cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuin surmaisi satakielen
Romaanin pohjalta tehtiin vuonna 1962 ensi-iltansa saanut elokuva Kuin surmaisi satakielen, jonka on ohjannut Robert Mulligan ja käsikirjoitukseksi sovittanut Horton Foote.
Juoni
Kuin surmaisi satakielen sijoittuu 1930-luvulle kuvitteelliseen Maycombin kaupunkiin Alabamaan. Kolmen vuoden ajanjakson kattava kertomus esitetään Jean Louise ("Scout") -tytön näkökulmasta, joka on kirjan alkaessa kuusivuotias. Scout asuu asianajajaisänsä Atticuksen ja vanhemman veljensä Jemin kanssa uneliaassa pikkukaupungissa, jossa lapset kasvavat ja käyvät koulua onnellisina. Atticus Finch kuitenkin ottaa asiakseen puolustaa oikeudenkäynnissä mustaa miestä (Tom Robinson), joka on syytettynä valkoisen tytön raiskauksesta. Atticus kuvataan oikeamielisenä henkilönä, joka noudattaa omia korkeita moraalisia normejaan, mutta Maycombin kaupunki näyttää asian edetessä ennakkoluuloisen ja rasistisen puolensa.
Omaelämäkerrallisuus
Kuin surmaisi satakielen -romaania on kuvattu nuoren tytön kasvutarinaksi, jossa on runsaasti kirjailijan omaelämäkerrallisia piirteitä. Harper Lee kasvoi Alabamassa pienessä Monroevillen kaupungissa, ja hänen isänsä Amasa Coleman Lee oli asianajaja. Tarinan perheen sukunimi Finch on Leen äidin tyttönimi. Kirjan päähenkilössä, poikamaisessa Scout-tytössä, on samoja piirteitä kuin kirjailijassa lapsena, ja Scoutin ystävän Dill-pojan hahmo perustuu Leen lapsuudenystävään Truman Capoteen. Kun Lee oli lapsi, hänen kotiseudullaan Alabamassa 1930-luvulla pidettiin Scottsboron oikeudenkäynnit, joissa yhdeksää nuorta mustaa miestä syytettiin kahden valkoisen naisen raiskaamisesta. Heikoista todisteista huolimatta kaikki miehet tuomittiin kuolemaan lukuun ottamatta nuorinta, joka oli 13-vuotias. Useiden oikeuskäsittelyjen jälkeen neljä miehistä tuomittiin vuosiksi vankilaan. Heidät armahdettiin lopulta vuosikymmenien päästä.
Kirjan nimi
Matkijalintua käytetään kirjassa symboloimaan viattomuutta ja epäoikeudenmukaisuuden uhreja. Atticus varoittaa lapsiaan ampumasta matkijalintuja, sillä ne tuottavat laulullaan pelkkää iloa:
Oikeudenkäynnin jälkeen paikallislehden pääkirjoituksessa puhutaan jälleen laululinnuista:
Ja kirjan lopussa Scout palaa itse asiaan:
Ounasrinteen kirjasto
Ounasrinteen kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Ounasrinteessä. Tämä kirjasto on Rovaniemen kaupunginkirjaston lähikirjastoja.
Kirjasto avattiin asiakkaille uudessa monitoimitalossa 9. tammikuuta 2017. Viralliset avajaiset pidettiin 14. helmikuuta 2017. Samassa rakennuksessa toimivat koulu ja nuorisotila.
Keltarintamuura
Keltarintamuura (Herpsilochmus axillaris) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Keltarintamuuraa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 977 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen uskotaan vähenevän nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Galaktoosi-1-fosfaatti
Galaktoosi-1-fosfaatti (C6H13PO9) on galaktoosisokerin fosforyloitu johdannainen. Yhdistettä muodostuu eliöissä muun muassa ihmisessä galaktoosin aineenvaihdunnan tuotteena ja on tärkeässä osassa eräiden glykoproteiinien biosynteesiä.
Biosynteesi ja biologinen rooli
Harvinaisessa perinnöllisessä sairaudessa galaktosemiassa galaktoosi-1-fosfaattiuridyylitransferaasin aktiivisuus on pieni tai entsyymiä ei muodostu lainkaan. Tämä johtaa galaktoosin ja galaktoosi-1-fosfaatin kertymiseen soluihin, millä on haitallisia vaikutuksia muun muassa keskushermoston toimintaan. Taudin määritys perustuu punasolujen galaktoosi-1-fosfaatin määrän seurantaan.
Little Child
Little Child on Mary Spiterin esittämä kappale, joka edusti Maltaa vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa kolmanneksi 123 pisteellä.
Saarenkylän kirjasto
Saarenkylän kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Saarenkylässä. Tämä kirjasto on Rovaniemen kaupunginkirjaston lähikirjastoja ja vuoteen 2005 asti Rovaniemen maalaiskunnan pääkirjasto.
Jonna Jokinen
Jonna Jokinen (s. 5. toukokuuta 1993 Pori) on suomalainen keilaaja. Hän saavutti joukkuekilpailussa juniorien Euroopan-mestaruuden vuonna 2011 Sonja Forslundin, Sanna Pasasen ja Roosa Lundénin kanssa. Porilaisen Giantsin joukkueessa hän voitti joukkueiden Suomen-mestaruuden ja SM-liigan mestaruuden vuonna 2013.
Jokinen on kerran keilannut täyden 300 pisteen sarjan, Tampereella lokakuussa 2013.
Toni Hahto
Hahto on edustanut suurimman osan urastaan Vaasan Palloseuraa. Hän on pelannut Veikkausliigassa kaikkiaan 115 ottelua ja tehnyt niissä 6 maalia.
Kalecik
Kalecik on piirikunta Turkin Ankaran maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Kalecikin väkiluku oli 13 234.
Phyllis Haver
Varhaiset vuodet
Phyllis Haver syntyi Phyllis O’Haveriksi Douglassissa, Kansasissa James Hiram Haverin (1872–1936) ja tämän vaimon Rose Gunterin (1879–1920) lapseksi. Kun Phyllis oli nuori, hänen perheensä muutti silloiseen vähän yli puolen miljoonan asukkaan Los Angelesin kaupunkiin, Kaliforniaan. Haver kävi Los Angeles Polytechnic High Schoolia. Valmistuttuaan koulusta Haver säesti pianolla uusia mykkäelokuvia paikallisissa elokuvateattereissa.
Ura
Haver koekuvattiin komediaelokuvaa varten tuottajan Mack Sennettin hetken mielijohteesta. Sennett palkkasi Haverin hänen alkuperäisiin Bathing Beautiesiin. Seuraavina vuosina hän näytteli naispääosia Sennett Studiosin mykkäelokuvissa. Hänestä oli tullut vuoteen 1917 mennessä johtavia komedienneja.
Sennett Studiosilla Haver näytteli ensimmäistä kertaa Roxie Hartin roolia Chicago-näytelmän elokuvaversiossa Intohimojen syleilyssä, joka ilmestyi vuonna 1927. Hänen vastanäyttelijänään oli unkarilainen elokuvanäyttelijä Victor Varconi. Yksi kriitikko kehui hänen näyttelysuoritustaan ”hämmästyttävän hienoksi” ja lisäsi vielä, että Haver ”tekee tästä tragedian ja komedian yhdistelmästä viihdyttävimmän teoksen”.
