cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toinen Venäjä
Toukokuu
Euroopan unionin ja Venäjän huippukokous järjestettiin 30. kerran Venäjän Samarassa 17.-18. toukokuuta. Miliisi otti kiinni kolme toimittajaa ja esti Novaja gazetan toiminnan. Päätoimittaja Sergei Kurt-Adžievin mukaan syynä oli se, että hänen tyttärensä oli järjestämässä erimielisten marssia Samaraan. 10.5. 2007 otettiin kiinni myös Kommersantin kirjeenvaihtaja Pavel Sedakov sekä paikallisen television toimittaja ja kuvaaja, jotka olivat tehneet ohjelmaa Ren TV:lle. Tämä tapahtui heidän haastateltuaan yhtä erimielisten marssin järjestäjää, Mihail Gangania. Haastattelu tapahtui hänen asuintalonsa pohjakerroksessa.
Sergei Kurt-Adžiev itse oli kannattanut Radio Eho-Moskvan haastattelun mukaan edellisissä duuman vaaleissa Jablokoa ja kehottanut kaikkia äänestämään sitä.
Euroopan unionin puheenjohtajamaan Saksan suurlähettiläs vetosi Venäjään, jotta se sallisi mielenosoituksen.
Miliisi takavarikoi Novaja gazetan toimituksesta tietokoneet.
Huippukokouksen aikana 18.5. miliisi vaikeutti Samaran kaupungin kanssa sovittua mielenosoitusta reitillään. Paikalle tuli tuhannen mielensosoittajan sijasta reilut 300 ja puolentoista tunnin mittaiseksi tarkoitettu mielenosoitus kesti vain tunnin. Viranomaisten järjestelyt marssin varalta alkoivat jo aamulla. Marssireitiksi oli vahvistettu Osinpenkonkadun suihkulähteet - Volgan valtakatu - Ladjan monumentti. Viranomaiset alkoivat rajoittaa liikennettä reitille johtaville kaduille, kunnes kello 16.00 se estettiin kokonaan. Syyksi ilmoitettiin tietyöt. Viereisellä Lenininkadulla oli pysäköitynä Gaselli-pakettiautoja ja muutamia linja-autoja. Tietoa siitä, keitä autoissa oli, ei ollut. Marssireitin varrella olevat kahvilat tyhjennettiin ja niissä ilmoitettiin olevan "siivouspäivä". Kello 17.00 mennessä alkoi paikalle tulla toimittajia, joille henkilötodistusten perusteella annettiin kirkkaankeltaiset rintakortit, jotta he erottuisivat mielensoittajista. Yhtenä hetkenä toimittajia oli kolme kertaa niin paljon kuin mielenosoittajia. Marssi eteni hitaasti ja marssijat pysähtelivät antaakseen lausuntoja toimittajille sekä tarjotakseen parempia kuvakulmia valokuvaajille.
Mielenosoituksessa kannettiin tunnuksia "Venäjä ilman Putinia ja hänen seuraajiaan" sekä "Alas poliisivaltio". Lisäksi vaadittiin poliittisten vankien vapauttamista sekä todettiin, että FSB on kansanvihollinen. Kello 17.00 mielenosoittajat palasivat sovittua reittiä.
Mielenosoitus reitillä oli kirjoituksia, joissa marssia parodioitiin valepropagandalla. Tolpissa olevissa ilmoituksissa oli kutsu "Typerysten marssille", vaadittiin "varastamaan budjettivaroja", palauttamaan Kasparoville šakkilauta sekä Kasjanoville nojatuoli, kuin myös "rekisteröimään fasistit". Nimekkäimmät mielenosoittajat, kuten Garri Kasparov tai Eduard Limonov eivät voineet saapua paikalle Samaraan, kun heidän matkaansa viivästytettiin hyvin suunnitelluin syin.
Samaran tapahtumien johdosta Euroopan parlamentti osoitti epäsuoraa tukea kutsumalla Garri Kasparovin puhumaan Euroopan parlamenttiin.
Maaliskuu
thumb|350px|Erimielisten marssi 3. maaliskuuta 2007 Pietarissa. Kuvassa kansallisbolševistien punaiset ja monarkistien musta-valko-keltaiset liput
Toinen Venäjä järjesti Erimieltä olevien marssin Pietarissa 3. maaliskuuta 2007 kello 12.00. Suunniteltu reitti kulki alkaen suurelta "Lokakuu" -konserttisalilta Kapinanaukion metroaseman lähelle, sieltä Suvorovin valtakadulle ja kohti Proletariaatin diktatuurin aukiota, missä Toinen Venäjä aikoi järjestää joukkokokouksen. Viranomaiset olivat kieltäneet marssin ja mielenosoituksen, sanoen sen häiritsevän liikennettä. Mielenosoituksen paikaksi Pietarin kaupunginhallinto tarjosi sen sijaan Leninin patsaan ympäristöä Suomen aseman lähistöllä, mikä ei puolestaan kelvannut oppositiolle.
Eri mieltä olevien marssi kulki ensin suunniteltua reittiä pitkin ja satoja mielenosoittajia murtautui mellakkapoliisien ketjun läpi, kymmenien joutuessa kovaotteisesti kiinniotetuiksi. Marssi alkoi suunnitellulta paikalta ja noin 1 500 marssija joukko siirtyi kohti Nevan valtakatua. OMONin ensimmäinen sulkuketju murtui teatterilla ja väkijoukko siirtyi hitaasti kohti Nevski prospektia. Moskovan asemalla järjestettiin rauhallinen mielenosoitus ja 2 500 henkeä käsittävä joukko hajosi osiin miliisin erikoisjoukkojen OMONin vuoksi. Smolnan lähellä mielenosoittajien lukumäärä kasvoi 4 000:een. Mielenosoittajat onnistuivat pääsemään myös aikaisemman valtakunnanduuman rakennuksen luo, tavaratalo Gostinyj Dvorin taakse, missä pidettiin rauhallinen mielenosoitus teemalla: "Tämä on meidän kaupunkimme" ja "Me tarvitsemme toisenlaisen Venäjän".
Jo alkuvaiheessa OMON otti kiinni Venäjän kansallisbolševistisen puolueen johtajan, Eduard Limonovin ja Punaisen nuorison etujoukon johtajan Sergei Udaltšovin.
Liikenne Nevan valtakadulla pääsi jatkumaan kello 14:00. Kiinni otetuiksi arvellaan tulleen 50 henkilöä.
14. huhtikuuta Moskovassa järjestetyllä marssilla pidätettiin eri lähteiden mukaan 170–250 henkeä, mukaan luettuna Kasparov, joka sai noin 30 euron sakot. 15. huhtikuuta Pietarissa järjestetyllä marssilla pidätettiin noin viidestäsadasta marssijasta 120.
Mielenosoituksia 2009
31. elokuuta 2009 järjestettiin Moskovassa mielenosoitus Triumfalnaja-aukiolla, jossa OMON otti kiinni 30 henkilöä. Kiinni otettujen joukossa olivat mm. Lev Ponomarjov, Eduard Limonov, joka pidätettiin kuukautta aikaisemmin niin ikään mielenosoituksesta.
