cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jemen
Liikenne ja tietoliikenne
thumb|Yemenia-yhtiön lentokone. Jemenissä on maan köyhyyden vuoksi muihin Lähi-idän valtioihin verrattuna huono infrastruktuuri. Tiet ovat yleisesti huonossa kunnossa, vaikkakin niiden parantamiseksi on tehty useita suunnitelmia. Maassa on teitä 71 300 kilometriä, josta vain 6 200 kilometriä on päällystetty. Maassa ei ole rautatietä, mutta suunnitteilla on rautatien rakentaminen Jemenin ja Omanin välille. Maassa oli vuonna 2010 yhteensä 55 lentokenttää, joista 17 päällysteisiä. Maassa toimii neljä kansainvälistä lentoasemaa: Adenin, Sanaan, Ta’izzin ja Hodeidahin kansainväliset lentoasemat. Yemenia on Jemenin kansallinen lentoyhtiö. Sen osakkeista 51 prosenttia kuuluu Jemenin ja 49 prosenttia Saudi-Arabian valtioille. Jemenin tärkeimmät satamakaupungit ovat Aden, Hodeida, al-Mukalla ja Mokka.
Jemenissä oli vuonna 2009 yhteensä noin 2,3 miljoonaa internetin käyttäjää, mikä on väkilukuun suhteutettuna erittäin vähän. Pieni internetin käyttäjien määrä johtuu rajoittuneesta kaistanleveydestä Jemenin vanhentuneessa puhelinverkossa sekä väestön köyhyydestä, sillä kaikilla ei ole varaa tietokoneeseen. Maan merkittävä tietoliikenteen tarjoaja TeleYemen ilmoitti vuonna 2005 sijoittavansa parempaan teknologiaan parantaakseen kaistayhteyksiä ja tuodakseen internetin käytettäväksi laajemmalle ihmisryhmälle. Monilla ei ole myöskään varaa hankkia puhelinta, ja siksi maassa on väkilukuun verrattuna vähän puhelimen käyttäjiä. Puhelimien määrä on kuitenkin nousussa, ja maassa oli vuonna 2009 käytössä noin miljoona lankapuhelinta ja 8,3 miljoonaa matkapuhelinta.
Matkailu ja iskut ulkomaalaisia vastaan
Jemenin matkailua haittaa puutteellinen infrastruktuuri ja maan heikko turvallisuus. Ulkomaalaisten matkailijoiden joutuminen panttivangeiksi on varteenotettava uhka. Nykyisiä matkailutilastoja ei ole saatavilla, mutta vuonna 2005 luku nousi edellisen vuoden 274 000:sta 336 000:een. Joulukuussa 2012 kaksi suomalaista ja yksi itävaltalainen otettiin panttivangiksi Sanaan keskustassa. Vastaavia tapauksia on sattunut maassa säännöllisesti. Muun muassa Suomen ulkoministeriö kehottaa välttämään matkustusta maahan.
Media
Jemenin viestintäministeriö valvoo maan lehtiä ja omistaa maan ainoat radio- ja televisioasemat. Yhdysvaltain ulkoministeriön mukaan maassa on yhdeksän hallituksen valvomaa, 50 itsenäistä ja 30 puolueisiin sidonnaista lehteä. Hallitus valvoo uutislähetyksiä ja antaa harvoin lupaa hallitusta kielteisesti käsittelevän aineiston esittämiseen. Yhdysvaltain ulkoministeriön mukaan maa myös ajoittain sulkee poliittisia ja uskonnollisia internetsivustoja. Lain mukaan sanomalehtien pitää olla hallituksen hyväksymiä, ja niiden sisältöä rajoitetaan. Joissakin tapauksissa toimittajia on pahoinpidelty ja pidätetty.
Maan televisio- ja radioverkossa toimivat valtion omistamat televisio- ja radiokanavat Jemenin tasavallan televisio ja Jemenin tasavallan radio. Lukutaidottomien suuren määrän vuoksi televisio ja radio ovat tärkeitä tiedotusvälineitä. Merkittävimmät arabiankieliset päivälehdet ovat Al-Thawrah ja Al-Ayyam, joiden lisäksi maassa julkaistaan myös kahta viikoittain ilmestyvää englanninkielistä sanomalehteä Yemen Timesia ja Yemen Observeria.
Väestö
thumb|Jemeniläismies CIA:n julkaisema The World Factbook arvioi Jemenin väkiluvuksi 27 miljoonaa kesäkuussa 2016. Jemenin väkiluku on Arabian niemimaan toiseksi suurin heti Saudi-Arabian jälkeen. Suuren syntyvyyden lisäksi maan väkilukua kasvattaa suuri somalipakolaisten määrä. UNHCR:n mukaan Jemenissä oli vuonna 2006 noin 96 000 afrikkalaista pakolaista, joista yli 90 prosenttia Somaliasta. Maan hallitus arvioi vuonna 2007 maassa olevan noin 300 000 somalialaista. Maan väestöstä asui vuonna 2008 kaupungissa noin 31 prosenttia. Väestö on pääosin nuorta, sillä vuonna 2007 lähes 50 prosenttia maan väestöstä oli alle 15-vuotiaita. Miehiä ja naisia on lähes saman verran.
Jemenin virallinen kieli on arabia, joskin englantia ymmärretään yhä enemmän suurissa kaupungissa. Arabian kieltä puhuu äidinkielenään noin 95 prosenttia jemeniläisistä, mutta maassa puhutaan myös muutamaa pienempää seemiläistä kieltä. Näistä suurin on 101 000:n puhujan (v. 2004) Sokotran kieli ja toiseksi suurin 68 000:n puhujan mehri. Pienempiä kieliä ovat šehri (3 000 puhujaa) ja hobyot (1 000 puhujaa). Somalin kielellä oli samana vuonna noin 726 000 puhujaa.
Jemenin etnisiä vähemmistöjä ovat idän hadramit ja mahrat. Vuosisatoja kestänyt muuttoliike Afrikan ja Arabian niemimaan välillä on synnyttänyt sosiaalisen ryhmän akhdamit, jotka ovat afrikkalaista ja arabialaista syntyperää. Maan pohjoisosassa on vielä jäänteitä Jemenin juutalaisten yhteisöstä.
Vuonna 2017 sisällissodasta kärsinyt maa oli vaikean koleraepidemian kourissa.
Uskonto
Jemenin väestö koostuu pääasiassa arabeista, ja lähes kaikki ovat muslimeita. Jemeniläiset ovat jakautuneet kahteen islamilaiseen uskonnolliseen ryhmään: pohjoisen šiialaiseen ja etelän sunnalaiseen. Shafi’i ja maliki-koulukuntia seuraavat sunnit muodostavat noin 56 % maan väestöstä. Wahhabilaisuus on kerännyt pienen määrän kannattajia joillakin Jeminin alueilla Saudi-Arabian tuella. Jemenin šiiat ovat pääasiassa zaidilaisia ja he muodostavat noin 42 % maan väestöstä. Jemen on zaidilaisuuden ainoa merkittävä vaikutusalue ja zaidilaisuus poikkeaa esimerkiksi Iranissa ja Libanonissa harjoitetusta 12-šiialaisuudesta. Noin 1,5 % väestöstä kuuluu šiialaisiin lukeutuviin ismailiitteihin. Pohjoisen zaidilaiset eli huthit ovat 2010-luvulla kapinoineet enemmistöä vastaan. Syyskuussa 2014 huthit onnistuivat helposti valtaamaan pääkaupungin Sanaan keskeiset hallintokohteet ja mediat.
