cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ri-pronomini
Esperantoakatemia ei ole virallisesti suositellut eikä vastustanut pronominia, mutta jotkut akatemian jäsenistä itse käyttävät sanaa. Akatemian neuvoa-antava toimielin vastasi 24.6.2020 kysymykseen pronominien käytöstä ei-binäärisistä ihmisistä puhuttaessa seuraavasti:
Radio 957
Lähetystaajuudet
TTV:n kaapeliverkossa Radio 957 kuului taajuudella 98,8 MHz.
Ri-pronomini
Pronominia käyttävät mm. esperantomaailman monet muusikot, mutta erityisen useasti se esiintyy yhtyeen La Perdita Generacio sanoituksissa.
Historia
Esperanton vaikutusvaltaisimpana pidetty kielioppi La Plena Manlibro de Esperanta Gramatiko kehotti aiemmin välttämään sanan käyttöä, mutta huhtikuussa 2019 kehotus kumottiin teoksen ryhtyessä kuvaamaan ennakkoluulottomasti pronominin käyttöä useilla käytännön esimerkeillä.
Käyttötavat
Pronominia ri käytetään monin eri tavoin:
Rachel G. Fox
Rachel G. Fox (s. 23. heinäkuuta 1996) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyy Kayla Scavon roolissa televisiosarjassa Täydelliset naiset sekä hän on myös esiintynyt elokuvassa Villi tusina.
Fox on lisäksi esiintynyt vierailevana tähtenä muun muassa iCarlyssä. Hän syntyi Lawrencevillessä Georgiassa.
Reg Smythe
thumb|200px|Reg Smythe Reginald ”Reg” Smythe (10. heinäkuuta 1917 – 13. kesäkuuta 1998) oli brittiläinen sarjakuvataiteilija, joka loi sanomalehtisarja Lätsän.
Smythe syntyi Hartlepoolissa. Toisen maailmansodan aikaan hän palveli Pohjois-Afrikassa, jossa hän kehitti piirtotaitoaan tekemällä julisteita amatööriteatterien esityksiin.
Saatuaan vapautuksen hän muutti Lontooseen, jossa toimi postivirkailijana. Hän jatkoi julisteiden tekemistä, mutta siirtyi sarjakuvien piirtämiseen 1950-luvulla. Lätsä ("Andy Capp") alkoi Daily Mirror -lehdessä vuonna 1957. Pian se alkoi ilmestyä myös Amerikassa vuonna 1963. Stripistä tuli kansainvälisesti suosittu ja Smythe voitti sillä monia palkintoja. Lätsästä tehtiin myös West End -musikaali ja tv-käsikirjoitus, ilman suurempaa menestystä.
1970-luvulla Smythe palasi Hartlepooliin, jossa hän kuoli vuonna 1998 keuhkosyöpään 80-vuotiaana. Vuonna 2007, suuren varainkeräyksen jälkeen, julkistettiin Lätsän kunniaksi suuri pronssipatsas Smythen kotikaupunkiin Hartlepooliin.
Markku Lehtimäki
Markku Lehtimäki on suomalainen kirjallisuustieteilijä, joka on toiminut yleisen kirjallisuustieteen professorina Turun yliopistossa toukokuusta 2020 lähtien. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2005. Hän työskenteli Tampereen yliopistossa ja Itä-Suomen yliopistossa ennen siirtymistään Turkuun.
Vince Burgio
Vince Burgio (s. Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Burgio valmistui Missourin yliopistosta ja muutti Kaliforniaan vuonna 1976, jossa hän aloitti rakennusliiketoiminnan. Burgio aloitti pokerin turnauspelaamisen säännöllisesti vuonna 1987.
Vuonna 1992 Burgio saavutti huomiota kun hänet valittiin Four Queens Poker Classic -tapahtuman parhaaksi yleispelaajaksi. Samana vuonna hän oli toinen World Series of Pokerin (WSOP) $ 1,500 Ace to Five Draw -turnauksessa. Toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa hän voitti vuonna 1994 $ 1,500 Seven-Card Stud Split -turnauksessa. Ykköspalkinto siinä oli 127 200 dollaria. Samana vuonna hän selvityi WSOP:n pääturnauksen finaalipöytään ja oli lopulta neljäs ansaiten 168 000 dollaria.
World Poker Tourilla (WPT) Burgio on ollut kerran finaalipöydässä: hän oli viides Paul Dardenin voittaessa marraskuussa 2002 49'er Gold Rush Bonanza -turnauksen.
Elokuussa 2006 Burgio voitti lowballin maailmanmestaruuden Legends of Poker -tapahtumassa Bicycle Casinolla, Los Angelesissa. Burgio on pelannut myös Ultimate Poker Challenge -ohjelmassa.
Burgio on julkaissut omaelämäkerran Pizza, Pasta And Poker: The Private & Public Life of a Professional Poker Player. Hän kirjoittaa kolumneja Card Player Magazineen. Elokuussa 2007 Burgion pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Mike van de Goor
Mike Willem Frank van de Goor (s. 14. maaliskuuta 1973) on hollantilainen lentopalloilija.
Van de Goor oli mukana voittamassa Hollannille olympiakultaa arvokisadebyytissään Atlantasta 1996. Hän oli mukana myös kaksissa muissa olympialaisissa (Sydney 2000, Ateena 2004). Jossa sijoitukset olivat viides ja yhdeksäs. Vuonna 1997 hän joukkueineen voitti Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan.
John Musker
pienoiskuva|John Musker vuonna 2016. John Musker (s. 8. marraskuuta 1953 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja.
Musker muodostaa toisen puolen Amerikan nykyaikaisesta animaatiotiimistä Ron Clementsin kanssa. Hän tapasi Clementsin Topi ja Tessu -animaation tuotannon aikana vuonna 1981, jolloin hän työskenteli hahmoanimaattorina. Musker työskenteli myöhemmin uudestaan Clementsin kanssa kunnianhimoisessa animaatiossa Hiidenpata vuonna 1985. Vuonna 1986 Musker teki ohjaajadebyyttinsä Clementsin ja kahden muun kollegansa kanssa Basil Hiiri – Mestarietsivässä.
Musker ja Clement kirjoittivat ja ohjasivat yhdessä Pienen merenneidon vuonna 1989 mukaillen H. C. Andersenin tarinaa. Elokuvasta tuli suuri menestys sen voitettua Oscar-palkinnon Alan Menkenin ja Howard Ashmanin lauluista. Vuonna 1992 Musker ja Clements kirjoittivat ohjasivat ja tuottivat Aladdinin, joka oli vielä suurempi menestys. Vuonna 1997 Musker ja Clements ohjasivat Herkuleksen, joka ei ollut aivan yhtä suuri menestys kuin aiemmat animaatioelokuvat. Heidän seuraava ohjauksensa oli tieteiselokuva Aarreplaneetta, joka oli kritiikillinen menestys mutta taloudellinen floppi.
Luis Herrera
Luis Alberto "Lucho" Herrera (s. 4. toukokuuta 1961 Fusagasugá) on entinen kolumbialainen maantiepyöräilijä, Espanjan ympäriajon voittaja.
Herrera voitti ensimmäisenä kolumbialaisena etapin Ranskan ympäriajossa oltuaan paras Alpe d'Huez'lle päättyneellä 17. osuudella vuonna 1984. Kolme vuotta myöhemmin hän voitti ensimmäisenä eteläamerikkalaisena Grand Tourin, Espanjan ympäriajon. Hän voitti mäkikilpailun ja etappeja kaikissa kolmessa suuressa ympäriajossa. Herrera voitti lisäksi kahdesti Dauphiné Libérén sekä neljä kertaa kotimaansa etappikilpailut Kolumbian ympäriajon ja Clásico RCN:n.
