cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donkey Kong Jungle Beat
Peli koostuu useita erilaisista "kuningaskunnista", joissa jokaisessa on kaksi tasoa ja yksi loppuvastustaso, jossa pelaaja taistelee isoa loppuvastusta vastaan. Tasot voivat sisältää kilpajuoksua ajan kanssa sekä ongelmanratkontaa. Vastuksia on lukuisia erilaisia, kuten muita gorilloja Punch-Out!! -tyylisissä otteluissa. Pelaamisessa tarvitaan ajoitettuja liikeitä ja rytmitajua, sillä esimerkiksi alueelta saa kaikki banaanit oikea-aikaisella käsien taputtamisella.
Pelissä käytettävä rumpuohjain on myös pelivälineenä rytmipeleissä Donkey Konga, Donkey Konga 2 ja Donkey Konga 3.
Suomi kutsuu, Finland calling
Suomi kutsuu, Finland calling oli yhdysvaltalainen suomenkielinen television varieteeohjelma, jota esitettiin Michiganin osavaltiossa WLUC-TV-kanavalla vuosina 1962–2015. Ohjelmassa esitettiin suomalaista kansanmusiikkia, haastateltiin Suomesta matkustaneita vieraita ja esitettiin kuvamateriaalia Suomesta. Ohjelmaa lähetettiin Marquetten kaupungin televisioasemalta Ylä-Michiganista ja sen juontajana toimi Carl Pellonpaa koko ohjelman historian ajan. Suomi kutsuu, Finland calling on Yhdysvaltojen televisiohistorian pisimpään esitetty puheohjelma, pisimpään esitetty vieraskielinen ohjelma ja se oli maan ainoa suomenkielinen ohjelma. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 29. maaliskuuta 2015.
Historia
Ohjelma aloitettiin alun perin mainostamaan paikallisen matkatoimiston Suomen matkoja. 1960-luvun väestönlaskentatietojen mukaan tuolloin Ylä-Michiganin niemimaan asukkaista neljäsosa oli ensimmäisen tai toisen sukupolven suomalaissiirtolaisia. Ohjelmasta tuli nopeasti suosittu ja sen kesto kasvoi pian puolesta tunnista tuntiin. Carl Pellonpaa juonsi ohjelmaa yhtäjaksoisesti joka viikko lukuun ottamatta yhdeksän kuukauden taukoa 1963. Hän jäi eläkkeelle televisioasemalta vuonna 1995, mutta jatkoi yhä juontajan tehtäviään.
Suomi kutsuu, Finland calling kuvattiin yksinkertaisessa studiossa, jossa Pellonpaa haastatteli vieraitaan taustallaan Suomen kartta, valokuvia ja tekokukkia. Hän puhui haastateltaviensa kanssa suomea ja tulkkasi myös puhuttuja asioita lyhyesti englanniksi. Ohjelman vieraina kävi sekä arvovieraita että tavallisia suomalaisia.
Ohjelma sponsoroi useita tanssiaisia ja ryhmämatkoja Suomeen. Carl Pellonpaa palkittiin vuonna 1988 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkillä ja vuonna 2012 Siirtolaisinstituutin John Morton -palkinnolla.
Metsälehmus
Metsälehmus eli niinipuu (Tilia cordata) on puu, joka kasvaa suuressa osassa Eurooppaa ja Englannissa sen pohjoisinta osaa lukuun ottamatta. Suomeen se saapui noin 6 000 vuotta sitten. Nykyään sitä esiintyy luontaisesti Pietarsaari–Joensuu-linjan eteläpuolella. Kuitenkin metsälehmus on Suomen etelä- ja lounaisosassa yleisempi kuin pohjoisemmassa. Jo Baltiassa ja Etelä-Ruotsissa metsälehmus on suhteellisen yleinen puulaji, mutta erityisesti kuitenkin vasta Keski-Euroopassa. Suomessa puistopuina käytetään yleensä metsälehmuksen sijaan risteyttämällä jalostettua puistolehmusta.
Metsälehmus on Tšekin kansallispuu. Metsälehmusta kutsutaan usein myös niinipuuksi. Suomessa muun muassa Niinisalo on saanut nimensä siellä kasvavista lehmuksista. Metsälehmusta viljellään laajalti Pohjois-Amerikassa siellä luontaisen amerikanlehmuksen sijasta, jolla on suuremmat ja karkeammat lehdet.
Ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Metsälehmuksen lehti pienoiskuva|oikea|[[Kartanokimalainen metsälehmuksen kukilla]] Lehmuksen runko on tumma, nuorten vesojen musta, ja sen oksat kaartuvat alaspäin. Se kasvattaa runsaasti tyvivesoja. Silmu on pullea ja tumma. Lehdet ovat pyöreän herttamaiset. Kasveja vähemmän tunteva saattaa sekoittaa nuoren lehmuksen pähkinäpensaaseen, jota kasvaa Suomen eteläosissa. Metsälehmus voi kasvaa jopa 30 metrin korkuiseksi. Se kukkii heinäkuussa, ja kukissa on voimakas huumaava tuoksu. Niiden siitepöly houkuttelee puoleensa mehiläisiä. Vain eteläisen Suomen tammivyöhykkeellä lehmus lisääntyy jotenkuten siementen avulla, sillä pohjoisemmassa siemenet eivät ehdi kypsyä ennen talven tuloa.
Levinneisyys ja yleisyys
Metsälehmus on mantereinen laji, toisin kuin monet muut jalot lehtipuut, eikä viihdy Suomen rannikkoseuduilla, lukuun ottamatta etelärannikkoa, jossa se ei ole kovin harvinainen. Se puuttuu länsirannikolta lähes kokonaan, mutta sisämaassa sitä kasvaa. Levinneisyytensä pohjoisimmilla alueilla metsälehmus on ainoa jalo lehtipuu. Tampereen leveyksillä se on jaloista lehtipuista yleisin, tosin sielläkin melko harvalukuinen. Vaikka metsälehmus on yleisempi mentäessä Tampereesta etelämmäksi, muuttuvat kuitenkin metsävaahtera ja pähkinäpensas nopeasti runsaammiksi ja ovat selvästi lehmusta yleisempiä etelärannikolla. Tampereen leveyksillä kulkevat metsävaahteran ja pähkinäpensaan kasvualueiden pohjoisrajat. Lehmus muodostaa Suomessa harvemmin varsinaisia metsiä. Lähinnä sitä esiintyy pieninä löyhinä puuryhminä muiden puulajien seassa. Tammi taas voi esiintyä Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä tammimetsikköinä.
Kasvupaikka
Metsälehmus on kasvupaikaltaan melko vaatimaton jaloksi lehtipuuksi. Tämän ansiosta se ehkä onkin laajimmalle levinnein jalo lehtipuu Suomessa. Metsälehmus viihtyy lehdoissa, purolaaksoissa, jyrkänteiden juurella, rehevillä harjuilla, ja lehtomaisilla kankailla. Se ei useinkaan kärsi talvivaurioista Oulun eteläpuolella, ja se kasvaa jopa katu- ja pihapuuna Rovaniemellä saakka. Metsälehmus on melko hyvä kilpailija Etelä-Suomessa muille lehtipuille ja ravinteikkailla mailla se kukistaa nopeasti männyn. Se ei kuitenkaan pärjää kuuselle Suomessa, sillä kuusella on Suomen pitkässä ja kylmässä talvessa selvät kilpailuedut verrattuna lehmukseen.
Käyttö
Metsälehmuksen puuaines on vaaleaa eikä sydänpuu erotu väriltään pintapuusta. Puuaines on pehmeää ja sitä käytetään veistoksiin ja puuleikkaustöihin, esimerkiksi taulujen kehyksiin. Puu on helposti lahoavaa ja soveltuu siksi vain sellaiseen käyttöön, jossa se ei joudu alttiiksi säälle.
