cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmivaihevirta
Kolmivaihevirta (kolmivaihejärjestelmä) on yksi vaihtovirran muoto. Kolmessa vierekkäisessä johtimessa on sinimuotoinen, samantaajuinen ja yhtä suuri jännite. Jännitteiden välillä on jakson (120°) vaihe-ero, jolloin vaiheista yhteensä käytettävissä oleva teho on koko ajan yhtä suuri. Vaihejohtimien lisäksi käytössä on usein nollajohdin. Kolmivaihevirtaa käytetään yleisesti, erityisesti voimansiirrossa, sillä vakiotehon käytöstä on joitakin käytännön etuja.
Yleistä
thumb|300px|Kolmivaihevirran kaavio. L1 = Musta L2 = Punainen  L3 = Sininen Kolmea vaihetta merkitään nykyään sähköjärjestelmässä tunnuksilla L1, L2 ja L3. Aikaisemmat merkinnät vaiheille olivat R, S ja T. Vaihejohtimien värikoodi on yleensä ruskea, musta ja harmaa. Sähköjärjestelmän nollaa merkitään N:llä (tunnusväri sininen, vanhoissa asennuksissa harmaa, valkoinen tai vaaleansininen) ja suojamaata PE:llä (tunnusväri kelta-vihreä, vanhoissa asennuksissa punainen).
Vaiheen ja nollan välistä jännitettä kutsutaan vaihejännitteeksi UP, joka Suomen pienjänniteverkossa on 230 V. Vaiheiden välistä jännitettä kutsutaan pääjännitteeksi. Verkon pääjännite on, Suomen pienjänniteverkossa 400 V.
Puhekielessä kolmivaihevirtaa kutsutaan myös nimellä "voimavirta". Vastaavasti yksivaiheista virtaa kutsutaan "valovirraksi" tai "seinävirraksi". Kaikki nämä käsitteet viittaavat ensi sijassa tyypilliseen käyttötarkoitukseen, eivätkä niinkään sähkön "voimallisuuteen". Voimavirran kohdalla viitataan historiallisesti siihen, että kolmivaihevirralla on helpompi pyörittää mekaanista voimaa tuottavia moottoreita. Se on usein "voimallisempaa" kuin valovirta, kun sen tyypillinen käyttötarkoitus niin vaatii, mutta esimerkiksi laajat valaistusverkostot usein myös toimivat suuremmilla tehoilla valovirrasta kuin yksittäinen ns. voimavirtamoottori. Siksi nykykäytännössä on toivottavaa puhua nimenomaan kolmivaihevirrasta, ja tarpeen vaatiessa täsmentää erikseen jännite sekä virransietokyky, lopullisen tehon määreinä.
Kolmivaihesähkö muissa maissa
Keski-Euroopassa, erityisesti ranskankielisessä Belgiassa, sekä Norjassa on edelleen käytössä kolmivaihejärjestelmiä, jossa 230 V saadaan kahden vaihejohtimen väliltä. Tällöin kumpikaan johdin ei ole nollajohdin ja mm. pistorasioiden molemmissa koskettimissa on hengenvaarallinen (noin 133 V) jännite maahan verrattuna. Tämän vuoksi tällaisessa järjestelmässä olevissa nykyaikaisissa asennuksissa kaikki johdonsuojakytkimet katkaisevat molemmat johtimet (ranskaksi disjoncteur bipolaire). Lisäksi vikavirtasuojakytkin (ranskaksi dispositif différentiel à courant résiduel) kytkee sähköt pois, mikäli kyseisten kahden vaiheen välillä on virtaero. Tyypillisesti suoja laukeaa 30 milliampeerin erosta. Virtaero merkitsee sitä, että järjestelmässä on jossain vaiheen ja maan välinen virtapiiri, eli ongelmatilanne.
Pohjois-Amerikassa yksityisasuntoihin ei tule kolmivaihevirtaa, vaan aina nolla ja kaksi vaihetta, joiden vaihe-ero on 180° ja niiden välistä saa siten 240 V. Yleensä yksityisasunnon kuorma on pääkytkimellä (katkaisijalla) rajattu 200 ampeeriin. 120 V vaihejännitteen mukainen 208 V kolmivaihejärjestelmä on kuitenkin käytössä. Esimerkiksi kaupallisissa kiinteistöissä pistokejännite (120V nollajohtimen ja vaiheen välillä) saadaan aikaan kolmivaiheisilla 120/208V, kolmio-tähti tai yksivaiheisilla 120/240V kuivamuuntajilla. Jäähdytys ja muu LVI-kuorma yleensä kytketään kaupallisissa ja teollisissa kiinteistöissä 277/480V kolmivaihejärjestelmiin, joita syötetään tähtijärjestelmän kolmen vaiheen ja nollajohtimen kautta jakelumuuntajilta.