Saavutuksia
Ranskan ympäriajo: Italian ympäriajo: Espanjan ympäriajo: Dauphiné Libéré: Katalonian ympäriajo: Kolumbian ympäriajo: Clásico RCN: Aragonian ympäriajo:
Pitkäperjantai
thumb|[[Berndt Godenhjelm|Berndt Abraham Godenhjelm, Jeesus ristillä, 1843.]] Pitkäperjantai (ortodokseilla suuri perjantai) on kristillinen pyhäpäivä, pääsiäistä edeltävänä perjantai, jota vietetään Kristuksen ristiinnaulitsemisen ja kuoleman muistoksi. Se on kirkkovuoden ainoa surujuhla.
Pitkäperjantai on yksi hiljaisen viikon juhlapyhistä ja monissa valtioissa yleinen vapaapäivä. Sitä edeltävää päivää kutsutaan kiirastorstaiksi ja seuraavaa 'lankalauantaiksi' tai 'hiljaiseksi lauantaiksi'. Suomessa sekä pitkäperjantai että seuraavan viikon maanantai (2. pääsiäispäivä) ovat pyhäpäiviä, aiheuttaen nelipäiväisen viikonlopun.
Koska pitkäperjantain ajankohta on sidoksissa pääsiäissunnuntaihin (jonka ajankohta lasketaan kuunkierron perusteella), sen päivämäärä vaihtelee vuodesta toiseen. Varhaisin mahdollinen pitkäperjantain ajankohta on 20.3. ja myöhäisin 23.4. Viimeksi pitkäperjantai oli 20.3. vuonna 1818 ja seuraavan kerran 2285. Viimeksi pitkäperjantai oli 23.4. vuonna 1943 ja seuraavan kerran 2038. Valtaosa ortodoksisesta kirkosta viettää pääsiäistä ja pitkäperjantaita eri ajankohtina, jotka määräytyvät juliaanisen kalenterin mukaan. Kuitenkin Suomen ortodoksinen kirkko on sopeutunut viettämään pääsiäistä samaan aikaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kanssa (eli gregoriaanisen kalenterin mukaan).
Ann Rutherford
thumb|Ann Rutherford Therese Ann Rutherford (2. marraskuuta 1917 Vancouver, Kanada − 11. kesäkuuta 2012 Beverly Hills, Yhdysvallat ) oli kanadalaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut näyttelijä. Hänellä on oma tähtensä Hollywood Walk of Famella.
Pitkäperjantai
Etymologia ja nimitykset
Suomessa yleisesti käytettävä nimitys pitkäperjantai on käännöslaina ruotsin sanasta långfredag. Vanhoista lähteistä käy ilmi, että ruotsin ja muiden skandinaavisten kielten vastaavat sanat ovat käännöslainoja muinaisenglannin sanasta langa frigedæg.
Ann Rutherford
Rutherford teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1935 ja esiintyi vuosina 1935–1937 kaikkiaan kahdeksassatoista elokuvassa. Hän tuli tunnetuksi Mickey Rooneyn esittämän Andy Hardyn tyttöystävänä, Polly Benedictinä. Hän esitti roolia kahdessatoista elokuvassa, joista viimeinen on vuodelta 1942. Hänellä oli sivuosa myös legendaarisessa elokuvassa Tuulen viemää vuonna 1939, jossa hän esitti Carreen O'Haraa.
Pitkäperjantai
Etymologia ja nimitykset
Suomen ortodoksien käyttämä nimitys suuri perjantai vastaa unkarin, viron sekä useiden slaavilaiskielten samaa merkitseviä nimityksiä (esimerkiksi ). Englannissa nimitys Good Friday tulee sanan ’good’ vanhasta merkityksestä ’pyhä’. Monissa romaanisissa kielissä päivää kutsutaan ’pyhäksi perjantaiksi’ (esimerkiksi ). Saksan kielen nimityksessä Karfreitag taas korostuu Kristuksen ristinkuoleman murheellisuus ('kar' on vanhaa saksaa ja merkitsee ’surua’).
Ann Rutherford
Rutherfordin muita elokuvia 1940-luvulta ovat muiden muassa Vaarallisia vaimoja kiertueella (1942) ja Hurjimus (1947). Hän esiintyi vuosina 1949–1950 radiossa Blondie-hahmona, jota aiemmin oli esittänyt Penny Singleton. Hänen esiintymistahtinsa harveni 1950-luvulta alkaen, ja 1960-luvulla esiintymiset olivat jo varsin satunnaisia.
Pitkäperjantai
Etymologia ja nimitykset
Englannin kielessä termillä Easter Friday, 'pääsiäisperjantai', tarkoitetaan pääsiäisen jälkeistä perjantaita.
Ann Rutherford
Rutherfordille kaavailtiin alun perin Rose Calvertin osaa elokuvassa Titanic, mutta hän päätti luopua roolista Gloria Stuartin hyväksi. Hän näyttäytyi ihailijoilleen ja jakoi nimikirjoituksia vielä 2000-luvulla. Hän oli kahdesti naimisissa.
Pitkäperjantai
Etymologia ja nimitykset
Kieli
Ann Rutherford
Rutherford kuoli kotonaan Beverly Hillsissä 11. kesäkuuta 2012. Hän oli kuollessaan 94-vuotias.
Pitkäperjantai
Raamatun tapahtumat
Pitkäperjantain vietto perustuu Raamatun kertomuksiin Jeesuksen viimeisistä hetkistä. Raamatun mukaan Jeesus vietti viimeiset päivänsä Jerusalemissa, jonne oli saapunut viettämään juutalaista pääsiäistä opetuslastensa kanssa. Pitkäperjantain yönä hänet vangittiin ja vietiin Pontius Pilatuksen luo. Pilatuksen luona häntä pilkattiin ja kidutettiin. Lopulta Pilatus yritti vapauttaa Jeesuksen, mutta kansa valitsi vapautettavaksi murhamies Barabbaksen Jeesuksen sijasta.
Jeesus vietiin "pääkallon paikalle", jossa hänet ristiinnaulittiin. Ristiin kirjoitettiin "Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas". Jeesus kärsi ristillä useita tunteja, kunnes kuoli. Myöhemmin Joosef Arimatialainen otti Jeesuksen alas ristiltä ja asetti hänet ostamaansa kalliohautaan.
Luterilaisessa kirkossa
Luterilaisessa kirkossa pitkäperjantain jumalanpalvelusta vietetään ilman ehtoollista tai kellon- ja urkujensoittoa. Kello 15 pidetään usein Jeesuksen kuolinhetken rukoushetki. Pitkäperjantain iltajumalanpalvelus on puolestaan perinteisesti omistettu Jeesuksen hautaamiselle. Pitkäperjantai ja sitä seuraava hiljainen lauantai ovat ainoat kirkkovuoden päivät, jolloin liturginen väri on musta. Musta on 'murheen ja surun sekä katoavaisuuden väri'.
Aikoinaan pitkääperjantaita vietettiin ankarana paastopäivänä.
Ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa suuri perjantai on kirkkovuoden ankarin paastopäivä ja ainoa suuri juhlapäivä jolloin ei toimiteta eukaristiaa. Liturgian sijaan aamulla toimitetaan Kuninkaallinen hetkipalvelus, jossa luetaan koko kärsimyshistoria kaikista neljästä evankeliumista. Kello 14 pidetään Kristuksen kuolinhetken palvelus, jolloin Kristuksen hautakuva tuodaan alttarista katafalkille keskelle kirkkoa. Palveluksen lopuksi papisto ja kirkkokansa käyvät kunnioittamassa kuollutta Kristusta. Illalla kuudelta alkaa Kristuksen hautauspalvelus, jonka lopuksi hautakuva kannetaan ristisaatossa kirkon ympäri. Kuten kaikki kirkolliset kulkueet, saatto kiertää vastapäivään symboloiden sitä, että saatto on menossa Kristusta kohti.
Katolisessa kirkossa
Pitkäperjantaina katolisissa kirkoissa vietetään iltapäivällä, yleensä klo 15, juhlallista jumalanpalvelusta Jeesuksen kärsimyksen muistoksi, johon kuuluu Kristuksen kärsimyshistorian lukeminen Johanneksen evankeliumista, suuret esirukoukset kirkon ja maailman puolesta, ristin kunnioittaminen ja ehtoollinen, jossa jaetaan kiirastorstain messussa pyhitetty ehtoollisaine. Päivä on tuhkakeskiviikon ohella toinen kirkon paasto- ja abstinenssipäivistä. Paastolla tarkoitetaan tässä yleensä lähinnä ruoka-annoksen koon tai esimerkiksi lämpimien aterioiden määrän vähentämistä. Abstinenssimääräys puolestaan tarkoittaa lintu- ja liharuoista pidättäytymistä. Pitkäperjantaina alkaa lisäksi Jumalan laupeuden novena, joka perustuu pyhän Faustyna Kowalskan ilmestyksiin. Novena päättyy Jumalan laupeuden sunnuntain aattona.
Taiteessa
Oiva Paloheimon runon Kirkkotiellä säkeestä on tullut lähes fraasi: ”Päivä on pilvinen, sillä pitkänäperjantaina päivä on pilvinen.”
McLaren M23
McLaren M23 oli Gordon Coppuckin suunnittelema McLaren-tallin Formula 1 -auto. Sen suunnittelussa auttoi myös John Barnard. Auto oli Formuloihin päivitetty McLaren Indycar M16, mutta eniten se sai vaikutteita Lotus 72 -autosta, sillä auton muodot ja ulkonäkö olivat samantapaiset, ja molemmissa oli Ford DFV -moottorit. Auto oli todella kulmikas, minkä ansiosta se oli aerodynaamisesti tehokas.
Auto esiteltiin kaudelle 1973. Heti ensimmäiseen kilpailuun Denny Hulme starttasi paalupaikalta. Hulme ja Peter Revson saalistivat yhteensä kolme voittoa, kun taas alokaskauttaan ajanut eteläafrikkalainen Jody Scheckter sijoittui hädin tuskin neljänneksi. Scheckter joutui yhteen suurimmista onnettomuuksista Formula ykkösissä Britannian Grand Prix’ssa, kun hänen M23:nsa pyörähti muiden edelle aiheuttaen valtavan kolarin. Tämä oli ennen kuin Emerson Fittipaldi liittyi McLareniin Lotukselta 1974. Hänen tietämyksensä Lotus 72 -autosta auttoi McLarenia kehittämään M23:a. Samaisella kaudella Fittipaldi voitti McLarenille tallin ensimmäisen kuljettajien ja valmistajien mestaruuden. Tuolloin McLarenin pahimmat kilpailijat olivat Ferrari, Tyrrell ja Lotus.
Auton lisäkehitys kaudelle 1975 auttoi Fittipaldia ja McLarenia taistelemaan mestaruuksista siinä kuitenkaan onnistumatta. Tällä kertaa he taistelivat Niki Laudaa vastaan, joka ajoi todella kilpailukykyistä Ferrari 312T autoa. McLaren kokeili erilaisia rakennemuutoksia, kuten erilaisia aerodynaamisia lisäosia ja erilaisia keularatkaisuja. Useimmat muutoksista otettiin käyttöön myöhemmässä M26-autossa. Kauden 1975 lopussa Fittipaldi ilmoitti lähtevänsä tallista liittyäkseen veljensä Fittipaldi Automotive -talliin, jota Copersucar sponsoroi. Hänet korvasi karismaattinen James Hunt, joka voitti kaudella 1976 kuljettajien mestaruuden.
Kun M23:n korvaaja M26 osoittautui ongelmalliseksi, Hunt ja Jochen Mass turvautuivat M23:een kauden 1977 alussa. Vaikka auto oli neljä vuotta vanha, oli se silti kilpailukykyinen.
M23 ei ollut koskaan teknisesti kehittynein F1-auto, mutta sen jatkuva kehitys auttoi saavuttamaan 16 voittoa, kaksi kuljettajien mestaruutta ja yhden valmistajien mestaruuden.
David Mazzucchelli
pienoiskuva|David Mazzucchelli David Mazzucchelli (s. 1960) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja. Hän nousi julkisuuteen työskennellessään Marvel DC Comics-sarjakuvayhtiöiden supersankarisarjojen parissa. Mazzuchellin myöhemmät teokset ovat olleet arvostettuja vaihtoehtosarjakuvia ja kuvituksia.
Mazzucchellin ura supersankarisarjojen parissa oli lyhyt mutta merkittävä. Hän on piirtänyt arvostetut Frank Millerin käsikirjoittamat sarjakuvat Daredevil: Born Again (Marvel, 1985) ja Batman: Ensimmäinen vuosi (DC, 1987). Hän on myös piirtänyt Paul Austerin romaanin Lasikaupunki sarjakuvaversion. Hän toimii säännöllisesti The New Yorker -lehden kuvittajana. Vuonna 2009 Pantheon Books julkaisi Mazzucchellin oman käsikirjoituksensa pohjalta tekemän sarjakuvaromaanin Asterios Polyp. Mazzucchelli sai teoksesta useita Eisner-palkintoja eri kategorioissa.
Mazzucchelli asuu Manhattanilla New Yorkissa ja työskentelee Rhode Island School of Designissa (RISD), missä hän opettaa sarjakuvakerrontaa ja -kuvittamista.
Emperor’s Return
Emperor's Return on sveitsiläisen äärimetalliyhtye Celtic Frostin ensimmäinen EP, joka julkaistiin vuonna 1985.
Magnetiittinanopallo
Magnetiittinanopallot ovat magnetiitista eli rauta(II,III)oksidista muodostuneita pieniä, pyöreitä ja vahvasti magneettisia partikkeleita, joita syntyy autojen polttomoottoreissa ja jarruissa sekä avopoltossa.
Magnetiittinanopalloja kulkeutuu hengitysilmasta suoraan aivoihin. Kansainvälinen tutkimusryhmä löysi vuonna 2016 spektroskooppimittausten avulla ihmisten aivoista suuria määriä magnetiittipartikkeleita, jotka näyttivät täsmälleen samoilta kuin magnetiittinanopallot.
Magnetiitti on myrkyllistä ihmiselle ja tutkimuksissa on havaittu, että aivojen magnetiittipitoisuus korreloi ihmisen vanhenemisen ja Alzheimerin taudin esiintyvyyden kanssa. Magnetiitti on yhdistetty myös aivojen vapaiden happiradikaalien muodostumiseen, mitä tapahtuu etenkin Alzheimer-potilaiden aivoissa.
Cats (vuoden 2019 elokuva)
Cats on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut Tom Hooperin ohjaama musikaalielokuva. Se perustuu Andrew Lloyd Webberin samannimiseen musikaaliin vuodelta 1981, joka taas perustuu T. S. Eliotin runokokoelmaan Kissojen kielen kompasanakirja vuodelta 1939. Elokuvan pääosissa ovat Jennifer Hudson, Taylor Swift, James Corden, Rebel Wilson, Jason Derulo, Idris Elba, Ray Winstone, Ian McKellen ja Judi Dench.