Open Doors -järjestön World Watch-listauksen mukaan kristityt kokevat Jemenissä äärimmäistä vainoa. Kristityt pitävät uskonsa yleensä salassa. Islamista eroaminen on Jemenissä kiellettyä ja valtio pitää kaikkia jemeniläisiä muslimeina. Kristinuskoon kääntyneet ovat järjestön mukaan vaarassa joutua islamilaisten ääriliikkeiden ja heimojen tappamaksi. Koronaviruspandemian ja sotien aikaan kristittyjen on arvioitu olevan haavoittuvassa asemassa, sillä hätäapu on jaettu paikallisten islamilaisten johtajien kautta, jotka kohdistavat avun muslimeille.
Kulttuuri
Jemeniläisen ruoan perustana ovat durrat, linssit ja herneet. Perinteiseen aamiaiseen kuuluu makeaa teetä ja durrasta, vehnästä tai ohrasta tehtyä leipää. Lounaaksi voi olla sarviapilan siemenistä lihan, munien, kasvisten ja mausteiden kanssa tehtyä puuromaista pataruokaa. Kevyt illallinen voi koostua vihanneksista ja tai taateleista. Islam vaikuttaa ruokaperinteeseen: alkoholi ja sianliha ovat kiellettyjä, ja paastokuukausi ramadanin iltajuhliin valmistetaan erityisiä makeita herkkuja.
Perinteisesti rannikon Etelä-Jemenin kulttuuri on ollut vapaamielisempi ja uskonnolla on ollut pienempi rooli, kun taas Pohjois-Jemenin vuoristoalueilla on ollut vallassa patriarkaalinen, vanhoillinen tapakulttuuri.
Jemen on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1992 alkaen 2–8 urheilijan joukkueella. Se on osallistunut judoon, painiin, taekwondoon, uintiin, voimisteluun ja yleisurheiluun. Mitaleita ei ole tullut. Kansainvälisen jalkapalloliiton ylläpitämässä jalkapallon maailmanrankingissa Jemen on ollut parhaimmillaan 90. sijalla elokuussa 1993.
Perun–Chilen hauta
Perun–Chilen hauta on noin 5 900 kilometriä pitkä, ja se on pisin syvän meren hauta. Sen keskilevys on 64 kilometriä, ja sen syvin kohta on Richardsin syvänne, joka ulottuu 8 065 metriä merenpinnan tason alapuolelle.
Olavi Puoskari
Heikki Olavi Puoskari (19. tammikuuta 1920 Alatornio – 11. marraskuuta 1991 Tornio) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja metsäopetuksen kehittäjä, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Puoskarin vanhemmat olivat kansanopiston opettaja Hans Jalmari Puoskari ja Stiina Maria (Maiju) Tanner ja puoliso vuodesta 1944 Maire (Maija) Sylvi Suutari. Puoskari tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1941 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1950 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1951. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1962 ja metsätalouden opettajatutkinnon Kurun normaalimetsäopistossa 1980. Puskari suoritti myös lukuisia ammatillisia kursseja ja teki opintomatkoja moniin eri maihin.
Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja Puoskari oli vuodesta 1962, yksityismetsätalouden osaston ylitarkastaja 1962–1967, ylimääräinen apulaismetsänhoitaja 1963–1967, ylimääräinen metsänhoitaja 1967–1970, metsäopetusosaston metsätyön ammattiopetuksen ylitarkastaja 1967–1969, vt. ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970 ja ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970–1973. Ammattikasvatushallituksen metsäopetuksen osaston metsätyön ammattiopetuksen ylimääräisenä ylimetsänhoitajaja hän toimi 1973–1986. Puoskari oli myös monien metsätyökurssien suunnittelija, johtaja ja opettaja vuodesta 1952 ja toimi Suomen ja Tunisian välisen yhteistyösopimuksen metsäprojektin valvojana ja ohjaajana Tunisiassa 1967–1972. Hänellä oli lisäksi lukuisia muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Puoskari sai 1987.
Legolas
pienoiskuva|Legolas piirrettynä Legolas Viherlehti (engl. Legolas Greenleaf) on kuvitteellinen haltia ja yksi päähenkilöistä J. R. R. Tolkienin kirjoittamassa fantasiaromaanissa Taru sormusten herrasta. Hän on kuningas Thranduilin poika ja Synkmetsässä asuneiden salohaltioiden prinssi. Hänen äidistään ei löydy paljoa tietoa. Legolas on myös yksi Sormuksen Saattueen jäsenistä.
Peter Jacksonin elokuvatrilogiassa Legolasia esittää Orlando Bloom. Bloom myös uusi roolin Hobitti-elokuvatrilogian toisessa ja kolmannessa osassa.
Legolas kirjoissa
Legolas on kuningas Thranduilin poika. Hänen elämästään ennen Sormusten herran tapahtumia ei ole juurikaan tietoa. Hän pukeutuu vihreisiin ja ruskeisiin vaatteisiin, ja käyttää aseenaan jousta sekä lyhyttä haltiamiekkaa.
Vuonna 3018 kolmatta aikaa Legolas saapuu Rivendelliin kertomaan Elrondille, että Synkmetsän haltioiden vankina ollut Klonkku on paennut örkkien hyökkäyksen aikana. Legolas osallistuu Elrondin neuvonpitoon, jossa Valtasormus päätetään viedä Mordoriin ja tuhota Tuomionvuoressa. Hän liittyy Sormuksen Saattueen ainoaksi haltiajäseneksi. Aluksi Legolas joutuu jatkuvasti riitoihin Saattueen kääpiöjäsenen Gimlin kanssa. Saattue matkaa Sumuvuorille, jossa se lumimyrskyn vuoksi päättää käyttää Morian kääpiökaivoksia kiertotienä.
Saattue astuu Moriaan, mutta huomaa siellä asuneiden kääpiöiden joutuneen örkkien surmaamiksi. Matka hylättyjen kääpiökaivosten läpi kestää useita päiviä, kunnes Saattue saapuu Mazarbulin kammioon ja löytää sieltä Balinin haudan. Saattue joutuu örkkien hyökkäyksen kohteeksi ja pakenee Khazad-dûmin sillalle. Sillalla velho Gandalf Harmaa ryhtyy taisteluun balrogia vastaan, ja molemmat putoavat sillalta alas syvään kuiluun. Saattue – jonka johtaja on nyt Aragorn – poistuu Moriasta ja saapuu Lothlórienin haltiavaltakuntaan. Lothlórienin valtias Celeborn ja valtiatar Galadriel ottavat Saattueen ystävällisesti vastaan.
Legolas viettää paljon aikaa Lórienin haltioiden ja Gimlin kanssa, ja hiljalleen hänelle kehittyy ystävyyssuhde Gimliin. Saattueen lähtiessä Lothlórienista Legolas saa Galadrielilta lahjaksi koristeellisen pitkäjousen sekä nuoliviinen. Sormuksen Saattueen jäsenet ylittävät Anduinin veneillä. Eräänä päivänä suuri olento lensi Anduinin yläpuolella. Matkan aikana Legolas ampuu jousellaan suuren, lentävän olennon, joka myöhemmin paljastuu hurjapedollaan ratsastaneeksi Nazgûliksi. Legolas oli surmannut pedon, mutta sen ratsastaja selviytyi hengissä.
