.
Tapiolan Viihdeorkesteri
Espoon kaupungin kulttuurilautakunta perusti viihdemusiikkiryhmän aikuisille harrastajasoittajille. Ensimmäisiin harjoituksiin Tuulimäen väestösuojaan tuli 12 soittajaa: kolme hanuria, kolme klarinettia, kaksi saksofonia, kaksi huilua, kitara ja viulu. Kapellimestarina toimi Anna-Maija Joensuu. Orkesteri toimi aluksi nimellä Maanalaiset.
Kapellimestari Yrjö Hjeltin kaudella (1988–1995) orkesteri esiintyi mm. Kuopio tanssii ja soi -tapahtumassa, Jazzlinnoitustapahtumassa Haminassa, Imatran Big Band festivaaleilla sekä lukuisissa muissa tilaisuuksissa. Oman konsertin orkesterilla oli 1990 Espoon kulttuurikeskuksen Louhi-salissa.
Yrjö Hjeltin jälkeen kapellimestarina jatkoi Markus Fagerudd. Hänen kaudellaan vietettiin orkesterin 10-vuotisjuhlia Otaniemessä. Tällöin orkesterissa soitti 23 henkeä. Sovituksisia orkesterille tekivät Yrjö Hjelt, Roger Freundlich, Kati Kujala-Räty ja Jorma Kaskenmäki. Markus Fageruddin kaudella esiinnyttiin mm. April Jazzissa.
Syksyllä 1998 Teppo Alestalo ryhtyi johtamaan Maanalaisia. 1999 orkesteri sai uuden nimen Tapiolan Viihdeorkesteri, lyhyemmin TVO.
Tapiolan Viihdeorkesterilla on ollut useita kapellimestareita 2000-luvulla. He ovat yleensä olleet opintojensa loppuvaihetta suorittavia kapellimestarikokelaita Sibelius Akatemiasta. Heitä ovat olleet Sami Hannula, Jarkko Aaltonen, Aino Koskela, Okko Kivikataja, Juuso Wallin, Hanna Lehtonen, Risto Sojakka, Sauli Saarinen. 2020 lähtien orkesteria on johtanut Erle Kont.
Mauinakepa
Koko ja ulkonäkö
Mauinakepa voi kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Mauinakepakoiras on päästään ja selästään ruskehtavan oranssi tai keltainen ja rinta on keltainen. Pyrstö on harmaa. Naaras on päästään ja selästään vihertävä ja vatsastaan ruskehtava. Mauinakepan nokan puoliskot ovat hieman ristikkäin.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mauinakepa elää ainoastaan Mauin saarella Havaijilla. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät useimmiten yli 1 500 metrin korkeudessa. Mauinakepan ravintoa ovat hyönteiset. Kuppimaisen pesänsä se rakentaa puuhun.
Mauinakepa luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan kooksi arvioidaan korkeintaan 50 täysikasvuista yksilöä. Viimeisin havainto on vuodelta 1988 ja on mahdollista, että laji on hävinnyt. Kantaa uhkaavat elinympäristön häviäminen, vieraslajit ja taudit.
Jurjī Zaydān
Jurjī Zaydān (1861 Beirut – 1914 Kairo) oli historiallisten romaanien kirjailija.
Brian P. Levack
Brian P. Levack on maailman kuuluisimpia noituuden tutkijoita. Hän hoitaa professuuria Austinin yliopistossa Texasissa. Hänen lukuisista kirjoistaan tunnetuin lienee "The Witch-Hunt in Early Modern Europe".
Hän väitteli filosofian tohtoriksi Yalen yliopistossa 1970.
Chankillo
Chankillo tai Chanquillo on muinainen monumenttikompleksi Perun rannikkoaavikolla Casma-Sechinin altaassa Ancashin alueella. Raunioihin kuuluu Chankillon linnoitus kukkulan huipulla, kolmentoista tornin muodostama aurinko-observatorio sekä asuin- ja kokoontumispaikkoja. Se on rakennettu 300-luvulla eaa. Chankillo on ollut heinäkuusta 2021 alkaen Unescon maailmanperintökohde. Alue on kooltaan noin neljä neliökilometriä.
