cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Synoptiset evankeliumit
Yhtäläisyydet
Lisäksi sekä Luukas että Matteus yleensä seuraavat Markuksen evankeliumissa esitettyä tapahtumien järjestystä. Joissakin kohdissa joko Luukas tai Matteus poikkeaa järjestyksestä, mutta eivät koskaan yhtenevästi eli jokaisessa kohdassa vähintään toinen seuraa Markuksen järjestystä.
Eräs viite siitä, että Markus on synoptisista evankeliumeista vanhin, on se, että monissa kohden Matteus ja Luukas näyttävät parantelevan tai silottavan Markuksen kertomusta muun muassa lisäten Jeesuksen ihmetekojen voimaa tai piilottaen Markuksen esittämiä Jeesuksen inhimillisiä tunteita kuten vihaa. Esimerkiksi kertomuksessa Pietarin anopista ja muista sairaista, Markuksen mukaan Jeesus paransi useita sairaita, kun taas Luukkaan ja Matteuksen mukaan Jeesus paransi kaikki sairaat.
Onkin esitetty, että vanhempi Markuksen evankeliumi vielä esittää yksinkertaisen ja suoran kuvauksen Jeesuksen elämästä, mutta Luukkaan ja Matteuksen evankeliumeihin ovat jo vaikuttaneet ajan doktriiniset ja teologiset mielipiteet.
Selitysmallit
Seuraavia selityksiä on esitetty, alkaen kaikkein yleisimmin hyväksytystä: right|thumb|360px|Weissen ja Holtzmannin teoria kahdesta erillisestä lähteestä.
Gert Fredriksson
Gert Fridolf Fredriksson (21. marraskuuta 1919 Nyköping – 5. heinäkuuta 2006 Nyköping) oli ruotsalainen meloja ja olympiavoittaja. Fredriksson on eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä melontaurheilijoista ja olympialaisten menestynein miesmeloja. Hän voitti olympialaisissa kaikkiaan kuusi kultaa, yhden hopean ja pronssin. MM-kilpailuista hän voitti seitsemän kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Fredriksson voitti Lontoon olympialaisissa 1948 10 000 metrin kajakkiyksiköiden kilpailun peräti 30,5 sekunnilla ajalla 50.47,7. Seuraavana päivänä hän jatkoi ottamalla 1 000 metrin matkalla voiton 6,7 sekunnin erolla seuraavaan ajalla 4.33,2. Se on alle 10 000 metrin matkoilla edelleen melonnan olympiahistorian suurin voittomarginaali. Helsingin olympialaisissa 1952 hän jäi 10 000 metrillä hopealle 11,3 sekuntia isäntämaan Thorvald Strömbergille hävinneenä mutta voitti sitten 1 000 metrillä kultaa 1,8 sekuntia Strömbergiä nopeampana. Melbournen olympialaisissa 1956 Fredriksson voitti jälleen kaksi kultaa, 10 000 metrillä 9,9 sekuntia Unkarin Ferenc Hatlaczkya nopeampana sekä 1 000 metrillä 2,5 sekuntia ennen Neuvostoliiton Igor Pisarevia. Viimeisen kultamitalinsa Fredriksson otti Roomassa 1960 yhdessä Sven-Olov Sjödeliuksen kanssa kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä. Kajakkiyksiköissä hän sijoittui pronssille. Neljä vuotta myöhemmin Fredriksson palasi olympiakisoihin Ruotsin joukkueen valmentajana.
thumb|right|Gert Fredrikssonia esittävä patsas [[Nyköpingin kunta|Nyköpingissä.]] MM-kisoista Fredriksson voitti seitsemän kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia vuosina 1948–1958.
Profane Omen
Profane Omen on lahtelainen vuonna 1999 perustettu metalliyhtye, joka voitti Vuoden tulokas -palkinnon Finnish Metal Awardsissa vuonna 2007.
Profane Omenin tyyli on vaihdellut paljon yhtyeen historian aikana, mutta nykyisessä tyylissä on vivahteita mm. death metalista, thrash metalista, southern rockista ja punkista. Yhtyettä on kutsuttu myös deathrockiksi, ja yhtye itse luonnehtii tyyliään death ’n’ rolliksi. Groove ja asenne ovat tärkeitä Profane Omenin musiikissa. Puhdasta ja murinalaulua yhdistelevä Jules Näveri on tunnettu monipuolisesta vokalisoinnistaan.
Historia
Profane Omen perustettiin Myrskylässä vuonna 1999. Nykyisistä jäsenistä ainoastaan laulaja Jules Näveri on ollut yhtyeen mukana alusta lähtien. Yhtyeen perustaneet kitaristi Janne Tolonen ja rumpali Sami Varjola erosivat yhtyeestä, ja vasta kolmen rumpalin, neljän kitaristin ja kahden basistin kautta kokoonpano muodostui lopulliseksi. Vaikutteita yhtye sanoo ottaneensa muun muassa Metallicalta ja Panteralta, ja osalla jäsenistä on myös black- ja death metal -taustaa.
Yhtyeen demoura oli kohtalaisen pitkä. Viiden demon nauhoittamisen ohessa Profane Omen ehti olla varsin aktiivinen myös keikkarintamalla ennen ensimmäisen studioalbuminsa julkaisua. Yhtye esiintyi myös Saksassa vuonna 2005, ja eräs saksalainen radiokanava valitsi Label of Black -EP:n kuukauden albumiksi.
Vasta seitsemän vuoden kuluttua yhtyeen perustamisesta, 6. syyskuuta 2006, julkaistiin Dethrone Musicin kautta Ville Sorvalin tuottama albumi Beaten into Submission. Kappalemateriaalia oli kertynyt vuosien mittaan runsaasti, ja osa albumin kappaleista on kirjoitettu jo vuosina 2001–2004. Beaten Into Submission sijoittui Suomen virallisella albumilistalla sijalle 28. Profane Omen julkaisi levyn Inherit The Void 6.3.2009. Inherit the Void sijoittui albumilistan kahdeksannelle sijalle. Inherit The Voidista julkaistaan myös vinyyliversio.
Julián de Guzmán
thumb|Julián de Guzmán Julián Bobby de Guzmán (s. 25. maaliskuuta 1981 Toronto) on kanadalainen ammattilaisjalkapalloilija. Hän pelaa puolustavana keskikenttäpelaajana. Hän on eniten maaotteluita Kanadan jalkapallomaajoukkueessa pelannut mies; hän on pelannut 89 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia vuosina 2002–2016. 169 senttimetriä pitkän Guzmánin kasvattajaseura on North Scarborough Soccer Club. Scarboroughissa kolme vuotta pelanneena hän siirtyi Olympique Marseilleen, josta jatkoi Saarbrückeniin ja Hannoveriin. Vuonna 2005 hän liittyi Primera Divisiónin Deportivoon, jossa pelasi vuoteen 2009. Sen jälkeen hän edusti Torontoa ja Dallasia. Hänellä on pikkuveli Jonathan de Guzmán, joka myös pelaa jalkapalloa.
Keski-Pohjanmaan kansallispuku
Keski-Pohjanmaalla on useita kansallispukuja. Tämä artikkeli kertoo Keski-Pohjanmaan kansallispuvusta, joita on kaksi; naisen puku ja miehen puku. Sekä naisen että miehen puvusta on kaksi eri versiota; tarkistettu ja tarkistamaton.
