cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soul (kaupunki)
Kansainvälinen yhteistyö
Soulilla on yhteensä 23 ystävyyskaupunkia eri puolilla maailmaa. Ensimmäinen ystävyyskaupunkisuhde solmittiin Taipein kanssa vuonna 1968. Lisäksi Soul on solminut 18 muun kaupungin kanssa yhteistyösopimuksen. Ystävyyskaupunkisopimus Soulilla on seuraavien kaupunkien kanssa:
Bertel Gripenberg
thumb|upright|Bertel Gripenberg 1920-luvulla. Bertel Johan Sebastian Gripenberg (10. syyskuuta 1878 Pietari – 5. toukokuuta 1947 Sävsjö, Ruotsi) oli suomenruotsalainen runoilija ja aatelismies.
Tausta
Bertel Gripenberg kuului Gripenbergin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan. Hänen vanhempansa olivat Pietarissa ministerivaltiosihteeristön virkamiehenä toiminut Johannes Gripenberg ja Sigrid Maria Aminoff. Gripenberg eli lapsuutensa Pietarin aristokraattisessa ympäristössä, ja tältä ajalta oli peräisin hänen myöhempi monarkian ja aristokratian ihailunsa. Venäjään ja venäläisyyteen Gripenberg sitä vastoin suhtautui kielteisesti.
Opiskeluvuodet
Kun Gripenbergin isä nimitettiin Mikkelin läänin maaherraksi 1889, perhe muutti Mikkeliin. Täällä Gripenberg aloitti koulunkäynnin suomenkielisessä Mikkelin lyseossa. Gripenberg tunsi olonsa vieraaksi suomenkielisessä ympäristössä, ja täältä sai alkunsa hänen tuleva kiihkeä ruotsinmielisyytensä.
Mikkelistä Gripenbergin perhe muutti 1891 Helsinkiin ja Gripenberg jatkoi koulunkäyntiä Helsingin Suomalaisessa Normaalilyseossa. 1893 hän meni Haminan kadettikouluun mutta joutui lopettamaan sen kesken 1895 ja palaamaan kotiin. Gripenberg tunsi tällöin pettäneensä sukunsa upseeriperinteet, ja asia painoi häntä pitkään.
Gripenberg jatkoi koulunkäyntiään Nya svenska läroverket -poikakoulussa jonka aristokraattinen ilmapiiri sopi hänelle hyvin; Gripenberg kirjoitti sieltä ylioppilaaksi 1898. Tässä vaiheessa alkoi häntä pitkään vaivannut silmäsairaus joka luultavasti vaikutti myös siihen ettei Gripenberg saanut päätökseen aloittamiaan lakitieteen opintoja Helsingin yliopistossa.
Tammikuun alussa 1904 Gripenberg muutti Tammelaan Kojon kartanoon ja toimi siellä kartanon omistajan Ernst Wahrenin pojan kotiopettajana. Hän metsästeli ja tutustui samalla Hämeen luontoon ja ihmisiin. Vuonna 1906 Gripenberg osallistui venäläisen kirjailijan Maksim Gorkin ja tämän seuralaisen Maria Andrejevan avustamiseen näiden piileskellessä Venäjän viranomaisia. Taiteilija Akseli Gallén-Kallela toi pakolaiset tammikuussa 1906 Kojon kartanoon, jossa nämä oleskelivat huhtikuulle saakka. Gripenberg, joka venäjänkielentaitoisena toimi tämän ajan Gorkin pariskunnan tulkkina, matkusti heidän seurassaan ensin Turkuun, sitten Tukholmaan ja lopuksi aina Berliiniin saakka, josta Gorkit jatkoivat matkaa eteenpäin. Gripenberg palasi Kojon kartanoon ja asui siellä vielä muutamia vuosia entisessä tilanhoitajan asunnossa.
Gripenberg osallistui aatelissädyssä edustajana valtiopäiville 1904–1905 ja 1905–1906.
Kirjailijan uralle
1900-luvun alussa Gripenberg seurusteli näyttelijä Elli Tompurin kanssa joka oli myös hänen varhaisrunoutensa innoittaja. 1904 hän tapasi Tammelassa silloin vasta 13-vuotiaan Hanna Brummerin jonka kanssa Gripenberg meni salakihloihin ja lopulta eri vaiheiden jälkeen 1915 pari meni naimisiin. Avioliitto jatkui Gripenbergin kuolemaan saakka. Pariskunta osti 1915 Sääksmäen Huittulan kylästä Ala-Pohjan huvilan, jonne he muuttivat asumaan. Gripenbergillä oli jo ennestään siteitä Sääksmäkeen sillä hänen isänsä isä ja isoisä olivat omistaneet Voipaalan kartanon.
Gripenberg aloitti kirjailijanuransa 1903 runokokoelmalla Dikter. 1900-luvun alussa hän kuului radikaaliin yltiöindividualistiseen Euterpe-ryhmään, joka kannatti vapaata rakkautta ja erotiikkaa ja vastusti valtionkirkkoa ja kristinuskoa. Tämän kauden jälkeen Gripenberg siirtyi runoudessaan ensin kotiseuturomantiikkaan Hämeen luontoa kuvaavissa runoissaan ja lopulta kiihkonationalistiseen sotaa ja valkoista Suomea kuvaavaan runouteen.
Sisällissodan vaikutus
Jo ennen vuotta 1918 Gripenberg piti itseään uhanalaisen, korkeampaa germaanista rotua edustavan suomenruotsalaisen aristokratian jäsenenä. Tätä aristokratiaa uhkasivat Gripenbergin mielestä sosialismi ja alemmat rodut, toisin sanoen suomalaiset ja venäläiset.
Vuoden 1918 sisällissota oli tärkeä tapaus Gripenbergin elämässä. Osallistuttuaan sotaan valkoisten riveissä hän tunsi päässeensä siitä henkisestä painolastista, jonka kadettikoulusta karkaaminen oli hänelle synnyttänyt. Samalla hänen ajattelussaan tuli entisen suomalaisuus–ruotsalaisuus-vastakkainasettelun tilalle jako valkoiset–punaiset, ja hän ylisti runoissaan valkoista Suomea ja demonisoi sodan punaista osapuolta. Kuuluisin Gripenbergin sisällissota-aiheisista runoista on ”Klyftan” (Kuilu):
”Beseglad med blod är klyftan, beseglad med blod och brand, mellan redliga män i Finland och rasande röda band, en klyfta, djup som döden och gapande mörk och bred mellan människobarn i landet och vilddjurens röda led.”
Suomennos:
”Verellä sinetöity on kuilu, sinetöity verellä ja tulella, rehtien Suomen miesten ja raivoavien punaisten rosvojoukkojen välillä, kuilu, syvä kuin kuolema, ja ammottavan tumma ja leveä maan ihmislasten ja villipedon punaisten rivien välillä.”
Myöhemmät vaiheet
Gripenberg myi marraskuussa 1918 Ala-Pohjan huvilansa ja perhe muutti Sääksmäen Saarioispuolen Maastolppaan Malmtorpin tilalle. Gripenberg osallistui täällä innokkaasti suojeluskuntatoimintaan, ja hänestä tuli vuonna 1919 Saarioispuolen suojeluskunnan päällikkö. Hän harrasti myös puutarhanhoitoa, erityisesti kukkien viljelyä sekä metsästystä. Gripenbergin jyrkän oikeistolaiset mielipiteet, joita hän toi esille lehtikirjoituksissaan, alkoivat ajan mittaa vieraannuttaa häntä monista aatetovereistaankin.