Saattue rantautuu Anduinin länsipuolella sijaitsevalle Parth Galenille. Jäsenet kuitenkin joutuvat örkkien hyökkäyksen kohteeksi, minkä seurauksena Saattue hajoaa: Frodo Reppuli ja Samvais Gamgi lähtevät Mordoriin; Merri ja Pippin joutuvat Saruman Valkoisen örkkien vangeiksi; Boromir kaatuu örkkinuoliin; ja Aragorn, Gimli sekä Legolas päättävät pelastaa hobitit örkkien kynsistä. Kolmikko matkaa kolme päivää juomatta ja nukkumatta saavuttaakseen örkit. pienoiskuva|Orlando Bloom (Legolasin näyttelijä)
Neljännen päivän aamuna kolmikko kohtaa Èomer Èomundin pojan, Markin kolmannen marsalkan ja kuningas Théodenin sisarenpojan. Kun Aragorn kertoo Èomerille jäljittävänsä örkkijoukkiota, Èomer antaa kolmikolle ratsuiksi hevoset. Aragorn, Gimli ja Legolas saapuvat Fangornin metsän reunalle, mistä he löytävät pelkkiä örkkien jäännöksiä. Èomer ja hänen johtamansa rohirrim olivat tappaneet kaikki örkit ja polttaneet niiden ruumiit. Fangornin metsässä kolmikko kohtaa salaperäisen vanhuksen. Legolas uskoo vanhuksen olevan Saruman, mutta hahmo onkin Gandalf Valkoinen. Hän paljastaa Merrin ja Pippinin olevan entti Puuparran suojeluksessa, ja että Rohanin kuningas Théodenille pitäisi kertoa Sarumanin suunnittelevan Rohanin valloittamista.
Edorasissa Gandalf parantaa kuningas Théodenin ja vakuuttaa tämän puolustamaan valtakuntaansa Sarumanin sotajoukoilta. Legolas ratsastaa ystäviensä ja rohirrimin ratsumiesten kanssa Helmin syvänteeseen, jonne Sarumanin suuri örkkiarmeija hyökkää. Taistelussa Legolas surmaa yhteensä 41 örkkiä. Aamunkoitteessa Gandalf saapuu syvänteelle Erkenbrandin sekä tuhannen ratsumiehen kanssa, ja kauhistuneet örkit ajettiin huornien metsään, missä puut surmaavat ne. Taistelun jälkeen Gandalf, Théoden, Aragorn, Èomer, Gimli ja Legolas ratsastavat Sarumanin linnoitukseen Rautapihaan, jonka entit ovat miltei kokonaan tuhonneet. He kohtaavat Merrin, Pippinin ja Puuparran, ja Gandalf erottaa Sarumanin velhojen veljeskunnasta.
Legolas päättää lähteä Aragornin ja Gimlin sekä pohjoisen samoojien kanssa Kuolleiden Kulkuteille. Erechin kivellä Aragorn kutsuu Dunhargin Vainajat täyttämään Isildurille muinoin vannomansa valan, ja Vainajien armeijan avulla Aragorn vapauttaa Pelargirin ja kaappaa merirosvojen laivat. Laivojen valtauksen jälkeen Aragorn julistaa Dunhargin Vainajien valan täytetyksi ja päästää heidät rauhaan. Laivojen avulla Aragorn tuo vahvistuksia Gondorin ja Rohanin joukoille, ja Legolas osallistuu ystäviensä rinnalla Pelennorin kenttien taisteluun. Taistelun jälkeen hän osallistuu Lännen armeijan kanssa Mustan Portin taisteluun, kunnes Valtasormus tuhoutuu, Mordor kukistuu ja Aragorn kruunataan kuninkaaksi. Gimli vie ystävänsä Helmin syvänteen alapuolella sijaitseviin Kimalteleviin luoliin. Legolas ja Gimli käyvät myös Fangornin metsässä.
Auringon Neljännellä Ajalla Legolas perustaa haltioiden siirtokunnan Ithilieniin. Aragornin kuollessa vuonna 120 Legolas rakentaa harmaan laivan ja Keski-Maan viimeisenä haltiana purjehti Valinoriin. Tarinan mukaan Legolas ottaa mukaansa parhaan ystävänsä Gimlin Glóinin pojan.
Sovituksissa
Tarun sormusten herrasta pohjalta tehdyssä radiokuunnelmassa vuodelta 1981 Legolasin ääninäyttelijä on David Collings.
Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa (2001–2003) Legolasia esittää Orlando Bloom. Elokuvien kuvitettujen oppaiden mukaan Legolas syntyi vuonna 87 Kolmatta Aikaa, joten hän olisi Sormuksen sodan aikaan noin 2 931-vuotias, Legolasin iästä ei kuitenkaan olla varmoja, sillä J.R.R Tolkien ei sitä koskaan ilmoittanut. Kuitenkin hän on vanhempi kuin yksikään toinen saattueen jäsenistä. Elokuvissa hänet esitetään ylivoimaisena taistelijana, joka esimerkiksi Kuninkaan paluussa tappaa yksin kokonaisen mumakilin. Legolasin rooli oli Bloomin läpimurto elokuva-alalla, ja hän voitti sen ansiosta muun muassa MTV Movie Awards -palkinnon.
Bloomin näyttelemä Legolas teki paluun valkokankaille Peter Jacksonin Hobitti-elokuvissa Smaugin autioittama maa (2013) ja Viiden armeijan taistelu (2014).
Aiheesta muualla
Figuren in Tolkiens Welt
Jari Harjumäki
Jari Harjumäki (s. 25. heinäkuuta 1972 Tampere) on suomalainen rulla- ja jääkiekkoilija.
Naisten Suomen Cup
Naisten Suomen Cup on joka vuosi järjestettävä naisten jalkapalloturnaus. Naisten Suomen Cupia on pelattu vuodesta 1981 lähtien. Tuolloin kilpailuun osallistui kymmenen SM-sarjan joukkuetta. Kilpailu tunnettiin vuoteen 1988 asti nimellä STS-cup, päätukijan Suomen Työväen Säästöpankin mukaan.
Jari Harjumäki
Rullakiekon SM-liigassa Harjumäen seura oli vuoteen 2010 saakka nokialainen Näätä Rollers/Näätä-HokkeY, missä hän voitti Suomen mestaruuden kaudella 2007. Vuonna 2011 Näätä Rollers sulautui Koovee Rollersiksi, missä Harjumäki voitti Suomen mestaruuden kaudella 2011.
Naisten Suomen Cup
Cup on avoinna kaikille Suomen Palloliiton sarjoissa pelaaville joukkueille sekä reservi-, Ladies- ja B-tyttöjen joukkueille. Näin on ollut vuodesta 1982.
Jari Harjumäki
Harjumäki pelasi jääkiekon SM-liigaa 8 ottelua Tapparassa ja 10 ottelua Ilveksessä ilman tehopisteitä vuosina 1994–1996.
Naisten Suomen Cup
Naisten Suomen Cupin menestynein joukkue on Helsingin Jalkapalloklubi, joka on voittanut kilpailun 17 kertaa.
Varsinaisen Naisten Suomen Cupin loppuottelun lisäksi loppuottelutapahtuman yhteydessä pelataan pikkufinaali, jossa kohtaavat parhaat (cupissa pisimmälle selvinneet) Kansallista Liigaa alemman tason joukkueet.
Olli Välikangas
Olli Martti Johannes Välikangas (21. helmikuuta 1933 Helsinki – 10. syyskuuta 2017 Helsinki ) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston romaanisen filologian professori 1973–1997. Sitä ennen hän oli vuodesta 1963 ranskan kielen dosentti. Hänen tutkimuskohteensa oli ranskan kielen sanasto.
Välikankaan isä oli arkkitehti Martti Välikangas.
Coca-Cola Light
thumb|Coca-Cola Light-pullo. Coca-Cola Light (joissain maissa nimellä Diet Coke) on The Coca-Cola Companyn virvoitusjuomamerkki. Se on maailman kolmanneksi myydyin virvoitusjuoma. Coca-Cola Lightia alettiin myydä Suomessa vuonna 1984.