Jonna Geagea
Jonna Elina Geagea (o.s. Kosonen, s. 3. syyskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi toisena Nylon Beatin solistina. Nylon Beatin jälkeen hän on julkaissut albumin Jonna’s Problem -yhtyeensä kanssa sekä ensimmäisen sooloalbuminsa syksyllä 2010.
Laulajana
Nylon Beatin viimeisen keikan jälkeen 31. joulukuuta 2003 Geagea osallistui vuoden 2004 Euroviisujen Suomen karsintoihin kappaleella ”Like Believers Do” sijoittuen neljänneksi. Hän kilpaili karsinnoissa taiteilijanimellä Jonna K. Euroviisujen jälkeen Geagea perusti The Johnson -nimisen yhtyeen, joka myöhemmin vaihtoi nimensä Jonna’s Problemiksi.
Jonna’s Problem julkaisi esikoisalbuminsa 22. maaliskuuta 2006. Albumi ei kuitenkaan menestynyt, ja se nousi vain yhdeksi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle 32. sijalle.
Geagea julkaisi ensimmäisen suomenkielisen soolosinglensä ”Taasko se alkaa?” 31. toukokuuta 2010. Ensimmäinen sooloalbumi Katso mua julkaistiin 20. lokakuuta 2010. Albumilta julkaistiin myös singlet ”Katso mua” sekä ”Kotimatka”, joista ensin mainitun musiikkivideolla esiintyi näyttelijä Juha Veijonen.
Geagea kirjoittaa sävellyksiä tulevalle albumilleen, jolla ei toistaiseksi ole julkaisuaikataulua. Hän julkaisi paluusinglen "Pumppaa" kesäkuussa 2017.
Nylon Beat teki kymmenen festivaalia kattaneen kesäkiertueen vuonna 2018. Kiertue alkoi Himos Juhannus -festivaaleilta ja päättyi We Love Festival -tapahtumaan.
Muu ura
Heinä–lokakuussa 2004 Geagealla oli rooli Linnanmäen huvipuiston Peacock-teatterin musikaalissa Saturday Night Fever. Linnanmäen esitysten jälkeen musikaalia esitettiin loppuvuoden 2004 ajan ympäri Suomea.
Alkuvuodesta 2011 Geagea toimi vierailevana tuomarina Idols-laulukilpailun viidennen tuotantokauden Tampereen koelauluissa.
Alkuvuodesta 2019 Geagea oli yksi Tähdet tähdet -televisio-ohjelman artisteista.
Yksityiselämä
Kosonen seurusteli vuodesta 2003 Oscar Geagean kanssa ja he avioituivat syyskuussa 2009, jolloin Kosonen vaihtoi sukunimensä Geageaksi. Vuonna 2012 Jonna Geagea jäi keikkatauolle esikoisensa syntymän myötä. Hän jatkoi musiikkiuraansa vuonna 2017. Pariskunnan toinen lapsi syntyi vuonna 2014.
Pertti Haapala
Pertti Olavi Haapala (s. 23. tammikuuta 1954 Tampere) on tamperelainen historiantutkija ja emeritusprofessori. Erityisesti teoriaa ja rakenteita painottaneena  sosiaalihistorioitsijana tunnettu Haapala johti uransa aikana useita akatemiahankkeita ja kahta huippuyksikköä.
Haapala väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1986. Väitöskirjassaan Tehtaan valossa hän tutki Suomen teollistumista ja työväestön muodostumista Tampereen näkökulmasta. Tampereen yliopiston Suomen historian professorina vuodesta 1997 toiminut Haapala johti Suomen Akatemian rahoittamaa Yhteiskunnan historian huippuyksikköä vuosina 2012–2017 ja Kokemuksen historian huippuyksikköä vuosina 2018–2021. Haapala oli Tampereen yliopiston vararehtori vuosina 2009–2015. Hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2004.
20 suosikkia
20 suosikkia -sarjan julkaisuista kahdeksan on myynnissä ylittänyt kultalevyrajan: Dingon, Hectorin, Hurriganesin, Juice Leskisen, Kari Tapion, Leevi and the Leavingsin, Mamban ja Reijo Taipaleen kokoelmat. Näistä Mamban kokoelma on ylittänyt myös platinalevyrajan.
20 suosikkia -sarjan julkaisujen loputtua Warner Music on tuonut markkinoille uuden Tähtisarja – 30 suosikkia -sarjan, jolla on niin esittäjä- kuin kappalesisällöltään paljon yhtymäkohtia edeltäjäänsä.
Gamma Arietis
Gamma Arietis on kolmoistähtijärjestelmä Oinaan tähdistössä. Se on 204 valovuoden päässä.
Marakassi
thumb|Marakassit
Marakassi tai marakas (< port. maracá < tupi maraká ), tavallisesti marakassit on idiofoneihin kuuluva lyömäsoitin, joita soitetaan yleensä kahta kerrallaan. Marakassi valmistetaan useimmiten kuivatuista kalebassinkuorista, mutta se voidaan tehdä myös nahasta, puusta tai muovista.
Marakassi on latinalaisamerikkalaista alkuperää. Marakasseja käytetään erityisesti kolumbialaisessa, venezuelalaisessa ja brasilialaisessa kansanmusiikissa. Joskus niitä käytetään myös klassisessa ja popmusiikissa. Rockmusiikissa marakasseja on käyttänyt muun muassa Bo Diddley.
Traudl Junge
Gertrude ”Traudl” Junge (o.s. Humps; 16. maaliskuuta 1920 München, Saksa – 10. helmikuuta 2002 München, Saksa) oli Adolf Hitlerin viimeinen henkilökohtainen sihteeri vuodesta 1942 vuoteen 1945.
Lapsuus ja nuoruus
Traudl Junge oli panimomestari Max Humpsin ja kenraalintytär Hildegard Humpsin (o.s. Zottmann) esikoinen. Nuorempi tytär Inge syntyi vuonna 1923. Isä jäi työttömäksi ja osallistui äärioikeistolaiseen toimintaan. Hän muutti työn perässä Turkkiin vuonna 1925. Äiti kieltäytyi muuttamasta ja haki avioeroa. Sen jälkeen äiti ja tyttäret asuivat kenraali Maximilian Zottmannin luona.
Traudl ja Inge kiinnostuivat tanssista 1930-luvulla, mutta silloisessa taloustilanteessa tanssijanuraa ei voinut ajatellakaan. Traudl opiskeli vastentahtoisesti kauppaopistossa saadakseen työtä sihteerinä ja työskenteli sitten konttoristina, sihteerinä ja assistenttina.
Avioliitto ja sota
Traudl avioitui vuonna 1943 SS-mies Hans Hermann Jungen kanssa mutta jäi seuraavana vuonna leskeksi Jungen kaaduttua. Traudl Junge työskenteli Hitlerin alaisena niin Itä-Preussissa kuin sodan loppuvaiheiden aikana Führerbunkerissa. Sodan jälkeen Junge joutui joksikin aikaa neuvostoliittolaisten vangiksi mutta jatkoi vapaaksi päästyään uraansa sihteerinä Saksassa, muun muassa Quick-kuvalehdessä.