Gripenberg ei hyväksynyt 1920-luvulla muotiin tullutta uutta, vapaamittaista runoutta. Kun kirjailija Elmer Diktonius julkaisi Gripenbergistä häväistyskirjoituksen nimeltä Ruumis luuraa, Gripenberg vastasi kirjoittamalla nimimerkillä Åke Eriksson kokoelman vapaamittaisia runoja nimellä Den hemliga glöden (1925). Kokoelma saikin hyvät arvostelut ja tekijää pidettiin uutena, lupaavana runoilijana.
Vuosina 1927–1934 Gripenbergit asuivat Porvoon Runoilijakodissa, ja sen jälkeen he muuttivat Padasjoelta ostamaansa Harjun taloon jonka Gripenberg omisti kuolemaansa saakka. Porvoon vuosinaan 1930-luvun alussa Gripenberg oli mukana Lapuan liikkeen paikallisessa toiminnassa.
Gripenberg toimi Finlands Svenska författarföreningin puheenjohtajana 1919–1920 ja sai valtion kirjallisuuspalkinnon yhdeksän kertaa. Hän oli ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 1931 ja sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1932.
Toisen maailmansodan vuosina Gripenberg kannatti innokkaasti Saksan sotaponnistuksia ja taistelua Neuvostoliittoa vastaan, mutta ei hyväksynyt natseja, koska piti heitä sosialisteina.
Pieni Hanslampi
Pieni Hanslampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Synsiän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 151,5 metriä mpy.
Ahvenlampi (Jyväskylä, Synsiä)
Ahvenlampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Synsiän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 164,3 metriä mpy.
Cerro Corán kansallispuisto
Cerro Corán kansallispuisto on luonnonsuojelualue Paraguayn pohjoisosassa, Amambayn departementissa.
Se on perustettu vuonna 1990. Puiston elinympäristöön kuuluu kuivaa trooppista metsää ja savannia, joiden keskellä kohoaa jyrkkärinteisiä yksittäisiä kukkuloita. Alueen luolissa on asuttu ennen eurooppalaisten tuloa Etelä-Amerikkaan.
Kenttäsairaala
thumb|Leikkaus meneillään itärintamalla sijaitsevassa saksalaisessa kenttäsairaalassa [[toinen maailmansota|toisen maailmansodan aikaan vuonna 1943.]] thumb|Covid-19-potilaiden hoitoa varten Ruotsissa [[Göteborgin Östra Sjukhus -sairaalan piha-alueelle pystytettyjä kenttäsairaalatelttoja (23.3.2020).]] Kenttäsairaala (sotilaslyhenne KS) on sairaala, joka sijaitsee usein sota- tai katastrofialueella. Kenttäsairaalassa hoidetaan usein akuutteja tapauksia, joita ei jostain syystä voida toimittaa pysyviin sairaaloihin. Kriisioloihin rakennetut kenttäsairaalat ovat usein ylikuormitettuja ja puutteellisesti varustettuja. Hoitajia ja lääkäreitä sekä varusteita ja lääkintätarpeita kuten verituotteita voi olla liian vähän suhteessa sairastuneiden, loukkaantuneiden tai haavoittuneiden määrään ja terveydentilaan. Alueen pysyvä terveydenhuollon rakenteet ja perusinfrastruktuuri saattavat kriisioloissa olla valmiiksi puutteellisia tai vaurioituneita.
Suomessa kenttäsairaaloita on esimerkiksi Suomen Punaisella Ristillä (SPR) ja puolustusvoimilla. Sodan aikana myös lottajärjestö varusti kenttäsairaaloita. SPR on toimittanut kenttäsairaalan tai -sairaaloita (usein yhdessä yhteistyötahojen kanssa) useille katastrofi- tai kriisialueelle. Ensimmäinen SPR:n kenttäsairaala henkilökuntineen lähti vuonna 1877 Turkin sotaan. Kenttäsairaaloista on historiallisesti käytetty myös nimitystä ambulanssi, jolla tässä merkityksessä tarkoitetaan siirreltävää sairaalakokonaisuutta.
Näyttöön pohjautuvia toimivia ratkaisuja ja hyviä käytänteitä pyritään huomioimaan myös kenttäsairaaloissa. Esimerkiksi kenttäsairaaloihden paikan valintaa pohdittiin lääketieteellisessä kirjallisuudessa jo 1800-luvun lopulla.
Vuoden 2020 aikana erilaiset olemassaoleviin rakennuksiin ja tilapäissuojiin rakennetut kenttäsairaalat ovat olleet laajalti käytetty ratkaisu koronavirusepidemian hoidossa monessa vauraammassakin maassa, jos normaali sairaalakapasiteetti ei ole riittänyt koronapotilaiden hoitamiseen.
David Chyträus
David Chytraeus tai Chyträus (26. helmikuuta 1530 Ingelfingen – 25. kesäkuuta 1600 Rostock) oli saksalainen luterilainen puhdasoppisuuden ajan teologi ja historioitsija.
Hänen oikea sukunimensä oli Kochhafe, joka on klassiseksi kreikaksi χυτρα, josta hän muotoili latinalaistetun pseudonyymin "Chyträus".
Chyträus oli Rostockin yliopiston professori sekä yksi Tunnustuskirjoihin kuuluvan Yksimielisyyden ohjeen tekijöistä.
Viimeinen boheemi
Viimeinen boheemi on Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin marraskuussa 2009. Kyseessä on myös ensimmäinen Suomen Maaseutumusiikkiyhdistyksen julkaisu. Albumi on Pekka Myllykosken 50-vuotisjuhla-albumi.
Lauri Kuoppamäki
pienoiskuva|Lauri Kuoppamäki (1910-luvun loppu). Kuvaaja [[Thorvald Nyblin.]] Lauri Kuoppamäki (Mäkinen) (23. tammikuuta 1877 Alavus – 2. tammikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen kotiteollisuusmies ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Viimeinen boheemi
Albumin laulut ovat yhtyeen omaa käsialaa, lukuun ottamatta kappaleita "Haaveile" (joka on käännös Kari Peitsamon "Dream On" -biisistä) sekä Juice Leskisen "Einarin polkupyörän" sävelellä tehty "Petterin mandoliini".
Lauri Kuoppamäki
Kuoppamäen vanhemmat olivat lehtori Eero Mäkinen ja Emilie Stenbäck, sukunimensä hän muutti 1924. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897, suoritti Helsingin teollisuuskoulun koneosaston kurssin seuraavana vuonna ja Reutlingenin kutomaopiston diplomin 1899. Toimittuaan 1901−1908 ísänsä perustaman ammattikoulun puusepäntehtaan johtajana Sortavalassa hän tuli 1908 teollisuushallituksen eli sittemmin maataloushallituksen tarkastajaksi. Kuoppamäki työskenteli kotiteollisuuden hyväksi eri tavoin, muun muassa perustamansa Kotiteollisuus -lehden päätoimittajana 1907−1921 ja julkaisemalla useita kirjoja alalta. Hän oli Suomen Messujen toimitusjohtaja 1920−1925. Kansanedustajana Kuoppamäki toimi 1917. Hän kuului useisiin valtionkomiteoihin, oli Suomen Näyttämöiden Liiton puheenjohtaja 1922−1927 ja toimi opetusfilmien levittämiseksi. Teollisuusneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1930.
