cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Castlevania: Legacy of Darkness
Juoni
Pahin järkytys oli, että Cornellin ainoa sukulainen, hänen sisarensa Ada, oli poissa. Cornell oli aikoinaan kuullut puhuttavat jossakin lähistöllä siintävästä tummasta linnasta, jonka omistaja on kautta aikain kauhistuttanut Transylvaniaa. Kun Cornell alkaa hyvällä jäljittämistaidoillaan seurata Adan verijälkiä, on Cornell täysin varma siitä, mistä hän voisi sisarensa löytää.
Emmi Viljanen
Emmi Viljanen (s. 2001) on suomalainen voimanostaja. Hänellä on nimissään 24 voimanoston Suomen ennätystä. Hän on 14-vuotiaana nostanut kyykystä 73 kilogrammaa, penkkipunnerruksessa 35,5 kilogrammaa ja nostossa 71,5 kilogrammaa. Yhteistulokseksi tulee näin 180 kilogrammaa. Hänen tuloksensa ovat Suomen ennätysiä yhteistuloksessa, välinevoimanostossa ja klassisessa voimanostossa. Tulokset ovat Suomen ennätysiä sekä 17-, 20- että 23-vuotiaiden ikäluokissa.
Viljanen edustaa Turengin Sarastusta. Häntä valmentaa hänen isänsä Marko Viljanen.
Francis Gilfillan
Gilfillanista toimi 17. maaliskuuta 1923. Hän kuoli 60-vuotiaana virassa, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Charles Hubert Le Blond.
Lecania gerlachei
Lecania gerlachei on silmäjäkälien sukuun kuuluva jäkälälaji. Lajin sekovarsi on lehtimäinen tai suomumainen, harmaanokranvärisestä harmaanruskeaan ja halkaisijaltaan 3–5 senttimetriä tai jopa suurempi. Lajia kasvaa vain Antarktisella alueella, Etelä-Georgiassa, Bouvet’nsaarella, Eteläisillä Sandwichsaarilla, Eteläisillä Orkneysaarilla, Eteläisillä Shetlandsaarilla ja Antarktiksen niemimaalla. Sen kasvualusta on kallioilla usein lähellä lintuyhteiskuntia.
Tales of
Tales of on Namco Bandai Gamesin kehittämä roolipelisarja. Sarjan ensimmäinen peli oli Tales of Phantasia, joka julkaistiin vuonna. Nykyään sarjaan kuuluu neljätoista peliä, joiden lisäksi on julkaistu useita pääsarjaan kuulumattomia pelejä ja remake-pelejä sarjan vanhempien osien pohjalta.
Joulukuuhun 2012 mennessä Tales-pelejä oli myyty maailmanlaajuisesti 15 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2019 uutisoitiin sarjan ylittäneen 20 miljoonan kappaleen myynnin.
Robert Bell
Robert ”Rob” Bell (s. 30. huhtikuuta 1979 Newcastle upon Tyne, Englanti) on englantilainen autourheilija. Vuosina 2001 ja 2002 hän voitti Britannian Formula Renault 2.0 -talvisarjan mestaruuden ja oli kolmas vuonna 2003 Formula Renault 2.0 Fran-Am -sarjassa. Bell voitti Le Mans Series -sarjan mestaruuden LMGT2-luokassa vuosina 2007 ja 2008 sekä oli toinen vuonna 2009. Bell on lisäksi osallistunut muun muassa FIA GT Championship -sarjaan, American Le Mans Seriesiin ja Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Somalianturturikyyhky
Somalianturturikyyhky (Streptopelia reichenowi) on itäafrikkalainen kyyhkylintu. Sen elinympäristö käsittää Kaakkois-Etiopian ja Jubajoen uoman Lounais-Somaliassa. Lajin holotyypin kuvaili Carlo von Erlanger Somaliasta 1901 ja nimesi lajin Anton Reichenowin kunniaksi.
Kunjan piiri
thumb|200px|Kunjan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla. Kunjan piiri on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 613 neliökilometriä ja vuonna 2010 asukkaita oli 10 277 henkeä.
Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Kunjan taajama (3 127 as.).
Nobuyuki Kojima
(s. 17. tammikuuta 1966 Maebashi, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Kunjan piiri
Pääelinkeino on maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Lisäksi harjoitetaan rakennustarvikkeiden tuotantoa, metsänhankintaa ja -jalostusta.
Nobuyuki Kojima
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-1996. Hän on osallistunut mm. Kuningas Fahdin cupin 1995, Asian mestaruuskilpailuissa 1996 ja Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998.
Kunjan piiri
Nähtävyyksistä huomattavin on Modest Musorgskin kartanomuseo Naumovon kylässä. Kunjassa toimii kotiseutumuseo.
Olof Prytz
thumb|150px|Olof Lars Alarik Prytz Olof Lars Alarik Prytz oli suomalainen jääkärimajuri.
Perhetausta
Prytzin vanhemmat olivat Suomen valtiokonttorin johtaja, laamanni Lars Knut Prytz ja Agnes Amanda Tavaststjerna.
Opinnot
Prytz kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaista yhteiskoulusta vuonna 1907 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1915.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania Liittyi Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 31. elokuuta 1915 hänet sijoitettiin juuri perustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan pataljoonan komentajaksi ensin 2. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan komentajaksi. Prytz otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Prytz palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja viimein Tampereen rykmentti, jossa hän toimi II pataljoonan komentajana. Hän erosi armeija palveluksesta 21. toukokuuta 1921. Hän työskenteli armeijasta eronsa jälkeen pankkivirkailijana ja myöhemmin prokuristina Pohjoismaiden Yhdyspankki osakeyhtiössä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Edward F. McLaughlin
Edward F. McLaughlin (1926 – 18. tammikuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka toimi ABC Radio Networksin hallituksen puheenjohtajana vuosina 1972–1986.
McLaughlinin ura radiossa alkoi vuonna 1958 Oaklandissa. Vuonna 1964 hänestä tuli sanfranciscolaisen KGO-aseman myyntijohtaja. ABC Radion hallituksen puheenjohtajaksi hänet nimitettiin 1972, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1986 saakka. Vuonna 1987 McLaughlin perusti EMF Radio -nimisen tuotantoyhtiön, jonka ohjelmiin kuuluu muun muassa The Rush Limbaugh Show.
Biureetti
Ominaisuudet
left|thumb|200px|Biureetti reagoi kuparisulfaatin kanssa muodostaen punavioletin liuoksen. Huoneenlämpötilassa biureetti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, mutta huonommin muihin orgaanisiin liuottimiin. Voimakkaasti kuumennettaessa se hajoaa syanuurihapoksi ja ureaksi. Kuumennettaessa biureetin emäksistä vesiliuosta kuparisulfaatin kanssa muodostuu väriltään punavioletti kompleksi. Tämä on niin kutsuttu biureettireaktio tai biureettitesti.
Edward F. McLaughlin
Edward F. McLaughlin nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1995.