Cats sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. joulukuuta 2019 ja Suomessa 3. tammikuuta 2020.
Vastaanotto
Elokuva sai kömpelöinä ja jopa vastenmielisinä pidettyjen erikoistehosteidensa takia osakseen murskaavan kansainvälisen kohun jo trailerinsa julkaisuvaiheessa. Arvostelijat eri maissa antoivat sille tyypillisesti vain yhden tai kaksi tähteä viidestä ja intoutuivat kuvailemaan sen kehnoutta toinen toistaan värikkäämmin sanakääntein. Kohun takia elokuvan arvioitiin jäävän raskaasti tappiolliseksi.
Helsingin Sanomien Laura Hallamaa kirjoitti, ettei Cats ollut ihan niin kamala kuin hän ennakkokohun perusteella odotti, vaan jopa ihan katsottava. Hänestä elokuva kuitenkin vaatii katsojalta melkoisesti heittäytymistä, minkä takia sitä on myös helppo vihata.
Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Jussi Lahtonen piti elokuvaa paljon parempana kuin sen osakseen saaman ”koulukiusaamisen” perusteella voisi päätellä: ”Vahvasta ennakkokritiikistä huolimatta ihmisnäyttelijöiden päälle animoidut turkit, hännät ynnä muut efektit eivät pistä silmään sen enempää kuin muutkaan nykypäivän Hollywoodin tehostelisäykset. Hooper hyödyntää tasapainoisesti sekä staattisempia mutta värikkäitä lavastuksia että sulavia elokuvallisia leikkauksia eikä yritä toisintaa teatteriesitystä sellaisenaan valkokankaalle. Cats on oma elokuvansa, ei hiilikopio näyttämöltä.”
Cats sai 6 Razzie-palkintoa vuoden 2020 gaalassa, mukaan lukien huonoin elokuva, huonoin ohjaaja (Tom Hooper), sekä huonoin naissivuosa (Rebel Wilson) ja miessivuosa (James Corden).
O. V. Itkonen
Otto Vilhelm (O. V.) Itkonen (13. tammikuuta 1889 Kuopio – 2. helmikuuta 1967 Rovaniemi ) oli suomalainen kirjailija, joka työskenteli elämänsä aikana myös työnjohtajana, kielenkääntäjänä, kalastajana, kullankaivajana ja helmenpyytäjänä.
Tausta
Itkosen vanhemmat olivat sähkölaitoksen johtaja Otto Itkonen ja Vilhelmiina Itkonen. Hän kävi oppikoulua Helsingissä ja Pietarissa.
Muurmannin legioonassa
Suomen sisällissodan alkaessa Itkonen toimi Helsingissä puutavaraliikkeen työnjohtajana. Liikkeen työntekijät liittyivät punakaartiin ja suosittelivat Itkosta Kansanvaltuuskunnan vallankumousoikeuden sihteeriksi. Tässä tehtävässä Itkonen toimi 10. huhtikuuta saakka, jolloin oikeuden istunnot lopetettiin saksalaisten joukkojen lähetyessä kaupunkia. Itkonen pakeni Helsingistä 11. huhtikuuta venäläisellä risteilijällä Pietariin. Pietarissa Itkonen hankki itselleen ja tovereilleen matkustusluvat Arkangeliin. Toukokuun lopulla 1918 Itkonen sai Arkangelissa vapautettua 12 punapakolaista, joita epäiltiin vakoilijoiksi. Kansankomissaari Kedrovin määräyksestä hän kokosi 36 suomalaisen punapakolaisen joukon, johon myös vankina olleet 12 miestä liittyivät, ja matkusti laivalla heidän kanssaan Kantalahteen. Täällä he liittyivät Knäsössä ja Santamäessä oleskelleiden suomalaisten muodostamaan Suomalaiseen legioonaan joka oli Muurmanskissa maihinnousseiden liittoutuneiden alaisuudessa. Sopimuksen mukaan joukkoa sai käyttää vain saksalaisia ja Suomen valkoisia vastaan.
Maaliskuussa 1919 Itkonen matkusti Muurmanskiin ja osallistui siellä Suomen konsulina toimineen Eero Lampion kanssa suomalaisten valkoisten sotavankien vapauttamiseen. Hän pääsi samalla myös Muurmanskin Suomen konsulaatin palvelukseen konsulaatin sihteeriksi. Eero Lampion poistuttua Muurmanskista 6. marraskuuta paikalliset valkoiset venäläiset valtasivat konsulaatin 9. joulukuuta 1919 ja vangitsivat Itkosen. Konsulaatin emännöitsijänä toiminut Irene Karjalainen pääsi pakenemaan erämaiden halki Suomeen mukanaan konsulaatin papereita. Itkonen oli vankina Kuolavuonon rannalla sijainneessa Drovenoin vankilassa, jossa hän sairastui keripukkiin ja espanjantautiin. Hän pääsi vapaaksi, kun punaiset valtasivat vankilan.
Vilho Itkonen
Vilho (Ville Eliaanpoika) Itkonen (8. maaliskuuta 1872 Heinävesi – 5. elokuuta 1918 Tampereen vankileiri) oli suomalainen työmies, sosialistinen agitaattori, arkkiveisujen tekijä, kansanperinteen kerääjä ja teosofiaan ajattelunsa perustanut itseoppinut filosofi.
O. V. Itkonen
Pako takaisin Suomeen
Petsamon valtauksen jälkeen Itkonen vangittiin ja hänet vietiin laivalla Muurmanskiin. Häntä syytettiin yhteydenpidosta Suomen valkoisiin sekä aikeista liittää Petsamo ja Karjala Suomeen. Muurmanskista Itkonen vietiin junalla Kantalahteen, jossa hän oli kolmen viikon ajan tavaravaunussa vangittuna 35 valkoisen venäläisen upseerin kanssa. Heidät siirrettiin Vienan Kemin vankilaan 25. huhtikuuta 1920. Kehnoissa vankilaoloissa Itkonen sairastui kuumeeseen ja punatautiin, ja hänet siirrettiin kesäkuun alussa 1920 vankilan sairasosastolle. Itkonen pääsi pakenemaan sairaalasta 1. heinäkuuta 1920 kahden muun vangin kanssa. He onnistuivat matkaamaan Vienan Karjalan halki ja saapuivat Suomen puolelle Kuhmon Kalliojoen rajavartiostoon 16. heinäkuuta. Etsivän Keskuspoliisin Kajaanin osaston vt. päällikkö Urho Kekkonen kuulusteli Itkosta Kajaanissa, ja hän antoi runsaasti tietoja Muurmannin alueen ja Neuvosto-Venäjän oloista suomalaisille viranomaisille ja selvisi ilman tuomiota Suomessa. 1930-luvulla K. M. Wallenius haastatteli Itkosta kootessaan materiaalia kirjaansa Yli Lapin rajojen varten, ja tällöin Itkonen kertoi olleensa vielä 1921–1922 työssä Pohjois-Norjan Suomen konsulaatissa ja olleensa myös Eero Lampion toverina metsästysretkillä Vuoreijassa. Itkonen kirjoitti kokemuksistaan kolme kirjaa Muurmannin suomalainen legioona (Kansanvalta 1927), Maanpakolaisen muistelmat (WSOY 1928) ja Sankareita, sotavankeja ja seikkailijoita (WSOY 1929).
