cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AC Oulu
Talouden ehdoilla Ykkösessä (2013–2017)
Rauno Ojanen jatkoi AC Oulun päävalmentajana kaudella 2014. Seuran 42 vuotta täyttänyt urheilutoimenjohtaja Mika Nurmela päätti myös jatkaa pelaajauraansa vielä yhden kauden. Joukkueen runko koostui oululaispelaajista ja uusina vahvistuksina joukkueeseen liittyivät Dominic Oppong, Morten Peipinen ja Titi Essomba. Joukkuetta rakennettiin talouden ehdoilla, eikä sille annettu ennakkoarvioissa mahdollisuuksia nousta nousutaisteluun. Kausi alkoikin nihkeästi, ja 12 ottelua toi vain 13 pistettä. ACO:n hävittyä vierasottelunsa kesäkuun lopulla HIFK:lle 0–4, joukkue asetti seuraavalla pelimatkalla tavoitteensa uusiksi ja peli vapautui. AC Oulu pelasi sen jälkeen kauden loput 14 ottelua ilman tappiota ja nousi vain kolmen pisteen päähän sarjan voittaneesta HIFK:sta. Kauden aikana AC Oulun paidassa nähtiin isä ja poika, kun Mika Nurmelan poika Anselmi Nurmela nousi myös ACO:n kokoonpanoon. Nurmela päätti pitkän pelaajauransa kauden jälkeen, ja jäähyväisotteluksi kotiyleisön edessä jäi 28. syyskuuta pelattu ottelu AC Oulu–Ilves. Kauden paras maalintekijä oli Dritan Stafsula, ja ACO:n sarjasijoitus oli lopulta neljäs. AC Oulu Oy onnistui kasvattamaan liikevaihtoaan tilikaudella 2014 ja osakeyhtiö teki historiansa aikana ensimmäistä kertaa positiivisen tuloksen. Seura myös uudisti organisaatiotaan kauden aikana. Uudeksi seurajohtajaksi nimitettiin Juho Meriläinen ja urheilutoimenjohtajan paikalle manageriksi Timo Kalermo.
Jo kaksi kautta joukkueen päävalmentajana toiminut Rauno Ojanen jatkoi valmennusvastuussa kolmen vuoden jatkosopimuksella kaudesta 2015 alkaen. Edellisellä kaudella joukkueen rakentaminen venyi myöhään kevääseen ja nyt joukkue pyrittiin kokoamaan aikaisemmin. Seura lähti kauteen 2015 edelliskauden tapaan noin 400 000 euron budjetilla. Joukkueeseen saapuivat mm. liigassa pelanneet Antti Peura, Antti Uimaniemi, Lassi Nurmos ja Alessandro Marzuoli. Ennen Ykkösen alkua pelatut Suomen Cupin ottelut sujuivat hyvin, kun joukkue eteni puolivälieriin. Edelliskauden tappioton putki ja Suomen Cupin ottelut nostivatkin AC Oulun jopa yhdeksi sarjan voittajasuosikiksi. Kausi alkoi kuitenkin edelliskauden tapaan heikosti, kun ACO voitti kuudesta ensimmäisestä ottelusta vain yhden. Joukkue heräsi kuitenkin taistelemaan sarja voitosta ja liigakarsintaan oikeuttavasta kakkossijasta. ACO pelasi taas pitkän 11 ottelun tappiottoman ottelun putken, mutta kun ratkaisevat voitot loppukaudesta jäivät puuttumaan, AC Oulu jäi jälleen sarjan keskikastiin viidenneksi viiden pisteen päähän kakkossijasta. Joukkueen paras maalintekijä oli Kemo Darboe, ja kauden päätteeksi seurassa kautta aikojen eniten otteluita pelannut Janne Hietanen sekä eniten maaleja tehnyt Dritan Stafsula päättivät pelaajauransa ylemmillä sarjatasoilla. Seura ylsi lähelle taloudellista nollatulosta, ja se julkisti syksyn aikana suunnitelmat junioritoiminnan aloittamisesta.
Edustusjoukkueen rinnalle perustettu AC Oulun A-junioreiden joukkue aloitti viralliset ottelut A-poikien SM-karsintasarjassa tammikuussa 2016. Karsintasarjan jälkeen A-juniorit pelasivat kauden 2016 A-poikien Ykkösessä. Edustusjoukkue sai kaudelle 2016 merkittävän vahvistuksen, kun 61 A-maaottelua pelannut Markus Heikkinen palasi Ouluun. Muita uusia pelaajia olivat brasilialaiskolmikko Jair Silva, Gabriel Braga ja Gilberto de Souza sekä liigassakin pelanneet David Ramadingaye ja Aristote Mboma. Joukkue vaihtui edelliskaudesta paljon, ja se sijoitettiin ennakkoarvioissa edelliskausien sijoitusten tapaan sarjan keskikastiin. Joukkue haki vielä lopullista muotoaan kauden ensimmäisissä peleissä, mutta keskikesän pisteputki nosti ACO:n taistelemaan sarjan voitosta JJK:n ja TPS:n kanssa. AC Oulu johti sarjaa 20. kierroksen jälkeen, ja joukkue oli kiinni liiganousussa vielä kaksi kierrosta ennen sarjan päätöstä. Tappiot kauden ennätysyleisön (2 821) edessä TPS:lle ja kauden päätöspelissä Jyväskylässä JJK:lle jättivät ACO:n kuitenkin edellisen kauden tapaan sarjassa neljänneksi. Kauden paras maalintekijä oli Aristote Mboma, joka voitti Ykkösen maalipörssin 18 maalilla. Seuralle kausi oli positiivinen, sillä se onnistui kasvattamaan sekä liikevaihtoa että yleisömäärää. AC Oulu Oy:n taloudellinen tulos oli kolmatta kautta lähellä nollatulosta.
Markus Heikkinen nimitettiin seuran urheilutoimenjohtajaksi kaudesta 2017 alkaen. Edellisellä kaudella alkanut A-junioreiden toiminta päätettiin keskeyttää SM-karsintasarjan jälkeen, kun joukkue ei yltänyt A-poikien SM-sarjaan. Edustusjoukkueen lisäksi seura perusti Vitoseen Villan Pojat -harrastejoukkueen. Edustusjoukkueessa vaihtuvuus oli jälleen suurta, ja uusina pelaajina saapuivat mm. Tuomas Mustonen, Eero-Matti Auvinen, Saša Jovović ja Jere Aallikko. Ennakkoarvioissa AC Oulu oli edelliskauden tapaan sarjan keskikastissa. Kausi 2017 alkoi kolmella voitolla, mutta se sujui kuitenkin keskikertaisesti. Kauteen mahtui myös erikoisia tapahtumia, kun peräti kaksi ottelua piti pelata uudelleen. Kesäkuussa ottelu EIF:ää vastaan määrättiin pelattavaksi uudelleen tuomarivirheen vuoksi, ja heinäkuussa kauden ennätysyleisön (3 611) edessä pelattu paikallisottelu OPS:aa vastaan keskeytettiin pommiuhan vuoksi. Joukkuetta vahvistettiin kauden aikana mm. hyökkääjä Alvarado Morínilla, mutta Ykkösen nousutaistelu käytiin TPS:n, FC Hongan ja KPV:n välillä. ACO:n sarjasijoitus kaudella 2017 oli edelliskauden tapaan neljäs. Joukkueen parhaat maalintekijät olivat Saša Jovović ja Alvarado Morín. AC Oulu ilmoitti kauden lopulla, että päävalmentaja Rauno Ojasen sopimusta ei enää jatketa. Loppukauden pienet yleisömäärät vetivät yleisökeskiarvon edelliskautta pienemmäksi ja seuran taloudellisen tuloksen hieman tappiolliseksi.