Aurinko-observatorio
Chankillon aurinko-observatorion muodostavat kolmetoista säännöllisin välein pohjois-eteläsuuntaiselle harjanteelle rakennettua kivitornia. Ne muodostavat 300 metriä pitkän ”hammastetun” horisontin, jossa on kapeita rakoja säännöllisin välein. Tutkijat ovat löytäneet kaksi mahdollista katselupaikkaa, toinen idässä ja toinen lännessä. Näiltä paikoilta katsottuna tornien rivistö vastaa hyvin tarkasti auringon nousu- ja laskukohtia vuoden eri vaiheissa. Talvipäivänseisauksena aurinko nousee Chankillon etelänpuoleisimman tornin takaa (lännestä katsottuna), ja siirtyy vuoden mittaan vähitellen, kunnes kesäpäivänseisauksen aikaan, puoli vuotta myöhemmin, se nousee rivin pohjoisimman tornin takaa.
Chankillon tornit ovat mahdollisesti varhaisin tunnettu observatorio Amerikassa. Chankillon asukkaat olisivat pystyneet määrittämään päivämäärän parin vuorokauden tarkkuudella pelkästään seuraamalla auringon nousua ja laskua eri tornien kohdalla
Tornit on tunnettu vuosisatojen ajan. Thor Heyerdahl spekuloi kirjassaan Kon-Tiki – lautalla yli Tyynenmeren niiden astronomisella merkityksellä, mutta vasta vuonna 2007 Iván Ghezzi ja Clive Ruggles esittivät tarkemman hypoteesin.
1000 px|pienoiskuva|keski|Panoraamakuva Chankillon raunioilta
Suvi-Anne Siimes
Sini Maaria Suvi-Anne Siimes (s. 1. kesäkuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen poliitikko ja Työeläkevakuuttajat TELAn nykyinen toimitusjohtaja. Vuosina 2007–2011 hän toimi Lääketeollisuus-yhdistyksen toimitusjohtajana. Siimes on toiminut vuosina 2011–2016 Veikkauksen hallituksen puheenjohtajana.
Siimes toimi vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1999–2007 ja puolueen puheenjohtajana vuosina 1998–2006. Hän oli kulttuuriministerinä Lipposen I hallituksessa (1998–1999) ja toisena valtiovarainministerinä, kehitysyhteistyöministerinä ja asuntoministerinä Lipposen II hallituksessa (1999–2003).
Tausta
Siimes vietti lapsuutensa Helsingin Malmilla. Hänen vanhempansa olivat opettajia, ja perheeseen kuului myös kolme nuorempaa sisarusta. Ensimmäisen lapsensa Nikolaoksen hän sai 19-vuotiaana ja toisen, Irinjan, 20-vuotiaana. Kolmas lapsi, Olga, syntyi 1990. Vuodesta 1988 Siimes on ollut naimisissa lääkäri Kari Penkkilän kanssa.
Siimes valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta (SYK). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan ensin käytännöllistä filosofiaa, mutta lopulta kansantaloustiedettä. Vuonna 1993 Siimes suoritti valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon.
Poliittinen ura
Politiikkaan Siimes omien sanojensa mukaan lähti vahingossa, kun paikallispolitiikassa vaikuttanut mies hänet siihen houkutteli. Vasemmistoliittoon hän liittyi juuri ennen vuoden 1992 kunnallisvaaleja. Kunnallisvaalit menivät hyvin, ja Siimes toimikin ennen valintaansa eduskuntaan Pohjan kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä vuosina 1993–1998.
Siimes sai puolueessaan huomiota ennen vuoden 1995 eduskuntavaaleja talouspuheillaan: hän puhui poikkeuksellisesti leikkauksien ja veronkorotuksien tarpeellisuudesta säästöjen vastustamisen sijaan. Hänet valittiin ensin Vasemmistonaisten puheenjohtajistoon, ja hyvin menneen televisioidun vaalikeskustelun jälkeen hänet valittiin samana kesänä puolueen varapuheenjohtajaksi.
Vuonna 2003 puolueen pudottua oppositioon Siimes toimi Vasemmistoliiton eduskuntaryhmässä kansanedustajana.