Kolmivaiheteho resistiivisellä kuormalla
Kolmivaihekytkennässä vaihejännitteellä UP ja verkon vaiheen virralla IP saatava teho on 3·UP·IP. Esim. 3x16 A 3-vaihesulakkeiden maksimikuormitus on 3·230 V·16 A ≈ 11 kW.
Kolmivaiheverkon tähtikytkennässä vaihejännitteellä UP ja kuorman virralla IL (=verkon vaihevirta) saatava teho on.
Kolmivaiheverkon kolmiokytkennässä vaihejännitteellä UP (=verkon pääjännite) ja kuorman virralla IL saatava teho on. Tällöin verkon vaihevirta IP on.
Versosurma
Versosurma on lähinnä männyllä esiintyvä kasvitauti, mutta sitä tavataan myös kuusella ja muilla havupuilla. Taudin aiheuttaa surmakka (Gremmeniella abietina) niminen sieni, jota on kahta eri tyyppiä: A- ja B-tyypit. Yleensä tauti tappaa männyn kasvaimia latvuksen alaosassa ja aiheuttaa elävän latvuksen supistumista, mutta surmakan toinen muoto aloittaa tuhonsa myös puun latvasta.
Surmakan itiöt leviävät sateisella säällä. Versosurmaepidemiat lähtevätkin liikkeelle kylminä ja sateisina kasvukausina. Epidemiat voivat aiheuttaa männiköissä suuria kasvutappioita, vajaatuottoisuutta ja pahimmillaan jopa metsiköiden tuhoutumista. Taimitarhoilla taudista on haittaa männyntaimien kasvatukselle, ja versosurma on ajoittain haitannut männyn viljelyä. Kuusella tauti esiintyy lievempänä kuin männyllä.
Kylmillä ja kosteilla kasvupaikoilla versosurman tautiriski on suurin. Männyn kestävyyteen vaikuttaa viljelymateriaalin alkuperä: tuhoriski kasvaa siirrettäessä eteläistä alkuperää pohjoiseen. Jos taimikossa tavataan versosurmaa, niin sairastuneet puut on syytä poistaa, ja taimikkoa kannattaa muutoinkin harventaa.
Sammutus
Sammuttaminen on palon edellytysten poistamista ja sen tarkoituksena on lopettaa palamisreaktio. Alkusammutus on palonalkujen sammuttamista.
Sammutusmenetelmät
Kutakin palamisen perusedellytystä vastaa yksi sammutusmenetelmä.
Sammutusraivaus
Kun syttyvää ainetta poistetaan palosta tai palavaa ainetta syttyvän aineen luota, suoritetaan sammutusraivausta. Palavasta polttonestesäiliöstä voidaan esimerkiksi pohjaventtiilin kautta pumpata polttoneste pois, sillä neste palaa vain pinnastaan. Kotoisampi esimerkki on poistaa vielä syttymätön ikkunaverho palavan verhon vierestä.
Jäähdytys
Palon lämpötilan laskeminen hidastaa paloa ja riittävän kylmässä palamisreaktio ei jatku. Paloa jäähdytetään sitomalla palossa vapautuvaa lämpöenergiaa johonkin sammutettavassa palossa syttymättömään aineeseen. Myös sammutusraivauksen seurauksena palo voi jäähtyä, kun esimerkiksi syttymiskelpoisia kuumia palokaasuja purkautuu palavasta tilasta.
Tukahdutus
Kun paloa tukahdutetaan, siitä poistetaan happea tai estetään palon lisähapen saaminen eli annetaan hapen kulua palavasta tilasta loppuun. Mitä pienempi palamisilman happipitoisuus on, sitä hitaampi palamisreaktio. Liian pienessä happipitoisuudessa palaminen ei jatku. Esimerkiksi kynttilän liekki ei pysty palamaan, kun ilmassa on happea alle 14 tilavuusprosenttia. Mitä korkeampi lämpötila on, sitä pienemmässä happipitoisuudessa palo jatkuu. Esimerkiksi tavallisen asuinhuoneen sytyttyä kokonaan palamaan, mutta ovien ja ikkunoiden ollessa kiinni, palo kuluttaa käytännössä kaiken hapen huoneesta ja jää, kuten sanotaan, hengittämään: kun lisähappea imeytyy tilaan ovien ja ikkunoiden raoista, palo kiihtyy hetkeksi ja palokaasut laajenevat. Silloin lisähapen virtaus estyy ja palo hiipuu, mikä pienentää palokaasujen tilavuutta ja kierros alkaa taas alusta.
