cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo bridgen termeistä
V
Välitarjous
Väri
Y
Ylikuppi tai ylivarkaus
Ylitikki
Yläväri
Sepoy
thumb|200px|Sepoy-sotilas 30. punjabilaisrykmentistä. Majuri A.C. Lovettin vesivärimaalaus 1900-luvun alkuvuosilta. Sepoy oli nimitys, jota käytettiin yleensä intialaisesta sotilaasta erityisesti aikana, jolloin Intia oli Britannian siirtomaa. Nimitys on jäänyt osittaiseen käyttöön Intian, Nepalin, Pakistanin ja Bangladeshin armeijoihin, joissa sillä tarkoitetaan sotamiehen arvoa.
Sana sepoy juontuu persiankielisestä sanasta sipāh, joka tarkoittaa jalkaväen sotilasta. Osmanien valtakunnassa sanaa sipahi käytettiin ratsuväen sotilaasta. ja aikaa myöten se tuli tarkoittamaan turkkilaisille suurin piirtein samaa kuin ritari eurooppalaisille. Brittien tavallisimmassa käytössä sepoy merkitsi jalkaväen sotilasta, kun ratsuväen sotilaasta käytettiin nimitystä sowar.
Sanaa sepoy käytti ensiksi Englannin Itä-Intian kauppakomppania 1700-luvulla, jolloin se oli yksi useista nimitystä, joilla kuvattiin eri luokkiin kuuluvia Intian alkuperäiskansojen sotilaita. Muita samanlaisia olivat esimerkiksi peon, gentoo, mestee ja topasse. Alun perin sepoylla tarkoitettiin univormutonta ja kouluttamatonta hindu- tai muslimisotilasta. Lähes 96 prosenttia brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian 300 000 miehen vahvuisen armeijan sotilaista kuului alkuperäiskansoihin. Myöhemmin sepoysta tuli yleisnimitys, jota siirtomaaisännät käyttivät kaikista alkuperäiskansoihin kuuluneista sotilaista, jotka palvelivat eurooppalaisten valtojen joukoissa Intiassa.
Intialaiset sotilaat kapinoivat brittihallintoa vastaan 1857–1858. Tämä konflikti tunnetaan nimellä sepoykapina.
Boris Berlin
Boris Berlin (27. toukokuuta 1907 Harkova – 24. maaliskuuta 2001 Toronto) oli venäläissyntyinen, sittemmin kanadalaistunut ja uuden asuinmaansa kansalaisuuden vuonna 1931 saanut säveltäjä ja pianopedagogi. Hän opiskeli Sevastopolissa, Genevessä ja Berliinissä. Hänen opettajiaan viimeksi mainitussa kaupungissa olivat Mark Hambourg ja Leonid Kreutzer.
Berlin aloitti uransa pianistina, joka esiintyi Saksassa ja Sveitsissä, mutta keskittyi pian pianopedagogiikkaan. Hän opetti ensin Hampurissa, sittemmin The Royal Conservatory of Musicissa Torontossa (vuodesta 1928) ja Toronton yliopistossa (vuodesta 1970). Berlin kirjoitti yli kaksikymmentä pedagogista teosta. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Louis Applebaum, Dorothy Sandler-Glick, Gwen Beamish MacMillan, Kenneth MacMillan, Bernadene Blaha, Andrew Markow, Adrienne Shannon, Christina Petrowska, Geraldine Schuster-Leder, Peter C. Simon, Lydia Wong, Rudy Toth ja Norman Amadio.
Berlin sai vuonna 2000 Kanadan ritarikunnan upseerin arvon, mutta menehtyi ennen seremoniaa, jossa arvo olisi virallisesti annettu.
Tuomas Eskelinen
Tuomas Eskelinen (s. 28. kesäkuuta 1978 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 341 runkosarjaottelua tehopistein 22+72=94 ja keräten 334 jäähyminuuttia sekä 53 playoff-ottelua tehopistein 1+8=9 ja keräten 60 jäähyminuuttia. Eskelinen tunnettiin lähinnä fyysisestä pelistään ja kovasta taklauksestaan, mutta osasi pelata myös hyvää kiekollista peliä.
Seuraura
Eskelinen oli Karhu-Kissojen kasvatti. Hän siirtyi A-juniori-ikäisenä Jokereihin kaudeksi 1997–1998. Kauden 1998–1999 päätteeksi Eskelinen voitti A-nuorten Suomenmestaruuden. Hän toimi Jokereiden varakapteenina. Eskelinen debytoi SM-liigassa seuraavalla kaudella 1999–2000, jonka hän aloitti Jokereissa, mutta siirtyi kesken kauden Helsingin IFK:hon. Eskelisen tulokaskausi toi yhteensä 41 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös kolme I-divisioonaottelua lainalla Hyvinkään Ahmoissa. Toinen liigakausi 2000–2001 meni Eskelisellä kuitenkin pilalle ja jäi vain kahdeksan runkosarjaottelun mittaiseksi polvivamman takia.
The Last Embrace
The Last Embrace on heavy metal -yhtye Embrazen viides ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Verikauha Records.
Tuomas Eskelinen
Seuraura
Kaudella 2001–2002 Eskelinen teki HIFK:ssa 48 runkosarjaottelussa tehot 3+11=14. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 25. syyskuuta 2001 Saimaan Palloa vastaan. Eskelisen kausi eteni kuitenkin polvivammaa kuntouttaessa, eikä hänen polvensa ollut täydessä kunnossa. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Eskelisen kauteen mahtui myös viiden ottelun mittainen pelikielto polvitaklauksesta, joka kohdistui Jokereiden Jussi Pesoseen 14. helmikuuta 2003 pelatussa vierasottelussa. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Maaliskuussa 2003 Eskelinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa.
Eskelinen teki kaudella 2003–2004 lopullisen läpimurtonsa SM-liigassa ja nousi HPK:n johtavaksi puolustajaksi. Hän teki runkosarjassa 51 ottelussa tehot 8+12=20. Kaudella 2004–2005 HPK:n varakapteenina toiminut Eskelinen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 2+23=25, joilla hän jakoi puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Eskelinen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Kaudeksi 2005–2006 Eskelinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Espoo Bluesiin. Hänen tasonsa kuitenkin laski HPK:n jälkeen, eikä Eskelinen jatkanut johtavana kiekollisena puolustajana. Hänen jälkimmäistä kauttaan 2006–2007 haittasi myös polvivamma. Eskelinen teki kesäkuussa 2007 vuoden mittaisen sopimuksen HIFK:n kanssa, mutta hänen polvivammansa kuitenkin jatkuivat ja lopettivat Eskelisen uran jo kauden 2007–2008 kynnyksellä.
Maajoukkueura
Eskelinen pelasi urallaan kuusi A-maaottelua. Hän debytoi Suomen A-maajoukkueessa 6. marraskuuta 2003 Karjala-turnauksessa Venäjää vastaan.
Here with Me (Didon kappale)
Here with Me on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Didon kappale. Sen julkaisi BMG Rights Management artistin No Angel-debyyttialbumilta. Kappale kertoo hänen silloisesta poikaystävästään Bob Pagestä.