Biureetti
Valmistus ja käyttö
Biureettia voidaan valmistaa kuumentamalla ureaa, yli urean sulamispisteen, jolloin kaksi ureamolekyyliä kondensoituu biureetiksi. Muita tapoja ovat urean ja isosyaanihapon välinen reaktio ja allofanaattiestereiden reaktio ammoniakin kanssa.
Biureettia voidaan lisätä eläinten rehuun lisäämään rehun typpipitoisuutta. Sitä voidaan käyttää myös formaldehydi-biureettipolymeerien valmistamiseen.
Karl Joseph Alter
Karl Joseph Alter (18. elokuuta 1885 Toledo – 23. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Toledon hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1910 ja nimitettiin sen johtoon 17. huhtikuuta 1931. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Timothy McNicholas, jota avustivat Augustus John Schwertner ja Joseph Henry Albers.
Alter sai 14. kesäkuuta 1950 nimityksen Cincinnatin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 19. heinäkuuta 1969. Eläkkeellejäämispäivänään hän sai vielä nimityksen Minoran titulaariarkkipiispaksi, mutta hän erosi myös titulaariarkkihiippakunnan johdosta 31. joulukuuta 1970. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Vasarankylä
Alueita ja luonnon nähtävyyksiä
60.63472°N, 26.21194°W
Riihimäen kansalaisopisto
pienoiskuva|Riihimäen kansalaisopiston opistotalo. Riihimäen kansalaisopisto on Riihimäellä toimiva kansalaisopisto.
Kansalaisopisto aloitti toimintansa 1926 ja sen toimialueena on Riihimäen kaupunki. Toimialueina olivat 1940-luvulla myös Loppi, Hausjärvi ja Janakkala. Kansalaisopisto oli vuoteen 1987 asti kannatusyhdistyksen ylläpitämä ja sittemmin kaupungin omistama. Kansalaisopiston oma, arkkitehti J. Emil Valorinnan suunnittelema uusklassistinen opistotalo valmistui Koivistonmäkeen 1929 ja se on toiseksi vanhin opistotalo Suomessa Helsingin työväenopiston jälkeen. Ennen opistotalon valmistumista kansalaisopisto toimi Eteläisellä kansakoululla. Opistotalo kärsi pahoja vaurioita talvisodan pommituksissa, mutta vauriot korjattiin. Rakennus on suojeltu asemakaavalla rakennustaiteellisesti arvokkaana ja kaupunkikuvan kannalta tärkeänä rakennuksena.
Opistotalossa perustettiin 31. toukokuuta 1935 kotiseutuyhdistys Riihimäki-Seura, jonka varhaisiin saavutuksiin kuuluivat ensimmäinen kotipihakilpailu sekä ensimmäiset messut pari vuotta myöhemmin. Nykyisin Riihimäki-Seura järjestää kaupunkikävelyitä ja kotiseuturetkiä, toimittaa julkaisuja, osallistuu kaupungin kotipihatoimikunnan töihin ja antaa lausuntoja kaupungin erilaisista suunnitelmista.
Kansalaisopiston opistotalon edustalla sijaitsee Itsenäisyydenpuisto, joka tunnettiin alkujaan Opistopuistona.
Kansalaisopiston hallinnon alaisena toimii myös Riihimäen kaupungin kutomo sekä lasten ja nuorten taidekoulu. Kansalaisopiston kursseja järjestetään opistotalon lisäksi myös muualla Riihimäen alueella, kuten lukiolla.
Theodoros Gaza
Theodoros Gaza (,, n. 1398–1475) oli kreikkalainen humanisti, joka edisti huomattavasti kreikan kielen tuntemusta Länsi-Euroopassa. Thessalonikasta lähtöisin ollut Gaza eli Konstantinopolissa ja noin vuodesta 1444 Kreikassa, missä toimi kreikan kielen ja filosofian opettajana. Vuonna 1447 hänet nimitettiin ensimmäiseksi kreikan kielen professoriksi Ferraraan ja kolme vuotta myöhemmin filosofian professoriksi Roomaan. Hän kirjoitti kreikan kieliopin ja käänsi mm. Aristoteleen, Dionysios Halikarnassoslaisen ja Johannes Khrysostomoksen teoksia latinaksi. Vuodesta 1483 alkaen Gaza julkaisi Aristoteleen eläintieteelliset teokset.
Alatyrin piiri
thumb|200px|Alatyrin piiri Tšuvassian kartalla. Alatyrin piiri (, tšuvassiksi Улатӑр районӗ, Ulatăr raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 940 neliökilometriä ja asukkaita on 19 000 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Poretskojen piiriin, idässä Ibresin, Batyrevon ja Šemuršan piireihin, etelässä Uljanovskin alueen Suryn piiriin ja lännessä Mordvan tasavallan Ardatovin piiriin. Hallinnollinen keskus on Alatyrin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Alatyrin piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.
Pinta-alasta 57,5 % on metsää ja noin 33 % maatalousmaata. Suurin joki on piirin halki etelästä pohjoiseen virtaava Sura. Seudulla sijaitsee 90 neliökilometrin laajuinen Suran luonnonsuojelualue.
Piirin kautta kulkee lounais-koillissuunnassa vuonna 1893 avattu Ruzajevkan, Kanašin ja Kazanin välinen rautatielinja. Kaksi maantietä yhdistää seudun Tšeboksaryyn, Uljanovskiin ja Saranskiin, joihin kaikkiin on matkaa alle 200 kilometriä.
Väestöstä 61,4 % on venäläisiä, 21,2 % tšuvasseja, 15,4 % mordvalaisia ja 1,0 % tataareja.
Teollisuus on perinteisesti keskittynyt puunjalostukseen. Alan huomattavimmat yritykset ovat kunnallinen Kirski lesokombinat, suljettu osakeyhtiö Sigois, rajavastuuyhtiöt Alatyr-les, Doka-les, Terem, Art-stroi, Altyševskije stroimateraly sekä kolme yksityisyritystä. Nämä tuottavat puuelementtitaloja, puusepäntuotteita, sahatavaraa ja halkoja. Leipomotuotteita valmistavat kunnallinen yritys Raduga ja yksityiset Voshod ja Geb. Rajavastuuyhtiö Mirenski promyšlennyi kompleks ”MV-Vozroždenije” on alkanut valmistaa kevytbetonielementtejä.
Piirin alueella toimii 17 maatalousyritystä, 34 yksityistilaa ja 9 780 henkilökohtaista aputaloutta. Maatalous on keskittynyt viljan ja perunan viljelyyn sekä maidon, naudan- ja sianlihan tuotantoon ja siipikarjan hoitoon. Vuonna 2008 henkilökohtaiset aputaloudet tuottivat 74,5 %, maatalousyritykset 25,2 % ja yksityistilat 0,3 % maatalouden kokonaistuotannosta.
Viini antiikin Kreikassa
thumb|260px|[[Athene kaataa Herakleelle viiniä. Kuvitusta attikalaisessa kyliksissä noin vuodelta 480-470 eaa.]] Viini oli keskeinen osa antiikin kreikkalaista kulttuuria. Sillä oli sekä yhteisöllisiä, uskonnollisia että lääkinnällisiä käyttötarkoituksia, ja se oli merkittävä kauppatavara.