Vetelin naisen kansallispuku
Vetelin naisen kansallispuvun suunnitteli Tyyni Vahter 1947. Puvun hameessa on punaisella pohjalla leveitä monivärisiä raitoja ja niiden välillä kapeammant punaiset pohjaraidat, sininen nyöritetty körttiliivi, paidassa leveä alaskääntyvä kaulus, valkea esiliina, vihreä kirjaltu koppamyssy jossa nyplätty raumanpitsi, rintasolki.
Keski-Pohjanmaan eli Vetelin naisen mallipuku
Yllä mainitu Vetelin naisen kansallispuku on tarkistettu vuonna 1996 Keski-Pohjanmaan nuorisoseura ry:n pyynnöstä. Puvun ohjeita ja tarvikkeita myy Vetelin Käsityön ystävät ry. Keski-Pohjanmaan nuorisoseura vuokraa pukua. Puku on seuraavanlainen:
Päähine Aikuisen naisen päähine on tykkimyssy. Koppa on päällystetty vihreällä kirjotulla silkillä. Pitsi on pellavakaitaleeseen liittyvä frimodiglai-tyyppinen nyplätty pitsi. Tytön päähine on punainen silkkinauha.
Paita on pitkä ja sen pääntie on kookas ja nelikulmainen. Kaulus on yksinkertainen, hapsureunainen ja sen päät on yhdistetty edessä reikäompeleella. Hihat ovat leveät: niiden väljyys on vetopoimutettu sekä kiinnitysreunoistaan että suistaan. Rannekkeet ovat kapeat, nirkkoreunaiset, tikkipistoin ja ronkkauksin koristetut, kiinnittiminä ovat napinläpipari ja nyöri.
Hame Runsas kolmemetrinen vyötäisille laskostettu hamekangas on parkkumia, jonka mallina on Räyringin Lassilasta löytynyt kangasmalli. Punaiset raidat vuorottelevat leveiden, kapeista raidoista koostuvien sinivoittoisten raitaryhmien kanssa.
Esiliina on kookas ja koottu vyötäisille laskoksin. Se on vaihtoehtoisesti kuviolliseksi kudotusta harsosta valmistettu, painokankainen sinikuvioinen tai vihreä raskista valmistettu.
Keski-Pohjanmaan miehen kansallispuku
Puvun on suunnitellut Toini-Inkeri Kaukonen 1961. Pukuun kuuluu kääntökauluksellinen paita, pitkät siniset luukkuhousut ja sininen takki, lappavyö ja helapuukko, liivi jossa on vaaleanharmaalla pohjalla siniset poikkiraidat, tummansininen kaulaliin, tummat sukat ja mustat nauhakengät.
Keski-Pohjanmaan eli Kaustisen miehen mallipuku
Yllä mainittu Keski-Pohjanmaan miehen kansallispuku on tarkistettu vuonna 1996 Keski-Pohjanmaan nuorisoseura ry:n pyynnöstä. Puvun kaavoja ja ohjeita myy Keski-Pohjanmaan nuorisoseura. Nuorisoseura myös vuokraa pukua. Puku on seuraavanlainen:
Päähine on kiiltävälippainen lakki tai huopasilinteri.
Paita on puolipellavaa tai pellavaa. Etu- ja takakappaleita yhdistää kaarroke, edessä on halkio ja napituslista. Pystykaulus. Hihansuut on vetopoimutettu, rannekkeet ovat leveät, kiinnittimet lankanappeja. Paita on pitkä, sen sivuhalkioissa on kolmiomaiset vahviketilkut. Samanlainen paita kuuluu Siikajokilaakson miehen pukuun ja Etelä-Pohjanmaan miehen mallipukuun.
Housut Tummansininset pitkät ja kapealuukkuiset sarkahousut, joissa on taskut sivusaumoissa. Kiinnittiminä kannalliset messinkinapit. Housujen kanssa voi käyttää nahkaisia olkaimia. Samanlaiset (mutta eriväriset) housut kuuluvat Siikajokilaakson miehen pukuun ja Etelä-Pohjanmaan miehen mallipukuun.
Röijy on tummansininen kaksirivinen sarkatakki eli röijy, jossa on pystykaulus ja liivintaskut. Hihansuissa on leveä käänne, takana on laskoskörtti, kannalliset messinkinapit. Samanlainen (mutta erivärinen ja erilaisilla napeilla) röijy kuuluu Kainuun miehen kansallispukuun.
Liivi Kaksi vaihtoehtoista liiviä, joissa molemmissa on pystykaulus ja liivintaskut. Poikkiraitainen harmaa-sini-punainen kaksirivinen liivi, jonka napit ovat kannalliset ja hopeaa, takakappale vuoripellavaa. Pystyraitainen punavoittoinen ja yksirivinen liivi, jonka napit ovat kannalliset ja messinkiä, takakappale liivikangasta ja läppäkörtit.
Asusteet Huivi on musta, sininen tai valkea silkkihuivi. Sukat ovat mustat tai tummansiniset, puuvillaa tai villaa. Mustat nauhakengät tai saappaat. Saappaiden varret puetaan lahkeiden sisään.
Ulrika Lindberg
Ulrika Lindberg (o.s. Knape, s. 26. huhtikuuta 1955 Göteborg) on entinen ruotsalainen uimahyppääjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Lindberg – tuolloin vielä Knape – hallitsi naisten uimahyppyjä 1970-luvun alkupuolella. Münchenin olympialaisissa 1972 hän voitti kultaa kerroshypyissä ja hopeaa ponnahduslautahypyissä. Belgradin MM-kilpailuissa 1973 hän voitti niin ikään kultaa kerroshypyissä ja oli toinen ponnahduslaudalla. Wienin EM-kilpailuissa 1974 hän voitti molemmat lajit.
Calin MM-kilpailuissa 1975 Knape saavutti pronssia kerroshypyissä. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa kerroshyppykilpailussa Montrealin olympialaisissa. Ruotsin-mestaruuden hän voitti urallaan 38 kertaa. Hänen valmentajansa oli Gunnel Weinas.
Knape valittiin Vuoden kerroshyppääjäksi 1972–1974, ja hän sai Svenska Dagbladetin kultamitalin 1972. Hän on naimisissa Ruotsin parhaisiin uimahyppääjiin kuuluneen Mathz Lindbergin kanssa. Heidän tyttärensä Anna Lindberg on kuulunut maailman parhaisiin uimahyppääjiin 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.
Sammy Mandell
thumb|Sammy Mandell Sammy Mandell (syntyjään Samuel Mandella; s. 5. helmikuuta 1904 Rockford, Illinois – 7. marraskuuta 1967 Oak Park, Illinois) oli italialaisesta syntyperästä noussut yhdysvaltalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Häntä kuuluu nimitetyn ulkonäkönsä vuoksi Rockfordin šeikiksi ja verrattu Rudolf Valentinoon.
Sammy Mandell saavutti maailmanmestaruuden 22-vuotiaana voittamalla lyhytaikaisen mestarin Rocky Kansasin vuonna 1926. Mestaruuden hän menetti vuonna 1930 Al Singerille, joka tyrmäsi hänet ensimmäisessä erässä.
Bitcoinin tekniikka
Satoshi Nakamoton whitepaper vuodelta 2008 kuvaa Bitcoin-järjestelmän periaatteet. Bitcoin perustuu osittain Wei Dain b-money -ehdotukseen ja Nick Szabon Bitgold-ehdotukseen.