Kappale julkaistiin Yhdysvalloissa singlenä 17. toukokuuta 1999, mutta ei julkaistu Isossa-Britanniassa muuta kuin vasta helmikuussa 2001, jossa se julkaistiin joulukuussa 2000 tapahtuneen, maailmanlaajuisesti menestyneen "Thank Youn" julkaisun jälkeen. Kappale saavutti Britannian singlelistan neljännen sijan sekä pääsi viiden parhaan joukkon myös Ranskassa, Skotlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Britanniassa tämä oli artistin toinen peräkkäinen viiden parhaan joukkoon päässyt single Eminemin kanssa esitetyn "Stanin" jälkeen. Australiassa kappale saavutti HitSeekers Chartin ensimmäisen sijan tehtyään live-esityksen vuoden 2001 ARIA Awardsissa.
Kappaletta käytettiin televisiosarja Roswellin tunnuskappaleena. Vuonna 2007 Dido julkaisi kappaleesta pidennetyn remix-version, jolla vierailee myös Enya.
Pon de Floor
Pon de Floor on brittiläis-yhdysvaltalaisen DJ-duo Major Lazerin kappale. Kappaleen julkaisivat Mad Decent ja Downtown Records Major Lazerin toisena singlenä heidän Guns Don't Kill People... Lazers Do-debyyttistudioalbumilta. Duo sekä sanoitti että tuotti kappaleen yhdessä Afrojackin kanssa, samalla kun Vybz Kartel esittää kappaleen sanat. "Pon de Floor" on dancehall ja baile funk-kappale, joka vastaanotettiin positiivisin vastaanotoin musiikkikriitikkojen keskuudessa. Kappale pääsi listoille Isossa-Britanniassa, jossa se pääsi listan sijalle 125. Eric Wareheim ohjasi kappaleen musiikkivideon. Kappaletta on samplattu Chiddy Bangin kappaleella "Shooter" (2009) ja Beyoncén kappaleella "Run the World (Girls)" (2011).
Mario Party 3
Pelaaminen
Pelaaja voi nyt pelata pelilaudoilla kaksinpeliäkin nelinpelin lisäksi. Tämä on myös ensimmäinen Mario Party -peli, joka sisältää 12 erilaista pelilautaa. Pelin tavoite on sama kuin edeltäjissä, eli pelaajan täytyy liikuttaa hahmoa ympäri lautaa heittämällä noppaa ja kerätä kolikoita ja tähtiä. Pelin voittaja on tuttuun tapaan se, joka on saanut pelin päätteeksi eniten tähtiä (ja eniten kolikoita, jos tähtiä on toisen pelaajan kanssa saman verran - jos molempia on saman verran, voittaja arvotaan nopalla). Kolikoita voi löytää monista ruuduista ja niitä voi voittaa minipeleistä. Tähtiä voi löytää näytetyistä paikoista tai sitten niitä voi saada joidenkin avusteiden avulla. Pelaaja pelaa jokaisen vuoron läpi heittämällä noppaa ja etenemällä summan verran. Kun kaikki pelaajat ovat käyttäneet vuoronsa, alkaa minipeli.
Tämä peli sisältää tarinatilan, jossa pelaaja aloittaa seikkailun halki erilaisten pelilautojen, ja jokaisella pelilaudalla pelaaja yrittää voittaa tekoälyohjatut hahmot. Pelaajan tehtävänä on päihittää kaikki muut hahmot ja tienata postimerkkejä Millennium Starilta. Kun kaikki seitsemän postimerkkiä on hallussa, pelaaja haastetaan kaksintaisteluun Millennium Starin kanssa. Tämä minipeli on "Star Dust Battle", jossa pelaajan täytyy iskeä Millennium Staria kolme kertaa tähdillä. Tämän jälkeen pelaaja palkitaan yleisestä edistymisestä. Pelaajan saadessa ainakin kahdeksan S-arvosanaa, hänestä tulee "Miracle Star" ja Game Guy Room Mini Game Housessa avautuu.
Peli sisältää "Standard Party Moden", jossa neljä pelaajaa pelaa halki pelilaudan. Battle-minipelit esiintyvät tässäkin pelissä. Nämä pelit ovat kuten neljän pelaajan pelit, mutta enemmän kehitettyjä. Battle-pelit ovat normaalisti jännittäviä, koska jokaisen pelaajan täytyy laittaa paljon kolikoita peliin. Ensimmäiselle sijalle yltänyt saa 70% kolikoista ja toiselle sijalle yltänyt saa 30%, kun taas loput eivät saa yhtään kolikkoa.
Duel- eli kaksintaistelupeleissä kaksi pelaajaa ottelee toisiaan vastaan. Duel-pelin ruudut ilmestyvät ympäri pelilautaa, kun on viimeiset viisi vuoroa tai erää käsillä. Party Modessa yksi pelaaja aloittaa kaksintaistelun ja päättää palkinnoksi tulevan kolikkomäärän. Pelin voittaja saa kaikki kolikot itselleen. Pelissä on mahdollisuus ottaa pois tekoälyohjatuilta hahmoilta aloittaa kaksintaistelu.
Salaspilsin keskitysleiri
thumb|350px
Mario Party 3
Pelaaminen
Jokainen Mario Party -peli sisältää 50-80 erilaista peliä muutamalla eri tyypillä. Neljän pelaajan pelit ovat vapaita kaikille pelaajille, jossa kaikki ottelee kaikkia vastaan. 2 vs. 2 ja 1 vs. 3 -pelit jakavat hahmot ryhmiin ja sen myötä pelaajan täytyy auttaa toistakin toveria voittamaan. Monissa tilanteissa voittajapelaaja saa kymmenen kolikkoa.
Uutuutena pelissä esiintyy Game Guy -minipelit. Hahmon joutuessa Game Guy -ruutuun, hänen täytyy luovuttaa kaikki kolikkonsa palkinnoksi ja pelata "chase-based-minipeliä". Pelin voittaja saa kaikki kolikot, mutta jos pelaaja häviää, hän ei saa omia kolikoitansa takaisin. Näiden pelien on todettu aiheuttavan harmia, joten tätä systeemiä ei ole käytetty seuraavissa Mario Partyissa.
Salaspilsin keskitysleiri
Salaspilsin keskitysleirin perustivat saksalaiset vuoden 1941 lopulla Latvian pääkaupungin Riian läheisyyteen. Virallisesti Salaspils oli poliisivankila ja työkoulutusleiri (Polizeigegfängnis und Arbeitserziehungslager). Se tunnettiin myös kaupungin saksalaisella nimellä Kurtenhof. Leirillä kuoli sen olemassaolon aikana monta tuhatta ihmistä. Tarkkoja lukumääriä on vaikea löytää. Sodan jälkeen neuvostoliittolaiset pystyttivät alueelle suuria muistomerkkejä.
Yakov-Yan Toumarkin
Yakov-Yan Toumarkin (, s. 15. helmikuuta 1992 Tšeljabinsk, Venäjä) on israelilainen uimari. Hän on pituudeltaan 192 cm.
Mario Party 3
Pelattavat hahmot
Mario Party 3 sisältää yhä samat pelattavat hahmot kuin edeltäjänsä: Mario, Luigi, Prinsessa Peach, Yoshi, Wario ja Donkey Kong ja uusina pelaajina joukkoon kuuluu Waluigi ja Prinsessa Daisy. Tämä on viimeinen Mario-peli, jossa Daisyllä on pitkät hiukset ja keltavalkoinen mekko.