Lehmuksen kuori on kaksikerroksinen: päällä on kaarna ja sen alla on niintä. Niini hyvin sitkeää, ja aiemmin metsälehmuksella oli taloudellista arvoa merkittävänä niinen lähteenä. Puistolehmuksen ja erityisesti isolehtilehmuksen (Tilia platyphyllos) niini on hyvin haurasta ja heikkolaatuista. Metsälehmuksen niintä käytettiin sekä raakana että liotettuna. Niinestä tehtiin etupäässä köysiä ja virsuja, eteläisemmillä seuduilla niinilevyistä myös taiteltiin astioita. Venäjällä kudottiin niinestä myös mattoja rokos(k)oita, joista tehtiin säkkejä, kuleja (jauhokuli) sekä suhteellisen vedenpitäviä kuormapeitteitä. Näitä käytettiin suuria määriä myös Suomessa Venäjän vallan aikana.
Metsälehmusta on perinteisesti käytetty rohdoksena. Erityisesti lehmuksenkukkatee on edelleen suosittua etenkin Keski-Euroopassa. Lääkeaineita saadaan myös lehmuksen lehdistä ja kuoresta.
Keski-Euroopassa metsälehmusta käytetään kujannepuuna, mistä tunnettu esimerkki on Unter den Linden Berliinissä. Suomessa taas kujannepuuna käytetään yleensä metsälehmuksen ja keskieurooppalaisen isolehtilehmuksen risteymää puistolehmusta (Tilia × vulgaris, syn. T. × europaea), jota Keski-Euroopassa käytetään huomattavasti vähemmän. Puistolehmuksen tunnistaa muhkuraisesta rungosta, joskin lehmusten tunnistaminen toisistaan on usein hankalaa.
Isle Royalen kansallispuisto
Isle Royalen kansallispuisto on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltion Yläjärven Isle Royale -saarella ja sen lähisaarilla sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin 3. huhtikuuta 1940. Puisto kattaa 2 314 km² laajuisen alueen, ja sitä hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan National Park Service.
Isle Royalen kansallispuisto on tunnettu erityisesti susi- ja hirvikannoistaan. Niiden määrää on seurattu ja kantojen suhdetta toisiinsa tutkittu jo vuodesta 1958. Susia on ollut 10–50 ja hirviä 500–2500. Joskus saaren eläimet muuttavat kylminä talvina jäätynyttä järveä pitkin Kanadan puolelle. Susien ja hirvien avulla on tutkittu saalistaja-saalis-käyttäytymistä ja -suhdetta. Kansallispuiston muihin eläimiin kuuluu muun muassa kettuja, majavia ja oravia. Lisäksi Isle Royalessa asuu suuri määrä erilaisia kala- ja lintulajeja. Sen hyönteisiin kuuluvat esimerkiksi hyttyset ja mäkärät.
Kansallispuiston alueella on myös jäänteitä kuparikaivoksista ajalta ennen eurooppalaisten saapumista alueelle.
Lähteet
thumb|left|Isle Royale ilmakuvassa.
Aleksi Sarasmaa
Aleksi Sarasmaa (s. 1994) on suomalainen lakimies ja poliitikko. Koulutukseltaan Sarasmaa on oikeustieteiden maisteri. Sarasmaa toimi vuosina 2017–2019 Suomen Kristillisdemokraattisten Nuorten puheenjohtajana. Sarasmaa oli kristillisdemokraattien ehdokas myös vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Vuonna 2021 Sarasmaa siirtyi kokoomukseen ja oli puolueen ehdokkaana kuntavaaleissa Espoossa. Hän keräsi vaaleissa 124 ääntä, mikä ei riittänyt valtuustopaikkaan.
Jigsaw
John Kramer eli Jigsaw on kuvitteellinen sarjamurhaaja Saw-elokuvasarjassa, jossa häntä esittää yhdysvaltalainen Tobin Bell. Hahmo esiintyy jokaisessa Saw-elokuvassa.
Saint-André-en-Morvan
Saint-André-en-Morvan on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Curejoen varrella, noin 47 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista pohjoiseen.
Jigsaw
Historia
Jigsaw esitellään elokuvissa syöpäpotilaana, jolla on pakkomielle opettaa ihmisille heidän elämänsä arvokkuutta. Elokuvien Saw II, Saw III ja Saw IV ohjaaja Darren Lynn Bousman ei näe Jigsawia sarjamurhaajana vaan ”tieteilijänä”, joka tahtoo ihmisten selviytyvän ansoista, joita Jigsaw rakentaa heille. ”Uhreilla” on näissä mahdollisuus tehdä valintoja, joiden avulla he voivat jäädä eloon. Ansat ovat yleensä symbolisia uhrien omista elämistä. Jigsaw kutsuu näitä ansoja nimellä ”peli” ja kertoo pelin ”säännöt” kasettinauhurilla tai videokasetilla. Testit aiheuttavat uhreilleen usein suurta kärsimystä. Jigsawin avustajansa tekemät ansat ovat joissain tapauksissa pelkkiä kuolemanansoja, joissa uhreilla ei ole mitään mahdollisuutta pelastua. Kyseisissä tapauksissa avustajilla oli jotain henkilökohtaista kaunaa uhria kohtaan.
Saint-André-en-Morvan
Saint-Andrén kirkon on tyyliltään romaaninen, ja sen vanhimmat osat ovat 1100-luvulta. Kirkon laiva on 1500-luvulta. Kirkko esiintyy taidemaalari Jean-Baptiste Camille Corot’n maalauksessa, joka on nähtävillä Louvren taidemuseossa. pienoiskuva|vasen|Jean-Baptiste Camille Corot’n (1796-1875) maalaus
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Jigsaw
Historia
John Kramer aloitti ”uransa” Jigsawina, kun vaimonsa Jill Tuck sai keskenmenon huumeaddikti Cecil Adamsin takia (joka joutuikin Jigsawin ensimmäiseksi uhriksi). Epäonnistuneen itsemurhayrityksen jälkeen Kramer huomasi, kuinka paljon enemmän elämää arvostaa, kun on katsonut kuolemaa silmästä silmään.
Vain pieni osa Jigsawin uhreista selviytyy elossa hänen peleistään. Selviytyneitä ovat muun muassa Lawrence Gordon, Daniel Matthews, Mark Hoffman, Logan Nelson, Corbett Reinhart (Jeff Reinhartin tytär), Tara ja Brent Abbott sekä Pamela Jenkins.
Noël Ott
Noël Ott (s. 15. tammikuuta 1994 Sattel) on sveitsiläinen beachfutispelaaja. Hän edustaa kotimaansa Grasshopper CZ:aa ja pelaa myös Sveitsin beachfutismaajoukkueessa. 173 senttimetriä pitkä Ott on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Sveitsin beachfutismaajoukkueessa Ott debytoi vuonna 2012. Kaudella 2014 hän teki Euro Beach Soccer Leaguessa 21 maalia ja kauden päätyttyä hänet valittiinkin kauden parhaaksi pelaajaksi. Marraskuussa 2014 Ott valittiin vuoden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi maailmassa. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Espinhossa Ott teki kahdeksan maalia ja sai turnauksen kolmanneksi parhaan maalintekijän Bronze Shoe -palkinnon.