Tiedot viininviljelystä ja -tuotannosta sekä viinikulttuurista antiikin Kreikassa ovat peräisin kirjallisista lähteistä ja arkeologiasta. Kreikkalaiset oppivat viininvalmistuksen todennäköisesti Kreikan alueen aiemmilta ei-helleenisiltä asukkailta. Taito yhdistettiin Dionysos-jumalan saapumiseen. Kreikkalainen viinikulttuuri puolestaan on vaikuttanut merkittävästi viininviljelyn leviämiseen ja kehitykseen koko Välimeren alueella.
Antiikin kreikkalaiset viinit olivat nykyisiä viinejä makeampia ja vahvempia. Eri alueilla tuotettiin erilaisia viinejä, ja runoilijat ylistivät niitä runoissaan. Viini nautittiin lähes aina sekoitettuna eli vedellä laimennettuna. Samalla viinikulttuuri synnytti lukuisia erilaisia keraamisten astioiden lajityyppejä. Viinin nauttiminen oli keskeinen osa pitoja eli symposioneja.
Alkuperä
Villi viiniköynnös (Vitis vinifera ssp. sylvestris) on Kreikan alueella luontainen laji ja sitä on kasvanut alueella jo ennen viimeistä jääkautta ja viimeistään neoliittisella kaudella. Lajista on löydetty varhaisia jäänteitä muun muassa Traakiasta, Makedoniasta, Thessaliasta, Euboialta ja Peloponnesokselta. Viininviljelyyn jalostettu viiniköynnös (Vitis vinifera ssp. sativa), jonka kasvattaminen oli oletettavasti saanut alkunsa Kaukasukselta, saapui alueelle pronssikaudella noin 3000–2500 eaa. Tuolloin viininvalmistuksen taito tuli Kreikkaan mahdollisesti Egyptistä Kreetan minolaisen kulttuurin myötä. Minolaiset tutustuivat egyptiläiseen viininvalmistukseen kauppayhteyksien kautta. Toisaalta jalostettu viiniköynnös on saattanut tulla alueelle myös idästä; viimeaikaisten löytöjen mukaan Fílippoin alueella Itä-Makedoniassa olisi viljelty viiniä jo 4000-luvun jälkimmäisella puoliskolla eaa.
left|thumb|Kultainen yksikahvainen pikari mykeneläiseltä ajalta, noin 1500 eaa. (helladinen kausi II). Viimeistään minolaisen kulttuurin aikana viinistä oli tullut merkittävä viljelykasvi ja kauppatavara. Vathýpetrosta Archáneen minolaisen palatsialueen eteläpuolelta on löydetty varhaisia viiniviljelmiä sekä vanhin tunnettu viininpuristin. Merkkejä viininviljelystä- ja tuotannosta, kuten viininpuristimia ja lukuisia saviastioita, joissa on jäänteitä viinistä, on löydetty myös muun muassa Káto Zákroksen ja Áno Zákroksen minolaisten kohteiden alueilta sekä Fournísta.
Minolainen viinikulttuuri periytyi edelleen mykeneläiseen kulttuuriin. Mykeneläisenä aikana, noin 1600–1200 eaa., viini sai suuren kulttuurisen, uskonnollisen ja taloudellisen merkityksen. Mykeneläisen kreikan kirjoitusjärjestelmällä eli niin kutsutulla lineaari B:llä kirjoitetuissa tauluissa esiintyy tietoja viinistä, viinitarhoista ja viinikauppiaista. Knossoksesta löydetyissä tauluissa esiintyy kahdesti nimi Oinops (”viininvärinen”). Sama ilmaisu toistuu kahdesti Homeroksella. Tauluista voidaan löytää myös varhainen viittaus Dionysokseen, kreikkalaisen mytologian viinin jumalaan. Tauluista voidaan lukea myös jonkinlaisen uuden viinin juhlan nimi, me-tu-wo ne-wo.
Mykeneläisten uskotaan levittäneen viinikulttuurin Kreetalta eri puolille Egeanmerta sekä mahdollisesti myös manner-Kreikkaan. Amforalöydöt osoittavat, että mykeneläiset kävivät viinillä kauppaa muun muassa Egyptiin, Kyprokselle, Palestiinaan, Sisiliaan ja eteläiseen Italiaan.
Siirtokunnat ja kauppa
500-luvulle eaa. tultaessa kreikkalaiset olivat kehittäneet viinituotantoaan siinä määrin, että viinistä saattoi tulla yksi kaikkein merkittävimpiä kauppatavaroita. Viiniköynnös oli alueen maanviljelyn tärkeimpiä hyötykasveja ja viini monien kaupunkivaltioiden merkittävimpiä vientituotteita oliiviöljyn ja viljojen ohella. Viiniä myytiin eri puolille Välimeren aluetta. Ateena itsessään muodosti suuren ja kannattavan markkinan viineille. Attikassa ja Thasoksen saarella oli merkittäviä viinintuotantoalueita, jotka tyydyttivät kaupungin suurta kysyntää.
thumb|right|300px|Kreikkalaisia viini- ja öljyamforoita. [[British Museum.]] Kun kreikkalaiset kaupunkivaltiot perustivat siirtokuntia eri puolille Välimerta, muuttajat toivat oman kotiseutunsa viinikasveja mukanaan sekä jalostivat kohtaamiaan villiviinejä. Eräät varhaisimmista siirtokunnista perustettiin Sisiliaan ja eteläiseen Italiaan (Suur-Kreikka), jossa viiniä kasvoi runsaasti. Kreikkalaiset kutsuivat Italian niemimaan eteläosaa nimellä Oinotria (”Viinien maa”). Tämän jälkeen asutettiin muun muassa Massalia eteläisessä Galliassa sekä Mustanmeren rannikko. Siirtokuntalaisten odotuksena oli usein, että viinintuotanto paitsi kattaisi oman kysynnän myös tarjoaisi mahdollisuuksia käydä kauppaa lähellä sijaitsevien kaupunkien kanssa. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että kreikkalaiset olisivat vieneet viininviljelyn myös Espanjaan ja Portugaliin, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan taas foinikialaiset olisivat ehtineet kyseisille alueille ensimmäisenä.
Siirtokuntien ja kauppayhteyksien kautta kreikkalainen viinikulttuuri vaikutti edelleen muun muassa kelttien, etruskien, skyyttalaisten ja lopulta roomalaisten viinikulttuuriin. Arkeologit ovat löytäneet eri puolilta Välimeren aluetta lukemattomia amforoita ja niiden sirpaleita, jotka on leimattu eri kaupunkivaltioiden ja Egeanmeren saarten leimoilla. Tämä osoittaa, kuinka laajalle Kreikan vaikutus levisi kaupankäynnin kautta.