Yakov-Yan Toumarkin
Toumarkin voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa Helsingissä 2010 ajalla 55,20 ja sai lisäksi pronssia 200 metrin selkäuinnissa. Singaporen nuorten olympialaisissa hän sijoittui samana vuonna toiseksi sekä 100 että 200 metrin selkäuinnissa. Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kuudenneksi. Vuonna 2011 hän karsiutui Shanghain MM-kilpailuissa 200 metrin selkäuinnin välierissä ja sijoittui samalla matkalla viidenneksi Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011.
Mario Party 3
Vastaanotto
Arvostelijat antoivat pelille seuraavat pisteet.
Yakov-Yan Toumarkin
Toumarkin saavutti Debrecenin pitkän radan EM-kilpailuissa 2012 pronssia 100 metrin selkäuinnissa ajalla 54,14 ja 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.57,35. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa seitsemänneksi ja Herningin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2013 neljänneksi. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän oli 200 metrin sekauinnissa kahdeksas. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 100 metrin selkäuinnin ja 200 metrin sekauinnin välierissä.
Mario Party 3
Palkinnot
Mario Party 3 palkittiin "Console Children's Game of the Year" -palkinnolla vuonna 2001. Peli voitti myös "Console Family" -palkinnon vuonna 2002. Peliä oli vuonna 2002 myyty yli miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti, joka teki siitä kuukauden pelin.
Yakov-Yan Toumarkin
Toumarkin saavutti Netanyan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2015 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.49,84 ja 100 metrin sekauinnissa ajalla 52,62. Lontoon EM-kilpailuissa 2016 hän sai hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.56,97 ja oli kuudes 100 metrin selkäuinnissa.
Jouni Kulonen
Jouni Kulonen (s. 2. lokakuuta 1981 Forssa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka toimi kaudella 2011–2012 Suomi-sarjajoukkue Forssan Palloseuran pelaajavalmentajana ja joukkueenjohtajana. Kulonen oli vain 170 cm pitkä, mutta on yllättävän vahva kokoisekseen. Kulonen liikkui hyvin ja hän oli hyvä käsistään. Kulonen pelasi urallaan myös vuosina 2000–2003 yhteensä 140 SM-liigaottelua JYPissä ja teki niissä tehot 10+13=23. Jäähyminuutteja tuli 27.
Seuraura
Kulonen oli Forssan Palloseuran kasvatti. Hän herätti pientä kohua jo pelaamalla 15-vuotiaana kauden 1996–1997 I-divisioonassa. Kulonen oli sarjan historian kaikkien aikojen nuorin maalin tehnyt. Hän teki tulokaskaudellaan tehot 5+3=8 32 ottelussa. Kulonen pelasi joukkueessa vielä seuraavat kolme kautta. Hän teki läpimurtonsa kaudella 1999–00 tehden 44 ottelussa tehot 11+23=34.
Kaudeksi 2000–2001 Kulonen siirtyi SM-liigaan ja JYPiin. Tulokaskausi toi hänelle 46 ottelussa tehot 4+3=7. Kulonen vahvisti keväällä 2001 myös JYPin A-nuoria, joiden riveissä hän voitti pronssia. Kulonen teki vuoden jatkosopimuksen JYPin kanssa joulukuussa 2001 ja pelasi seurassa kevääseen 2003 asti. Hän ei onnistunut tekemään kolmessa kaudessa läpimurtoa, vaan jäi kolmos-nelosketjun karvaajaksi. Kulonen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Saksan Oberligan ERC Selbin riveihin.
Kulonen palasi FPS:ään Mestis-kauden 2004–2005 kynnyksellä. Hän oli joukkuelle kovan luokan vahvistus, mutta Kulonen pelasi loukkaantumisten takia vain 27 ottelua. Elokuussa 2005 Kulonen lähti hakemaan pelipaikkaa ulkomailta ja siirtyi Ruotsin I-divisioonan Asplövens HC:n riveihin try-outille. Hän ei saanut sopimusta. Kulonen löysi kuitenkin uuden seuran nopeasti, kun hän palasi Mestikseen ja siirtyi Kokkolan Hermekseen. Hänen seuransa kuitenkin putosi Suomi-sarjaan keväällä 2006. Kulonen oli Mestiksen karsintasarjan paras pistemies tehoilla 3+10=13.
Kulonen oli siirtymässä kaudeksi 2006–2007 taas Asplöven HC:hen, mutta hän aloitti kauden Tanskan I-divisioonan Aarhus IK:ssa ja siirtyi sieltä kesken kauden Norjan GET-liigan Furuset IF:n joukkueeseen. Kulonen pelasi Norjassa rikkonaisia kausia kevääseen 2009 asti, eikä pelannut kaudella 2008–2009 otteluakaan. Heinäkuussa 2009 hän siirtyi try-outille Kajaanin Hokkiin. Kulonen sai vuoden mittaisen sopimuksen elokuussa. Hänen kautensa oli kuitenkin pettymys, kun Kulonen kärsi jatkuvista loukkaantumisista. Hän pelasi vain 15 runkosarjaottelua tehoin 2+2=4.
Syyskuussa 2010 Kulonen palasi kasvattajaseuraansa FPS:ään pelaamaan Suomi-sarjaa. Hän kärsi kuitenkin loukkaantumisista suurimman osan kaudesta 2010–2011. Kulosen toinen kausi 2011–2012 päättyi kuitenkin jo harjoituskaudella, kun Kulonen päätti pitää välivuoden ja siirtyä valmennukseen. Hän ei mielestään päässyt pelaajana haluamalleen tasolle ja aikoi miettiä uransa jatkamista. Kulonen päätti lopettaa pelaajauransa keväällä 2012.
Maajoukkueura
Kulonen kuului nuorena ikäkausimaajoukkueiden avainpelaajiin. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001 ja voitti hopeaa. Kulonen oli voittamassa myös alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruutta 1999. Hän oli turnauksessa tehoilla 1+6=7 Suomen sisäisen syöttöpörssin voittaja sekä paras pistemies Mikko Hyytiän kanssa. Vuotta aikaisemmin Kulonen voitti alle 18-vuotiaiden EM-hopeaa.
Yhteensä Kulonen pelasi 34 nuorten ja 42 poikien maaottelua. Hänet valittiin vuonna 1996 Pohjola-leirin tähdistökentälliseen.
Pekka Mäkinen (jääkiekkoilija)
Pekka Mäkinen (s. 5. kesäkuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1966–1980 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Mäkinen edusti pääsarjatasolla Tampereen Ilvestä, Tampereen Tapparaa ja Oulun Kärppiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 373 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 43 + 49 = 92 ja jäähymääränsä 175 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 17 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 2 + 3 = 5 ja jäähyminuutteja 16. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Hilppakasvit
Hilppakasvit (Limnanthaceae) on koppisiemenisheimo Brassicales-lahkossa. Niitä on kahdeksan lajia, jotka kuuluvat yhteen, hilppojen (Limnanthes), tai ehkä kahteen sukuun. Hilppakasvit ovat kotoisin Pohjois-Amerikan lauhkeasta vyöhykkeestä. Tunnetuin laji lienee koristekasvina käytetty tipuhilppa eli hilppa (Limnanthes douglasii). Valkohilpasta (Limnanthes alba) saadaan valkohilpan siemenöljyä, jota voidaan käyttää ihonhoitotuotteissa samaan tapaan kuin jojobaöljyä.