Vilho Itkonen
Itkosen kirjoituksia julkaistiin muun muassa Työmies-lehdessä, Sorretun Voima-lehdessä ja teosofien Elämä-lehdessä. Hän julkaisi myös nimimerkillä Mooses omia kirjoittamiaan arkkiveisuja. Itkonen kierteli eri puolilla Suomea työmiehenä ja hän toimi myös sosialistien agitaattorina kuuluen lähinnä Matti Kurikan kannattajiin.
O. V. Itkonen
Pako takaisin Suomeen
Vuonna 1932 Itkonen käänsi Johannes Messeniuksen riimikronikan esihistorialliset osat suomeksi ja julkaisi ne omakustanteena. Käännökseen liittyi myös Itkosen kirjoitus Onko Messeniuksen Suomen riimi-kronikalla historiallista arvoa?. Itkosen mukaan suomalaiset historiantutkijat eivät antaneet juurikaan arvoa Messeniuksen kronikalle, ja osa heistä oli jopa vastustanut sen julkaisemista. Itkosen mukaan tämä oli jatkoa vuosisataiselle ruotsalaiselle ajattelulle, jonka mukaan suomalaisilla ei ollut mitään omaa valtiollista varhaishistoriaa ja Messeniuksen kronikan tiedot suomalaisista kuninkaista eivät voineet pitää paikkaansa.
Vilho Itkonen
Vuonna 1914 painoasiamies Sjöström haastoi "Mooses"-nimimerkkiä käyttäneen Itkosen käräjille kunnianloukkauksesta ja siveyttä loukanneiden lauseiden käytöstä hänen Ylöjärven kirkkoherrasta tekemänsä arkkiveisun vuoksi. Vuonna 1910 ilmestyneestä sanomalehtijutusta "Onko sielunhoito Ylöjärvellä oikeissa käsissä?" alkunsa saanut arkkiveisu takavarikoitiin kirjapainosta. Elokuussa 1914 Itkonen tuomittiin sakkoihin ja takavarikoidut arkkiviisut määrättiin tuhottaviksi. Itkonen teki myös muita pappeja ja poliiseja pilkanneita arkkiveisuja, jotka eivät kuitenkaan johtaneet oikeustoimiin.
O. V. Itkonen
Kullankaivajana Tankavaarassa
Itkonen saapui vuonna 1936 etsimään kultaa Tankavaarasta, josta Niilo Hirvasvuopio oli tehnyt 1934 tuottoisan kultalöydön. Hän teki syyskuussa 1936 valtauksen Lauttaojalta läheltä Hirvasvuopion valtauksia. Saksalaisen arkkitehti Werner Thieden edustajana toiminut asianajaja Jarl Uggla oli kuitenkin jättänyt samoihin aikoihin valtausilmoituksen samasta alueesta, ja tästä kehkeytyi useita vuosia kestänyt riita Thieden ja Itkosen sekä tämän liikekumppanin helsinkiläisen kauppiaan Erik Mattsonin välillä. Riita ratkesi vasta kesällä 1939, kun Thiede menetti valtauksensa kaivoslain niin sanotun bulvaanipykälän nojalla ja joutui poistumaan Suomesta. Vuonna 1944 Thiede palasi Tankavaaraan rakentamaan saksalaisten puolustuslinjaa, ja kun saksalaiset vetäytyivät Tankavaarasta Lapin sodan aikana Thiede miinoitti perusteellisesti Itkosen Tankavaaralla sijainneet valtaukset. Itkonen oli muuttanut kesällä 1939 Helsingistä Sodankylään, ja vuonna 1942 hän muutti Inarin Virtaniemeen kalastajaksi. Itkonen osti kaloja muiltakin Inarijärven kalastajilta ja myi ne hyvällä voitolla Saksan armeijalle.
Vilho Itkonen
Itkosen ajattelun mukaan suomalainen kansanusko ja -perinne olivat suoraa jatkoa suuremmalle henkiselle ilmiölle jonka rakentui Itkosen mukaan ”intialais-hindulais-nasaretilais-spiritistis-tiedolliselle” pohjalle. Tähän liikkeeseen kuuluivat Raamatun Vanhan ja Uuden testamentin henkilöt, Buddha ja Itkosen mukaan essealaiseen salaseuraan kuulunut Jeesus. Itkonen lähetti näitä kysymyksiä käsitelleitä kirjoituksiaan, omia runojaan sekä keräämänsä perinneaineistoa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle. Itkonen keräsi 1907 Saarijärven seudulta taikoja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran stipendiaattina ja kaikkiaan hän keräsi kansanperinnettä parinkymmenen vuoden ajan 1890-luvulta alkaen.
O. V. Itkonen
Kullankaivajana Tankavaarassa
Itkonen perusti keväällä kullankaivuuta varten 1944 Lapin Mineraali Oy:n, johon hän sai mukaan rahoittajiksi rovaniemeläisiä liike- ja virkamiehiä. Hän aloitti yhtiön nimissä kullankaivuun Tankavaarassa kesällä 1945, ja yhtiö oli toiminnassa pari vuotta. Tämän jälkeen Itkonen kaivoi kultaa omissa nimissään ainakin kesällä 1948 ja 1949. Itkonen tutki myös Mäkärärovan ja Varpupään malmiesiintymiä ja rakensi Varpupäähän Mutterikämpän nimellä tunnetun rakennuksen, joka myöhemmin siirrettiin Tankavaaran kultamuseon ensimmäiseksi museorakennukseksi.
Vilho Itkonen
Tampereella asunut Itkonen joutui vangituksi Suomen sisällissodan aikana ja hän kuoli influenssaan Tampereen vankileirillä elokuun alussa 1918.
Teoksia
Lähde:
Pertti Seppälä
Henkilöhistoria
Seppälä syntyi Viitasaarella, vietti lapsuutensa Helsingissä, Espoossa ja Porissa. Hän tuli ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1971 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1977. Hän opiskeli siellä myös kiinan kieltä 1974–1977 ja jatkoi kiinan kielen ja kirjallisuuden opintoja Pekingissä 1977–1978 (Beijing yuyan xueyuan eli Pekingin kieli-instituutti) ja Shanghaissa 1978–1980 (Fudan daxue eli Fudanin yliopisto). Hän opiskeli Pekingin kieli-instituutissa lähinnä kiinan kieltä, Fudanin yliopistossa Kiinan klassista ja modernia kirjallisuutta.
Rabindranath Tagoren innoittamana hän opiskeli Helsingissä bengalin kieltä vuosina 1991–1993. Seppälä on opiskellut myös muinaisegyptiä ja japania. Vuodesta 2015 lähtien hän on opiskellut Helsingin kesäyliopistossa ja avoimessa yliopistossa espanjaa, latinaa, klassista kreikkaa ja portugalia.
Suomi–Kiina-seuran Kiina sanoin ja kuvin -lehden päätoimittajana Seppälä työskenteli 1982–1985. Seppälä perusti vanhoja kirjoja myyvän antikvaarisen kirjakaupan, Antikvariaatti Syvän unen, 1988 veljensä Matti Seppälän kanssa, samoin Memfis Books -kustantamon 2001. Antikvariaatti Syvä uni lopetti toimintansa kivijalkakauppana Fredrikinkatu 55:ssä kesäkuun lopussa 2015. Sittemmin liike on toiminut netissä osana antikvaarista sivustoa www.antikvaari.fi.