Pontiac-kuume
Pontiac-kuume on äkillinen, henkeä uhkaamaton hengitysteiden sairaus, jota aiheuttavat useat gram-negatiiviseen Legionella-sukuun kuuluvat bakteerit. Tauti ilmenee ylempien hengitysteiden tulehduksena, joka muistuttaa oireiltaan lievää influenssaa. Pontiac-kuume paranee itsestään ja jää lievyytensä takia usein diagnosoimatta. Pontiac-kuumeella on aiheuttajana sama bakteeri kuin vakavammalla legioonalaistaudilla. Erona on, että Pontiac-kuume ei aiheuta keuhkokuumetta.
Pontiac-kuumeen nimi viittaa Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa sijaitsevaan Pontiacin kaupunkiin, missä tauti ensimmäisen kerran havaittiin. Vuonna 1968 useat paikallisen terveysviraston työntekijät sairastuivat kuumeeseen ja lievän flunssan kaltaisiin oireisiin, mutta eivät keuhkokuumeeseen. Vuonna 1976 Philadelphiassa puhjenneen legioonalaistautiepidemian jälkeen osavaltion terveysvirasto tutki muutaman vuoden takaiset verinäytteet uudelleen, ja havaitsi työntekijöiden sairauden aiheuttajan olleen vastalöydetty Legionella pneumophila. Vuonna 1988  Legionella micdadei aiheutti Isossa-Britanniassa epidemian, joka sai nimekseen Lochgoilhead-kuume. Sen jälkeen on tunnistettu muitakin Pontiac-kuumetta aiheuttavia Legionella-suvun lajeja, joista merkittävin on vuonna 2007 Uudessa-Seelannissa löydetty Legionella longbeachae. Tämä epidemia oli ensimmäinen, jossa aiheuttaja oli levinnyt maaperästä.
Aiheuttaja
Pontiac-kuumetta aiheuttavia Legionella-lajeja ovat ainakin Legionella pneumophila, Legionella longbeachae, Legionella feeleii, Legionella micdadei ja Legionella anisa.
Tartunnanlähteet
Taudinaiheuttajat viihtyvät vedessä ja maaperässä. Ensimmäinen maaperän käsittelystä aiheutunut tapaus havaittiin Uudessa-Seelannissa tammikuussa 2007, jolloin kaikkiaan 10 taimiston työntekijää sairastui Pontiac-kuumeeseen. Tapaus oli myös ensimmäinen, jonka aiheuttajaksi tunnistettiin L. longbeachae.
Epidemiologia
Pontiac-kuumeen itämisaika on vain 1–3 päivää. Kuolemantapauksia ei ole raportoitu eikä taudin paraneminen ole vaatinut hoitoa. Tautitapaukset jäävät useasti raportoimatta. Toisin kuin legioonalaistaudissa, ei iällä, sukupuolella tai tupakoinnilla ole havaittu merkitystä riskitekijöinä. Pontiac-kuume vaikuttaa tarttuvan herkimmin 29–32-vuotiaisiin nuoriin aikuisiin. Taudin patogeneesi on toistaiseksi heikosti tunnettu.
Iriadamant
Iriadamant oli intiaaniheimona mm. Pohjois-Suomessa vuosina 1992–1993 esiintynyt yhteisö. Yhteisön asukkaat olivat pääosin ranskalaisia ja belgialaisia mutta pukeutuivat intiaaniasuihin. Ryhmä saapui Suomeen Oulun yliopiston professorin Erkki Pulliaisen tuella tarkoituksenaan "tutkia luonnossa elämistä". Se perusti syksyllä 1991 Kittilän lähelle "intiaanileirin". Koska asukkaat olivat pääosin eurooppalaisia, "Kittilän intiaaneja" kutsuttiin monesti "elämäntapaintiaaneiksi". Alussa leiriin suhtauduttiin yleensä myönteisesti.
Vuoden 1993 alussa suhtautuminen muuttui. Professori Pulliainen sanoi melko pian suhteensa irti, kun kävi ilmi, ettei leirillä tehty tutkimusta. Lehtitietojen mukaan leirillä oli surkeata, kylmää, likaista, puutetta ruuasta ja terveydenhuollosta. Leiriläisiä syytettiin lehdissä muun muassa lasten hyväksikäytöstä. Kävi ilmi, että leiri oli pääosin ulkopuolisen ruokahuollon varassa ja leirin päällikkö Maltais, joka käytti nimeä Alpjoine, ei yleensä asunut leirillä vaan hotellissa Helsingissä. Leiriä alettiin yhä laajemmin pitää ekokultin luomana "vihreänä höynäytyksenä", jossa ekokultin johto huijasi ulkomaailmaa ja rivijäseniään. Iriadamantit karkotettiin Suomesta vuonna 1993. Leiri hajosi pian Suomesta lähdön jälkeen Italiassa.
Liikkeen tausta
Iriadamant-leirin perusti luonnonmukaisesta elämästä kiinnostunut kanadanranskalainen Pierre Doris Maltais (1937-2015) .Quebecissä syntynyt Maltais tunnetaan monilla muilla nimillä: William Norman, Alpjoine, Piel Petjo Maltest, Manolinn Tiam Apjoilnosagmaniteogslg jne. Ecoovie ("Ekoelämä") nimellä tunnettu ekonaturalistinen ryhmä alkoi toimia Quebecissa vuonna 1973 nimellä La Tribu, "Heimo". Ryhmä muutti Pariisiin 1978. Maltais muutti liikkeen "Rauhan yliopistoksi" vuonna 1983. Leiri alkoi kiertää maailmaa maaliskuussa 1984.
Leiri pyrki elämään kasvisravinnolla. Leiriläiset eivät saaneet palkkaa, liikkeelle luovutetut rahat olivat leirin johdon valvonnassa. Yksipuolinen ja niukka ravinto, hygienian ja lääketieteellisen hoidon puute aiheuttivat sairauksia. Kävelemällä siirtyminen vei energiaa. Liikkeessä mukana olleiden mukaan Maltais käytti nuoria poikia seksuaalisesti hyväkseen. Maltais pidätettiin vuonna 1988. Belgialainen tuomioistuin tuomitsi vuonna 1989 Maltaisin muun muassa petoksesta ja väärien nimien käytöstä.
Leirin perustaminen
Ryhmä tuli Suomeen Oulun yliopiston eläintieteen professorin, Vihreän liiton kansanedustajan Erkki Pulliaisen ja arkkitehti Ilpo Okkosen kutsumana Ruotsin kautta. Siihen kuului etenkin ranskalaisia ja belgialaisia nuoria, mutta joukossa oli myös yksi kanadalainen. Pulliaisen kanssa tehdyn sopimuksen mukaan ryhmä tuli Suomeen toteuttaakseen poikkitieteellistä Essoc-projektia yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa. Tällä perusteella heille myönnettiin oleskelulupa heinäkuun 1992 loppuun saakka. Ryhmään ilmoitettiin kuuluneen alkuvaiheessa noin 140 henkilöä.
Iriadamant-ryhmä ilmoitti tutkivansa tieteellisesti ihmisen sopeutumista luontoon luonnonkansojen elämäntyylillä ja vastustavansa "ympäristöä tuhoavaa ja ihmistä alistavaa länsimaista elämäntapaa". Tilalle ryhmällä oli tarjota "silvilisaatio" (ital. silva metsä). Ryhmä harjoitti myös uskonnollisia rituaaleja.
Ryhmä asettui aluksi Sanginjoelle lähelle Oulua, mutta siirtyi sieltä pari viikkoa myöhemmin Lainiojoelle Kittilään. Siinä vaiheessa Pulliainen lopetti yhteistyön ja epäili huijausta. Pulliainen on kuvaillut ryhmän johtajaa Apljoinoa eli Norman Williamsia eli Maltaisia karismaattiseksi, sosiaalisesti lahjakkaaksi ja erinomaiseksi manipuloijaksi. Ryhmän tukijaksi perustettiin Elno iriadamant -yhdistys, jonka puheenjohtajana toimi Helsingin yliopiston antropologian professori Matti Sarmela. . Iriadamantien tiedotuksesta vastasi heidän belgialainen sihteerinsä Ogtjuson, jonka oikea nimi on Erik van Monckhoven-Verlaine.
