cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kollajan allas
Kollaja allashanke ennen ja nyt
Vuonna 1959 voimassa olleen vuoden 1902 vesioikeuslain 1 luvun 5 §:n mukaan ainoastaan valtiolla oli oikeus toimittaa vedenjuoksun säännöstely siinä tapauksessa, että siitä aiheutuu haittaa arvokkaanpuoleiselle koskelle tahi muuta sanottavaa vahinkoa yksityiselle henkilölle. Pohjolan Voima oli 24.6.1959 esittänyt kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriölle, että se ryhtyisi Iijoen vesistössä toimeenpantavan säännöstelyn hakijaksi ja että tie- ja vesirakennushallitukselle annettaisiin tehtäväksi asianmukaisten säännöstelylupien hakeminen sekä säännöstelyn toimeenpanemisen suorittaminen. Hanke kuitenkin hautautui 1970-luvulla toteuttamiskelvottomana. Kollajan alueen hyödyntämistä vesivoiman tuotannossa selvitettiin uudelleen 1980-luvulla osana suunnitelmaa, jonka tavoitteena oli koko Iijoen ottaminen sähkön tuotantoon 12 vesivoimalaitoksen avulla. Selvityksessä Pudasjärven yläpuolisen alueen ja Kollajan alueen luontoarvot todettiin merkittäviksi, ja voimalaitossuunnitelmista luovuttiin. Kollajan alue suojattiin 1980-luvulla koskiensuojelulailla, joka kieltää voimalaitoksen rakentamisen.
Kollajalla toteutetun ympäristövaikutusten arviointi käsitti Iijoen Pudasjärven ja Haapakosken välisen suojellun osuuden ja enintään yhden voimalaitoksen. Energiateollisuus on tehnyt selvityksen koko Suomen olemassa olevan vesivoimakapasiteetin hyödyntämismahdollisuuksista Tenojoesta aina Vantaanjokeen saakka. Kollajan hanke sisältyi näihin selvityksiin.
Tammikuussa 2014 allashanke nousi jälleen esille. Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskuksen ympäristöarvio oli myönteinen. Hankkeen taustalla on Pohjolan Voima. Esittelijän mukaan allas heikentäisi Natura-aluetta, mutta edellisen kerran itsensä jäävänneen ELY-keskuksen johtaja Heikki Aronpään mukaan hankkeella ei ole siihen merkittäviä vaikutuksia.
Dharavi
thumb|Yksi Dharavin sisäänkäynneistä thumb|Näkymää Dharavissa Dharavi on slummi Mumbain kaupungissa Intiassa. Slummi sijaitsee kahden rautatielinjan välissä Sionin, Bandran, Kurlan ja Kalinan esikaupunkien alueilla. Alue on jakautunut kortteleihin asukkaiden kotipaikkakuntien, kielen ja uskonnon mukaan. Dharavin asukaslukua on vaikea laskea tarkasti, koska tuhannet ihmiset muuttavat kaupunkiin päivittäin, joista monet slummiin. Arvioiden mukaan asukkaita olisi yhdestä viiteen miljoonaa. Osa dharavilaisista on jo toisen sukupolven asukkaita. Slummissa toimii runsaasti pienteollisuutta ja tekstiiliyrittäjiä, joiden kokonaisliikevaihdon arvellaan tuottavan yli 650 miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihdon vuodessa.
Maharashtran osavaltio on suunnitellut uudelleenrakentavansa alueen nykyaikaiseksi asuinalueeksi, jossa olisi sairaaloita, kouluja ja ostoskeskuksia. Hankkeen hinta-arvio on yli kaksi miljardia dollaria. Asukkaat ovat vastustaneet liikemiesten suunnitelmia.
Dharavi torjui kuumepotilaita etsivillä partioilla, testauksella ja koronaviruspotilaiden eristämistämisellä melko hyvin kevään 2020 koronavirusaallon. Tuolloin yli 2000 sairastui koronavirukseen Dharavissa, noin 80 kuoli.
Luettelo pikkuplaneetoista: 192001–193000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 192001:stä ja päättyen 193000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
L’Arena
L’Arena on Veronan kaupungin ja maakunnan paikallinen jokapäiväinen sanomalehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1866. Sitä julkaisee La Società Athesis S.p.A. Levikki on noin 50.000.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – naisten 70 kg
Naisten 70 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan Nippon Budōkanilla 28. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu vähintään 19 judokaa.
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valitaan suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkastellaan 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani saa näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka saa 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat pitää jakaa siten, että yhdestä maasta saa tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytetään paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsutaan yhteensä 20 judokaa.
François Villon
right|thumb|200px|François Villon keskiaikainen puupiirros teoksesta Grand Testament de Maistre François Villon, 1489. François Villon, (s. 1431 tai 1432 Pariisissa, kuollut 1463) oli ranskalainen runoilija keskiajan lopulla. Hän lienee ollut aikansa tunnetuin ranskalainen kirjailija. Romantikot pitivät häntä ”kirottujen runoilijoiden” (poètes maudits) edeltäjänä.
Tapahtumat
Ainoat nykyaikaan säilyneet Villoniin liittyvät tiedot ovat kuusi hallinnollista asiakirjaa, jotka liittyvät hänen oikeudenkäyntiinsä, sekä hänen omat kirjoituksensa. On syytä tehdä ero todellisen tiedon ja tarinoiden välillä. Villon loi pohjaa itsestään kerrottavalle legendalle asettaessaan teoksissaan itsensä esille.
Nuoruus
Villon lähetettiin opiskelemaan vapaiden tieteiden tiedekuntaan Pariisin yliopistoon, ja lopullisena tavoitteena oli papiksi valmistuminen. Vuonna 1452 hän suoritti maisterin tutkinnon Sorbonnen yliopistossa. Yliopistossa oli tuolloin voimakasta liikehdintää, ja useat tutkinnon suorittaneet, joita oli liian paljon, elivät kurjuudessa.
Vuosina 1451–1453 opiskelijalevottomuudet lisääntyivät. Yliopistossa oli yhteenottoja poliisin kanssa, ja niiden syynä oli etenkin ristiriita yliopiston ja kuninkaan välillä. Seurauksena oli luentojen peruuttaminen vuosina 1453–1455. Luentojen lopettamisen yllykkeenä oli professoreiden pitkään jatkunut lakko. Villon ei enää jatkanut opintojaan vaan lähti kohden seikkailuja. Hän käsitteli myöhemmin tätä tapahtumaa pahoitellen runossaan Testamentti (Testament):
Siitä eteenpäin Villonin elämä on lähes pelkästään nälän, väkivallan ja epidemioiden kiusaamaa elämää satavuotisen sodan päättymisen jälkeisinä vuosina.
Ensimmäiset runot ja rötökset
Tässä vaiheessa Villon katoaa, eikä tiedetä pääsikö hän perille Angersiin. Tiedossa on ainoastaan, että hän jatkoi matkustelua Loiren laaksossa.
