cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krystyna Jakubowska
Krystyna Jakubowska (Tabaka; s. 15. joulukuuta 1942 Varsova) on puolalainen entinen lentopalloilija. Hän kuului lajissa pronssia saaneisiin naisten joukkueisiin kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa ja 1968 Méxicossa.
Viimeinen aalto
Viimeinen aalto (The Last Wave) on Peter Weirin ohjaama australialainen katastrofielokuva vuodelta 1977.
Takki
thumb|right|200px|Päällystakki kaksoisnapituksella, [[1876]]
Takki on yläruumista suojaava vaatekappale. Takissa on kaulus ja se on yleensä edestä avonainen. Takissa on myös hihat, jotka suojaavat käsivarsia. Takki saadaan kiinni esimerkiksi napeilla, vetoketjulla, tarrakiinnityksellä, hakasilla tai vyöllä, tai näiden yhdistelmällä. Takin vyö voi olla myös koriste. Takin alalaitaa kutsutaan (takin) helmaksi.
Takki tunnettiin jo keskiajalla.
Katso myös
Mantel (Kleidung) コート Jacka
Viidakkopyyjuoksija
Viidakkopyyjuoksija (Turnix melanogaster) on pyyjuoksijoiden sukuun kuuluva viiriäistä muistuttava lintu. Sen esiintymisalue kattaa Australian itärannikon Queenslandin kaakkoisosasta Uuden Etelä-Walesin koillisosaan. Viime aikoina laji on tavattu myös Fraser Islandilla. John Gould kuvaili lajin holotyypin Queenslandin Moreton Baysta vuonna 1837.
Serbokroaatin kieli
Historia
Nimi 'serbo-kroaatti' on mainittu ensi kerran filologi Jernej Kopitarin kirjeessä vuonna 1836, mutta on mahdollista että hän on nähnyt sen aiemmin Pavol Jozef Šafárikin vielä julkaisemattomassa käsikirjoituksessa ”Slovanské starožitnosti”.
1800-luvun puolivälissä serbi Vuk Stefanović Karadžić ja Illyrismi-liikkeen kroaattikirjailijat ja tieteilijät kroaatti Ljudevit Gajin johdolla ehdottivat yleisimmän štokaavi-murteen käyttöä yhteisen kirjakielen perustana. Karadžić otti käyttöön kyrillisen kirjaimiston, kun taas kroaatit latinalaisen kirjaimiston.
Kun Jugoslavian kuningaskunta ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1918 perustettiin, sen viralliseksi kieleksi määrättiin serbo-kroaatti-slovenia. Vuonna 1944 Jugoslavian antifasistinen kansanvapautuskomitea vahvisti tämän kannan.
Vuonna 1954 serbi- ja kroaattikirjailijat allekirjoittivat Novi Sadin julistuksen, jossa serbien, kroaattien ja montenegrolaisten kirjakieli julistettiin yhdeksi ja sitä kehitettävän kahden eri lausuntatavan: ijekaavin (ijekavica) ja ekaavin (ekavica) mukaisesti. Tästä tuli Jugoslavian kirjallisuuspolitiikan perusta. Vastauksena serbialaisten sanojen ja idiomien leviämiselle julkaisivat vuonna 1967 kroaattikirjailijat julistuksen kroatian kielen puolesta ja vaativat kieltä käytettävän kouluissa ja mediassa.
Jugoslavian hajoamisen jälkeen kieltä on nimitetty eri valtioissa bosniaksi, kroatiaksi, serbiaksi ja montenegroksi. Serbiassa käytettiin nimeä serbokroatia vuoteen 1997 asti, jolloin Matica srpska julkaisi ensimmäisen nimenomaan serbian kielen sanakirjan. Serbian perustuslaki nimesi maan viralliseksi kieleksi serbokroatian vuoteen 2006 asti, kun taas Montenegron virallinen kieli oli serbia ijekavilaisella ääntämyksellä vuoteen 2007.
Kielten samankaltaisuuden vuoksi niitä edelleen pyritään niputtamaan yhteen. Suomalaisessa yliopisto-opetuksessa niitä on opetettu yhdessä kielten alkukirjaimiin perustuvan BKMS-nimikkeen alla. YK:n Jugoslavia-tuomioistuin käyttää työkielenään BCS-kieltä (bosnia-kroatia-serbia), jonka se katsoo olevan kaikkien syytettyjen pääkieli.
Aakkostot
Kirjoitukseen käytetään joko kroaatin Ljudevit Gaj'n vuonna 1830 esittelemää latinalaista aakkostoa tai kyrillistä. Latinalaisessa versiossa digraafeja dž, lj ja nj pidetään omina kirjaiminaan, ja ne lajitellaan erikseen. Aakkosto on suunniteltu tšekin oikeinkirjoituksen pohjalta, mutta siinä on huomattavasti vähemmän erikoiskirjaimia. Đuro Daničić lisäsi vielä đ-kirjaimen. Tietokoneissa vaadittava merkistö on ISO 8859-2 ”keskieurooppalainen”, Microsoft CP852:n tai Unicode.
Kroaatin-Gaj'n aakkostolla on vastaavuus serbi-Vuk Karadžićin muutamia vuosia aiemmin käyttöön ottamaan kyrilliseen aakkostoon. Niiden aakkosjärjestys on kuitenkin erilainen. Karadžićin kirjaimistossa ei ole digraafeja.
Kroaatin-Gaj'n kirjaimisto otettiin myöhemmin käyttöön myös sloveenissa muokattuna.
Murteet ja erot
Serbokroaatti on luotu eteläslaavilaisen štokaavi-murteen (štokavski) pohjalta. Nimi tulee siitä, että kysymyssanana 'mikä' käytetään sanaa 'što/šta'. Čakaavissa (čakavica) murteessa kysymyssana on 'ča' ja kajkaavissa (kajkavica) 'kaj'. Tämän erottavan piirteen lisäksi ne eroavat myös fonologialtaan, sanastoltaan ja aikamuodoiltaan. Näitä murteita ei käytetä lainkaan kirjallisesti tai mediassa. Čakaavia puhutaan lähinnä Istrian niemimaalla, Dalmatian saaristossa ja muualla Adrianmeren rannikolla. Kajkaavi on käytössä Kroatian pohjoisosissa, mukaan lukien pääkaupunki Zagreb, sekä paikoittain Itävallassa, Unkarissa ja Romaniassa. Kajkaavi on läheistä sukua naapurimaan slovenialle, jonka kanssa sen voi katsoa muodostavan murrejatkumon. Koska čakaavia ja kajkaavia puhutaan vain Kroatiassa, ne voidaan lukea kroatian murteiksi. Serbian eteläosissa, Pohjois-Makedoniassa ja Länsi-Bulgariassa puhutaan torlačkin murretta, joka luokitellaan Serbian štokaavin ja makedonia-bulgarian välimuodoksi.
Štokaavissa on lisäksi sisäisiä eroja, jotka ovat seurausta lähinnä muinaisslaavilaisen Ѣ|jat-kirjaimella merkityn äänteen muuttumisesta. Tällä kirjaimella merkitty [æː]-äänne on muuttunut joko /i/:ksi, /e/:ksi tai /ije/, /ie/ -äänteeksi. Eri ääntämyksistä käytetään nimiä ikaavi, ekaavi ja (i)jekaavi) (ikavica, ekavica, ijekavica). Kroatia ja bosnia perustuvat jekaaviin, kun taas Serbiassa käytetään ekaavia. Ikaavia käytetään paikoin Kroatiassa, muttei kirjakielen asemassa. Nämä erot eivät ole varsinaisia murre-eroja, vaan sitä pienempiä, ja niistä käytetään nimitystä izgovor (lausunta, puhetapa).