Tuntomerkit
Hilppakasvit ovat melko pehmeävartisia ruohoja. Lehtiasento on kierteinen. Lehdet ovat korvakkeettomat, syväliuskaiset tai kerrannaiset. Kukassa on kookas laitaviereinen verhiö, melko avoimena siirottava teriö, ja emiön vartalo tai vartalot ovat gynobaasisia eli kiinnittyvät sikiäimen tyveen, eivätkä kärkeen niin kuin yleensä. Hedelmä on lohkohedelmä, joka hajoaa lyhytpiikkisiksi ja yksisiemenisiksi merikarpeiksi eli hedelmyksiksi.
Sjarhei Novikau
Sjarhei Valjantsinavitš Novikau (,, s. 27. huhtikuuta 1979 Mogiljovin alue, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen entinen ampumahiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Novikau jakoi toisen sijan 20 kilometrin normaalikilpailussa yhdessä Ole Einar Bjørndalenin kanssa. Se on samalla hänen ainoa palkintosijansa maailmancupissa. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 hän oli normaalimatkalla 14:s ja Ruhpoldingissa 2012 samalla matkalla yhdeksäs.
Novikau lopetti uransa kauden 2013–2014 jälkeen.
Vesa Lehtoranta
Vesa Lehtoranta (s. 1. helmikuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1977 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Lehtoranta edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 175 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 28 = 60 ja jäähymääränsä 40 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 10 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 1 + 2 = 3. Hän voitti yhden Suomen-mestaruuden ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean.
Verbano-Cusio-Ossolan maakunta
left|280px|thumb|Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan kartta
Verbano-Cusio-Ossolan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Piemonten alueella Italian pohjoisosassa. Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan pinta-ala on 2 261 km² ja vakinaisia asukkaita on noin 160 000. Maakunta muodostuu 76 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Verbania. Verbano-Cusio-Ossolan maakunta muodostettiin vuonna 1996 yhdistämällä kolme aluetta, jotka olivat aiemmin kuuluneet Novaran maakuntaan.
Maantiede
Maakunta rajoittuu kaakossa Maggiorejärveen, lännessä Valais’n Alppeihin ja pohjoisessa Lepontisiin Alppeihin. Maakunnan asutus on keskittynyt Tocejoen ja sen sivujokien laaksoihin sekä Maggiorejärven länsirannalle. Pohjoisosa on vuoristoinen ja laaksoinen Ossolan seutu. Maggioren lisäksi maakunnan eteläosassa on toinen järvi, Lago d'Orta.
Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan naapurialueet ovat Vercellin ja Novaran maakunnat etelässä, sveitsiläinen Valais’n kantoni lännessä ja pohjoisessa sekä Ticinon kantoni idässä.
Liikenne
Maantie- ja rautatiereitit muualle Italiaan kulkevat Maggiore- tai Lago d'Orta -järvien rantaa pitkin. Myös Maggiorejärven poikki Verbanian Intrasta Lavenoon on lauttayhteys. Sveitsiin pääsee Simploninsolan ja Simplonin rautatietunnelin kautta tai Valle Vigezzon laakson kautta.
Kaupungit
Maakunnan väekkäimmät kaupungit ovat Verbania (30 961 asukasta 31.12.2015), Domodossola (18 192) ja Omegna (15 398).
Leo Smith
pienoiskuva|Leo Smith vuonna 1932. Joseph Leopold "Leo" Smith (26. marraskuuta 1881 Birmingham, Englanti – 18. huhtikuuta 1952 Toronto, Kanada) oli säveltäjä, sellisti, kirjoittaja ja opettaja. Hänen äitinsä oli ansioitunut pianisti ja isänsä opettaja. Smith oli yksi vanhempiensa seitsemästä lapsesta.
Smith piti täyden sooloresitaalin kahdeksanvuotiaana Birminghamin kaupungintalolla. Tämän jälkeen hän opiskeli Royal Manchester College of Musicissa ja Manchesterin yliopistossa. Hän soitti kamarikokoonpanoissa sekä muun muassa Hallén orkesterissa, Covent Gardenissa ja myöhemmin kanadalaisissa orkestereissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Marcus Adeney, Louis Applebaum, John Beckwith, Keith Bissell, Howard Brown, Kenneth Peacock, Margaret Sargent ja Bertha Tramblyn. Hänen kirjoitustensa joukossa on muun muassa arvosteluja. Hän julkaisi myös kolme oppikirjaa, jotka päätyivät laajasti käytetyiksi.
Smithin sävellysten joukossa ovat jousikvartetto D-duurissa ja sellosonaatti e-mollissa.
Juha Silvennoinen
Silvennoinen edusti pääsarjatasolla Joensuun Kiekko-Poikia, Tampereen Tapparaa ja Lahden Reipasta. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 304 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 83 + 59 = 142 ja jäähymääränsä 118 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 26 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 10 + 2 = 12 ja jäähyminuutteja 6. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1981
Pesäpallon naisten Suomen mestaruudesta pelattiin kaudella 1981 kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka perusteella lopulliset sijoitukset määräytyivät.
Naisten Mestaruussarja
Kauhajoki ja Oulu putosivat. Sarjaan nousivat Viinijärven Urheilijat ja Mansen Pesäpallo.
RPL: Anne Salonen, Marita Karhunen, Anitta Sandberg, Satu Hakala, Jaana Salonen, Marja-Leena Olin, Aino-Maija Siren, Pirkko Ollila, Anne Sumi, Jaana Rasimus, Tuija Ansala, Maria Kärkkäinen, Pelinjohtaja ja valmentaja Antero Salonen.
Andrea Guardini
Andrea Guardini (s. 12. kesäkuuta 1989 Pregnago) on Italialainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa 2011–2012 Farnese Vini -joukkueessa, edusti 2013–2016 Astana Teamia, 2017 UAE Abu Dhabi -joukkuetta, 2018–2019 Bardiani-CSF-tallia ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2020–2021 Giotti Victoria -joukkuetta. Hän oli ajajatyypiltään kirimies.
A Million Voices
A Million Voices on Polina Gagarinan kappale, jolla hän edusti Venäjää vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. Englannin kielellä laulettavan kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Gabriel Alares, Joakim Björnberg, Katrina Noorbergen, Leonid Gutkin ja Vladimir Matetski.
Andrea Guardini
Guardini saavutti ainoan voittonsa suuressa ympäriajossa Italian ympäriajon 2012 18. etapilla kukistettuaan loppukirissä Mark Cavendishin.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
A Million Voices
A Million Voices kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jonka se voitti 182 pisteellä selviytyen finaaliin. Finaalissa kappale esitettiin numerolla 25. Se sijoittui finaalin toiseksi 303 pisteellä, joka oli siihen asti Venäjän korkein piste-ennätys.
Aegir (täsmennyssivu)
Aegir voi viitata seuraaviin asioihin:
Sandspitin lentoasema
Sandspitin lentoasema on lentoasema Kuningatar Charlotten saariin kuuluvalla Moresbynsaarella, Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Se sijaitsee 2,8 kilometriä koilliseen Sandspitin asuinalueesta. Sandspit on saariryhmän tärkein lentoasema ja sieltä on päivittäisiä vuoroja Vancouveriin. Moresbynsaarelta on noin kahdenkymmenen minuutin lauttayhteys saariryhmän pääsaarelle, Grahaminsaarelle.