Seppälä on toiminut tuntiopettajana Helsingin yliopistossa sekä kirjallisuuskriitikkona. Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut radiodokumentteja Yleisradiolle. Seppälä kävi Ylen järjestämän freelancer-kurssin 1976. Radio Yle 1:n Radioateljeelle hän käsikirjoitti ja ohjasi vuosina 1986–2016 noin 40 tunnin mittaista radiodokumenttia ja featurea. Radio Yle 1:n Kolmannen maailman puheenvuoroihin Seppälä teki lähes 20 radioesseetä, joista useimmissa kritisoitiin vahvasti Kiinan diktatuuria. Radioateljeen toiminta Ylessä loppui vuonna 2017. Seppälä käsikirjoitti vielä yhden ohjelman sen nykyiselle jatkajalle, Radio Yle 1:n Radiogallerialle.
Seppälä on toiminut koko ajan kirjailijana ja suomentajana. Suomennoksensa hän on tehnyt valtaosin kiinan kielestä.
Suomennoksia
Lisäksi Seppälä on tehnyt lukuisia suomennoksia kiinan kielestä Radio Yle 1:n Radioateljeelle tehtyihin tunnin pituisiin dokumentteihin: runoilijoista muun muassa Meng Haoran (Tang-dynastia), Wei Yingwu (Tang-dynastia), Jia Dao (Tang-dynastia), Lu You (Song-dynastia), Shiwu (Yuan-dynastia), Guo Moruo (1920-luku), Bing Xin (1920-luku), Dai Wangshu (1930–1940-luvut), Gu Cheng (1970–1980 -luvut), Yu Di (1980-luku) Hän on suomentanut myös japanilaiselta Enniniltä (Tang-dynastian 800-luku); myyttisiä kiinalaisia tarinoita klassisen kauden Kiinasta; suomennoksia Ai Weiwein kriittisestä proosasta; taolaista filosofiaa Yang Zhun (200 eaa.) mukaan; klassisia seksologisia tekstejä 200-luvulta jaa.
St. Louisin piirikunta
St. Louisin piirikunta (St. Louis County) on kahden piirikunnan nimi Yhdysvalloissa:
FC Den Bosch
FC Den Bosch on jalkapalloseura 's-Hertogenboschin kaupungista Alankomaista. Se pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Jupiler Leaguessa. Joukkueen lempinimi on Sinivalkoiset lohikäärmeet.
Seura perustettiin vuonna 1965 vuonna 1906 perustetun BVV:n ja 1890 perustetun Wilhelminan yhdistyttyä. Kaudella 2007-08 FC Den Bosch oli Jupiler Leaguen kolmas. Edellisen kerran se on ollut Hollannin pääsarjassa Eredivisiessä kaudella 2004-05. Seuran paras sijoitus Eredivisiessä on 6. kausina 1984-85 ja 1985-86.
PT-91
PT-91, toiselta nimeltään Twardy, on puolalainen 1990-luvun alussa käyttöön otettu taistelupanssarivaunu. Vaunu on jatkokehityksen tulos Neuvostoliitossa valmistetusta T-72-panssarivaunusta. PT-91 on käytössä Puolan ja Malesian asevoimissa.
Kehitys
220px|thumb|vasen|Johtajan tähtäin. PT-91:n kehitti yhtiö nimeltä Zakłady Mechanicze Bumar Łabędy. Vaunu perustui T-72 vaunun M1 version pohjalle. Kyseistä versiota oli valmistettu Puolassa jo useiden vuosien ajan. Ensimmäinen PT-91-prototyyppi valmistui vuonna 1992 ja siirtyi asevoimien kokeilukäyttöön. Vaunun olennaisimmat erot T-72M1 vaunuun ovat reaktiivipanssari ERAWA-1 ja ERAWA-2 tornissa ja rungossa, OBRA laservaroitusjärjestelmä ja sen kanssa toimivat 12 Tellur savuheittimet, uusi ammunnanhallintajärjestelmä ja laseretäisyysmittarit, tykin stabilointi, sekä uusi 850 hevosvoiman moottori.
Vuonna 2003 Malesia osti PT-91-vaunuja Puolasta 375 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella, johon sisältyi 48 taistelupanssarivaunua, sekä muun muassa niiden ammuksia ja koulutusta laitteiden käyttöön. Malesiaan myytäviin vaunuhin on tehty edelleen joitakin muutoksia, kuten 1 000:n hevosvoiman dieselmoottori, sekä uudemmat tulenhallinta- ja tykin stabilisaatiojärjestelmät.
1446 Sillanpää
1446 Sillanpää on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty kirjailija, nobelisti Frans Emil Sillanpään mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman ä-kirjaimia, muodossa Sillanpaa.
Sillanpään likimääräinen läpimitta on 13 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,25 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 4 kuukautta.
Bonfire (albumi)
Bonfire on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n vuonna 1997 julkaistu box-set. Se on tarkoitettu kunnianosoituksena yhtyeen edesmenneelle laulajalle Bon Scottille, joka kuoli vuonna 1980. Bonfire sisältää kaksi CD:tä Let There Be Rock elokuvan soundtrackilta ja kolme muuta CD:tä. Se sisältää myös remasteroidun version yhtyeen hitti albumista Back in Blackistä.
Radegunda
pienoiskuva|Pyhä Radegonde. Bibliothèque municipale de Poitiers. Radegunda, myös Radegund, Radegundis tai Sainte Radegonde,  (k. 13. elokuuta 587 Poitiersissa) oli frankkien kuningatar ja kuningas Klotar I:n puoliso. Hän kuitenkin jätti miehensä tullakseen nunnaksi ja perusti myöhemmin luostarin Poitiersiin. Hän on yksi ensimmäisiä merovingien pyhimyksistä.
Mohsen Shomakteh
Mohsen Shomakteh (s. 1983) on saksalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa EM-hopeaa.
Kilpaura
Toukokuussa 2023 Shomakteh oli mukana Puolan EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksella Maksym Kudlain. Voiton myötä Shomakteh eteni loppuotteluun, jossa hän kohtasi hallitsevan Euroopan mestarin Paweł Wolskin. Shomakteh hävisi kamppailun tuomariäänin ja saavutti hopeaa.
Keisarinnankivi
Muistomerkki on punagraniittinen obeliski, jonka huippua koristaa pronssinen, kullattu pallo. Pallon päällä on keisarillisen Venäjän tunnus, kaksipäinen kotka. Kotkan rinnassa on Suomen suuriruhtinaskunnan leijonavaakuna. Kullatun kotkan suunnitteli lintumaalarina tunnettu Magnus von Wright.
Muistomerkin eteläsivuun on hakattu latinankielinen ja pohjoissivuun suomenkielinen teksti, joka kertoo muistomerkin tarkoituksesta. Patsaan pystyttämisen aikoihin oli poikkeuksellista käyttää tällaisessa yhteydessä suomen kieltä, sillä viralliset kielet olivat ruotsi ja venäjä. Suomen kieli virallistettiin vasta vuonna 1883. Tekstit kuuluvat:
Helmikuun vallankumouksen jälkeen 17. huhtikuuta 1917 venäläiset matruusit vetivät alas muistomerkin pronssisen pallon ja kaksoiskotkan sekä poistivat jalustassa olevat inskriptiot. Kaksoiskotka rikkoontui, mutta se ja sen alustana oleva pallo säilyivät tallessa. Ne asetettiin korjattuina takaisin paikoilleen vuonna 1971, kun asiasta oli ensin konsultoitu Neuvostoliittoa ja varmistettu, ettei naapurimaalla ollut mitään tätä vastaan. Pronssinen pallo kullattiin vuonna 2000 Helsingin 450-vuotisjuhlan ja Euroopan kulttuuripääkaupunkiuden kunniaksi.