Kuoppamäen ensimmäinen puoliso vuodesta 1899 oli Anna Matilda Nyberg (k. 1923) ja toinen vuodesta 1927 Katri (Elsa Katarina) Stenbäck, joka oli ministeri Heikki Ritavuoren leski. Laulaja Jukka Kuoppamäki on Lauri Kuoppamäen pojanpoika.
Leontopolis
Leontopolis (myös, ”Leijona-/Leijonien kaupunki”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Belaynesh Oljira
Belaynesh Oljira (s. 26. kesäkuuta 1990) on etiopialainen kestävyysjuoksija. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti pronssia 10 000 metrillä ajalla 30.46,98. Vuotta aiemmin Lontoon olympialaisissa 2012 Oljira oli 10 000 metrillä viides ajalla 30.45,56. Hän sai samalla matkalla pronssia Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014 ja oli yhdeksäs MM-kilpailuissa 2015.
Oljira on sijoittunut maastojuoksun MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi 2011, kolmanneksi 2013, yhdeksänneksi 2015 ja kahdeksanneksi 2017. Joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2015 sekä hopeaa 2011, 2013 ja 2017
Tarracina
Tarracina eli Tarracinae (lat.;, ), alun perin Anxur, oli antiikin aikainen kaupunki Latiumissa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Terracinan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|[[Via Appian kiveystä nykyisessä Terracinassa.]] Kaupungin sijainti teki paikasta luonnostaan merkittävän, koska sen kautta kulki tasankojen välinen kulkureitti. Sen kautta kulki myös Roomasta varsin suoraa linjaa Tarracinaan saakka tullut Via Appia, joka jatkoi kaupungista itään läpi vuorten ja meren väliin jääneen Lautulaen kapeikon, ja edelleen kohti Minturnaeta ja Capuaa. Tarracinaan päättyi Forum Appiin läheltä alkanut, Via Appian vierellä kulkenut kanava. Kolme mailia Tarracinasta länteen sekä Via Appian että kyseisen kanavan varrella sijaitsi Feronialle omistettu lähde ja pyhä lehto. Kaupungin lähellä oli myös mineraalilähteitä.
Varhaishistoria
Tarracinan paikka on ollut asuttu jo esihistoriallisella kaudella. Myöhemmin sitä asuttivat ausonit ja etruskit ja 400-luvulta eaa. lähtien volskit, jotka käyttivät sitä linnoituksena roomalaisia vastaan. Kaupunki tunnettiin alun perin nimellä Anxur. Liviuksen mukaan tämä oli kaupungin volskilainen nimi, kun taas Tarracina oli nimi, jolla latinalaiset ja roomalaiset tunsivat kaupungin. Nimi Anxur esiintyy myöhempinäkin aikoina roomalaisilla runoilijoilla, ilmeisesti siksi, ettei nimi Tarracina taipunut runomittoihin. Sen sijaan Cicero, Livius ja muut proosakirjailijat käyttävät roomalaiseen kaupunkiin viitatessaan aina nimeä Tarracina.
Antiikin aikaisen teorian mukaan Tarracina olisi ollut kreikkalainen Lykurgoksen aikana Spartasta käsin perustettu siirtokunta, mutta tälle ei ole tukea arkeologiassa. Strabon esittää, että kaupungin nimi olisi tullut alun perin kreikan kielestä, ja paikka olisi alun perin tunnettu jylhyytensä vuoksi nimellä Trakhinē, mutta tämä on todennäköisesti lähinnä keksitty etymologinen selitys. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Tarracinensis, kreikaksi Tarrakinitēs.
Tarracina mainitaan historiassa ensimmäisen kerran Rooman ja Karthagon vuonna 509 eaa. solmiman sopimuksen yhteydessä. Siinä tarracinalaiset mainitaan yhdessä Circeiin, Antiumin ja eräiden muiden kaupunkien asukkaiden kanssa Rooman alamaisina. Näin kaupunki vaikuttaisi tulleen Rooman alaisuuteen vielä Rooman kuningasaikana. Se vaikuttaa kuitenkin päätyneen myöhemmin takaisin volskeille. Ainakin se oli volskien hallussa vuonna 406 eaa., jolloin sen nimi seuraavan kerran esiintyy historiassa. Tuolloin roomalaiset hyökkäsivät sinne Fabius Ambustuksen johdolla, kun volskien armeijan huomio oli muualla. Livius kuvaa kaupungin nauttineen ennen hyökkäystä pitkään vallasta ja vauraudesta, ja olleen hyvin rikas. Roomalaiset ryöstivät nämä rikkaudet.
Muutama vuosi myöhemmin, vuonna 402 eaa., Tarracina päätyi taas volskeille kaupungissa olleen roomalaisen varuskunnan huolimattomuuden vuoksi. Vuonna 400 eaa. roomalaiset piirittivät kaupunkia jälleen, nyt Valerius Potituksen johdolla, ja ensimmäisten yritysten epäonnistuttua saivat sen lopulta valtaansa. Volskit yrittivät vallata kaupungin vielä vuonna 397 eaa., mutta yritys epäonnistui, ja tämän jälkeen kaupunki pysyi Rooman vallassa.
Roomalaisaika
pienoiskuva|pysty|Nelisivuinen kaari, jonka läpi [[Via Appia kulki.]]
Vuonna 329 eaa., Privernumin valtauksen jälkeen, roomalaiset katsoivat parhaaksi tehdä Tarracinasta colonian eli sotilassiirtokunnan. Sitä perustamaan lähetettiin 300 siirtokuntalaista, ja sen nimeksi tuli Colonia Anxuras. Samnilaiset yrittivät vallata kaupungin vuonna 315 eaa., mutta yritys epäonnistui.
Kaupungin asemaa roomalaisena coloniana ei tunneta antiikin lähteistä kovin hyvin. Velleius Paterculus esittää kaupungin yhtenä latinalaissiirtokunnista (coloniae Latinae), kun taas Livius ei selvästikään pitänyt sitä sellaisena, koska ei mainitse sitä 30 latinalaissiirtokunnan joukossa vuosien 217–202 eaa. toisen puunilaissodan yhteydessä. Sen sijaan hän mainitsee sen kahdesti muiden rannikon siirtokuntien, kuten Antiumin ja Minturnaen, joukossa. Sodan aikaan tarracinalaiset yrittivät välttää asepalveluksen, ja myöhemmin väittivät, että heillä oli erioikeus pidättäytyä myös laivastopalveluksesta.
Tämän perusteella Tarracina vaikuttaa olleen colonia maritima civium, ja siitä vaikuttaa jo varhain tulleen yksi tärkeimmistä Rooman alaisuudessa olleista rannikkokaupungeista. Tarracinan kukoistukseen vaikutti sen sijainti Via Appialla, joka saapui kaupungin kohdalla ensimmäistä kertaa meren rannalle, ja näin se oli merkittävä satamapaikka. Kaupunki oli merkittävä myös strategisesti, sillä se hallitsi pienen matkan päässä kaupungista itään sijainnutta Lautulaen kapeikkoa, jonka kautta Via Appia kulki.