Myöhemmin Traudl on katunut aikaansa Hitlerin sihteerinä. Hän kirjoitti vuonna 1947 työstään Hitlerin sihteerinä muistelmat Viimeiseen saakka, mutta käsikirjoitus julkaistiin vasta vuonna 2002. Junge kertoi elämästään dokumenttielokuvassa Kuollut kulma – Hitlerin sihteeri (Im toten Winkel – Hitlers Sekretärin). Hän totesi, ettei politiikka ollut kiinnostanut häntä koskaan, että hän ei ollut vaivautunut ottamaan asioista selvää ja että hän katui sitä lopun ikäänsä. Muistelmiin pohjautuvassa elokuvassa Perikato (2004) Hitlerin viimeisiä päiviä bunkkerissa kuvataan Traudl Jungen näkökulmasta. Elokuvan alussa ja lopussa esitetään hänen haastattelunsa. Lopussa hän sanoo:
Traudl Junge kuoli 81-vuotiaana syöpään müncheniläisessä sairaalassa.
Richard Wolff
thumb|Richard Wolff vuonna 2015. Richard Wolff (s. 1. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen marxilainen taloustieteilijä, kirjailija ja emeritusprofessori University of Massachusettsissa, Amherstissa.
Näkemyksiä
Wolffin mukaan yhdysvaltalaiset ovat lähestymässä ymmärrystä, että Yhdysvalloissa on talousjärjestelmä, joka ei tule toimimaan heidän kohdallaan eikä heidän lapsiensa kohdalla. Wolffin mukaan valtavirran taloustiede ei huomioi taloudellisen epävakauden sosiaalisia kustannuksia.
Listeria monocytogenes
Listeria monocytogenes on Listeria-sukuun kuuluva grampositiivinen bakteeri, joka aiheuttaa listerioosiksi kutsuttua vatsatautia. Listeria-bakteeria esiintyy varsin yleisesti maaperässä.
Bakteeri on saanut nimensä brittiläisen lääkärin Joseph Listerin mukaan.
Listerioosi
Listeriatartunnan voi saada huonosti pestyistä vihanneksista, raa'aksi jääneestä lihasta, pastöroimattomista maitotuotteista tai kalasta. Listeriabakteeri lisääntyy tyhjiöpakatussa tuotteessa myös jääkaappilämpötilassa. Se tuhoutuu jos tuote kuumennetaan kauttaaltaan 90 asteeseen kahdessa minuutissa. Mikrokuumennus ei kuumenna tasaisesti eikä siten tuhoa kaikkia bakteereja.
Listerioosi aiheuttaa verenmyrkytystä ja aivokalvontulehdusta. Verenmyrkytykseen kuolee hoidosta huolimatta 30–50 prosenttia sairastuneista, aivokalvontulehdukseen noin joka viides. Bakteeri tarttuu myös eläimiin, ja voi eläimilläkin olla oireeton. Listeriaan sairastuvat yleensä ihmiset, joilla on heikentynyt vastustuskyky eli esimerkiksi vanhukset, raskaana olevat ja vastasyntyneet. Se on vaarallinen tyypillisesti myös syöpä- ja AIDS-potilaille sekä maksa- ja munuaistauteja sairastaville.
Korsolampi
Korsolampi on pieni erämaajärvi Kirkkonummen länsiosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,36 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on viisi kilometriä luoteeseen ja Helsingistä 32 kilometriä länteen.
Listeria monocytogenes
Listerioosi
Suomessa todetaan vuosittain 20–70 listerioositapausta. Vuonna 2010 tapauksia todettiin poikkeuksellisen paljon, 70 tapausta, joista neljäsosa kuoli. Syyksi epäiltiin kalatuotteita. Suurin osa sairastuneista oli iäkkäitä tai heillä oli jokin heikentävä perussairaus.
Renault Express
Renault Express on Renault’n vuosina 1985–2000 valmistama pakettiautomalli, joka perustuu Renault 5:een. Se korvasi Renault 4:n pakettiautoversion. Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa mallin nimenä oli Renault Extra, saksankielisissä maissa Renault Rapid. Vuonna 1997 Expressin seuraajaksi esiteltiin Renault Kangoo, mutta valmistusta jatkettiin vuoteen 2000 saakka. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1991) Renault Express. Vuonna 1991 Express koki kasvojenkohotuksen, jossa sen keulan ilmettä muokattiin vastaamaan edellisvuonna esiteltyä Clio-mallia. Myös osa moottoreista tuli Clion valikoimista. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1994) Renault Express. Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 1994, ja jälleen suurimmat uudistukset kohdistuivat keulaan, johon tuli uudet ajovalot ja korinvärinen etusäleikkö. Lisävarusteena saataville tuli kuljettajan turvatyyny, ja myös mukavuusvarustelua parannettiin.
Korsolampi
Korsolammen pituus lounaasta koilliseen on 300 metriä. Suurin leveys kaakosta luoteeseen on 150 metriä. Järveä ympäröi Meikon luonnonsuojelualue. Järven ympäristö on kosteaa ja mäkistä metsämaata, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 15 metriä järven pintaa ylempänä. Runsaat sata metriä Korsolammelta koilliseen sijaitsee Immerlampi (52,1 metriä mpy). Lounaassa sijaitsee Meiko (42,9 metriä mpy).
Korsolammen nimi lienee suomalaisten antama, mutta sen alkuperä ja merkitys ovat jääneet vaille selitystä.
Korsolampi (81.061.1.011) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Valuma-alueen laajimmat vakavedet ovat Humaljärvi ja Meiko. Valuma-alueella sijaitsee 13 vähintään hehtaarin laajuista järveä.
Toys in the Attic
Toys in the Attic on hard rock -yhtyeen Aerosmithin vuonna 1975 julkaistu albumi. Se oli yhtyeen läpimurtolevy, jonka tunnetuimmat kappaleet ovat ”Sweet Emotion” ja ”Walk This Way”.
Mika Joki
Joki valittiin Auran kunnanjohtajaksi vuonna 2011. Sitä ennen hän toimi Pöytyän kehitysjohtajana. Toukokuussa 2021 Joki valittiin yksimielisesti Pöytyän kunnanjohtajaksi.
Auran kunnanvaltuusto suunnitteli kuntaliitoshanketta 2010-luvun alkupuolella. Joki näki hyvänä vaihtoehtona Auran ja Pöytyän yhdistymistä Auranmaa-nimiseksi uudeksi kunnaksi, ja häntä kaavailtiin Auranmaan johtajaksi.
Antonio Mattiazzo
pienoiskuva Antonio Mattiazzo (s. 20. huhtikuuta 1940) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi Padovan hiippakuntaan 5. heinäkuuta 1964, ja hän sai nimityksen Virunumin titulaariarkkipiispaksi 16. marraskuuta 1985. Samalla hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Norsunluurannikolle sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Burkina Fasoon ja Nigeriin.
Mattiazzon konsekroi piispaksi Filippo Franceschin ja Girolamo Bartolomeo Bortignonin avustama Agostino Casaroli 15. joulukuuta 1985. Mattiazzo sai 5. heinäkuuta 1989 nimityksen Padovan hiippakunnan arkkipiispaksi. Kyse on tavallisesta hiippakunnasta, ja arkkipiispa onkin vain henkilökohtainen titteli.