Osoitteet
Bitcoin-verkon käyttäjä omistaa virtuaalisen lompakon, johon sisältyy mielivaltainen määrä osoitteita. Osoitteita käytetään Bitcoin-rahan vastaanottamiseen, ja osoitteet muodostetaan julkisesta salausavaimesta. Bitcoin-lähetykset tapahtuvat myös osoitteilla. Käyttäjän ei tarvitse kuitenkaan erikseen valita mistä osoitteista bitcoinit lähetetään, vaan lompakko-ohjelmat määrittävät sen automaattisesti.
Bitcoin-osoitteihin liittyy salausavainpari, eli julkinen ja yksityinen salausavain. Järjestelmän varmuus perustuu siihen, kuinka hyvin käyttäjä pystyy pitämään omat yksityisavaimensa omana tietonaan. Bitcoin-osoitteet eivät kerro mitään omistajistaan ja ovat yleisesti ottaen anonyymejä. Osoitteet ovat satunnaisten merkkien ja numeroiden noin 33-merkkisiä merkkijonoja, esimerkiksi. Käyttäjällä voi olla monia eri osoitteita ja niitä voidaan luoda lähes rajaton määrä. Osoitteiden luominen yhtä ainoata käyttötarkoitusta tai käyttökertaa varten edesauttaa käyttäjän anonymiteetin säilymistä. Uuden osoitteen luominen ei vaadi yhteyttä toisiin verkon solmuihin.
QR-koodit ja Bitcoin-URI
thumb|100px|Esimerkki QR-koodista, johon voi lähettää bitcoineja.
Mobiilikäytössä bitcoinien siirtelynä suurena apuna ovat QR-koodit. Bitcoin URI-spesifikaatio mahdollistaa myös määrien ja kuvausten sisällyttämisen QR-koodiin. Lähetettäessä bitcoineja mobiililaitteella skannataan QR-koodi, jolloin tietoja ei tarvitse syöttää käsin. Käytännössä kaikki mobiilikäyttöön tarkoitetut lompakot tukevat QR-koodeja. Vastaavasti lähes kaikki bitcoin-lompakko-ohjelmat osaavat muodostaa automaattisesti QR-koodeja vastaanottamiseen.
Siirrot
Bitcoinit sijaitsevat julkisessa tietokannassa, lohkoketjussa, josta on ajantasainen kopio jokaisella bitcoin-verkon ydinsolmulla. Lohkoketju sisältää muun muassa bitcoin-osoitteet ja bitcoin-määrän, johon kunkin osoitteen omistajalla on käyttöoikeus. Lohkoketju sisältää myös siirtojen aikaleimat sekä kaikki historialliset bitcoin-siirrot.
Kun käyttäjä siirtää bitcoineja toiselle käyttäjälle, hän luo yhden tai useamman sähköisen viestin tyyliin "Siirrän käyttöoikeuden X bitcoiniin osoitteesta A osoitteelle B", allekirjoittaa tämän viestin osoitetta A vastaavalla yksityisellä avaimella ja kuuluttaa viestin Bitcoin-verkkoon. Verkon muut ydinsolmut varmentavat siirron allekirjoitukset ja kokonaissumman ennen viestin eteenpäin lähettämistä ja lisäämistä jonoon seuraavaa lohkoa varten.
Kun siirto sisällytetään uuteen lohkoon, sen katsotaan saaneen yhden vahvistuksen. Tämän jälkeen siirron katsotaan saaneen yhden lisävahvistuksen aina kun bitcoin-verkko löytää uuden lohkon. Vahvistusten määrä kuvastaa tarvittavaa laskentatehoa, joka olisi tarpeen, että siirtoa olisi jälkeenpäin mahdollista muokata tai perua.
Lohkoketjun siirtohistorian avulla verkko osaa hylätä sellaiset siirrot, joissa yritetään käyttää jo kerran käytettyä rahaa. Lisäksi lohkon luomiseen tarvittavan laskentatehon määrä tekee siirtojen väärentämisestä vaikeaa ja kannattamatonta verrattuna louhintaan itseensä.
Bitcoinien synty
Keskitetysti hallituista valuutoista poiketen, ei ole olemassa mitään tahoa, joka kykenisi luomaan bitcoineja yksinoikeudella tai rajattomasti. Uudet bitcoinit syntyvät Bitcoin-verkossa louhintaprosessin sivutuotteena. Tämä luo louhijoille rahallisen kannusteen ylläpitää Bitcoin-verkon turvallisuutta laskentatehoillaan.
Bitcoinien liikkeellelaskemisessa on jäljitelty arvometallien louhintaa. Uusi erä bitcoineja syntyy keskimäärin kuusi kertaa tunnissa, satunnaisesti jollekulle, joka ajaa louhintaohjelmistoa. Yksinkertaistetusti asian voi hahmottaa niin, että joka päivä on jaossa 144 pakettia uusia bitcoineja, jotka arvotaan louhijoiden kesken. Arpalippuna tässä arvonnassa toimii louhijan tekemän laskennan määrä. Yksittäisen erän koko on tämän tekstin kirjoitushetkellä (25.2.2021) 6,25 bitcoinia ja puolittuu 210,000 lohkon välein. Ensimmäinen puolittuminen tapahtui 28.11.2012 kello 18.
Louhinta ja lohkoketju
Louhinnan ensisijainen tehtävä on taata bitcoin-siirtojen pysyvyys ja luoda pysyvä tallenne niiden keskinäisestä järjestyksestä. Tämä on toteutettu määrittelemällä kelvollisen lohkon tiivisteelle tietyt ehdot. Ainoa keino löytää kelvollinen lohko on luoda uusia lohkoja ja laskea niille tiivisteitä niin kauan, kunnes ehdot täyttävä lohko löytyy. Tämän takia louhinta vaatii paljon laskentatehoa. Ehtoja säätämällä voidaan säätää lohkon löytämiseen tarvittavan laskennan määrää. Kyseistä määrää kutsutaan myös vaikeustasoksi.
Lohkoketju muodostuu siitä, että jokainen uusi lohko sisältää sitä edeltäneen lohkon tiivisteen. Jos lohkoketju on jostain kohdasta haarautunut kahdeksi haaraksi, niin voimassa oleva haara on se, jonka lohkojen yhteenlaskettu vaikeustaso on suurempi. Tästä seuraa, että jotta lohkoketjun historiaa voisi muuttaa, pitäisi ensin uudelleenluoda sekä se lohko, johon muutos tulee, että kaikki sen jälkeiset lohkot. Verkko säätää lohkoilta vaadittavaa vaikeustasoa 2 016:n lohkon välein sellaiseksi, että uusi lohko syntyy keskimäärin kymmenen minuutin välein. Louhinnan vaikeusaste siis muuttuu sen mukaan, kuinka louhijoiden yhteenlaskettujen tehojen määrä muuttuu.
Aluksi louhintaa tehtiin laskemalla suorittimien (CPU) avulla, mutta grafiikkasuoritinta (GPU) hyödyntävät louhintaohjelmistot ovat syrjäyttäneet CPU:lla louhinnan. Uusi kehityssuunta tällä hetkellä on ASIC-piirit, joiden laskentateho on moninkertainen CPU ja GPU -piireihin verrattuna. ASIC-piirien yleistyttyä on odotettavissa, että näytönohjaimilla tehtävä louhinta ei enää tuota edes käyttämänsä sähkön hintaa takaisin.
Käyttäjät voivat myös louhia bitcoineja kollektiivisesti, liittymällä niinkutsuttuun pooliin, jolloin palkkiot jaetaan osallisille poolin asetuksista riippuvalla tavalla.