Cicero mainitsee Tarracinan toistuvasti tavanomaisena pysähdyspaikkana Via Appialla. Samasta syystä Horatius mainitsee sen kuvatessaan matkaansa Brundisiumiin. Vuosien 49–45 eaa. Julius Caesarin kansalaissodassa Pompeiuksen joukot miehittivät Tarracinaa kolmella kohortilla, joita johti preettori Rutilius Lupus. He kuitenkin hylkäsivät asemansa, kun Pompeius vetäytyi Brundisiumiin.
Myöhemmin Vespasianuksen ja Vitelliuksen sisällissodassa Tarracinaa pidettiin merkittävänä paikkana sotilaallisesti, ja sitä miehittivät Vespasianuksen kannattajat. Lucius Vitellius valtasi sen vain vähän ennen veljensä kuolemaa. Tarracina oli myös paikka, johon Drusus tuli vastaan serkkunsa Germanicuksen ruumissaattoa yhdessä monien Rooman johtohenkilöiden kanssa.
Tarracinan ympäristö oli keisarikaudella suosittua huvila-aluetta. Muun muassa keisari Domitianuksella oli huvila siellä. Keisari Galba syntyi eräässä toisessa huvilassa kaupungin lähellä Fundiin johtaneen tien varrella vuonna 3 eaa.
Via Appia kulki alun perin vuorten yli Tarracinan kohdalla. Keisari Trajanuksen aikana vuoreen tehtiin meren puolelle kallioleikkaus, niin että tie saattoi kiertää rannikkoa pitkin. Hän sekä Antoninus Pius myös laajensivat Tarracinan alakaupunkia sekä kuivattivat Pontiset suot.
Tarracina säilyi edullisen sijaintinsa vuoksi merkittävänä kaupunkina aina Länsi-Rooman loppuun saaakka, ja mainitaan itinerariumeissa. Se esiintyy merkittävänä linnoituksena vielä goottisotien aikaan.
Kaupungissa
pienoiskuva|Tarracinan Forum Aemilianumin jäänteitä.
Tarracinan kaupunki oli ympäröity muureilla, joita oli rakennettu eri aikoina. Osa muureista on tehty monikulmaisista kivistä, ja osa taas on tehty opus incertumista. Muureista on säilynyt huomattava osuus, mukaan lukien useita torneja ja portti.
Via Appia toimi kaupungin asemakaavassa decumanus maximuksena eli itä-länsisuuntaisena pääkatuna. Kaupungin forum, jonka läpi katu kulki, sijaitsi nykyisen Piazza Municipion paikalla, ja aukiolla on edelleen antiikin aikaista kiveystä. Kadun itäpäässä kaupungin sisäänkäyntinä toimi nelisivuinen kivinen kaari.
Juppiter Anxurin temppeli
Juppiter Anxurille (Anxurukselle) omistettu temppeli sijaitsi kaupungin vanhan linnoituskukkulan huipulla. Vergilius mainitsee kyseisen jumalan kultin volskikaupungissa, ja temppelin mainitsee myös Livius. Serviuksen mukaan Juppiter Anxur esitettiin kauniina nuorukaisena, ja tällainen kuva esiintyy myös eräissä roomalaisissa rahoissa. Temppeli rakennettiin Sullan aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
pienoiskuva|vasen|Juppiter Anxurin temppelin pohjarakenteiden jäänteitä. Temppeli oli rakennettu itaaliseen tapaan pohjois-eteläsuunnassa ja sijoitettu tasanteelle, joka oli tuettu eteläpuolelta 12 suurella opus incertumista tehdyllä kaarella. Temppelin cellan koko oli 13 × 14 metriä, ja sen julkisivussa oli kuusi korinttilaista puolipylvästä sekä 6 × 4 pylvään muodostama portiikki. Sisällä cellassa oli Juppiterin kulttikuva, josta on säilynyt sen jalusta. Temppelialueesta ovat jäljellä lähinnä sen alusrakenteet ja muurit. Heti temppelin itäpuolella oli oraakkelinpaikka, joka koostui muurilla ympäröidystä ontoksi koverretusta kalliosta.
Muut temppelit pienoiskuva|vasen|Capitoliumin raunioita.
Forumin lähellä sijaitsi temppeli, joka on tulkittu Capitoliumiksi eli Juppiterille, Junolle ja Minervalle omistetuksi temppeliksi, koska se on rakenteeltaan kolmilaivainen. Se on ajoitettu noin vuoteen 40 eaa., mutta sen paikalla on ollut varhaisempi edeltäjä. Temppeli oli rakennettu opus reticulatumista ja sijoitettu podiumille, ja sen julkisivussa oli neljä pylvästä. Temppelirakennuksen koko oli noin 16,6 × 16,6 metriä. Laivojen pituus oli noin 9,25 metriä. Jokaiselle kolmelle laivalle oli oma ovi.
Capitoliumin länsipuolella oli toinen temppeli, joka oli mahdollisesti omistettu Minervalle. Se oli rakennettu suurikokoiselle, noin 25 metriä pitkälle ja seitsemän metriä korkealle podiumille. Nykyisen Terracinan keskiaikainen katedraali on rakennettu jonkun antiikin aikaisen temppelin paikalle. Sitä on ehdotettu Apollolle tai Romalle ja Augustukselle omistetuksi. Kirkossa on jäljellä kaksi temppelin pylväistä.
Satama
Kaupungin satama oli keinotekoinen. Sen olemassaolo palautui volskiaikoihin, ja sen mainisee jo Livius vuoden 210 eaa. tapahtumien yhtedessä. Myöhemmin satama liettyi umpeen. Sitä parannettiin Trajanuksen ja Antoninus Piuksen aikana. Satamassa oli suuri laituri, jonka päässä oli aallonmurtaja ja mahdollisesti myös majakka.
Muut rakennukset ja löydökset pienoiskuva|Roomalaisen teatterin rauniot. pienoiskuva|Nykyisin nimellä Ponte del Diavolo (”Paholaisen silta”) tunnetut akveduktin jäänteet.
Forumin pohjoispuolella sijaitsi roomalainen teatteri. Kaupungissa oli myös amfiteatteri, jonka ovaalinmuotoisen areenan pituus oli 90 metriä ja leveys 68 metriä. Läheltä merenrantaa on löydetty suuren, 100-luvulle jaa. ajoitetun kylpylän rauniot. Muita kylpylöitä on löydetty kaupungin kaakkoislaidalta.
Kaupunkiin johtaneita akvedukteja on löydetty kolme. Kaupungin ympäriltä on löydetty jäänteitä useista huviloista. Via Appian varrelta on löydetty paljon hautoja.
Kaupungin ulkopuolella
Feronian pyhäkkö
Feronialle omistettu pyhäkkö sijaitsi Via Appian varrella noin viisi kilometriä kaupungista länteen. Kyseinen jumalatar oli maanviljelyn ja vapautettujen orjien suojelija. Paikalla oli pyhä lehto, lähde sekä pieni temppeli.
St. Louis BattleHawks
St. Louis BattleHawks on ammattilaistason amerikkalaisen jalkapallon joukkue St. Louisista, Missourista. Joukkue pelaa XFL-liigassa osana Pohjoista divisioonaa.