Tavoitteena nousu kestävältä pohjalta (2018–)
AC Oulu nimitti uudeksi päävalmentajaksi kaudesta 2018 alkaen 1+2 -vuotisella sopimuksella KuPS:in organisaatiossa valmentaneen Mika Lähderinteen. Uusina vahvistuksina joukkueeseen saapuivat liigassakin pelanneet Toni Tahvanainen, Aleksi Gullsten, Lassi Nurmos, Juhani Pennanen ja Walter Moore. Seuran organisaatiossa tapahtui myös muutoksia vuoden 2018 aikana, kun AC Oulu Oy:n uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Ville Puukka ja seurajohtaja Juho Meriläinen nimitettiin toimitusjohtajaksi. Ennen Ykkösen alkua pelatut Suomen Cupin ottelut sujuivat hyvin ja joukkue eteni puolivälieräkarsintaan. Ennen kauden alkua AC Oulu arvioitiin jälleen sarjan keskikastiin. Joukkue asetti kauden 2018 viralliseksi tavoitteeksi nousun Veikkausliigaan. Samassa yhteydessä seurajohto julkisti seuran kehittämiseen liittyvän strategian vuosiksi 2019–2022 ja tavoitteet reiluun 400 000 euroon vakiintuneen budjetin kasvattamisesta. Kausi sujui hyvin kaksijakoisesti, kun joukkue oli ensimmäisen puoliskon jälkeen sarjassa vasta seitsemäntenä, mutta toisella puoliskolla AC Oulu oli sarjan paras joukkue. 30 pistettä 14 viimeisestä ottelusta ei kuitenkaan riittänyt nousutaisteluun ja kärkikaksikko HIFK:n ja KPV:n vauhtiin. Joukkueen lopullinen sarjasijoitus kaudella 2018 oli jälleen neljäs. Kauden paras maalintekijä oli Alvarado Morín, joka voitti Ykkösen maalipörssin 17 maalilla. Kauden päätteeksi Markus Heikkinen päätti yli 20 vuotta kestäneen pelaajauransa Raatin stadionille. AC Oulu aloitti vuoden 2018 aikana uutta liiketoimintaa talouden vahvistamiseksi ja se onnistui kasvattamaan liikevaihtoa hieman edelliskausia suuremmaksi.
AC Oulu käytti päävalmentaja Lähderinteen sopimuksen option kausista 2019–2020. A-junioreiden toimintaa korvaamaan perustettiin AC Oulu Akatemia, joka aloitti pelaamisen Kolmosessa. Samalla harrastejoukkue Villan Pojat siirtyi OTP:n alle. Seuran hallitus päätti nostaa pelaajabudjettia kaudelle 2019 ja asetti tavoitteeksi liiganousun. Joukkueeseen saapuivat liigassa pelanneet Fugo Segawa, Joni Korhonen ja Loorents Hertsi sekä pitkän pelaajauran liigassa ja ulkomailla tehnyt Juho Mäkelä. Ykkösen maalipörssin voittanut Morín jatkoi myös joukkueessa. Joukkue eteni ennen kauden alkua Suomen Cupissa neljännesvälieriin. Edellisen syksyn hyvät tulokset ja kokeneet liigapelaajat nostivat joukkueen sarjan ennakkosuosikiksi yhdessä TPS:n kanssa. Seura vahvisti joukkueen valmennusta kesäkuussa, kun Rauno Ojanen liittyi valmennusryhmään. Erityisesti kotiottelut sujuivat kuitenkin nihkeästi, ja alle odotusten mennyt alkukausi johti päävalmentaja Lähderinteen potkuihin kymmenen ottelun jälkeen. Kakkosvalmentaja Ojanen nousi päävalmentajaksi. Joukkue menetti mahdollisuudet nousuun, kun kärkikaksikko (Haka ja TPS) karkasivat tavoittamattomiin. AC Oulu joutui pelaamaan lopulta jopa sarjapaikan puolesta, ja kausi päättyi heikoimmalle sijalle yli kymmeneen vuoteen. ACO oli kaudella 2019 Ykkösessä vasta seitsemäs. Kauden paras maalintekijä oli Juho Mäkelä 11 maalilla. Heikko urheilullinen tulos veti myös taloudellisen tuloksen tappiolliseksi, mutta liikevaihto kasvoi merkittävästi 574 000 euroon (+22 %).
Värit ja logot
AC Oulun ensimmäiset peliasut olivat väritykseltään kokosiniset ja ensimmäinen logo viittasi perustajaseurojen väreihin. Näillä tunnuksilla AC Oulu pelasi vuoteen 2006 asti. Peliasun värit ja logo uudistettiin ensimmäiselle liigakaudelle 2007, jolloin pelipaitojen väri vaihdettiin laivastonsiniseksi, shortsien väri valkoiseksi ja käyttöön otettiin uusi laivastonsininen vaakunakilpitaustainen logo.
Stadion
AC Oulu pelaa kotiottelunsa Oulun Koskikeskuksessa Raatinsaarella sijaitsevalla Raatin stadionilla, joka avattiin vuonna 1953. Vanha stadion purettiin vuonna 2009 ja uusi stadion valmistui osana Raatin liikuntakeskuksen perusparannusta vuonna 2011. AC Oulu on pelannut stadionilla kaudesta 2011 alkaen.
Raatin stadionin pääkatsomossa on 2 280 kuppi-istuinpaikkaa sekä modernit VIP-tilat aitioineen. Nykyinen pääkatsomo valmistui vuonna 2011 ja se sisältää lämmitetyt yleisö- ja sosiaalitilat sekä oleskelutiloina toimivat käytävätilat. Pääkatsomossa on myös Oulun kaupungin liikuntaviraston tiloja.
Aurinkokatsomossa on 2 112 kuppi-istuinpaikkaa. Nykyinen aurinkokatsomo valmistui vuonna 2011 ja kuppi-istuimet asennettiin vuonna 2014. Aurinkokatsomolla on omat sisäänkäynnit ja sosiaalitilat. Kentän päädyissä on optio siirrettäville katsomoille. Raatin kenttäalustana on lämmitettävä kansainväliset mitat (105 × 68 metriä) täyttävä luonnonnurmi. Nurmi on Suomen pohjoisin lämmitettävä siirtonurmi.
AC Oulu pelasi kaudet 2003–2010 kotiottelunsa Castrenin kentällä. Lokakuussa 2020 AC Oulu julkisti suunnitelmat oman 5000-paikkaisen jalkapallostadionin rakentamisesta Heinäpään urheilukeskukseen. Hankkeen kustannusarvio on 13 miljoonaa euroa ja tavoiteaikataulun mukaan stadion on valmis kauden 2023 aikana.
Talvikaudella kotikenttänä toimii vuonna 2007 valmistunut Heinäpään jalkapallohalli, jonka kapasiteetti on 630 katsojaa. AC Oulun ja OLS:n oma jalkapallohalli valmistui vuonna 2020.
Kannattajat
AC Oulun kannattajaryhmä sai alkunsa vuonna 2006, kun joukko oululaisia jalkapalloihmisiä kokoontui miettimään miten AC Oulun otteluiden tunnelmaa voisi parantaa. Ensimmäisten kausien aikana kentän laidalla vaikuttanut AC Oulu Fanatiks oli hajoamassa ympäri Suomea. Saman vuoden keväällä myös laajemman joukon kiinnostus kannattajatoimintaa kohtaan alkoi nousta ja ensimmäisen kerran Sinitähdet-ryhmä kokoontui isommalla joukolla kesäkuussa 2006 AC Oulun vierasotteluun Rovaniemellä. Alkuun toiminta oli vapaamuotoista, mutta myöhemmin taustat on organisoitu yhdistysmuotoon. Alkuvuodesta 2007 myös pääkaupunkiseudulta alkoi löytyä AC Oulusta ja jalkapallosta kiinnostuneita ihmisiä, ja kesän ja syksyn aikana Sinitähdille muodostui Etelä-Suomen alajaosto Etelän Pellet. Vuodesta 2013 alkaen kannattajaryhmä on tunnettu AC Oulun kannattajat -nimellä ja sen toiminnassa on mukana noin 2000 henkeä ympäri Eurooppaa.