Väittely lehdistössä
Toimittaja Maarit Niiniluodon mukaan Iriadamantia käsitellyt lehdistö jakaantui jyrkästi kahteen ryhmään. Monet viikkolehdet, muun muassa naistenlehdet, esittelivät ryhmää ja sen ideologiaa myönteiseen sävyyn sen saavuttua Suomeen. Sen sijaan muutamat ns. sensaatiolehdet ja Vihreän liiton äänenkannattaja Vihreä Lanka alkoivat varsinkin vuoden 1993 alussa kirjoittaa ryhmästä hyvin kielteisesti.
Leirin sanottiin elävän täysin eristyneenä ympäristöstään ja sen asukkaiden joutuneen hankaluuksiin paikallisen väestön ja viranomaisten kanssa. Ryhmää syytettiin muun muassa lasten hyväksikäytöstä ja ihmisten pitämisestä leirillä vastoin näiden omaa tahtoa sekä ryhmän johtajaa Maltaisia ulkomaisiin lähteisiin viitaten jopa yhteyksistä kansainväliseen huume- ja asekauppaan sekä terrorismiin. Syytökset perustuivat vuonna 1990 julkaistuun kirjaan Le mic-mac des services secret: dossier Ecoovie sekä ruotsalaisen Elisabeth Rydell-Jansonin haastatteluihin.
Professori Matti Sarmelan mukaan kyse oli mustamaalaamisesta ja natsi-Saksasta tutusta delegitimoinnista ja että iridiamantit ensin myytiin romanttisena sensaationa ja sitten paljastuksena. Sarmelaa puolestaan sanottiin sinisilmäiseksi. Niiniluodon mukaan oli kuvaavaa, että negatiivisimpien artikkelien kirjoittajat ja heidän tiedonantajansa eivät koskaan käyneet Kittilän leirillä eivätkä edes halunneet tutustua ryhmän elämään.
Ongelmia
Iriadamant ei Suomessa aina pitänyt kiinni sovituista sitoumuksista. Leiri ei ollut omavarainen ja luonnonmukainen: luomuruokaa ja polttopuita tuotiin ulkoapäin. Luomuruoka tuli Ruotsista. Polttopuita leiriin neljä kuormaa päivässä toimittanut Polartrio Oy kärsi satojen tuhansien markkojen tappiot.
Kittilän nimismies ilmaisi, että kyseessä on suljettu yhteisö, jonka johto asuu lomaosakkeissa ja perusjäsenet rahattomina ja nälkäisinä turvemajoissa. Hänen mukaansa kyse ei ollut tutkimuksesta vaan uskonnollisesta ryhmästä, jossa ihmisiä alistetaan.
Leiri myös teeskenteli ulospäin elävänsä luonnonmukaisemmin kuin miten se todellisuudessa eli käyttäen salaa nykyaikaisia tarvikkeita ja työkaluja. Asumusten tekoon käytettiin kangasta luonnonmateriaalien sijasta. Lasipullo saatettiin peittää korilla. Kun iriadamant-intiaanit lähtivät pois Kittilän Laimion leiriltä ,he jättivät metsään valtavat määrät roskaa, mehupulloja, ruokapurkkeja , öljykanistereita , uusia vaatteita kuten lastenvaatteita ja farkkuja. Lisäksi iriadamant-intiaanit olivat kaataneet kyseisen leirin kangasmetsäalueelta useita isoja mäntyjä tavallisilla sahoilla, joiden teriä löytyi alueelta ainakin 30 kappaletta. Yhteensä roskia vietiin elokuussa 1993 vapaaehtoisten voimin leiriltä pois noin 2–3 rekkakuormallista.
Karkotus
Alkuvuodesta 1993 elämäntapaintiaaneista nousi kohu, kun tiedotusvälineet kuvasivat Kittilän leirin oloja surkeiksi ja kertoivat asukkaiden kärsivän nälästä ja kylmyydestä. Eräissä lehdissä ryhmän johtajaa syytettiin avoimesti huijariksi. Tämän jälkeen viranomaiset ryhtyivät toimiin ryhmän karkottamiseksi Suomesta. Keväällä 1993 ryhmä pystytti leirinsä metsään lähelle Päijälän kylää Kuhmoisissa. Myöhemmin ryhmän kerrottiin oleskelleen myös Helsingissä.
Maaliskuun lopussa 1993 Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustaja Tina Mäkelä teki eduskunnassa kirjallisen kysymyksen "Ns. iriadamant-intiaanien oleskelusta Suomessa". Mäkelä tiedusteli, "aikooko Hallitus antaa viranomaisille tarkennetut ohjeet, jottei vastaavia 'elämäntapatutkimuksia' voi enää maassamme harjoittaa" sekä aikoiko hallitus korvata ryhmän aiheuttamat kustannukset asianomistajille. Sisäministeri Mauri Pekkarinen totesi vastauksessaan, ettei ryhmän toiminnassa ollut ilmennyt mitään rikokseen viittaavaa eikä kysely siltä osin antanut aihetta jatkotoimiin. Pekkarinen sanoi kyseessä olevan yksittäistapaus, jonka ratkaisemiseen riittivät voimassa olleen ulkomaalaislain säännökset ja ettei ryhmän yksityisille tai yrityksille mahdollisesti aiheuttamien kulujen käsittely kuulunut julkisten viranomaisten tehtäviin. Ryhmä karkotettiin sisäministeriön päätöksellä, mihin perusteluna oli määräaikaisen oleskeluluvan päättyminen. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi ryhmän karkotuspäätöksestä tekemän valituksen syyskuun lopulla 1993.
Yhteisö hajosi pian Suomesta lähdön jälkeen. Maltais muutti Kanadaan vuonna 1993 ja siirtyi vuonna 2004 Nicaraguaan. Hän kuoli heinäkuussa  vuonna 2015 Granadassa, Nicaraguassa.
Seuraavat henkilöt kuolivat Maltaisin eri kulttiyhteisöissä eri puolilla Eurooppaa : Gilles Bedard (Ranskan kansalainen) vuonna 1990 (suoliston tukos), Gerard Gauthier (Ranskan kansalainen) vuonna 1994 (infektio), Giska, kolmevuotias Pohjois-Suomessa
Haloa
Haloa tai Aloa  oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Demeter Haloalle, Korelle sekä Dionysokselle. Sitä vietettiin Poseideon-kuun 26. päivä eli nykyisen joulu-tammikuun aikoihin.
Haloa-juhlaa vietettiin aina sadonkorjuukauden päättymisen jälkeen, erityisesti Eleusiissa. Juhlan nimi viittaa ilmeisesti puimatantereeseen. Silloin uhrattiin pelkästään hedelmiä, sekä kiitoksena sadosta että seuraavan sadon turvaamiseksi. Verelliset uhrit oli kyseisenä päivänä kielletty. Juhlaa viettivät erityisesti naiset.
NTFS
NTFS (New Technology File System) on Microsoftin kehittämä tiedostojärjestelmä, joka on käytössä kaikissa Microsoftin Windows NT -pohjaisissa käyttöjärjestelmissä. NTFS suunniteltiin korjaamaan puutteita FAT- ja HPFS-tiedostojärjestelmissä.