Sanastoerot
Eri kielissä ja eri alueilla käytetään myös jonkin verran erilaista sanastoa.
Monissa sanoissa on yhden kirjaimen muutoksia. 'Suola' on serbiassa 'so' ja haukka 'soko', kun kroatiassa sanat ovat 'sol' ja 'sokol'. Joissain sanoissa myös h ja v vaihtelevat (muva ↔ muha, 'kärpänen') Erot sanoissa kuten 'kemija' (Kroatiassa) ja 'hemija' (Serbiassa) ja niistä johdetuissa sanoissa (kemiallinen, kemisti, ...) ja 'Europa' ↔ 'Evropa' (eurooppalainen, euro, ...) johtuvat sanojen lainaamisesta eri kielistä.
Eroavaisuuksia on jonkin verran raamatullisessa sanastossa erilaisista uskonnoista johtuen, ja myös erilaisissa raamatullisissa paikannimissä. Serbiaan on lainattu enemmän sanastoa venäjästä, kirkkoslaavista ja kreikasta, kun taas kroatiaan länsislaavilaisista kielistä, ja niiden kautta saksasta, tai johdettu omaperäisiä nimityksiä. Serbiassa mukautetaan ulkomaiset nimet foneettisesti (Vašington, Njujork, Fejsbok), kun taas latinalaisilla kirjaimilla kirjoitetussa kroatiassa niin ei aina tehdä.
Kroatiassa on enemmän slaavilaisista sanoista johdettuja omaperäisiä sanoja. Esim. 'kirjasto' on 'knjižnica' (sanasta knjiga), mutta myös serbiassa käytettyä sanaa 'biblioteka' käytetään. Sanoin kroatian sana 'ljekarna', 'apteekki' on johdettu sanasta 'lek', 'lääke', mutta myös sanaa 'apoteka' käytetään. Lisäksi kroatiassa on otettu lentokoneelle käyttöön omaperäinen sana 'zrakoplov', joka tarkoitti alun perin kuumailmapalloa, eikä ranskasta lainattua sanaa 'avion' hyväksytä. Samoin kroatiassa on kierrätetty laskutikkua tarkoittanut sana 'računalo' tarkoittamaan tietokonetta, kun se serbiassa on 'računar', 'laskija, laskin' tai 'kompjuter'.
Keinotekoisesti voidaan johtaa lauseita, jotka näyttävät varsin erilaisilta.
Wired
Wired on yhdysvaltalainen tietokonekulttuuria käsittelevä aikakauslehti, joka perustettiin vuonna 1993. Sen kultakausi koitti yhtä aikaa 1990-luvun pörssihuuman kanssa, ja se oli aikakautensa keskeisiä julkaisuja. Perustajansa Louis Rossetton mukaan Wiredin oli määrä olla 1990-luvun Rolling Stone, ja joissakin suhteissa kuvaus pätee. Lehti oli osaltaan nostamassa internetiä yleiseen tietoisuuteen ja oli mukana luomassa nettikuplaa.
Wired keskittyi poikkeuksellisesti teknologian sijaan kulttuuriin, joka muuttui ja kehittyi tietotekniikan vaikutuksesta tai sen yhteydessä. Mukana olivat vahvasti myös liike-elämän ilmiöt sekä poliittiset näkemykset. Lehden toimittajakunta edusti erään tyyppistä liberalismia, kalifornialaista filosofiaa ja utopistista teknologiaoptimismia. Lehden suojelijaksi nimettiin mediateoreetikko Marshall McLuhan.
Sisältö
Wired herätti huomiota vallankumouksista pauhaavalla hypellään, silmiinpistävällä grafiikallaan ja harvinaisilla painoteknisillä ratkaisuillaan (kuten lämpöön reagoiva, pimeässä loistava tai metallinhohtoinen muste). Alkuvuosinaan lehti sai useita alan palkintoja.
Lehden artikkelit julkaistiin kokonaan myös verkossa. Lisäksi lehdestä tehtiin japanilainen ja brittiläinen painos. Lehden lisäksi julkaistiin kirjoja, oma osakeindeksi Wired 40 sekä HotWired-verkkosivusto, josta sikisivät www-sivuntekijöiden opas Webmonkey, hakukone Hotbot sekä varhainen blogi Suck.com.
Vuosien saatossa lehteen ovat kirjoittaneet muun muassa Stewart Brand, Douglas Coupland, Joshua Davis, J. Bradford DeLong, Cory Doctorow, Esther Dyson, Mark Frauenfelder, William Gibson, George Gilder, Steven Johnson, Bill Joy, Mitch Kapor, Jon Katz, Kevin Kelly, Lawrence Lessig, Jaron Lanier, Steven Levy, Nicholas Negroponte, Rudy Rucker, Peter Schwartz, Bruce Sterling, R. U. Sirius ja Neal Stephenson.
Wiredissä on julkaistu muun muassa Bill Joyn merkittävä artikkeli Why the Future Doesn’t Need Us. Lehden kuuluisimmat artikkelit ovat käsitelleet esimerkiksi vetytaloutta, avoimuutta muun muassa lähdekoodissa (kannessa Linus Torvalds), tekijänoikeusasioita (mukana Creative Commons -lisensoitu CD-levy), ulkoistamista sekä top ten -listojen vastaparia, erikoisuuksien markkinoita (ns. long tail).
Wiredin historia kulkee yhdensuuntaisesti erään alakulttuurin mukauttamisen kanssa: alkujaan muun muassa Mondo 2000 -lehdessä kehittynyt cyberkulttuuri tuli tunnetuksi Wiredissä, joka yhdisti siihen koreampaa pintaa ja rahan tuoksua. Pörssihuuman haihduttua Wiredistä tuli varovaisempi. Lähestyessään valtavirtaa Wired muuttui ulkoasultaan vähemmän haastavaksi.
Nykytilanne
Wired ilmestyy edelleen kuukausittain. Sitä julkaisee kiiltokantisista lehdistään tunnettu Condé Nast. Wired News -verkkosivu ja Wired-lehti eivät enää liity toisiinsa. Lehden nykyisen päätoimittajan Chris Andersonin aikana lehti on saanut useita palkintoja. Viime aikoina se on nostanut profiiliaan NextFest-festivaaleilla ja omaa nimeään kantavalla myymälällä.
Sanottua
Wiredin perimmäinen sanoma David Bennahumin mukaan:
Mamoru Shiragami
Mamoru Shiragami (s. 28. helmikuuta 1944 Taiwan) on japanilainen entinen lentopalloilija. Hän kuului lajissa hopeaa saaneeseen Japanin miesten joukkueeseen vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa.
Edouard Mény de Marangue
Edouard Marie Marc Mény de Marangue (30. marraskuuta 1882 Pariisi, Ranska – 23. tammikuuta 1960 Beaulieu-sur-Mer, Alpes-Maritimes, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Mény de Marangue saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Albert Canet'n parina.
Tallholm
Tallholm on noin seitsemän hehtaarin laajuinen huvilasaari läntisessä Espoossa Moisön lounaispuolella ja Soukanniemen eteläpuolella. Moisön ja Tallholmin välissä sijaitsee Getholmin luonnonsuojelualue ja Lilla Tallholmenin saari. Tallholmin lounaispuolella on Pentalan saari. Tallholmin ja Pentalan välissä on Tallholmsgrundetin luoto. Virallisessa kaupunginosajaossa Tallholm kuuluu Suvisaaristoon. 1860-luvulla alkanut huvila-asutus on muovannut Tallholmin rehevän puistomaiseksi kokonaisuudeksi, jonka villat ovat rakennushistoriallisesti merkittäviä.