Joukkueen perusti vuonna 2018 Vince McMahonin Alpha Entertainment -yritys, joka omistaa ja hallinoi XFL-liigaa ja kaikkia sen joukkueita. BattleHawksin kotikenttä on 67 277 katsojan The Dome at America's Center.
Ensimmäisellä kaudellaan 2020 BattleHawks ehti pelata viisi ottelua, joista se voitti kolme ja hävisi kaksi. Maaliskuussa XFL-kausi päättyi ennenaikaisesti COVID-19-pandemian vuoksi.
Lonkerojalkaiset
Lonkerojalkaiset (Brachiopoda) eli brakiopodit , on ryhmä selkärangattomia merieläimiä. Tällä hetkellä eläviä lajeja on noin 300, lisäksi lukuisia sukupuuttoon kuolleita. Paleotsooisella kaudella lonkerojalkaisia oli erittäin runsaasti. Nykyiset lajit ovat säilyneet lähes muuttumattomina noin 450 miljoonaa vuotta.
Lonkerojalkaiset muistuttavat simpukoita, mutta niiden rakenne poikkeaa simpukoista, koska lonkerojalkaisilla kuoret ovat ylä- ja alapuolella ja simpukoilla sivuilla. Lonkerojalkaisilla on ruumiinontelo ja lonkerokiehkura (lofofori).
Kateryna Tabašnyk
Kateryna Tabašnyk (, s. 15. kesäkuuta 1994) on ukrainalainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä. Aiemmin hän kilpaili seitsenottelussa.
Hänen ennätyksensä korkeushypyssä on sisäradoilla 199 cm, jonka hän hyppäsi Hustopečessä tammikuussa 2019. Ulkona hän on hypännyt parhaimmillaan 196 cm Kropyvnytskyissä kesäkuussa 2018.
Tabašnyk voitti kultaa Rietissä käydyissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 190. Hän sijoittui viidenneksi Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja neljänneksi Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019.
Tabašnyk antoi positiivisen dopingnäytteen maaliskuun 2019 lopussa ja sai 19 kuukauden kilpailukiellon. Kilpailukielto päättyi 27.10.2020.
Tabašnyk saavutti Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 pronssia korkeushypyssä tuloksella 194.
Outi Savolainen
Outi Anitra Savolainen (ent. Muona 1991; s. 30. syyskuuta 1951 Kuusankoski) on suomalainen filosofian tohtori, joka on toiminut Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen professorina.
Savolainen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1970. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi 1975 ja lisensiaatiksi 1976. Tohtoriopinnot hän teki Yhdysvalloissa Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA, Davis) 1977–1980.
Savolainen oli tohtoriopintojensa vuosina Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1977–1980). Hän työskenteli Oulun yliopiston perinnöllisyystieteen lehtorina (1982–1990) ja on ollut apulaisprofessori ja sittemmin professori vuodesta 1990. Hän oli vieraileva tutkija Kalifornian yliopiston Davisin kampuksella (UCLA Davis) ainakin kahdesti (1977–1999), lisäksi kerran Australiassa (CSIRO Canberra, 1986), Ruotsissa Uppsalan yliopistossa (1998) ja Yhdysvalloissa Cornellin yliopistossa (2004). Tutkimusyhteistyö Kalifornian yliopiston (Davis) kanssa on jatkunut myös 2010-luvulla.
Savolaisen tutkimuskohteena on ollut erityisesti populaatiogenetiikka ja metsänjalostus. Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittää noin 125 vertaisarvioitua julkaisua lähinnä kasvipopulaatiogenetiikan, evoluutiobiologian ja jalostuksen alalta.
Volkswagen Lamando
Volkswagen Lamando on Volkswagenin vuodesta 2014 lähtien Kiinan markkinoille valmistama keskiluokan neliovinen sedan-korinen automalli. Sen peräosa on muotoiltu viistoksi coupémaiseen tyyliin. Auto perustuu samalle MQB-pohjalevylle kuin muun muassa Golf VII. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Lamando GTS Lamando esiteltiin Chengdun autonäyttelyssä elokuussa 2014. Pekingin autonäyttelyssä huhtikuussa 2016 esiteltiin lisäksi urheilullinen Lamando GTS, jossa on Golf GTI:n 2,0-litrainen turbomoottori.
Arsène Lupin (elokuva)
Arsène Lupin (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Mestarivaras Arsène Lupin; ransk., esp. ja engl. Arsène Lupin; ) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Jean-Paul Salomén ohjaama ranskalais-italialais-espanjalais-brittiläinen ranskankielinen ryöstö- ja toimintaseikkailuelokuva, jonka nimiroolia näyttelee Romain Duris. Muita pääosia näyttelevät Kristin Scott Thomas ja Pascal Greggory. Elokuva perustuu Maurice Leblancin Arsène Lupin -rikosromaanisarjaan, erityisesti romaaniin Cagliostron kreivitär – Arsène Lupinin nuoruudenseikkailu (La Comtesse de Cagliostro, 1924). Salomé ja Laurent Vachaud sovittivat elokuvan käsikirjoituksen, ja Stéphane Marsil oli elokuvan tuottajana.
Juoni
Arsène Lupin sijoittuu 1800- ja 1900-lukujen vaihteen pariisilaisseurapiirien salakavaliin ja juonitteleviin maailmoihin. Ollessaan nuori Arsène Lupin varastaa kaulakorun, jota Marie Antoinette aikoinaan käytti. Lupin pakenee lakia vielä aikuisenakin ja palaa lapsuudenkotiinsa. Väärennetyn nimen turvin hän saa töitä taistelulajien opettajana. Eräänä iltana hän vakoilee rojalistijuonittelijoita, kun he kokoontumisessaan tuomitsevat Cagliostron kreivittären kuolemaan. Lupin pelastaa hänet, ja siitä lähtien heidän kohtalonsa alkavat kietoutua toisiinsa.
Tuotanto
Romain Duris valmistautui rooliaan varten harjoittelemalla muun muassa ratsastusta, valssia ja nyrkkeilyä kolmen kuukauden ajan.
Arsène Lupinin kuvaukset alkoivat 11. elokuuta ja päättyivät 23. joulukuuta 2003. Elokuva kuvattiin kokonaan Ranskassa, jossa sen kuvauspaikkoina olivat Pariisin lisäksi Oisen departementissa sijaitsevat Chantillyn, Senlis’n, Chamblyn ja Pontpoint’n kunnat, Seine-et-Marnen departementissa sijaitsevat Nandyn ja Ferrières-en-Brien kunnat, Seine-Maritimen departementissa sijaitseva Étretat’n kunta, Val-d’Oisen departementissa sijaitseva Mérielin kunta, Saint-Ouenin kunnassa Seine-Saint-Denis’n departementissa sijaitsevat studiot ja Ardèchen departementti. Noin 18-21 miljoonan euron budjetilla tuotetun elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Hugo Films, TF1 Films Production ja M6 Films sekä italialainen RAI Cinemafiction, espanjalainen Vertigo Films ja brittiläinen Poisson Rouge Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto
Arsène Lupin sai maailmanensi-iltansa Kanadassa Toronton elokuvajuhlilla 17. syyskuuta 2004. Teatteriensi-iltansa elokuva sai Ranskassa 13. lokakuuta 2004, Espanjassa 13. toukokuuta 2005 ja Britanniassa 9. syyskuuta 2005. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat SND Films Ranskassa, Vertigo Films Espanjassa ja Cinefile Britanniassa. Arsène Lupin sai teatterikierroksensa aikana Ranskassa 1 184 240, Espanjassa 78 670 ja Britanniassa 4 021 katsojaa. Italiassa ja Suomessa elokuva ei saanut teatterilevitystä, mutta 01 Distribution julkaisi sen DVD:lle Italiassa 23. marraskuuta 2005 ja Sandrew Metronome Distribution Suomessa 13. syyskuuta 2006. Arsène Lupin tuotti maailmanlaajuisesti lähes 9,7 miljoonan dollarin lipputulot.