Viininviljely ja -valmistus
Kreikan vuoristoinen maaperä oli ja on edelleen erittäin sopivaa viininviljelyyn. Antiikin kreikkalaiset kutsuivat viljeltyä viiniköynnöstä nimellä hemeris, mikä on peräisin sanasta hemeros, ”kesy”, erotuksena kasvin villistä muodosta. Monet antiikin aikaiset kirjailijat käsittelevät viininviljelyä ja -valmistusta sekä hyvän viinin ominaisuuksia. Arkeobotaniikan menetelmiä on puolestaan käytetty muun muassa nykyisessä Kompolóissa eteläisessä Makedoniassa sijainneella antiikin aikaisella viinitilalla käytettyjen viljelymenetelmien tutkimisessa.
300-luvulla eaa. elänyt Theofrastos on merkittävimpiä kirjallisia lähteitä antiikin kreikkalaisen viininviljelyn menetelmiin. Hän kirjoitti lukuisia luonnontieteellisiä teoksia, joista aiheen kannalta merkittävimmät ovat Kasvitieteellisistä tutkimuksista (Peri fysikōn historiōn, Historia plantarum) ja Kasveja koskevia syitä (Fysikōn aitiōn, De causis plantarum). Hän kuvaa viininviljelyn kaikkia vaiheita köynnösten harventamisesta viininkorjuuta edeltäviin valmisteluihin. Ksenofon kuvaa teoksessaan Talouden taito viiniköynnösten istuttamista.
Viinitarhat oli sijoitettu yleensä rinteeseen, joka oli usein itään ja auringonnousuun päin. Joskus viinitarhoja oli kukkuloiden kaikilla rinteillä, ja kuumilla seuduilla ne saattoivat olla pohjoisrinteessä. Sijainnissa täytyi ottaa huomioon myös Kreikan voimakkaat tuulet, jotka saattoivat talvella palelluttaa kasvit. Tuulilta suojaamiseksi käytettiin myös taikoja. Eräässä valkoinen kukko jaettiin kahteen osaan ja kaksi viinitarhan työntekijää veivät puolikkaat viinitarhan ympäri vastakkaisiin suuntiin. Kukon ruhon osat haudattiin siihen kohti, missä työntekijät kohtasivat toisensa.
Iso-Nauvo
Saariston rengastie kulkee Iso-Nauvon halki. Saaresta on siltayhteys Pikku-Nauvosta, jossa sijaitsee Nauvon lossi. Iso-Nauvosta Korppooseen liikennöi Korppoon lossi.
Viini antiikin Kreikassa
Viininviljely ja -valmistus
Viinirypäleet korjattiin syksyllä, suunnilleen nykyisen kalenterin syyskuussa. Kirjallisista lähteistä varsinainen viininkorjuu tunnetaan vain varhaisempien eeppisten runoilijoiden Homeroksen ja Hesiodoksen teoksista sekä taiteesta, kuten ruukkujen koristelusta. Homeroksen Iliaan esitys Akhilleuksen kilvestä kuvaa viininkorjuuta viinitarhasta, joka oli ympäröity sekä aidalla että jonkinlaisella kaivannolla tai ojalla; hän mainitsee myös sen, että Odysseuksen isä Laertes oli istuttanut viinitarhaansa 50 eri rypälelajiketta.
Viininkorjuun jälkeen rypäleet murskattiin. Tämä tapahtui yleensä polkemalla. Antiikin Kreikassa tunnettiin myös viininpuristin. Nonnoksen runoelma Dionysiaka kuvaa viininpuristimen keksimistä ja laittaa sen Dionysoksen nimiin.
Rypäleet voitiin polkea esimerkiksi koreissa, jotka oli sijoitettu puiseen tai keraamiseen sammioon. Viininpolkijat pitivät polkiessaan kiinni yläpuolella roikkuvista köysistä pysyäkseen tasapainossa. Tilaisuus oli juhlava, ja viininpoljennan aikana saatettiin soittaa esimerkiksi huilua. Samalla huudeltiin erilaisia huutoja Dionysoksen kutsumiseksi: Dionysos!, Bakkhos! tai Euios!. Vielä niinkin myöhään kuin Konstantinopolin kolmannen kirkolliskokouksen toisessa kokoontumisessa vuonna 691, 300 vuotta sen jälkeen kuin keisari Theodosius oli sulkenut pakanalliset temppelit, jouduttiin antamaan määräys, joka kielsi tällaiset huudot. Ne kehotettiin korvaamaan kyrie eleison -huudoilla.
Séréré
Séréré on maalaiskunta Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Sen pinta-ala on 296 neliökilometriä. Asukkaita on 9 500 henkeä (vuonna 2009).
Viini antiikin Kreikassa
Viininviljely ja -valmistus
Jokaisella paikkakunnalla oli omanlaisensa viininvalmistusmenetelmät. Sekä Hesiodos että Homeroksen Odysseia mainitsevat olkiviinin valmistuksen: tuoreet rypäleet laitettiin matoille kuivamaan lähes rusinoiksi ennen puristusta. Lesboslainen protropon-viini taas valmistettiin pelkästään rypäleistä vapaasti juoksevasta mehusta, jolloin puristusta ei juurikaan tarvittu.
Murskaamisen jälkeen viiniaines sijoitettiin pithoksiin eli suuriin saviruukkuihin, joissa käyminen tapahtui. Viini käytettiin ja kypsytettiin noin kuuden kuukauden ajan. Sitten se suodatettiin ja sinetöitiin amforoihin säilyttämistä tai vientiä varten. Edellisen vuoden sadon viinejä alettiin nauttia joko talvella tai vasta keväällä. Nykyaikaiseen viinintuotantoon verrattuna viinien käyttäminen ja säilytys oli kuitenkin lyhytaikaista ja epäjärjestelmällistä. Maaseudulla nuorta viiniä maisteltiin kuitenkin heti viininkorjuun jälkeen. Samalla paikalla nautittavaksi tarkoitettu viini kaadettiin ruukkujen sijasta nahkaleileihin.
Séréré
Sérérén kunta rajoittuu idässä Gourma-Rharousin piirin Rharousin ja etelässä Hamzakoman kuntiin sekä lännessä Timbuktun piirin Bourem-Inalyn ja pohjoisessa Berin kuntiin. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Pohjoisrajalla virtaa Nigerjoki.
Viini antiikin Kreikassa
Viinit
Antiikin Kreikassa viinit olivat yleensä makeita ja aromaattisia, vaikkakin myös kuivempia viinejä tuotettiin. Viineissä oli enemmän luonnonsokeria ja samalla alkoholia kuin nykyisissä viineissä. Alkoholipitoisuus saattoi olla jopa 18 prosenttia, kun useimpien nykyviinien alkoholipitoisuus on 12,5 prosenttia.
Séréré
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, durra, vihannekset ja tupakka. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Viini antiikin Kreikassa
Viinit
thumb|left|240px|[[Dionysos ja mainadi. Attikalainen punakuviotekniikalla valmistettu oinokhoe, 480–470 eaa.]]