Huvilat
Geitlinin vanhin poika, suomenkielen lehtori Johan Gabriel Geitlin rakennutti koristeellisen Nannelan 1872. Hänen lempinimensä oli Nanne. Huvilaan kuuluu torni sakaroineen ja sen läheisyydessä on muun muassa pakaritupa, venetalas ja apulaisia varten rakennettu mökki "Jungfruburen". Johan Geitlin myi Nannelan Gyllingin suvulle.
Tohtori Fritz Gabriel Geitlin rakennutti taitekattoisen, kaksikerroksisen Villa Gluschkoffin 1914. Sen arkkitehtina toimi Ellen Segerstråle. Villa Gluschkoffin runkona on kalastaja Zetterbergin mökki 1840-luvulta, mökin sisätilat on säilytetty Villa Gluschkoffin sisällä.
Saaren eteläkärjen Villa Appelqvist sai nykyasunsa 1910-luvulla, sen runkona on saattanut olla vanha kalastusmaja tai se on toiminut aiemmin leivintupana. Villa Appelqvistin omisti 1800-luvun lopulla valtiosihteeri Wilhelm Gabriel Geitlin.
Tallholmin pohjoisosaan rakennettiin Villa Sjöblom 1910-luvulla, rakennuttaja oli Geitlinien sukulainen tohtori Neovius. Villa Sjöblom muistuttaa varsin paljon Villa Gluschkoffia, ja myös se saattaa olla Segerstrålen käsialaa.
Íþróttabandalag Akraness
Íþróttabandalag Akraness (usein muodossa ÍA Akranes tai ÍA) on vuonna 1946 perustettu islantilainen urheiluseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, koripallo, voimistelu, golf, ratsastus, lentopallo, keilailu, karate, sulkapallo ja uinti.
Peléndri
Peléndri on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Limassolin alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|240px|Peléndrin Pyhittäjä Johannes Lampadisteen (Ósios Ioánnis Lampadistís) kirkko. Peléndrin kylä sijaitsee Tróodos-vuoristossa Kyproksen keskiosissa linnuntietä noin 48 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Sen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Pyhän Ristin kirkko (Tímios Stavrós), joka on yksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista Tróodoksen maalatuista kirkoista.
Liitopuku
Ilmailuliitto edellyttää liitopuvun käyttäjältä C-lisenssiä laskuvarjohypyssä, joka tarkoittaa vähintään 200 hyppyä sekä SIL ry:n (Suomen ilmailuliitto ry) tai liitopukuvalmistajan hyväksymän liitopukukouluttajan suorittamaa koulutusta, jonka hyppääjä on suorittanut. Suositellaan, että liitopuvun käyttäjän tulee olla kokenut ja harjaantunut hyppääjä, sillä kuolemaan johtaneita turmia liitopuvun kanssa tapahtuu nykypäivinäkin. Taitavana ja kokeneena laskuvarjo- ja BASE-hyppääjänä tunnettu australialainen Dwain Weston kuoli vuonna 2003, ja yhdeksi syyksi luettiin hänen kokemattomuutensa liitopuvun käytössä. Ranskalainen Patrick de Gayardon, jolla oli mittavaa kokemusta liitopuvulla hyppäämisestä, kuoli vuonna 1998 hypätessään liitopuvulla, kylläkin testitilanteessa.
Maximal
Maximal on 1. maaliskuuta 2009 MTV3 Max-kanavalla alkanut treeniohjelma, jossa seurataan kuntonsa ja kehonsa menettäneitä, keski-ikäisiä miehiä pistämään elämäntapansa remonttiin, juontajana toimi Michael Majalahti. Toinen tuotantokausi alkoi Sub-kanavalla 8. syyskuuta 2013 ja juontajana toimi Juha Reini.
Ohjelman tunnuskappale on StarBuck - Maximal Animal.
25is Martíoun metroasema
Metroasema on tarkoitus avata vuonna 2023. Seuraava asema pohjoiseen sekä Linjalla 1 että Linjalla 2 on Analípseos. Seuraava asema etelään Linjalla 1 on Voúlgari ja Linjalla 2 Nomarchía.
Alun perin aseman nimeksi oli tarkoitus tulla Patrikíou (Πατρικίου), ja nimi esiintyy metron vanhemmissa suunnitteluaikaisissa kartoissa.
Hjärne
Hjärne (myös Hiärne) on ruotsalainen aatelissuku, joka on ollut edustettuna myös Suomen aatelissa. Suomessa sukuun kuului 1800-luvulla myös vapaaherrallinen haara. Suomalainen sukuhaara on kuitenkin sammunut kokonaan.
Suurvalta-ajalla aateloitu Hjärne-suku ei ole sukua samannimiselle keskiaikaiselle norjalais-ruotsalaiselle Hjärnen valtaneuvossuvulle, vaikka näin 1700-luvulla luultiinkin.
Suku on lähtöisin Ruotsin Värmlannista ja sen varhaisin tunnettu esi-isä oli 1500-luvulla Älgån pitäjän Fröbolissa asunut lautamies Jon Torsteninpoika. Hänen poikansa oli Nevanlinnassa kirkkoherrana toiminut Erlandus Jonæ (1596–1654), jota alettiin kutsua nimellä Hiärne hänen kotipitäjänsä lähellä sijainneen Hiernskog-nimisen paikan mukaan. Hänen poikansa, maaherra, arkkiatri ja Vuorikollegion varapuheenjohtaja Urban Hjärne aateloitiin nimellä Hiärne (Hjärne) vuonna 1689. Suku esiteltiin samana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1149. Sukuun kuulunut valtaneuvos Gustaf Adolf Hjärne korotettiin vuonna 1762 vapaaherraksi ja 1770 kreiviksi, mutta introduktio Ritarihuoneelle jäi kummallakin kerralla suorittamatta ja tämä sukuhaara sammui mieslinjalta hänen kuollessaan vuonna 1805. Suku korotettiin 1779 ritaristoon eli aateliston toiseen luokkaan.
Herra ja rouva Bridge
Herra ja rouva Bridge (Mr. & Mrs. Bridge) on James Ivoryn ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1990. Sen on käsikirjoittanut Ruth Prawer Jhabvala, ja tarinan pohjana ovat Evan S. Connellin kaksi romaania Mrs. Bridge ja Mr. Bridge. Tarina kuvaa perinteistä porvarillista avioliittoa 1930- ja 1940-luvun taitteessa. Pääosia näyttelevät Paul Newman ja Joanne Woodward, jotka olivat aviopari myös todellisessa elämässä.
Vastaanotto
Joanne Woodward sai roolistaan muun muassa Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuden.
Helsingin Sanomien Helena Ylänen ei lukenut elokuvaa James Ivoryn parhaimpiin kuuluvana yläluokan kuvauksena. Hän piti tarinan kuvaamaa avioliittoa pikemminkin tyypillisenä kuin kiinnostavana ja käsikirjoitusta rakenteeltaan heikkona, mutta kehui hyvää ajankuvaa puvustuksineen ja lavastuksineen.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Herra ja rouva Bridgen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Talino Manu
Mahomet Emmanuel Yalim, taiteilijanimeltään Talino Manu (1966 – 3. syyskuuta 2009) oli tšadilainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän ehti julkaista kaksi albumia ja saada kansainvälistä arvostusta ennen kuin kuoli liikenneonnettomuudessa Kélon ja Bongorin välisellä tieosuudella.