Arsène Lupinin pukusuunnittelija Pierre-Jean Larroque oli ehdolla parhaan puvustuksen Césarin saajaksi vuoden 2005 gaalassa.
Laura Henderson
Laura Henderson (1864 – 29. marraskuuta 1944) oli varakas englantilainen leskirouva, joka perusti Lontooseen Windmill Theatre -teatterin.
Laura Henderson oli varakkaan brittiliikemiehen Robert Hendersonin vaimo. He menettivät ainoan poikansa vuonna 1915 ensimmäisessä maailmansodassa. Miehensä kuoltua 1930-luvun alussa suurimman osan elämästään ympäri maailma matkustellut Henderson palasi Lontooseen ja osti Sohon liepeiltä Great Windmill Streetiltä konkurssiin menneen elokuvateatterin Palais de Luxen. Hän palkkasi arkkitehti F. Edward Jonesin tekemään paikasta pienen ja kotoisan teatterin, ja 15. kesäkuuta 1931 Windmill Theatre avasi ovensa näytelmällä Inquest. Teatterista ei kuitenkaan tullut yleisöemenestystä, niinpä Henderson palautti teatterin elokuvateatteriksi.
Pettymyksen jälkeen Henderson palkkasi vuonna 1931 englanninjuutalaisen Vivian Van Dammin teatterin johtajaksi, ja tämä keksi tehdä Windmillistä non-stop-teatterin. Van Damm ja Henderson alkoivat nyt tuottaa uutta teatterimuotoa revuedevilleä eli revyyn ja vaudevillen yhdistelmää. Windmill Theatre nousi suureen suosioon, mutta konkurssi lähestyi taas, kun kaikki Lontoon teatterit muuttuivat non-stop-teattereiksi. Tämän jälkeen Henderson ja Van Damm tekivät rohkean siirron eli pistivät lavalle alastomia naisia pariisilaisen Moulin Rougen tapaan. Taas kerran Windmill Theatre nousi suuren yleisön suosioon ja konkurssi vältettiin.
Kun toinen maailmansota syttyi ja Lontoo joutui saksalaisten pommitusten kohteeksi, Windmill Theatre oli Lontoon ainoa auki pysynyt teatteri lukuun ottamatta ajanjaksoa 7. syyskuuta 1940 – 11. toukokuuta 1941, jolloin käytiin ”taistelu Britanniasta”. Sodan aikana Hendersonin vieraana kävi teatterissa aikansa kuuluisuuksia, kuten prinsessat Helena Victoria ja Marie Louise (kuningatar Victorian lapsenlapsia) sekä Englannissa maanpaossa ollut Alankomaiden kuningatar Vilhelmiina.
Laura Henderson kuoli vuonna 1944, juuri ennen sodan loppua, ja testamenttasi teatterinsa Vivian Van Dammille. Teatterin toiminta loppui 1964.
Vuonna 2005 Stephen Frears ohjasi elokuvan Mrs. Henderson esittää, jossa Laura Hendersonia näyttelee Judi Dench.
Anna Ahlstrand
Anna Maria Ahlstrand (s. 24. elokuuta 1980 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen viimeinen seuransa oli Damallsvenskan-joukkue Göteborg FC, jossa hän käytti numeroa 6. Ahlstrand päätti peliuransa vuonna 2016. Vuonna 2019 hän ryhtyi Göteborg FC:n apuvalmentajaksi.
Noormarkun vaakuna
thumb|150px|Noormarkun vaakuna (1956–2009) Noormarkun vaakuna oli Noormarkun kunnan tunnus, jonka aihe viittaa vanhaan Oravajoen varteen 1800–luvulla rakennettuun rautaruukkiin.
Vaakunan selitys kuuluu: ”kultakentässä mustalla alasimella istuva punainen orava”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 2. marraskuuta 1956. Se jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2010 alussa, kun Noormarkku liittyi osaksi Porin kaupunkia.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Afganistanin islamilainen tasavalta oli Etelä-Aasiassa sijainnut valtio, joka hallitsi suurinta osaa Afganistanista vuosina 2004–2021. Se perustettiin Yhdysvaltain hyökkättyä maahan vuonna 2001 ja syrjäyttettyä vallasta Talibanin hallinnoiman Afganistanin islamilaisen emiraatin.
Otaniemi
Otaniemi on kaupunginosa ja yliopisto- eli kampusalue Espoossa.
Arcana (runokokoelma)
Arcana on A. W. Yrjänän vuonna 1997 ilmestynyt esikoisrunokokoelma.
Otaniemi
Otaniemi sijaitsee Laajalahden etelärannalla, Tapiolan naapurina lähellä Helsingin rajaa. Se kuuluu Suur-Tapiolan suuralueeseen. Otaniemen ja Tapiolan rajana on Kehä I. Otaniemessä sijaitseva Aalto-yliopiston metroasema otettiin käyttöön vuonna 2017.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Taliban kieltäytyi neuvottelemasta Afganistanin tasavallan hallituksen kanssa, sillä se piti sitä ulkomaiden asettamana nukkehallituksena.
Otaniemi
Kampus
pienoiskuva|left|Aalto-yliopiston Kandidaattikeskuksen auditorio, suunnittelu [[Alvar Aalto]] Otaniemessä sijaitsee Aalto-yliopiston pääkampus, johon kuuluvat insinööritieteiden, kemian tekniikan, perustieteiden ja sähkötekniikan korkeakoulut (ent. Teknillinen korkeakoulu), taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu ja kauppakorkeakoulu (2019 alkaen). Otaniemen kampusalueen asemakaava, Harald Herlin -oppimiskeskus ja TKK:n päärakennus, Otaniemen ostoskeskus sekä liikuntakeskus Otahalli ovat arkkitehti Alvar Aallon suunnittelemia. Aalto-yliopiston päärakennuksen Dipolin ovat suunnitelleet Reima Pietilä ja Raili Pietilä. Otaniemen teekkarikylässä opiskelija-asuntoja tarjoavat AYY, Otaniemen asuntosäätiö OAS sekä Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö. Alueella on erilaisia asuntoja: isompia huoneistoja avio- ja avopareille ja kaveruksille perhekylässä ja pienempiä (yksiöitä ja soluja) niin sanotussa poikamieskylässä.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Islamilainen tasavalta katsoi olevansa vuosina 1992–2001 hallinneen Afganistanin islamilaisen valtion jatkaja. Tämän hallinnon perustivat – kommunistien hallitseman Afganistanin kaaduttua sodan voittaneet – mujahideen-joukot. Sen presidentti oli Burhanuddin Rabbani.