Organisaatio ja talous
AC Oulun toiminnasta kaudet 2003–2008 vastasi Oulun Edustusjalkapallo AC Oulu ry, jonka puheenjohtajana toimi Matti Heikkinen. AC Oulun managerina 2003–2006 toimi Miika Juntunen ja toiminnanjohtajana 2007–2008 Markus Kalmari. AC Oulu yhtiöitettiin ja toiminta siirrettiin kaudesta 2009 alkaen AC Oulu Oy:lle.
AC Oulu Oy
Hallitus:
Hallituksen puheenjohtajana toimi vuodet 2009–2010 Teijo Hildén, 2011 Sakari Huikuri, 2012–2017 Arto Oja ja 2018-2022 Ville Puukka.
Toimitusjohtaja:
Urheilutoimenjohtaja:
Urheilutoimenjohtajana toimi vuodet 2009–2014 Mika Nurmela ja managerina 2014–2016 Timo Kalermo.
Talouden tunnusluvut
Lähde: Finder
Nykyinen joukkue
''Tilanne 13. elokuuta 2021.''
Lainalla
Entiset pelaajat
AC Oulua on edustanut sarjaotteluissa yhteensä 212 pelaajaa.
Valmentajat
Edustusjoukkue:
OLS:
AC Oulu/OLS B:
Entiset päävalmentajat
Edustusjoukkue:
A-juniorit:
AC Oulu 2:
Hall of Fame
AC Oulun kotiotteluiden yhteydessä on julkistettu pelaajia oululaisen jalkapallon Hall of Fameen.
Muut joukkueet ja juniorit
Reservijoukkue
AC Oulun reservijoukkue OLS pelaa Kakkosessa. OLS:in edustusjoukkue siirtyi AC Oulu Oy:n hallintaan kaudesta 2021 alkaen. AC Oulu perusti oman reservijoukkueen kaudelle 2019 nimellä AC Oulu Akatemia. Kaudella 2020 reservijoukkueen nimi oli AC Oulu 2. Kolmosessa pelannut AC Oulu 2 sulautui kaudella 2021 Kakkosessa pelaavaan OLS:iin.
Juniorit
OLS:in B-juniorijoukkue siirtyi AC Oulu Oy:n hallintaan kaudesta 2021 alkaen ja se toimii seurojen yhteisjoukkueena nimellä AC Oulu/OLS. OLS ry vastaa yhteisen pelaajaputken alkupäästä C-junioreihin saakka.
AC Oululla oli A-juniorijoukkue kausina 2016–2017, mutta sen toiminta loppui kahden kauden jälkeen.
Seuraennätykset
Pelaajat
Ottelut
Eniten otteluita
Entente Orléanaise Loiret
Entente Orléanaise Loiret on ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Orléansissa. Joukkue nousi kaudeksi 2006–2007 ensimmäistä kertaa Pro A:han.
AC Oulu
Seuraennätykset
Tilanne kauden 2021 jälkeen.
Nykyiset pelaajat lihavoituna.
Maalit
Eniten maaleja
Joukkue
Ensimmäiset ottelut
Voitot
Tappiot
Yleisömäärät
Sarjasijoitukset
Suomen Cup: suluissa kierroksella mukana olleiden joukkueiden määrä.
Brian Stableford
Brian Michael Stableford (s. 25. heinäkuuta 1948 Shipley, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen tieteiskirjailija ja tieteiskirjallisuuden tutkija. Stablefordin ensimmäinen romaani julkaistiin vuonna 1969, ja sen jälkeen hän on kirjoittanut kymmeniä kirjoja. Hän on myös tutkinut tieteiskirjallisuutta ja julkaissut aiheesta tietokirjoja.
Nuoruus, opiskelu ja akateeminen ura
Brian Stableford syntyi West Yorkshiren Shipleyssä vuonna 1948. Hän opiskeli biologiaa Yorkin yliopistossa ja valmistui sieltä vuonna 1969. Hän jatkoi akateemista uraansa ja suoritti jatko-opintoja sekä biologiasta ja sosiologiasta. Stableford väitteli tohtoriksi vuonna 1989; hänen väitöskirjansa aiheena oli tieteisfiktion sosiologia. Hän opetti Readingin yliopistossa sosiologiaa vuoteen 1988, jolloin hän siirtyi kokoaikaiseksi kirjailijaksi.
Kirjailijana
Stableford aloitti uransa kirjailijana aikaisin. Hänen ensimmäinen tarinansa julkaistiin Science Fantasy -lehdessä vuonna 1965. Stablefordin ensimmäinen romaani oli vuonna 1969 julkaistu Cradle of the Sun. Ensimmäisissä teoksissaan hän käytti hyväkseen biologiaa ja rakennutti erilaisia hervottomia mutta mahdollisia elinympäristöjä. Tyylisuunnaltaan 15 ensimmäisen vuoden teokset olivat pääosin niin sanottuja avaruusoopperoita. Dies Irae -trilogiassa Stableford yhdisti avaruusoopperaa ja miekkaa ja magiaa.
Stableford sai 1970-luvulla Yhdysvalloissa huomiota erityisesti Grainger-sarjassa, joka kertoo ylivalonopeutta kulkevan avaruusaluksen lentäjän seikkailuista. Toinen 1970-luvulla ilmestynyt tieteissarja oli Daedalus Mission -sarja, jossa kerrotaan avaruusalus Daedaluksen miehistöstä. Stableford kirjoitti erityisesti monia sarjoja, mutta hän julkaisi 1970- ja 1980-luvulla myös yksittäisiä teoksia.
Stableford keskittyi 1980-luvun alun jälkeen populaareihin ja akateemisiin tutkimuksiin tieteisfiktiosta ja tulevaisuudentutkimuksesta. Hän kirjoitti muun muassa Foundation-lehteen ja moniin yksittäisistä kirjailijoista tehtyihin antologioihin. Fiktion pariin Stableford palasi vuonna 1988, jolloin julkaistiin The Empire of Fear, jossa hän kirjoitti vaihtoehtohistoriaa Euroopan keskiajasta ja vampyyreistä. Sitä seurasi kirjasarja ihmissusista Britanniassa. Monet Stablefordin 1990- ja 2000-lukujen teoksista on liitetty yhteen Biotech Revolution -jatkumoon. Empire of the Necromancers -sarjassa puolestaan on vaihtoehtoinen historia Britanniasta ja Frankensteinin hirviöstä.
Stableford on 2000-luvulle keskittynyt kääntämään ja tutkimaan ranskalaista dekadenssikirjallisuutta sekä kääntänyt ranskalaisia tieteiskirjoja. Stablefordin Mnemosyne-sarja puolestaan on sijoittunut vaihtoehtohistoriaan, jossa Rooman valtakunta ei romahtanutkaan. Stablefordin tietokirja Science Fact and Science Fiction: An Encyclopedia (2006) puolestaan on laaja tietosanakirjamainen tutkimus spekulatiivisen fiktion ja tutkimuksen välisistä yhteyksistä. Muita hänen tietokirjojaan ovat neljäosainen The New Atlantis: A Narrative History of the Scientific Romance ja The Plurality of Imaginary Worlds: The Evolution of French Roman Scientifique.