Orléansin Kaarlen hovissa
350px|thumb|left|Orléansin Kaarle (1394-1465) ottaa vastaan vasalliensa uskollisuudenvalat hoviväkensä ympäröimänä. François Villon ilmaantui esiin Bloisn kaupungissa suunnilleen joulukuussa 1457 Orléansin herttuan Kaarlen hovissa. Kaarle oli itsekin runoilijana kunnostautunut ruhtinas, ja hän oli tulevan kuningas Ludvig XII:n isä. Käsikirjoituksessa, johon Villon kyhäili omia runojaan ja myös hovimiesten aikaansaannoksia, on kolme Villonin itsensä ja vieläpä todennäköisesti omakätisesti allekirjoittamaa runoa. Pisin näistä runoista "Épître à Marie d'Orléans" on runoiltu Marie d’Orélansin syntymän johdosta 19. joulukuuta 1457, hän oli Orléansin Kaarlen ja Marie de Clévesin tytär. Tämä käsikirjoitus sisältää myös muiden joukossa runon ”Ballade des contradictions”, joka on usein nimeltään myös ”Concours de Blois”, koska siitä on kyse kolmannesta kaikkiaan kymmenestä balladista, jotka ovat runoilijoiden tekemiä ja alkavat Orléansin Kaarlen säkeellä: ”Je meurs de soif en couste la fontaine” ('Kuolen janoon kaivon äärellä').
Viimeisin Villonin lisäys Orléansin Kaarlen käsikirjoitukseen on runo ”Ballade franco-latine”, joka on valmistunut keskellä runokilpailua ja heti ”Concours de Blois” runon jälkeen. Kyseessä on kahden kaksikielisen runon kompositio, dialogi itsensä Orléansin Kaarlen ja tämän suosikin Fredet’n välillä. ”Ballade franco-latine”, kuten professori Gert Pinkernell osoittaa, on asioiden suorasanainen selvittely Fredet’n kanssa. Villon on saanut nuhteita Kaarlelta, ja eräs hänen hovipojistaan, jota tosin ei nimetä, syyttää häntä valheista ja nousukasmaisuudesta. Villon jättää herttuan Boissa sijaitsevan hovin, todennäköisesti melko pian tämän tapahtuman jälkeen.
Loka-marraskuussa 1458 Villon yrittää epätoivoisesti solmia yhteyden entiseen, lyhytaikaiseen mesenaattiinsa käyttäen hyväkseen herttuan matkaa Vendômeen, jossa hänen tulee osallistua vävynsä Alençonin Jean II petosoikeudenkäyntiin. Villon kirjoittaa tällöin Kaarlelle runot "Ballade des proverbes" sekä "Ballade des menus propos", mutta tuloksetta. Häntä ei enää oteta vastaan ruhtinaan hovissa.
Teokset
Suurin osa teksteistä löytyy ranskankielisestä Wikiaineistosta
Eemil Vekara
Emil Henrik (Eemil Heikki) Vekara (sukunimi vuoteen 1906 Krook; 12. marraskuuta 1874 Karstula – 16. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen agronomi, asutustarkastaja ja Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustaja.
Vekaran vanhemmat olivat talollinen Heikki Krook ja Maria Gustava Oppman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 ja valmistui agronomiksi 1897. Vekara hoiti aluksi kotitilaansa Karstulassa 1897–1901 ja toimi sitten Tuorlan maanviljelyskoulun opettajana ja koulutilan kirjanpitäjänä Salossa 1901–1903 sekä Kemin piirin lääninagronomin viransijaisena 1903–1904 ja apulaisagronomina Kemissä 1905–1910. Vekara oli maanviljelijänä Karstulassa 1907–1916 ja hän toimi samalla Karstulan hoitoalueen metsäkasöörinä 1909–1917. Hän oli sen jälkeen Keski-Suomen maanviljelysseuran vt. sihteerinä ja maatalous- ja karjanhoitokonsulenttina 1917–1919, Jyväskylän piirin asutustarkastajana 1919–1929 ja viimeksi Keski-Suomen maanviljelysseuran vt. sihteerinä ja maatalouskonsulenttina 1929–1930.
Vekara oli kansanedustajana 1917–1919 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös Karstulan kunnallislautakunnan esimiehenä, toimi Valion tilintarkastajana ja kuului Keski-Suomen maanviljelysseuran johtokuntaan.
Eemil Vekara oli naimisissa vuodesta 1901 Maria Olivia Pietilän kanssa.
Yoshiaki Ōta
Yoshiaki Ōta (s. 11. kesäkuuta 1983 Hamamatsu) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ōta kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 2007.
Mihail Sadoveanu
thumb|175px|Mihail Sadoveanu vuonna 1949. Mihail Sadoveanu (5. marraskuuta 1880 Pașcani, Iașin piirikunta – 19. lokakuuta 1961 Bukarest ) oli romanialainen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Elämäkerta
Sadoveanun isä oli asianajaja ja äiti talonpoikaisnainen. Ensimmäiset teoksensa Sadoveanu julkaisi jo lukiovuosina. Vuonna 1904 hän muutti Bukarestiin, jossa hän työskenteli opetusministeriössä. Samana vuonna ilmestyivät kertomuskokoelmat Povestiri, Dureri înăbușite (”Tukahdetut kärsimykset”) ja historiallinen kertomus Șoimii (”Haukat”).
Vuonna 1906 Sadoveanu liittyi Viața Românească -aikakauslehden ympärille syntyneeseen kirjailijaryhmään. Lehden ajama poporanismi vaikutti kirjailijan tuotantoon ja yhteiskunnalliseen toimintaan. Talonpoikaiston elämää kuvaavat kertomuskokoelmat Crîșma lui Moș Precu (”Precu-sedän krouvi”, 1904), Mormîntul unui copil (”Lapsen hauta”, 1906), La noi în Viișoară (”Meillä Viișoarăssa”, 1907), O istorie de demult (”Vanha tarina”, 1908), Bordeienii (”Maakuoppien asukit”, 1912) ja Un instigator (”Kansanvillitsijä”, 1912). Sadoveanu julkaisi myös maaseudun väestölle tarkoitettuja kirjasia ja sanomalehteä. Hän osallistui Romanian kirjailijaseuran perustamiseen ja toimi vuosina 1909–1911 sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuosina 1909–1918 hän johti Iașin kansallisteatteria.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sadoveanu tuli tunnetuksi yhteiskunnallisten romaanien kirjoittajana. Romaanit ''Strada Lăpușneanu. Cronică din 1917 (”Lăpușneanun katu. Vuoden 1917 kronikka”, 1921) ja Venea o moară pe Siret'' (”Mylly lipui Siret-jokea pitkin”, 1925) kritisoivat porvaristoa ja suurmaanomistajia. Romanialaista kansanluonnetta kuvaavat pienoisromaani Hanu Ancuței (”Ancutan majatalossa”, 1928) ja romaani ”Etsin miestäni” (oik. ”Tappara”, Baltagul, 1930).