Otaniemi
Historia
pienoiskuva|[[Otnäsin kartano|Otaniemen kartano keväällä 1956]] pienoiskuva|Otaniemi lintuperspektiivistä (kuva vuodelta 1989)
Afganistanin islamilainen tasavalta
Tasavalta oli jäsenenä järjestöissä Yhdistyneet kansakunnat, Islamilainen yhteistyöjärjestö, Etelä-Aasian alueellinen yhteistyöjärjestö, G77 ja Sitoutumattomien maiden liike.
Otaniemi
Historia
Varhaisimmat merkit ihmistoiminnasta Otaniemen alueella löytyvät nykyisen Jämeräntaival 1:n (niin sanotun kesähotellin) sisäpihan edustalta: pronssikautinen hiidenkiuas (myös ”alkuteekkarin haudaksi” kutsuttu), ikää arviolta 3000 vuotta. Tuollaisia hautoja rakennettiin ilmeisesti myös kadonneille muistomerkiksi, koska tästä hiidenkiukaasta ei vainajan luita ole löydetty. Haudat rakennettiin tyypillisesti luodoille, jollainen tämä Jämeräntaipaleen kukkulakin aikoinaan oli. Muinaiset kalastajat liikkuivat alueella muun muassa siksi, että Vantaanjoen pääuoma laski tuolloin vielä Laajalahden pohjukkaan, Isoon Huopalahteen.
Paikannimen ”Otaniemi” kantasanasta ei ole varmaa tietoa. On arveltu sen olevan ”oka” (keihään kärki, niemen terävähkön muodon takia) tai ”ohto” (otso l. karhu, mihin viittaavat muut lähistön paikannimet, kuten esimerkiksi Otsolahti ja Karhusaari) tai saamelaisten ”outa” (metsäinen, alava maa). Tämä viimeksi mainittu voisi hyvinkin olla oikea vaihtoehto, koska myöhäiskeskiajan kirjallisissa lähteissä Otaniemi esiintyy muodoissa Outnäs/Owttenes/Outenesby (myöhemmin Otnäs). Ruotsin kielelle vieraan diftongin ”ou” perusteella voidaan päätellä, että alueella on liikkunut jo varhain (etelä)saamelaisia tai hämäläisiä. Espoossa on muitakin saamelaisperäisiä nimiä, huomattavimpana varmaankin Nuuksio.
Soimanlampi (Jyväskylä, Synsiä)
Soimanlampi Soimalampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Synsiän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Otaniemi
Historia
Otaniemen kylä, jossa verokirjojen mukaan oli 1540-luvulla kolme taloa, kuului aikoinaan Helsingin pitäjään, jonka käräjillä kylän isännät useammankin kerran toimivat lautamiehinä. Pitkän vihan aikaan, kovana jäätalvena 1577 tataarit hyökkäsivät suomenlahden yli Espoon rannikolle ja polttivat muun muassa koko Otaniemen kylän. Vuonna 1602 maat siirtyivät sodissa kunnostautuneelle vänrikki Daniel Golovatševille. Turun linnan päällikkö Anders Nilsson (Hyttner) sai 1630-luvulle tultaessa Otaniemen talot haltuunsa ja niistä muodostui tuolloin ensimmäistä kertaa yksi kokonainen tila, ratsumiesvarustelusta vapautettu säteri.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Historia
Joulukuussa 2001 ulkovaltojen edustajat ja heidän afganistanilaiset liittolaisensa kokoontuivat Bonnissa ja laativat sopimuksen olojen vakauttamiseksi. Virkaa tekeväksi presidentiksi nimitettiin Hamid Karzai, ja puolen vuoden kuluttua oli määrä kutsua kokoon džerga nimittämään siirtymäkauden hallitus. Vuonna 2004 oli määrä järjestää presidentinvaalit.
Maan talous oli niin huonossa tilassa, että ainoa suunta oli ylöspäin. 2000-luvulla maahan synnytettiin uudestaan koulu- ja terveydenhuoltojärjestelmät, jotka olivat Talibanin aikana taantuneet olemattomiin. Myös tytöt päästettiin jälleen kouluun, ja kaikki inhimillistä elämää rajoittaneet esteet poistettiin. Maan hallintomuoto määritettiin vuonna 2004 tasavallaksi, ja samana vuonna pidetyt presidentinvaalit voitti virkaatekevä presidentti Hamid Karzai.
Otaniemi
Historia
Helsingin pormestari Gabriel Tavast osti Otaniemen vuonna 1653 ja vajaa kymmenen vuotta myöhemmin (1662) se siirtyi valtiolle kruunun säteriksi. Rustholliksi Otaniemi hyväksyttiin vuonna 1695. Sitä ennen alue oli jo siirretty kuulumaan Espooseen. Isovihan jälkeen Otaniemen maat osti Kaarle XII:n armeijassa palvellut eversti Henrik Wright. Tämä tapahtui vuonna 1734, ja samalla syntyi kaksi uutta torppaa, Otsolahden itärannan Björnholm (Karhusaari) ja Otaniemen kärjen Lakör. Viaporin (Suomenlinnan) valtaisan rakentamisurakan käynnistyessä Otaniemen tila siirtyi vuonna 1746 Karl von Numersin omistukseen.
Soimanlampi (Jyväskylä, Synsiä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,1 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Otaniemi
Historia
Viaporin rakentajat ja varusväki tarvitsivat runsaasti majoitustilaa, ja myös Otaniemen alueelle pystytettiin uusia asumuksia. Eräästä tällaisesta niin sanotusta sotilastorpasta kehittyi myöhemmin Hagalundin kartano, joka edelleen on paikallaan, Otaniemen vesitornin lähellä. Vuonna 1810 tila jaettiin kahtia Karl von Numersin pojanpoikien kesken. Toinen heistä sai Hagalundin kartanon alueen ja toinen itse kantatilan päärakennuksineen. Otaniemen kartano myytiin vuonna 1832 pankinjohtaja Johan Norrmanille, joka puolestaan 25 vuotta myöhemmin myi kaiken oluttehtailija Pavel Sinebrychoffille. Tämä laajensi omistuksiaan ja osti vuonna 1859 myös Hagalundin kartanon.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Politiikka
Afganistanin islamilainen tasavalta oli presidentillinen tasavalta, jossa oli myös pääministerin virka. Presidentti oli sekä valtionpäämies että hallituksen johdossa, ja hän nimitti ministerit. Käytännössä kuitenkin paikalliset ja alueelliset mahtimiehet käyttivät merkittävää valtaa.
Tasavallan perustuslain mukaan Afganistan oli islamilainen tasavalta, jonka lait eivät voi olla ristiriidassa islamin määräysten kanssa (artiklat 1 ja 3). Perustuslain 149. artiklan mukaan ”Niitä [perustuslain] määräyksiä, jotka koskevat sitoutumista pyhän islamin uskon perusteisiin ja islamilaiseen tasavaltaan, ei voi muuttaa.” Kaksikamarinen parlamentti koostui 102 jäsenen ylähuoneesta ja korkeintaan 250 jäsenen alahuoneesta.
Talibanin edettyä maassa kesän 2021 aikana, maan hallitus on neuvotellut vallan jaosta Qatarissa.