Haver esiintyi vuoden 1928 komediaelokuvassa Sukupuolten taistelu, jonka ohjasi D. W. Griffith. Seuraavana vuonna Haver näytteli Lon Chaneyn kanssa tämän viimeisessä mykkäelokuvassaan Chicagon pikajuna n:o 2329.
Haver vetäytyi varhaiseläkkeelle 31-vuotiaana elokuvateollisuudesta kahden äänielokuvan jälkeen vuonna 1930. Haverin viimeiseksi elokuvaksi jäi romanttinen draama She Couldn’t Say No. Haver esiintyi omana itsenään 24 vuotta myöhemmin uransa päätyttyä televisiossa, sarjassa This Is Your Life vuonna 1954.
Yksityiselämä ja kuolema
Phyllis Haver meni vihille newyorkilaisen miljonääri William Seemanin kanssa vuonna 1929. Heidän häissään vieraili New Yorkin silloinen pormestari James J. Walker. He erosivat vuonna 1945 16 aviovuoden jälkeen. Heillä ei ollut lapsia.
Haver vietti loppuelämänsä eläkettään viettäen Sharonin kaupungissa, Connecticutissa. Hän kuoli 61-vuotiaana barbituraattimyrkytykseen eli unilääkkeiden yliannostukseen kotonaan Canaanin kaupungin Falls Villagessa, Connecticutissa 19. marraskuuta 1960. Viranomaisten mukaan hän oli tehnyt itsemurhan. Haver tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin ympäri New Yorkin kaupunkia.
Lord Warden of the Cinque Ports
Lord Warden and Admiral of the Cinque Ports and Constable of Dover Castle (viiden sataman lordilinnanvouti ja amiraali ja Doverin linnan konstaapeli) on seremoniallinen arvoasema Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se on peräisin ainakin 1200-luvulta, mutta saattaa olla vanhempi. Linnanvouti oli vastuussa viidestä Kentin ja Sussexin satamakaupungista eli Cinque Ports, jotka olivat Hastings, New Romney, Hythe, Dover ja Sandwich. Lukusana cinque /sink/ on normanniranskaa.
Edward I antoi viiden satamakaupungin asukkaille etuoikeuden tuoda tavaraa maahan ilman tullia, vastineeksi satamat toimittivat laivoja ja miehiä sotaa varten. Viisi satamaa ja kaksi muuta vanhaa kaupunkia (Rye ja Winchelsea) saivat lähettää edustajan parlamenttiin. Näiden seitsemän kaupungin lisäksi etuoikeusalueeseen kuului seitsemän muuta jäsentä, joita pidettiin muitten kaupunkien "haaroina" (limbs). Nämä liitettiin muiden alaisuuteen, kun aiemmat kaupungit eivät kyenneet yksin huolehtimaan velvoitteistaan. Nämä ovat Lydd (New Romneyn haara), Folkestone, Faversham, Margate (Doverin haaroja), Deal ja Ramsgate (Sandwichin haaroja) ja Tenterden (Ryen haara). Näiden lisäksi on 23 muuta kaupunkia, kylää ja virkaa, jotka jotenkin nauttivat edellisten etuoikeuksista. Ensimmäisen luettelon näistä kaupungeista kokosi Stephen de Pencester.
Vastineeksi laivoista kaupungit saivat "Exemption from tax and tallage, Right of soc and sac, tol and team, blodwit and fledwit, pillory and tumbril, infrangentheof and outfrangentheof, mundbryce, waives and strays, flotsam and jetsam and ligan". (vapauden veroista ja tulleista, itsehallinnon, oikeuden periä veroa ja rangaista murhamiehiä ja pakoilijoita ja pikkurikollisia, pidättää ja teloittaa rikollisia, rangaista rauhanhäirinnästä, pitää löydetyt esineet ja hylyt). Kaikki kaupunkien vapaamiehet käyttivät aluksi Cinque portsin paronin arvonimeä.
Näiden viiden sataman linnanvouti oli muinoin valtakunnan voimakkain virkamies. Se asetettiin kun asukkaat asettuivat Simon de Montfortin puolelle kuningas Henrik III:ta vastaan toisessa paronien sodassa 1264–1267 ja Englannin kuninkaan menetettyä Normandian meripuolustuksen parantamiseksi. Ennen tätä asukkaat olivat lähes omavaltaisia ja kuninkaan šeriffeistä riippumattomia. Linnanvoudin toimeen yhdistettiin Doverin linnan konstaapelin toimi Stephen de Pencestren aikana (1265–1292). Linnanvouti piti myös viiden sataman amiraalin tointa ja siten valvoi kanaalia sen keskilinjaan asti. Vuodesta 1708 linnanvoudin suosimaksi asuinpaikaksi tuli kuitenkin Walmerin linna Dealissa.
Cinque Portsin merkitys alkoi vähetä jo 1300-luvulla, kun rantaviivan muutosten vuoksi osa satamista madaltui tai jäi kokonaan sisämaahan. Vuonna 1588 Cinque Portsin laivasto osallistui viimeisen kerran taisteluun Espanjan Voittamatonta armadaa vastaan. Vuonna 1663 Cinque Portsin voudit olivat viimeisen kerran koolla Yarmouthin silakkamarkkinoilla.
Linnanvouti nimitetään nykyisin eliniäksi, vaikka aina tämä ei ole ollut käytäntö. Nykyisin tehtävässä ei ole mitään mitään velvollisuuksia tai valtaa ja se on täysin seremoniallinen. Viimeksi linnanvoudiksi on nimitetty amiraali lordi Boyce 29. heinäkuuta 2004.
Aseman haltijoita
1900-luvulla asemaan on nimitetty:
Aina auki (albumi)
Aina auki on Jarkko Martikainen & Luotetut miehet -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. elokuuta 2018.
Ylinen Lehmilampi (Ikaalinen)
Ylinen Lehmilampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Ylinen Lehmilampi on osa Pääjärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Se sijaitsee Pääjärveltä pari kilometriä luoteeseen Pitkänevan, Juurakkonevan ja Heinänevan välissä. Ympäröiviltä soilta on kaivettu yli kymmenen suo-ojaa lampeen. Laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja yhtyy kilometrin jälkeen Silmästeenojaan, joka laskee Pääjärveen. Rantaviivan pituus on 700 metriä ja ranta on lähes kokonaan suota. Lammen rannan tuntumaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa kärrypolku, joka saa alkunsa Pääjärvenperän kylätiestä.
Viola organista
thumb|right|Leonardo da Vincin luonnos soittimesta Viola organista on soitin, jonka Leonardo da Vinci suunnitteli luultavasti 1480-luvulla. Hän ei tiettävästi koskaan rakentanut soitinta. Soittimesta on kuitenkin luonnos Leonardon Codex Atlanticus -käsikirjoituskokoelmassa, joka on Milanon historiallisessa kirjastossa Biblioteca Ambrosianassa. Soittimessa on kielet pianon tapaan, mutta vasaroiden sijaan ääni tuotetaan neljän jousipyörän avulla. Pedaaleilla pyöritetään jousipyöriä sekä säädellään niiden pyörimisnopeutta. Kosketinta painettaessa kieli painuu jousipyörää vasten, ja tuottaa jousisoitinta muistuttavan äänen.
Viola organista nykypäivänä
Puolalainen pianisti ja soitinrakentaja Sławomir Zubrzycki rakensi Viola organistan Leonardon luonnoksen perusteella. Soitin muistuttaa ulkoisesti cembaloa. Soitin valmistui vuonna 2013, ja Suomen ensiesitys oli vuonna 2014 Mäntän musiikkijuhlilla.