Siirtomaksut
Solmuilla ei ole mitään velvoitteita sisällyttää siirtoja luomiinsa lohkoihin, mutta Bitcoineja lähettävät osapuolet voivat vapaaehtoisesti maksaa siirroista palkkiota. Siirtopalkkion maksaminen voi nopeuttaa siirron käsittelyä ja kannustaa louhijoita lisäämään louhintatehoja. Tämä tulee erityisesti olemaan tärkeätä siinä vaiheessa, kun uusien bitcoinien luonti vähenee pikkuhiljaa. Louhintasolmu voi kerätä siirtopalkkiot kaikista siirroista, jotka ovat sisällytettynä solmun löytämissä uusissa lohkoissa.
Anonymiteetti
Bitcoin-verkko ei sisällä kenenkään henkilötietoja, vaikka osoitteiden väliset siirrot ovatkin täysin julkisia. Tämän takia anonymiteetti riippuukin paljon siitä, miten ja mitä lompakko-ohjelmaa tai palvelua käyttäjä käyttää. Esimerkiksi Android-lompakko BitcoinSpinner luo käyttäjälle ainoastaan yhden osoitteen ja käyttää aina sitä. Tästä seuraa, että jokainen, jolta käyttäjä on saanut siirron tai jolle hän on tehnyt siirron, voi käydä katsomassa osoitteen siirtohistoriaa ja nähdä kaikki tehdyt siirrot. Yksi sivusto, jolta näitä tietoja voi käydä katsomassa on blockchain.info.
Anonymiteetti Bitcoinia käytettäessä on siis täysin käyttäjän omalla vastuulla ja vaatii tarkkuutta ja taitoa. Anonymiteetillä viitataan tässä yhteydessä tasoon, millä tarkkuudella transaktio on yhdistettävissä tiettyyn henkilöön tai henkilöjoukkoon.
Anonymiteettiä ja yksityisyydensuojaa Bitcoin-käytön yhteydessä voi parantaa esimerkiksi käyttämällä jokaiselle transaktiolle uutta bitcoin-osoitetta sekä sekoittamalla transaktioita esimerkiksi jaetuissa lompakoissa.
Jorvas
Jorvas on Kirkkonummen kunnanosa, joka sijaitsee Masalan lounaispuolella n. 25 km Helsingistä länteen. Jorvaksen halkoo kantatie 51, jonka itäosa Helsingistä Kirkkonummelle tunnettiin aikaisemmin nimellä Jorvaksentie. Jorvakseen pääsee helpoiten joko junalla (Masalasta seuraava seisake) tai bussilla Länsiväylää pitkin. Alueen suurimmat työllistäjät ovat LM Ericsson ja Mesvac Oy, ja kuuluisin nähtävyys lienee ortodoksinen Pokrovan yhteisö, joka järjestää vuosittain erilaisia tapahtumia kiinnostuneille. Näitä ovat mm. erilaiset myyjäiset keittojen ja piirakoiden ystäville sekä viikoittain jumalanpalveluksia.
Vuonna 2011 kylässä oli 1 003 asukasta.
Alueella on myös Ingvalsbyn ratsastuskoulu, vesihuoltolaitos, sekä useita pienempiä päiväkoteja. Jorvaksessa on aikoinaan ollut myös jääkiekkokaukalo, mutta nykyään se on lähes kokonaan kasvillisuuden peitossa. Jorvaksessa toimivat aikoinaan myös Shell-huoltamo ja Kirkkonummen paloasema, mutta näistä edellinen jouduttiin purkamaan kantatien 51 parannuksen takia ja jäljempi siirtyi keskustan lähelle.
Aiheesta muualla
Jorvaksen kyläyhdistyksen sivut
Si vis pacem, para bellum
Si vis pacem, para bellum on lainaus Publius Flavius Vegetius Renatuksen teoksesta Epitoma Rei militaris, jonka uskotaan olevan kirjoitettu noin vuonna 390. Lausetta on käyttänyt tunnuksenaan saksalainen aseteollisuusyritys Deutsche Waffen und Munitionsfabriken. Lausetta pidetään myös Parabellum-termin lähteenä.
Kauppakeskus Akseli
thumb|Kauppakeskuksen sisätiloja.
Kauppakeskus Akseli on Mikkelissä Savilahden kaupunginosassa Hallitustorin luoteiskulmalla sijaitseva kauppakeskus. Siellä palvelee lähes 30 liikettä. Liiketilaa on noin 14 000 neliömetriä.
Muuta
Akseli on valittu jo kahdesti Vuoden kauppakeskukseksi.
Rullamuovaus
Rullamuovauksessa rullatyökalujen avulla muovataan kelalla olevasta metallinauhasta profiilia. Profiili voi olla avoin tai tietyissä rajoissa suljettu. Yleensä rullamuovauslinjassa on sarja (esimerkiksi 6 kpl) peräkkäisiä rullapareja tai rullaryhmiä, joilla nauha sen edetessä linjassa vähitellen muovataan lopulliseen muotoonsa. Esimerkkejä rullamuovatuista tuotteista ovat suoraprofiiliset kattopellit, moottoritien suojakaiteet ja metalliputket. Putkien tapauksessa profiili hitsataan vielä umpinaiseksi.
Ted Wass
Ted Wass (s. 27. lokakuuta 1952) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänen tunnetuin roolinsa on Danny Dallas tilannekomediassa Kupla. Elokuvien ja sarjojen lisäksi hän on näytellyt Broadwaylla.
Wass oli vuodesta 1979 naimisissa näyttelijä Janet Margolinin kanssan tämän kuolemaan saakka. Hän solmi Nina Wassin kanssa uuden avioliiton vuonna 1996.
Ajankohtainen kakkonen
Ajankohtainen kakkonen oli vuodesta 1969 vuoteen 2015 Yle TV2 -kanavalla esitetty makasiinityyppinen ajankohtaisohjelma. Ohjelmassa nähtiin reportaaseja sekä haastatteluja ajankohtaisista aiheista. Sen lähetysaika oli tiistaisin klo 21.00. Ohjelmaa tehtiin Tampereella, ja sitä tuotti Reeta Kivihalme ja ohjasi Tea Helen. Ohjelman juontajina vaihtelivat Jyrki Richt, Salla Paajanen, Reeta Kivihalme, Timo Seppänen ja Satu Miettinen. Aiemmin sitä juonsi myös Pasi Toivonen.
Ajankohtainen kakkonen oli osa Ylen uutis- ja ajankohtaistoimintaa, jonka vastaava päätoimittaja on Atte Jääskeläinen.
Yle ilmoitti lopettavansa Ajankohtaisen kakkosen vuodenvaihteessa 2015–2016. Viimeinen lähetys esitettiin 15. joulukuuta 2015.
Historia
Ensimmäinen Yleisradion ajankohtaisohjelma oli TV2-kanavalla nähty Viikon päivät, joka aloitti vuonna 1965. Neljä vuotta myöhemmin, kesällä 1969, TV2 perusti oman ajankohtaistoimituksensa. Uuden toimituksen ensimmäinen suuri projekti oli Ajankohtainen kakkonen, jonka ensimmäinen lähetys nähtiin 13. syyskuuta 1969.
Ensimmäisten ohjelmien sisältö koostui pääosin nauhoitetuista haastatteluista ja reportaaseista. Ajankohtainen kakkonen alkoi tehdä reportaaseja puoluekokouksista kaudella 1971–1972. Syksyllä 1975 Ajankohtainen kakkonen sai pariksi vuodeksi väistyä suurisuuntaisen mutta epäonnistuneen Tasavallassa tapahtuu -ajankohtaismakasiinin tieltä.