Juoma oli vuodesta 2006 makeutettu sukraloosilla‚ mutta sitä ennen se makeutettiin aspartaamilla. Vaihdokseen syynä oli maku, sillä sukraloosi sokerista valmistettuna kevytmakeuttajana toi juomaan täyteläisemmän maun. Vuoden 2009 alussa Coca-Cola Lightin makeutusaine sukraloosi muutettiin takaisin aspartaamiksi tuntemattomista syistä.
Coca-Cola Lightin myynti lopetettiin Suomessa 2019 keväällä.
Johan Walem
Johan Walem (s. 1. helmikuuta 1972 Soignies, Belgia) on belgialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen Walem siirtyi valmennustehtäviin. Vuodesta 2012 hän on valmentanut Belgian alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta.
Walem pelasi ammattilaisurallaan kahdeksan kautta kotimaansa pääsarjassa edustaen Anderlechtia ja Standard Liègeä sekä kuusi kautta Italiassa. Italian kausistaan hän pelasi neljä Serie A:ssa – kolme Udinesessa ja yhden lainalla Parmassa – ja kaksi Serie B:ssä, jossa hänen seurojaan olivat Torino ja Catania.
Menestystä Walem saavutti lähinnä Anderlechtissa, jossa hän pelasi kuuden kauden ajan. Hän voitti seurassa Belgian-mestaruuden kolme kertaa peräkkäin vuosina 1993–1995 ja kaudella 1993–1994 myös Belgian cupin. Lisäksi Anderlecht sijoittui Walemin aikana kahdesti toiseksi ja kerran neljänneksi. Italiassa Walemin edustama joukkue ylsi parhaimmillaan sarjassa kolmanneksi, mikä tapahtui kaudella 1997–1998 Udinesessa Walemin pelatessa ensimmäistä kauttaan maassa. Hän pelasi kuitenkin tuona kautena vain kaksi sarjaottelua.
Belgian maajoukkueessa Walem pelasi 36 A-maaottelua vuosien 1991–2002 välisenä aikana, tosin vuosina 1993, 1996 ja 1997 hän ei pelannut maaotteluissa. Maaleja Walem teki A-maajoukkueessa kuusi. Hän oli mukana Belgian joukkueessa EM-kisoissa 2000 ja MM-kisoissa 2002.
Walem aloitti valmentajan uransa vuonna 2008 jo pelaajana edustamansa Anderlechtin junioreissa, josta hän vuonna 2010 siirtyi toisen entisen seuransa Udinesen juniorivalmennukseen. Vuonna 2012 Walem nimitettiin Belgian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi.
Conmebol
Conmebol eli CSF (CONfederación sudaMEricana de FútBOL) on Etelä-Amerikan jalkapalloliitto. Se on perustettu vuonna 1916 perustajäseninään Argentiina, Brasilia, Chile ja Uruguay. Myöhemmin siihen ovat tulleet mukaan myös Paraguayn (1921), Perun (1925), Bolivian (1926), Ecuadorin (1927), Kolumbian (1936) ja Venezuelan (1952) jalkapalloliitot, joten se käsittää kymmenen eri liittoa. Etelä-Amerikkaan kuuluvat Suriname, Guyana ja Ranskan Guayana eivät puolestaan ole Conmebolin jäseniä. Päämajaansa Conmebol pitää Paraguayn pääkaupungissa Asunciónissa.
Tärkeimpiä Conmebolin järjestämiä kilpailuja ovat maajoukkueiden Copa América sekä seurajoukkueille järjestettävät Copa Libertadores de América (verrattavissa Mestarien liigaan) ja Copa Sudamericana (verrattavissa UEFA:n Eurooppa-liigaan).
Gastrektomia
Gastrektomia on leikkaus, jossa poistetaan mahalaukku tai sen osa. Gastrektomiaa käytetään mahasyövän parantamiseen tähtäävässä hoidossa. Mikäli kasvain sijaitsee etäämmällä mahalaukun keskiosasta, mahalaukun osittaispoisto saattaa olla riittävä toimenpide.
Ärmätti
Ärmätti on Menandroksen kirjoittama, niin kutsuttua uutta komediaa edustanut antiikin kreikkalainen komedia. Se kertoo vanhasta ja köyhästä, muita ihmisiä vihaavasta ärmätistä nimeltä Knemon, ja rikkaan miehen pojan Sostratoksen yrityksestä saada tämän tytär vaimokseen.
Gastrektomia
Koko mahalaukun poistamisen yhteydessä ruokatorvi yhdistetään ohutsuoleen syömisen ja nielemisen mahdollistamiseksi toimenpiteen jälkeen. Myös osittaisessa gastrektomiassa saatetaan poistaa muiden elinten osia, jotka sijaitsevat lähellä kasvainta. B12-vitamiinikorvaushoito tarvitaan gastrektomian jälkeen. Mahasyövän lisäksi gastrektomiaa on käytetty verta vuotavien mahahaavojen, mahalaukun seinämän puhkeaman ja polyyppien hoidossa. Ennakoivaa gastrektomiaa on suositettu henkilöille, joilla on mahasyövälle altistava CDH1-geenin mutaatio.
Ärmätti
Historia
Menandroksen Ärmätin ensiesitys tapahtui Ateenan Dionysoksen teatterilla Lenaia-juhlilla tammi-helmikuussa vuonna 316 eaa. Se voitti tuolloin juhlien näytelmäkilpailussa ensimmäisen palkinnon. Ärmätti on Menandroksen ja koko uuden komedian ainoa näytelmä, joka on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisuudessaan. Näytelmän olemassolo tunnettiin pitkään vain hajanaisten kirjallisten lähteiden kautta. Sen lähes kokonainen teksti löydettiin Egyptistä vuonna 1952 papyruksista, jotka olivat peräisin 200-luvulta jaa. Ne muodostavat nykyisin osan Bodmerin papyruksia ja Oksyrhynkhoksen papyruksia.
Gastrektomia
Ensimmäisen onnistuneen osittaisen gastrektomian toteutti Theodor Billroth klinikallaan Wienissä 29. tammikuuta 1881.
Ärmätti
Historia
Kreikan sana dyskolos tarkoittaa ihmisvihaajaa. Plautuksen komedia Dyscolus on todennäköisesti perustunut Menandroksen esikuvaan. Molièren Ihmisvihaaja-näytelmässä on joitakin samankaltaisuuksia kuin tässä paljon vanhemmassa samannimisessä teoksessa.
Sisältö
Ärmätti edustaa tyyliltään ja henkilöhahmoiltaan niin kutsuttua uutta komediaa. Näytelmästä on säilynyt 969 runosäettä. Sen tekstistä puuttuu vain muutama säe.
Juoni
Pan saa aikaan sen, että rikkaan tilanomistajan Kallippideen poika Sostratos rakastuu Knemonin tyttäreen ensisilmäyksellä. Sostratos kertoo ystävälleen Khaireaalle rakastuneensa. Paikalle tulee Sostratoksen orja Pyrrhias, jonka Sostratos oli lähettänyt puhumaan Knemonille. Orja kertoo Knemonin lyöneen häntä ja ajaneen hänet pois mailtaan turvepaakkuja, kiviä ja päärynöitä heitellen, ennen kuin hän ehti kertoa mitään isäntänsä kosioaikeista.
Knemon raivostuu vielä enemmän, kun näkee Sostratoksen seisovan ovellaan, eikä avaa ovea. Silloin Knemonin tytär tulee noutamaan vettä kaivolta, ja Sostratos pyrkii auttamaan tätä. Tytön velipuolen Gorgiaan orja Daos näkee kohtauksen, ja kertoo siitä isännälleen.