Vanttisolmu
pienoiskuva Vanttisolmu on siansorkasta muunnettu solmu.
Solmiminen
Vanttisolmun avulla saa hyvän pidon solmuköyttä paksummasta putkesta tai köydestä. Tee ensin kaksi kierrosta putken ympäri. Päättele solmu siansorkan tapaan.
Paula Lindberg-Salomon
thumb|right|Paula Lindberg-Salomon (vas.) oppilaansa [[Marjon Lambriksin kanssa]]
Paula Lindberg-Salomon (o.s. Levi ; 21. joulukuuta 1897 Frankenthal – 17. huhtikuuta 2000 Amsterdam) oli syntyjään saksanjuutalainen, alankomaalaistunut laulaja, äänialaltaan altto.
Vaiheet Saksassa
Lindberg-Salomon oli rabbi Lazarus Levin ja tämän vaimon Sophien (o.s. Meyer) ainoa tytär. Hän suoritti ensimmäisen maailmansodan jälkeen isänsä mieliksi Heidelbergissä matematiikan opettajan työhön tähdänneitä opintoja. Isän kuoltua hän kuitenkin siirtyi lauluopetukseen Mannheimiin opettajanaan August Perron. Vuonna 1926 Lindberg-Salomon lähti Wilhelm Furtwänglerin suosituksesta opiskelemaan Berliiniin Julius von Raatz-Brockmannin johdolla. Opintojaan hän kustansi työskentelemällä arkkitehti Erich Mendelsohnin ja tämän Luise-vaimon lastenvahtina. Lindberg-Salomon oli kiinnostunut sekä Johann Sebastian Bachista että Ernst Tochin ja Paul Hindemithin tekemän kaltaisesta aikansa uudesta musiikista. Eniten Lindberg-Salomonin musiikilliseen kehitykseen vaikutti Siegfried Ochs, jonka johdolla hän muun muassa lauloi ensimmäistä kertaa Bachin Matteus-passion altto-osan Berliinin filharmoniassa vuonna 1926. Ochsin neuvosta hän vaihtoi syntymässä saadun sukunimensä Lindbergiksi juutalaisvihan välttämiseksi. 1920-luvulla Lindberg-Salomon oli yksi tunnetuimmista Saksan konserttilaulajina toimineista altoista. Hän tulkitsi Bachin lisäksi muun muassa Georg Friedrich Händelin, Ludwig van Beethovenin ja Gustav Mahlerin teoksia. Vuonna 1929 hän lauloi Grand Théâtre de Genèvessa. Oopperalavalla Lindberg-Salomon esiintyi vain yhdessä roolissa, joka oli Erda Nibelungin sormuksessa.
Vuonna 1930 Lindberg-Salomon meni naimisiin leskeksi jääneen kirurgi Albert Salomonin kanssa ja muutti tämän sekä miehen tyttären, tulevan kuvataiteilija Charlotte Salomonin kanssa yhteiseen asuntoon Berlin-Charlottenburgissa. Asunnosta tuli Berliinin kulttuuripiireissä suosittu kohtaamispaikka. Lindberg-Salomon lauloi vuosina 1930–1933 usein Bachin kantaattien esityksissä Leipzigin Thomaskirchessä. Hän sai esiintyä siellä viimeisen kerran maaliskuussa 1933. Vuonna 1933 Lindberg-Salomonin ystävä Kurt Singer perusti Kulturbund Deutscher Judenin, joka tarjosi ainoan väylän Lindberg-Salomonin tuleville esiintymisille. Tapahtumissa saatiin kuitenkin esittää vain juutalaisten teoksia juutalaiselle yleisölle. Vuodesta 1936 Lindberg-Salomon antoi myös musiikkiopetusta yksityisessä juutalaisessa musiikkikoulussa Berlin-Charlottenburgissa.
Pako Natsi-Saksasta ja myöhemmät vaiheet Alankomaissa
Albert Salomonin oltua vangittuna Sachsenhausenin keskitysleirillä (1938) perhe päätti emigroitua. Miehen Charlotte-tytär lähti isovanhempiensa luokse Villefranche-sur-Meriin tammikuussa 1939. Lindberg-Salomon puolestaan puolestaan pakeni miehensä kanssa väärennetyillä asiakirjoilla Amsterdamiin. Pariskunta pidätettiin siellä vuonna 1943 ja siirrettiin Westerborkin siirtoleirille. Lindberg-Salomon onnistui kuitenkin miehensä kanssa pakenemaan; pariskunta selviytyi toisesta maailmansodasta piilottelemalla Alankomaiden eteläosissa. Palattuaan pariskunta kuuli Charlotten kuolleen Auschwitzissa. Vuonna 1947 pariskunta matkusti Villefranche-sur-Meriin, jossa heille annettiin Charlotten taideteos ''Leben? oder Theater?'', jonka he veivät mukanaan Amsterdamiin. Pariskunnalle myönnettiin vuonna 1950 Alankomaiden kansalaisuudet.
Vuonna 1992 Berliinissä julkaistiin Salomon-Lindbergin elämäkertateos ''Mein C’est-la-vie-Leben in einer bewegten Zeit. Der Lebensweg der jüdischen Künstlerin Paula Salomon Lindberg''. Vuonna 1995 ilmestyi tunnin mittainen häntä käsittelevä dokumenttielokuva Paula Paulinka. Lindberg-Salomon kuoli 102-vuotiaana Amsterdamissa ja tuli haudatuksi juutalaiselle hautausmaalle Hoofddorpiin.
Monaghanin kreivikunta
Monaghanin kreivikunta on Irlannin tasavallan kreivikunta Ulsterin historiallisessa provinssissa maan pohjoisosassa. Se rajautuu pohjoisessa Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvaan Pohjois-Irlantiin. Kreivikunnassa on 61 273 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 273,45 neliökilometriä.
Kreivikunnan pääkaupunki on Monaghan. Alueen maastolle ovat tyypillisiä jääkauden luomat pienet kukkulat, ja sen nimi tuleekin iirin kielen ”pienten kukkuloiden maata” tarkoittavista sanoista.
Riina Korkiamäki
Riina Korkiamäki (s. 6. lokakuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Korkiamäki edustaa Superpesiksessä pelaavia Porin Pesäkarhuja. Korkiamäki on saavuttanut Pesäkarhuíssa pelatessaan yhden SM-kullan kaudella 2021. Hänen kasvattajaseuransa on Loimaan Palloilijat. Korkiamäki on edustanut urallaan Superpesiksessä myös Vihdin Palloa ja Mynämäen Vesaa. Korkiamäki on pelannut urallaan 75 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 19 tavallista juoksua, tuonut 46 juoksua ja kerännyt 248 kärkilyöntiä. Korkiamäki on pelannut urallaan seitsemän Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 11 kärkilyöntiä. Korkiamäki on pelannut urallaan kolme Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt seitsemän kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.
Kova sade
Kova sade (Hard Rain) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka on ohjannut Mikael Salomon.