Tukahduttaminen on helppo sammutusmenetelmä, jos palo on rajatussa tiiviisti suljettavassa tilassa, kuten kattilassa tai roskalaatikossa, jolloin kannen asettaminen paikalleen sammuttaa palon.
Inhibitio
Inhibitio eli antikatalyysi on sammutusmenetelmä, joka vaikuttaa vain liekkipaloihin. Inhibitiossa puututaan kemiallisesti palon ketjureaktion välituotteisiin, niin sanottuihin vapaisiin radikaaleihin, siten, etteivät välituotteet kohtaa suotuisissa olosuhteissa. Antikatalyyttinen sammute ei muodosta yhdisteitä palamisreaktion välituotteiden kanssa.
Inhibitio ei toimi hehkupaloissa, sillä niissä palaminen tapahtuu suoraan palavan aineen pinnassa ilman välituotteita.
Nürburgring
Nürburgring on Nürburgin ympäristössä Saksassa sijaitseva moottori- ja maantierata.
Nimensä Nürburgin linnan mukaan saanut rata sijaitsee Adenaun kuntayhtymässä Eifel-vuoristossa. Alun perin rata oli maantierata, ja sen pituus vaihteli. Alkuperäisellä maantieradalla oli pituutta 28,265 km.
Radat
Ensimmäinen kilpailu radalla ajettiin 18. kesäkuuta 1927, jolloin pidettiin radan avajaiset. Saksan Grand Prix järjestettiin radalla miltei tauotta aina vuoteen 1976 asti. Vuonna 1976 radan turvallisuus ei enää vastannut ajan vaatimuksia ja Niki Laudan onnettomuuden jälkeen radan kansainväliset kilpailut päättyivät väliaikaisesti miltei täysin.
Nykyisin vanhempi Nordschleife on kilpailukäytössä joitain kertoja vuodessa pääasiassa kestävyysajoissa (muun muassa Nürburgringin 24 tunnin ajo ja Nürburgring Langstrecken Serie -sarja), ja muulloin autotehtaiden testiratana sekä turistinähtävyytenä yleisön vapaasti käytettävissä. Radalle pääsee ajamaan omalla autolla tai moottoripyörällä maksamalla tietullin, joka on yhdeltä kierrokselta 26 euroa. 4 kierrosta maksaa 95 €, 9 kierrosta 198 € ja 25 kierrosta 490 €. Tammikuulta joulukuulle voimassa oleva kausikortti maksaa 1 445 euroa.
GP-rata
Vuonna 1981 alueelle alettiin rakentaa nykyisin käytössä olevaa 4,5 kilometrin pituista rataa, joka liittyy osittain vanhaan rataan.
Uudella radalla käytiin ensimmäinen kilpailu nimellä Euroopan GP vuonna 1984, sen voitti Alain Prost. Vuonna 1985 radalla ajettiin Saksan GP, jonka jälkeen kilpailuihin tuli pitkä tauko. Vuodesta 1995 lähtien radalla ajettiin Euroopan GP, poikkeuksena vuodet 1997 ja 1998, jolloin kilpailun nimenä oli Luxemburgin GP. Vuodesta 2007 alkaen Saksassa ajettiin vain yksi kilpailu, joten Nürburgring vuorotteli Hockenheimin kanssa Saksan GP:n järjestämisestä vuorovuosin vuoteen 2013 asti. Tosin vuoden 2007 kilpailu ajettiin yhä nimellä Euroopan GP, koska Nürburgringillä ei ollut oikeuksia Saksan GP -nimen käyttöön.
Muita tunnettuja radalla käytäviä kilpailuja ovat muun muassa Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailu, sekä DTM-, GP2- ja Formula 3 -luokkien kilpailut. Nürburgringin 24 tunnin ajo käyttää yhdistelmää GP-radasta ja Nordschleifen radasta.