NTFS julkaistiin vuonna 1993 Windows NT 3.1:lle. Tiedostojärjestelmä oli huomattavasti hitaampi kuin aiempi FAT-tiedostojärjestelmä, mutta tarjosi paremmat mahdollisuudet tietojen palauttamiseen.
Joey Stefano
Joey Stefano (1. tammikuuta 1968 – 26. marraskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä.
Stefano eli Nicholas Anthony "Nick" Iacona, Jr. syntyi Pennsylvaniassa. Hän menetti isänsä 15-vuotiaana ja eli sen jälkeen New Yorkissa prostituoituna narkomaanina. Hän aloitti uransa aikuisviihdealalla muutettuaan Los Angelesiin.
Stefano sai Madonnan huomion, ja poptähti käytti häntä kirjansa Sex (1992) mallina. Hän oli elämänsä loppuvaiheissa HIV-positiivinen mutta ei kuollut AIDSiin, vaan kuoli 26-vuotiaana otettuaan yliannostuksen kokaiinia, morfiinia, heroiinia ja ketamiinia.
Stefano voitti uransa aikana kaksi AVN-palkintoa. Hänet haudattiin isänsä viereen Pennsylvaniassa.
Kallynteria
Kallynteria oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle. Sitä vietettiin Thargelion-kuun 24. päivä eli nykyisen touko-kesäkuun aikoihin.
Kallynteria oli puhdistus- ja sovitusjuhla Athenen lepyttämiseksi ennen sadonkorjuun alkua. Se edelsi siihen läheisesti liittynyttä seuraavan päivän Plynteria-juhlaa, jossa Erekhtheionissa sijainnut Athenen kulttikuva ja sen vaatteet pestiin. Kallynteriassa Athenen temppeli siivottiin ja mahdollisesti myös siellä palaneen ikuisen tulen öljy vaihdettiin.
Ritari Ässä (vuoden 1982 televisiosarja)
thumb|250px|Ritari Ässän "ihmeauto" KITT. Tämä auto on [[replika.]] Ritari Ässä on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota NBC-kanava tuotti vuosina 1982–1986. Sarjaa tehtiin yhteensä 90 jaksoa ja vuonna 1991 televisioelokuva Knight Rider 2000. Ritari Ässän tuotti käsikirjoittaja ja tuottaja Glen A. Larson.
Juoni
Ritari Ässä (Knight Rider) kertoo Michael Knightin (David Hasselhoff) ja tekoälyllä varustetun autonsa KITTin (Knight Industries Two Thousand) seikkailuista.
Sarjan pilottijaksossa Michael Long -niminen poliisi vammautuu vakavasti ampumavälikohtauksessa. Knight-säätiön johtaja, kuolemansairas miljonääri Wilton Knight on pitkään etsinyt miestä joka voisi toimia Lain ja oikeuden säätiön keulakuvana ja niinpä Michaelille tehdään kasvovamman vuoksi uudet kasvot ja Long saa uuden identiteetin Michael Knightina. Siitä eteenpäin Michael toimii vain säätiön hyväksi ihmeautonsa avulla. Hän joutuu jättämään koko entisen elämänsä taakseen. Myöhemmissä jaksoissa Michael kohtaa mm. entisen poliisiparinsa sekä kihlattunsa Longin ajalta. Kihlattu, Stephanie Mason, ei ilmaise tunnistavansa Michaelia, mutta jättää KITTin hansikaslokeroon kaulakorun. Kun KITT kysyy Michaelilta syytä tähän, hän vastaa että yhteinen ystävä, kauan sitten kuollut Michael Long antoi korun Stephanielle. Ritari Ässästä on myös tehty vuonna 2008 uusi televisiosarja, joka perustuu vuoden 1982 sarjaan.
KITT
KITT on Michael Knightin Pontiac Trans Am -auto vuosimallia 1982. KITT (Knight Industries Two Thousand) on samalla autoon rakennettu ja ohjelmoitu, pitkälle kehitetty tietokone, jolla on tekoäly. KITTissä on huippuominaisuudet sekä autona että tietoteknisesti. 1980-luvulla ne edustivat suurta teknistä haastetta sekä kykyä. Autoa voi ohjata ja se vastaa käskyihin puheella. Tietokone voi murtautua toisiin järjestelmiin tiedon etsimiseksi tai turvajärjestelmien ohittamiseksi. Se voi myös etsiä sekä käyttää radio- ja puhelinjärjestelmiä liikkeellä oltaessa. Auton tietokonepohjaiseen varustukseen kuuluvat lisäksi skanneri kohteiden tai materiaalien etsimiseen ja analysoimiseen, navigaattori, paikannin sekä tutka. Kojetaulun mittarit ja näytöt ovat digitaalisia ja lisäksi kojetaulussa on kuvaputkinäyttöjä. Niitä käytetään valvontaan sekä kuvan, karttojen, kaavioiden ja analyysien näyttämiseen täydentämään KITTin puheella antamaa raporttia.
Autona KITTin suorituskyky on yli huippu-urheiluautojen ja se pystyy poikkeuksellisiin ajoteknisiin suorituksiin suurillakin nopeuksilla. Autoa ei voi vaurioittaa kuin suoralla räjähdyksellä tai kajoamalla tekoälyyn. Tätä yritetäänkin monessa jaksossa, mutta KITT on ohjelmoitu toimimaan Michaelin autona ja KITT havaitsee sitä kohtaavat vaarat tutkansa avulla. KITT on ohjelmoitu ensisijaisesti suojelemaan ihmishenkiä, joten sitä ei voida käyttää rikollisiin tarkoituksiin. Kolmannen tuotantokauden jaksossa "Junk Yard Dog" KITT tuhoutuu lähes täysin pudottuaan happoaltaaseen, mutta se rakennetaan uudelleen.
KITTillä on sarkastinen huumori. Se on kone, joten sillä ei varsinaisesti ole tunteita. KITT kuitenkin loukkaantuu helposti, joten se voi olla itseoppiva. Usein se vihjailee Michaelin naisseikkailuista. Michael on luvannut elävänsä vain säätiötä varten, joten hän ei voi elää parisuhteessa naisen kanssa. Naiset kuitenkin tuntevat vetovoimaa häntä kohtaan ja niinpä lähes jokaisessa jaksossa Knight auttaakin juuri naisia.
Vuonna 1991 julkaistiin elokuva Knight Rider 2000, joka kuvasi KITTin ja Michaelin tilannetta vuonna 2000. Heidät oli syrjäytetty ja tilalle kehitettiin uutta Knight 4000 -autoa, mutta Michael palasi vielä kerran KITTin rattiin kun sen ohjelmisto istutettiin 1957 Chevy BelAiriin. Knight 4000 -autona toimi Pontiac Banshee IV, mutta koska sitä ei virallisesti saatu käyttää, tuottajat päättivät palkata Jay Ohrbergin muotoilemaan vuoden 1991 Dodge Stealth -autosta samantapaisen kuin alun perin oli suunniteltu.
Esitykset Suomessa
Ritari Ässän ensimmäinen jakso esitettiin Suomessa 10. tammikuuta 1984 MTV:llä. Sarjaa on esitetty uusintana MTV3-kanavalla 1990-luvulla sekä Subtv-kanavalla keväällä ja kesällä 2005. TV5-kanava aloitti sarjan uusinnat tammikuussa 2014.
Suomessa on vuosina 2004–2009 julkaistu kaikki neljä tuotantokautta kokonaisuudessaan DVD-kokoelmina. Kaikki tuotantokaudet sisältävät 21 jaksoa ja 1. tuotantokaudessa mukana on "KITT 2000" -elokuvajakso. Suomessa ja myös muissa Pohjoismaissa julkaisijana on toiminut Universal Studios. Sarjan tunnusmusiikki on muunnelma Léo Delibesin baletista Sylvia ("Bacchuksen kulkue").