Suomen Reserviupseeriliitto
Historia ja nykypäivä
Ensimmäinen reserviupseerikerho perustettiin Helsinkiin vuonna 1925. Kyseessä oli Valtakunnallinen Reserviupseerikerho, jonka toiminta laajeni pian muihinkin kaupunkeihin. Näin valtakunnallisen keskusjärjestön perustaminen tuli ajankohtaiseksi muutamassa vuodessa. RUL perustettiin 17. toukokuuta 1931 Katajanokan Upseerikerholla eli nykyisellä Katajanokan Kasinolla. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin vänrikki N. A. Hildén (Osara vuodesta 1935 lähtien). Nykyinen puheenjohtaja Aaro Mäkelä (2020–) on järjestyksessä liiton kolmastoista puheenjohtaja. Ainoa RUL:n kunniapuheenjohtaja on ollut Suomen Marsalkka C.G.E. Mannerheim.
Kova sade
Elokuva sijoittuu Keskilännen pikkukaupunkiin, jota on jo parin päivän ajan piinannut jatkuva sade. Se on saanut aikaan tulvan ja kaupungin asukkaat on evakuoitu. Edelleen kaupungissa on kuitenkin rahankuljetusauton kuljettaja Tom ja hänen parinsa Charlie, joiden pitäisi vielä toimittaa kolmen miljoonan dollarin lasti. Häikäilemättömät roistot kuitenkin tietävät rahoista ja yrittävät ryöstää lastin. Taistelussa Charlie kuolee ja Tom pakenee rahojen kanssa, jotta roistot eivät saisivat niitä.
Suomen Reserviupseeriliitto
Historia ja nykypäivä
Moskovan välirauhan solmimisen jälkeen syksyllä 1944 Reserviupseeriliitto joutui suomalaisten kommunistien silmätikuksi; heidän mielestään se oli välirauhansopimuksen 21. artiklassa tarkoitettu sotilaallisluonteinen, fasistinen ja Neuvostoliiton vastaista kiihotusta harjoittava järjestö. Paasikiven ja Pekkalan hallitusten kommunistinen sisäministeri Yrjö Leino yritti toistuvasti ottaa RUL:n lakkauttamisen esille valtioneuvostossa. Asia raukesi kuitenkin, kun kävi selväksi, ettei valvontakomissio ollut vaatimuksen takana.
Tällä hetkellä RUL:ssa on noin 28 000 jäsentä. Liittoon kuuluu 350 jäsenyhdistystä ja 20 reserviupseeripiiriä. Jäsenistä kolmasosa on alle 35-vuotiaita.
Toiminta
Liiton keskeisiä toimintamuotoja ovat mm. koulutus, urheilu- ja liikuntatoiminta, sekä järjestö-, aatteellinen- ja perinnetoiminta. Urheilu- ja liikuntatoiminnassa korostuvat sotilastaitoja kehittävät maastojotokset ja -harjoitukset sekä ammunta ja suunnistus. RUL on ollut yhdessä puolustusvoimien sekä muiden maanpuolustusjärjestöjen kanssa voimakkaasti mukana kehittämässä vapaaehtoista maanpuolustuskoulutusta mm. Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen kautta. RUL:n erityisen kiinnostuksen kohteena on johtamis- ja kouluttajakoulutus.
Liitto on jäsenenä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksessä, Maanpuolustuksen Tuki ry:ssä ja Reserviläisurheiluliitossa.
Kansainvälinen yhteistyö
Reserviupseeriliitolla on kiinteät suhteet pohjoismaisiin reserviupseeriliittoihin (SVEROF Ruotsi, NROF Norja ja HPRD Tanska) ja Naton reserviupseerijärjestöön CIORiin, jossa RUL on liitännäisjäsenenä. Yksi tärkeimmistä kansainvälisistä yhteistyöjärjestöistä on Viron Reserviupseeriliitto, EROK, jonka kanssa RUL on aloittanut yhteistyön vuonna 1998.
Emma Lennartsson
Emma Lennartsson (s. 23. huhtikuuta 1991 Norrköping, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa nykyisin Damallsvenskan-joukkue Linköpingsin riveissä.
Francis Kirwa
thumb|Francis Kirwa [[eCross-maastojuoksussa 2006.]] Francis Chepsiror Kirwa (s. 28. marraskuuta 1974 Tebeson) on suomalainen kenialaissyntyinen kestävyysjuoksija. Hän sai Suomen kansalaisuuden kesäkuussa 2005. Hän kuuluu kalenjin-heimoon.
Kirwa voitti 5 000 metrin Suomen mestaruuden vuonna 2005 (ajalla 14.14,28) ja puolimaratonin vuonna 2003 (1.03.44). 10 000 metrillä hän on ollut kerran hopealla (2005), samoin maastojuoksun pitkällä matkalla (2005).
Yleisurheilun MM-kisoissa 2005 Kirwa oli maratonilla 39:s. Vuoden 2006 Rotterdamin maratonilla hän oli kahdestoista ajalla 2.13,09, joka oli tuolloin matkan kaikkien aikojen kahdeksanneksi paras suomalaisaika. Huhtikuussa 2008 Kirwa voitti Padovan maratonin ajalla 2.11.00.
Pekingissä 2008 Kirwa oli olympialaisten maratonilla 17.
Francis Kirwa ei ole läheistä sukua toiselle suomalaisjuoksijalle Wilson Kirwalle. Seuratasolla hän on edustanut Lahden Ahkeraa vuodesta 2002. Kirwaa valmentaa Timo Vuorimaa.
Kirwa osallistuu myös joihinkin kuntourheilukilpatapahtumiin, mm. Lassen hölkkään.
Vuokrasulhanen
Vuokrasulhanen on Valentin Vaalan ohjaama elokuva vuodelta 1945. Se jatkoi hänen romanttisesti tyypittelevän komedian sarjaa. Farssin käsikirjoitti nimimerkki Tet eli Kersti Bergroth yhdessä Vaalan ja Joutsenon kanssa. Tyyliltään elokuva vastaa 1930-luvun ja 1940-luvun aikaisten Hollywood-elokuvien piirteitä. Pääosassa näyttelee jälleen Lea Joutseno.
Kolmikko Tet, Vaala ja Joutseno oli tehnyt aiemmin elokuvat Morsian yllättää (1941), Tositarkoituksella (1943) ja Dynamiittityttö (1944), ja tämän elokuvan jälkeen he tekivät vielä yhden, Viikon tytön (1946).
Rentola palkittiin roolisuorituksestaan Jussi-palkinnolla.
Arviot
Vaikka aikalaisarvioissa elokuvaa ei nostettu käsikirjoituskolmikon aiempien yhteistyöelokuvien tasolle, se sai kuitenkin paljon myönteisiä luonnehdintoja, ja Hans Kutter (Hufvudstadsbladet) piti sitä jopa ohjaajan parhaana komediana. Paula Talaskiven mukaan Lea Joutseno on armoitettu komedienne.
Vuoden 1980 televisioesityksen yhteydessä arvioijien äänenpainot olivat jo jokseenkin kriittisiä: Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti) piti tarinaa "hölmönä ja sekavana", Antti Lindqvist (Kansan Uutiset) toteaa, että "alkupuolen itseironinen, liioitteleva sävy lupaa enemmän kuin elokuva lopulta kykenee antamaan".
Vuoden 2013 televisioesityksen aikaisen kritiikin mukaan elokuva on teknisesti epätasainen eikä yllä käsikirjoituksen laatijoiden aiemman yhteistyöelokuvien tasolle vaan on väärinkäsityskomediana "uuvuttava soppa".