Manu oli kotoisin Moïssalasta. Hän tuli tunnetuksi soukoustyylisellä albumillaan Persévérer (2003), jota seurasi Il faut Oser (2005). Hänen laulujensa sanat olivat arabiaksi, ranskaksi ja sarakielillä. Manu työskenteli Ranskassa ja saavutti erityistä suosiota Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa sekä Kamerunissa. Hänet nimitettiin postuumisti Tšadin kansallisen ritarikunnan ritariksi. Vuonna 2011 N'Djamenaan avattiin Manun mukaan nimetty kulttuuritila, joka liitti yhteen baletin, teatterin ja orkesterin.
Raimo Vasama
Raimo Ilmari Vasama (28. toukokuuta 1928 Viipuri – 29. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli lääketieteen tohtori, lääkintöneuvos ja professori. Hän toimi siviilityönsä ohella olympiajoukkueen lääkärinä Rooman 1960 kesäkisoissa sekä jääkiekon SM-sarjassa pelanneen Tampereen Ilveksen valmentajana 1960- ja 1970-luvuilla.
Henkilöhistoria ja ammatti-ura
Vasaman vanhemmat olivat toimitusjohtaja Uuno Ilmari Vasama ja Helmi Lydia Värtö ja puoliso vuodesta 1954 lääketieteen lisensiaatti Ritva Marjatta Viljanen. Vasama tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1961 ja sai patologian erikoislääkärin pätevyyden 1960. Vasamasta tuli Turun yliopiston patologian dosentti 1963. Tampereen keskussairaalan patologiylilääkärinä Vasama vastasi Tampereen yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan perustamisen järjestelyistä, kun tiedekunta aloitti toimintansa vuonna 1972. Hän toimi myös lääkintöhallituksen sairaalaosaston päällikkönä 1970-luvun lopulta vuoteen 1987 asti, jolloin hän palasi Tampereelle patologiylilääkäriksi. Vasama sai professorin arvonimen työuransa viimeisenä vuonna 1989.
Jääkiekkovalmentajana
Paluuta ei kuitenkaan tarvinnut odottaa kuin kaksi kautta Aarne Honkavaaran ilmoitettua jo hyvissä ajoin syksyllä 1967, että hänen jalkansa ei kestäisi valmentamista enää seuraavalla kaudella. Vasama jatkoi kahdella ensimmäisellä kaudellaan Honkavaaran aloittamaa hopeaputkea. Molemmilla kausilla mestaruus karkasi HIFK:lle, jonka pelaajavalmentaja Carl Brewer oli nostanut fyysisellä pelityylillä SM-sarjan kärkeen. Kausi 1970–1971 päättyi kuudenteen sijaan ja viimeistä kertaa pelatun Suomen Cupin voittoon. Ilves voitti viisikierroksisen Cup-kilpailun finaalissa SaiPan 10–2. Ylilääkäri jäi sivuun valmennustehtävistä ja seuraavan kauden valmennuksesta vastasi A-junioreita pitkään valmentanut Juhani Ruusunen ja Pohjois-Amerikasta hänen avukseen saapunut pelaajavalmentaja Len Lunde. Ruusunen siirrettiin kuitenkin syrjään jo neljän pelin jälkeen ja Lunde johdatti Ilveksen lopulta mestaruuteen. Joulukuussa 1972 Vasama palasi korvaten edellisen kauden mestarivalmentajan, kun kanadalainen oli palkattu myös Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmentajaksi eikä hänellä riittänyt aika molempien tehtävien hoitamiseen. Vasama jatkoi päävalmentajana myös seuraavalla kaudella, jolloin Ilves saavutti pronssia. Kaudella 1974–1975 Ilves aloitti edellisen kauden apuvalmentajan Matti Reunamäen johdossa, mutta joulukuussa Vasamaa pyydettiin palaamaan päävalmentajaksi joukkueen hävittyä kahdeksan ottelun aikana seitsemän kertaa. Reunamäki jäi valmennusryhmään, kuten myös kauden apuvalmentajana aloittanut Esko Mäkinen. Tappioputki katkesi ja joukkueen otteet paranivat kahdeksan pelin jakson aikana. Tammikuun lopulla valmennusvastuu siirtyi Mäkiselle ja Vasaman menestyksekäs ura Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana päättyi. Ilves kiri lopulta kolmannelle sijalle häviämättä kertaakaan Mäkisen komennossa.
Jalkapallovalmentajana
Jalkapallo palasi 28 vuoden tauon jälkeen Ilveksen lajivalikoimaan 1975, kun SM-sarjasta pudonnut Ilves-Kissat ja I-divisioonasta pudonnut Tampellan Palloilijat yhdistyivät talousvaikeuksien vuoksi Ilvekseen. Ajatuksen isä pankinjohtaja Pekka Terho tarvitsi Ilves-Kissojen sarjapaikan perineelle joukkueelle valmentajan ja sai suostuteltua Vasaman ensimmäiseksi kaudeksi pestiin, johon ei löytynyt juurikaan halukkaita. Vasama ei ollut jalkapalloasiantuntija, mutta laaja tietämys jääkiekosta ja urheiluvalmentamisesta osoittautui kuitenkin riittäväksi pohjaksi joukkueen valmentamisessa. Ummikkona lajin pariin siirtymisen Vasama otti vakavasti ja hankki valmennustietoutta ulkomaisesta kirjallisuudesta. Vasama toi Ilvekseen monipuoliset kiertoharjoittelut ensimmäisten joukossa Suomessa. Vaikeista lähtökohdista alkanut kausi päättyi sarjan kolmanteen sijaan ja Ilves jäi vain yhden pisteen päähän SM-sarjaan nousemisesta. Seuraavalle kaudelle Ilveksen valmentaja vaihtui, mutta Vasama oli jo osaltaan luonut menestyksellistä pohjaa, jonka voimin Ilves ponnisti SM-sarjaan syksyllä 1978 ja Suomen Cupin voittoon 1979.
Martti Ahtisaari Instituutti
Martti Ahtisaari Instituutti (Martti Ahtisaari Institute of Global Business and Economics) on vuonna 2008 perustettu Oulun yliopiston taloustieteiden tiedekunnan kansainvälisen talouden koulutus- ja tutkimuslaitos. Se on nimetty presidentti Martti Ahtisaaren mukaan. Instituutin toiminta painottuu kotimaahan, mutta sillä on myös kansainvälisiä yhteyksiä esimerkiksi Kiinaan ja Ranskaan.
Laureana di Borrello
Laureana di Borrello on kunta Italiassa Calabrian aleella Reggio di Calabrian metropolikaupungissa.
Coleco
Coleco oli yhdysvaltalainen monialayritys, joka valmisti muun muassa leluja, kuluttajaelektroniikkaa ja nahkatuotteita. Yhtiö perustettiin vuonna 1932 ja se kasvoi 1980-luvun puoliväliin mennessä yli puolen miljardin vuosittaista liikevaihtoa pyörittäväksi suuryritykseksi, joka oli muun muassa Yhdysvaltain kuudenneksi suurin leluvalmistaja. Colecon menestys kuitenkin taittui 1980-luvun puolivälissä ja ylivelkaantunut yhtiö ajautui pahoihin talousvaikeuksiin. Yhtiö ajautui lopulta velkajärjestelyyn, jonka päätteeksi valtaosa sen liiketoiminnasta myytiin Hasbrolle.