Lajikkeet
Antiikin aikana viini sai maineensa sen alueen mukaan, missä se oli tuotettu, ennemmin kuin tuottajan tai tilan mukaan. Antiikin aikaisissa runoissa ja muissa teksteissä mainitaan kiitoksella lukuisia eri viinejä ja viinintuotantoalueita. Kreikkalaiset säätivät viinien alkuperän suojaamiseksi myös lakeja, jotka määräsivät petoksista rangaistuksen.
Arkaaisella ajalla arvostetuinta viiniä oli Ismaroksen viini; sen mainitsee muun muassa 600-luvulla eaa. elänyt runoilija Arkhilokhos. Hänen aikalaisensa Alkman ylistää eräässä runossaan Lakonian lähialueen Denthiksen, Oinoksen, Karystoksen ja Pitanen viinejä.
Klassisella kaudella arvostetuin ja kallein viini tuli Khioksen saarelta. Sen hinta oli neljännesdrakhman ja kahden drakhman väliltä yhtä khusta kohden (1 khus = noin 4 nykyistä 750 ml viinipulloa). Muita tunnettuja ja arvostettuja viinintuotantoalueita olivat Khalkidike, Kos, Lesbos, Mende, Naksos, Thasos ja Peparethos. Hellenistisenä ja roomalaisena aikana arvostettiin myös muun muassa Rhodoksen ja Klazomenain merivedellä maustettuja viinejä.
Yksittäisistä arvostetuista viineistä tiedetään kaksi, joiden alkuperää ei tunneta: Biblinos-viini ja Pramnian viini. Biblinoksen uskotaan olleen samanlaista kuin foinikialainen Bybloksen viini, jonka tuoksua arvostettiin suuresti. Viinin kreikkalainen versio oli mahdollisesti peräisin Traakiasta. Pramnian viiniä tuotettiin monilla alueilla, erityisesti Lesboksella, mutta myös Ikarialla ja Smyrnassa. Athenaios ehdotti Pramnian viinin olleen yleisnimi, joka viittasi hyvälaatuiseen ja hyvin ikääntyvään tummaan viiniin.
Nykyisinkin tunnettu Limnio-lajike Lemnokselta on saattanut periytyä antiikin ajalta saakka. Tällöin se olisi vanhin lajike, jonka tunnetaan edelleen olevan viljelty. Jo Homeros mainitsee lemnoslaisen viinin; sen mainitsee myös Aristoteles.
Meriveden lisäämisen lisäksi kreikkalaiset myös maustoivat viinin usein. Tähän käytettiin muun muassa hunajaa, yrttejä ja mausteaineita (kuten kaneli, minttu ja timjami), pihkaa tai hajusteita. Kykeon-nimisen juomasekoituksen joissakin resepteissä siihen käytettiin Pramnian viiniä, raastettua vuohenjuustoa, paahdettuja ohrajauhoja ja hunajaa.
Viinikulttuuri
Sen lisäksi että viini oli keskeinen ruokajuoma ja nautintoaine sekä merkittävä kauppatavara, sillä oli kreikkalaisessa yhteiskunnassa myös merkittäviä yhteisöllisiä, uskonnollisia ja lääkinnällisiä käyttötapoja. Kreikkalaiset katsoivat viinin olevan keskeinen osa sivistystään ja jopa arvottivat muita kansoja sen mukaan, mikä oli näiden suhde viiniin. Esimerkiksi Homeroksella kyklooppi Polyfemoksen barbaarisuus näkyi siinä, että tämä joi viinin sijasta maitoa.
Potos ja pidot
Kreikkalaisessa kulttuurissa viinin juomisesta käytettiin sanaa potos. Tavallinen antiikin kreikkalainen saattoi kastaa aamulla leipänsä viiniin. Tämä oli ainoita kertoja, jolloin viiniä nautittiin akratos eli sekoittamattomana. Muutoin viini tarjoiltiin lähes aina sekoitettuna eli laimennettuna vedellä. Kreikkalaiset pitivät tätä sivistyksen merkkinä ja katsoivat, että vain barbaarit, kuten traakialaiset ja skyyttalaiset, joivat sekoittamatonta tai laimentamatonta viiniä.
right|thumb|240px|Pitoihin osallistuva pelaa [[kottabos-peliä. Punakuviotekniikalla valmistettu attikalainen kyliks noin vuodelta 500 eaa.]] Kreikkalaisessa mytologiassa laimentamattoman viinin juominen liittyi kentauromakhiaan, lapiittien riehumiseen Peirithooksen häissä. Spartan kuningas Kleomenes I:n katsottiin tulleen hulluksi juotuaan kerran laimentamatonta viiniä. Laimentamattoman viinin uskottiin voivan jopa tappaa juojansa: gallialaisen päällikkö Brennuksen kerrottiin tehneen itsemurhan juomalla täysivahvuista viiniä.
Viini oli keskeisellä sijalla kreikkalaisissa pidoissa eli symposioneissa (”yhdessä juominen”). Symposion oli vakiintunut yhteisöllinen tilaisuus, johon liittyivät tietyt tavat ja rituaalit, ja joita luonnehti avoin keskustelu, ajatuksenvapaus, totuuden tavoittelu ja yhteisymmärrys.
Symposioneihin kuului oleellisesti potos, joka seurasi kevyttä päivällistä, ja joka koostui vedellä laimennetun viinin nauttimisesta. Näin osanottajat saattoivat jatkaa keskustelujaan ilman liiallista juopumusta. Pidoissa juomanlaskija sekoitti viinin ja veden, ammensi viiniä sekoitusmaljasta (krater) kaatokannulla (oinokhoe) ja tarjoili sitä pitoihin osallistuville. Viiniä laimennettiin sen vahvuuden tai juhlijoiden mielialan mukaan. Hesiodos kehotti lisäämään viiniin kolme neljäsosaa raikasta lähdevettä. Viiniä saatettiin laimentaa jopa suhteessa kaksikymmentä osaa vettä yhteen osaan viiniä. Kesällä sekoittamiseen käytettiin kylmää vettä tai lunta, talvella haaleaa vettä.
Erilaisia juoma-astioiden tyyppejä oli lukuisia, muun muassa kyliks, kantharos, kotyle, fiale, lakaina, mastos ja rhyton. Viinin jäähdyttämiseen käytettiin erityisiä jäähdytysamforoita tai jäähdytysruukkuja (psykter). Athenaioksen teos Deipnosofistai on merkittävä sekä pitojen viinikulttuurin että siihen liittyneiden astioiden tuntemisen kannalta.