Vuonna 1921 Sadoveanu valittiin Romanian akatemian jäseneksi, ja vuonna 1926 hänelle myönnettiin kansallinen kirjallisuuspalkinto. Vuodesta 1926 lähtien hän toimi kansanedustajana, senaattorina ja vuodesta 1931 senaatin puheenjohtajana. 1930-luvulla Sadoveanu laati historiallisia romaaneja: Nunta domniței Ruxandra (”Prinsessa Ruxandran häät”, 1932), Creanga de aur (”Kultainen jousi”, 1934), Nopțile de Sînziene (”Juhannusaatto”, 1934), Viața lui Ștefan cel Mare (”Tapani Suuren elämä”, 1934), trilogia Frații Jderi (”Jderin veljekset”, 1935–1942). Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti muistelmateosta Anii de ucenicie (”Oppivuodet”, 1944).
Vuonna 1945 Sadoveanu valittiin Romanian parlamentin puheenjohtajaksi ja vuonna 1946 kansalliskokouksen varapuheenjohtajaksi. Kirjailijan myöhäiskauden merkittävimpiä teoksia ovat köyhän talonpojan yhteiskunnallisesta heräämisestä kertova pienoisromaani Mitrea Cocor (1949) ja historiallinen romaani Nicoară Potcoavă (1952).
Sadoveanun tuotanto toimii yhdistävänä lenkkinä Romanian 1800-luvun kirjallisuuden ja nykykirjallisuuden välillä. Kirjailija tunnetaan värikkään kansankielen taitavana käyttäjänä. Kommunistivallan pystyttämisen jälkeen hän toimi Romanian kirjailijaliiton puheenjohtajana, akatemian varapresidenttinä, Rauhanpuolustajien komitean puheenjohtajana ja Maailman rauhanneuvoston jäsenenä. Vuonna 1955 hänelle myönnettiin Romanian sosialistisen työn sankarin arvonimi. Vuonna 1960 hän sai Leninin kansainvälisen rauhanpalkinnon.
Ludvík Svoboda
thumb|right|Kenraali Ludvík Svoboda. Ludvík Svoboda (25. marraskuuta 1895 Hroznatín, Määri – 20. syyskuuta 1979 Praha, Tšekkoslovakia) oli Tšekkoslovakian presidentti vuosina 1968–1975. Armeijaurallaan hän kohosi kenraaliksi vuonna 1945.
Uran alku
Ludvík Svoboda pakeni Itävalta-Unkarin armeijasta ensimmäisen maailmansodan aikana itärintamalta ja liittyi Tšekkoslovakian legioonaan, joka osallistui Venäjän sisällissotaan. Siinä Svoboda otti osaa Zborovon ja Bakmachin taisteluihin. Palattuaan Siperiasta kotiin hän työskenteli isänsä yrityksessä, ennen kuin aloitti sotilasuransa Tšekkoslovakian armeijassa.
Sodan jälkeinen poliittinen ura
Puna-armeija ja Ludvík Svobodan komentaman ensimmäisen tšekkoslovakialaisen armeijakunnan osastot vapauttivat suuren osan Tšekkoslovakiaa. Sodan jälkeisissä vuoden 1946 vaaleissa Tšekkoslovakian kommunistipuolue sai 38 prosentin kannatuksen ja puolue sai pääministeriyden lisäksi 8 paikkaa Tšekkoslovakian hallituksen 26 ministerin paikasta. Puolueen asema oli vahva, sillä se kontrolloi sekä poliisivoimia että armeijaa ja sillä oli useita avainministeripaikkoja, Svoboda oli puolustusministeri. Kommunistit menettivät kuitenkin nopeasti kannatustaan, sillä talouspolitiikka ei miellyttänyt monia työläisiä ja maataloudessa he pyrkivät kollektivisointiin. Lisäksi maa ajautui kriisiin talvella 1947-1948 demokraattisten puolueiden protestoidessa kommunistien laittomuuksia heidän puhdistaessaan turvallisuuskoneistoa ei-kommunistisista aineksista, hallituksen demokraattiset voimat erosivat. Kommunistit valmistelivat vallankaappausta, joka sujui lopulta verettömästi.
Maan ollessa ilman hallitusta Svoboda komensi armeijan kommunistiset yksiköt täyteen hälytysvalmiuteen ja vastaavasti ei-kommunistiset yksiköt parakkeihin. Kommunisteja tukevat aseistetut työläiset ja kansanmiliisi kokoontuivat kaduilla. Suuressa mielenosoituksessa vaadittiin kommunisteille hallituksen muodostamistehtävää. Svoboda sanoi "Armeija ei tule marssimaan kansaa vastaan". Neuvostoliiton asevoimien sekaantumista ja sisällissotaa pelkäävä presidentti Edvard Beneš taipui painostuksen edessä. Pian hän erosi ja kommunistien valta oli täydellinen. Kommunistien vallan taannut Svoboda liittyi nyt puolueeseen.
Svoboda jatkoi puolustusministerinä, armeija-arvoltaan hän oli kenraali. Vuonna 1950 Tšekkoslovakiassa alkoi stalinististen puhdistusten uusi aalto. Svoboda pakotettiin eroamaan näistä tehtävistä 25. huhtikuuta 1950, jonka jälkeen hän toimi Tšekkoslovakian hallituksen varapääministerinä. Siitä tehtävästä hänet erotettiin 1951. Vuonna 1952 Svoboda vangittiin ja vapautettiin vasta Nikita Hruštšovin kaudella. Svoboda toimi tällöin Klement Gottwaldin sotilasakatemian johtajana.
Presidenttiys
Svoboda valittiin Tšekkoslovakian presidentiksi 30. maaliskuuta 1968 kommunistipuolueen pääsihteeri Alexander Dubčekin suosituksesta. Svoboda oli hyväksymässä Prahan kevään uudistuksia Varsovan liiton miehitykseen 20. elokuuta 1968 saakka. Svobodan toiminnan ansiosta Dubček ja muut kommunistipuolueen jäsenet myös vapautuivat Neuvostoliiton vangittua heidät miehityksen aikana elokuun lopulla. Varsovan liiton joukot jäivät Tšekkoslovakiaan ja kommunistipuolue puolue puhdistettiin pian uudistusmielisistä. Svoboda seurasi passiivisena kansalaisvapauksien tukehduttamista niin kutsutun "normalisoinnin" aikana. Moskovalle uskolliset kovan linjan kommunistit pakottivat lopulta hänetkin eroamaan. Syyksi ilmoitettiin terveydelliset syyt.