Peluuri
Peluuri on pelaajille, heidän läheisilleen sekä työssään pelihaittoja kohtaaville ammattilaisille suunnattu palvelukokonaisuus, joka muodostuu peliongelmiin keskittyvistä tuki- ohjaus- ja neuvontapalveluista. Palvelut toimivat valtakunnallisesti puhelimitse ja internetissä. Peluurin palvelut perustuvat ammatilliseen tukeen, vertaistukeen sekä oma-apuun. Toiminnan tavoitteena on pelaamisesta aiheutuvien haittojen ehkäiseminen ja vähentäminen. Peluuri myös tuottaa ja välittää riippumatonta tietoa peliongelmasta tutkimuksen ja päätöksenteon tueksi pelihaittakentällä: sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille sekä muille pelihaittojen parissa työskenteleville tahoille, yhteiskunnan päättäjille ja peliyhtiöille.
Peluuri perustettiin vuonna 2004. Palvelun tuottavat A-klinikkasäätiö ja Sininauhaliitto ry. Rahoittajana palvelulla on Veikkaus Oy. Sosiaali- ja terveysministeriö on mukana yhteistyössä ja vastaa toiminnan arvioinnista.
Jari Karttunen
thumb|180px|Jari Karttunen. Jari Heikka Karttunen (s. 25. marraskuuta 1966 Joensuu) on suomalainen tanssitaiteilija ja erityisopettaja.
Karttunen tunnetaan Pohjois-Karjalan tanssiopiston perustajana. Vuodesta 1992 vuoteen 2001 hän toimi opiston rehtorina. Vuosina 2001–2004 hän toimi tanssikoulutuksen johtajana Itä-Suomen liikuntaopistossa.
Normaalibiografia
Normaalibiografialla tarkoitetaan yleisesti hyväksyttyä ja "normaalina" pidettyä ihmisen elämänkaarta. Normaalibiografia on vaihdellut ajasta ja kulttuurista riippuen. Teollisen ajan länsimaisena normaalibiografiana pidetään yleisesti seuraavaa mallia:
Jari Karttunen
Karttunen on toiminut tanssijana Lontoossa Common Ground Dance Theatressa vuonna 1991 sekä Kööpenhaminassa Micado Danse Ensemblessä vuosina 1991–1992. Vierailuja ulkomailla tanssijana ja opettajana hän on tehnyt seuraavissa maissa: Yhdysvallat, Kanada, Iso-Britannia, Venäjä, Saksa, Itävalta, Ruotsi, Tanska ja Irlanti. Suomessa Karttunen on esiintynyt freelance-tuotannoissa sekä Tanssiteatteri MD:ssä, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa.
Normaalibiografia
Peter Büchner on kuvannut muuttunutta saksalaista lapsuutta normaalibiografiakäsitteen avulla (Normalbiographie). Normaalibiografia on historiallisesti spesifi elämäkerrallinen malli, jolla voidaan kuvata jonkun sukupolven edustajien elämänkaaren yhteisiä piirteitä. Malli ei ole mitenkään universaali; esimerkiksi luokka-asemaltaan erilaisten perheitten lapsilla voi olla hyvinkin erilainen lapsuus. Normaalibiografian avulla pyritään yleisten tendenssien kuvaukseen.
Jari Karttunen
left|thumb|250px|Duo Jari Karttunen - Leena Parviainen. Karttunen on tanssinut duettoja vuodesta 1995 vuoteen 2004 yhdessä modernin tanssin äidin Riitta Vainion kanssa sekä toiminut hänen kouluttajaparinaan. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 Karttunen on esiintynyt yhdessä taidemaalari Helena Tuuran ja muusikko-pedagogi Leena Parviaisen kanssa toteuttamissaan installaatioissa. Karttunen on jatkanut yhteistyötä Parviaisen kanssa. Heidän viimeisimmät teoksensa ovat La Dolce Vita (2006), Susi lammasten vaatteissa (2007), Katharsis (2007) sekä IloValoVoimaa Varjojen laaksossa (2009). Karttusen viimeisimmät sooloteokset ovat Wiesen Münchenissä sekä Küssen mit dem Bären, joka sai ensiesityksensä Berliinissä 2006. Vuonna 2009 sai ensiesityksensä sooloteos Triptyykki, jolla Karttunen teki Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan hallinnoiman kiertueen syksyllä 2009.
Karttunen on esiintynyt Markku Pölösen elokuvassa Badding sekä televisiosarjoissa Iltatanssit, Asianharrastajat ja Benner & Benner. Karttunen on tehnyt koreografian ”Pyörätuolivalssi” joensuulaiselle tanssitaiteilija Risto Långille. Koreografiasta on tehty lyhytelokuva, joka on palkittu monilla kansainvälisillä festivaaleilla. Karttunen valmisti Risto Långille vuonna 2007 soolokoreografian nimeltä ”Fauni”.
Karttunen on toiminut myös Hangon kansainvälisen tanssikesän taiteellisena johtajana 1996 ja 1997, ja Pohjois-Karjalan tanssiopiston taiteellisena neuvonantajana 2001–2010. Vuodesta 2004 lähtien Karttunen on toiminut tanssin lehtorina, kouluttajana, luennoitsijana, sairaalaklovnina ja vapaana taiteilijana. Vuonna 2004 hän kehitti Kuntotanssi-konseptin, jonka ohjaajakursseja hän on pitänyt muun muassa Suomen Voimisteluliitossa ja sen jäsenseuroissa eri puolilla Suomea.
Karttunen on palkittu Joensuun kaupungin taidepalkinnolla 2003, Kalevalan Korun kulttuurisäätiön stipendillä, Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan Kulttuuriteko-palkinnolla 2002 sekä Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat STST ry:n ansiomerkillä 2017.
Karttusen luottamustoimiin ovat kuuluneet Joensuun kaupungin kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunta, Suomen tanssitaiteilijain liitto, Helsingin seudun tanssiyhdistys ja Kasvatusalan kulttuuriyhdistys.
Rob Waddell
Robert Norman "Rob" Waddell (s. 7. tammikuuta 1975 Te Kuiti, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen soudun olympiavoittaja,, joka on kilpaillut myös purjehduksessa.
Waddell sijoittui soudun maailmanmestaruuskilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa viidenneksi Indianapolisissa 1994 ja perämiehettömässä nelosessa kymmenenneksi Tampereella 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti yksiköissä B-finaalin eli sijoittui kokonaistuloksissa seitsemänneksi.
Olympiavoittonsa jälkeen Waddell keskittyi purjehdukseen ja osallistui vuoden 2003 America’s Cupiin Team New Zealandin venekunnassa, joka hävisi kilpailun sveitsiläishaastaja Alinghille. Waddell oli mukana myös vuoden 2007 America's Cupissa, jossa Team New Zealand hävisi haastajana jälleen Alinghille.
Waddell palasi soutuun ja pyrki vuonna 2008 Uuden-Seelannin olympiaedustajaksi yksikköön mutta hävisi karsinnoissa maailmanmestari Mahé Drysdalelle. Waddell pääsi Pekingin olympialaisiin kaksikossa, jossa hän souti Nathan Cohenin parina. He sijoittuivat neljänneksi.
Waddell osallistui kolmannen kerran purjehduksen America's Cupiin vuonna 2013, jolloin Uuden-Seelannin joukkue hävisi yhdysvaltalaiselle Oracle Team USA:lle.
Rob Waddell avioitui vuonna 1998 myös soutajana olympialaisissa kilpailleen Sonia Waddellin (o.s. Scown) kanssa.