Kritiikki ja lähtö politiikasta
Siimeksen linja vasemmistoliiton johdossa kohtasi myös vastustusta. Tammikuussa 2004 Kansan Uutisten päätoimittaja Yrjö Rautio ilmoitti jättävänsä lehden päätoimittajan paikan ja eroavansa samalla puolueesta. Rautio kritisoi Vasemmistoliiton hylänneen aatteensa ja arvosteli Siimeksen politiikkaa populistiseksi.
Tammikuussa 2005 Siimes ilmoitti eduskuntaryhmän ja vasemmistoliittolaisen ay-liikkeen edustajien kanssa käydyssä kokouksessa, että jos Jaakko Laakso otetaan eduskuntavaaliehdokkaaksi vuoden 2007 eduskuntavaaleihin, hän ei ole käytettävissä ehdokkaaksi. Siimes ei hyväksynyt Laakson eikä hänen kannattajiensa turvallisuuspoliittisia linjauksia. Kun Siimekselle myöhemmin selvisi ettei Jaakko Laaksoa poistettu Vasemmistoliiton ehdokaslistalta, hän erosi puolueen puheenjohtajan tehtävästä, kieltäytyi puolueen eduskuntavaaliehdokkuudesta ja ilmoitti, ettei aio edes äänestää Vasemmistoliittoa niin kauan kuin puolueen entiset ja toimintatavoiltaan myös nykyiset taistolaiset ovat sen ehdokkaana. 1. maaliskuuta 2006 Siimes ilmoitti eroavansa vasemmistoliiton johdosta ja ettei aio asettua ehdolle enää vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Ero tapahtui ylimääräisessä puoluehallituksen kokouksessa 2. maaliskuuta. Siimes perusteli lähtöään sillä, ettei halua olla toiminnallaan edistämässä puolueiden entisten taistolaisten toimintaa ja pääsyä eduskuntaan. Siimes kertoi pari päivää myöhemmin, että oli harkinnut keväällä 2005 siirtymistä SDP:hen. Siimes kritisoi eronsa jälkeen myös vasemmistoliiton puoluesihteeriä, joka tuolloin oli Aulis Ruuth. Siimestä seurasi puheenjohtajana Martti Korhonen.
7. kesäkuuta 2006 Siimes ilmoitti eroavansa myös vasemmistoliiton jäsenyydestä. Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Siimes tuki kokoomuksen ehdokasta, EVA:n johtaja Risto E. J. Penttilää.
Politiikan jälkeen
Luovuttuaan politiikasta Siimes toimi vuosina 2007–2011 Lääketeollisuus ry:n toimitusjohtajana. Syyskuussa 2011 hänet valittiin Työeläkevakuuttajat TELAn puheenjohtajaksi Esa Swanljungin jäätyä eläkkeelle. Myös tässä työssä Siimeksen toimintaa on kritisoitu.
Siimes valittiin huhtikuussa 2016 ajatuspaja Liberan taustalla olevan Libera-Säätiön hallitukseen, jonka muita jäseniä ovat muun muassa Elina Valtonen ja Björn Wahlroos. Ylen haastattelussa Siimes kertoi edelleen olevansa vasemmistolainen. Politiikkaan palaamista hän ei pitänyt realistisena näkemyksenä.
Mielipiteitä
Paavo Arhinmäki on arvioinut, että merkittävin asiaero Siimeksen kantojen ja Vasemmistoliiton välillä on ollut suhtautuminen sotilasliittoihin ja liittoutumattomuuteen. Hänestä puolueväki on voimakkaasti liittoutumattomuuden kannalla sotilasliittoja vastaan, ja Siimes suhtautui sotilasliittoihin myönteisesti. Siimes totesikin viimeisinä kansanedustaja-aikoinaan, että NATO-jäsenyys voisi olla Suomen turvallisuuspoliittinen tavoite.
Ydinvoimaan liittyen Siimes on Vasemmistoliiton puheenjohtaja-aikanaan todennut, että hän ei ole ehdolla sellaisen puolueen puheenjohtajaksi, joka sitä kannattaa. Kehitysyhteistyöministerinä hän on puhunut kehitysyhteistyörahojen puolesta ja tuloerojen kasvua vastaan.