Svoboda on palkittu Jugoslavian kansan sankarin arvonimellä 1946, marraskuussa 1965 Neuvostoliiton sankarin arvonimellä ja Tšekkoslovakian sankarin arvonimellä 1970 ja 1975 ja Leninin rauhanpalkinnolla 1970.
Sampo-konekivääri
Kehitys ja rakenne
Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä.
Kaasumännän etupäässä oli erillinen säädin tulinopeuden säätämistä varten. Tähtäimet perustuivat sotilaskivääriin m/39. Takatähtäin oli lukkorungon päällä ja etutähtäin kaasusylinterin yläpuolella. Sarjatuotantoaseissa oli lyhyempi piippu, osa muodoista oli yksinkertaistetumpia sekä lukkorungossa oli kiilaura erillisen tähtäimen asennusta varten.
Kokeilut aseella
Aseen prototyypit valmistuivat syksyllä 1941 Valtion Kivääritehtaalta. Koeammuntojen jälkeen tilattiin ensimmäinen 50 aseen sarja. Aseita valmistui 26 kappaletta, jotka koeammuttiin heinäkuussa 1942. Huonon materiaalin (pehmeät sulkupinnat) vuoksi aseet palautettiin korjattavaksi. 16. syyskuuta 1942 aseille suoritettiin vastaanottotarkastus ja ne jaettiin rintamakäyttöön. Aseita valmistui lisäksi vielä yhdeksän kappaletta, jotka toimitettiin myös rintamalle. Aseet palvelivat sodan loppuun saakka rintamalla. Aseita valmistettiin yhteensä vain 35 kappaletta.
Aseissa ilmeni vuoden 1943 alkuun mennessä seuraavia vikoja:
Halvemmin kustannuksin levyprässäyksellä valmistettavan saksalaisen MG-42 tultua testeihin L-41 jatkokehittelystä luovuttiin.
Kalannin seisake
Kalannin seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se on Jarl Ungernin suunnittelema ja se perustettiin Kalannin pieneen Lahden kylään vuonna 1924. Aseman merkitys kunnalle jäi pieneksi, sillä kirkonkylään oli matkaa asemalta noin kuusi kilometriä ja Lahden kylässä sijaitsi kansakoulun lisäksi vain muutama tila. Kalannin laiturivaihde muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1962 ja edelleen seisakkeeksi vuonna 1970, kun tavaraliikenne siellä loppui. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1990.
Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi, jolloin myyntiin tulivat 1,7 hehtaarin tontilla sijaitseva asemarakennus, sauna ja kellari ja käymälä. Ne siirtyivät uudelle omistajalle vuoden 2008 alkupuolella.
Maloniesterisynteesi
thumb|250px|Yleinen kuvaus maloniesterisynteesistä Maloniesterisynteesi on kemiallinen reaktio, jossa malonihapon diesteri eli dialkyylimalonaatti alkyloidaan, hydrolysoidaan ja dekarboksyloidaan ja tuotteena muodostuu substituoitu etikkahappo. Maloniesterisynteesi on yleisesti käytetty tapa erityisesti rengasrakenteisten karboksyylihappojen valmistamiseen.
Reagenssit ja mekanismi
Muiden β-diestereiden tavoin malonaattiestereiden α-asemassa sijaitsevat protonit ovat muita estereitä happamampia ja helpommin emästen vastaanotettavissa. Malonaattiesterin deprotonointiin riittää alkoksidi, tyypillisimin käytettyjä ovat natriumetoksidi ja natriummetoksidi tai natriumhydridi. Malonihapon esterin deprotonoituessa muodostuu enolaatti-ioni, joka on nukleofiilinen ja voidaan alkyloida elektrofiilin kuten alkyylihalogenidin tai sulfonaatin avulla. Muodostunut alkyloitu malonaattiesteri hydrolysoituu ja dekarboksyloituu happamissa olosuhteissa.
Maloniesterisynteesissä muodostuu helposti dialkyloitu malonaattiesteri. Tätä voidaan käyttää myös hyödyksi, sillä intramolekulaarisen alkylaation seurauksena muodostuu rengasrakenteinen karboksyylihappo. Näin voidaan valmistaa yhdisteitä, joissa renkaan koko on 3–6 atomia.
Max Born
Max Born (11. joulukuuta 1882 Breslau (nykyinen Wrocław), Saksan keisarikunta – 5. tammikuuta 1970 Göttingen, Saksa) oli saksanjuutalainen matemaatikko ja fyysikko. Hän oli vanhempiensa professori Gustav Bornin ja Margarete Kauffmannin ainoa lapsi.
Hän kävi kouluaan König-Wilhelm-lukiossa, minkä jälkeen Born meni opiskelemaan Breslaun yliopistoon astronomiaa ja fysiikkaa. Sieltä hän siirtyi Heidelbergin yliopistoon ja edelleen Zürichin yliopistoon. Tänä ajanjaksona Born tapasi useita merkittäviä tiedemiehiä ja matemaatikoita kuten Kleinin, Hilbertin, Minkowskin, Rungen, Schwarzschildin ja Voigtin.
Vuonna 1909 Born nimitettiin luennoitsijaksi Göttingenin yliopistoon, missä hän työskenteli vuoteen 1912 asti, jolloin hän siirtyi Chicagon yliopistoon. Vuonna 1913 hän meni naimisiin teollisuussukuun kuuluvan Hedwig o.s. Ehrenbergin kanssa. He saivat kaikkiaan kolme lasta. Näyttelijä Olivia Newton-John on Max Bornin tyttärentytär.
Vuonna 1915 Born liittyi Saksan armeijaan joutuen hylkäämään hänelle tarjotun paikan professorina Berliinin yliopistossa, jossa hän olisi päässyt työskentelemään Max Planckin kanssa. Armeijassa hän suunnitteli äänimittauksen teoriaa ja opiskeli myös kideoppia, josta hän julkaisi ensimmäisen kirjansa.
Vuonna 1919 ensimmäisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli professori Frankfurt am Mainin yliopistossa, ja sen jälkeen professori Göttingenin yliopistossa vuonna 1921. Tänä aikana hän teki huomattavimmat työnsä. Julkaisussaan ”Zur Quantummechanik” vuonna 1924 hän käytti ensimmäistä kertaa termiä ”kvanttimekaniikka” ja muotoili nykyisen standarditulkinnan todennäköisyystiheydestä \psi^*\psi kvanttimekaniikan Schrödingerin yhtälössä, josta hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon kolmisenkymmentä vuotta myöhemmin. Lisäksi hän teki lisätutkimusta kiderakenteista.
Vuonna 1933 hän siirtyi Saksan hallituksen antisemitistisen toiminnan vuoksi opettamaan Cambridgen yliopistoon vuoteen 1936 asti. Hän vietti kuusi kuukautta Bangaloren yliopistossa ennen siirtymistään Edinburghin yliopistoon vuoteen 1953 asti. Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen hän muutti Bad Pyrmontiin, missä eli kuolemaansa, vuoteen 1970 asti.