Bravo
Bravo voi viitata ainakin seuraaviin:
Liuskapurokki
Liuskapurokki (Boykinia aconitifolia) on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon, purokkien (Boykinia) sukuun kuuluva kasvilaji.
Liuskapurokki voi kasvaa noin 75 cm korkeaksi ja maanalaisen juurakkonsa myötä se voi levittäytyä laajallekin alueelle. Kukkivien yksilöiden varsien väri vaihtelee tummanpunaisesta ruskeaan. Varsien tyvellä olevat lehdet ovat liuskaisia ja voivat olla enintään noin 6 cm pitkiä ja 13 cm leveitä. Kukat sijaitsevat monihaaraisina ryhminä varsien päissä ja ovat pieniä sekä valkoisia. Liuskapurokki kukkii loppukeväästä kesään.
Liuskapurokki kasvaa alkuperäisenä kosteilla ja kivikkoisilla purojen varsilla, lampien ja järvien rannoilla sekä muilla kosteilla metsämailla Appalakkien alueen keski- ja eteläosissa.
Liuskapurokkia voidaan kasvattaa koristekasvina. Se kasvaa parhaiten kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä, happamassa ja runsasravinteisessa hiekkapohjaisessa maaperässä puolivarjossa. Liuskapurokki ei kestä kasvupaikan kuivumista, eikä erityisen hyvin myöskään kilpailua muiden kasvilajien kanssa.
Bravo-palkinto
Bravo on italialaisen Guerin Sportivo -urheilulehden vuodesta 1978 lähtien vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään Euroopan parhaalle nuorelle jalkapalloilijalle.
Vuoteen 1992 asti palkinto myönnettiin alle 23-vuotiaalle pelaajalle, jonka seurajoukkue oli ottanut osaa johonkin Euroopan jalkapalloliiton järjestämään kansainväliseen seurajoukkuekilpailuun (Euroopan cup, Uefa-cup tai Cup-voittajien cup). Vuodesta 1992 lähtien myöntämiskriteerinä on ollut alle 21 vuoden ikä ja pelaaminen missä tahansa eurooppalaisessa sarjassa. Voittaja valitaan useimmissa Euroopan maissa pelatun syksy–kevät-kauden jälkeen, ei kalenterivuoden lopussa. Bravoa on kutsuttu alle 21-vuotiaiden Kultaiseksi palloksi.
Vain espanjalainen Emilio Butragueño ja brasilialainen Ronaldo ovat voittaneet palkinnon kahdesti.
Monivarpainen kissa
thumb|Kissa, jolla on ylimääräisiä varpaita. Monivarpainen kissa eli laivakissa, suokissa tai Hemingwayn kissa on kissa, jolla on tavallista enemmän varpaita. Ylimääräiset varpaat johtuvat geenivirheestä. Geenivirheen aiheuttama polydaktylia on tavallista yleisempi maine coon -rodun kissoilla. Monivarpaisia kissoja on ympäri maailmaa, niin rotu- kuin tavallisissa maatiaiskissoissakin.
Monivarpaisella kissalla usein yksi ylimääräinen varvas kiertyy ”peukaloksi” tassun reunaan. Kissa kykenee tarttumaan näin kädellisten tavoin esimerkiksi köysiin, kaiteisiin tai kahvoihin. Monivarpaisuus on esimerkki evoluutiossa hyödyllisestä mutaatiosta. Mutaatio on havaittu ensimmäisen kerran 1600-luvulla Bostonissa.
Tassun erikoinen muoto voi aiheuttaa kissalle ongelmia liikkuessa: kävely saattaa olla ”humalaista” puolelta toiselle vaappuvaa. Osa monivarpaisista kissoista on uimataidottomia tai ne täytyy varta vasten ”opettaa” uimaan.
Monivarpaisen kissan kutsumanimistä ”laivakissa” tulee siitä, että aikoinaan monivarpaiset kissat olivat erityisen suosittuja laivakissoina, sillä monivarpaisuus auttaa tasapainon ylläpitämisessä ja monivarpaiset kissat selvisivät vaikeissa tilanteissa, kuten myrskyissä, normaaleja paremmin. Katsottiin, että monivarpainen kissa on laivakissana tavallista kissaa onnekkaampi.
Paul Prudhomme
thumb|right|Paul Prudhomme Paul Prudhomme (13. heinäkuuta 1940 – 8. lokakuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen keittiömestari. Hän vaikutti Louisianan alueella ja kuului Cajun-väestöön, jotka ovat alkuperältään ranskalaisia. Prudhomme teki Cajun-ruokakulttuuria tunnetuksi maailmalla. Hän kirjoitti kuuluisan Cajun-keittokirjan Chef Paul Prudhomme´s Louisiana kitchen. Prudhomme omisti New Orleansissa K-Paul’s-ravintolan. Prudhommen motto oli "Good eating, good loving, good cooking!"
Höyhen
thumb|Erilaisia höyheniä Höyhen on lintujen ihosta kasvava kevyt sarveisaineesta muodostunut epiderminen uloke. Höyhenet voidaan jakaa sukasiin, untuviin, ruumiinhöyheniin, peitinhöyheniin sekä sulkiin. Höyhenet muodostavat linnun höyhenpeitteen, joka antaa linnulle värin, suojaa sitä, säätelee ruumiinlämpöä ja auttaa lentämisessä.
Rakenne
thumb|Höyhenen osat: 1. höyty, 2. ruoti, 3. väkäsiä, 4. lisähöyhen, 5. kynä Höyhenen rakenneosat ovat höyhentuppeen kiinnittynyt ontto tyviosa eli kynä sekä ruoti, joka on kynän jatke. Ruodista lähtee molemmille sivuille litteä höyty, johon kuuluu leveä sisähöyty ja kapeampi ulkohöyty. Höyty koostuu höytyliistakkeista, jotka lähtevät ruodista. Niistä kasvavat höytysäteet, jotka liittyvät höyhenväkästen välityksellä toisiinsa tehden rakenteesta kestävän.
Tyypit
Höyheniä on erityyppisiä. Kiinteähöydyllisiä höyheniä ovat ruumiinhöyhenet, pyrstösulat, siipisulat ja niiden peitinhöyhenet. Untuvia ja sukasia ovat höyhenet, joiden höytyrakenne on löyhä tai kehittymätön.
Untuvia kasvaa lähimpänä ihoa. Ne muodostavat ilmavan, hyvin lämpöä eristävän kerroksen. Untuvista puuttuvat yleensä ruoti ja höyhenväkäset. Puoliuntuvat muistuttavat untuvia, mutta niissä on aina höytyliistakkeita pitempi ruoti. Rihmauntuvat kasvavat aina muiden höyhentyyppien tyvellä joko yksittäin tai ryhminä. Niille on tyypillistä palmumainen rakenne. Jauheuntuvat hajoavat kärkiosastaan talkkimaiseksi jauheeksi, joka voimistaa höyhenpuvun kiiltoa ja suojaa sitä kastumiselta ja likaantumiselta.
Nokan, sierainten ja silmien lähellä kasvaa monilla lintulajeilla jäykkiä sukasia. Ne siivilöivät ilmaa ja tehostavat hyönteisten pyydystämistä. Joillain linnuilla sukaset muistuttavat nisäkkäiden silmäripsiä.
Ruumiinhöyhenissä on lähes symmetrinen sisä- ja ulkohöyty. Joillain lajeilla ruumiinhöyhenen tyveen on liittynyt lisähöyhen. Siipi- ja pyrstösulissa on selvärakenteinen ja kiinteä, epäsymmetrinen ulko- ja sisähöyty. Sulkien alapinta voi olla kiiltävä ja lujarakenteinen. Siiven pisimmät höyhenet ovat tavallisesti käsisiiven kymmenen käsisulkaa. Kyynärsulkia on tavallisimmin parikymmentä.