Emil Pasanen
Emil Pasanen (25. elokuuta 1910 Viitasaari – 6. lokakuuta 1981 Viitasaari) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 14. Siviiliammatiltaan hän oli metsätyömies. Pasasen vanhemmat olivat maanviljelijä Ville Pasanen ja Selma Ruuska. Hän oli naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.
Sotamies Pasanen oli jatkosodassa konepistoolimiehenä Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja osallistui hyökkäysvaiheessa useisiin taisteluihin. Pasanen muun muassa esti yksin konepistoolillaan Prääzän taistelun ratkaisukohdassa 200-miehistä vihollisosastoa tunkeutumasta tilapäisasemiin. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 26. syyskuuta 1941.
Sodan jälkeen Pasanen toimi maanviljelijä omalla pientilalla Viitasaarella kuolemaansa asti. Maanviljelyksen ja metsätöitten ohessa hän työskenteli myös kyläseppänä ja puuseppänä. Emil Pasanen ylennettiin alikersantiksi 4. kesäkuuta 1968.
Mannerheim-ristin ritariksi
”''Ylipäällikkö on pvm:llä 26.9.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi sotamies Emil Pasasen, joka [Suvilahden] taistelussa 21.8.41 konepistoolilla tuhosi kymmeniä vihollisia näiden juostessa taloista ulos suorasuuntaustykin ajamina ja [Jessoilan] taistelussa 27.8.41 valtasi konepistoolia käyttäen erään toverin kanssa tärkeän sillanpääasemakukkulan ja piti sen yksin hallussaan toverin kaaduttuakin, kunnes sai apua omilta joukoilta sekä [Prääsän] taistelussa 8.9.41 ratkaisukohdassa vihollisen läpimurtoyrityksen aikana esti, tovereiden vieressä tultua taistelukyvyttömiksi, yksin konepistooli aseenaan kaksisataa-miehisen vihollisen tunkeutumisen tilapäiseen puolustusasemaan siten ratkaisevasti vaikuttaen vihollisen hyökkäyksen epäonnistumiseen''.”
Charles Lucien Bonaparte
thumb|Charles Lucien Bonaparte Charles Lucien (Carlo) Jules Laurent Bonaparte (24. toukokuuta 1803 – 29. heinäkuuta 1859 Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja ornitologi. Hän oli Caninon ja Musignanon prinssi.
Charles Bonaparten isä oli Lucien Bonaparte (1775–1840), Napoleon Bonaparten nuorempi veli. Hänen äitinsä oli Alexandrine de Bleschamp, Hippolyte Jouberthonin leski, tunnettu nimellä "Madame Jouberthon". Charlesilla oli 8 sisarusta sekä 4 sisarusta isän aikaisemmasta avioliitosta Christine Boyerin kanssa.
Baby blues
Baby blues tarkoittaa synnytyksen jälkeistä alakuloa. Moni vastasynnyttänyt äiti käy läpi suuren tunteiden kirjon. Päivittäin voi esiintyä voimakkaita mielialan muutoksia ilman näkyvää syytä, ja äiti voi olla ärtynyt ja itkuinen. Usein tämä johtuu vain hormonitasapainon muutoksista sekä pitkäaikaisen jännityksen purkautumisesta. Myös väsymys, unenpuute ja pitkittynyt synnytys voivat aiheuttaa mielialanvaihteluita.
Charles Lucien Bonaparte
Charles Bonaparte sai koulutuksensa Italiassa. Hän avioitui Brysselissä 29. kesäkuuta 1822 serkkunsa Zénaïde Laetitia Julie Bonaparten kanssa. Perheeseen syntyi 12 lasta. He muuttivat Yhdysvaltoihin (1822–1826), missä Bonaparte päivitti Alexander Wilsonin (1766–1813) uraauurtaneen teoksen American Ornithology, ja jonka uudistettu versio julkaistiin vuosien 1825–1833 välillä. Vuonna 1824 Bonaparte yritti saada silloin vielä melko tuntemattoman maanmiehensä John James Audubonin hyväksytyksi Philadelphian Academy of Natural Sciences yhdistykseen, mutta hanke kariutui Wilsonin ystävän George Ordin jyrkkään vastustukseen.
Baby blues
Tämä tunteiden sekamelska on täysin normaali ja tarkoituksenmukainen, ja se ohjaa tuoretta äitiä sopeutumaan uuteen elämäntilanteeseen ja vastaamaan vauvan tarpeisiin. Alakulo menee yleensä itsestään ohi muutamassa päivässä tai viikossa.
Charles Lucien Bonaparte
Vuoden 1826 lopulla Bonaparten perhe palasi Eurooppaan. Charles vieraili Saksassa ja Englannissa, tavaten muun muassa John Edward Grayn British Museumissa ja uudistaen tuttavuutensa Englantiin muuttaneen Audubonin kanssa. 1828 perhe asettui Roomaan, missä Bonaparte kirjoitti ja julkaisi teoksensa Italian eläimistöstä Iconografia della Fauna Italica vuosien 1832–1841 välillä. Hän osallistui myös politiikkaan liittyen lyhytaikaisen Rooman tasavallan (Republica Romana) perustamiseen 1849. Hän osallistui Rooman puolustamiseen, kun hänen serkkunsa Louis Napoleonin 40 000 miehen vahvuinen armeija valtasi kaupungin heinäkuussa 1849. Hän lähti Roomasta ja saapui Marseilleen, mutta Louis Napoleon karkotti hänet sieltä, minkä jälkeen hän matkusti Englantiin.
Baby blues
Baby bluesia ei pidä sekoittaa synnytysmasennukseen, joka on vakavampaa ja johon voidaan tarvita ulkopuolista apua.
Charles Lucien Bonaparte
Englannissa Charles Bonaparte aloitti suuren työnsä kaikkien maailman lintujen luokittelemiseksi. Työtään varten hän matkusti useissa museoissa Euroopassa tutustuen lintujen nahkoihin. Lopulta hänet päästettiin myös Pariisiin, jonne hän asettui asumaan loppuelämänsä ajaksi. Ensimmäisen osan laajasta teoksestaan Conspectus Generum Avium hän ehti julkaista ennen kuolemaansa, toisen osan julkaisi Hermann Schlegel.
Kuusi lintulajia on nimetty hänen kunniakseen: vuoritinami (Nothocercus bonapartei), kuusilokki (Larus philadelphia), keltahuppuaratti (Pionopsitta pyrilia), borneonkehrääjä (Caprimulgus concretus), kultavatsakolibri (Coeligena bonapartei) ja töyhtösukasseppä (Gymnobucco bonapartei).
Bonaparte kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa pitkäkoipisirrin.
Maksim Matvejev
Mаksim Aleksandrovitš Mаtvejev (s. 28. heinäkuuta 1982 Svetlyi, Kaliningradin alue) on venäläinen näyttelijä. Hän näytteli vuonna 2008 Valeri Todorovskin ohjaamassa elokuvassa Stiljagi.
Royal Hunt
Royal Hunt on tanskalainen progressiivista metallia esittävä yhtye. Sen perusti André Andersen vuonna 1991.
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Livealbumit
Singlet
Rocks
Rocks on rock-yhtyeen Aerosmithin vuonna 1976 julkaistu menestysalbumi. Albumin tunnetuin kappale lienee albumin avausraita "Back in the Saddle".