Gorgias saapuu, peläten Sostratoksella olevan pahoja aikeita tytön suhteen. Sostratos saa tämän kuitenkin vakuuttuneeksi siitä, että on aidosti rakastunut tyttöön, ja aikoo tehdä mitä tahansa, että saa tämän puolisokseen. Gorgias kuitenkin epäilee, että Knemon suhtautuisi kosintaan suosiollisesti, mutta lupaa keskustella asiasta ärmätin kanssa peltotöiden yhteydessä, ja pyytää Sostratoksen mukaansa.
Gorgiaan orja Daos huomauttaa Sostratokselle, että Knemon tulee suhtautumaan tähän vihamielisesti, jos näkee tämän vetelehtimässä pellolla hienoissa vaatteissa. Sen sijaan Knemon suhtautuisi kosijaan myötämielisemmin, jos luulee tämän olevan itsensä kaltainen köyhä maanviljelijä. Sostratos on halukas tekemään mitä tahansa tytön eteen, ja pukeutuu karheaan lampaantaljaan ja alkaa kaivella peltoa muiden tavoin. Gorgiaalle Daos sanoo kahden kesken, että heidän tulisi kyseisenä päivänä tehdä työtä moninverroin normaalia kovemmin, niin että Sostratos uupuu ja lakkaa kiusaamasta heitä.
Päivän päätyttyä Sostratos on kipeänä ruumiillisesta työstä, eikä edes saanut tavata Knemonia. Knemonin orjatar Simike saapuu, ja kertoo Panin juhlien valmistelujen alla pudottaneensa kaivoon ensin sangon ja sitten hakun, jolla yritti onkia sangon ylös. Pian kuuluu huuto, että saita Knemon itse on pudonnut kaivoon yrittäessään saada ämpärin ja hakun ylös. Gorgias laskeutuu alas kaivoon auttamaan, kun Sostratos keskittyy tämän tyttären katseluun ja lohdutteluun.
Knemon saadaan ylös. Tämä on nyt nöyrempi ja muuttaa mieltään siitä, ettei kukaan muka tekisi koskaan mitään epäitsekästä. Kiitokseksi hän sanoo ottavansa Gorgiaan omaksi pojakseen ja antaa tälle omaisuutensa. Hän myös pyytää Gorgiasta etsimään aviomiehen tyttärelleen. Gorgias luovuttaa tytön Sostratokselle, ja Knemon antaa hyväksyntänsä liitolle. Sostratos antaa puolestaan yhden sisaristaan Gorgiaan vaimoksi. Gorgias ei kuitenkaan haluaisi naida rikasta tyttöä, koska on itse köyhä, ja kieltäytyy. Sostratoksen isä Kallippides, joka on myös tullut juhliin, kuitenkin saa hänet muuttamaan mielensä.
Kaikki aloittavat juhlat, paitsi Knemon, joka on yksin kotonaan. Orjat ja palvelijat, joita hän on vuosien varrella loukannut, kiusaavat Knemonia hakkaamalla hänen oveaan ja pyytämällä lainaksi toinen toistaan erikoisempia tavaroita. Lopulta kaksi miehistä seppelöi ärmätin ja raahaa hänet väkisin juhliin tanssimaan.
Ahti Lampi
Ahti Lampi (s. 17. marraskuuta 1938 Lohja) on suomalainen tanssimuusikko ja iskelmälaulaja. Varsinaiselta ammatiltaan hän on automaalari. Hän aloitti keikkailun vuonna 1963 eri orkestereiden solistina lähinnä kotiseudullaan läntisellä Uudellamaalla. Vuonna 1980 hän voitti mestaruuden Lappeenrannan humppafestivaaleilla yhtyeen Humppa ja tangopojat kanssa.
Ahti Lampi sai vuonna 1980 levytettäväkseen Vexi Salmen parodiamielessä sanoittaman ja Heikki Annalan säveltämän melankolisen kappaleen Elämän valttikortit, josta tuli suurmenestys Reijo Kallion Yksinäisen vanavedessä. Molemmat laulut kuvastavat omalta osaltaan 1970- ja 1980-lukujen vaihteen yhteiskunnallisia oloja: työttömyys oli käynyt Suomessa siihenastisessa huipussaan, maaseutu oli maaltapaon jäljiltä entistä tyhjempi, kymmeniätuhansia suomalaisia oli muuttanut paremman elämän toivossa Ruotsiin ja etenkin lähiöiden ja pienten paikkakuntien keskiolutkuppiloissa istui suurin joukoin työttömiä tuopin ääressä. Suosioon tulleet itsetilitysiskelmät, joista osa oli suoranaisia valitusvirsiä, purkivat varsinkin joutilaiksi jääneiden miesten tuntoja.
Heikki Lahtinen
Syksyllä 2007 Lahtinen voitti 50 kilometrin kävelyn Suomen mestaruuden 59-vuotiaana, minkä johdosta hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin Suomen mestari. Vuosina 2005 ja 2006 Lahtinen saavutti SM-pronssia. Vuonna 2005 hän voitti 10 kilometrin kävelyssä 55-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Ruotsin Eskilstunassa. SM-viesteissä hän on saavuttanut 3 × 5 000 metrin kävelyviestissä hopeaa vuosina 2005, 2008 ja 2009 sekä pronssia vuosina 1997, 2003, 2004 ja 2010 (vuonna 2010 3 × 3 000 metriä). Hänellä on lisäksi lukuisia veteraanisarjojen SM-mitaleita.
Ahti Lampi
Vexi Salmi kertoi myöhemmin kirjoittaneensa Elämän valttikortit hieman naureskellen, sillä hänen tekstinsä ihmisellä meni niin huonosti, "ettei kenelläkään voi oikeasti niin huonosti mennä". Salmen mukaan Lampi, jonka levytuottaja Seppo Matintalo löysi saamansa vihjeen perusteella lohjalaisesta tanssipaikasta Tanhuhovista, levytti laulun kuitenkin vakavasti ja samoin yleisö otti sen täysin tosissaan. Levyn myyntiä siivitti myös Markus Heikkerön ottama albumin kansikuva, jossa Lampi istui puistonpenkillä keskellä syksyistä maisemaa. Raha-automaattiyhdistyksen tilaston mukaan Elämän valttikortit oli yksi levyautomaattien soitetuimmista levyistä alkuvuonna 1981.
Heikki Lahtinen
Lahtinen edustaa tamperelaista Ikurin Virettä.
Ahti Lampi
Myös Lammen kaksi myöhempää albumia saivat hyvän vastaanoton. Kolmannen albumin nimikkokappale Kannaksen poikia tuli tutuksi Syksyn sävelen satoa -ohjelmasta vuonna 1984. Lampi ei levyttänyt ainuttakaan käännösiskelmää, vaan kaikki hänen kappaleensa olivat kotimaista tuotantoa, useimmiten Toivo Kärjen ja Vexi Salmen kynästä.
Lammella riitti oman yhtyeen kanssa menestystä ja keikkoja ympäri Suomea 1980-luvun loppupuolelle saakka. Vuonna 1987 Lampi jätti keikkailun ja meni rakennuksille töihin ja maalariksi. Nykyisin hän on eläkkeellä ja jatkaa laulamista mieskuorossa.
Joe Kocur
Joseph George ”Joe” Kocur (s. 21. joulukuuta 1964) on entinen kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Sukutaustaltaan hän on puolalainen.
Pelaajaura
Kocur pelasi ennen ammattilaisuraansa Yorkton Terriersissä juniorisarja SJHL:ssä ja Saskatoon Bladesissä juniorisarja WHL:ssä. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:ään numerolla 88 varaustilaisuuden 1983 viidennellä kierroksella. Hänen ammattilaisuransa alkoi Red Wingsin silloisessa farmijoukkueessa Adirondack Red Wingsissä AHL:ssä.