Vanhoista Ajankohtaisen kakkosen toimittajista näkyviin asemiin mediamaailman ulkopuolelle siirtyivät muun muassa eduskuntaan kansanedustajiksi Antero Kekkonen ja Esko-Juhani Tennilä sekä Yleisradioon pääjohtajaksi Arne Wessberg. Toimittaja Risto Heikkilä koosti toimitussihteerin ominaisuudessa ohjelmaa lähes 20 vuotta. Hänen seuraajinaan virassa toimivat muun muassa Erkki Saksa, Ilkka Saari ja Helena Itkonen.
Ohjelman tunnukset
Ajankohtaisella kakkosella oli alusta asti tunnuksenaan analogisen tutkan näyttöä esittävä liikkuva kuva. Sen musiikkina oli Francis Lain säveltämä, elokuvassa Mies ja nainen alun perin kuultu instrumentaalikappale ”Aujourd’hui c’est toi”. Tunnussävelmää sovitettiin uudelleen vuosien varrella, viimeksi vuoden 2012 alussa. Myös tutkakuvaa uudistettiin kolmeen kertaan vuosikymmenten mittaan. Ensimmäinen, mustavalkoinen kuva kuvattiin sota-aluksella Upinniemen edustalla 1960-luvun lopussa. Kuvassa näkyy alueen pikkusaaria, mutta sota-aluksen nimestä ei ole tietoa. Toinen tutkakuva kuvattiin Aitolahden tutka-asemalla Teiskon lähellä. Tätä kuvaa käytettiin 1970-luvun puolivälissä, kun Ajankohtaisen kakkosen tunnus tehtiin värillisenä. Tutkakuvaa on käsitelty, eikä siinä olevaa aluetta voi tunnistaa. Kolmannen kerran ohjelman tunnuskuva uusittiin 1980–1990-lukujen vaihteessa, jolloin kuvana käytettiin Pirkkalan lentokentän tutkakuvaa.
Raunioarvo
thumb|250px|Parthenon esimerkkinä esteettisesti miellyttävistä raunioista thumb|250px|Suomalaisen [[Honkarakenne|Honkarakenteen rakentaman palatsin sivuportaikko Ukrainan entisen presidentin Viktor Janukovytšin residenssissä. Rakennus valmistui vuonna 2010.]] thumb|250px|Kuva Hashiman saarelta Japanista. Raunioarvo (saks. Ruinenwert) on sortuneiden rakennusten esteettistä ja kulttuurihistoriallista arvoa kuvaava käsite. Raunioarvonäkökohdat voidaan huomioida suunnitteluvaiheessa miettimällä, millä tavalla toteutettuna rakennuksesta jää aikanaan jäljelle mahdollisimman näyttävä ja pitkään ilman huoltoa säilyvä raunio.
Raunioarvon kannalta ideaalisessa tilanteessa merkittävien rakennusten rauniot säilyvät niin kauan, että ne kertovat oman aikansa arkkitehtuurivirtauksista ja laajemminkin kulttuurista vaikuttavalla tavalla vielä vuosisatojen päästä.
Raunioarvoteorian isänä pidetään arkkitehti Albert Speeriä. Hän kehitti teorian 1930-luvulla ja käsitteli sen muodostumista kirjallisesti vuonna 1969 julkaistussa muistelmateoksessaan Erinnerungen. Saksaa vuosina 1934-1945 hallinnut diktaattori Adolf Hitler tuki teoriaa innokkaasti. Niinpä tuolloin suunniteltiinkin useita monumentaalisia rakennuksia, joiden oli tarkoitus kuvastaa tuleville sukupolville kansallissosialistisen Saksan vanhaa loistoa. Useimmat näistä rakennussuunnitelmista jäivät kuitenkin toteuttamatta.
Periaatteessa raunioarvoteoriaa voidaan soveltaa myös historiankirjoituksen vääristelyyn; vanhat rauniot eivät välttämättä välitä menneisyydestä totuudenmukaista käsitystä, vaan sen mielikuvan, jonka arkkitehdit ja rakennuttajat ovat halunneet aikakaudestaan jättää jäljelle. Käytännössä laajamittaista historioinnin manipulointia arkkitehtuurin avulla ei kuitenkaan tiedetä koskaan onnistuneesti tapahtuneen.
Esimerkiksi muinaisen Rooman, Egyptin ja Kreikan ajoilta säilyneet rauniot ilmentävät näkijöilleen raunioarvoa, joskaan näitä rakennuksia ja monumentteja suunniteltaessa ei tiettävästi huomioitu tarkoituksella raunioarvoteoriaa.
Miksi rauniot kiehtovat?
Lontoon Tate Britain -museossa keväällä 2014 avattu näyttely käsitteli sitä, miksi kuvat hylätyistä rakennuksista kiinnostavat yhä enemmän. Käsitteellisenä lähtökohtana näyttelyssä oli saksankielinen sana Ruinenlust eli rauniohalu ja ajatuksena oli tarkastella taiteilijoiden pakkomielteitä rapistuvaan ja ränsistyneeseen.
Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79 tuhoutuneesta Pompeijista tuli suosittu aihe sekä sen kaivausten käynnistyttyä vuonna 1748, kuin myös samanaikaisen antiikin jäänteisiin kohdistuneen kiinnostuksen takia. Ajan taiteen ja kirjallisuuden aiheena oli ajatus siitä, että menneisyyden tuho on historian varoitus sille, mitä saattaa tapahtua.
Kyseessä on tyytymättömyys nykyaikaisuuteen. Vaikka olisimme kuinka moderneja, vaikka saisimme aikaan valtavasti edistystä, kaikki kuitenkin loppuu. Kaikki tuhoutuu, kuten Kreikan ja Rooman kulttuurit.
Näyttelyn kuraattorin mukaan näkemys siitä, että menneisyyden tuho ulottuu nykyisyyteemme saattaa olla selitys niiden kuvien suosioon, jotka kuvaavat myös 1900-luvun teollista rappiota. Varsinkin Detroitin teollisen rappion kuvien suosion takana saattaa olla talouskriisin mukanaan tuoma herätys.
Näyttelyssä oli esillä valokuvaajien Yves Marchandin ja Romain Meffren kuvia vuonna 2010 julkaistusta kirjasta Ruins of Detroit. Valokuvaajat kuvasivat myös hylättyjä, tuhottuja teattereita, jotka on muutettu kirkoiksi, kauppaliikkeiksi tai bingosaleiksi. He kuvasivat myös Nagasakin rannikolla Japanissa olevaa Hashiman saarta, joka oli kaivosteollisuuden palveluksessa, kunnes hylättiin täysin 1970-luvulla.
Kuraattorin mukaan raunion arvo on sen kyvyssä sallia meitä liikkumaan ajassa. Rauniot ovat viehättäviä, koska ne eivät ole vain asioita, jotka ovat selviytyneet ajassa, vaan ne myös osoittavat johonkin suuntaan. Valokuvaaja Marchandin mukaan raunio sallii näkymän sekä menneisyyteemme, että myös nykyisyyteemme, sekä siihen mitä on tulossa. Ne kaikki voi nähdä samanaikaisesti.