Coleco tunnettiin Yhdysvalloissa erityisesti Kaalimaan kakarat -nukkesarjastaan, joka oli 1980-luvulla hyvin suosittu. Yhtiön osakkeilla käytiin kauppaa New Yorkin pörssissä.
Perustaminen ja nousu
Colecon perusti Venäjältä kotoisin ollut Maurice Greenberg Connecticutissa vuonna 1932 nimellä Connecticut Leather Company. Yhtiö valmisti alun perin kenkiä ja 1940-luvulta lähtien nahkatuotteita, mutta myöhemmin yhtiön toiminta laajeni useille muille toimialoille. Yhtiö luopui nahkatuotteistaan vuonna 1962, jolloin se myös listautui American Stock Exchange -pörssiin (AMEX). Vuotta myöhemmin Coleco laajensi myös maanpäällisiin uima-altaisiin, kun se osti altaita valmistaneen Kestralin. 1960-luvun lopulla Coleco oli hetken aikaa jopa maailman suurin maanpäällisten uima-altaiden valmistaja. Vuonna 1968 uima-altaiden osuus Colecon kaikesta myynnistä oli 75 prosenttia.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Greatstone Dunesin rautatieasema oli liikennepaikka kapearaiteisella Romney, Hythe and Dymchurch Railwayllä Kentin kreivikunnassa Englannissa. Liikennepaikka sijaitsi Greatstone-on-Sean alueella kahden kilometrin päässä New Romneyn rautatieasemalta etelään.
Coleco
Perustaminen ja nousu
1970-luvulla yhtiö ryhtyi valmistamaan videopelikonsoleita ja 1980-luvun alkupuolella henkilökohtaisia tietokoneita. Näistä toimialoista kumpikin osoittautui lopulta yhtiön kannalta kannattamattomiksi ja niistä luovuttiin huomattavien tappioiden jälkeen. 1970- ja 1980-lukujen aikana yhtiö valmisti lisäksi ainakin lasten huonekaluja, moottorikelkkoja ja maastopyöriä.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Liikennepaikka avattiin liikenteelle yhtä aikaa New Romneyn ja Dungenessin välisen rataosuuden ensimmäisen osan valmistuessa 24. toukokuuta 1928. Tuolloin alueelle suunniteltiin uutta Greatstone-on-Sean asutuskeskusta, ja rautatien johto halusi käyttää mahdollisuuden lisätäkseen henkilöliikenteen kannattavuutta. Vaikkakin todisteet ovat olemattomat, joidenkin tietojen mukaan asema olisi perustettu asuntoalueen rakennuttajan pyynnöstä.
Coleco
Perustaminen ja nousu
Vuonna 1971 Coleco siirtyi American Stock Exchangesta suurempaan New Yorkin pörssiin (NYSE).
Greatstone Dunesin rautatieasema
Liikennepaikalle rakennettiin laiturit molemmille pääraiteille, ja molemmat laiturit saivat oman odotushuoneen. Lisäksi asemalla oli lipputoimisto sekä liikenteenhoitoa varten asetinlaitesuoja ja vesitorni. 1920–1930-luvuilla otetuissa valokuvissa näkyy lisäksi laiturit yhdistävä rautatien ylittävä kävelysilta, mutta kertomusten mukaan sillan portaikkoja ei koskaan rakennettu. Meren puoleisella laiturilla oli lisäksi pieni teetupa.
Coleco
Perustaminen ja nousu
Videopelialalla Coleco julkaisi ensimmäisen Telstar-pelikonsolinsa vuonna 1976, joka oli käytännössä halvempi kopio Atarin Pong-pelistä. Yhtiö onnistui myymään Telstaria sen ensimmäisenä vuonna miljoona kappaletta, mutta pian tämän jälkeen Telstarin myynti kärsi tuotanto- ja toimitusongelmista sekä videopelialan nopeasta kehittymisestä. Coleco joutui lopulta vuonna 1978 heittämään yli miljoona myymätöntä Telstar-konsolia pois. Vuonna 1982 julkaistu Colecovision-pelikonsoli menestyi sen sijaan paremmin, minkä lisäksi Coleco oli hetken aikaa Yhdysvaltain suurin elektroniikkapelien valmistaja.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Vaikka Greatstone-on-Sean rakentaminen aloitettiin, jäi asuntoalue lopulta pienikokoiseksi ja liikennemääriin nähden asema oli ylimitoitettu. Kun rautatie New Romneystä Dungenessiin avattiin toisen maailmansodan jälkeen, liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi ja se sai nimekseen Greatstone Halt.
Arvo Turtiaisen muistomerkki
thumb|Raimo Utriainen: Arvo Turtiaisen muistomerkki (1990). Arvo Turtiaisen muistomerkki on Helsingin Kalliossa sijaitseva, kuvanveistäjä Raimo Utriaisen toteuttama muistomerkki työläisrunoilija Arvo Turtiaiselle. Se on pystytetty vuonna 1990. Teos sijaitsee Matti Heleniuksen puistossa Kallion kirjaston takana.
Coleco
Perustaminen ja nousu
Parhaiten Coleco tunnettiin lopulta vuonna 1954 aloittamastaan lelunvalmistuksesta, jonka saralla yhtiö oli hieman ennen romahtamistaan Yhdysvaltain kuudenneksi suurin. Colecon lukuisiin lelutuotteisiin lukeutuivat muun muassa lisenssillä valmistettu Trivial Pursuit ja Scrabble -lautapelit, Alf-televisiosarjaan perustunut lelusarja sekä Kaalimaan kakarat -nuket. Näistä viimeisenä mainittu nousi 1980-luvulla huippusuosituksi nukkesarjaksi: Kaalimaan kakaroiden myynti oli niiden suosion huipulla vuonna 1985 peräti 600 miljoonaa dollaria, mikä vastasi 75 prosenttia Colecon kaikesta myynnistä. Samana vuonna koko yhtiö teki voittoa 64 miljoonaa dollaria.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Lomamatkailun lisääntyessä 1950-luvulla Greatstonen seisakkeen liikennemäärät kasvoivat, jolloin liikennepaikka muutettiin jälleen miehitetyksi asemaksi ja se sai uudeksi nimekseen Greatstone. Samalla asemarakennuksia kunnostettiin tai rakennettiin uudelleen. Henkilöliikenne jatkui vielä 14 vuoden ajan.
Coleco
Alamäki ja konkurssi
Coleco ei myöskään onnistunut enää 1980-luvulla luomaan uusia menestystuotteita, vaan esimerkiksi Rambo-elokuvasarjasta tehdyt lelut ja Coleco ADAM -tietokonemalli epäonnistuivat taloudellisesti. Näistä varsinkin jälkimmäinen osoittautui yhtiön kannalta valtavaksi virheeksi, sillä Coleco ADAM sai kuluttajilta murskaavan vastaanoton ja valmistus lopetettiin vain puolitoista vuotta sen aloittamisen jälkeen. Esimerkiksi merkittävä yhdysvaltalainen tuotetestausjärjestö Consumer Reports kertoi ostaneensa neljä kappaletta yhtiön tietokoneita, mutta ei saanut niistä yhtäkään toimimaan.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Tarkkaa tietoa asemarakennuksen purkuajasta ei ole tiedossa, mutta se korvattiin nykyaikaisella tuulisuojatulla odotuskatoksella. Se on myös ainoa Greatstonen jäljellä oleva rakennus.