Kocur pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 1984–1985 (debyytti helmikuussa 1985) ja vakiinnutti paikkansa seuraavalla kaudella. Hän oli kovaa taklaava alempien ketjujen laitahyökkääjä, joka hoiti myös poliisin roolia. Hänestä ja joukkuetoveristaan Bob Probertista alettiin 1980-luvulla käyttää yhteistä lempinimeä Bruise Brothers. Kocur oli kaudella 1985–1986, jolla hän sai yhteensä 377 jäähyminuuttia, koko NHL:n jäähytilaston kärkinimi, minkä lisäksi hän oli joukkueensa eniten jäähyminuutteja saanut pelaaja myös kausina 1986–1987 ja 1989–1990. Hän teki NHL-uransa ennätyspisteet, 36 tehopistettä (16 maalia ja 20 syöttöpistettä 71:ssä runkosarjaottelussa), kaudella 1989–1990. Kaikkina muina runkosarjakausina hän teki alle 20 pistettä.
Kocur siirtyi maaliskuussa 1991 New York Rangersiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai hänen lisäkseen Pär Djoosin, ja jossa Red Wingsiin siirtyivät Jim Cummins, Kevin Miller ja Dennis Vial. Siirron jälkeisinä kausina hänen jäähylukemansa laskivat selvästi NHL-uransa alkuvuosiin verrattuna. Vuonna 1994 hän oli voittamassa ensimmäisen kerran urallaan Stanley Cupia. Maaliskuussa 1996 Kocur siirtyi Vancouver Canucksiin pelaajakaupassa, jossa Rangers sai vaihdossa maalivahti Kay Whitmoren. Hän edusti Canucksia vain kauden 1995–1996 lopun.
Kocur pelasi 15 kautta kestäneellä NHL-urallaan 820 runkosarja- ja 118 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa yhteensä 162 tehopistettä, 80 maalia ja 82 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 22 tehopistettä, 10 maalia ja 12 syöttöpistettä. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runkosarjassa 2 519 ja pudotuspeleissä 231.
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Kocur toimi 2000-luvun alussa aluksi Detroit Red Wingsin videovalmentajana ja vuosina 2002–2004 apuvalmentajana. Hän on toiminut myös seuran alumniyhdistyksen puheenjohtajana. Kocur on myös perustanut oman yrityksen nimeltä Kocur Enterprises.
Lydia Sesemann
Lydia Maria Sesemann (14. helmikuuta 1845 Viipuri – 28. maaliskuuta 1925 München) oli suomalainen kemisti ja ensimmäinen tohtoriksi väitellyt suomalainen nainen. Sesemann oli myös Euroopan ensimmäisiä luonnontieteellisen tutkinnon suorittaneita naisia. Hän ei väitellyt Suomessa, vaan Zürichin yliopistossa Sveitsissä (1874). Hän oli myös ensimmäinen Zürichin yliopistossa väitellyt naisopiskelija. Suomessa naiset saivat väitösoikeuden ja tohtorinarvon vuonna 1895.
Sukutausta
Lydia Sesemannin suku on taustaltaan kotoisin Saksasta. Hänen isoisänsä isoisän isä Hans David Sesemann oli muuttanut Viipuriin kauppiaaksi vuonna 1661 Lyypekistä. Hän kohosi pian Viipurin kaupungin raatimieheksi. Sesemannin suvun seuraavat polvet jatkoivat isänsä ammattia viipurilaisina kauppiaina tai tukkukauppiaina. Perhekunta sitoutui kaupungin muihin saksalaissyntyisiin ja saksaa puhuviin kauppiassukuihin monien avioliittojen kautta.
Lydia Sesemannin isä Mikael Carl Sesemann oli tukkukauppias ja Rosenius & Sesemann -puutavaraliikkeen osakas. Hän oli myös Tanskan konsuli. Mikael Sesemann solmi vuonna 1829 ensimmäisen avioliittonsa Maria Charlotta Jænischin kanssa. Perheeseen syntyi yhteensä kuusi lasta, kolme tyttöä ja kolme poikaa. Ensimmäisen puolisonsa kuoltua Mikael Sesemann solmi uuden avioliiton vuoden 1842 aikoihin Antonie Williamsin kanssa. Tämän vanhemmat olivat saksalaissyntyinen Karl Williams ja Christine Holtz. Williams oli siihen aikaan Karjalankannaksella Rokkalan lasitehtaan johtajana. Sesemannin toiseen avioliittoon syntyi neljä tytärtä ja kolme poikaa. Vuonna 1845 syntynyt Lydia oli lapsista toiseksi vanhin.
Nuoruus
Oman ilmoituksensa mukaan Lydia Sesemann kävi koulunsa yhdessä useasta Viipurissa sijainneesta saksalaisesta yksityiskoulusta. Hänen käymänsä koulun nimeä ei tiedetä, eikä minkään koulun asiakirjojen merkinnöistä ole löydetty Sesemannia. Sesemann on saattanut saada myös kotiopetusta, sillä tuohon aikaan monet varakkaat perheet pyrkivät saamaan myös tyttärillensä hyvän koulutuksen. Sesemannin isän kuoltua hänen vaimonsa muutti Lydian ja Helene Christinan kanssa Stuttgartiin Saksaan.
Opiskeluvuodet
Saksassa asuessaan Sesemann ilmeisesti pyrki jatkamaan opintojaan yliopistossa. Tätä varten hän otti yksityisopetusta latinassa ja matematiikassa. Zürichin yliopisto alkoi hyväksyä naisia opiskelijoiksi 1860-luvulla. Naisopiskelijoita tuli erityisesti Venäjältä. Sesemann oli yksi yliopistoon hakeneista ja hyväksytyistä naisopiskelijoista. Hän opiskeli kemiaa filosofisessa tiedekunnassa syksystä 1869 kevääseen 1874 asti.
Opiskeluaikoinaan Sesemann asui Zürichissä erään professorin vaimon Ottilie Kapp-Rappardin ylläpitämässä hoitolassa, myöhemmin viinitehtailija Johannes Ottikerin ja kauppias Lebrecht Bruncon luona. Sesemannin opiskelijatovereihin kuului alkuvaiheessa lääketieteen opiskelija Vera Figner, josta myöhemmin tuli kansankiihottaja, terroristi ja lopulta Pähkinälinnan vanki.
Vuonna 1873 Venäjä kuulutti, että ulkomailla opiskelevien tulisi palata takaisin Venäjälle jatkamaan opintoja, mikäli he haluavat myöhemmin suorittaa tutkinnon Venäjällä tai saada töitä hallituksen alaisesta virasta. Monet venäläiset naisopiskelijat muuttivat Venäjälle; Sesemannin lisäksi ainoastaan viisi jäi vielä Zürichiin.
Keväällä vuonna 1874 Sesemann puolusti orgaanisen kemian väitöskirjaansa Ueber Dibenzylessigsäure und eine neue Synthese der Homotoluylsäure. Sesemann sai tohtorinarvon 15. toukokuuta vuonna 1874. Sesemannin saavutus pantiin merkille muutamissa julkaisuissa. Suomessa Sesemannia ei mainittu kuin kahdessa sanomalehdessä. Pikku-uutisen julkaisivat Finlands Allmänna Tidning ja viipurilainen Suomenlehti, jonka mukaan ”neiti Sesemann tästä kaupungista on Zyrichin yliopistossa Sveitsinmaalla ottanut tohtorin tutkinnon luonnon ja matematiikan tieteissä”.