Runoilija Eubolos huomioi kolmen (kyliks-) maljallisen viiniä olevan ihanteellinen annos ja edustavan kohtuullisuutta. Näytelmässään Semele eli Dionysios hän antaa Dionysoksen sanoa, että ensimmäinen malja on terveydelle, toinen rakkaudelle ja nautinnolle, ja kolmas unelle. Tämän jälkeen viisaat vieraat lähtevät kotiin. Kolmatta seuraavat maljat eivät enää ole meidän, vaan kuuluvat väkivallalle, riehumiselle, mustille silmille ja huonekalujen heittelylle.
thumb|left|260px|Viini ei ollut kreikkalaisessa kulttuurissa koskaan kaukana mystisistä yhteyksistään [[Dionysos|Dionysoksen kulttiin. Dionysos-maljan maalaus noin vuodelta 530 eaa. kuvaa myyttiä, jossa Dionysos pakeni etruskikaappaajiaan muuttamalla nämä delfiineiksi. Hänen laivansa masto versoo viiniä. ]]
Uskonto
Dionysos oli kreikkalaisessa mytologiassa viinin ja yleisemmin kaikenlaisen hurmioitumisen ja toisen hahmon ottamisen tai toiseksi muuttumisen jumala. Kreikkalaiset yhdistivät viininvalmistuksen saapumisen Dionysokseen sekä kulttuuriheeros Aristaiokseen. Viini on keskeisessä roolissa myös myyteissä Ikarioksesta tai Semakhoksesta, joka otti Dionysoksen lahjan vastaan, sekä Amfitryonista, joka opetti ihmisille sivistyneen tavan nauttia viini veteen sekoitettuna. Kuningas Minoksen tytär Ariadne antoi Dionysokselle kaksi poikaa, joiden nimetkin viittaavat viiniin: Stafylos ja Oinopion.
Uskonnollisissa toimituksissa viini oli yleinen juomauhri (spondē) jumalille uhrattaessa. Viiniä saatettiin kaataa esimerkiksi maahan tai mereen jumalille lähetettäväksi, alttarin tuleen eläimiä uhratessa, tai haudalle vainajan hengelle. Juomauhreja saatettiin toimittaa muutoinkin aina viiniä juotaessa esimerkiksi pidoissa. Kaikille jumalille ei kuitenkaan saanut uhrata viiniä; tällöin juomauhrina toimi maito.
Lääkintä
Hippokrates tutki viinin lääketieteellistä käyttöä laajasti. Hänen mukaansa viini lisäsi koleerisuutta ja vähensi ruumiista kosteutta ja kylmyyttä. Hänen koulukunnassaan viini oli yhtenä osana useita lääkkeitä. Viiniä käytettiin muun muassa lääkkeenä kuumeeseen, toipilaiden hoitoon sekä antiseptisenä aineena.
Kreikkalaiset olivat luonnollisesti tietoisia myös viinin lyhytaikaisista haittavaikutuksista erityisesti silloin, kun viiniä oli käytetty yli kohtuuden. Athenaios mainitsee usein viinin kyvyn aiheuttaa kohmeloa ja ehdotti siihen useita parannuskeinoja.
Veikko Räsänen
Veikko Räsänen tarkoittaa seuraavia:
Manhunter
Manhunter voi tarkoittaa seuraavia:
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1950
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti I-Kissat, joka varmisti ensimmäisen mestaruutensa toiseksi viimeisessä ottelussa 15. lokakuuta, vaikka se hävisi KIF:lle maalein 2–3. Viimeiseksi sijoittuneet TuVe ja Kullervo putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1950 jakoivat I-Kissojen Yrjö Asikainen ja VPS:n Jorma Saarinen 15 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1950 oli yhteensä 187 025 henkeä eli keskimäärin 2 078 katsojaa ottelua kohti. Yleisökeskiarvo oli Mestaruussarjan uusi ennätys. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 1. lokakuuta Kuopion Keskuskentällä pelatussa ottelussa KuPS−I-Kissat, kun ottelua saapui seuraamaan 4 764 katsojaa.
Joukkueet
Mestaruussarjaan osallistui 10 joukkuetta, joista kahdeksan kaudelta 1949 ja kaksi nousijaa kauden 1949 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja Haka ja Itälohkon voittaja Kullervo nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet HIFK:n, HJK:n, HPS:n ja TuTo:n.
Huom. Valkeakoski oli kauppala.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1951
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Maalintekijät
Lähde: Suomen Sosialidemokraatti
Yleisömäärät
Lähde: Helsingin Sanomat
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Kauden aikana joukkueessa pelasi myös Kauko Orava (7/2).
Umpah-pah
Umpah-pah (ransk. Oumpah-Pah) on piirtäjä Albert Uderzon ja käsikirjoittaja René Goscinnyn vuonna 1951 luoma ranskalainen sarjakuva. Umpah-pah sijoittuu 1700-luvun Pohjois-Amerikkaan. Tarinoissa seikkailevat jalo, konstailematon ja roteva intiaani Umpah-pah, joka kuuluu shava-shava-heimoon, ja hänen hienohelmainen ystävänsä, ranskalainen upseeri, kreivi Olvin Janoisin.
Goscinny ja Uderzo tekivät viisi Umpah-pah-tarinaa vuosien 1958–1961 aikana. Ne julkaistiin aluksi belgialaisessa Tintin-lehdessä ja myöhemmin albumeina.
Historia
Belgialainen Tintin-lehti palkkasi Goscinnyn 1956, ja kaksi vuotta myöhemmin lehti pyysi häntä luomaan sarjakuvan Uderzon kanssa. Goscinny ja Uderzo herättivät Umpah-pahin henkiin, mutta tekivät siihen joitain muutoksia. He sijoittivat tarinan siirtomaavallan ajalle 1700-luvulle ranskalais-englantilaisten siirtokuntien synnyn aikaan. Sarjasta tehtiin suurimmaksi osaksi melko realistinen, mutta esimerkiksi siinä esiintyvällä Preussin armeijalla ei todellisuudessa ollut mitään osaa Amerikan valloittamisessa. Tekijät myös lisäsivät toiseksi päähenkilöksi nuoren ranskalaisupseerin nimeltä Olvin Janoisin. Umpah-pahin julkaisu aloitettiin Tintinissä 2. huhtikuuta 1958.
Goscinny ja Uderzo tekivät vajaan kolmen vuoden aikana viisi Umpah-pah-seikkailua. Ensimmäisen albumin alussa shava-shavojen heimoon kuuluva roteva Umpah-pah kohtaa nuoren ranskalaisupseerin Olvin Janoisimman. Heidän seikkailujensa juoni jatkuu luontevasti kaikkien viiden albumin läpi.
Tekijät siirtyivät Tintinistä uuteen Pilote-nuortenlehteen, ja koska sopimus kustantamon kanssa kielsi Umpah-pahin aloittamisen toisessa lehdessä, tekijät lopettivat sen ja keskittyivät Asterixiin. Umpah-pahin seikkailuissa olikin jo ollut nähtävissä paljon Asterixin huumoria, teemoja ja piirrostyyliä.
Umpah-pahia julkaistiin suomeksi ensi kerran vuosina 1973–1974 ilmestyneessä Zoom-sarjakuvalehdessä, joka ehti julkaista neljä ensimmäistä tarinaa. Sanoma julkaisi kaikki tarinat albumeina vuosina 1976–1977, jolloin myös viides seikkailu suomennettiin. Sarjan suomensivat Mary A. Wuorio ja Outi Walli.