Vuonna 2008 Sandspitin lentoasemalle suoritettiin 6 288 laskeutumista ja nousua.
Lentoasemalla on sattunut vain yksi kuolemaan johtanut onnettomuus, kun 19. tammikuuta 1952 Tokiosta, Japanista JBLM McChord Field -lentoasemalle matkalla ollut Northwest Orient Airlinesin Douglas DC-4 tuhoutui epäonnistuneessa laskeutumisessa. Koneeseen oli tehty välitankkaus Alaskassa sijaitsevassa Elmendorfin lentotukikohdassa. Sen jälkeen kun kone oli ohittanut Sitkan kaupungin, lentäjä ilmoitti lennonjohdolle konevauriosta yhdessä koneen neljästä moottorista. Lentäjät päättivät laskeutua Sandspitin lentoasemalle turvallisuussyista. He yrittivät laskeutua kolmella jäljellä olevalla moottorilla, mutta rullattuaan jonkin aikaa kiitotiellä päättivät keskeyttää laskeutumisyrityksen ja yrittivät nousta uudelleen ilmaan. Kone putosi mereen noin 1,4 kilometrin päähän asemasta. Putoamisen syynä olivat todennäköisesti jään kertyminen siiville ja laskutelineongelmat. Lähes kaikkien matkustajien uskotaan selvinneen putoamisesta, mutta kaikki miehistön jäsenet sekä 33 neljästäkymmenestä matkustajasta menehtyivät hypotermiaan veden ja ilman lämpötilan takia. Sandspitistä Prince Rupertiin 11. toukokuuta 1953 matkalla ollut Canadian Pacific Air Linesin Catalina lentovene joutui onnettomuuteen laskeutuessaan Prince Rupertiin, turmassa kuoli kaksi matkustajaa.
Merv
thumb|Erk-Kalan [[Sitadelli|kaupunkilinnakkeen rauniot Mervissä.]] thumb|Merv oli sassanidien Persiassa (keltaisella) [[Khorasan|Khorasanin maakunnan pääkaupunki. ]] Merv (, muinaispersiaksi Margu, Margiana,, Marv.) oli Keski-Aasiassa sijainnut historiallinen suurkaupunki. Se sijaitsi Murgab (tai Margiana) -joen varrella keskellä strategisesti tärkeää Margianan keidasaluetta. Kaupunki hävitettiin vuosisatojen mittaan lukuisia kertoja, mutta perustettiin yhä uudelleen uomaansa jatkuvasti muuttaneen virran rannalle. Merv tunnettiin "vaeltavana kaupunkina", ja sen rauniot ulottuvat nykyisin valtavalle alueelle.
Määräaikaistili
Määräaikaistili on pankkitili, jolle tehtyä määräaikaistalletusta ei yleensä voi nostaa kesken talletusajan. Määräaikaistilille tehdään ennalta määritellyksi ajaksi talletus, jonka määrä pysyy muuttumattomana koko talletusajan.
Merv
Merv oli sijaintinsa takia aikoinaan eräänlainen monikulttuurisuuden Mekka ja Lähi-itään syntyneen arabikalifaatin tärkeimpiä kaupunkeja. Se oli väkirikkaan Iranin Khorasanin maakunnan keskus ja lyhyen aikaa vuosina 813-819 myös koko islamilaisen kalifaatin pääkaupunki.
Golden Boy (kappale)
Golden Boy on Nadav Guedjin esittämä kappale, joka edusti Israelia vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä. 15. maaliskuuta 2015 julkaistun englanniksi laulettavan kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Doron Medalie. Kappaleen kesto on tasan kolme minuuttia.
Golden Boy kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksi ja selvisi finaaliin. Finaalissa Guedj esiintyi kolmantena ja sijoittui yhdeksänneksi 97 pisteellä.
Merv
Kauppatavaroiden lisäksi Mervin halki kulkivat kulttuurivaikutteet idän ja lännen välillä. Helleenisen kulttuurin rinnalla Mervissä tuntuivat syyrialainen kristillisyys, persialainen zarathustralaisuus ja manikealaisuus sekä Silkkitien kautta idästä saapunut buddhalaisuus. Vuodesta 553 Mervissä oli myös piispanistuin. Vielä al-Mamunin hallitessa 800-luvun alussa Merviin rakennettiin kaksi kristillistä kirkkoa ja buddhalainen temppeli.
Kaupungin suuruudenaika päättyi mongolivalloitukseen vuonna 1221. Kaupungin asukkaat ja sen muureista turvaa hakeneet pakolaiset surmattiin verilöylyssä, jolla arvellaan olleen jopa miljoona uhria.
Mervin alue sijaitsee lähellä nykyistä Maryn kaupunkia Turkmenistanissa. Se on yksi UNESCON maailmanperintöluettelon kohteista.
Historia
thumb|Kyz-Kalan linnoituksen raunioita. Arkeologisen tutkimuksen mukaan alueelta on löytynyt jälkiä asutuksesta kolmannelta vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Akhaimenidien dynastian (550 eaa. – 330 eaa.) se toimi ympäröivän Margianan satraappikunnan keskuksena. Merv oli yksi lukuisista kaupungeista, jotka Aleksanteri Suuri valloitti ja antoi sille nimen Aleksandreia Margiane. Nimi viittaa Murgab-jokeen. Aleksanterin aikaa seuranneella Helleenisellä aikakaudella Antiokhos I Soter nimesi sen Antiokiaksi.
Merv kuului silkkitien varren merkittäviin kaupunkeihin. Sen kautta kulkenut karavaanireitti yhdisti hellenistisen sivilisaation Kiinaan. Se oli samalla kauppateiden risteys, sillä kaupunki rakennettiin Afganistanin vuorilta virranneen ja väyläänsä jatkuvasti muuttaneen Murgab -joen  varrelle. Tämän takia sen rauniot nykyisin ulottuvat hyvin laajalle alueelle. Lähes 1000 km pituisen joen välityksellä metropoli sai buddhalaisia vaikutteita myös Afganistanin suunnalta. Murgabjoki päättää juoksunsa Karakumin autiomaahan.
Arabivalta
Mervin hallitsijoiksi nousivat arabiheimot, kun sassanidien Iran romahti 600-luvun alkupuolella Bysantille hävityn sodan jälkeen. Muutaman vuosikymmenen sekasorron jälkeen arabivaltion vahvaksi mieheksi nousi Syyriasta käsin Muawija (661-680). Hän oli ensimmäinen uuden suurvallan arabiruhtinas, josta on olemassa historiallisia aikalaislähteitä. Islamilainen perimätieto on sijoittanut häntä edeltävään aikaan kertomukset Muhammedista ja "oikeaan johdettujen kalifien" Rashidun-kalifaatista. Näistä ei kuitenkaan ole säilynyt historiallisia aikalaislähteitä, joten niitä on myös pidetty epähistoriallisena tarinaperinteenä.