Agnetha Fältskog
Agnetha Åse Fältskog (s. 5. huhtikuuta 1950 Jönköping, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten yhtenä Abba-yhtyeen jäsenenä.
Fältskog lauloi Anni-Frid Lyngstadin ohella ja kanssa suurimman osan Abban hiteistä. Fältskogin lähes kokonaan soolona laulamia tunnetuimpia Abba-hittejä ovat muun muassa "The Winner Takes It All", "As Good As New", "SOS", "The Day Before You Came", "One of Us", "Hasta mañana" ja "Thank You for the Music".
Yhtyeuran lisäksi hänellä on ollut menestyksekäs sooloura. Albumille My Colouring Book (2004) Fältskog levytti oman nuoruutensa kappaleita. Albumin ensimmäinen single oli Cilla Blackin "If I Thought You'd Ever Change Your Mind". Fältskogin viimeisin sooloalbumi A julkaistiin toukokuussa 2013.
Yksityiselämä
Fältskog ja Björn Ulvaeus tapasivat vuonna 1969 ja menivät naimisiin vuonna 1971. He saivat kaksi lasta, jotka ovat näyttelijä Linda Ulvaeus (1973) ja Peter Christian Ulvaeus (1977). Pariskunta erosi vuoden 1978 lopussa. Vuonna 1988 Fältskog katosi kokonaan julkisuudesta 17 vuodeksi. Vuonna 1990 hän avioitui ruotsalaisen kirurgin Tomas Sonnenfeldin kanssa, josta erosi kolme vuotta myöhemmin. Fältskogin äiti teki itsemurhan vuonna 1994. Vuonna 1997 hän tapasi hollantilaisen trukkikuskin Gert van den Graafin, jonka kanssa seurusteli jonkin aikaa. Suhde päättyi miehelle haettuun lähestymiskieltoon ja karkotukseen Ruotsista vuonna 2006, kun tämä alkoi vainota Fältskogia. Fältskog asuu Ekerössä Tukholman ulkopuolella.
Ruth Gordon
thumb|Ruth Gordon vuonna 1919. Ruth Gordon Jones (30. lokakuuta 1896 – 28. elokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän syntyi Massachusettsissa ja oli vanhempiensa ainoa lapsi.
Gordon esiintyi näytelmissä, elokuvissa ja televisiossa. Elokuvista tunnetuimpia ovat Rosemaryn painajainen (1968) ja Harold ja Maude (1971); ensin mainitusta hän sai parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon vuonna 1968.
Gordon voitti myös kaksi Golden Globea (1966, 1969) ja Emmy-palkinnon (1979). Hän oli vuoden 1956 Tony-ehdokas. Hänellä oli kaksi avioliittoa puolisoinaan vuosina 1921–1927 Gregory Kelly ja vuodesta 1942 Garson Kanin.
Gordon kuoli 88-vuotiaana aivoverisuonisairauteen samassa osavaltiossa, jossa oli syntynyt.
Margaret Rutherford
Margaret Rutherford DBE (11. toukokuuta 1892 – 22. toukokuuta 1972) oli brittiläinen näyttelijä. Hän oli tunnettu Neiti Marplen esittäjä ja voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa Hotel International (1963). Hän voitti Oscarinsa lisäksi Golden Globen vuonna 1964.
Rutherford syntyi Lontoon Balhamissa ja kuoli Alzheimerin taudista kärsittyään keuhkokuumeeseen buckinghamshirelaisessa Chalfont St Peterin kylässä pian 80-vuotispäivänsä jälkeen.
Rutherford oli vuodesta 1945 lähtien naimisissa näyttelijä Stringer Davisin kanssa. Poliitikko Tony Benn oli hänen serkkunsa.
Suomen sisällissodan valkoisten ilmavoimat
thumb|150px|Ilmavoimien päällikkö Carl Seber Ilmavoimat oli valkoisen armeijan ilmatiedusteluun käytetty sotilasosasto. Ilmavoimien päällikkö oli 12. maaliskuuta 1918 alkaen ruotsalainen kapteeni John-Allan Hügerth. Hän oli suoraan yleisesikunnan päällikön alaisuudessa. Hänet syrjäytti myöhemmin saksalainen kapteeni Carl Seber, joka oli suoraan päämajoitusmestarin alaisuudessa.
Lento-osastot
Suomen sisällissodan lopussa valkoisen armeijan ilmavoimat oli jaettu Antrean, Lappeenrannan ja Tampereen osastoon sekä Uttiin perustettuun lentokouluun.
Toiminta Suomen sisällissodassa
thumb|left|300px|Kreivi [[Eric von Rosenin lahjoittama Suomen ilmavoimien ensimmäinen lentokone, N:o 1, Kreivi von Rosen.]]
Kolhon kentältä tehtiin tiedustelulentoja Muroleen rintamalle. Näiltä lennoilta saatiin esimerkiksi tieto vihollisen perääntymisestä Muroleen vahvoista taisteluasemista. Maaliskuun 19. lentotoiminta keskittyi Tampereen seudulle, jossa koneita käytettiin pienien pommien ja lentolehtisten pudottamiseen Tampereen kaupunkialueelle.
Maaliskuun lopulla Antreaan perustettiin lento-osasto, mutta sen kaluston heikon kunnon johdosta osaston ruotsalaiset lentäjät eivät uskaltautuneet niillä ilmaan. Antrean osaston saatua Viipurin suojeluskuntakapteeni K. Torikan avulla neljä suksilla varustettua Nieuport-konetta venäläisine lentäjineen pääsi tiedustelutoiminta Antrealtakin vaatimattomasti käyntiin.
Valkoisen armeijan ilmavoimien miehistö
thumb|150px|Jääkärilentäjä luutnantti Bertel MårtensonSodan syttyessä oli Suomeen Venäjän asevoimista tullut kaksi suomalaista sotilaslentäjää. Aliluutnantti Valfrid Nykänen jäi sodan alussa ollessaan matkalla kohti valkoisten joukkoja Hämeenkyrössä punaisten vangiksi ja murhattiin. Luutnantti Väinö Mikkola joutui myös joutui myös punaisten vangiksi Helsingissä. Hän vapautui vasta saksalaisten huhtikuussa 1918 vallattua Helsingin.
Ilmavoimilla oli ainakin sodan alussa vain ulkomaalaisia ohjaajia, joista kahdeksan oli ruotsalaisia. Tähystäjinä toimivat kolme ruotsalaista, yksi tanskalainen ja yksi suomalainen, Arvi Pajunen. Antreassa oli osin pidätettyinä, osin lentäjinä neljä Venäjältä loikannutta sotilaslentäjää. Maaliskuun lopussa ilmavoimiin liittyi uusia lentäjiä, m.m. tanskalaisen lentäjäluutnantti Knut von Clausson-Kaasin ja Saksasta jääkärilentäjäluutnantti Bertel Efraim Mårtensonin. Mårtenson suoritti sodan aikana tiedustelulentoja Viipuriin ja Karjalankannakselle. Hänen asemapaikkansa oli sodan ajan Antrean lentoasema.