RFSU
RFSU (lyhenne sanoista Riksförbundet för sexuell upplysning) on vuonna 1933 Elise Ottesen-Jensenin perustama puoluepoliittisesti, ammatillisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton aatteellinen järjestö. RFSU muun muassa markkinoi kondomeja ja muita seksuaaliterveyteen liittyviä tuotteita. Lisäksi RFSU tukee seksuaalikasvatusta, mielipiteenmuokkausta, seksuaalipolitiikkaa, klinikoita, koulutiedottajia ja paljon muuta.
RFSU AB tytäryhtiöineen (Suomen RFSU Oy Suomessa) vastaa RFSU:n tuotteiden myynnistä ja markkinoinnista. Suomessa toiminnan tuotot menevät kansainväliseen työhön RFSU-järjestön kautta. RFSU itse on voittoa tavoittelematon järjestö.
Ottesen-Jensseniä ajoi järjestön perustamiseen ruotsalaisen yhteiskunnan eriarvoisuus: Varakkailla oli jo pitkään ollut mahdollisuus säädellä lapsilukua. Vallasväki saattoi siis olla sukupuoliyhteydessä ilman jatkuvaa pelkoa raskaudesta. Vähävaraisilla sen sijaan ei ollut edes tietoa ehkäisykeinoista saati mahdollisuutta saada ehkäisyvälineitä käyttöönsä. Kondomista tai pessaarista ei ollut kuultukaan.
Ottesen-Jenssen katsoi, että näin kontrolloidaan köyhemmän väestön naisia ja rajoitetaan heidän seksuaalisuuttaan: seksiin liittyi aina riski raskaaksi tulosta ja ei-toivotuista lapsista. Vähävaraiset perheet oli ikään kuin tuomittu köyhyyteen, koska lapsia syntyi vaikkei heitä olisi varaa elättää. Myös abortin saantimahdollisuuksia säädeltiin. Elise Ottesen-Jensen ajoi muutosta, jotta seksuaalinen yhdenvertaisuus toteutuisi. Hänen ajatuksensa oli: "Unelmoin siitä päivästä, jolloin kaikki lapset syntyvät toivottuina, kaikki miehet ja naiset ovat tasa-arvoisia ja seksuaalisuus ilmentää läheisyyttä, nautintoa ja hellyyttä."
Al-Sadd
Al-Sadd Sports Club on qatarilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1969. Sen kotistadion on Jassim Bin Hamad Stadium, joka sijaitsee Dohassa. Joukkue on voittanut eniten maansa liigamestaruuksia, yhteensä kaksitoista.
Johanna Westman
Westman aloitti televisiojuontajan uransa SVT:n musiikkiohjelmassa Popitopp vuonna 1992, minkä jälkeen hän on tehnyt Sveriges Televisionille useita lastenohjelmia. Näihin lukeutuvat Ekens hemlighet, Lördagsakuten, Nu är det nu ja Rätt i rutan. Hän on osallistunut myös ohjelman TV-huset tekoon. Vuonna 2005 hän juonsi Melodifestivalenin kolmannen alkukarsinnan Skellefteåssa.
Santeri Paloniemi
Santeri Paloniemi (s. 8. marraskuuta 1993) on uransa jo lopettanut suomalainen alppihiihtäjä, joka kilpaili tekniikkalajeissa eli pujottelussa ja suurpujottelussa. Hän voitti nuorten pujottelun MM-kultaa kaudella 2011–2012 ja oli kolmas 2012–2013. Hän kuului kaudella 2013–2014 Suomen alppihiihdon maajoukkueeseen.
Nuorten MM-kilpailuissa helmikuussa 2010 Paloniemi sijoittui pujottelussa yhdeksänneksi. Tammikuussa 2011 hän oli nuorten MM-kilpailuissa pujottelun viides. Samana vuonna käydyissä Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa hän keskeytti pujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pujottelussa 16:nneksi.
Seuratasolla Paloniemi edusti Ruka Slalomia ja valmentajana toimi hänen isänsä Martti Paloniemi. Hänet valittiin Suomen vuoden nuoreksi urheilijaksi 2012.
Paloniemi ilmoitti lokakuussa 2016 lopettavansa uransa jatkuvien loukkaantumisten vuoksi.
Juan Cámara
Juan del Carmen Cámara Mesa (s. 13. helmikuuta 1994 Jaén) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Segunda División B:ssä pelaavaa FC Barcelona B:tä. Vasenjalkainen Cámara on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Cámara on Villarreal CF:n kasvatti. Hän pelasi seuran reservijoukkueissa vuosina 2011–2014. Kaudella 2011–2012 Cámara pelasi yhden ottelun seuran kakkosjoukkueen paidassa Segunda Divisiónissa. Vuonna 2014 hän siirtyi FC Barcelonan joukkueeseen. Kaudella 2014–2015 Cámara pelasi seuran kakkosjoukkueessa Segunda Divisiónissa 30 ottelussa tehden kuusi maalia. Seuran edustusjoukkueen paidassa Cámara debytoi joulukuussa 2015 Mestareiden liigan ottelussa Bayer Leverkusenia vastaan.
Cámara pelasi vuonna 2010 Espanjan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ottelua.
Loknjan piiri
thumb|200px|Loknjan piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla. Loknjan piiri on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 412 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä asui 9 535 henkeä.
Piirin hallinnollinen keskus on Loknjan (ven. Локня) kaupunkimainen taajama (3 872 as.). Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Alueen kautta kulkee Pietarin, Pihkovan ja Velikije Lukin välinen rautatie.
Pienteollisuusyritykset tuottavat elintarvikkeita, huonekaluja ja puutavaraa. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä pellavan ja rehun viljelyyn.
Nähtävyyksiä ovat vuonna 1772 rakennettu puinen Pokrovan kirkko Medvedevossa, vuonna 1783 rakennettu Pyhän kolminaisuuden kirkko Miritinitsyssa sekä Loknjan kotiseutumuseo.
Lordi Mortonin tamma
thumb|Maalaus lordi Mortonin kvaggahybridistä. Lordi Mortonin tamma oli eräs usein viitattu esimerkki evoluutioteorian historiassa.
Vuonna 1820 Mortonin kuudestoista jaarli George Douglas ilmoitti Royal Society-tiedeakatemian puheenjohtajalle, että oli astuttanut rautiaan arabianhevostammansa kvaggaoriilla aikeenaan luoda kesykvagga, ja että sama tamma oli myöhemmin varsonut valkoisesta oriista varsan, jolla oli kvaggan tavoin omituisia raitoja koivissaan. Royal Society julkaisi lordi Mortonin kirjeen julkaisussaan Philosophical Transactions vuonna 1821. Saman niteen osio "Erään tapauksen yksityiskohtia, miltei lordi Mortonin tapausta vastaavia, kuten ilmoitettu puheenjohtajalle kirjeessä herra Daniel Gilesiltä" ("Particulars of a Fact, nearly similar to that related by Lord Morton, communicated to the President, in a letter from Daniel Giles, Esq.") raportoi, että villinrotuisen karjun siittämissä ja mustavalkoisen emakon kantamissa porsaissa "karjun ruskea väri kovasti vallitsi" jopa kolmanteen seuraavaan pahnueeseen.