Heikki Laurila
Heikki Risto Ylermi Laurila (15. toukokuuta 1934 Kouvola – 9. helmikuuta 2021 Nizza, Ranska ) oli suomalainen kitaristi. Hän soitti sekä oman yhtyeensä kanssa (noin sata kappaletta) että useiden muiden yhtyeiden levyillä. Laurila on Suomen levyttänein muusikko yli 7 000:n levytetyn raidan määrällä. Laurila oli luotettu studiomuusikko, koska omaksui kappaleet erittäin nopeasti ja oli tyylilajien suhteen laaja-alainen. Laurila on Suomen eniten levyttänyt studiomuusikko kautta aikojen. Vuoteen 2008 mennessä hän oli Gramexin tilastojen mukaan levyttänyt 7 272 raitaa. Laurila käytti Gibson ES-175-, Fender Stratocaster- ja Gibson Les Paul -kitaroita.
Laurila soitti myös mandoliinia ja banjoa sekä sovitti useita kappaleita.
Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1999.
Laurilan puoliso on laulaja Ritva Mustonen ja heidän tyttärensä lapsitähtenä tunnetuksi tullut Mari Laurila.
Le Castellet
Le Castellet tarkoittaa seuraavia:
Niinisalon kirkko
Niinisalon kirkko on Niinisalon kappeliyhdistys ry:n ylläpitämä kirkkorakennus Kankaanpään kaupungin Niinisalon taajamassa, noin kahdeksan kilometriä Kankaanpään keskustasta itään. Kirkko valmistui vuonna 1965, ja se oli vuoteen 2011 asti Kankaanpään seurakunnan omistuksessa.
Flutto-luokka
Flutto-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston 48 suunnitellun aluksen muodostama sukellusveneluokka, jonka kolmesta tilatusta alaluokasta valmistui lopulta kolmetoista alusta.
Luokan alukset olivat kehittyneitä versioita 600 tonnin aluksista ja niissä oli osittainen Bernardis-tyyppinen kaksoisrunko. Ne olivat merikelpoisia sodanajan kokemukset huomioon ottavia aluksia, joissa oli edeltäjiinsä verrattuna paranneltu sisätilojen jako, vahvempi runko, ilmatorjunta ja sukellusaika.
Narrenbibel
Narrenbibel eli narrin Raamattu oli Martti Lutherin saksaksi kääntämän Raamatun harvinainen virhepainos, jota painettiin aikanaan vain muutama kappale. Nimitys tuli syntiinlankeemuskertomukseen sisältyneestä painovirheestä, joka muutti tekstin merkityksen. Jumalan 1. Mooseksen kirjan jakeessa 3:16 Eevalle lausumassa julistuksessa ”Und dein verlangen soll nach deinem Manne sein, aber er soll dein Herr sein” viimeiset sanat olivat muuttuneet muotoon ”er soll dein Narr sein” (ja hän on oleva narrisi). Kertoman mukaan kirjanpainajan vaimo olisi salaa peukaloinut tekstiä vaihtamalla kirjakkeet yöllä.
Flutto-luokka
I-sarja
Kahdentoista aluksen muodostamasta ensimmäisestä sarjasta kuusi tilattiin CRDA:lta ja kolme sekä OTO:lta että Tosilta, ja niiden valmistus käynnistyi vuonna 1941. Kymmenen aluksista valmistui siten, että ne ehtivät osallistumaan sotatoimiin, loppujen kahden ollessa edelleen viimeistelemättä Italian antautuessa liittoutuneille syyskuussa 1943, jolloin työt keskeytyivät. Palveluksessa olleista aluksista liittoutuneet upottivat kolme ja neljän miehistö upotti aluksensa aselevon astuttua voimaan. Saksalaiset nostivat upotetut alukset, mutta ne tuhoutuivat liittoutuneiden ilmahyökkäyksissä 1944. Kolme alusta antautui liittoutuneille selviten sodasta.
Narrenbibel
Virheellistä Raamattua ehdittiin painaa vain muutama kappale ennen virheen paljastumista ja ne kaikki takavarikoitiin. Vain yksi kappale säilyi ja päätyi Wolfenbüttelin herttualliseen kirjastoon, jossa muun muassa Gotthold Ephraim Lessingin kerrotaan esitelleen sitä kävijöille toimiessaan kirjastonhoitajana 1700-luvun lopulla. Tämä ainoakin kappale on sittemmin kadonnut. Jotkut tutkijat ovat väittäneet koko tarinaa Narrenbibelistä keksityksi.
Flutto-luokka
I-sarja
Aluksista kaksi, Grongo ja Murena, oli varustettu miehitettyjen torpedojen kuljetussäiliöillä ja niissä ei siten ollut kansitykkejä.
II-sarja
Toisessa sarjassa tilattiin 24 alusta, jotka perustuivat samoihin piirustuksiin. Ne olivat kuitenkin hieman suurempia vakausongelman korjaamiseksi. Alusten valmistus alkoi 1942 ja niistä viisitoista tilattiin CRDA:lta, kuusi OTO:lta ja kolme Tosilta. Italian antautuessa tilauksista luovuttiin ja yksikään ei valmistunut. Yhdeksän aluksen rakennustyöt eivät edes alkaneet. Pääosa keskeneräisistä aluksista jäi saksalaisille, jotka jatkoivat osan rakennustöitä. Yksikään ei kuitenkaan valmistunut ennen Saksan antautumista vuonna 1945.
Näiden lisäksi oli tilattu aluksia, joiden köliä ei keretty laskemaan ennen Italian antautumista. Näitä toteutumattomia tilauksia oli tehty Tosilta Amianto ja Magnesio sekä CRDA:lta Cadmio, Tridio, Mercurio, Oro, Ottone, Ruthenio ja Vanadio.
III-sarja
Kolmas sarja oli toisen kopio ja sen valmistuksen piti alkaa 1943. Yhdenkään aluksen rakennustyöt eivät alkaneet ennen Italian antautumista ja tilaukset peruuntuivat.
Luokan aluksille varattuja nimiä olivat: Attinio, Azolo, Bromo, Carbonio, Elio, Molibdeno, Osmio, Osigeno, Plutonio, Radio, Selenio ja Tungsteno.
Janne Ahola
Janne Ahola (s. 1. kesäkuuta 1987 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. Juniorivuosinaan hän aloitti jalkapallon pelaamisen Sepsi-78:n ja TP-Seinäjoen riveissä. Hän on pelannut myös A-nuorten SM-sarjaa VIFK:n riveissä. Aikuisten tasolla hän ehti pelata yhden kauden TP-Seinäjoen riveissä Kakkosta, jonka jälkeen hän liittyä VPS:n miehistöön kaudeksi 2007. Pelaavaan kokoonpanoon hän on päässyt vain harvoin, mutta pääsi kokeilemaan Veikkausliigan tunnelmaa heti ensimmäisellä kaudellaan vaasalaisseuran riveissä. Ahola on myös päässyt edustamaan Suomea nuorten maajoukkueessa.
Lauri Vuorela
Lauri Antero Vuorela (27. helmikuuta 1913 Kuopio – 11. joulukuuta 1999 Helsinki) oli professori ja Ilmatieteen laitoksen ylijohtaja 1971–1979.