Merv oli saanut kristillisen väestönsä, kun 200-luvun puolivälissä Iranin sassanidikuningas Shapur I voitti roomalaiset Edessan taistelussa, otti keisari Valerianuksen vangiksi ja anasti roomalaisilta Mesopotamian. Mesopotamiassa sijainneen Hatran kaupungin kristinuskoon kääntynyt ja arameaa puhunut arabiväestö siirrettiin Merviin. Siellä se joutui eristyksiin keskelle zarathustralaista valtauskontoa.
Syntyikö islam Mervissä?
Islamin tutkimuksen Saarbrückenin koulukunnan piirissä on syntynyt näkemys, että islam olisi saattanut Arabian niemimaan asemesta syntyä Mervissä sinne pakkosiirretyn kristillisen väestön keskuudessa. Arabian niemimaata puoltaa ainoastaan 800-luvulla muistiin kirjattu suullinen arabialainen tarinaperinne. Khorasanin ja Mervin puolesta puhuvat sen sijaan myös monet aikalaislähteet. Yksi niistä on muhammed -sanan ilmestyminen historiaan juuri koillisesta Iranista käsin. Sieltä ovat löytyneet vuosina 659 ja 672 lyödyt kolikot, joissa sana muhammad esiintyy ensimmäisen kerran. Kolikkolöydöt siirtyvät Teheraniin (687) ja viimein Damaskokseen (690-691) seuraten Mervistä Damaskokseen marssineen Abd al-Malik ibn Marwanin (<Merv) kapina-armeijan jälkiä.
Uusi hallitsija al-Malik perusti muhammadismiin perustuvan uskonnollisen kultin, jonka pääpaikaksi rakennettiin Jerusalemin Kalliomoskeija. Se ei kuitenkaan ollut ainoa kerta, jolloin Mervistä lähtenyt kapina-armeija valtasi pääkaupungin. Sama toistui vuonna 750, jolloin Abu Muslim Khorasanin armeija nosti valtaan Mervissä kapinaan nousseen abbasidien arabiklaanin. Monet orientalistit pitävät vasta abbasideja tahona, joka aloitti arabiprofeetta Muhammedin kultin. Kolmannen kerran Mervistä alkanut kapina johti pääkaupungin valtaukseen vuonna 813, jolloin Khorasania hallinnut al-Mamun kukisti veljensä ja siirtyi kuusi vuotta myöhemmin Bagdadiin. Vuosina 813-819 Lähi-idän arabikalifaattia hallittiin Mervistä käsin.
K-H. Ohligin mukaan islamiin johtava kehitys olisi alkanut Merviin pakkosiirretyn kristillisen mesopotamialaisen arabiväestön keskuudessa. Koraanin vanhimmat suurat olisivat tämän väestön kristillisiä jumalanpalvelustekstejä, joiden kirjoittajat olivat yhteisönsä uskonnollisia johtajia. Teoriaa puoltavia seikkoja ovat monen muun ohella Koraanin suurien kristillinen sisältö, Koraanin kieli ja kirjoitusjärjestelmä sekä Koraanin ja islamin monikulttuurinen sisältö, jossa esiintyy kreikkalaisia, zarathustralaisia, manikealaisia (Pöydän suura) ja buddhalaisia vaikutteita (Uskottomien suura). Merv olisi monella mittapuulla voinut olla islamin paras kiteytymiskeskus. Siihen viittaa myös islamin pyhiin kirjoituksiin kuuluvien hadith -kokoelmien tekijöiden paikantaminen Khorasaniin ja Keski-Aasiaan.
Myöhemmät vaiheet
Mongolit valloittivat Mervin vuonna 1221, ja Tolui-kaani järjesti siellä verilöylyn, kuten tapana oli, jos kaupunki ei ollut suostunut antautumaan. Väitetään, että mongolit tappoivat tuolloin Mervissä miljoona asukasta ja pakolaista Kalifaatin historiallinen keskus Bagdad kaatui mongolien valtaukseen vuonna 1258.
Uzbekit valtasivat Mervin vuonna 1505, ja vuonna 1510 Safavidien dynastian perustaja Ismail I valtasi sen Persialle. Tämän jälkeen kaupunki kuului lähinnä Persialle, joskin joutui muutaman kerran uudelleen uzbekkien haltuun. Manghitien Buharan kaanikunta valtasi sen 1785. Buharakaani Shah Murad tuhosi Mervin 1780-luvun lopulla ja sen asukkaat karkotettiin Buharan alueelle ja Samarkandiin. Murad hajotti samalla Murgabjoelle rakennetun suuren padon, minkä vuoksi alue menetti maatalouteen perustuvan vaurautensa ja siitä tuli lähinnä joutomaata.
Lehtola
Lehtola on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Merv
Myöhemmät vaiheet
Venäläiset miehittivät Mervin keidasalueen helmikuussa 1884. Venäläishallinnon aikana aluetta alettiin kehittämään uudelleen maatalouskelpoiseksi rakentamalla Murgabjoelle kaksi uutta patoa. Neuvostoliiton aikana alue kuului Turkmenistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Alueelle perustettiin Baýramalyn kunta 1935.
Määräaikaistili
Määräaikaistalletusten pituus vaihtelee Suomessa kuukaudesta kymmeneen vuoteen. Vaikka määräaikaistalletusta ei lähtökohtaisesti voi purkaa kesken talletusajan, sopimusehdoissa voidaan kuitenkin määrätä, millä ehdoilla varat voi nostaa. Tällöin tilille ei yleensä makseta sovitun suuruista korkoa tai korkoa lainkaan.
Määräaikaistilille maksetaan ennalta sovittua korkoa. Korkoprosentti on usein sitä korkeampi, mitä suuremmasta ja pidempiaikaisesta talletuksesta on kyse. Talletuksen reaalikorko riippuu talletuskoron lisäksi inflaatiosta.
Suomessa määräaikaistalletusten suosio on romahtanut. Vuosina 2011–2015 määräaikaistalletusten euromäärä puolittui. Romahduksen syy oli talletuskorkojen lasku. Matalista koroista johtuen määräaikaistalletukset eivät enää olleet houkuttelevia. Syksyllä 2017 talletuskorot olivat Suomessa niin alhaalla, että osa pankeista ei maksanut 10 000 euron määräaikaistalletukselle lainkaan korkoa.
Eduard Azarjan
Eduard Albertovitš Azarjan (,, 11. syyskuuta 1958 Jerevan, Neuvosto-Armenia, Neuvostoliitto) on armenialainen Neuvostoliittoa edustanut entinen telinevoimistelija. Hänen isänsä Albert Azarjan oli myös olympiakultamitalisti 1950-luvun Neuvostoliiton telinevoimistelujoukkueessa. Uransa jälkeen 1990-luvulla Yhdysvaltoihin siirtynyt Eduard on voimisteluvalmentajana ja kuntoasaliyrittäjänä.
Isä Albertin ohjauksessa jo lapsuudesta asti taitavaksi telinevoimistelijaksi kehittynyt Eduard Azarjanin menestyskausi oli vuosina 1978-1980. Hän nousi pinnalle saavuttamalla vuonna 1978 Neuvostoliiton mestaruuskisojen hopeaa miesten 6-ottelussa. Samana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Maailman cupin henkilökohtaisessa kilpailussa ja saavutti hopeaa vuoden 1978 MM-kisoista Neuvostoliiton telinevoimistelujoukkueessa. Seuraavan vuoden 1979 parhaina menestyksinä Azarjanilla olivat Neuvostoliiton mestaruuskilpailujen ja olympialaisten esikisojen eli Spartakiadien 6-ottelun voitot.