De la Gardie
pienoiskuva|De la Gardie -suvun vaakuna. thumb|Pontus De la Gardie. De la Gardie, joskus de la Gardie, on ruotsalainen ranskalaisperäinen aatelissuku. Suvun yksi haara muutti Ruotsiin, ja suvun jäseniä on ollut Ruotsissa huomattavina valtiomiehinä ja sotapäällikköinä.
Penispumppu
Penispumppu on pumppu, joka asetetaan siittimen päälle. Penispumppu kasvattaa erektiota tai säännöllisesti käytettynä kasvattaa siittimen kokoa.
Tämä on sopiva laite muun muassa miehille, joilla on erektiohäiriöitä, tai muuten heikko erektio.
Samaan tarkoitukseen voi käyttää myös penisrengasta, mutta penispumppua tulee esikäyttää ennen penisrenkaan asettamista, jos käyttäjällä on esimerkiksi erektiohäiriö tai muuten vaikeuksia asettaa penisrengasta paikoilleen.
Sosigenes (stoalainen)
Sosigeneestä ja hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kirja VII on sisältänyt hänen elämäkertansa, mutta tuo osuus kirjasta on kadonnut; nimestä on säilynyt ainoastaan maininta sisällysluettelossa. Aleksanteri Afrodisiaslaisen mukaan Sosigenes sai vaikutteita aristotelismista ja muokkasi stoalaisia oppeja sen mukaisesti.
PikkuKili
PikkuKilin elämyspiha on Lieksan Kelvässä sijaitseva kotieläinpuisto ja matkailuyritys. Matkaa PikkuKiliin Lieksan keskustasta on noin 40 kilometriä ja Joensuusta noin 70 kilometriä.
PikkuKili perustettiin vuonna 1993. Käytössä on kuuden hehtaarin alue, jossa on yli 200 eläintä. Perinteisten kotieläinten lisäksi nähtävillä on muun muassa villisikoja, poroja, aaseja, muuleja, strutsi, riikinkukkoja ja miniponi.
Uintimahdollisuus on tekolammessa. 22 metriä korkeasta näkötornista voi ihailla Pohjois-Karjalan kaunista vaaramaisemaa, Pielistä ja Kolia.
Lähteet
63.07697°N, 30.09211°W
Gustaf Erik Hedman
Gustaf Erik Hedman (s. 1777 Oulu – 1841) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli opiskellut Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa.
Hänen julkisia teoksiaan ovat Ähtävän (1816) ja Vähänkyrön (1819) kirkkojen alttaritaulut. Hän on maalannut myös signeerattuja koristemaalauksia huonekaluihin.
Hedmanin puoliso oli Margaretha Elisabeth (Greta Lisa) o.s. Store ja poika oli taidemaalari Johan Gustav Hedman.
Medeia
pienoiskuva|upright|[[Evelyn De Morgan, Medeia, 1889.]] Medeia oli kreikkalaisessa mytologiassa noita, Kolkhiin (nykyisin Georgian ja Turkin rajamailla, Mustanmeren rannalla) kuninkaan Aieteen tytär ja velho Kirken veljentytär.
Argonauttien matkassa
Iasonin ja muiden noin viidenkymmenen argonautin tultua ryöstämään kultaista taljaa, kuningas lupasi luovuttaa taljan mikäli Iason suorittaisi muutaman tehtävän. Hänen tuli ensin valjastaa auran eteen Hefaistoksen antamat tulta syöksevät härät, kyntää niillä pelto ja vielä kylvää siihen lohikäärmeen hampaat. Hampaista materialisoitui soturijoukko, mutta Medeia oli varoittanut Iasonia, joka tiesi heittää hyökkääjien joukkoa kivellä. Soturit eivät kyenneet päättelemään, mistä kivi oli tullut, ja he hyökkäsivät toisiaan vastaan surmaten lopulta toisensa. Lopuksi Aietes käski, että Iasonin tuli tappaa taljaa vartioiva lohikäärme, joka ei koskaan nukkunut. Medeia kuitenkin nukutti pedon yrteillään, jonka jälkeen Iason otti taljan. Kuningas ei pitänyt kuitenkaan sanaansa vaan yritti polttaa argonauttien laivan Argon. Nämä kuitenkin pääsivät pakoon, mukanaan Medeia, joka oli rakastunut Iasoniin.
Kuningas ryhtyi välittömästi takaa-ajoon, mutta Medeia viivytti isäänsä tappamalla veljensä Apsyrtoksen ja heittämällä tämän paloitellun ruumiin mereen. Ennen takaa-ajon jatkamista Aietes pysähtyi keräämään kaikki palaset talteen. Paon aikana Atalante (ei esiinny kaikissa tarinan versioissa) haavoittui vakavasti, mutta Medeia paransi hänet. Paluumatkalla Medeia ennusti, että Argon perämies Eufemus jonain päivänä hallitsisi koko Libyaa. Näin kävikin hänen jälkeläisensä Battuksen kautta. Matkan jatkuessa ristiin rastiin Argon puhuva kokkapuu kehotti Iasonia ja Medeiaa puhdistautumaan Apsyrtoksen murhasta. Sen neuvoa seuraten pari pistäytyi Kirken luona Aiaian saarella, missä velhotar puhdisti heidät. Seuraavaksi heitä uhkasivat merimiehiä syövät seireenit, mutta mukaan kutsuttu Orfeus otti lyyransa esiin ja alkoi laulaa ja soittaa niin kauniisti, että se teki seireenien viettely-yritykset tyhjäksi.
Faiaakien saarelle saavuttuaan takaa-ajajat vaativat Medeian luovuttamista, johon faiaakien kuningas Alkinoos suostuikin mikäli Medeia olisi vielä neitsyt. Kuningatar kertoi ehdosta Medeialle, jonka jälkeen nuoripari nopeasti huolehti siitä, ettei kuninkaan ehto täyttyisi. Tämän jälkeen matka jatkui Libyan rannikolle ja sieltä edelleen Kreetalle, jonka vartijana oli Talos, pronssinen jättiläinen. Taloksella oli vain yksi suoni, joka ulottui hänen niskastaan aina nilkkaan saakka. Tämän suonen piti kiinni yksi ainokainen pronssinen naula. Siitä, miten Talos lyötiin, on kaksi versiota. Joko Medeia hypnotisoi hänet ja huijasi hänet vetämään naulan pois, jotta voisi tehdä tästä kuolemattoman, tai vaihtoehtoisesti Herakleen ystävä Poias surmasi hänet nuolellaan.
Paluu Thessaliaan
Argonauttien ollessa matkoillaan Hera, joka oli vihoissaan Peliakselle, teki suunnitelmia saadakseen hänet rakastumaan Medeiaan, jonka Hera toivoi tappavan Peliaksen. Kun Iason ja Medeia palasivat neljä kuukautta kestäneeltä matkaltaan Iolkokseen, Thessaliaan, Pelias kieltäytyi luovuttamasta valtaistuintaan. Medeia astui kuvaan juonineen ja selitti, kuinka vanhan pukin voi muuntaa nuoreksi leikkaamalla sen kahtia ja keittämällä puoliskon. Medeian näyttäessä miten tämä tapahtuu padasta hyppäsi elävä, nuori pukki. Peliaksen tyttäret, innoissaan mahdollisuudesta nuorentaa isäänsä, leikkasivat tämän kappaleiksi ja heittivät pataan. Se oli kuitenkin Peliaksen loppu. Iason ja Medeia joutuivat pakenemaan Korinttiin, jonka kuningas Kreon yritti saada Iasonia jättämään Medeian, jotta tämä voisi naida hänen oman tyttärensä Glauken (toinen nimi Kreusa). Tätä seuranneista tapahtumista on myös hieman eriävät versiot. Ensimmäisen mukaan Medeia myrkytti kuninkaan ja pakeni Ateenaan jättäen lapsensa Iasonin huostaan, minkä jälkeen kostoksi Kreonin sukulaiset tappoivat lapset. Toisen mukaan Iason meni kuin menikin naimisiin Glauken kanssa, mutta Medeia antoi tälle lahjaksi viitan, joka sytytti kantajansa tuleen. Glauken mukaan nimettiin Glauken lähde, johon hän tämän jälkeen syöksyi. Sen jälkeen kun Medeia oli tappanut kuninkaan tyttären, hän palasi kotitaloonsa ja löi miekalla omat lapsensa kuoliaiksi.