Lauri Vuorelan vanhemmat olivat sokeainkoulun johtaja Gustaf Adolf Vuorela (e. Vikman) ja Aino Maria Rossi. Vuorela tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1932 ja kouluttautui radiosähköttäjäksi. Kansainvälisen sähköttäjätutkinnon II luokan hän suoritti 1933 ja I luokan 1935. Toimiessaan sähköttäjänä kauppalaivastossa hän kiinnostui jo ensimmäisellä matkallaan trooppisista sääilmiöistä ja alkoi opiskella meteorologiaa Helsingin yliopistossa 1935. Sodissa meteorologina toiminut Vuorela valmistui filosofian kandidaatiksi 1945. Opiskeluaikanaan hän tutustui Vilho Väisälään ja osallistui tämän radiosondiprojektiin. Väisälän ja Erik Palménin kanssa hän osallistui kesällä 1939 meteorologiselle tutkimusmatkalle Atlantin trooppisille vesille. Hän tutki trooppisia sääilmiöitä Ruotsin metrologis-hydrologisessa instituutissa 1946–1950 ja väitteli niistä 1951. Jo vuotta aiemmin hän oli tullut tämän aiheen tutkimusassistentiksi Palménille Suomen Akatemiaan, jossa hän tutki myös numeerista sään ennustamista. 1958 Vuorelasta tuli meteorologian professori Helsingin yliopistoon.
Kesäkuun alusta 1971 Vuorela nimitettiin Ilmatieteen laitoksen ylijohtajaksi, kun edellinen johtajan nimikkeellä toiminut Matti Franssila jäi eläkkeelle oltuaan laitoksen johtaja aina vuodesta 1953 asti. Ilmatieteen laitos uudistui merkittävästi Vuorelan aikana, mukaan lukien tietokonejärjestelmien hyödyntäminen ja kansainvälinen yhteistyö muun muassa Keskipitkien sääennustusten Euroopan keskuksen ECMWF:n kanssa, jonka puheenjohtaja hän oli 1977–1979. Vuorela toimi aktiivisesti alansa tutkimuksen piirissä, mukaan lukien Geophysica -lehden päätoimittajan työ vuodesta 1960, Suomalaisen Tiedeakatemian yleissihteerin tehtävät 1970–1984 ja useat alan toimikunnat. Hän oli myös Vaisala Oy:n hallituksessa vuodesta 1963. Vuorelan seuraaja Ilmatieteen laitoksen ylijohtajana (1980–2002, vuodesta 1989 pääjohtaja) oli Erkki Jatila.
Vuorelan puoliso vuodesta 1943 oli Aino Sofia Laksi (e. Lax, s. 1913).
Naruhame
pienoiskuva|[[Egtvedin tyttö|Egtvedin tytön asu, jossa naruhame oli sidottu vyötärölle. Se on ainoa kokonaan säilynyt naruhame.]] Naruhame oli Skandinavian pronssikauden kulttuurissa yleisesti käytetty erityinen hametyyppi, jonka merkitystä on pohdittu paljon. Aiemmin hame näkyi arkeologiassa harvoin, sillä orgaanisena materiaalina se on lahonnut helposti luonnossa. Kuitenkin Tanskassa rakennettiin eliitille hautakumpuja, joiden rakenteen ansiosta tammiarkut, vainajat, heidän vaatteensa ja muut organiset materiaalit säilyivät tunnistettavina kolme tuhatta vuotta. Tämä hautakumpujen piirre on samalla avannut muutaman sadan vuoden pituisen ikkunan eliitin pukeutumiseen.
Nimitys
Naruhame ei ole suomen kieleen vakiintunut nimitys, vaan se on suora käännös tanskan kielessä käytetystä sanasta. Muissa kielissä käytetään siitä erilaisia nimityksiä:, ja.
Historiaa
Naruhameita on löydetty eniten Tanskasta johtuen edellä kuvatusta tavasta haudata vainajia turpeesta rakennettuun hautakumpuun. Tiedetään kuitenkin, että Norjassa ja Ruotsissa on todennäköisesti myös käytetty naruhameita, sillä eräistä kohteista on löydetty naruhameissa käytettyjä pronssiputkia. Ensimmäinen hyvin säilynyt naruhame löydettiin vasta vuonna 1921.
Naruhame
pienoiskuva|[[Egtvedin tyttö|Egtvedin tytön naruhameen rakenne.]] Parhaiten säilynyt naruhame löytyi vuonna 1921, kun Egtvedin tytön tammiarkkuhautaa avattiin Tanskan Etelä-Jyllannissa. Egtvedin tytön naruhame oli valmistettu kutomalla narut yläreunan pirtanauhaan ja solmimalla ne alapäistään toisiinsa alareunaksi. Reunanauha antoi hameelle ryhtiä ja piti narut tiukasti yhdessä. Yläreunan nauha oli myös hametta pitempi, jolloin sillä osalla hame kiedottiin ja solmittiin vyötärölle. Egtvedin tytön hameen helman pituus eli reunanauhojen välimatka oli 38 senttimetriä, jolloin helma laskeutui polvien korkeudelle. Itse hame oli kuitenkin niin pitkä, että se puettiin kietomalla se kahdesti vyötärön ympäri. Näin se oli huomattavasti peittävämpi. Naruhameen narut valmistettiin kiertämällä kolme tai useampia villalankoja yhteen. Pronssikauden vaatteet ovat ainakin eliitillä ollut aina villasta tai nahasta.
Egtvedin tytön hameessa ei ollut pronssiputkia, joita on löydetty esimerkiksi Ølbyn naisella. Vaikka Ølbyn naisen hautaa tutkittaessa naruhame oli lahonnut lähes jäljettömiin, sijaitsivat pronssiputket vielä kahdessa siistissä rivissä naisen vyötäröllä. Hän oli pujottanut pronssiputket naruihin ja solminut niiden alapuolelle solmut. Näin ne pysyivät paikallaan ja samalla hän saattoi lisätä niiden alle toisen putkirivin. Hameessa oli yhteensä vähintään 125 pronssiputkea. Vognserup Engen suolöytö on esitelty hyvin ja sen mukaan yksi pronssiputki painoi yli yhden gramman. Silloin 125 putkea painoi noin 150 grammaa lisää, mikä oli arjen touhuissa siedettävä lisärasite. Vognserup Engen suohon oli todennäköisesti uhrattu kaksi naruhametta, joiden mukana upposi 193 pronssiputkea. On varsin erikoista, että votiivilahjana annetaan vaatteita, mutta hameiden arvo oli korkea niihin solmittujen pronssiputkien vuoksi. Pronssiputket pitivät naisen liikkuessa kilisevää ääntä, mikä teki niistä todennäköisesti suosittuja.
Naruhameen merkityksestä on keskusteltu pian jo sata vuotta. Sen käynnisti Egtvedin tytön hyvin säilyneet vaatteet. Koska pienoisveistoksissa naruhameiset tytöt suorittivat akrobaattisia kuperkeikkoja, joille löytyi vertaa Välimeren maiden kuvastosta, alettiin myös naruhameen käyttäjiä pitää riittien suorittajina tai jopa papittarina. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että naruhame oli kesäisin yleisesti käytössä ollut asuste. Se ei alun perin olisikaan ollut vain riittien suorittajan univormu, vaan tavallinen ja käytännöllinen kesäasu. Naruhame näkyy ruumishaudoissa ja votiivilahjoissa varhaispronssikaudella, mutta sen jälkeen se häviää arkeologisesta löytöaineistosta. Hautakumpukauden jälkeen alettiin vainajat polttaa ennen hautausta. Silloin hävisivät vaatteet, mikä on harmittavaa tutkimusten kannalta. Koska myöskään pronssiputkia ei enää esiinny polttohautauksessa, vaikka niihin tuotiin vielä muita pronssiesineitä, ovat naruhameet tai ainakin pronssiputket poistuneet muodista. Joissakin myöhäispronssikauden pienoispatsaille on valettu naruhameet, joten ainakin joskus niitä käytettiin. Muoti näyttäisi niiden osalta lyhentäneen helman pituutta. Kolmas mahdollisuus on se, että naruhame jäi myöhäispronssikaudella vielä käyttöön rituaalisissa menoissa. Tutkijoiden tiedot eivät vielä riitä tämän asian lopulliseen käsittelyyn.