Finnwatch on kritisoinut TELA:n toimintaa veroparatiiseihin sijoittamisesta, johon Siimes on kommentoinut, ettei veroparatiisien välttäminen lisäisi läpinäkyvyyttä nykyisestä, vaan se vain pienentäisi tuottoja. Hänestä työeläkevarat on jo sijoitettu parhaalla mahdollisella tavalla.
Kaula
thumb|upright|[[Kirahvi käyttää pitkää kaulaansa lehtien tavoittelemiseen korkealta oksistosta.]] Kaula on useilla selkärankaisilla pään ja vartalon yhdistävä ruumiinosa, joka on oleellinen ravinnon ja ilman kulkureitti ruumiiseen. Lisäksi kaulan kautta kulkee merkittäviä verisuonia sekä aivot ja muun ruumiin yhdistäviä hermoja.
Ihmisen kaulan anatomia
Miehen kaulan ympärysmitta on keskimäärin 40,5 senttimetriä ja naisen 34,2 senttimetriä.
Kaularanka
Kaulan kohdalla olevaa selkärangan osaa kutsutaan kaularangaksi. Se muodostuu seitsemästä kaulanikamasta, joiden välissä ovat rustomaiset välilevyt. Kaulanikamat ovat muita nikamia pienempiä ja kevyempiä, sillä niiden tarvitsee kannatella vain pään painoa.
Pään suuren liikkuvuuden mahdollistavat kaularangassa tapahtuva liike sekä ensimmäisen kaulanikaman, toisen kaulanikaman ja kallonpohjan muodostama nivelkokonaisuus. Nyökkääminen tapahtuu takaraivoluun ja ensimmäisen kaulanikaman välissä, ja pään kiertoliike tapahtuu suurimmaksi osaksi kahden ensimmäisen kaulanikaman välisissä nivelissä.
Pehmytkudokset
thumb|350px|Kaulan lihakset sivulta. Etualalla suuri ja helposti erottuva [[päännyökkääjälihas (m. sternocleidomastoideus). Niskasta erottuu epäkäslihas (m. trapezius).]] Leuan alla keskellä on kieliluu. Heti sen alla on näkyvä kohouma, joka on kilpirusto. Sitä kutsutaan aataminomenaksi ja se on miehillä näkyvämpi kuin naisilla. Alempana olevan rengasruston ja rintalastan yläpuolisen kuopan välissä ovat henkitorvi ja kilpirauhasen kannas.
Oikea ja vasen kaulavaltimo ja kaulalaskimot kulkevat rintalastan ja solisluun nivelmästä leukaperien taitekohtaan.
Kaulan lihaksisto koostuu moneen eri järjestelmään koostuvista lihaksista. Kaulan alueen lihasjärjestelmiä on muun muassa kaulan etuosassa, sivuilla, takana niskassa, nielussa, kielessä, kieliluussa ja suunpohjassa. Kaulan ja niskan lihaksia ovat:
Arara
Arara on kunta Paraíbassa, Brasiliassa. Sen asukasluku on 12 653 (2010) ja pinta-ala 99 km². Kaupunkia johtaa José Ernesto dos Santos.
Henry Heimlich
thumb|Heimlichin ote Henry Jay Heimlich (3. helmikuuta 1920 Wilmington, Delaware – 17. joulukuuta 2016 Cincinnati, Ohio ) oli yhdysvaltalainen lääkäri. Hän kehitti niin kutsutun Heimlichin otteen, jota käytetään ensiavussa tukehtumisen estämiseksi.
Heimlich meni 4. kesäkuuta 1951 naimisiin Jane Murrayn kanssa. Näyttelijä-ohjaaja Anson Williams on Heimlichin pikkuserkku.
Heimlich esitteli kehittämänsä ensiapumenetelmän kesäkuussa 1974, ja sen jälkeen menetelmän merkitys ensiavussa on kasvanut merkittäväksi. Sillä on pelastettu pelkästään Yhdysvalloissa yli 100 000 ihmistä.