Myöhemmät vaiheet
Ateenassa Medeia meni naimisiin Aigeuksen, Theseuksen isän kanssa. He saivat yhden lapsen, Medoksen. Kun Theseus vielä identiteettinsä isältään salaten palasi Ateenaan, Medeia koetti tappaa hänet pyytämällä Theseusta ottamaan kiinni Marathonia terrorisoineen hurjan sonnin. Theseus kuitenkin onnistui tehtävässään, minkä jälkeen Medeia antoi hänelle myrkytetyn viinipikarin. Kuitenkin viime hetkellä kun kuningas näki Theseuksen sandaalit, kilven ja miekan, hän ymmärsi että tässä oli hänen oma jälkeläisensä ja löi pikarin maahan. Medeia pakeni jälleen, tällä kertaa poikansa kanssa Vähään-Aasiaan, jossa Medos myöhemmin nousi kuninkaaksi.
Kirjallisuus
Tragediarunoilija Euripideen näytelmä Medeia kertoo Korintin tapahtumista edellä kerrottuun tapahtumakulkuun nähden hieman poikkeavasti. Euripideen versiossa muun muassa Medeia tappaa itse omat lapsensa. Näytelmä esitettiin ensimmäistä kertaa vuonna 431 eaa. Jotkut aikalaiskriitikot syyttivät Euripidesta siitä, että hän olisi antanut rikkaiden korinttilaisten lahjoa itsensä viidellä talentilla (vastasi drakhmaa, eli oli valtava summa rahaa), jotta korinttilaisia ei kuvattaisi näytelmässä lasten murhaajina.
Rillirata
Rillirata on kapearaiteisen rautatien kevyin muoto. Yleensä rilliradalla tarkoitetaan sahoille ja muille pienehköille teollisuuslaitoksille rakennettuja kapealla raideleveydellä rakennettuja ratoja, joita ei ole tarkoitettukaan varsinaiseen liikennöintiin, vaan ainoastaan painavien kuormien siirtelyn helpottamiseen. Rilliradat rakennettiin yleensä kiskosta, jonka massa on 7–10 kg metriä kohden. Radoilla käytettiin pääasiassa kaksiakselisia avovaunuja, joissa ei yleensä ollut kytkinlaitteita, vaan ainoastaan silmukat mahdollista hevos-, traktori- tai vinssivetoa varten. Joillakin radoilla oli omatekoisia lähinnä jatkojohdon välityksellä voimansa saaneita jonkinlaisia sähkövetureita, mutta ne olivat harvinaisia. Suurinta osaa rilliratavaunuista liikuteltiin miesvoimin työntämällä, eikä vaunuissa yleensä ole jarruja. Haarukkatrukit tai vastaavilla laitteilla varustetut traktorit syrjäyttivät rilliradat suurelta osin 1970-luvun alussa.
Medeia
Kirjallisuus
Medeiasta ovat kirjoittaneet myös Ovidius, Seneca (Medeia), Geoffrey Chaucer, Pierre Corneille (Medea, 1635) ja Christa Wolf (Medeia, 1996, suomennettu).
Musiikki
Antiikin mytologiset aiheet ovat kautta aikojen olleet oopperasäveltäjien suosiossa, joten ei ole ihme että Medeian tarinaan perustuvia oopperoita on sävelletty. Tunnetuimpien tekijöiden joukossa ovat ranskalainen Marc-Antoine Charpentier ja italialainen Luigi Cherubini. Molempien oopperat ovat nimeltään Médée ja molemmissa libretot ovat ranskan kielellä.
Elokuvat ja TV
Elokuvan muotoon tapahtumat ovat (nimellä Medea) kääntyneet muun muassa vuonna 1969 (ohjaajana Pier Paolo Pasolini, pääosassa Maria Callas) ja vuonna 1988 (ohjaajana Lars von Trier). Samannimisen minisarjan TV:lle teki vuonna 2004 hollantilainen Theo van Gogh.
Koripallon Bundesliiga
Historia
Sarja perustettiin vasta vuonna 1966, mutta koripallon mestaruudesta oli Saksassa pelattu jo vuodesta 1939 lähtien. Ensimmäisen Saksan mestaruuden voitti LSV Spandau vuonna 1939. Eniten mestaruuksia on TSV Bayer 04 Leverkusenilla, joka on voittanut Saksan mestaruuden 14 kertaa. Ensimmäisen kerran sarjassa oli 18 joukkuetta kaudella 2006–2007.
George Ord
thumb|250px|George Ord (1781–1866)
George Ord (4. maaliskuuta 1781, Philadelphia, Pennsylvania – 24. tammikuuta 1866) oli yhdysvaltalainen ornitologi ja kirjailija.
Ord syntyi Philadelphiassa köydentekijän perheeseen. Hänen äitinsä oli Rebecca Lindemeyer. Hänen isänsä, myös George Ord, oli entinen merikapteeni, joka valmisti köysiä ja kauppasi niitä. Nuorempi George seurasi häntä matkoilla vuodesta 1800 alkaen ja jatkoi isänsä työtä tämän kuoltua 1806. Vuonna 1829 hän luopui kaupanteosta voidakseen omistaa aikansa tieteelle. Koulunsa Ord kävi Philadelphiassa.
1815 Ordista tuli Philadelphian Academy of Natural Sciences seuran jäsen ja myöhemmin seuran puheenjohtaja. 1817 hänet hyväksyttiin jäseneksi American Philosophical Society seuraan, jossa hän toimi merkittävällä tavalla muun muassa seuran sihteerinä, varapuheenjohtajana, kirjastonhoitajana, lahjoittajana ja valtuutettuna.
Ord oli Alexander Wilsonin hyvä ystävä ja tukija, seuraten tätä monilla hänen matkoillaan halki Amerikan. Wilsonin kuoltua 1813 Ord kirjoitti valmiiksi kahdeksannen ja yhdeksännen osan Wilsonin laajasta teoksesta American Ornithology. Viimeinen osa tuli painosta 1814. Hän julkaisi Wilsonin elämäkerran 1828, ja kustansi myös kumppaniensa Thomas Sayn (1787–1834) ja Charles Alexandre Lesueurin (1778–1846) elämäkerrat. Hän toimi avustajana Samuel Johnsonin tietosanakirjan laajentamisessa ja Noah Websterin tietosanakirjan ensimmäisessä painoksessa.
Merkittävää oli hänen julkinen vihamielinen suhtautumisensa John James Auduboniin, jonka maalauksista hän ei pitänyt, ja joka hänen mielestään yritti anastaa Wilsonin aseman amerikkalaisena lintumaalarina. Ord oli tunnettu suorapuheisuudestaan ja voimakkaista mielipiteistään. Hän arvosteli kärkevästi myös toista suurta amerikkalaista luonnontieteilijää, Thomas Nuttallia.
George Ord on haudattu Wilsonin viereen Philadelphian Gloria Dei Church'in hautausmaalle.
Ordin tieteelle kuvailemia lintulajeja on muun muassa pikkujoutsen.