Helmiä nauhassa – Collection
Helmiä nauhassa – Collection on 23-laulun kokoelma Seppo Tammilehdon aiemmasta levytystuotannosta. Ennen julkaisemattomia raitoja ovat Freemanin kanssa esitetty duetto Vierivät kivet ja Sepon käännös vanhasta Tremeloes-hitistä Even the bad times are good, Jokainen päivä on uus. Levytysten tuottaja on Ari Saari. Seppopboogie on Sepon itsensä säveltämä rautalankainstrumentaali, jolla mies soittaa yksin kaikki soittimet. Lisäksi levyllä on vinyyliversioista masteroidut Minä ja Annansilmä (1985) ja Maailmantango (1993). Kappaleesta Punainen kitara on kokoelmalla uusi versio, joka on levytetty vuonna 2000.
Dhakan alue
Dhakan alue on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Alueen hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Dhaka. Alueen pinta-ala on 20 551 neliökilometriä ja siellä on arviolta 40 171 000 asukasta (vuonna 2016). Alueen pohjoispuolella sijaitsee Mymensinghin alue, eteläpuolella Barisalin alue, kaakossa Chittagongin alue, idässä Sylhetin alue sekä lännessä Rajshanin ja Khulnan alueet.
Rutulit
Rutulit ovat pieni kaukasialaisiin kansoihin kuuluva kansa Dagestanin (Venäjän) ja Azerbaidžanin rajaseudulla Itä-Kaukasiassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä, pääasiassa Dagestanissa, oli 29 929 rutulia (12 000 vuonna 1970). Rutulien puhuma rutulin kieli kuuluu lezgiläisiin kieliin. Uskonnoltaan rutulit ovat muslimeja. Rutulit eivät etnisesti ja kulttuurisesti eroa kovinkaan paljon muista lezgiläisistä kansoista. Rutulien tärkein elinkeino on karjankasvatus (lähinnä lampaita), maanviljely ja puutarhanhoito.
Vuohisnivel
Vuohisnivel tarkoittaa seuraavia asioita:
Rhys Fulber
Rhys Fulber (s. 10. lokakuuta 1970) on kanadalainen muusikko, uudelleenmiksaaja ja tuottaja.
Fulber on tunnettu parhaiten roolistaan Front Line Assemblyn kosketinsoittajana sekä lukuisista sivuprojekteistaan, jonka lisäksi hänellä on sooloprojekti Conjure One.
Fulber on tuottanut muun muassa Paradise Lostin sekä Fear Factoryn levyjä, jonka lisäksi Fulber on myös uudelleenmiksannut albumeita (muun muassa Fear Factoryn Remanufacture). Lisäksi Fulber on säveltänyt elokuvien ääniraitoja.
Robert Mambo Mumba
thumb|Robert Mambo Mumba
Robert Mambo Mumba (s. 25. lokakuuta 1979) on kenialainen jalkapalloilija, joka edustaa ruotsalaista Sundsvallia. Mambo Mumban pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
Mambo Mumba on edustanut uransa aikana myös Nyokaa ja Coast Starsia kotimaassaan, Gentiä ja Gent Zeehavenia Belgiassa, Örebrota ja Häckeniä Ruotsissa sekä Vikingiä Norjassa.
Robert Waterman
thumb|Robert Waterman. Robert Whitney Waterman (15. joulukuuta 1826 Fairfield, New York – 12. huhtikuuta 1891 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1887–1891 Kalifornian osavaltion 17. kuvernöörinä, johon tehtävään hän nousi varakuvernöörin paikalta, kuvernööri Washington Bartlettin kuoltua. Hän istui kautensa loppuun, mutta ei edes pyrkinyt uudelle kaudelle heikon terveydentilansa vuoksi. Hän muutti San Diegoon, jossa hän kuoli pian kuvernööriytensä päättymisen jälkeen 64-vuotiaana.
Robert Mambo Mumba
Kenian maajoukkueessa Mambo Mumba on pelannut 46 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hän oli mukana maajoukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2004.
Turun musiikkijuhlat
thumb|Turun tuomiokirkko, yksi musiikkijuhlien konserttipaikoista. Turun musiikkijuhlat on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut musiikkifestivaali. Festivaalin perustajana oli vuonna 1960 Turun Soitannollinen Seura. Kaupunkifestivaali tarjoaa yleisölleen muun muassa suuria orkesterikonsertteja, kamarimusiikkia, resitaaleja, jazzia, ulkoilmatapahtumia ja konsertteja lapsille. Juhlilla esiintyy vuosittain niin kotimaisia kuin ulkomaisia taiteilijoita.
Vuodet 2019-2022 taiteellisena johtajana toimi kapellimestari Klaus Mäkelä. Aikaisempia taiteellisia johtajia ovat olleet mm. Ville Matvejeff, Topi Lehtipuu, Olli Mustonen ja Martti Rousi. Turun musiikkijuhlien toimitusjohtajana on vuodesta 2012 saakka toiminut Liisa Ketomäki. Myynti- ja markkinointipäälliköksi nimitettiin vuoden 2022 helmikuussa Eveliina Salminen ja tuotantopäälliköksi saman vuoden kesäkuussa Maaria Toskala. Turun musiikkijuhlien konserttipaikkoina ovat Turun alueen konserttisalit, kirkot ja muut tilat, muun muassa Turun konserttitalo, Akatemiatalo, Turun tuomiokirkko, Mikaelinkirkko, Sigyn-sali, Turun linna, Turun VPK:n talo talo, Ruissalon Telakka sekä Sibelius-museo. Elokuun juhlaviikot toimivat edelleen musiikkijuhlien kohokohtana, mutta vuodesta 2022 eteenpäin Turun musiikkijuhlat järjestää konsertteja ympärivuotisesti.
Turun musiikkijuhlien synty
thumb|left|150 px| Turun tuomiokirkon urutTurun Soitannollisen Seuran aktiivisten jäsenten piirissä nousi 50-luvun lopulla idea musiikkijuhlien järjestämisestä. Musiikkijuhlien puolesta työtä tekivät Päivö Saarilahti, John Rosas, Olavi Sarmio ja Gottfrid Gräsbeck, ja ylimääräisessä kokouksessaan maaliskuussa 1960 Soitannollinen Seura päätti toteuttaa Turun musiikkijuhlat vielä samana kesänä.
Turun Soitannollisen Seuran järjestämänä musiikkijuhlat löysi heti ensimmäisten toimintavuosiensa aikana toimintakonseptin. Juhla järjestettiin alkukesästä (kesäkuun alussa tai toukokuussa) Sibelius-viikkojen kanssa päällekkäisyyttä välttäen. Ohjelmassa oli orkesterikonsertteja sekä Turun oman kaupunginorkesterin että vierailevien orkestereiden ja kapellimestareiden johdolla, nimekkäät solistit, Akatemiatalon ja Turun linnan kamarimusiikkikonsertit, muutama ulkomainen vieraileva taiteilija ja silloin tällöin pohjoismainen oopperavierailu. Turkulaisten muusikoiden osuus ohjelmassa oli vahva.
thumb|right|150px|Sergiu Celibidache 1960-luvun nimekkäimpinä esiintyjiä olivat Leningradin filharmoninen orkesteri Jevgeni Mravinskin johdolla, Igor Oistrah, Sergiu Celibidache Ruotsin radion sinfoniaorkesterin johtajana, Eric Ericson Tukholman kamarikuoron johtajana, Pentti Koskimies, Tom Krause, Matti Lehtinen, Paavo Berglund, Jorma Panula, Liisa Pohjola, Tuomas Haapanen, Erkki Rautio, Arto Noras ja Eero Heinonen.