Suurin menestys oli vuoden 1980 Moskovan olympialaisten telinevoimistelujoukkueessa saavutettu kultamitali. Henkilökohtaisesti hän sijoittui Moskovan olympialaisten 6-ottelun karsintakierroksella neljänneksi, mutta koska edellä oli kolme neuvostoliittolaista kilpakumppania eli Ditjatin, Andrianov ja tasapisteillä Tkatšev, hän ei päässyt loppukilpailuun.
Azarjan jatkui uraansa Moskovan olympialaisten jälkeen. Vuoden 1981 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa hän sijoittui vielä 10:ksi miesten 6-ottelussa.
Eduard Azarjan muutti perheineen vuonna 1992 Yhdysvaltoihin. Siellä hän vaimonsa Marinan kanssa on perustanut Etelä-Kalifornian Aliso Viejoon kuntosaliyrityksen. Eduard Azarjan on valmentanut myös amerikkalaisia nuoria voimistelijoita muutettuaan Yhdysvaltoihin. Vuonna 2002 Azarjaneista tuli Yhdysvaltain kansalaisia.
Nguse Tesfaldet
Nguse Tesfaldet Amlosom (s. 10. marraskuuta 1986 Asmara) on eritrealainen yleisurheilija. Hän osallistui vuoden 2012 kesäolympialaisiin Lontoossa, jossa hän sijoittui 15. sijalle miesten 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.56,78. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli samalla matkalla kahdeksas, Pekingin MM-kilpailuissa 2015 13:s ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 yhdeksäs. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän keskeytti.
Puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailuissa Amsolom oli 2014 viides ja voitti joukkuekilpailussa kultaa sekä 2016 henkilökohtaisessa kilpailussa 13:s ja joukkuekilpailussa pronssilla. Hän voitti 10 000 metriä Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2014.
Tammin Sursok
pienoiskuva|Tammin Sursok vuonna 2017. Tammin Pamela Sursok (s. 19. elokuuta 1983 Johannesburg) on Etelä-Afrikassa syntynyt australialainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan Dani Sutherlandina saippuasarjassa Home and Away, Colleen Carltonina Tunteita ja tuoksuja -sarjassa sekä Jenna Marshallina nuortensarjassa Valehtelevat viettelijät (eng. Pretty Little Liars). Vuonna 2005 hän julkaisi ainoan albuminsa Whatever Will Be. Hän on näytellyt mm. elokuvissa Aquamarine (2006), Rajattu maa (2009) ja Tyttö ja villivarsa 2 (2010).
Ura
Sursok syntyi Johannesburgissa, mutta muutti Sydneyyn Australiaan 4-vuotiaana. Hänen äitinsä on klassisesti koulutettu pianisti, joten Tammin kasvoi musikaalisessa ympäristössä. Nuorena hän harrasti näyttelemistä Sydneyn musiikkiteatterissa, jossa hän opiskeli lavaesiintymistä, tanssia ja laulua. Hän valmistui erinomaisin arvosanoin draamaan ja puhetekniikkaan erikoistuneesta Trinity Collegesta. Hän kävi Ravenswood School for Girls -nimistä tyttökoulua Sydneyssä. Koulun päätettyään hän sai sivuosan australialaisesta saippuasarjasta Home and Away.
Vuonna 2006 Sursok muutti Los Angelesiin jatkaakseen näyttelijänuraansa, ja teki amerikkalaisen debyyttinsä elokuvassa Aquamarine. Hän sai myös Colleen Carltonin roolin saippuasarjasta Tunteita ja tuoksuja. Tästä roolista hän voitti Daytime Emmy -palkinnon parhaana nuorena draamasarjan näyttelijänä. Sursok jätti sarjan vuonna 2009 keskittyäkseen muihin projekteihin. Hän näytteli Nickelodeonin tv-musikaalissa Spectacular!, jolle lauloi soundtrackin. Lisäksi hän esiintyi kahdeksassa Hannah Montanan jaksossa. Sursok on esittänyt vuodesta 2010 lähtien Jenna Marshallin roolia amerikkalaisessa nuorten jännityssarjassa Valehtelevat viettelijät.
Sursok on naimisissa näyttelijä-ohjaaja Sean McEwenin kanssa ja heillä on vuonna 2013 syntynyt tytär.
Paul Pedersen
Pedersen liittyi McGillin yliopiston henkilökuntaan vuonna 1966 ja toimi vuosina 1970–1974 sen teoriaosaston puheenjohtajana, vuosina 1971–1974 elektronisen musiikin studion johtajana ja vuosina 1976–1986 dekaanina. Vuonna 1990 hänet nimitettiin Toronton yliopiston musiikkitiedekunnan dekaaniksi. Hänen varhaiset sävellyksensä, kuten Kvintetto (1959) ja Sonaatti viululle ja pianolle (1960) ovat vapaan atonaalisia. Osassa teoksista näkyy kiinnostus elektronista musiikkia ja tietokonemusiikkia kohtaan, ja muiden muassa Themes from the Old Testament ja Fantasie ovat multimediateoksia. Pedersenin tuotantoon kuuluu myös erinäisiä kuoroteoksia.
Sorvapasuri
Sorvapasuri on sorvan ja pasurin risteymä. Se on lisääntymiskykyinen.
Ulkonäkö
Sorvapasuri on jonkin verran särkilahnan näköinen. Peräevässä on 15-20 ruotoa, kun niitä on sorvalla 13-15 ja pasurilla 22-26. Sorvapasurilla on kaksi riviä hampaita. Vartalo on hiukan korkeampi kuin sorvalla.
Levinneisyys
Sorvapasuria on tavattu Sysmästä, Porvoon seudulta ja Lohjanjärvessä.
Luettelo arvonimistä
Luettelo arvonimistä voi tarkoittaa seuraavia Wikipedian artikkeleja:
Rikas, rakas, köyhä, varas
Rikas, rakas, köyhä, varas (Rich Man, Poor Man) on ABC-televisioyhtiön tuottama yhdysvaltalainen minisarja vuodelta 1976. Dean Riesnerin käsikirjoittama 12-osainen sarja perustuu Irwin Shaw’n samannimiseen bestseller-romaaniin (suom. nimillä Menestyksen maku ja Rikas, rakas...) vuodelta 1969. Sarja kertoo Saksasta Yhdysvaltoihin maahanmuuttajina tulleen Jordachen perheen kahden sukupolven vaiheista toisen maailmansodan lopulta aina 1970-luvulle. Sarja oli muun muassa Nick Nolten ja Gregg Henryn läpimurto suosituksi elokuvanäyttelijäksi.
Sarjalle tehtiin jatko-osa Rich Man, Poor Man – Book II, jonka oli tarkoitus perustua Irvin Shaw’n Menestyksen maulle kirjoittamaan jatkoromaaniin Köyhä, varas, mutta kirjan viivästyttyä toteutettiinkin alkuperäiskäsikirjoituksen perusteella. Suomessa nämä molemmat sarjat näytettiin peräkkäin yhteisnimellä Rikas, rakas, köyhä, varas. Sarjan pilottijakso esitettiin Mainos-TV:n ohjelmistossa kahdessa osassa 29. ja 31. elokuuta 1977 ja muut 32 jaksoa sen jälkeen viikoittain. Televisiosarjan suosion myötä Gummerus julkaisi alkuperäisen Menestyksen maun uudelleen nimellä Rikas, rakas... ja sen jatkoksi julkaistun romaanin nimellä Köyhä, varas.