Isokonnantatar
Isokonnantatar (Bistorta officinalis, aikaisemmin Bistorta major ja Polygonum bistorta) on Suomessa rauhoitettu ja erityisesti suojeltu koristeellinen tatarkasvi.
Aikaisemmin isokonnantatar tunnettiin nimellä konnantatar ja luokiteltiin pihatatarten laajaan sukuun nimellä Polygonum bistorta.
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen isokonnantatar kasvaa 20–80 cm korkeaksi. Juurakko on pitkä, koukeroinen ja hento. Isokonnantattaren varsi on tavallisesti yksivartinen. Lehdet ovat pitkäruotisia, puikeita, hertta- tai pyöreätyvisiä. Ylemmät lehdet ovat kapean kolmiomaisia. Isokonnantattaren kukinto on vaaleanpunainen, paksu tähkä.
Levinneisyys
Isokonnantattaren pääesiintymisalue ulottuu Etelä- ja Keski-Euroopasta itään Baikaljärvelle saakka. Fennoskandiassa lajin alkuperäiset esiintymät keskittyvät Äänisjärven ympäristöön ja Kuolan niemimaalle. Suomessa isokonnantatarta pidetään muinaistulokkaana, mutta kasvin ainoa luontainen kasvupaikka Suomessa lienee Loimaalla. Istutettuja tai satunnaisesiintymiä isokonnantattaresta tunnetaan lähes koko maasta. Osa esiintymistä ovat sotatulokkaita.
Elinympäristö
Alkuperäisiä kasvupaikkoja isokonnantattarelle ovat lähde- ja lettokorvet, lettomaiset suot ja kosteat ja rehevät niityt.
Käyttö
Isokonnantatar on vanha lääke- ja koristekasvi. Kasvin juurta on aikaisemmin käytetty muun muassa karjan lääkkeenä.
Magnus Gabriel De la Gardie
thumb|180px|Magnus Gabriel De la Gardie Magnus Gabriel De la Gardie (15. lokakuuta 1622 – 26. huhtikuuta 1686) oli ruotsalainen kreivi, upseeri ja valtiomies. Hän oli Jakob De la Gardien ja Ebba Brahen poika. Hän oli vuodesta 1647 naimisissa kuningas Kaarle X Kustaan sisaren Maria Eufrosynen kanssa. Hän oli kuninkaan läheinen avustaja.
De la Gardie yleni sotilasuralla sotamarsalkaksi vuonna 1649 ja toimi valtamarsalkkana vuodesta 1651. On kuitenkin arvioitu, ettei hänellä ollut erityisiä sotilaallisia kykyjä. Hän siirtyikin siviiliuralle kamarikollegion presidentiksi ja valtiovarainhoitajaksi vuonna 1652. Hän oli Liivinmaan kenraalikuvernöörinä vuodesta 1655 ja valtiokanslerina vuodesta 1660. Kuningas Kaarle X Kustaan testamentin perusteella hän toimi alaikäisen Kaarle XI:n holhoojahallituksen ajoittain keskeisenäkin jäsenenä. Hän pyrki luomaan Ruotsin ja Ranskan liittosuhteen, jolloin olisi voitu välttää aatelistolle epäedullisen reduktion jatkuminen. Vuonna 1672 tämä liittosopimus saatiinkin aikaan, mutta sen seurauksena oli, että Ruotsin oli osallistuttava Ranskan 1670-luvun sotiin.
De la Gardie oli Ruotsin historian merkittävimpiä mesenaatteja. Hän rakennutti Ruotsiin lukuisia palatseja ja palkkasi aikansa merkittäviä ulkomaisia taiteilijoita ja arkkitehteja työskentelemään Ruotsissa. Hän myös osti Codex Argenteuksen eli gootinkielisen Raamatun käsikirjoituksen ja lahjoitti sen Upsalan yliopistolle.
Linda Medalen
Linda Medalen (s. 17. kesäkuuta 1965) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on osallistunut naisten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1991, 1995 ja 1999. Vuonna 1995 hän voitti maajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden. Vuonna 1996 hän sai Atlantassa maajoukkueen kanssa olympiapronssia. Hän on lesbo.
Medalen on pelannut paitsi Norjassa, myös Japanissa. Hän on lisäksi ollut armeijan ja poliisin palveluksessa sekä yksityisetsivänä.
Medalen istuu nykyisin Askerin kunnallisvaltuustossa Høyre-puolueen edustajana.
Optibet Hokeja Līga
Historia
Jääkiekko rantautui Latviaan 1900-luvun alussa. Maan ensimmäinen virallinen jääkiekko-ottelu pelattiin 1909. Vasta 1930-luvulla jääkiekko järjestäytyi ja vuonna 1931 alkoi kansallinen kilpasarja. Samana vuonna Latvian jääkiekkoliitto hyväksyttiin IIHF:n jäseneksi. Toinen maailmansota lakkautti Latvian jääkiekon tyystin. Yksikään sotaa edeltänyt jääkiekkoseura ei jatkanut neuvostotasavallan aikana.
Neuvostoliiton miehityksen aikana perustettiin uusia latvialaisia joukkueita, jotka pelasivat Neuvostoliiton jääkiekkosarjoissa. Latvian itsenäistymisen jälkeen monet näistä seuroista liittyivät uuteen Latvian mestaruussarjaan. Useat niistä tosin ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, mikä uudisti seurakenttä 2000-luvulle tultaessa. Latvian mestaruussarjan nimi oli sponsorisopimuksen myötä Samsung Premjerlīga vuosina 2006–2009.
Yrjö Rosola
Yrjö Rosola, ent. Rosvall (27. marraskuuta 1904 Helsingin pitäjä – 2. helmikuuta 1989 Helsinki ) oli suomalainen kuvanveistäjä ja lasitaiteilija.
Henkilöhistoria ja ura
Yrjö Rosolan vanhemmat olivat puuseppä Robert Werner Rosvall ja Vilhelmiina Suominen ja puoliso vuodesta 1936 mainospiirtäjä Hilkka Aina Margareta Lavi. Rosolan taiteilijan ura alkoi 1920-1930-lukujen vaihteessa. Hän kirjoittautui 17-vuotiaana Taideteollisen keskuskouluun kuvanveistolinjalle ja jo opiskeluvaiheessa hänestä tuli opettajansa Gunnar Finnen apulainen. Yhteistyötä kesti kymmenen vuotta. Yrjö Rosola oli mukana muun muassa Topeliuksen muistomerkin luomisessa ja Eduskuntatalon koristelutöissä. Rosola oli Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja vuodesta 1958. Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun Rosola kävi 1931–1932 ja teki useita opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla. Rosola tuli tunnetuksi lasin reliefikoristelijana ja monumentalistina, hänen töitään oli esillä näyttelyissä kotimaassa ja ulkomailla. Rosolan huomattava muovailun ja veiston opettajan ura kesti 1930-luvulta aina vuoteen 1970 asti. Rosola oli Suomen kuvanveistäjäliiton ja Ornamon kunniajäsen.