Rusolakkimuura
Rusolakkimuura (Herpsilochmus dugandi) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rusolakkimuuraa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 329 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Suuren levinniesyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Portelan lentoasema
Portelan lentoasema on Lissabonissa sijaitseva Portugalin suurin lentoasema. Vuonna 2019 sen kautta kulki 31,2 miljoonaa matkustajaa.
Abella Danger
Abella Danger (s. 19. marraskuuta 1995 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä joka aloitti uransa heinäkuussa 2014. Danger on myös toiminut Penthousen mallina.
Tairiázoume
Tairiázoume (, laus. ”Teriazume”, ”Sovimme yhteen”) on Evrydíkin esittämä kappale, joka edusti Kyprosta vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 23 maan joukosta sijalle 11. 57 pisteellä.
Eino I. Hukkinen
Eino Ilmari Hukkinen (20. tammikuuta 1883 Kuhmoinen – 1956) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Hukkinen kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta, jonka jälkeen hän lähti vuonna 1902 Saksaan opiskelemaan eläinlääkäriksi, mutta päätti lopulta ryhtyä sanomalehtimieheksi. Hukkinen asui Dresdenissä, Stuttgartissa ja Hannoverissa, jossa hän työskenteli 1910–1912 kustannusalalla sekä 1912–1914 toimittajana. Suomeen palattuaan Hukkinen työskenteli 1915–1918 Lahti-sanomalehden toimitussihteerinä, ja sisällissodan jälkeen saksalaisille joukoille tarkoitetun Suomi–Finnland-lehden toimituksessa. Vuodet 1919–1926 Hukkinen työskenteli Suomen Tietotoimistossa, kunnes siirtyi eläkkeelle jäämiseensä saakka Helsingin Sanomien palvelukseen.
Hukkinen käänsi saksaksi runsaasti suomenkielistä lyriikkaa, kuten kymmeniä Yrjö Kilpisen lauluja, joita julkaistiin useissa saksalaisissa lehdissä. Lisäksi hän käänsi erilaisia tieteellisiä julkaisuja. Hukkinen toimi myös Helsingin Sanomien elokuvakriitikkona nimimerkillä ”E. H.”.
The Mexican
The Mexican (alaotsikko Rakkautta ilman varmistinta, televisiosuomennos Mexican) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka sisältää myös komediallisia vivahteita. Elokuvan pääosassa nähdään Brad Pitt ja Julia Roberts ja sen on ohjannut Gore Verbinski.
The Mexican kertoo avioeron partaalla olevasta parista, Jerrystä ja Samanthasta. Jerry saa tehtäväkseen tuoda pomolleen monien havittelemaan antiikkiaseen Mexicanin, jonka yllä on kirous. Jerryn ollessa Meksikossa, Samantha kidnapataan ja hänet tapetaan ellei Jerry tuo Mexicania Samanthan kidnappaajille. Mutta Jerryn ollessa muualla hänen autonsa varastetaan ja autossa on Mexican, siitä alkaa Mexicanin metsästys.
Takiji Kobayashi
Takiji Kobayashi (1903 Kita-Akita, Akitan prefektuuri, Japani – 1933 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija. Hän työskenteli pankkivirkailijana.
Kobayashi kiinnostui työväenliikkeestä ja liittyi Japanin kommunistiseen puolueeseen. Hän kuoli vankilassa kidutukseen. Hän kirjoitti romaanissaan 1928-nen 3-gatsu 15-nichi vasemmistovainoista. Romaani Kani Kōsen kuvaa kalastusaluksen työläisten oloja.
Tieto Kobayashin kuolemasta oli kantautunut Suomeenkin, sillä Elisabeth Lisitzin kirjoittaa 1936 Suomen sotilas -lehdessä:
Monaghan
Monaghan [] on kaupunki Irlannissa, Monaghanin kreivikunnassa lähellä Pohjois-Irlannin rajaa. Vuonna 2016 siellä oli 7 678 asukasta. Sen vanhin rakennelma on 1600-luvulta peräisin oleva pylväs nimeltä Old Cross, joka todennäköisesti oli alun perin aurinkokellon jalusta. Huomattavin nähtävyys on St MacArthanin katedraali, joka on rakennettu vuosina 1861–1891. Katedraalissa on ruusuikkuna ja kirkkotekstiileitä. Kaupungissa on huonekalutehdas ja elintarviketeollisuutta, joka keskittyy siipikarjaan ja herkkusieniin. Monaghanissa järjestetään vuosittain rhytm and blues -musiikin festivaali.
Omenahappo
Omenahappo eli hydroksibutaanidihappo on dikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Nimensä mukaisesti omenahappoa on hedelmissä, etenkin omenissa, joissa se muodostaa 97 % kokonaishappopitoisuudesta. Sitä on runsaasti myös luumuissa, kirsikoissa ja vesimelonissa. Juuri se antaa vihreille omenoille luonteenomaisen happaman maun. Raparperin ruodin happamuus johtuu pääasiassa omenahaposta. Omenahapon suoloja ja estereitä kutsutaan hydroksibutaanidioaateiksi tai triviaalinimensä mukaisesti malaateiksi.
Omenahappoa voidaan eristää luonnollisista lähteistä, mutta nykyään sitä valmistetaan pääasiassa synteettisesti. Sitä valmistetaan katalyyttisesti vedyttämällä maleiinihappoa, maleiinianhydridiä tai fumaarihappoa.
Elintarviketeollisuudessa käytetään omenahappoa paljon muun muassa makeisissa, hedelmä- ja vihannessäilykkeissä, juomissa ja hilloissa happamuudensäätöaineena. Sen E-koodi on E296. Yhdistettä voidaan käyttää myös hajusteissa, metallien puhdistamiseen ja metalleja kelatoivana aineena.
Omenahappo osallistuu elimistössä sitruunahappokiertoon.
Alexandre do Nascimento
pienoiskuva Alexandre do Nascimento (s. 1. maaliskuuta 1925 Malanje) on angolalainen roomalaiskatolilainen kirkonmies.
Nascimento aloitti opintonsa kotimaassaan ja lähti vuonna 1948 Roomaan, jossa hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1952. Hän palasi pappisvihkimyksen saatuaan Angolaan ja oli siellä, kunnes lähti vuonna 1961 Lissaboniin. Hän palasi kotimaahansa toistamiseen vuonna 1971.
Nascimento tuli nimitetyksi Malanjen piispaksi ja toimi virassa vuoteen 1977. Hän oli vuodesta 1977 Lubangon ja vuosina 1986–2001 Luandan arkkipiispa. Nascimentosta tuli kardinaali 2. helmikuuta 1983. Hän oli kuitenkin jo täyttänyt 80 vuotta eikä siten voinut osallistua uuden paavin valintaan Johannes Paavali II:n kuoltua keväällä 2005.