Vuoden 1963 juhlilla tehtiin uusi aluevaltaus Göteborgin oopperan vieraillessa Turun kaupunginteatterissa Mozartin Così fan tutte -oopperaesityksellään ja tämän jälkeen oopperoita kuultiin 60-luvulla lähes jokaisena vuonna – Paisiellon Sevillan Parturi esitettiin Åbo Svenska Teaterilla vuosina 1966 ja 1968 ensin Drottningholmin oopperan ja sitten Aarhusin Den Jydske Operan vierailuesityksinä. Vuonna 1969 oopperavierailun teki Suomen Kansallisooppera esittäessään kaupunginteatterissa Karl Amadeus Hartmannin oopperan Simplicius Simplicissimus. Kapellimestarina oli Ulf Söderblom, nimiroolissa lauloi Tamara Lund ja ensiesiintymisensä Turun musiikkijuhlilla teki Kapteenin roolin laulanut nuori basso Matti Salminen.
Muutosten aika
thumb|left|200px|[[Apocalyptica esiintyy Ruisrockissa]] 1970-luvun alussa Turun musiikkijuhlien toiminnassa alkoi muutosvaihe, kun kaupungin rooli juhlien järjestämisessä lisääntyi. Suunnitteluun tuli mukaan aiempaa useampia näkemyksiä ja juhlien luonne muuttuikin selvästi 1970-luvulla.
Myös Turun musiikkijuhlat koki sisällöllisiä muutoksia, ja länsimaiseen taidemusiikkiin keskittyneiden konserttien lisäksi ohjelmaa laajennettiin käsittämään jazzia, kansanmusiikkia, lasten-, ulkoilma- ja ilmaiskonsertteja. Konserttien ja tapahtumien määrä kasvoi toiminnan lisääntyessä.
Ulkomaisista nimistä 70-luvulla esiintyi mm. Elisabeth Schwarzkopf ja Robert Levin, Emil Gilels, Claudio Arrau, Grigori Sokolov, Rodion Shtshedrin ja Håkan Hagegård. Suomalaisia muusikoita edustivat mm. Jorma Hynninen, Ralf Gothóni, Seppo Kimanen, Leif Segerstam, Jaakko Ryhänen ja Walton Grönroos.
Vuonna 1973 kuultiin ensimmäistä kertaa turkulaisin voimin esitettynä oopperaa musiikkijuhlilla. Mozartin Don Giovannin esityksen oli ohjannut Ralf Långbacka, Turun kaupunginorkesteria ja Turun oopperayhdistyksen kuoroa johti Juhani Numminen. Oopperan esityspaikka oli juhlille uusi, Turun linnan piha, josta erityisesti 1990-luvulta lähtien on muodostunut musiikkijuhlien musiikkiteatteriesitysten vakiopaikka. Ooppera uusittiin likimain samoin voimin seuraavana vuonna.
Vanhan musiikin riemukulku
thumb|right|200px|Gustav LeonhardtVanha musiikki on ollut musiikkijuhlilla alusta saakka osana ohjelmaa, mutta erityisesti 80-luvulla vanhan musiikin painotus vahvistui. Vanhan musiikin huippunimiä olivat mm. Jordi Savall, Gustav Leonhardt, Musica Antiqua Köln, Tallis Scholars, Sequentia, Monica Huggett, The Hilliard Ensemble, Hortus Musicus, Ton Koopman, Christopher Hogwood, Harry Christophers, Taverner Consort ja King’s Consort.
1980-luvulla Turun musiikkijuhlilla esiintyivät muun muassa Emil Gilels, Gidon Kremer, Bella Davidovich, Dmitri Sitkovetsky, Ann-Sophie Mutter, Peter Schreier, Heinrich Schiff, Olli Mustonen ja Lindsay-kvartetti.
Turun Soitannollisen Seuran jälkeen Turun kaupunki järjesti Turun musiikkijuhlia vuosina 1972-1989. Turun musiikkijuhlasäätiö perustettiin vuonna 1989, ja ensimmäiset säätiön järjestämät juhlat pidettiin vuonna 1990. Säätiö valitsi taiteelliseksi johtajaksi Olli Mustosen, joka toimi tehtävässään kolmilla juhlilla vuosina 1990-1992.
Mustosen vuodet
Säätiön tuoma itsenäinen organisaatio antoi Olli Mustoselle hyvät lähtökohdat toteuttaa taiteellisia visioitaan. Mustonen laittoi itsensä likoon musiikkijuhlien puolesta niin konserttien suunnittelussa kuin toteuttamisessa.
Vuoden 1990 juhlien esiintyjäkaartiin kuuluivat Esa-Pekka Salonen Lontoon Philharmonia-orkesterin kapellimestarina, sellisti Steven Isserlis kamarimuusikkona ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina, sopraano Barbara Hendricks pianistinaan Staffan Scheja, Philippe Herreweghe La Chapelle Royalen johtajana ja säveltäjävieraana John Tavener.
Vuonna 1991 esiintyivät Gustav Leonhardt, Roger Norrington, Ton Koopman, Melvyn Tan, Murray Perahia, Grigori Sokolov, Steven Isserlis, Timo Korhonen, Gidon Kremer, Oleg Maisenberg, Thomas Zehetmair ja Joshua Bell.
Mustosen johtajakauden viimeisillä juhlilla 1992 Camerata Academica Salzburg piti kaksi konserttia legendaarisen kapellimestarinsa Sandor Véghin johdolla. Kansainvälisistä huippunimistä mukana olivat mm. pianisti András Schiff sekä sellisti ja kapellimestari Heinrich Schiff.
Rousin aika
Mustosen kolmen vuoden jälkeen vuonna 1993 taiteellisena johtajana aloitti Martti Rousi, joka hoiti tehtävää aina vuoden 2009 juhliin saakka. Rousi toi musiikkijuhlille uusia tuulia. Musiikin ja muiden taiteiden yhteys tuli esille jokavuotisissa musiikkiteatteriesityksissä. Iloista festivaalihenkeä nostattivat VPK-talon iltamat. Vuonna 1993 alkoivat myös musiikkijuhlien mestarikurssit.
Turun linnan musiikkiteatteriesitykset aloitti vuosina 1993-1994 Yön harlekiinit, tekijöinä mm. Erik Söderblom, Tiina Lindfors, Tanssiteatteri ERI, Kuudennen kerroksen orkesteri ja Anu Komsi. Vuosina 1995 ja 1996 Turun linnassa esitettiin Charpentierin Les Arts Florissants. Vastavalmistunut Sigyn-sali oli näyttämönä 1995, kun Tanssiteatteri ERI, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Juhani Lagerspetz ja Camilla Nylund kantaesittivät Mikko Heiniön pianokonserton ja tanssiteoksen yhdistelmän Hermes. Vuosina 1997 ja 1998 esitettiin ohjaaja Erik Söderblomin ja kapellimestari Sakari Oramon johdolla Mozartin musiikista rakennettu ooppera Sulhaset koetuksella. Vuosina 1999 ja 2000 nähtiin Linnan eri tiloissa kiertävä Turun linnan rakastavaiset, jonka ohjaaja oli Michael Baran ja musiikista vastasi Juhani Nuorvala.
Uudistuksien lisäksi Rousi myös vaali Turun musiikkijuhlien perinnettä. Yleisöä ihastuttivat edelleen ulkomaiset huippuvieraat sekä kotimaisten taiteilijoiden parhaimmisto: Svjatoslav Richter, Yefim Bronfman, Yehudi Menuhin, Esa-Pekka Salonen, Karita Mattila, Gustav Leonhardt, Grigori Sokolov, Vladimir Ashkenazy, Lang Lang, Bella Davidovich, Mihail Plentjov, Natalia Gutman, Pietarin filharmonisen orkesterin ja Juri Temirkanov.