Arvo Turtiaisen muistomerkki
Muistomerkin tilasi Kallio-seura, aiemmalta nimeltään Sörkan Gibat ry, jonka jäsen Kalliossa asunut Turtiainen oli ollut. Turtiainen ja Utriainen olivat molemmat kuuluneet taiteilijaryhmä Kiilaan ja olleet ystäviä. Utriainen sai valita teoksen sijoituspaikan itse. Muistomerkki paljastettiin 29. syyskuuta 1990.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Liikennepaikka muutettiin jälleen miehittämättömäksi vuonna 1964, ja loput rakennukset odotuskatosta lukuun ottamatta purettiin 1970. Tästä huolimatta sitä ei kuitenkaan alennettu seisakkeeksi, vaan se sai pitää rautatieaseman statuksen lakkautukseensa saakka. "A Miniature Guide" vuodelta 1981 on viimeinen tiedossa oleva kirjallinen lähde, joka mainitsee Greatstonen aseman olevan edelleen käytössä.
Coleco
Alamäki ja konkurssi
Heinäkuussa 1988 raskaasti velkaantunut ja tappiollinen Coleco hakeutui maksukyvyttömien yhtiöiden chapter 11 -menettelyyn. Maksukyvyttömyyttä edeltäneenä vuonna yhtiö oli tehnyt 74 miljoonan dollarin myynnillä 47 miljoonan dollarin tappiot. Yhtiö ei ollut myöskään kyennyt suorittamaan kaikkia velkasitoumuksiaan, joita sillä oli maksukyvyttömäksi julistautuessaan yli 540 miljoonan dollarin edestä.
Greatstone Dunesin rautatieasema
Liikennepaikka lakkautettiin 1983, mutta se esiintyi vielä seuraavan vuoden aikatauluissa, kuitenkin ilman junien lähtöaikoja. Vuoden 1985 aikatauluista oli poistettu myös aseman nimi. Rautatien lipunmyyntilaitteissa nimi kuitenkin vielä esiintyy, mutta koneita on ohjelmallisesti estetty myymästä lippuja Greatstonen asemalle.
Coleco
Alamäki ja konkurssi
Yhtiötä yritettiin tuloksetta pelastaa chapter 11 -menettelyn aikana. Lopulta Colecon liiketoiminta pilkottiin osiin ja myytiin eri toimijoille velkojen osittaiseksi kattamiseksi. Valtaosan Colecon liiketoiminnasta osti sen kilpailijoihin kuulunut Hasbro, joka osti ensin vuonna 1988 osan yhtiön liiketoiminnasta 21 miljoonalla ja seuraavana vuonna loput yhtiöstä 85 miljoonalla dollarilla. Hasbron lisäksi palasia yhtiön liiketoiminnasta myytiin velkojen kattamiseksi ainakin SLM Action Sportsille.
Ruskojalohaukka
Ruskojalohaukka (Falco berigora) on australialainen jalohaukka.
Coleco
Alamäki ja konkurssi
Colecolla oli juuri ennen yhtiön liiketoiminnan myymistä Hasbrolle noin 250 työntekijää.
Ruskojalohaukka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 41–51 cm ja paino keskimäärin 530 g. Sen höyhenpuku koostuu ruskean eri sävyistä ja eri alueiden lintujen väritys vaihtelee hyvin tummista vaaleisiin yksilöihin. Naaras on koirasta suurempi mutta puvultaan saman värinen.
Esiintyminen
Ruskojalohaukat elävät Australian mantereella, Papua-Uusi-Guineassa ja Indonesian kaakkoisosissa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu.
Coleco
Omistajuus ja johto
Pörssilistautumisesta huolimatta Leonard ja Arnold Greenberg säilyivät myös yhtiön suuromistajina. Heinäkuussa 1987 eli vain hieman ennen yrityksen toiminnan loppumista veljekset omistivat yhteensä vajaat 26 prosenttia yhtiön osakekannasta.
Ruskojalohaukka
Elinympäristö
Lajin löytää kaikkialta paitsi sulkeutuneista metsistä. Yleisin se on avoimilla ruohotasangoilla ja viljelysmailla, ja se saalistaa usein asutuksen läheisyydessä.
Coleco
Myöhemmät vaiheet
Colecon brändillä on valmistettu muun muassa konsolit Coleco Sonic ja Coleco Chameleon.
Ruskojalohaukka
Ravinto
Ruokavalio koostuu pääosin pikkunisäkkäistä, hyönteisistä, liskoista, harvemmin linnuista.
Keltakirvinen
Keltakirvinen (Hemimacronyx chloris) on eteläafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Afrikan Lohikäärmevuoret ja Lesothon etelä- ja itäosia. Martin Lichtenstein kuvaili lajin holotyypin Kapmaan itäosista 1842.
Rodney Dangerfield
Lapsuus
Dangerfieldin alkuperäinen nimi oli Jacob Cohen. Hän syntyi New Yorkin Long Islandilla juutalaiseen perheeseen ja vietti lapsuutensa Queensin kaupunginosassa. Hänen suhteensa vanhempiinsa oli etäinen. Kun vanhemmat erosivat, Jacob jäi asumaan äitinsä kanssa. Dangerfield sanoo tunteneensa nuorena alemmuutta ja hakeneensa hyväksyntää kaveripiirissä olemalla hauska.
Ura
Dangerfield aloitti stand up -koomikon uransa 19-vuotiaana muutettuaan ensin nimekseen Jack Roy, mutta ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Mentyään 27-vuotiaana naimisiin hän lopetti esiintymisen 15 vuodeksi pystyäkseen elättämään perheensä. 42-vuotiaana hän palasi komedian pariin taiteilijanimellä Rodney Dangerfield ja alkoi saavuttaa menestystä. Dangerfield esiintyi useasti The Ed Sullivan Show’ssa ja etenkin The Tonight Show’ssa. Keskeinen seikka hänen menestyksessään oli hänen keksimänsä lentävä lause ”I don't get no respect”. Sen avulla hän loi itselleen imagon, johon kuulijat voivat samastua.
Dangerfieldin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1971 elokuvassa The Projectionist. Hänen tunnetuin elokuvansa on Latvasta laho (1980), jossa näyttelivät myös Chevy Chase, Ted Knight ja Bill Murray. Elokuvamenestyksestään huolimatta hän nautti kuitenkin aina eniten stand up -komedian tekemisestä, koska vain sen kautta hän sai välittömän kontaktin yleisöön.
Dangerfield sai vuonna 1980 parhaan komediaäänitteen Grammy-palkinnon levystä No Respect. Hän julkaisi vuonna 2004 omaelämäkerran It's Not Easy Bein' Me: A Lifetime of No Respect but Plenty of Sex and Drugs ja jatkoi aktiivista ja menestyksekästä esiintymistä kuolemaansa asti.
Yksityiselämä
Dangerfield oli kahdesti naimisissa, ja hänellä on yksi tytär ja yksi poika. Hän kuoli vuonna 2004 Los Angelesissa sydänleikkauksen komplikaatioihin.
Papuankirvinen
Papuankirvinen (Anthus gutturalis) on Uuden-Guinean vuoristoseutujen kotoperäinen varpuslintu. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Charles Walter De Vis kuvaili lajin holotyypin Mount Maneaolta maan kaakkoisosasta 1894.
Analípseoksen metroasema
Analípseos ( eli Σταθμός Αναλήψεως, Stathmós Analípseos) on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee samannimisellä kadulla Thessalonikin varsinaisen kaupunkialueen eteläosassa.
Metroasema on tarkoitus avata vuonna 2023. Seuraava asema pohjoiseen on Flémigk ja etelään 25is Martíou.