Ilmavoimien menetykset Suomen sisällissodassa
pienoiskuva|Valkoisten Thulin typ D -lentokone tuhoutuneena Näsijärven jäällä
Valkoisen armeijan ilmavoimat menetti viisi miestä sodassa, joista 2 ruotsalaista lentäjää, 2 suomalaista tähystäjää (m.m. Sigurd Nylund) ja saksalainen lentäjäluutnantti von Bülow.
Vibrafoni
thumb|250px|Vibrafoni Vibrafoni on useimmiten jazzissa käytettävä ksylofonia muistuttava lyömäsoitin. Sen ääniala on yleensä kolme oktaavia, mutta myös suurempia, neljä oktaavia kattavia vibrafoneja on valmistettu. Vibrafoni keksittiin Yhdysvalloissa vuonna 1921. Vaikka sitä käytettiin alun perin nimenomaan jazzissa, nykyään sitä käytetään toisinaan myös muussa populaarimusiikissa ja klassisessa musiikissa. Vibrafonia soittavaa henkilöä kutsutaan vibrafonistiksi.
Toisin kuin soitinsukulaisissaan marimbassa ja ksylofonissa, on vibrafonissa metalliset kielet ja pedaalijärjestelmä, joka toimii samalla periaatteella kuin esimerkiksi pianossa. Vibrafonin nimi tulee soittimen moottorista, joka synnyttää vibrafonin äänen värähtelyn, vibraton. Moottori pyörittää kielten ja putkiresonaattorien väliin asetettuja läppiä, mikä synnyttää äänen värähtelyn.
Moritz Seider
Moritz Seider (s. 6. huhtikuuta 2001 Zell, Saksa) on saksalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Detroit Red Wingsissä. Seider laukoo oikealta. Seider on pelannut Red Wingsissä syksystä 2021. Sitä ennen hän on pelannut Saksan DEL-liigassa, Ruotsin SHL:ssä ja AHL:ssä. Ruotsissa hänet valittiin 2021 sarjan parhaaksi puolustajaksi ja NHL:ssä seuraavana vuonna vuoden tulokkaaksi.
Seuraura
Seider on EHC Erfurtin kasvatti. Hän oli seuran C-nuorten tehokkain puolustaja sekä kaudella 2013–2014 tehoilla 12+11=23 että kaudella 2014–2015 tehoilla 14+20=34. Kaudeksi 2015–2016 vain 13-vuotiaan Seiderin vanhemmat irtisanoutuivat töistään ja he muuttivat perheineen Mannheimiin. Seider siirtyi Jungadler Mannheimin C-nuoriin. Kauden 2016–2017 päätteeksi hän voitti A-nuorten Deutsche Nachwuchsligan mestaruuden, kuten myös seuraavan kauden 2017–2018 päätteeksi. Seider debytoi kauden aikana myös Adler Mannheimin DEL-joukkueessa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Seider teki DEL-debyyttinsä vain 16 vuoden ja kuuden kuukauden ikäisenä 27. lokakuuta 2017 Düsseldorfer EG:tä vastaan. Hänestä tuli Adlerin seurahistorian toiseksi nuorin pelaaja Christoph Gawlikin jälkeen ja vasta yhdeksäs DEL-liigassa 16-vuotiaana debytoinut pelaaja. Seider merkittiin Adlerin seitsemänneksi puolustajaksi.
Huhtikuussa 2018 Seider teki kolmivuotisen DEL-sopimuksen Adler Mannheimin kanssa. OHL-joukkue Owen Sound Attack varasi hänet 105. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2018, mutta Seider päätti jatkaa kaudella 2018–2019 uraansa kotimaassaan. Hän teki DEL-uransa avausmaalin runkosarjan toisella kierroksella 16. syyskuuta 2018 vieraissa Augsburger Pantheria vastaan. Seider pelasi kauden aikana paljon varsin suuressa roolissa Joonas Lehtivuoren puolustajaparina. Hänen varsinainen DEL:n tulokaskautensa toi 29 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6 ja 14 playoff-ottelussa viisi syöttöpistettä. Seider nousi liigan historiassa eniten pisteitä 17-vuotiaana runkosarjassa tehneeksi puolustajaksi. Pudostuspeleissä hän nousi DEL:n historian alle 18-vuotiaiden pelaajien pistepörssin toiselle sijalle. Seider voitti kauden päätteeksi Saksan-mestaruuden. Hänet valittiin DEL:n vuoden tulokkaaksi.
Detroit Red Wings varasi Seiderin ensimmäisellä kierroksella koko NHL:n varaustilaisuuden kuudentena pelaajana kesällä 2019. Hän oli varaustilaisuuden toisena varattu puolustaja kanadalaisen Bowen Byramin (4. varaus) jälkeen. Seideristä tuli myös kaikkien aikojen pienimmällä numerolla NHL:ään varattu saksalaispuolustaja ja toiseksi pienimmällä numerolla varattu saksalaispelaaja Leon Draisaitlin (3. varaus vuonna 2014) jälkeen. Hänestä tuli myös pienimmällä numerolla DEL:stä varattu pelaaja ja ensimmäinen liigasta ensimmäisellä kierroksella varattu puolustaja. Heinäkuussa Seider teki Red Wingsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 832 500 dollaria ja AHL:n puolella 70 000 dollaria. Seiderin sopimukseen sisältyi myös 92 500 dollarin allekirjoitusbonus. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi Red Wings lähetti hänet AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsin vahvuuteen. Seider pelasi siellä kokonaan kauden 2019–2020 tehden 49 runkosarjaottelussa tehot 2+20=22, kunnes koronaviruspandemia päätti AHL-kauden maaliskuussa 2020.
Elokuussa 2020 Detroit Red Wings lainasi Seiderin kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella kotimaahansa Adler Mannheimin joukkueeseen, kunnes NHL:n harjoitusleirit käynnistyvät. Koska DEL-kauden aloituspäivämäärä ei kuitenkaan ollut tiedossa vielä lokakuussa, Seider päätti siirtyä lainalle Ruotsiin SHL-liigan Rögle BK:hon. Seider nousi Ruotsissa joukkueensa avainpelaajiksi. Rögle sijoittui sarjassa hopealle, ja Seider valittiin parhaaksi puolustajaksi.
Seiderin tulokaskausi NHL:ssä oli 2021–2022. Hän pelasi heti ensimmäisen kautensa aikana kaikki Red Wingsin ottelut, ja hänet valittiin kauden jälkeen vuoden tulokkaaksi. Seider teki kauden aikana 50 pistettä. Hänen 43 syöttöpistettään oli eniten tulokkaista.
Maajoukkueura
Seider edusti Saksaa MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 18-vuotiaana MM-kenraaliharjoitusottelussa 7. toukokuuta 2019 Mannheimissa Yhdysvaltoja vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Seider teki seuraavassa ottelussaan, MM-kilpailujen avausottelussa 11. toukokuuta 2019 Slovakian Košicessa Britanniaa vastaan. Hän teki viidessä ottelussa kaksi maalia ja Seideristä tuli MM-historian toinen kahdesti maalinteossa onnistunut alle 18-vuotias puolustaja Suomen Reijo Ruotsalaisen (1978) jälkeen. Hänestä tuli lisäksi vasta MM-historian kolmas 18-vuotias tai sen alle tehopisteen tehnyt puolustaja Ruotsalaisen ja Yhdysvaltain Phil Housleyn (1982) jälkeen. Yhteensä Seider on pelannut kuusi A-maaottelua tehden kaksi maalia.