Suomalaiset orkesterit ovat vierailleet musiikkijuhlilla aivan sen alkuvuosista alkaen ja 1990-luvulla näiden vierailujen määrä lisääntyi huomattavasti. Turun oman orkesterin lisäksi juhlilla on esiintynyt mm. Radion sinfoniaorkesteri, Helsingin kaupunginorkesteri, Tapiola Sinfonietta, Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Sinfonia Lahti, Tampere Filharmonia ja Suomen kansallisoopperan orkesteri. Kapellimestareina ovat olleet mm. Paavo Berglund, Sakari Oramo, Jukka-Pekka Saraste, Leif Segerstam, Juha Kangas, Osmo Vänskä, Okko Kamu, Tuomas Ollila, John Storgårds ja Olli Mustonen.
Kulttuuripääkaupunkia rakentamassa
Lopullinen varmistus siitä, että Turusta tulee Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2011, saatiin Brysselistä vuonna 2007. Hakuprosessin aikana turkulaiset pyrkivät näyttämään osaamistaan ja Turun potentiaalia. Eräs suurisuuntaisimmista produktioista oli Turun filharmonisen orkesterin tuottama Lentävän hollantilaisen esitys Forum Marinumin edustalla vuoden 2005 musiikkijuhlien aikaan. Paikan sopivuus konserttikäyttöön oli todettu jo vuoden 2002 musiikkijuhlien Suomen joutsen 100 vuotta -juhlakonsertissa ja vuonna 2004 juhlille Turun filharmonisen orkesterin tuottamassa Verdin Requiemin esityksessä. Matti Salmisen bassoa kuultiin näissä molemmissa konserteissa ja luonnollisesti myös Lentävän hollantilaisen Dalandina. Valeri Gergijevin johtama Mariinski-teatterin orkesteri esiintyi juhlilla vuosina 2004 ja 2009.
Turun musiikkijuhlien muita tapahtumia
Turun musiikkijuhlat toimii myös elokuisen festivaalin ulkopuolisten tapahtumien järjestäjänä. Markku Luolajan-Mikkolan Gambaa!-sarjan konsertteja pidettiin Turussa vuosina 2003-2004. Turun musiikkijuhlat kokosi kaupungin musiikkitoimijat – Turun kaupunginorkesterin, konservatorion ja musiikkiakatemian sekä Turku Ensemblen ja yliopistojen musiikkitieteen laitokset – järjestämään uuteen musiikkiin keskittyneitä Aboa Musica -festivaaleja. Aboa Musican säveltäjävieraina olivat vuonna 2001 Aulis Sallinen ja Kaija Saariaho, 2002 Magnus Lindberg ja Judith Weir, 2003 Onute Narbutaite ja Einojuhani Rautavaara, 2004 Jouni Kaipainen ja Sofia Gubaidulina sekä vuonna 2006 Unsuk Chin ja Kalevi Aho.
Turun musiikkijuhlat on tuottanut Åbo Svenska Teaterin ja Turun filharmonisen orkesterin kanssa vuonna 2009 Mozartin Cosi fan tutte -oopperan.
Taivutus (valmistustekniikka)
Taivutus on muovaava valmistusmenetelmä, jossa kappaleeseen tehdään taivuttamalla pysyviä muodonmuutoksia ja taivutettavan kappaleen poikkileikkaus säilyy vähäisiä muodonmuutoksia lukuun ottamatta. Kaikkia aineita, joihin saadaan tehtyä plastisia muodonmuutoksia, voidaan taivuttaa. Esimerkkejä ovat muovit ja metallit. Taivutettavia muotoja voivat olla esim. putket, profiilit, levyt ja tangot.
Taivutuksessa aine painuu kasaan eli tyssäytyy taitoksen sisäpuolelta ja venyy taitoksen ulkopuolelta. Tyssäytyvien ja venyvien alueiden välissä on neutraalitaso, jossa ei tapahdu tyssäytymistä tai venymistä. Jos aine tyssäytyy tai venyy liikaa, taivutettava kappale heikkenee tai murtuu.
Taivutus on metallituotteita valmistavassa teollisuudessa hyvin yleinen muovaustapa.
Levyjen taivutus yleisesti
Jos aineeseen halutaan saada aikaan pysyvä muodonmuutos, vaikuttavan voiman täytyy olla niin suuri, että aineen myötöraja ylittyy. Myötörajan ylityksen jälkeen aine ei enää palaa alkuperäiseen muotoonsa. Taivutuskohdan sisäreunalla aine puristuu kasaan eli tyssääntyy ja ulkoreunalla aine venyy. Neutraalitasossa eli keskiosassa aine pysyy muuttumattomana. Koska aine venyy helpommin kuin tyssääntyy, tämä neutraalitaso on lähempänä taivutuksen sisäreunaa kuin ulkoreunaa. Mitä jyrkempi taivutus on, sitä lähemmäksi sisäreunaa neutraalitaso siirtyy.
Ohutlevyissä (paksuus s=0,5–1 mm) ja taivutussäteen ollessa pieni voidaan oikaistun pituuden laskennassa käyttää sisäpituutta. k=0, 3D-CAD-ohjelmissa yleensä arvoa ei säädetä ohutlevyillä vaan käytetään k=0,3
Paksummissa levyissä säteen r (taivutussäde) ollessa pienempi kuin 5×s, neutraalitaso on noin 1/3 levyn paksuuden etäisyydellä reunasta: k=0,33.
Neutraalitaso kuitenkin on säädettävä 3D-CAD-ohjelmissa tarkemmin, jotta osien sovitus valmistuksen yhteydessä jäisi mahdollisimman pieneksi.
Ohjelmissa on mukana tähän tarkoitukseen taulukoita, ja niitä voi luoda itse mikäli ohjelman toimittaja ei niitä ole toimittanut. Kun r=s, k=0,3 Suhde r/s määrittää k:n arvon.
Kun taivutussäde kasvaa (r > 5×s), neutraalitaso sijaitsee aineen keskellä: k=0,5.
Huomaa, että tämä vain yleisohje. Levyn valmistaja voi ilmoittaa tästä poikkeavia, tarkempia arvoja, joita kannattaa käyttää, kun halutaan tarkasti tietyissä mitoissa oleva kappale.
Putkien taivutus
Putkentaivutuksessa taivutetaan putkia.
Mike Markkula
Armas Clifford (”Mike”) Markkula, Jr. (s. 11. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja yksi tietokoneyhtiö Applen alkuvaiheen rahoittajista. Markkula loi omaisuutensa henkilöstöoptioilla 1960- ja 1970-luvuilla toimiessaan markkinointipäällikkönä Intelillä ja Fairchild Semiconductorissa.
Markkula sijoitti 80 000 dollarin alkupääoman ja antoi 170 000 dollarin lainan Steve Jobsin ja Steve Wozniakin perustamaan Appleen. Sijoituksellaan Markkula sai haltuunsa kolmanneksen yhtiön osakkeista. Markkula toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1981–1983 ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1997 saakka.
Markkula jätti Applen hallituksen vuonna 1997. Aktiivisen työuransa lopetettuaan hän on toiminut hyväntekeväisyyden parissa yhdessä Linda-vaimonsa kanssa.