Ruokijärvi
Ruokijärvi on erittäin matala ja sameavetinen järvi Pornaisten kaakkoisosassa Keski-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 68 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 43 kilometriä koilliseen. Järven itäisin kolkka sijaitsee Porvoon alueella.
Alexandre José Maria dos Santos
pienoiskuva| Alexandre José Maria dos Santos (18. maaliskuuta 1924 Zavala – 29. syyskuuta 2021 Maputo) oli mosambikilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka toimi myös yhtenä kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 25. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Lourenço Marquesin (sittemmin Maputon) arkkihiippakunnan johtoon 23. joulukuuta 1974. Piispaksi konsekroinnin suoritti 9. maaliskuuta 1975 Agnelo Rossi, jota avustivat Laurean Rugambwa ja Eduardo André Muaca.
Ruokijärvi
Maantiede
Ruokijärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,4 kilometriä. Saaria on kolme, joista yksi on vähäinen luoto. Suurin saari on vajaan hehtaarin laajuinen Isosaari järven luoteisosassa. Rannat ovat suurelta osin soisia ja lahtien pohjukat rantaviivaltaan epämääräisiä. Etelärannalla on metsämaata (Präkkärinkallio, Sopenmetsä), joka kohoaa noin 30 metriä Ruokijärven pinnan yläpuolelle. Sopenmetsän kaakkoispuolella levittäytyy Suurisuo. Ruokijärven länsikolkasta virtaa Ruokijärvenoja Kalkinojan kautta Kotojärveen, joka laskee Isonniitynojaa pitkin etelään kohti Mustijokea, joka virtaa etelään ja laskee Suomenlahteen.
Alexandre José Maria dos Santos
Dos Santos ylennettiin kardinaaliksi 28. kesäkuuta 1988, mutta ikänsä takia hän ei voinut osallistua vuoden 2005 konklaaviin. Hän jäi eläkkeelle Maputon arkkipiispan tehtävistä 22. helmikuuta 2003.
Ruokijärvi
Maantiede
Ruokijärvi on vähävetinen, sen vesitilavuus on 643 000 kuutiometriä eli 643 miljoonaa litraa.
Ruokijärvessä on runsaasti roskakalaa, kuten suutaria ja ruutanaa.
Ruokijärvi (19.008.1.002) kuuluu Isonniitynojan valuma-alueeseen (19.008), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Mustijoen vesistössä (19). Isonniitynojan alueeseen kuuluu Ruokijärven ohella Kotojärvi, joka sijaitsee runsaat kaksi kilometriä Ruokijärveltä lounaaseen.
Miinaharava (peli)
thumb|320x320px|Miinaharava-peli käynnissä [[Microsoft Windows|Windowsissa.]] thumb|320px|Kuva loppuun asti pelatusta pelistä. Miinaharava on Robert Donnerin vuonna 1989 tekemä yksinpelattava älypeli. Peli on tehty usealle alustalle ja se on tullut suuren yleisön tietoisuuteen, koska se on tullut Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmien mukana versiosta 3.1 alkaen.
Pelilauta
Miinaharavassa käytössä on pelilauta, jonka kaikki ruudut ovat alussa paljastamattomia. Laudalla on piilossa miinoja, joiden paikat tulee merkitä lipuilla. Windowsin Miinaharavassa Lisäksi on käytössä kustomoitu vaikeustaso, jossa laudan koon ja miinojen määrän saa itse päättää.
Säännöt
Pelaaja klikkaa hiiren vasemmalla näppäimellä paljastamattomia ruutuja: jos ruudussa on miina, se räjähtää ja peli päättyy. Jos ruudussa ei ole miinaa, ruudussa näkyy, monessako ruudun kahdeksasta naapuriruudusta on miina.
Whistler (täsmennyssivu)
Whistler voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Miinaharava (peli)
Säännöt
Mikäli klikatun ruudun yhdessäkään naapuriruudussa ei ole miinaa, peli paljastaa ensin kaikki siihen yhteydessä olevat ruudut, joiden naapurissa ei myöskään ole miinaa, sekä lisäksi tämän paljastetun alueen reunalla olevat ruudut, joiden naapurissa on miina. Tämä ei helpota mutta nopeuttaa peliä etenkin suurella laudalla, jossa on vähän miinoja, koska "nollaruutuja" ei tarvitse klikkailla yksitellen.
Oikealla näppäimellä pelaaja voi merkitä lipulla paljastamattoman ruudun, jossa päättelee olevan miinan. Kun kaikki miinattomat ruudut on paljastettu, pelaaja on onnistunut ja hänen tuloksensa on käytetty aika.
Muuta
Miinaharavassa onnella on myös osuutensa, sillä joskus pelaaja voi joutua summamutikassa paljastamaan ruudun ilman, että voi päätellä sen miinatilanteesta mitään. Ensimmäinen ruutu on aina paljastettava summassa, mutta Windowsin Miinaharavassa ensimmäisellä klikkauksella ei voi osua miinaan (paitsi Windows 7:n versiossa aloittaessa saman kentän uudestaan). Jos ensimmäisessä ruudussa on miina, Windows XP:n versiossa se siirtyy ensisijaisesti vasempaan ylänurkkaan tai muuhun vapaaseen ruutuun.
Astekari
Astekari eli Päänpäällinen on Pallosen saariryhmään kuuluva saari Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla. Saaren korkein kohta on noin metrin korkeudella merenpinnasta, ja se sijaitsee laajan Nimettömänmatalan matalikon länsiosassa lähellä Santapankkia ja Pallosta ja kuuluu näiden ohella Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Astekarissa kasvaa ruoikkoa ja niittyä, kasveihin kuuluvat luhtakastikka ja rönsyrölli. Saaren laella kasvaa pajua. Merkittävimmät kasvit ovat meriasteri ja luotosorsimo.
Saari on Pallosen saariryhmän saarista linnustoltaan arvokkain, ja se saattaa olla Perämeren ainoa haahkan säännöllinen pesimäpaikka. Saarella pesivän räyskäyhdyskunnan koko on noin 160 paria, joten se käsittää Suomen arvoidusta räyskän pesimäkannasta jopa 20 prosenttia. Muista pesiviä laajeja ovat kala- ja harmaalokki. Aiemmin saarella on tavattu runsaasti myös pesiviä naurulokkeja sekä tiiroja.
Rose Namajunas
Rose Namajunas (s. 29. kesäkuuta 1992 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen korsisarjan vapaaottelija. Hän on kaksinkertainen UFC:n korsisarjan mestari.
Amatöörinä (2010–2012)
Namajunas aloitti vapaaottelun amatööritasolla 2010 Wisconsinin osavaltiossa. Hän voitti ensimmäisen ottelunsa Melissa Pachecoa vastaan teknisellä tyrmäuyksellä ja siirtyi ottelemaan King of the Cage -organisaatioon, jossa hän voitti kaikki kolme otteluaan. Heather Bassettia ja Moriel Charneskia vastaan tuomariäänin ja lopulta Jen Anianon teknisellä tyrmäyksellä 33 sekunnissa.
Ørjan Nyland
Ørjan Håskjold Nyland (s. 10. syyskuuta 1990 Volda, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti viimeksi Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Tämän lisäksi hän kuuluu myös Norjan jalkapallomaajoukkueeseen.