Thermidor (albumi)
Thermidor on hardcore punk -yhtye Abduktion toinen studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2008 levymerkillä Combat Rock Industry. Albumi äänitettiin studiolivenä Ylöjärven Fantom Studiossa vuodenvaihteessa 2007–2008.
Darren Collison
Darren Collison (s. 23. elokuuta 1987 Rancho Cucamonga, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Collison varattiin NBA:han Kalifornian yliopistosta 21. pelaajana vuoden 2009 varaustilaisuudessa. NBA:ssa hän edusti New Orleans Hornetsia kaudella 2009–2010, Indiana Pacersia kausilla 2010–2012, Dallas Mavericksia kaudella 2012–2013, Los Angeles Clippersia kaudella 2013–2014, Sacramento Kingsia kausilla 2014–2017 ja Indiana Pacersia uudelleen kausilla 2017–2019. .
Thermidor (albumi)
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 29, ja se pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Darren Collison
Kesäkuussa 2019 Collison ilmoitti päättävänsä kilpauransa. Eräs motiivi uran päättämiselle oli uskonnon tehokkaampi harjoittaminen: Collison on Jehovan todistaja.
Thermidor (albumi)
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Rumban arvioija sanoi yhtyeen kyenneen uudistumaan, ja vertasi sitä ajoittain The Strokesin kappaleita soittavalta Sur-rurilta. Hän kehui kappaleiden ilmavuutta sekä sovitusten toimivuutta. Soundin Petri Silas antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili sitä edeltäjäänsä Tuli kulje kanssani -albumia ”äkäisemmäksi ja vimmaisemmaksi” teokseksi, ja sanoi yhtyeen onnistuvan tekemään yllättävän vaikuttavaa ja iskevää musiikkia ilman heavy metal -elementtejä. Desibelin Ilkka Valpasvuo ylisti Thermidoria, ja sanoi sen pönkittävän yhtyettä Suomen hardcoren kärkiniminä. Hän sanoi albumia kaksijakoiseksi kokonaisuudeksi melodisia ja rauhallisesti käynnistyviä sekä suoraviivaisia hardcore-kappaleita, jonka ääripäät sulautuvat toimivaksi ja sävykkääksi albumiksi.
Darren Collison
Collison pelasi NBA:ssa 708 runkosarjaottelua ja 40 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 12,5 pistettä ja parhaalla kaudellaan 2014–2015 Sacramento Kingsin joukkueessa 16,1 pistettä. Helmikuussa 2010 hän teki parhaana yhden ottelun pistelukemanaan 35 pistettä Hornetsin ottelussa Dallas Mavericksia vastaan. Hän antoi 5,0 koriinjohtanutta syöttöä ottelua kohden, ja parhaana kautena lukema oli 6,0. Hän otti 2,7 levypalloa ottelua kohden parhaan kausilukeman oltua 3,0. Pudotuspeleissä Collisonin urakeskiarvot olivat 9,5 pistettä, 3,3 syöttöä ja 2,2 levypalloa, ja vastaavat parhaat kausikeskiarvot 12,0 pistettä, 4,7 syöttöä ja 3,0 levypalloa.
Thermidor (albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Abduktio sekä sanoittaneet Jukka Laajakallio ja Mikko Suikkanen.
Darren Collison
Collisonin vanhemmat kilpailivat yleisurheilussa. Hänen äitinsä June, omaa sukua Griffith, sijoittui Guyanan edustajana 400 metrin juoksussa hopealle Pan-Amerikan kisoissa 1979 ja pituushypyssä pronssille Kansainyhteisön kisoissa 1978 sekä edusti kotimaataan Los Angelesin olympialaisissa 1984. Hänen isänsä Dennis edusti Guyanaa 200 metrin juoksussa Pan-Amerikan kisoissa ja juoksi ennätyksikseen 100 metrillä 10,1 s ja 200 metrillä 20,3 s..
Platanistása
pienoiskuva|vasen|240px|[[Agiasmátin Pyhän Ristin kirkko (Tímios Stavrós tou Agiasmáti).]] Platanistásan kylä sijaitsee Tróodos-vuoristossa Kyproksen keskiosissa linnuntietä noin 36 kilometriä lounaaseen pääkaupunki Nikosiasta. Sen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Agiasmátin Pyhän Ristin kirkko (Tímios Stavrós tou Agiasmáti), joka on yksi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista Tróodoksen maalatuista kirkoista.
Agía Sofían metroasema
Agía Sofía ( eli Σταθμός Αγία Σοφία, Stathmós Agía Sofía) on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin ydinkeskustassa lähellä sille nimen antanutta Hagia Sofian kirkkoa.
Metroasema on tarkoitus avata vuonna 2023. Seuraava asema luoteeseen on Venizélou ja kaakkoon Sintriváni/Ékthesi.
Ruhpolding
thumb|Ruhpolding Unterbergilta. Ruhpolding on Saksassa Baijerin osavaltiossa sijaitseva kunta. Kunnan väkiluku on noin 6 700 asukasta. Se kuuluu Ylä-Baijerin hallintopiiriin ja Traunsteinin piirikuntaan.
Ruhpoldingissa on ampumahiihtokeskus. Siellä on järjestetty vuosina 1979, 1985, 1996 ja 2012 ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut.
Kunnan elinkeinoja ovat matkailu ja urheilu. Siellä voi harrastaa mm. golfia, hiihtoa, maastopyöräilyä, ammuntaa, patikointia ja perhokalastusta.
Mirjam Mustonen
Aura Mirjam Mustonen (o.s. Suurkari, ent. Elovaara, 4. maaliskuuta 1915 Huittinen – 4. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen sairaanhoitaja, sairaanhoidon opettaja ja opetusneuvos. Hän vastasi Satakunnan sairaanhoitajakoulutuksesta ja toimi Porin sairaanhoitajaopiston, myöhemmin Porin sairaanhoito-oppilaitoksen, opettajana ja myöhemmin rehtorina 26 vuotta, vuodesta 1951 aina eläkkeelle jäämiseensä asti. Mustosen aikana sairaanhoitajien opetusta uudistettiin merkittävästi, ja Porissa aloittivat Suomen ensimmäiset sairaanhoidon miesopiskelijat 1960-luvulla.
Mirjam Mustosen vanhemmat olivat Huittisten kirkkoherra Gustaf Stenros sekä Hilma Emilia (Elli) Stenros, o.s. Lindstedt. Mirjam Mustosen ensimmäinen aviomies, pastori Ensio Elovaara, kaatui jatkosodassa Nuijamaalla vuonna 1941. Hänen toinen aviomiehensä oli rovasti Matti A. Mustonen.
Uusi-Granada
Uusi-Granada tarkoittaa seuraavia asioita:
War Department Halt
Liikennepaikka sijaitsi vuonna 1929 rakennetun Romney Sandsin rautatieasemalta alkavan ja sisämaahan kaartuvan sivuradan, War Department Linen, päässä. Sivurata rakennettiin War Officen pyynnöstä, ja sitä käytettiin salaisen akustisiin kuulohavaintoihin perustuvan seuranta-aseman kuljetuksiin. Radalla liikennöitiin sotaministeriön omistamalla veturilla, joka hoiti päivittäistä tukikohdan henkilöliikennettä.
Toisen maailmansodan jälkeen War Office hylkäsi sekä tukikohdan että sivuradan. RHDR otti sivuradan omaan käyttöönsä ja käytti sitä alueelta kaivetun murskaamattoman soran ja sepelin kuljetuksiin. Sora kuljetettiin Hythen asemalle, jossa se purettiin tarkoitusta varten rakennetulta rampilta kuorma-autoihin.