Albert Einstein oli Bornin ystävä, ja kirjeessään Bornille vuonna 1926 Einstein teki kuuluisan huomautuksensa kvanttimekaniikkaa koskien, ”Jumala ei heitä noppaa”.
Toisen maailmansodan jälkeen Max ja Hedwig Born palasivat Saksaan, lasten jäädessä Englantiin.
Hänelle myönnettiin Hughesin mitali vuonna 1950 ja fysiikan Nobel-palkinto ja Stokesin mitali vuonna 1954.
Teoksessaan Natural Philosophy of Cause and Chance Born ratkaisee Kantin arvoituksen Ding an Sich (asia itsessään).
Mary Read
Mary Read (noin 1690 Lontoo, Englannin kuningaskunta – 28. huhtikuuta 1721 Port Royal, Jamaikan siirtomaa) oli englantilaissyntyinen naispuolinen sotilas, merimies ja merirosvo.
Readin isä oli merimies, mutta hän oli kerran jäänyt tiellensä ja niinpä hänen äitinsä kasvatti Maryn yksin. Köyhä äiti joutui turvautumaan taloudelliseen apuun anopiltaan. Anoppi ei kuitenkaan piitannut tyttölapsista, joten Maryn äiti puki hänet pojaksi. Taloudellista apua he saivat aina anopin kuolemaan saakka. Mary oli tuolloin 13-vuotias.
Mary lähetettiin palvelijaksi eräälle rikkaalle naiselle, mutta hän karkasi pian Flanderiin värväytyäkseen armeijaan. Armeijassa hän tapasi tulevan aviomiehensä. He muuttivat lähelle Bredaa Alankomaiden tasavallassa ja ostivat sieltä kievarin. Pian tämän jälkeen mies kuitenkin sairastui ja kuoli. Read lähti taas merille, tällä kertaa Karibialle. Elettiin vuotta 1719. Matkalla ”Calico Jack” Rackham kaappasi häntä kuljettaneen laivan, ja Read liittyikin Rackhamin ja Anne Bonnyn joukkoon.
Calico Jack pakotti komean nuorukaisen eräältä kaappaamaltaan kauppalaivalta liittymään joukkoonsa. Seurauksena oli Readin rakastuminen nuorukaiseen. He vannoivat uskollisuusvalat toisilleen. Read kuvaili heidän liittoaan myöhemmin ”omantunnon avioliitoksi.” Read pelasti kerran rakkaansa todennäköiseltä kuolemalta kun hän haastoi miehensä haastaneen merirosvon kaksintaisteluun.
Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista
Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Grosse Pointe Blank – palkkamurhaaja pikkukaupungissa) on vuonna 1997 julkaistu George Armitagen ohjaama elokuva. Se on lajityypiltään toiminnallinen musta komedia. Elokuvassa nähdään pääroolissa olevan John Cusackin lisäksi peräti kolme hänen sisarustaan; hänen siskonsa Joan sivuroolissa päähenkilön sihteerinä sekä hänen siskonsa Ann ja veljensä Bill pikkurooleissa.
Mary Read
Rackham, Bonny ja Read jäivät kuitenkin kiinni rikoksistaan ja joutuivat oikeudenkäyntiin. Koko miehistö, Readin rakastettu mukaan lukien tuomittiin kuolemaan. Bonnya ja Readia ei hirtetty, koska he olivat raskaana. Read kuoli vankilassa kuumeeseen tai mahdollisesti synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin huhtikuussa 1721. Hautajaisten ajankohdaksi kuolintodistukseen kirjattiin 28. huhtikuuta 1721.
Grosse Pointe Blank – Palkkamurhaaja pikkukaupungista
Tarina
Palkkamurhaaja Martin Q. Blank (John Cusack) päätyy keikan myötä vanhaan kotikaupunkiinsa Grosse Pointeen, jossa järjestetään samaan aikaan myös luokkakokous.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – naisten 78 kg
Naisten 78 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan Nippon Budōkanilla 29. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu vähintään 19 judokaa.
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valitaan suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkastellaan 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani saa näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka saa 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat pitää jakaa siten, että yhdestä maasta saa tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytetään paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsutaan yhteensä 20 judokaa.
Mabinogion
Mabinogi (joskus myös Mabinogion) on walesilainen 11 tarun kokoelma. Ne tunnetaan keskiaikaisista kymrinkielisistä käsikirjoituksista, jotka pohjautuvat vanhaan mytologiaan, kansanperinteeseen ja sankaritaruihin. Tarinoissa on vaikutteita kelttiläisestä perinteestä, mutta myös normanneilta ja Ranskasta. Kokoelman merkittävimpinä pidetään neljää toisiinsa liittyvää tarua, jotka tunnetaan nimellä "Mabinogin neljä haaraa". Sana Mabinogi esiintyy vain näissä tarinoissa, ja se merkitsee luultavasti "Maponosta koskeva" tai "Maponoksen sukua koskeva". Näiden lisäksi kokoelmaan kuuluvat ns. paikalliset tarinat, joissa on vain vähän mannermaista vaikutusta, sekä romanssit, jotka muistuttavat ranskalaisia romansseja. Mabinogion-nimeä käytettiin koko tarukokoelmasta ensimmäistä kertaa vuonna 1795.
Mabinogioniin kuuluvat seuraavat tarinat:
Mabinogin neljä haaraa
Neljä paikallista tarinaa
Romanssit
Mabinogionin inspiroimasta modernista kirjallisuudesta ehkäpä tunnetuin esimerkki on Lloyd Alexanderin kirjasarja Prydainin kronikka.
Suomennokset
Jani Koskinen on suomentanut seuraavat Mabinogin tarut:
Kaarlo Rantanen
Kaarlo Verneri Rantanen (s. 14. joulukuuta 1988 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuoden 2007 alussa FC Lahden riveihin siirtyneen Rantasen kasvattiseuroina ovat toimineet Tampereen Ilves, Orimattilan Pedot sekä Lahden Reipas Reipas. Rantanen debytoi Veikkausliigassa 11.toukokuuta 2007 FC Lahti–HJK-ottelussa, ja oli voittamassa SM-pronssia kaudella 2008. Kaudella 2010 Rantanen vietti puoli vuotta Slovakiassa MFK Topvar Topoľčanyn riveissä ja siirtyi syksyllä Tampereen Ilvekseen. Rantanen ehti edustaa Ilvestä kolmessa Kakkosen ottelussa, nousukarsinnoissa sekä muutamassa Suomen Cupin ottelussa, joissa hän saavutti muun muassa pikkufinaalin hopean.