Kersantti York
Kersantti York (Sergeant York) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1941. Se kertoo ensimmäiseen maailmansotaan osallistuneen sotilaan Alvin Yorkin tarinan. Gary Cooper sai tästä Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Elokuva sai myös parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon ja oli ehdokkaana parhaan elokuvan ja parhaan musiikin oscareihin.
Elokuva pohjautuu tennesseeläisen Alvin C. Yorkin toimintaan Yhdysvaltojen sotilasoperaatiossa Meusen-Argonnen taistelussa ensimmäisen maailmansodan aikana syksyllä 1918. Hän otti yksin vangiksi yli sata saksalaissotilasta. York oli aluksi haluton yhteistyöhön elokuvaohjaaja Howard Hawksin kanssa, mutta suostui kun kuuli Gary Cooperin saavan pääroolin.
Elokuva valittiin vuonna 2008 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kersantti Yorkin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Lauri Tarkiainen
Lauri Tarkiainen (29. elokuuta 1946 Helsinki – 23. kesäkuuta 2003 ) oli suomalainen teatteriohjaaja ja runoilija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1966 ja kävi Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjan 1966–1969. Tarkiainen oli Jyväskylän kaupunginteatterin johtajana 1972–1973 ja ohjaajana Rovaniemen Teatterissa ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa.
Saint-Julien-Chapteuil
Saint-Julien-Chapteuil on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Kunta on kirjailija Jules Romainsin syntymäpaikka. Kunnan matkailutoimiston ensimmäisessä kerroksessa on hänelle omistettu pieni museo. Kylässä oleva Saint-Julienin kirkko on peräisin 1100-luvulta.
Martti Kitunen
Martti Kitunen (mainitaan myös nimellä Mårten Henrikinpoika) (14. marraskuuta 1747 Virrat – 7. lokakuuta 1833 Virrat) oli suomalainen metsästäjä ja karhunkaataja.
Henkilöhistoria
Kitusen isä oli talollinen Heikki Kitumantila ja äiti Maria Erkintytär. Hän syntyi ja eli silloisen Ruoveden (myöh. Virtain) Uurasen kylässä, Vehmaan- ja Kitusjärvien välisellä kannaksella olevassa erämaatalossa. Kitusen puoliso vuodesta 1768 oli Margareta Antintytär Braski (k. 1828).
Karhujen kaataminen
pienoiskuva|oikea|Martti Kitunen uhrasi kaatamiensa karhujen veren kaksihaaraiselle kuuselle. 300-vuotias puu kaadettiin vuonna 2001. Kitusesta tuli kuuluisa metsästäjä ja karhunampuja, joka tunnettiin myös nimellä Karhu-Martti. Topeliuksen Maamme-kirjassa kerrotaan: "Kitusen tilalla Virroilla Pohjanmaan rajalla oli eräällä talonpojalla kuusi poikaa. Viisi oli rotevaa ja voimakasta, jonka vuoksi he kävivät isän kanssa työssä, mutta vanhin, jonka nimi oli Martti, oli lapsena pieni ja heikko. Hän sai olla omissa oloissaan, kulkea pyssy olalla metsässä ja ampua metsoja, teeriä ja pyitä, joita toiset mielellään söivät."
Kitusen sanotaan saaneen ensimmäisen metsästysaseensa jo 12-vuotiaana. Ensimmäisen karhunsa hän ampui 16-vuotiaana ja viimeisen 74-vuotiaana Laukaassa. Yhteensä hän ampui lähteestä riippuen 192–198 (joidenkin lähteiden mukaan 108) täysikokoista karhua; poikasten lukumäärästä ei ole tietoja. Kitunen haavoittui kolmesti karhujahdissa. Hänelle myönnettiin metsästysansioista Suomen Talousseuran hopeamitali vuonna 1800. Kitusen uhrikuusi, lähes 300-vuotias 2-haarainen kuusi, jolle hänen oli tapana uhrata kaatamiensa karhujen veri, kaadettiin keväällä 2001 juhlavin menoin.
Kitusen karhupyssy on nykyään Riihimäellä Suomen Metsästysmuseon kokoelmissa. Aseen vaihtoi ensin itselleen Kitusen talon huutokaupan aikaan 1894 Virtain lääkäri August Elmgren. Kitusen amuletti, karhun hammas, on hänen perintöään vaalivan Korhosen sukuseuran hallussa. Kitunen, joka oli myös tunnettu aseseppä, oli ilmeisesti itse valmistanut aseensa vuodelta 1762 peräisin olleen piilukkomusketin osista. Ase on lyhyt sileäpiippuinen tussari, kaliiperiltaan 20 milliä, koivupuinen tukki on kotitekoinen. Kitusen ensimmäinen ase lienee ollut kyläsepän tekemä piilukkokivääri.
Martti Kitusen muisto
pienoiskuva|oikea|Karhunkaataja Martti Kitusen muistomerkki Virtain Kotalassa
Kitusesta ei ole valokuvia, sillä valokuvaus yleistyi vasta myöhemmin. Hänestä ei myöskään tunneta maalattua muotokuvaa. Perimätiedon mukaan hän oli hoikka ja lyhytkasvuinen ja kaikin puolin "mukava mies".
Hänestä ilmestyi ensimmäisenä suomalaisena metsästäjänä elämäkertakirjoitus "Björnjägaren Martti Kitunen" vuonna 1834 Helsingfors Morgonblad -lehdessä, ja se ilmestyi myös suomeksi Oulun Viikkosanomissa 1836 ja Suometar-lehdessä 1862, mutta varsinaisesti vasta Topeliuksen kuvaus Maamme-kirjassa vuonna 1875 teki hänestä kuuluisan.
Kitusen jälkeläiset ja Virtain Kotalan kyläläiset tekivät aloitteen muistomerkistä, jonka Yrjö Korhonen suunnitteli vuonna 1936. Myös vuosittaiset Virtain Karhunpeijais-kotiseutujuhlat muistuttavat paikkakunnan tunnetusta miehestä. Kitusen muistomerkki on nykyään Kotalatalon vieressä.
Joe Bellino
pienoiskuva|Joe Bellino vuonna 2007. Joseph Michael "Joe" Bellino (13. maaliskuuta 1938 – 27. maaliskuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti vuonna 1960 laivastoakatemiassa pelatessaan sekä Heisman Trophyn että Maxwell Awardin.
Bellino eteni laivaston kapteeniksi, mutta ennätti myös pelata ammattilaisseura Boston Patriotsissa 1960-luvulla. Hän pääsi vuonna 1977 College Football Hall of Fameen.
Pikihelmet
Pikihelmet (Rhodotypos) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi nykyisin vain yksi laji: lumipikihelmi (Rhodotypos scandens). Aikojen kuluessa sukuun on kuvattu kolme muutakin lajia, mutta niiden on sittemmin todettu olevan sama laji kuin lumipikihelmi.
Lafayette McLaws
thumb|Lafayette McLaws Lafayette McLaws (15. tammikuuta 1821 – 24. heinäkuuta 1897) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri ja konfederaation kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa.
Lapsuus ja nuoruus
McLaws syntyi Augustassa, Georgiassa. Hän valmistui West Pointista vuonna 1842 ja palveli jalkaväenupseerina Meksikon–Yhdysvaltain sodassa, lännessä ja Utahin sodassa kukistaakseen mormonien kansannousun. Jeffersonin kasarmeilla Missourissa hän nai Emily Allison Taylorin, Zachary Taylorin kälyn.