Seider pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2020, jolloin hän toimi Saksan kapteenina. Seider oli kuudella syöttöpisteellään joukkueen paras syöttäjä. Valmennus valitsi hänet Saksan turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Seider valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäinen turnaus päättyi kultaan ja sarjanousuun pääsarjatasolle ja ensimmäinen pronssiin. Seider toimi vuoden 2019 turnauksessa Saksan kapteenina. Hän voitti turnauksen puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 1+6=7. Seider jakoi myös turnauksen tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Nicolas Appendinon kanssa lukemalla +8. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja joukkueensa parhaaksi pelaajaksi.
Seider pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Saksan varakapteenina ja voitti hopeaa. Seider jakoi kolmella syöttöpisteellään turnauksen puolustajien syöttöpörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Pelityyli
HockeyProspect.com -sivuston pelaajatarkkailijana toimiva Janik Beichler kuvailee Seiderin suurimmaksi vahvuudeksi hänen kykyään puolustaa vastustajien suoria hyökkäyksiä vastaan. Beichlerin mukaan Seider osaa myös hyödyntää 191-senttistä ja 93-kiloista kroppaansa sekä kiekollisena että kiekottomana. Seider tuli tunnetuksi Saksan juniorisarjassa loisteliaana kiekonkuljettajana, mutta kasvupyrähdys on Beichlerin mukaan vienyt osan puolustajan räjähtävyydestä. Beichler luonnehtii Seideristä:
Harvey Bainbridge
Harvey Frederick Bainbridge (s. 24. syyskuuta 1949, Dorset) on brittiläinen muusikko, joka parhaiten muistetaan Hawkwindin pitkäaikaisena basistina ja kosketinsoittajana.
Vuonna 1977 Hawkwindin laulaja Robert Calvert ja kitaristi Dave Brock kasasivat sivuprojektiyhtyeen Sonic Assassins, johon he pyysivät soittajiksi Devonilaisen Ark-yhtyeen jäseniä. Mukaan pääsivät kosketinsoittaja Paul Hayles, rumpali Martin Griffin ja basisti Harvey Bainbridge. Sonic Assassins soitti keikan 23. joulukuuta 1977 Barnstaplessa. Keikka nauhoitettiin ja siitä on julkaistu kappaleita erilaisilla kokoelmilla.
Vuoden 1978 keväällä Hawkwind hajosi vaikean Yhdysvaltain kiertueen jälkeen ja Calvert ja Brock pyysivät Bainbridgeä basistiksi uuteen kokoonpanoon, jonka nimi olisi laillisista syistä Hawklords. Vuotta myöhemmin Hawklordsinkin hajottua Brock ja Bainbridge kasasivat Hawkwindin uudelleen ja Bainbridge pysyikin yhtyeessä aina vuoteen 1991 asti. Hän toimi basistina vuoteen 1984 asti ja sen jälkeen päätoimisena kosketinsoittajana.
Yhtyeestä lähdön jälkeen Bainbridge on ollut pääsääntöisesti soolouralla.
Nu metal
thumb|250px|[[Kornia pidetään ensimmäisenä varsinaisena Nu metal -yhtyeenä.]] Nu metal (tunnetaan myös nimillä nü metal tai aggro-metal ) (nu on muunnos englanninkielisestä sanasta new, ’uusi’; new ja nu lausutaan samalla tavalla, tai ) on metallimusiikin lajityyppi. Termin "nu metal" uskotaan olevan median keksimä termi, ei kenenkään yksittäisen artistin. Nu metalin katsotaan syntyneen 1990-luvun alussa. Tyylin edelläkävijöitä olivat mm. Korn, Mr Bungle, Faith No More, Rage Against the Machine sekä Helmet.
Monet ensimmäisistä nu metal -yhtyeistä olivat kotoisin Kaliforniasta. Ensimmäisenä varsinaisena nu metal -yhtyeenä pidetään Kornia. Kornin ns. nu metal -levyt ovat Korn, Life is Peachy ja Follow the Leader. Korn julkaisi ensimmäisen numetal-demon, P.O.D:n Snuff the Punk ia pidetään kuitenkin ensimmäisenä nu metal -albumina. Se julkaistiin tammikuussa 1994 ja Kornin debyytti samana syksynä.
Korn ja useat muut nu metalliksi luokiteltavat yhtyeet eivät pidä musiikkiaan kutsuttavan sillä nimellä. Nu metal on metalcoren tapaan usein vihattu tyylilaji perinteisen metallin kuuntelijoiden piireissä. Kyseisiä tyylilajeja kutsutaankin usein haukkumanimillä "UN-metal", "Poser metal", "Emo-metal" ja "Mallcore".
Frauenliebe und -leben
Frauenliebe und -leben (voidaan suomentaa "Naisen rakkaus ja elämä") op. 42 on Robert Schumannin säveltämä laulusarja. Tekstit ovat Adelbert von Chamisson tuotantoa. Sarjassa kuvaillaan erään naisen tunnemaailmaa ensirakkaudesta avioliiton kautta miehen kuolemaan.
Schumann sävelsi laulusarjan vuonna 1840. Laulujen otsikot ovat:
Kahdeksan kärjessä
Kahdeksan kärjessä oli nuorten listaohjelma, joka pyöri radiossa 1960-luvulla. Sen esikuvana oli Ruotsin radion suosittu Tio i topp-ohjelma. Ohjelmassa kokoontui kaksi nuorisoraatia, joista toinen istui Helsingissä ja toinen jossakin maakuntakaupungissa. Raadit kuuntelivat edellisen kerran suosikkeja ja uusia tulokkaita ja äänestivät niistä Kahdeksan kärjessä -listan, joka oli pohjana seuraavalle kokoontumiselle.
Puck
Puck vai tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Vesipallo kesäolympialaisissa 2020 – miesten turnaus
Miesten vesipalloturnaus Tokion olympialaisissa 2020 pelattiin 25. heinäkuuta – 8. elokuuta. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta, joista yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanille. Kultaa voitti Serbia, joka voitti loppuottelussa Kreikan. Unkari saavutti pronssia
Karsinnat
Isäntämaa Japani pääsi suoraan ilman karsintoja olympiaturnaukseen. Vesipallon maailmanliigan kauden 2019 voittaja pääsi suoraan olympialaisiin. MM-kilpailuista 2019 pääsi kaksi parasta joukkuetta, jotka eivät olleet jo varmistaneet paikkaansa turnauksessa, olympialaisiin. Viisi maanosaa (Amerikka, Oseania, Aasia, Eurooppa ja Afrikka) pelasivat omat karsintaturnaukset, joiden voittajat (tai parhaiten sijoittuneet, jos voittaja oli jo saanut paikan olympialaisissa) pääsivät lopputurnaukseen. Viimeiset kolme paikkaa ratkaistiin erillisessä karsintaturnauksessa.
Lohko A
<section begin=LohkoAsarjataulukko />
<section end=LohkoAsarjataulukko />
Lohko B
<section begin=LohkoBsarjataulukko />
<section end=LohkoBsarjataulukko />
Pudotuspelit
<section begin=pudotuspelit_turnauspuu />
<section end=pudotuspelit_turnauspuu />
<section begin=sijat5_8_turnauspuu />
<section end=sijat5_8_turnauspuu />