Myöhemmät vuodet
Sesemannin myöhemmästä elämästä ei tiedetä paljonkaan. Sesemann kuitenkin muutti Sveitsistä heti väiteltyään tohtoriksi. Mahdollinen asuinpaikka Zürichin jälkeen oli München, jossa hän oletettavasti asui äitinsä kanssa. Varmaksi kuitenkin tiedetään, että hän asui Münchenissä vuosina 1896–1901 ja uudelleen vuodesta 1901 eteenpäin. Vuosina 1903–1907 he asuivat Lausannessa. Viranomaisille antamiensa selvitysten mukaan he elivät siellä koroillaan. Lydia ilmoitti matkustavansa takaisin Suomeen vuonna 1907, kun taas hänen siskonsa ilmoitti omaksi päämääräkseen Alankomaat. Todennäköisesti molemmat kuitenkin muuttivat takaisin Müncheniin, jossa he viettivät loppuelämänsä. Sesemann kuoli vuonna 1925 Münchenissä 80-vuotiaana ja hänen sisarensa kuoli kolme vuotta myöhemmin 67-vuotiaana.
Tekonahka
upright|pienoiskuva|Vuoden 1968 Mercedes Benz 280SE (W108) Istuimet ja ovet on verhoiltu tekonahkalla, jonka merkki on MB Tex. Tekonahka eli keinonahka on taipuisaa materiaalia, joka muistuttaa ulkonäöltään, kosketustuntumaltaan ja muilta ominaisuuksiltaan nappa- tai mokkanahkaa. Tekonahat on yleensä valmistettu muoveista, kuten PVC- tai PVC:n ja polyuretaanin yhdistelmästä. Tekonahassa on usein tekstiilikudos- tai kuitukangaspohja, johon ruiskutetaan tai valetaan vaahdotettua muovilateksia antamaan paksuutta ja pehmeyttä. Pintamateriaalina on tiivistä PVC:tä, jonka pinta on saatu muistuttamaan nappanahan pintaa.
Joitakin tekonahkoja valmistetaan nykyisin elintarviketuotannon hukkaraaka-aineista. Nahkaa muistuttava pinatex-materiaali on valmistettu ananaksen lehdistä. Yhdysvaltalainen MycoWorks valmistaa tekonahkaa sienirihmastosta.
Historiaa
Varhaisimpia tekonahkoja oli pegamoidi, nitroselluloosalla käsitelty kangas. Suomessa sitä käytettiin ainakin 1910-luvulta lähtien muun muassa huonekalujen verhoiluun.
Kemianyhtiöt kehittelivät 1950- ja 1960-luvuilla muiden muovituotteiden ohella erilaisia halvempia materiaaleja korvaamaan aitoa nahkaa muun muassa kenkien ja laukkujen ja sadevaatteiden materiaalina sekä pehmeiden huonekalujen ja autojen sisustusten verhoilussa. Muun muassa kemianjätti DuPont menetti 1960-luvun alussa noin 300 miljoonaa dollaria epäonnistuneessa tekonahkahankkeessa. Alkuvuosien PVC-keinonahka saattoi nopeasti alkaa pehmentyä, tulla tahmeaksi tai muuttaa muotoaan. PVC:n ominaisuuksia stabiloivien aineiden kehityksen myötä PVC-keinonahat ovat nykyisin varsin stabiileja. Aluksi pohjakankaana käytettiin puuvillakudosta, joka kuitenkin pian korvautui tekokuitukankailla.
Andor Lilienthal
thumb|Andor Lilienthal Andor (André) Arnoldovitš Lilienthal (5. toukokuuta 1911 Moskova – 8. toukokuuta 2010 Budapest) oli unkarilainen shakin suurmestari. Hän pelasi uransa aikana kymmentä maailmanmestaria vastaan, voittaen Emanuel Laskerin ja José Raúl Capablancan, Max Euwen, Aleksandr Aljehinin (kevyessä pelissä), Mihail Botvinnikin sekä Vasili Smyslovin.
Tekonahka
Historiaa
Tuotemerkeistä tuli Suomessa tutuksi muun muassa ruotsalainen Galon, jota käytettiin lasten kurahousuista SAS-lentoyhtiön istuinverhoiluihin. . Suomessa tekonahkaa kehitti 1980-luvun taitteessa muun muassa J. W. Suominen Oy. 1900-luvun loppuvuosikymmeninä kuluttajat alkoivat taas arvostaa aitoja materiaaleja, jolloin tekonahan kaltaiset jäljitelmätuotteet menettivät arvostustaan. Tekonahkaa käytetään taloudellisista, käytännöllisistä tai ideologisista syistä. Vegaanit käyttävät tekonahkaa, koska vastustavat eläinten tappamista ja niiden ihon käyttämistä vaatteena. Se on yleensä halvempaa kuin aito nahka, on usein helpompi säilyttää ja puhdistaa. Se on myös säänkestävää. Tekonahan ominaisuudet, kuten kestävyys, hoitotarve ja tuntuma, voivat olla lähellä aitoa nahkaa.
Andor Lilienthal
Lilienthal syntyi Moskovassa ja muutti vanhempiensa kotimaahan Unkariin kaksivuotiaana. Hieman boheemin maineen saava Lilienthal siirtyi nuorena ensin Wieniin ja siten Berliiniin, asuen myöhemmin myös Pariisissa. Takaisin Neuvostoliittoon hän muutti 1935-36 ja sai maan kansalaisuuden 1939, palaten 1975 taas asumaan nuoruutensa Budapestiin.
Tekonahka
Historiaa
Kaikkia aidon nahan ominaisuuksia on kuitenkin ollut erittäin vaikea jäljitellä varsinkaan yhdessä ja samassa tekonahkamateriaalissa. Yksi vaikeimmista on niin sanottu ”pysyvä venyvyys”, joka on olennainen esimerkiksi kenkämateriaaleissa: kengän tulee elää ja muotoutua käytössä jalan muodon ja liikkeiden mukaiseksi. Myös aidon nahan huokoisuudesta johtuva hengittävyys eli hiostamattomuus sekä taipuisuuden säilyminen eri lämpötiloissa ovat aiheuttaneet ongelmia tekonahkojen kehittäjille. Kuluessaan tekonahka alkaa halkeilla pinnastaan ja rispaantua reunoiltaan, kun taas oikea nahka kuluu ja ”patinoituu” kauniisti.
Andor Lilienthal
Lilienthal vietti 96-vuotispäiväänsä Budapestissa 2007. Vanhoilla päivilläänkin hän ajoi yhä autoa ja kirjoitti artikkeleita shakkilehtiin. Lilienthal oli kuollessaan shakin suurmestareista iäkkäin.
Turnausmenestys
Lilienthal edusti Unkaria shakkiolympialaisissa vuosina 1933, 1935 ja 1937 saavuttaen kaksi henkilökohtaista kultamitalia ja yhden joukkuehopean.
Kirjoja
(Unkarinkielinen alkuperäisteos: Életem, a sakk Sport, Budapest 1985 (ISBN 978-9632534077))
Tekonahka
Historiaa
Kaikkia tekstiilipohjaa ja muovipäällystystä yhdistäviä materiaaleja, kuten enstexiä tai vahakankaita, ei kutsuta tekonahaksi. Moderni, mokkanahkaa muistuttava synteettinen ja hengittävä verhoilumateriaali on mikrokuitukangas alcantara.
Joe Son
thumb|Joe Sonin pidätysvalokuva. Joseph Hyungmin Son (s. 22. marraskuuta 1970) on korealaissyntyinen näyttelijä ja vapaaottelija.
Son syntyi Koreassa, mutta muutti Kaliforniaan nuorena. Hänet tunnetaan vapaaottelijana erityisesti ottelustaan Keith Hackneyta vastaan. Hackney voitti ottelun lyötyään Sonia useaan otteeseen nivusiin, mikä oli tuolloin sallittua. Son jättäytyi vapaaottelemisesta hävittyään neljä ottelua voitoitta. Hän otteli itse luomallaan tyylillä, jota hän kutsui nimellä ”Joe Son Do”.