Värit
thumb|[[Riikinkukko|Riikinkukon pyrstösulkaa lähikuvassa]] Lintujen höyhenet voivat olla hyvin monenvärisiä. Höyhenten väritys voi olla pigmenteistä aiheutuvaa tai rakenteellista. Musta, ruskea, punainen ja usein myös keltainen väri johtuvat pigmenteistä. Valkea ja joskus myös keltainen johtuvat valon heijastumisesta joko kokonaan tai osittain höyhenten huokoisesta, runsaasti ilmaa sisältävästä rakenneaineesta. Sininen, sinipunainen ja yleensä myös vihreä väri johtuvat ruskeasta pigmentistä heijastuvan valon taittumisesta höyhenten erikoisen pintakerroksen läpi. Kerros hajottaa valon ja aiheuttaa siten metallinhohtoiset ja muut värivivahteet, jotka vaihtavat sävyään linnun liikahtaessa.
Joitakin höyhenten pigmenttejä lintujen kehot tuottavat itse, mutta toisia lintujen täytyy saada ravinnossaan. Esimerkiksi flamingojen höyhenten punainen väripigmentti tulee niiden karotenoidipitoisesta ravinnosta.
Kehitys, muodostuminen ja kasvu
Linnut ovat kehittyneet matelijoista, ja ensimmäisten lintujen lähimpiä sukulaisia olivat höyhenpeitteiset petohirmuliskot. Höyhenten synnystä on esitetty useita teorioita. Erään teorian mukaan höyhenet kehittyivät matelijoiden suomuista edesauttamaan lentopyrähdyksiä. Höyhenpeite kehittyi kevyeksi rakenteeksi, joka eristää hyvin lämpöä ja samalla haihduttaa ylimääräistä lämpöä tehokkaasti.
Kaikki höyhentyypit kehittyvät linnun ihon sarveistuneesta orvaskedestä. Höyhenten kehitys voi alkaa jo munassa, alkion iholla havaittavina verinahan ja sitä peittävän orvaskeden pullistumina. Sulan aihe kehittyy sukkulamaiseksi rakenteeksi, joka painuu tyvestään orvasketeen muodostuvaan kuoppaan eli höyhentuppeen. Höyhensukkulan pintakerros koostuu marraskeden soluista. Ne muodostavat suojaavan kerroksen alapuolella kehittyville varsinaisille höyhenen rakenneosille. Nämä rakenneosat erilaistuvat sarveistuvista Malpighin kerroksen soluista. Ne saavat ravintonsa höyhensukkulan ydinosasta, joka on koostunut pääosin verinahasta ja sen haarovista suonista. Pian solujen jakautuminen ja kasvu rajoittuvat höyhentupen germinaalialueelle. Solut erikoistuvat sulan ruodiksi, höytyliistakkeiksi ja höytysäteiksi. Ne keratinisoituvat voimakkaan valkuaisainesynteesin johdosta sekä työntyvät ylöspäin kohti höyhensukkulan kärkeä samalla muuttaen muotoaan. Kuoltuaan solut muodostavat kestävän rakennusmateriaalin höyhenten eri rakenteille.
Höyhen kasvaa vain tyvestään, joten ensin kehittyy höyhenen kärki ja viimeiseksi tyvi. Sitä mukaa kun valmista höytyä työntyy näkyviin, solut kuolevat ja keratinisoituvat. Höyhen kasvaa pienillä varpuslinnuilla yhden millimetrin vuorokaudessa ja suurilla linnuilla 13 millimetriä vuorokaudessa.
Höyhenen kasvun vaihetta seuraa lepokausi, jolloin uusiutunut höyhen on kiinnittyneenä höyhentuppeen sen seinämien sileiden lihasten puristamana. Moni laji pystyy hätätilanteessa irrottamalla höyhenensä ennenaikaisesti. Uusi sulka työntää vanhan kynän ulos höyhentupesta, jolloin höyhen irtoaa ruumiista. Pingviineillä irtoaminen tapahtuu vasta, kun uusi höyhen on valmis.
Kuluminen ja uusiutuminen
Höyhen kuluu voimakkaasti ilman aiheuttaman kitkan, säteilyn, höyhenloisten ja mekaanisen hankauksen vuoksi. Sen vuoksi lintu uusii höyhenpeitteensä säännöllisesti sulkasatona. Pienet varpuslinnut uusivat höyhenensä yhdestä kolmeen kertaa vuodessa, ja suuret linnut muutaman vuoden välein.
Aed
Aed (gaeliksi Áed mac Cináeda) (s. ? – k. 878) oli Skotlannin kuningas vuosina 877–878. Hän oli kuningas Kenneth I MacAlpinin poika ja seurasi kuninkaana veljeään, Konstantin I:stä. Aed surmattiin vuonna 878 ja haudattiin Ionaan. Häntä seurasi kuninkaana joko Giric tai Eochaid, tai molemmat.
Kebnekajse (yhtye)
Yhtyeen perustaminen
Yhtye pohjautui kahden aikaisemman kokoonpanon yhdistymiseen. Baby Grand Mothers oli psykedeelisiä pitkiä jamisessioita harrastanut yhtye, joka muun muassa soitti lämmittelybändinä Jimi Hendrixn Ruotsin konserteissa vuonna 1968. Mecki Mark Men oli puolestaan jo 1967 tunnetuksi tullut Ruotsin ensimmäinen suurempaan suosioon päässyt psykedeelinen bändi. Yhtyeiden vetäjät kitaristi Kenny Håkansson ja kosketinsoittaja/vokalisti Mecki Bodemark tapasivat vuonna 1971 bändien soittaessa samalla tukholmalaisella klubilla. Ruotsin Hair-musikaalin säestäjäksi koottiin Mecki Mark Men -nimen alle soittajia molemmista yhtyeistä, ja musikaalin jälkeen vuonna 1969 yhtyeen kokoonpanoksi muodostui Håkansson, Bodemark, Pelle Ekman (rummut) ja Bengt Ferman (oik. Bengt Linnarsson) (basso). Yhtye soitti klubikeikkoja ja teki muun muassa festivaalikiertueen USAssa. Bodemarkin erotessa vuonna 1971 yhtye sai uuden nimen Kebnekaise tai Kebnekajse – yhtyeen nimi esiintyy molemmissa kirjoitusmuodoissa.
Suurkokoonpano syntyy
Kebnekajse soitti vakituisesti tukholmalaisella Fregatten-klubilla, jolla esiintyi myös folk-rockia soittava Homo Sapiens -kokoonpano, ja ryhmät jammailivat usein konserttien jälkeen. Molemmat yhtyeet yhdistyivät Kebnekajse-nimen alle vuonna 1972. Tuloksena oli epätavanomainen suurkokoonpano josta löytyi muun muassa kaksi rumpusettiä ja kaksi basistia:
Tyylin vaihto kansanmusiikkiin
Yhtye julkaisi vuonna 1973 toisen albuminsa Kebnekajse II, joka ensimmäisestä levystä poiketen sisälsi progressiivisia versioita ruotsalaisista kansanmusiikkikappaleista Rättvikarnas gånglåt, Horgalåten, Skänklåt från Rättvik ja Barkbrödlåten. Mukana oli vain yksi oma kappale, Ingemar Böckerin Comanche Spring. Vuonna 2009 Kebnekajse II pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Orkesteri konsertoi vaihtelevalla kokoonpanolla. Esiintymisiä tuli paljon, keskimäärin sata vuodessa. Mediassa orkesteria arvosteltiin ajalle ominaisen kantaa ottavan sanoman puuttumisesta: yhtyehän esitti lähes ainoastaan instrumentaalikappaleita. Yhtyettä arvosteltiin myös ankarasti jäsenten hasiksen käytön tultua julkisuuteen.