Pakilan kirkon alttarireliefi
Rosola suunnitteli Pakilan kirkkoon alttarireliefin, jonka aineena on Hyvä Paimen. Reliefi valmistui jo edellisenä vuonna ja oli paikoillaan alttariseinällä kirkon ensimmäisessä jumalanpalveluksessa jouluna 1949. Reliefi oli vaalea ja sen taustaseinä oli sininen. Teos sai sivuvaloa alttarisyvennyksessä olleesta ikkunasta. Kun Pakilan kirkkoa eli nykyistä Hyvän Paimenen kirkkoa laajennettiin 2000-luvun alussa, vanhan kirkkosalin alttariseinä joutui purettavaksi. Vanha kirkkosali tulisi toimimaan seurakuntasalina ja sen erottaisi uudesta kirkkosalista siirtoseinä. Reliefiä ei voinut siirtää ehjänä, mutta sen haluttiin säilyvän. Akateemikko Juha Leiviskä ratkaisi ongelman siten, että reliefistä tehtiin muotti, jolla se valettiin uudelleen ja sijoitettiin vanhan alttariseinän vierelle vanhan kirkkosalin sivuseinälle. Kun Hyvän Paimenen kirkon kirkkosalin ja seurakuntasalin välinen siirtoseinä on auki, näkyy Hyvä Paimen -reliefi kirkkosaliin ja se saa sivuvaloa uuden kirkkosalin alttariseinän ikkunoista. Reliefin tähtien kultaus on uutta, vanhassa Pakilan kirkossa niitä ei oltu kullattu.
Keiji Sanpei
Keiji Sanpei (, s. 13. syyskuuta 1954 Tomioka, Fukushima) on japanilainen karateka. Hän saavutti aktiiviurallaan World Openissa kahdesti hopeaa ja Japanin mestaruuden kolmesti. Sanpei oli yksi Kyokushin karaten perustajan Masutatsu Oyaman oppilaista. Sittemmin 2000 lähtien hän on ollut Kyokushinin WKO-liiton Fukushima jaoston johtaja.
Kilpaura
Sanpei opiskeli Wasedan yliopistossa, jonka aikana hän harjoitteli myös karatea. Sanpei osallistui ensi kerran isompaan turnaukseen 1974 Japanin mestaruuskisoihin, joissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Sittemmin vuodet 1976 ja 1977 Sanpei sijoittui viidenneksi ja kuudenneksi samaisessa turnauksessa.
Hän alkoi saavuttamaan menestystä 1978 jälkeen oltuaan Japanin mestaruuskisoissa toinen peräkkäisinä vuosina 1978 ja 1979 häviten loppuottelun Joko Ninomiyalle ja Makoto Nakamuralle. Sanpei eteni myös historian toisissa World Open turnauksessa loppuotteluun. Hän kuitenkin hävisi Kyokushinin maailmanmestaruuden Makoto Nakamuralle.
1980-luvulla Sanpei jatkoi menestystään ja teki samalla Kyokushinin historiaa ollen ensimmäinen ottelija, joka on kyennyt voittamaan Japanin mestaruuden kolmesti. Hän voitti kaikki peräkkäisinä vuosina 1980, 1981 ja 1982, voittaen kahtena ensimmäisenä vuotena Nakamuran ja kolmantena vuotena Toshio Mizuguchin. Sanpein mestaruusputki loppui 1983 jäätyään Japanin mestaruuskisoissa seitsemänneksi. Hän oli vielä toisen kerran mukana World Openissa, jossa Sanpei eteni toistamiseen loppuotteluun. Hän kohtasi jälleen Makoto Nakamuran, jolle Sanpei hävisi maailmanmestaruuden.
Kilpauran jälkeen
Kyokushinin perustajan Oyaman kuoltua liitto hajosi aluksi kolmeen osaan. Yksi niistä oli World Karate Organization Shinkyokushinkai, jota johti aluksi Yukio Nishida. Hänen erottua tehtävistään WKO:n puheenjohtajana Sanpei ja Yasuhiro Shichinohe olivat hetkellisesti johtoasemassa, jonka jälkeen 2001 Midori nimitettiin virkaan. Midori nimesi liiton virallisesti WKO Shinkyokushinkai vuonna 2003. Sittemmin Sanpei on keskittynyt oman alueensa Fukushiman Kyokushin toiminnan hallinnoimiseen.
Károly Güttler
Károly Güttler (s. 15. kesäkuuta 1968, Budapest) on unkarilainen entinen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti kotimaataan vuodesta 1988 alkaen neljissä peräkkäisissä kesäolympialaisissa. Hän voitti olympiahopeaa 100 metrin rintauinnista Soulista vuonna 1988 sekä toisen hopean 200 metrin rintauinnista Atlantasta 1996.
Italian kuningaskunta (Napoleon)
Italian kuningaskunta (, mutta myös Regno Italico) oli Napoleonin Ranskan vasallivaltio 17. maaliskuuta 1805 – 11. huhtikuuta 1814 nykyisessä Pohjois-Italiassa. Se syntyi, kun vuonna 1801 perustettu Italian tasavalta muutettiin kuningaskunnaksi.
Timašovsk
thumb|80px|left|Timašovskin vaakuna thumb|250px|Timašovskin luostari Timašovsk on Venäjällä Krasnodarin aluepiirissä sijaitseva kaupunki ja kaupunkikunta sekä on 106 130 asukkaan (2010) Timašovskin piirin keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 53 924 henkeä, minkä lisäksi Timašovskin kaupunkikunnassa asui tuolloin 78 maaseutuasukasta.
Kestävyyssukkulajuoksu
Kestävyyssukkulajuoksu tai kestävyyssukkulajuoksutesti tai piip-testi on juoksukuntotesti, jolla mitataan maksimaalista kestävyyttä. Se on yleensä sisätiloissa (liikuntasalissa) suoritettava aerobisen ja anaerobisen kestävyyden mittari. Siinä juostaan 20 metrin matkaa edestakaisin yhä nopeammin aina uupumukseen saakka. Testiä tahdittaa äänite, jonka äänimerkit antavat luvan lähteä aina seuraavalle sukkulalle. Juoksuvauhdin nopeutuessa alkavat huonokuntoisimmat karsiutua, koska eivät ehdi ajoissa seuraavaan käännökseen.
Desmonsin oireyhtymä
Desmonsin oireyhtymä on oireisto, josta kärsivillä on sarveistunut iho ja maksavaurioita. Vammautuneet ovat lisäksi kuuroja, lyhytkasvuisia ja henkisesti kehitysvammaisia.
Kestävyyssukkulajuoksu
Kestävyyssukkulajuoksu on nykyisin koululaisten aerobisen peruskestävyyden ensisijainen mittausmenetelmä ja myös yksi Eurofit–testipatterin testeistä.
Desmonsin oireyhtymä
Desmonsin oireyhtymä todettiin ensi kertaa kolmella sisaruksella vuonna 1971. Maksavaurioihin kuuluvat hepatomegalia, glukoosikertymä ja kirroottisuus.
Kestävyyssukkulajuoksu
Testin kulku
Sukkulajuoksun aloitusvauhti on 8 km/h. Äänimerkkien ilmaisema vauhti nopeutuu minuutin välein 0,5 km/h kerrallaan. Kääntymisviivalla käännyttäessä toisen jalan on kosketettava kääntymisviivaa. Jos juoksija ehtii kääntymisviivalle ennen äänitteeltä tulevaa seuraavan sukkulan aloitusmerkkiä, hänen täytyy odottaa tätä merkkiä ennen uuden sukkulan aloittamista.
Desmonsin oireyhtymä
Desmons on ilmeisesti autosomaalisesti peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jota esiintyy harvemmin myös satunnaistapauksina.
Kestävyyssukkulajuoksu
Testin kulku
Testin suorittamista varten tarvitaan tasainen ja pitäväpintainen vähintään 22 metriä pitkä alue. Yhdensuuntaiset kääntymisviivat piirretään tai merkitään teipillä 20 metrin etäisyydelle toisistaan. Lisäksi merkitään kontrolliviivat 3 m ennen kumpaakin kääntymisviivaa. Jokaiselle juoksijalle merkitään kääntymisviivoille keiloin tai muuten vähintään metrin levyinen juoksurata.