Liikenne jatkui vuoteen 1951, ja tuona aikana radan paikka ja päätepiste siirtyi aina tarvittaessa uuteen kuormauskohteeseen. Sivurataa käytettiin loppuvaiheessa enää kaluston tilapäiseen säilytykseen syksyllä 1951, kun yksiraiteiseksi muutetulla, New Romneyn ja Dungenessin välisellä radalla tapahtui veturirikko. Sivuraide purettiin talvella vuosien 1951 ja 1952 vaihteessa normaalin radan huoltotyön yhteydessä. Ratalinjan päätepiste on jäänyt sorakuoppiin myöhemmin tulvineen veden peittoon.
Uuden-Granadan kuningaskunta
Uuden-Granadan kuningaskunta oli Espanjan hallintoalue Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Siihen kuului joukko espanjalaisia siirtokuntia, joita hallittiin Bogotássa olevasta kuninkaallisesta kansliasta (Audiencia) käsin. Uuden-Granadan kuningaskunta oli alun perin osa Perun varakuningaskuntaa, kunnes se liitettiin Uuden-Granadan varakuningaskuntaan ensimmäisen kerran 1717 ja tauon jälkeen pysyvästi vuonna 1739. Se lakkasi olemasta Uuden-Granadan varakuningaskunnan kanssa Kolumbian itsenäistyttyä 1819.
Asa Andō
Asa Andō (s. 24. huhtikuuta 1996 Asahikawa) on japanilainen alppihiihtäjä.
Andō sijoittui MM-kilpailujen suurpujottelussa 35:nneksi Sankt Moritzissa 2017 ja 27:nneksi Åressa 2019. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli pujottelussa kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa 24:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Andō kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2017 oltuaan 25:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2020.
Austin Rivers
thumb|Rivers vuonna 2010. Austin James Rivers (s. 1. elokuuta 1992 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän pelaa NBA-seura Houston Rocketsissa. Hänet varattiin kymmenentenä pelaajana NBA:n varaustilaisuuden 2012 ensimmäisellä kierroksella.
Ennen ammattilaisuraansa Rivers pelasi neljä kautta (2007–2011) floridalaisen Winter Park High Schoolin joukkueessa ja yhden kauden (2011–2012) pohjoiscarolinalaisen Duken yliopiston joukkueessa.
Vuonna 2012 alkaneella ammattilaisurallaan Rivers on edustanut New Orleans Hornetsia, joka vaihtoi nimensä New Orleans Pelicansiksi, tammikuusta 2015 Los Angeles Clippersiä sekä kesästä 2018 alkaen Washington Wizardsia. Joulukuussa 2018 hän siirtyi Phoenix Sunsiin mutta ei pelannut siellä otteluakaan vaan esiintyi seuraavaksi Houston Rocketsissa, jonka kanssa hän teki sopimuksen jouluaattona 2018.
Riversin isä, Doc Rivers, on entinen ammattilaiskoripalloilija ja NBA-seura Los Angeles Clippersin päävalmentaja. Tammikuussa 2015 Austin Riversistä tuli ensimmäinen isänsä valmentamassa joukkueessa pelannut NBA-pelaaja.
Coldplay
Coldplay on vuonna 1996 perustettu brittiläinen poprock-yhtye, jonka juuret ovat Lontoossa, Englannissa. Coldplayn jäsenet ovat laulaja-pianisti Chris Martin, basisti Guy Berryman, kitaristi Jon Buckland ja rumpali Will Champion.
Keskikalja-cowboy – Kootut levytykset 1977–2008
Keskikalja-cowboy – Kootut levytykset 1977–2008 on suomalaisen countrylaulaja Jarno Sarjasen 2CD:n kokoelmalevy, joka ilmestyi 15. lokakuuta 2008.
Coldplay
Yhtye sai kunnolla alkunsa vuonna 1998, kun se julkaisi ensimmäisen EP-levynsä viidelläsadalla kopiolla ja sai sitä kautta levytyssopimuksen EMI:n tytäryhtiöltä Parlophonelta. Yhtyeen esikoisalbumi Parachutes julkaistiin vuonna 2000. Toinen albumi A Rush of Blood to the Head (2002) menestyi hyvin. Sen jälkeen ovat ilmestyneet X & Y (2005), Viva la Vida or Death and All His Friends (2008), Mylo Xyloto (2011), Ghost Stories (2014), A Head Full of Dreams (2015), Everyday Life (2019) ja Music of the Spheres (2021).
Coldplay on voittanut lukuisia Grammy- ja Brit-palkintoja. Yhtyeen albumit ovat menestyneet kaupallisesti. Niitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 75 miljoonaa kappaletta.
Lokakuussa 2021 yhtyeen laulaja Chris Martin ilmoitti, että yhtye aikoo lopettaa kolmen seuraavan albumin jälkeen.
Yhtye ei ole vielä koskaan aiemmin esiintynyt Suomessa, mutta vihjasi heinäkuun 2023 Göteborgin- sekä Amsterdamin-konserteissaan saapuvansa ensimmäistä kertaa Suomeen vuonna 2024. Coldplay esiintyy Helsingin olympiastadionilla 27., 28., 30. ja 31. heinäkuuta 2024. Alunperin yhtyeen piti esiintyä vain heinäkuun 28. päivä, mutta suuren kysynnän vuoksi järjestetään kolme lisäkeikkaa.
Yhtyeen perustaminen ja ensimmäiset vuodet (1996–1999)
Yhtyeen jäsenet tapasivat University College Londonissa syyskuussa 1996. Sopeutumisviikolla toisensa tavanneet Chris Martin ja Jonny Buckland olivat yhtyeen ensimmäiset jäsenet. He kuluttivat yliopistoaikansa suunnitellen yhtyeen perustamista, ja lopulta muodostivat yhtyeen nimeltä Pectoralz. Kaksikon luokkatoveri Guy Berryman liittyi yhtyeeseen. Vuoteen 1997 mennessä yhtye oli vaihtanut nimensä Starfishiksi ja esiintyi paikallisissa pikkuklubeissa Camdenissa. Martin oli myös värvännyt pitkäaikaisen koulukaverinsa Phil Harveyn, joka opiskeli antiikkia Oxfordin yliopistossa, yhtyeen manageriksi. (Coldplay pitää yhä Harveytä yhtyeen "viidentenä jäsenenä". ) Yhtye kasvoi nykyisiin mittoihinsa, kun Will Champion liittyi yhtyeen rumpaliksi. Champion osasi soittaa pianoa, kitaraa, bassoa ja tinapilliä, mutta ei rumpuja. Hän kuitenkin oppi nopeasti soittamaan rumpuja. Yhtye vaihtoi nimensä "Coldplayksi", kun eräs paikallinen opiskelija, Tim Crompton, ehdotti nimeä, jota oli käyttänyt oman yhtyeensä nimenä.
Yhtye julkaisi vuonna 1998 Safety EP:n, jota painettiin 500 kappaletta. Suurin osa levyistä annettiin levy-yhtiöille ja kavereille; vain 50 kopiota jäi myyntiin. Coldplay teki joulukuussa 1998 sopimuksen itsenäisen levy-yhtiön Fierce Panda Recordsin kanssa. Heidän ensimmäinen julkaisunsa oli kolmen kappaleen pituinen Brothers and Sisters EP, joka oli äänitetty nopeasti neljässä päivässä helmikuussa 1999.