Otaniemi
Historia
Kun tehtailija kuoli vuonna 1883, koko alue siirtyi vanhemmalle pojalle, Nikolaille, joka kuitenkin lähti jo kolme vuotta myöhemmin ulkomaille terveyttään hoitamaan. Ohjat otti tällöin Nikolain pikkuveli, isänsä mukaan Paul nimeltään, joka oli mennyt naimisiin näyttelijätär Fanny Grahnin kanssa. Pariskunta muutti Otaniemen kartanoon vuonna 1904. Avioliitto oli lapseton. Paul kuoli vuonna 1917 ja Fanny neljä vuotta myöhemmin. Testamentin myötä alue jaettiin vuonna 1922. Pienemmän osan (nykyisen kampusalueen ja Teekkarikylän) sai Fannyn veljentyttären aviomies, johtaja Carl af Forselles ja suuremman osan, muun muassa Hagalundin kartanon, peri Fannyn veljenpoika, lääkärinä ja tenniksenpelaajana - ja myös Westendin ”isänä” - myöhemmin tunnettu Arne Grahn.
Soimanlampi (Jyväskylä, Synsiä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 150,3 metriä mpy.
Otaniemi
Historia
Vuonna 1927 Af Forsellesit myivät Otaniemen kolmelle yksityishenkilölle, jotka perustivat alueelle osakeyhtiön Ab Otnäs Gård. 1930-luvulla yhtiön omistus siirtyi Kansallispankille ja sen nimeksi tuli Otaniemi Oy. Vuonna 1949 valtio osti edellä mainitulta yhtiöltä, Teknillisen korkeakoulun aloitteesta, ”Vanhan tykkitien” eli Lehtisaarentien pohjoispuolisen noin 107 hehtaarin alueen. Samanaikaisesti hankki korkeakoulun ylioppilaskunta noin kaksi hehtaaria maata Otaniemestä tulevaa Teekkarikylää varten.
Otaniemen kartano ja sen lähiympäristö esiintyvät Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Varastettu kuolema (1938), jossa eräässä kohtauksessa kasakat ajavat aktivisteja takaa ja karauttavat hevosillaan suoraan kartanon pihaan.
Teknillisen korkeakoulun muuttoa Helsingin Hietalahdentorilta ryhdyttiin valmistelemaan 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa. Jo vuonna 1950 alkoi niemellä sijaitsevan Teekkarikylän rakentaminen. Sen ensimmäiset talot valmistuivat Heikki ja Kaija Sirenin suunnittelemina toukokuussa 1952. Rakennusmateriaalina oli käytetty muun muassa tiiliä, joita saatiin Helsingin pommituksissa tuhoutuneen Neuvostoliiton lähetystön raunioista. Samojen arkkitehtien suunnittelema kappeli valmistui vuonna 1957. Teekkarikylän talot toimivat heti tuoreeltaan Helsingin olympialaisten urheilijoiden majoitustiloina. Teekkarikylän rakentaminen sekä teekkarien näyttävä tempaus vuonna 1956 vauhdittivat korkeakoulun muuttoa Otaniemeen Helsingin kantakaupungin ahtaista tiloista. Korkeakoulun päärakennuksen pystyttäminen aloitettiin vuonna 1961, jolloin myös purettiin sen paikalla sijainnut, 1700-luvun lopulla tai 1800-luvun alussa rakennettu vanha kartano. Päärakennus valmistui vuonna 1964 ja vihittiin virallisesti käyttöön 1966. Samaan aikaan korkeakoulun kanssa Helsingistä siirrettiin Otaniemeen myös Valtion teknillinen tutkimuskeskus (VTT).
Otaniemen Teekkarikylä toimi vuosina 1983 ja 2005 Helsingissä järjestettyjen yleisurheilun MM-kilpailujen kisakylänä. Kesän 2005 kisojen ansiosta uusien opiskelija-asuntojen rakentaminen vauhdittui ja kisojen alla Teekkarikylään valmistui kuusi uutta rakennusta Jämeränaukiolle ja Otarantaan.
Haukilahden lukio siirtyi Otaniemeen syksyllä 2016. Syyslukukaudella 2019 Otaniemessä aloitti lisäksi noin 800 opiskelijan Otaniemen lukio, joka perustettiin samassa yhteydessä lakkautetuista Pohjois-Tapiolan ja Olarin lukioista.
Yritys- ja tutkimuskeskukset
thumb|Technopolis Innopoli 1 Otaniemessä sijaitsee kongressikeskus Dipoli, Technopolis Innopoli, useita VTT:n yksiköitä, CSC – Tieteen tietotekniikan keskus, Geologian tutkimuskeskus GTK sekä kemiallisen metsäteollisuuden tutkimuskeskus KCL, jonka tutkimus- ja laboratoriotoiminta on liitetty VTT:hen vuonna 2009. VTT:llä on Otaniemessä maanalaista laboratoriotilaa lähes 6000 kuutiota ja 15 000 neliömetriä louhittuna yli 20 metrin syvyydessä.
Otaniemen kaupunginosaan kuuluu myös Keilaniemi, jossa sijaitsevat muun muassa Fortumin, Nesteen ja Koneen pääkonttorit. Keilaniemeen valmistui joulukuussa 2007 Swing Life Science Centerin viides talo, joka saattaa keskuksen rakennustyöt valmiiksi. Swing Life Science Centerissä on tällä hetkellä kolmisenkymmentä yritystä yhteensä neljässä, toisiinsa yhteydessä olevissa taloissa.
Muuta
Otaniemessä sijaitsi Raja- ja merivartiokoulun koulutuskeskus, jonka toiminta päättyi vuonna 2014, kun koulun toimintoja keskitettiin Imatralle. Vuoteen 2008 asti Poliisiammattikorkeakoulun päällystökoulu sijaitsi myös Otaniemessä.
Otaniemeen on tulossa uusi paloasema suunnitellun opiskelijatalon yhteyteen, sillä alueelle ei ehditä vaaditussa aikataulussa. Paloasema vaatii asemakaavamuutoksen sekä nykyisen Nesteen kylmäaseman purkamisen. Rakennuksen tavoitehinta on 5,3 miljoonaa euroa. Kaupunginhallituksen ja -valtuuston on vielä hyväksyttävä suunnitelma.
Liikenneyhteydet
thumb|[[Aalto-yliopiston metroasema tammikuussa 2019.]] Otaniemen ohi kulkee Kehä I, ja alue sijaitsee lähellä sen Länsiväylän puoleista päätä. Suorin autoiluyhteys Helsingin keskustasta Otaniemeen kulkee Länsiväylän ja Kehä I:n länsipään kautta. Lisäksi Helsingin Munkkiniemestä Otaniemeen johtaa saariketjun kautta kulkeva Kuusisaarentie.
Otaniemen Teekkarikylässä on useiden Espoon bussien päätepysäkki, lisäksi alueen ohi kulkee useita seutulinjoja.
Vuonna 2017 valmistuneen Länsimetron Aalto-yliopiston metroasema sijaitsee Otaniemessä yliopiston päärakennuksen lounaispuolella.
Afganistanin islamilainen tasavalta
Asevoimat
Afganistanin islamilaisen tasavallan asevoima oli nimeltään Afganistanin kansallinen armeija (lyhenne ).