Mikäli äänimerkki kuuluu ennen kuin juoksija on ehtinyt kääntymisviivalle, tulee hänen käydä viivalla kääntymässä ja pyrittävä sitten ehtimään seuraavalle kääntöpaikalle hyväksyttävästi. Kun juoksija myöhästyy kahden perättäisen sukkulan ajalta kääntöpaikalta niin, ettei hän ehdi äänimerkin kuuluessa kontrolliviivalle saakka, suoritus keskeytetään. Tulokseksi tulee juostujen sukkuloiden lukumäärä, johon ei sisällytetä keskeytykseen johtanutta sukkulaa eli toista perättäistä virheellistä suoritusta.
Testin kehitti Luc Léger Montréalin yliopistossa 1980-luvulla. Suomeen ja erityisesti lasten ja nuorten kuntotestaukseen sitä ovat soveltaneet Tero Viljanen, Simo Taimela ja Urho Kujala tutkimuksessaan Koululaisten fyysinen aktiivisuus, kestävyyskunto ja ponnistuskorkeus.
Luigi Einaudi
Luigi Einaudi (24. maaliskuuta 1874 – 30. lokakuuta 1961) oli italialainen taloustieteilijä, poliitikko ja lehtimies. Hän toimi Italian toisena presidenttinä vuosina 1948–1955.
Ennen presidenttikauttaan Einaudi toimi Italian keskuspankin pääjohtajana 1945–1948 sekä varapääministerinä ja talous- ja budjettiministerinä De Gasperin neljännessä hallituksessa. Hän edusti Italian liberaalipuoluetta (Partito Liberale Italiano).
Hän oli koulutukseltaan lakitieteen maisteri. Hän kirjoitti useita taloustiedettä käsitteleviä teoksia. Hänen aviopuolisonsa oli Ida Pellegrini. Einaudi kuoli Roomassa 87 vuoden ikäisenä.
Einaudi teki presidenttikautensa aikana kahdeksan nimitystä elinikäiseksi senaattoriksi. Häntä edelsi Italian presidenttinä Enrico De Nicola ja seurasi Giovanni Gronchi.
Arantila
thumb|right|250px|Arantilankoskea Kokemäenjoen alajuoksulle päin kuvattuna. Arantila on taajama Nakkilan kunnassa. Se on osa kunnan keskustaajamaa ja sijaitsee sen itäpuolella, Kokemäenjoen etelärannalla. Lähinnä pientaloista muodostuvaan Arantilaan kuuluvat myös aivan joen tuntumassa olevat Hohtarin ja Penttalan asuinalueet.
Kokemäenjoessa virtaava Arantilankoski on yksi lounaisen Suomen suosituimmista perhokalastuspaikoista. Joen ylittää sen kohdalla vuonna 1990 valmistunut Arantilan silta. Sillan tuntumassa sijaitsee uimaranta sekä tilausravintola.
Arantila on vanhastaan kuulunut 1400-luvulla perustetun Villilän kartanon maihin.
Næstvedin kunta
Næstved on Sjællandin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 84 574 asukasta, ja sen pinta-ala oli 676,8 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Næstved.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Clojure
Yleistä
Clojure on moderni Lisp-murre, joka painottaa funktionaalista ohjelmointityyliä. Clojuressa keskeisessä asemassa on identiteetin käsite ja sen yhteys arvoihin ja tilaan.
Clojuren merkittävä yksilöivä piirre Lisp-murteiden joukossa on sen tiivis symbioosi toteutusalustansa kanssa. Clojuren JVM-toteutus mahdollistaa olemassa olevan Java-koodin kutsumisen suoraan Clojure-koodista. Clojure-koodi käännetään Javan tavukoodiksi.
ClojureScript on Clojuren toteutus JavaScriptin päälle Google Closure Compiler -kääntäjää hyödyntäen. ClojureScript-koodi käännetään JavaScriptiksi, jota voidaan ajaa selainympäristöissä.
Nimi Clojure viittaa sulkeumaan.
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2010
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2010 olivat järjestyksessään 27. judon maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Tokiossa, Japanissa 9.–13. syyskuuta 2010. Kilpailupaikkana toimi Yoyogi National Gymnasium -halli. Jokainen maa sai asettaa kaksi edustajaa sarjaa kohti aiemman yhden sijasta. Avoimessa luokassa oli mahdollista asettaa neljä edustajaa maata kohti.
Mitalitaulukko
Japani oli kilpailujen selvästi menestyksekkäin maa voitettuaan kymmenen maailmanmestaruutta ja saatuaan yhteensä 23 mitalia. Mitalisijoille selviytyi kaikkiaan 22 maan edustajia.
HMS Hotspur (1870)
HMS Hotspur oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu törmäyskeulalla varustettu alus.
Tilaus ja valmistus
Alus tilattiin Govanista Napierilta ja sen köli laskettiin 2. lokakuuta 1868. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1870 ja se valmistui 17. marraskuuta 1871.
Palvelus
Alus romutettiin vuonna 1904.
Kulttuurilehtien laatupalkinto
Kulttuurilehtien laatupalkinto on veikkausvoittovaroista taiteen edistämiseen osoitetuista varoista myönnettävä avustus. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa.
Viulukonsertto nro 4 (Merikanto)
Neljäs viulukonsertto on Aarre Merikannon (1893–1958) viimeinen viulukonsertto. Se toi säveltäjälle ensimmäisen palkinnon Kulttuurirahaston sävellyskilpailussa vuonna 1954.
Luettelo 2010-luvun komediaelokuvista
Tämä on epätäydellinen luettelo komediaelokuvista, jotka on julkaistu 2010-luvulla.
Henrik Hellstenius
Henrik Hellstenius (s. 1963) on norjalainen säveltäjä.
Hellstenius opiskeli musiikkitiedettä Oslon yliopistossa ja sitten sävellystä Lasse Thoresenin johdolla Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa Oslossa. Vuosina 1992–1993 hän sai opetusta Gérard Griseyltä Pariisissa, jossa hän myös opiskeli tietokoneavusteista säveltämistä IRCAM:ssa. Hellsteniuksen teoksiin kuuluu kamarimusiikkia, orkesteriteoksia, oopperaa, elektroakustista musiikkia ja näyttämömusiikkia. Teoksia on esitetty säännöllisesti konserteissa ja festivaaleilla eri puolilla Eurooppaa. Hellsteniuksen ensimmäinen ooppera SERA levytettiin ja palkittiin vuonna 2000 Edvard-palkinnolla. Teos on esitetty Oslossa ja Varsovassa. Toinen ooppera, Ophelias: Death by Water Singing, kantaesitettiin Oslossa vuonna 2006 ja esitettiin sittemmin myös Saksassa sekä Puolassa.
Hellstenius on opettanut säveltämistä professorina Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa.
Delilah (Tom Jonesin kappale)
"Delilah" on Tom Jonesin kappale vuodelta 1968. Dramaattisen, mustasukkaisuusmurhasta kertovan kappaleen on sanoittanut Barry ja Sylvan Whittingham Mason sekä säveltänyt Les Reed. Kappale saavutti ykkössijan monilla listoilla, muun muassa Saksassa, Sveitsissä, Irlannissa ja Suomessa. Kakkostilalle se nousi Britanniassa ja Norjassa, kolmoseksi Itävallassa ja Kanadassa.
Suomessa myös Pertti Reposen kääntämä ja Tapani Kansan esittämä versio nousi ykköseksi. Kappale oli 19-vuotiaan Kansan läpimurtohitti Suomen iskelmämarkkinoilla.
Angel
Angel(s) voi tarkoittaa:
We Sweat Blood
We Sweat Blood on Danko Jonesin albumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2003. Siitä julkaistiin Yhdysvalloissa uusintajulkaisu 19. huhtikuuta 2005, jolla on myös kappaleet ”Lovercall” ja ”Sound of Love”.