Sonin tunnetuin elokuvarooli oli vuoden 1997 elokuvassa Austin Powers – kumma jätkä, jossa hän näytteli roistoa nimeltä Random Task. Hän on esiintynyt myös useissa muissa elokuvissa, kuten Bloodfist V: Human Target.
Syyskuussa 2011 Son tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1990 tehdystä väkivaltaisesta joukkoraiskauksesta. Tuolloin Son ja Santiago Lopez Gaitan kaappasivat 19-vuotiaan naisen jouluaattona, ja raiskasivat tämän useita kertoja auton takapenkillä.
Lokakuussa 2011 elinkautisrangaistustaan suorittanutta Sonia syytettiin sellitoverinsa surmasta.
Taiwanin kieli
pienoiskuva|Taiwaninkielinen uutislähetys Taiwanin kieli eli hokkien on siniittinen kieli, jota puhutaan Taiwanissa. Se luokitellaan eteläisiin min-murteisiin eli minnan-kiinaan. Kielellä on noin 15 miljoonaa puhujaa Taiwanissa. Vuonna 2010 tehdyn väestölaskennan mukaan 81,9 prosenttia maan väestöstä osasi hokkienin kieltä.
Taiwanin valtio on määritellyt kielen kansalliseksi kieleksi.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin pe̍h-ōe-jī- tai tâi-lô-järjestelmällä tai kiinalaisin merkein. Aiemmin Japanin vallan aikana on myös käytetty katakanaa. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan hokkieniksi vuonna 1933 ja uusi käännös julkaistiin vuonna 2021.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Sanasto
Lukusanat 1–10 taiwaniksi:
Marko Pjaca
Marko Pjaca (s. 6. toukokuuta 1995 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa italialaista Juventusta. Oikeajalkainen Pjaca on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän kuuluu myös Kroatian jalkapallomaajoukkueeseen.
Nuoruudessa hän harjoitteli käsipalloa, koripalloa ja pöytätennistä. Hänen isänsä Željko on entinen painija ja äitinsä Višnja on entinen judoka. Hänellä on kaksi siskoja: Martina ja Iva.
Seurajoukkueura
Pjaca aloitti ammattilaisuransa 1. HNL:n Lokomotivassa, jossa hän pelasi vuosina 2012–2014 49 ottelua onnistuen maalinteossa yhdeksän kertaa. Kesäkuussa 2014 Pjaca teki viiden vuoden sopimuksen saman sarjan Dinamo Zagrebin kanssa, jota hän oli edustanut myös nuorena. Hän teki avauskaudellaan 32 ottelussa 11 maalia juhlien sekä 1. HNL:n että Kroatian cupin voittoa. Myös kaudella 2015–2016 Pjaca saavutti Dinamon kanssa tuplamestaruuden. Hänet valittiin Kroatian sarjan parhaaksi pelaajaksi kausilla 2014–2015 ja 2015–2016.
Pjaca oli kevätkauden 2018 lainalla Schalkessa, jossa teki seitsemässä bundesliigaottelussa kaksi maalia. Seuraavan kauden hän vietti lainalla Fiorentinassa, jossa viimeisteli yhden maalin pelaamissaan 19 Serie A -ottelussa. Kevätkaudella 2020 hän pelasi lainasopimuksella Jupiler Pro Leaguen Anderlechtissa neljä liigaottelua ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura
Pjaca on edustanut Kroatiaa kaikissa nuorten maajoukkueissa alle 17-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2013 hän pelasi neljässä ottelussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Kroatian jalkapallomaajoukkueessa Pjaca debytoi 4. syyskuuta 2014 ystävyysottelussa Kyprosta vastaan. Avausmaali syntyi 4. kesäkuuta 2016 ystävyysottelussa San Marinon verkkoon. Pjaca nimettiin Kroatian ryhmään vuoden 2016 EM-kilpailuihin. Hän pelasi kisoissa kolmessa ottelussa, ja oli avauskokoonpanossa Espanjaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kolmessa ottelussa. Islantia vastaan hän oli avauskokoonpanossa. Hän pääsi yhdeksäksi minuutiksi kentälle tappiollisessa loppuottelussa Ranskaa vastaan.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Dinamo Zagreb Juventus Maajoukkuetasolla
'''Kroatia
Axel Lille
Henkilöhistoria
Axel Lillen isä oli teologi ja kirkkohistorian professori Bengt Olof Lille. Lille perusti Ruotsalaisen kansanpuolueen vuonna 1906 ja toimi sen kansanedustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana 1906–1917. Lille kuului kansallisesti ajatteleviin suomenruotsalaisiin piireihin. Lille väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1882. Lille oli porvarissäädyssä Kokkolan edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1888 ja Helsingin edustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Kansanedustaja hän oli 1917. Lille oli myös yksi Vikingen-sanomalehden perustajista vuonna 1870, ja vuonna 1873 hän toimi Wiborgs Tidning -sanomalehden päätoimittajana.Myöhemmin hän perusti uudelleen Bobrikovin ikuisiksi ajoiksi lakkauttaman Nya Pressenin ja oli sen päätoimittajana 1906–1914, Svenska Finlandin päätoimittaja 1914–1915, kuten myös niiden seuraajan Dagens Pressin.
Lille on tiettävästi ensimmäinen, joka esitti julkisesti ajatuksen Suomen itsenäistymisestä, puhuessaan 9. huhtikuuta 1902 Nylands nationin juhlassa. Samana vuonna hän muutti Ruotsiin ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1903.
Axel Lille -mitali on nykyisin korkein Ruotsalaisen kansanpuolueen myöntämä kunniamerkki.
Marjatta Palander
Helli Marjatta Palander (s. 16. marraskuuta 1955 Kuusjärvi) on suomalainen filosofian tohtori ja Itä-Suomen yliopiston suomen kielen professori, joka tunnetaan muun muassa murretutkijana.
Työurallaan Palander on toiminut muun muassa Sysmän lukion äidinkielen vanhemman lehtorin viransijaisena (1980–1981), Tampereen yliopiston suomenkielen assistentin viransijaisena (1981–1982), Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1983–1987), Joensuun yliopiston suomen kielen yliassistenttina (1988–1993, 1994–1996), suomen kielen määräaikaisena apulaisprofessorina tai professorina (1993–1999), ja professorina vuodesta 2000 lähtien (nyk. Itä-Suomen yliopisto). Hän oli Suomen Akatemian varttuneen tutkijan rahoituksella (2004–2005).
Kotikielen Seura ja Suomalais-Ugrilainen Seura myönsivät Palanderille väitöskirjapalkinnon (1988). Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2009. Palanderille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki 2019. Hän on toiminut Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 2004 ja varapuheenjohtajana 2006–2011. Säätiön hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2012 alkaen, varapuheenjohtaja 2013–2020 ja puheenjohtaja vuodesta 2021 lähtien.
Teoksia
Palander on kirjoittanut seitsemän teosta ja toimittanut yhdeksän teosta. Hän oli vuoteen 2020 mennessä laatinut noin 135 tieteellistä tai yleistajuista artikkelia, katsausta tai arvostelua, jotka koskivat suomen murteita, kielen alueellisen vaihtelun tutkimista, puhekieltä ja nimistöä. Hänen teoksiaan ovat: (osa)
Lauluja meille kaikille
Lauluja meille kaikille on Katri Helenan seitsemäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1972. Se koostuu monien eri tekijöiden käännösiskelmistä, jotka on sovittanut taustayhtyeen johtaja Olli Heikkilä.
Ho Kan
Ho Kan (23. heinäkuuta 1932 Nanjing, Kiina) on kiinalainen maalari. Hän on yksi 1900-luvun merkittävimmistä kiinalaisista alallaan.