Kolmas albumi, vuonna 1975 julkaistu Kebnekajse III jatkoi samaa kansanmusiikkilinjaa. Taajaan konsertoinut orkesteri oli hionut kappaleensa viimeistellyksi folkrockiksi. Mukana oli myös yhtyeen omia instrumentaalikappaleita. Ryhmä oli pienentynyt kuuteen vakituiseen muusikkoon. Orkesteri selitti erityisesti Comanche Spring -kappaletta "instrumentaalimusiikiksi joka sisältää poliittisen sanoman".
Afrikka-vaikutteet ja yhtyeen hajoaminen
Musiikillisesti yhtyeen jäsenet erkaantuivat toisistaan ja keskittyivät omiin projekteihinsa. Usein yhtyeen viides albumi, Elefanten sisälsi enää yhden kansanmusiikkipohjaisen kappaleen, muut viisi olivat Håkanssonin tai Glenngårdin säveltämiä instrumentaaleja. Yhtyeen alkuvaiheen sointiin palaava rockahtava ja kansanmusiikista poispäin suuntautunut albumi lasketaan usein ryhmän viimeiseksi, sillä orkesterin keulakuva kitaristi Kenny Håkansson erosi ryhmästä levyn julkaisun jälkeen ja siirtyi soolouralle.
Kebnekajse jatkoi vielä yhdellä julkaisulla, Vi drar vidare vuonna 1978 oli pyrkimys jatkaa ilman Håkanssonia. Orkesteriin jäljelle jääneet Glenngård, Netzler ja Bah ottivat kosketinsoittajaksi Per Leiringin ja rumpuihin Pelle Holmin. Albumi sisältää Genesis-vaikutteista sinfonista rockia. Jopa Mats Glenngård itse on maininnut ettei musiikki oikein enää ollut Kebnekajsea. Bändi hajosi pian levyn teon jälkeen.
Uudelleenkoottu Kebnekajse
Vuonna 2002 yhtye koottiin uudelleen, lähes samaan kokoonpanoon kuin kolmannella albumilla: Kenny Håkanson, Mats Glenngård, Göran Lagerberg, Thomas Netzler, Pelle Ekman ja Hassan Bah. Ainoa puuttuva jäsen oli pitkään sairastanut Ingemar Böcker, joka kuoli vuonna 2007. Yhtye on levyttänyt kaksi konserttitaltiointia ja esiintyy säännöllisesti.
Karl-Petter Thorwaldsson
Karl-Petter "Kålle" Thorwaldsson (s. 1964 Lessebo) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Ruotsin entinen elinkeinoministeri. Hän on toiminut myös puheenjohtajana keskusammattijärjestö LO:ssa (2012–2020) ja Työväen Sivistysliitto ABF:ssa (2004–2012). Ennen ministeriksi nousuaan hän työskenteli neuvonantajana teräsyhtiö SSAB:ssa.
Yksityiselämä
Thorwaldsson elää avoliitossa ja hänellä on kolme aikuista lasta, joista yksi on bonuslapsi.
The Years of Decay
The Years of Decay on thrash metal -yhtye Overkillin vuonna 1989 ilmestynyt, järjestyksessään neljäs albumi. Se sisältää mm. kappaleen Elimination joka on yhtyeen tunnetuimpia ja jolle tehtiin musiikkivideo. Sen julkaisi Megaforce Records, mutta jakelun hoiti suurempi Atlantic Records.
Yleiskatsaus
Mm. Panteran, White Zombien ja Soundgardenin kanssa työskennelleen Terry Daten kanssa nauhoitettu The Years of Decay on soundeiltaan edeltäjäänsä Under the Influencea puhtaampi ja siistimpi sekä tunnelmaltaan vakavampi. Kappaleiden rakenteet ovat monimutkaisempia - kolme albumin kappaleista on pituudeltaan yli 8 minuuttia. Nopea Elimination valittiin singleksi ja sille tehtiin myös musiikkivideo, jota MTV:n heavymakasiini Headbanger's Ball pyöritti tiuhaan. Albumia promotoidakseen yhtye lähti Dawn of the Decade -nimiselle kiertueelle yhdessä samalle levymerkille levyttäneen Testamentin kanssa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut D.D. Verni, Bobby "Blitz" Ellsworth ja Bobby Gustafson
Jan Masaryk
thumb|right|Jan Masarykin muistomerkki Czernin palatsissa Prahassa Jan Masaryk (14. syyskuuta 1886 Praha – 10. maaliskuuta 1948 Praha) oli tšekkoslovakialainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Tšekkoslovakian ulkoministerinä vuosina 1940-1948.
Saksan Grand Prix 2000
Saksan Grand Prix 2000 oli Formula 1 -kauden 11. osakilpailu, joka ajettiin 30. heinäkuuta 2000 Saksan Hockenheimringillä. Kilpailun voitti ruudusta 18 kilpailuun lähtenyt Rubens Barrichello. Voitto oli Barrichellolle uran ensimmäinen, ja Brasilian kansallislaulu soi ensi kertaa sitten Ayrton Sennan viimeisen voiton, ja tämä sai Barricellolle kyyneleet silmiin kansallislaulun aikana.
Toni Banduliev
Toni Banduliev (, s. 8. lokakuuta 1980 Strumica, Pohjois-Makedonia, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Jan Masaryk
Varhaiset vuodet
Masaryk erosi syyskuussa 1938 suurlähettilään virasta vastalauseena sille, että Saksa valtasi Tšekkoslovakian sudeettialueet. Hän jäi kuitenkin Lontooseen. Pian tämän jälkeen Saksa valtasi muutkin tšekkiläiset maakunnat Böömin ja Määrin, ja pystytti nukkevaltio Slovakian. Masaryk pakeni Lontooseen.
Saksan Grand Prix 2000
Kesken kilpailun radalle juoksenteli Mercedeksen entinen työntekijä Robert Selhi, joka protestoi saamiaan potkuja tekemällä Hockenheimin rata-aitaan reiän ja tunkeutumalla rata-alueelle kesken kisan. Hänen vuokseen turva-auto tuli radalle, ja McLareneiden ylivoimainen kaksoisjohto hupeni olemattomiin.
Toni Banduliev
Suomesta lähdön jälkeen Banduliev on edustanut Itävallan Rot-Weiss Rankweilia ja Makedonian Horizont Turnovoa. Aiemmin Banduliev oli pelannut kotimaassaan muun muassa Vardar Skopjen ja FK Rabotničkin joukkueissa. Hän on esiintynyt kahdesti Pohjois-Makedonian jalkapallomaajoukkueessa, vuosina 2001 ja 2005.
Jan Masaryk
Ulkoministerinä
Kun miehitetyn Tšekkoslovakian hallitus oli maanpaossa Britanniassa, Masaryk toimi sen ulkoministeriknä. Sodan aikana hän toimitti säännöllisesti radio-ohjelmia BBC:ssä Tšekkoslovakiaan. Hänellä oli asunto osoitteessa 58 Westministern Lontoon Gardensissa, mutta useimmiten hän oli Tšekkoslovakian lähetystörakennuksessa Wingarella tai presidentti Benesin kanssa Aston Abbotsissa lähellä Aylesburea Buckinghamshiressa. Masaryk oli myös vastaanottanut professorin arvon Batesin yliopistosta vuonna 1942.