Maria-Elisabeth Schaeffler-Thumann
Maria-Elisabeth Schaeffler-Thumann (o.s. ?; vuosina 1963–2014 sukunimenä Schaeffler; vuodesta 2014 Schaeffler-Thumann ; s., Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti, Natsi-Saksa) on saksalainen perijätär, liikenainen ja miljardööri.
Hän omistaa yhdessä poikansa Georg F. W. Schaefflerin kanssa Schaeffler Groupin, joka on maailman suurimpia kuulalaakerien ja koneiden osien valmistaja. Maria-Elisabeth Schaeffler otti vastuun yhtiöstä hänen miehensä Georg Schaefflerin kuoltua vuonna 1996; yhtiön oli hänen miehensä ja tämän Wilhelm-veli perustaneet vuonna 1946. Vuonna 2008 Schaeffler Group valtasi rengas- ja autososajätti Continental AG:n velkarahoitetulla 15 miljardin dollarin kaupalla. Autokaupan elvyttyä talouskriisin jälkeen, Continentalin osakkeiden arvo voimistui vahvasti. Maria-Elisabeth ja Georg omistivat maaliskuussa 2018 46 prosenttia Continentalista, jonka menestys on ollut varallisuuden kasvun päätekijä.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 274. rikkaimmaksi ihmiseksi ja 27. rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen varallisuutensa oli 6,3 miljardia dollaria. Hänen poikansa omistusosuus perheyhtiö Schaeffler Groupista on nelinkertainen ja sijoitus miljardöörilistallakin korkeammalla (maailmanlistan 31. sijalla, omistusten arvo $25.3 mrd. USD).
Prahassa vuonna 1941 syntynyt Maria-Elisabeth pakeni hieman ennen toisen maailmansodan loppua vuonna 1945 vanhempiensa mukana Wieniin. Hän opiskeli lääketiedettä Wienin yliopistossa vuosina 1960–1963. Hän tapasi 22-vuotiaana ensimmäisen miehensä, liikemies Georg Schaefflerin, solmi avioliiton vuonna 1963 ja muutti tämän luokse. Schaefflerin perheen nuorempi lapsi (Christian) menehtyi kylpyhuoneessa leikin yhteydessä sattuneen onnettomuuden seurauksena. Oltuaan pitkään leski, Maria-Elisabeth Schaeffler solmi uuden avioliiton vuonna 2014 Saksan teollisuusliiton (Bundesverband der Deutschen Industrie, BDI) aiemman johtajan, kanssaan samanikäisen Jürgen Thumannin kanssa. Maria-Elisabeth Schaeffler-Thumann asuu Saksan Herzogenaurachissa ja on saanut kaupungin kunniakansalaisuuden. Hänellä on ollut runsaasti talouselämän johtotehtäviä useissa pörssiyrityksissä. Hänet on palkittu lukuisilla saksalaisilla ja kansainvälisillä tunnustuksilla.
Nikolaos I Mystikos
Nikolaos I Mystikos (852-925) oli Konstantinopolin patriarkka vuosina 901–907 sekä 912–925. Hän työskenteli uutterasti saadakseen idän ja lännen kirkot yhdistymään uudelleen. Hän otti myös kantaa siihen, saako leski mennä naimisiin neljännen kerran.
Vuoden 920 kirkolliskokous päätti, että tavalliset ortodoksit eivät vieläkään voi mennä neljättä kertaa naimisiin, mutta keisarille se on sallittua, jos se on välttämätöntä kruununperillisen varmistamiseksi.
Pavlovski Posad
Kaupungin paikalla sijainnut Pavlovon eli Vohnan kylä tunnetaan vuodesta 1328 lähtien. 1700-luvun puolivälissä kylän ympärille syntyi pienimuotoista kutomoteollisuutta. 1800-luvun puoliväliin mennessä Pavlovosta tuli huomattava kauppapaikka. Vuonna 1844 se sai kaupunginoikeudet nimellä Pavlovski Posad.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Pavlovski Posadista muodostui merkittävä tekstiiliteollisuuden keskus, joka on kuuluisa värikkäistä villa- ja silkkihuiveistaan. Nykyään kaupungissa on tekstiiliteollisuuden ohella myös elektroniikka-, laite-, rakennustarvike- ja kemian teollisuutta.
Guillermo
Guillermo Fernández Hierro eli Guillermo (s. 23. toukokuuta 1993 Bilbao, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Espanjan Primera Divisiónissa Athletic Bilbaon joukkueessa ja alemmilla sarjatasoilla useassa eri joukkueessa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Guillermo liittyi baskiseura Athletic Bilbaon nuorisoakatemiaan vuonna 2003. Seitsemän vuotta myöhemmin hänet nostettiin seuran reservijoukkueeseen, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Kausi 2013–2014 alkoi Guillermon osalta vauhdikkaasti, kun hän onnistui tekemään kuusi maalia kauden seitsemässä ensimmäisessä pelissä. Tämän jälkeen hän sai kutsun edustusjoukkueeseen päävalmentaja Ernesto Valverdeltä. 21. lokakuuta 2013 ottelussa Villarrealia vastaan hän oli jo vaihtopenkillä, mutta ei vielä tuolloin päässyt tekemään ensiesiintymistään. 9. marraskuuta 2013 hän pelasi vihdoin ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa kotistadionilla Levantea vastaan.
Ensimmäisen maalinsa edustusjoukkueessa Guillermo teki 23. helmikuuta 2014 vieraskentällä Real Betisiä vastaan.
Kvalda
Kvalda on suomalainen jazzyhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Aili Ikonen, pianisti Antti Kujanpää, basisti Jori Huhtala ja rumpali Hanne Pulli. Kvaldan musiikkia on kuvailtu "pohjoismaiseksi", ja se onkin saanut vaikutteita kansanmusiikista.
Kvalda perustettiin Jyväskylässä syksyllä 2002 Kujanpään aloitteesta. Kaikki yhtyeen jäsenet opiskelivat tuolloin Jyväskylän ammattiopiston konservatoriossa. Yhtyeen jäseniä yhdisti myös jyväskyläläinen Jazz Bar, jonka junnujameissa he olivat Kujanpäätä lukuun ottamatta soittaneet. Jazz Bar on myöhemmin nimennyt yhtyeen jäsenistä Kujanpään, Pullin ja Ikosen vuoden muusikoiksi sekä Huhtalan vuoden tulokkaaksi.
Yhtyeen debyyttialbumi Kvalda julkaistiin Jyväskylä Summer Jazz -festivaaleilla 12. kesäkuuta 2004. Albumi äänitettiin Jyväskylän ammattiopiston konservatorion studiossa toukokuun 2003 ja maaliskuun 2004 aikana. Albumin kappaleet olivat Ikosen, Kujanpään ja Huhtalan sävellyksiä.