Sisällissota
Sisällissodan alussa McLaws erosi unionin armeijasta kapteenina ja liittyi majurina konfederaation armeijaan. Hän yleni nopeasti everstiksi 10. Georgian jalkaväkirykmenttiin; sitten nopeasti prikaatinkenraaliksi ja divisioonan komentajaksi Seven Daysin taisteluihin; sitten 23. toukokuuta 1862 kenraalimajuriksi. Hän liittyi James Longstreetin armeijakuntaan Pohjois-Virginian armeijassa 1. divisioonan komentajaksi ja pysyi Longstreetin kanssa suurimman osan sodasta.
Robert E. Leen invaasion aikana Marylandiin 1862 McLawsin divisioona joutui eroon muusta armeijakunnasta, toimi konjunktiossa kenraalimajuri Thomas J. ”Stonewall” Jacksonin joukkojen kanssa ja valtasi Maryland Heightsin Harpers Ferryssä. Hän marssitti divisioonansa Sharpsburgiin Marylandissa ja puolusti West Woodsia Antietamin taistelussa. Lee oli pettynyt McLawsin joukkojen hitaaseen saapumiseen taistelukentälle. Fredericksburgin taistelussa McLaws oli yksi divisioonista, joka puolusti Marye's Heightsia ja miellytti Leetä hurjalla puolustustaistelullaan.
Chancellorsvillessä kun muu Longstreetin armeijakunta oli sijoitettu palvelukseen lähelle Suffolkia Virginiassa, McLaws taisteli suoraan Leen alaisena. 3. toukokuuta 1863 Lee lähetti McLawsin divisioonan pysäyttämään unionin VI armeijakunnan, jota komensi kenraalimajuri John Sedgwick. Unionin armeijakunta marssi kohti Leen selustaa. McLaws saavutti tämän, mutta Lee oli pettynyt koska McLaws ei ollut hyökännyt aggressiivisemmin ja aiheuttanut enemmän harmia Sedgwickin armeijakunnalle, sen sijaan että olisi antanut hänen paeta Rappahannock-joen yli. Kun Lee uudelleenjärjesteli armeijaansa kompensoidakseen Jacksonin kuolettavan haavoittumisen Chancellorsvillessä, Longstreet suositteli alaistaan komentajaksi yhteen kahdesta uudesta armeijakunnasta, mutta molemmat miehet pettyivät kun Lee valitsi Richard S. Ewellin ja A. P. Hillin sen sijaan. McLaws pyysi siirtoa, mutta se kiellettiin.
Gettysburgin taistelu ja McLawsin myöhemmät vaiheet
Gettysburgin taistelun aikana 2. heinäkuuta 1863 McLaws komensi toista divisioonaa ja osallistui Longstreetin massiiviseen hyökkäykseen unionin armeijan vasempaan sivustaan. Hän saavutti suurta menestystä (menetettyään paljon ihmishenkiä) alueilla, jotka tunnetaan nimillä Wheatfield ja Peach Orchard, mutta armeija kokonaisuudessaan epäonnistui ajamaan unionin joukot asemistaan Cemetery Ridgellä. Hänen divisioonansa ei ottanut osaa Pickettin hyökkäykseen seuraavana päivänä vaikka Longstreet komensi hyökkäystä.
McLaws seurasi Longstreetin armeijakuntaa Tennesseehen kenraali Braxton Braggin armeijan avuksi. Hänen divisioonansa saapui liian myöhään auttaakseen Chickamaugassa ja Chattanoogassa. Knoxville-sotaretkellä Longstreet vapautti McLawsin hänen epäonnistuttuaan hyökkäämään Fort Sandersiin syyttäen riittämättömiä valmisteluja. Sotaoikeus vapautti McLawsin useimmista syytteistä, mutta tarvittiin Jefferson Davisin väliintulo, jotta hän sai komentajuutensa takaisin. Ymmärrettävästi hänen suhteensa Longstreetin raunioitui. Hän jätti armeijakuntansa ja koska Lee ei hyväksynyt häntä komentajaksi Virginiaan hänet lähetettiin Georgiaan puolustamaan (epäonnistuneesti) Savannahia kenraalimajuri William T. Shermania vastaan tämän marssilla merelle. McLaws antautui kenraali Joseph E. Johnstonin armeijan kanssa Pohjois-Carolinassa 26. huhtikuuta 1865.
McLaws kuoli Savannahissa, ja hänet on haudattu Laurel Groven hautausmaahan. Häneltä on julkaistu postuumisti teos nimeltä A Soldier's General: The Civil War Letters of Major General Lafayette McLaws (2002).
Helena Ruotsala
Helena Ruotsala (s. 1957) on suomalainen kansatieteilijä, joka on toiminut etnologian professorina Turun yliopistossa vuodesta 2011 lähtien. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2002. Hän on toiminut vierailevana tutkijana Baselin yliopistossa, Hampurin yliopistossa ja Würzburgin yliopistossa. Hän on tehnyt kenttätyötä Suomen Lapissa, Tornionlaaksossa, Kuolan niemimaalla, Marinmaalla ja Tirolissa.
Petterikit
Petterikit (Forsskaolea) on nokkoskasvien (Urticaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi seitsemän lajia.
Hamina-luokan ohjusvene
Hamina-luokka on Suomen merivoimien 1998–2006 valmistuneiden neljän neljännen sukupolven ohjusveneen muodostama alusluokka. Alukset on rakennettu Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Ensimmäinen tilattiin joulukuussa 1996 ja neljäs, Pori, luovutettiin 19. kesäkuuta 2006 Raumalla.
Suunnittelu
Alukset ovat 51 metriä pitkiä ja niiden leveys on 8,5 metriä ja syväys 1,7 metriä. Alumiinirunkoisten alusten uppouma on 250 tonnia. Aluksilla on 24 hengen miehistö. Niiden yläpuoliset kansirakenteet hiilikuidulla vahvistettuja komposiittirakenteita.
pienoiskuva|vasen|Tornio (81) [[Särkänsalmi (Helsinki)|Särkänsalmessa]] Aluksen suunnittelussa on hyödynnetty häiveteknologiaa magneettisen-, lämpö- ja tutkaherätteen pienentämiseksi. Alus on muotoiltu siten että se heijastaa takaisin mahdollisimman vähän tutkasignaalia. Metalliosat on päällystetty tutkasäteitä absorboivalla maalilla ja kansirakenteiden komposiittiin on integroitu häivemateriaalia. Päinvastoin kuin lasikuitu, hiilikuitu ei päästä lävitseen radioaaltoja. Tämä suojaa aluksen laitteita ulkoa tulevalta sähkömagneettiselta pulssilta ja samalla estää laitteiden tuottamien radiosignaalien pääsyn ulos. Komentosiltaa lukuun ottamatta aluksessa ei ole lainkaan ikkunoita, joista signaalit pääsisivät vuotamaan. Aluksessa on vain hyvin vähän teräsosia, joten magneettinen heräte on vähäinen. Jäljelle jäävä magneettikenttä neutraloidaan rungon ympäri sijoitetuilla käämeillä.
Aseistus
pienoiskuva|Hamina Luokan alusten tulivoima perustuu Thales Nederlandin (aiemmin Signaal) valmistamaan TACTICOS taktiseen valvonta- ja taistelunjohtojärjestelmään, johon on kytketty kaikki aluksen ase- ja valvontajärjestelmät. Alusluokka pystyy saman aikaisesti valvomaan ilmatilaa noin 200 kilometriin, ampumaan ilmatorjuntaohjuksia yli 14 kilometriin sekä käyttämään pääasettaan eli meritorjuntaohjuksia yli 70 kilometriin.