Nämä tapaukset vaikuttivat todistavan vanhan ajatuksen telegoniasta periytymisessä; Charles Darwin viittasi esimerkkiin teoksessaan The Variation of Animals and Plants under Domestication (1868). Ajatus telegoniasta eli aiemmin naaraan kanssa lisääntyneen uroksen vaikutuksesta naaraan myöhempiin jälkeläisiin on peräisin Aristoteleelta, ja se säilyi hyväksyttynä teoriana aina 1890-luvulle asti, jolloin Mendeliläinen periytyminen todistettiin kokein. Nykybiologia selittää lordi Mortonin tamman tapauksen alleelien dominoivuudella ja resessiivisyydellä.
Chris Lebenzon
Christopher John Lebenzon  (s. 29. lokakuuta 1953 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän on ollut kahdesti ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi, elokuvista Top Gun – lentäjistä parhaat (1986) ja Purppuravyöhyke (1995).
Lebenzon on leikannut useita Tim Burtonin ohjaamia elokuvia.
Lawrence Sabatini
Lawrence Sabatini CS (s. 15. toukokuuta 1930 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on Kanadassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1957 ja nimitettiin Vancouverin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Nasain titulaaripiispaksi 15. heinäkuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Francis Carney, jota avustivat John Fergus O'Grady ja Remi Joseph De Roo.
Sabatini sai 30. syyskuuta 1982 nimityksen Kamloopsin piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 2. syyskuuta 1999. Hänen seuraajakseen tuli David John James Monroe.
Cyril Evans
Cyril Furmstone Evans (1892–1959) oli brittiläinen sähköttäjä, joka tunnetaan parhaiten SS Californianin sähköttäjänä. Evans oli 20-vuotias Titanicin onnettomuuden aikana. Onnettomuusiltana 14. huhtikuuta kello 11 aikaan juuri ennen onnettomuutta Evans oli lähettänyt Titanicin sähköttäjälle viestin jossa hän kertoi kolmesta suuresta jäävuoresta, jotka olivat matkaamassa Titanicia kohti.
Samaan aikaan Jack Phillips oli lähettämässä viestiä Newfoundlandiin Cape Raceen, kun Evansin viesti kuului niin kovaa hänen korviinsa että tämä karjaisi Evansille töykeästi ja käski tämän pitämään suunsa kiinni. Syy tähän oli se, koska Californian oli vain 10 kilometrin päässä Titanicista. Toinen versio kertoo myös, että viesti oli merkitty väärin. Tämän jälkeen Evans sammutti laitteistonsa ja meni nukkumaan.
Tätä voidaan pitää syynä siihen miksei Californian päässyt ajoissa pelastamaan Titanicia. Myöskään Californianin kapteeni Stanley Lord ei herättänyt Evansia huomattuaan Titanicin hätäraketit. Kun Evans myöhemmin heräsi ja käynnisti laitteistonsa ja sai tietää Titanicin onnettomuudesta oli jo liian myöhäistä. Myöhemmin Evans ja Lord joutuivat kuulusteluihin joissa heitä syytettiin välinpitämättömyydestä Titanicia kohtaan. Evans kuitenkin vapautettiin syytteistä.
Myöhemmin Evans jatkoi Marconi Wireless companyn ja Eastern Telegraph Companyn palveluksessa loppuelämänsä. Hän palveli myös ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sähköttäjänä brittiläisille joukoille Pohjois-Afrikassa ja Italiassa. Evans kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1959.
Saarenluoto
Saarenluoto on Kokemäenjoen ja sen vanhan suuhaaran Kirkkojuovan väliin jäävä noin kolmen kilometrin pituinen saari Ulvilassa Porin rajalla. Aiemmin se on ollut osa Kokemäenjoen suistoa. Porin puolella Saarenluotoa vastapäätä Kokemäenjoen toisella puolen ovat Outokummun Porin tehtaat sekä Koivistonluodon ja Harmaalinnan kaupunginosat. Ulvilan puolella Saarenluotoon rajoittuvat idässä Vanhakylä ja etelässä Friitala.
Pääosa Saarenluodosta kuuluu Ulvilan Saaren kylään, ja Saarenluodossa Kirkkojuovan rannalla sijaitsee Ulvilan Saaren kartano. Kirkkojuovan toisella puolen vastapäätä Saaren kartanoa ovat Ulvilan kirkko, Ulvilan Pappilat, Isonkartanon ja Trumetarin tilat sekä jonkin matkan päässä Liikistön muinaismuistoalue. Vuonna 2009 julkistetussa inventoinnissaan Museovirasto on määritellyt tämän kokonaisuuden, johon kuuluu Saarenluodosta sen eteläosa, yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Saarenluotoon johtaa Ulvilan kirkon luona Kirkkotiestä erkaneva, Saaren Kartanon vieritse kulkeva sorapäällysteinen Saarentie. Pohjoisessa se yhtyy valtatiehen 11, joka ylittää Kokemäenjoen ja Kirkkojuovan Saarenluodon pohjoisosassa. Saarenluodossa on myös Ulvilan kaupungin virkistysalue, jossa on ulkoilureitti ja luontopolku. Virkistysalueelle johtaa riippusilta Kirkkojuovan yli.
Kunnallisista laitoksista Saarenluodossa toimii Ulvilan kaupungin jätevedenpuhdistamo ja valtatiellä 11 Kirkkojuovan kupeessa Saarenluodon puolella on aiemmin ollut huoltoasema.
Pohjois-Karjalan keskussairaala
Pohjois-Karjalan keskussairaala on vuonna 1953 rakennettu sairaala ja samalla maan ensimmäinen keskussairaala. Sairaalan perustamisasiakirja allekirjoitettiin muutama vuosi aikaisemmin vuonna 1947. Sairaala sijaitsee Joensuussa Niinivaaran laella, josta sen valkea päärakennus näkyy kymmenien kilometrien päähän aina Kolille asti. 12-kerroksisen rakennuksen korkeus on 45 metriä. Sairaalarakennusten suunnittelusta vastasi arkkitehdit Jussi Paatela yhdessä Olli Pöyryn sekä Marja Pöyryn kanssa.
Sairaala järjestää Pohjois-Karjalassa erikoissairaanhoidon palvelut 13 kunnan alueella yhteensä 166 400 asukkaalle.
Sairaalan yhteydessä on helikopterikenttä potilaskuljetuksia varten.
Pohjois-Karjalan sairaanhoitopiiri kuuluu Kuopion yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueeseen. Osa erikoissairaanhoidosta järjestetään eritysvastuualueella alueen yliopistollisessa sairaalassa. Pohjois-Karjalan keskussairaalassa ei ole avosydänkirurgiaa ja neurokirurgiaa. Valtionneuvoston asetuksella esimerkiksi elinsiirrot on keskitetty koko maassa Helsingin yliopistolliseen keskussairaalaan ja ylipainehappihoito Turun yliopistolliseen keskussairaalaan.
Sairaala toimii opetussairaalana sosiaali- ja terveysalan sekä lääketieteen opiskelijoille.