Toukokuussa 2004 Kvalda voitti Umo Jazz Housessa järjestetyn Young Nordic Jazz Comets -yhtyekilpailun Suomen karsinnan. Voitto toi yhtyeelle Renault Jazz Award -palkinnon ja paikan Tukholmassa saman vuoden heinäkuussa järjestetyssä finaalissa. Yhtye voitti myös finaalin ja pääsi voiton myötä kiertueelle Pohjoismaihin.
Kvaldan jäsenet ovat myöhemmin muuttaneet Helsinkiin jatkamaan opintojaan: Kujanpää ja Huhtala opiskelevat Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla, Ikonen kansanmusiikin osastolla, ja Pulli Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian pop/jazz-linjalla. Texicalli Records julkaisi Kvaldan toisen albumin Leia lokakuussa 2007. Levyllä kuullaan kaikkien yhtyeen jäsenten sävellyksiä.
Yhtyeen kolmas albumi Blindfold julkaistiin joulukuussa 2011.
Bryan Bickell
Bryan Bickell (s. 9. maaliskuuta 1986 Bowmanville, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Chicago Blackhawks varasi Bickellin varausnumerolla 41 vuonna 2004. Bickell on voittanut Stanley Cupin kolme kertaa Chicago Blackhawksin riveissä vuosina 2010, 2013 ja 2015. Hän lopetti uransa 31-vuotiaana MS taudin vuoksi. Hänen viimeisin edustamansa seura oli Carolina Hurricanes.
Juha Tapio
Juha Leevi Antero Tapio (s. 5. helmikuuta 1974 Vaasa ) on suomalainen poplaulaja, joka on tullut tunnetuksi myös sanoittajana, säveltäjänä ja kitaristina. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa "Mitä silmät ei nää", "Ohikiitävää", "Kelpaat kelle vaan", "Kaksi puuta", "Sitkeä sydän" ja "Jotain niin oikeaa".
Ura
Tapion musiikillinen ura alkoi 13-vuotiaana. Ensimmäisen, ylistarolaisen, yhtyeensä kanssa hän soitti pääosin rock-musiikkia. Vuonna 1999 julkaistu ensimmäinen soololevy Tuulen valtakunta sekä vuonna 2001 julkaistu albumi Tästä kaikesta olivat musiikkigenreltään poppia, mutta saivat vaikutteita muun muassa Nuoren seurakunnan veisukirjasta.
Kuoppamäki
Kuoppamäki on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Juha Tapio
Ura
Tapio oli mukana Vain Elämää -sarjan toisella tuotantokaudella vuonna 2013 sekä seitsemännellä "All Stars" -kaudella vuonna 2017.
Vuoden 2016 soitetuin kotimainen kappale radiossa oli Juha Tapion "Jotain niin oikeaa", joka soi eri kanavilla yhteensä 8 055 kertaa. Radion Top 20:een yltäneitä kappaleita Tapiolla on yhteensä 30.
Juha Tapio on ensimmäinen artisti joka on myynyt loppuun Hartwall Arenan, Espoo Metro Areenan ja Helsingin jäähallin, ja myös vuodesta 2011 kaikki artistin levynjulkaisukiertueet ovat olleet loppuunmyytyjä.
Yksityiselämä
Juha Tapio on koulutukseltaan luokanopettaja ja asuu nykyään Tuusulassa. Hän on avioliitossa Raija Tapion (o.s. Mattila) kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Antamissaan haastatteluissa Tapio on kertonut pyrkivänsä pitämään mahdollisimman tiukkaa rajaa julkisuuden ja yksityiselämänsä välillä, ja puhuu siksi mediassa ainoastaan musiikistaan.
Palkinnot ja tunnustukset
Vuonna 2007 Tapio valittiin yhdessä laulaja-näyttelijä Maria Ylipään kanssa Kirkon Ulkomaanavun ensimmäisiksi Toivon lähettiläiksi. Lähettiläinä heidän tehtäviinsä lukeutuu Kirkon Ulkomaanavun työstä kertominen erilaisissa tapahtumissa.
Lokakuussa 2012 julkaistu tietokirjailijana ja pappina toimivan Jaakko Heinimäen kirjoittama teos Ohikiitävää – Juha Tapion tie kertoo miehen urasta ja siihenastisesta elämästä. Kirja sisältää myös Tapion omia kirjoitelmia. Kirjasta ilmestyi uudistettu laitos syyskuussa 2016. thumb|Juha Tapio [[Kuopion Musiikkikeskuksessa marraskuussa 2013]] Tapio sai Juha Vainio -sanoituspalkinnon 2017.
Kesällä 2018 Hämeenlinnan kesäteatterissa esitettiin Kaksi puuta -niminen musiikkikomedia, joka hyödyntää Juha Tapion hittejä.
Jeepers Creepers
Jeepers Creepers on vuonna 2001 tehty kauhuelokuva. Elokuvan nimi tulee kappaleesta "Jeepers Creepers". Elokuva sai jatko-osan, Jeepers Creepers 2, vuonna 2003. Elokuvan on ohjannut Victor Salva.
Elokuva kertoo kahdesta opiskelijasta, Trishistä ja Darrystä, jotka ovat matkalla kotiin collegesta. Heidän ohitseen ajaa ylinopeutta auto, joka melkein suistaa kaksikon auton ojaan. Vähän ajan päästä he pääsevät vanhan kirkon luokse ja sitä ohittaessaan he huomaavat saman auton ja kuinka auton kuljettaja heittää verisen säkin kaivoon. Tutkiessaan kaivoa he saavat tietää helvetillisestä pedosta Creeperistä ja nuoret ovat seuraavia hänen ruokalistallaan.
Creeper
Creeper on demoni, joka tulee suoraan helvetistä maan päälle. Joka 23. vuosi se tulee tappamaan ihmisiä syödäkseen heidän ruumiinosiaan. Creeper on 23 päivää maan päällä, jonka jälkeen hänen täytyy palata takaisin helvettiin.
Doué
Doué on Senegaljoen sivujoki Senegalissa. Se on noin 68 kilometriä pitkä ja virtaa Senegaljoen suuntaisesti sen eteläpuolella. Lopulta se yhdistyy takaisin Senegaljokeen. Jokien väliin jää Morfilin saari.
Sco
SCO tai Sco voi viitata johonkin seuraavista:
20 suosikkia – Kaikki rakkauteni
Kaikki rakkauteni on 20 suosikkia -sarjassa vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi, jolla on The Beatles -yhtyeen kappaleiden suomennoksia.
Lähteet
CD-levy 5050466-1426-2-7 (Warner Music Finland, 2002)
Strand
Strand voi tarkoittaa seuraavia:
Vladimir Puriškevitš
thumb|right|Vladimir Puriškevitš Vladimir Mitrofanovitš Puriškevitš (, 12. elokuuta 1870 Kišinjov – helmikuu 1920 Novorossijsk, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja Venäjän toisen, kolmannen ja neljännen valtakunnanduuman jäsen Bessarabian kuvernementista ennen vallankumousta. Hän oli köyhää aatelista syntyperää. Puriškevitš oli äärioikeistoa edustava monarkisti.
Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän perusti mustasotnialaisen Venäjän kansan liiton, joka ajoi Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta ja itsevaltiuden säilyttämistä. Vuonna 1908 se erosi Arkkienkeli Mikaelin liitoksi. Puriškevitš tuli tunnetuksi duumassa radikaalin monarkistisen oikeiston edustajan tunteisiin vetoavista puheistaan ja antisemitismistään. Poliittista linjaansa hän luonnehti ”Minua oikeammalla on vain seinä!”.
Kun duuma kesäkuussa 1910 hyväksyi yleisvaltakunnallisen lainsäädännön ulottamisen Suomeen, Puriškevitš iloitsi latinankielisellä lausahduksella ”Finis Finlandiae!”.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Puriškevitš erosi duumasta ja hoiti sairaalajunaa rintamalla.
Puriškevitš osallistui Grigori Rasputinin murhaan ruhtinas Feliks Jusupovin ja Dmitri Pavlovitš Romanovin kanssa viimeisenä yrityksenä pelastaa tsaarinvalta. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän ajoi neuvostojen hajottamista ja lokakuun vallankumouksen jälkeen perusti Komitean isänmaan pelastamiseksi. Bolševikkien Tšeka kuulusteli häntä ja löysi hänen kirjeenvaihtonsa kenraali Aleksei Kaledinin kanssa, mutta vapautti hänet. Vapauttamisensa jälkeen Puriškevitš liittyi välittömästi Anton Denikinin joukkoihin Etelä-Venäjällä, jossa hän toimitti monarkistista Blagovest-lehteä. Puriškevitšin ilmoitettiin kuolleen lavantautiin Novorossijskissa.
Giuseppe Gibilisco
Giuseppe Gibilisco (s. 5. tammikuuta 1979 Syrakusa) on italialainen seiväshyppääjä.
Gibilisco sai pronssia nuorten MM-kilpailuissa Annecyssa 1998 tuloksella 520. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui kymmenenneksi. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Välimeren kisoissa ja pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Amsterdamissa. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän oli kymmenes ja Birminghamin MM-hallikisoissa 2003 kahdeksas.
Gibilisco voitti seiväshypyn maailmanmestaruuden 2003 Pariisissa omalla ja Italian ennätyksellä 590. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Budapestin MM-hallikisoissa ja sai pronssia Ateenan olympialaisissa tuloksella 585. Vuonna 2005 hän voitti Euroopan cupin seiväskilpailun ja sijoittui viidenneksi Helsingin MM-kilpailuissa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sijoittui seitsemänneksi.
Gibilisco sai heinäkuussa 2007 kahden vuoden kilpailukiellon yhteyksistään italialaislääkäri Carlo Santuccioneen ja kielletyn aineen käytöstä tai käytön yrityksestä. Syyskuussa 2007 Italian yleisurheiluliiton valituslautakunta vapautti Gibiliscon, mutta lokakuussa 2007 Italian olympiakomitea vahvisti Gibiliscon kilpailukiellon. Heinäkuussa 2007 Gibilisco ilmoitti lopettavansa uransa dopingsyytösten vuoksi. Toukokuussa 2008 urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin (CAS) kuitenkin kumosi Gibiliscon kilpailukiellon, ja hän on sittemmin jatkanut uraansa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui seitsemänneksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta. Samana vuonna Barcelonan EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi samalla tuloksella 575 cm kuin kolmanneksi sijoittunut Przemysław Czerwiński. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui jäätyään ilman tulosta.
Gibilisco on myös voittanut useita Italian mestaruuksia.
Ilmarë (kuu)
Ilmarë on transneptunisen pikkuplaneetan Vardan kuu. Sen löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2009. Kuu on nimetty J. R. R. Tolkienin kirjoejn kuvitteellisen Varda-jumalattaren palvelijattaren, Ilmarën, mukaan.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – naisten yli 78 kg
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valitaan suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkastellaan 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani saa näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka saa 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat pitää jakaa siten, että yhdestä maasta saa tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytetään paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsutaan yhteensä 20 judokaa.
Olusoji Fasuba
Olusoji Adetokunbo Fasuba (s. 9. heinäkuuta 1984) on nigerialainen pikajuoksija.
Autolla Nepaliin – Unelmien elokuva
Autolla Nepaliin – Unelmien elokuva on suomalainen vuoden 2014 dokumenttielokuva. Sen ohjasi Timo Peltokangas, ja sen ensi-ilta oli 28. marraskuuta 2014. Kokonaan joukkorahoituksella rahoitettu elokuva kertoo Juho Leppäsen käynnistämästä Autolla Nepaliin -projektista, jossa Leppänen ja neljä muuta kuskia ajoivat yhteensä yli 20 000 kilometrin matkan Suomesta Nepaliin ja takaisin tavoitteenaan auttaa kathmandulaisen turvakodin naisia.
Olusoji Fasuba
Fasuba kuului Nigerian pronssia saavuttaneeseen pikaviestijoukkueeseen 2004 Ateenan kesäolympialaisissa. Samana vuonna hän voitti Brazzavillessä Afrikan mestaruuden sadalla metrillä ajalla 10,21. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän putosi sadalla metrillä välierissä ja 200 metrillä puolivälierissä. 2006 MM-hallikisoissa Moskovassa hän oli 60 metrillä viides ajalla 6,58 ja samana vuonna Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa saavutti satasella hopeaa ajalla 10,11.
12. toukokuuta 2006 Fasuba juoksi Dohassa toiseksi Justin Gatlinin voittaessa maailmanennätystä sivunneella ajalla 9,77. Fasuban aika 9,85 oli uusi Afrikan ennätys. Ennen tätä samana päivänä Fasuba oli alkuerissä juossut 9,93. Hänen ennätyksensä ennen näitä kahta juoksua oli 10,09. Dohan juoksujen jälkeen paras aika johon Fasuba pystyi kaudella 2006 oli myös 10,09. 200 metrillä hän on juossut parhaimmillaan ajan 20,52, Brysselissä 3. syyskuuta 2004.
Autolla Nepaliin – Unelmien elokuva
Matka
Autolla Nepaliin elokuvan taustalla on Juho Leppäsen vuonna 2010 saama idea Nepal-hankkeesta, kun hän oli valokuvaamassa Aasiassa. Autolla Nepaliin -projektia aloitettiin työstää varsinaisesti vuoden 2012 alussa. Hankkeen tarkoituksena oli ajaa Suomesta Kathmanduun hakemaan pakettiautolla nepalilaisnaisten tekemiä koruja suomalaiseen Store of Hope -kauppaan myytäväksi. Matkan tavoitteena oli saada kathmandulaisen turvakodin naisille omia tuloja, ja täten heille mahdollisuuden rahoittaa itse opintojaan.