Juoni
Sarja alkaa toisen maailmansodan päättymisen ajoista ja esittelee köyhän leipuri Jordachen perheen. Tarinan keskiössä ovat perheen aikuistuvat pojat, joista Rudy luo menestyksekkään liikemiesuran ja ryhtyy sitten myös poliitikoksi. Nyrkkeilyä harrastava Tom ei menesty elämässä yhtä hyvin vaan jää köyhäksi ja tulee murhatuksi. Sarjan jatko-osassa eli Suomessa esitetyn version myöhemmissä jaksoissa Tomin poika Wesley (Gregg Henry) asuu nyt poliitikkosetänsä Rudyn luona, jossa asuu myös Rudyn nykyisen vaimon poika Billy. Juonikuviot keskittyvät paljolti näiden kahden kunnianhimoisen nuorukaisen valtataisteluihin. Omalla tahollaan Rudy käy taistelua miljardööri Charles Estepin (Peter Haskell) kanssa. Tom Jordachen murhasta tuomionsa kärsinyt Anthony Falconetti (William Smith) palaa vankilasta ja ottaa seuraavaksi kohteekseen Rudyn.
Vastaanotto
Rikas, rakas, köyhä, varas tuotti kaikkiaan neljä Golden Globe -palkintoa. Se toi myös Emmy-palkinnon aiemmin valokuvamallina tunnetulle Susan Blakelylle.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti sarjasta löytyvän vaikutteita Peyton Placesta, Kahden kerroksen väestä ja James Dean -elokuvista.
Susiluodon merivartioasema
thumb|180px|Susiluodon merivartioaseman tähystystorni thumb|180px|Sisääntulo Susiluodon merivartioasema on Kustavissa sijaitseva, vuonna 1953 perustettu Rajavartiolaitoksen Länsi-Suomen merivartioston alueella toimiva merivartioasema. Se ei ole johdoltaan itsenäinen, vaan on Hiittisten merivartioaseman tapaan osa Nauvon merivartioasemaa, sen toimipaikka.
Susiluodolla ei ole paljoakaan rajavalvontaan liittyviä tehtäviä, mutta sillä on tärkeä asema merialueen turvallisuudessa. Susiluodolla oli vuonna 2008 yhteensä 1 528 suoritetta (partiointi veneellä tai autolla).
Vuonna 1947 Turun ja Ahvenanmaan saaristoon perustettiin yhteensä viisi uutta merivartioasemaa. Yksi uusista merivartioasemista oli Lypertön, joka siirtyi Susiluotoon sen valmistuttua vuonna 1953. Vuonna 1955 Susiluotoon rakennettiin tähystystorni ja telakka. Helikopterikenttä ja porakaivo merivartioasemalle saatiin vuonna 1971. Vuoteen 1974 mennessä valmistui tie aseman pihalle. Vuonna 1999 Susiluotoon saatiin iso ilmatyynyalus ja sen halli.
Merivartioaseman kalustoon kuuluu useiden veneiden lisäksi ilmatyynyalus. Vuonna 1960 Raumalla rakennettu rannikkovartiovene Rautaville, toimi koko palvelusaikansa Susiluodossa. Nykyään alus on museoituna Forum Marinumissa.
Aiheesta muualla
60.64044°N, 21.21953°W
HMS Lincoln (G42)
HMS Lincoln (viirinumero G42) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä USS Yarnall, joka luovutettiin Halifaxissa sopimuksen mukaisesti Kuninkaalliselle laivastolle.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Philadelphiasta Pennsylvaniasta William Cramp and Sons Ships and Engine Building Companyltä, missä köli laskettiin 12. helmikuuta 1918. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta kumminaan Marie H. Bagley ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään William F. Halsey Jr.
Palvelus
USS Yarnall liitettiin 15. hävittäjäviirikköön, jonka mukana se oli hetken aikaa vuonna 1919 Ranskaan sijoitetussa laivasto-osastossa. Alus liitettiin 1. tammikuuta 1920 viirikkönsä mukana Tyynenmeren laivaston 4. hävittäjälaivueeseen, jolloin se siirtyi San Diegoon Kaliforniaan. Helmikuussa viirikkö nimettiin uudelleen 13. hävittäjäviiriköksi ja Yarnall määrättiin huhtikuussa viirikön mukana Aasian asemalle, mutta siirto toteutettiin vasta myöhään syksyllä. Alus palasi Kaukoidästä loppukesästä 1921 ja se siirrettiin huollettavaksi Puget Soundin laivastontelakalle. Joulukuussa alus liitettiin 11. hävittäjäviirikköön San Diegoon, jossa se poistettiin palveluksesta 29. toukokuuta 1922 ja siirrettiin reserviin.
Alus palautettiin 19. huhtikuuta 1930 palvelukseen San Diegossa liitettynä 10. hävittäjälaivueen 11. viirikköön päällikkönään John F. McClain. Alus palveli hetken länsirannikolla ennen siirtoaan itärannikolle loppuvuodesta 1930. Aluksen kotisatamaksi vaihdettiin 1. tammikuuta 1931 Charleston South Carolinassa. Maaliskuussa alus liitettiin 3. hävittäjäviirikköön tiedusteluosastoon. Se oli pääasiassa poissa kotisatamastaan aina loppukesään 1934, jolloin alus palasi länsirannikolle. Aluksen kotisatamaksi vaihtui San Diego, josta se palasi itään loppuvuodesta 1936. Alus poistettiin palveluksesta 30. joulukuuta 1936 Philadelphiassa, jossa se ankkuroitiin reservialuksena.
Yhdysvaltain aloittaessa puolueettomuuden valvonnan alus palautettiin 4. lokakuuta 1939 palvelukseen Philadelphiassa päällikkönään John G. Winn. Alus liitettiin Atlantin laivastoon 11. hävittäjäviirikköön ja se partioi syksyyn 1940 saakka Norfolkin edustalla. Alus lähti St. John'siin Newfoundlandiin, jossa se poistettiin palveluksesta 23. lokakuuta 1940.
HMS Lincoln
Alus osallistui 6. huhtikuuta 1941 Atlantilla tuleen syttyneen apuristeilijä HMS Cormorinin miehistön pelastamiseen. Alus oli saattuepalveluksessa, kunnes se määrättiin elokuussa korjattavaksi telakalle. Syyskuussa alus siirtyi Thamesille, josta se siirrettiin telakalle.
KNM Lincoln
Aluksen siirrosta Norjan laivastolle ilmoitettiin helmikuussa 1942. Norjalainen miehistö saapui alukselle maaliskuussa, minkä jälkeen alus palasi koeajojen ja koulutuksen päätyttyä palvelukseen. Alus lähti Halifaxiin liittyäkseen sinne sijoitettuihin saattajiin. Alus suojasi Yhdysvaltain ja Kanadan välisiä saattueita Kanadan laivaston alaisuudessa, kunnes se siirrettiin kesäkuussa 1943 Charlestonissa Yhdysvalloissa telakalle.