Selostaja Matti Kyllönen luonnehti rataa kauden 1998 Luxemburgin Grand Prix’ssa seuraavalla tavalla:
Formula 1
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.
Rock am Ring
Radan alueella järjestetään vuosittain suosittu Rock am Ring -musiikkifestivaali, joka kerää alueelle yli satatuhatta vierailijaa. Maailman huippuartisteista festivaaleilla on vuosien saatossa esiintynyt muun muassa Coldplay, Green Day, Metallica sekä U2.
Sjökvarteret
thumb|300px|Sjökvarteret Ahvenanmaalla. Sjökvarteret on historiallinen kortteli Ahvenanmaan keskuskaupungissa Maarianhaminassa, Österhamnin satama-alueella, Slemmernin rannalla. Kortteliin on sijoitettu muun muassa käsityötalo SALT, korupaja Guldviva sekä museo ja veneveistämö. Siellä sijaitsee myös vierassatama, jossa on yli 300-metriä pitkä laituri.
Mariehamns seglarförening
Mariehamns seglarförening eli MSF on pursiseura Ahvenanmaan keskuskaupungista Maarianhaminasta. Se on perustettu vuonna 1917, ja nykyisin sillä on noin 600 jäsentä. Seuran kotipaikka sijaitsee Maarianhaminan Österhamnissa. MSF ylläpitää vierassatamaa sekä ravintolaa Club Marin.
Antonio Notario
220px|pienoiskuva|Antonio Notario Antonio Notario Caro (s. 19. marraskuuta 1972 Mataró, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Real Murciaa.
180 senttimetriä pitkä Notario aloitti ammattilaisuransa vuonna 1992 Granadan riveissä. Jo seuraavana vuonna hän siirtyi Valenciaan, mutta sai peliaikaa vain B-joukkueessa. Vuosina 1994–2000 hän edusti Real Murciaa, Almeríaa, Guadixia ja toiseen otteeseen Granadaa. Vuonna 2000 hän siirtyi Sevillaan, jota edusti kuusi kautta ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa ennen kautta 2006–2007. Sevillassa hän oli mukana kaudella 2000–2001 varmistamassa nousua pääsarja Primera Divisióniin ja kauden 2005–2006 UEFA Cup -voitossa.
Kunnian polut
Kunnian polut (Paths of Glory) on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka on ohjannut Stanley Kubrick. Se perustuu Humphrey Cobbin romaaniin Paths of Glory ja kertoo ensimmäisen maailmansodan ranskalaisesta sotilaselämästä. Elokuvan juoni perustuu tositapahtumaan ranskalaisen kenraali Réveilhacin tykistöhyökkäyskäskystä omien sotilaidensa asemiin.
Vuonna 1995 Kunnian polut valittiin Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kunnian polut vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Kunnian polut oli mukana heistä neljäntoista listalla.
Juoni
Elokuva kertoo ensimmäisen maailmansodan aikaisesta ylempien upseerien korruptiosta ja valmiudesta tappaa omia joukkojaan omaa uraa edistääkseen. Sivuteemana on ensimmäisen maailmansodan järjettömyys, mutta elokuva ei varsinaisesti ole pasifistinen, koska siinä kyseenalaistetaan vain sodanjohtajien moraali, ei sodan itsensä moraali.
Kenraali George Broulard (Adolphe Menjou) kannustaa alaistaan, kenraali Mireauta (George Macready), valloittamaan keskeistä saksalaista tukikohtaa vihjaamalla tämän saavan ylennyksen, jos hyökkäys onnistuu. Kunnianhimossaan rintamasta kaukana olevassa suuressa kartanossa tukikohtaansa pitävä Mireau käskee alaisensa, eturintamalla taistelevan eversti Daxin (Kirk Douglas), johtamaan hyökkäystä, vaikka Dax vihjaa sen onnistumisen olevan mahdotonta ja johtavan vain ranskalaisten sotilaiden hyödyttömään verilöylyyn.
Dax suunnittelee ja johtaa hyökkäyksen parhaiden kykyjensä mukaan, mutta hyökkäävät miehet eivät pääse lähellekään saksalaisasemia, ja kolmasosa Daxin komennossa olevista miehistä (joita johtaa luutnantti Roget) jopa käskyjensä vastaisesti jättää ottamatta osaa hyökkäykseen, jääden tulituksen alla asemiensa suojaan koko hyökkäyksen ajaksi. Hyökkäystä kiikareilla tarkkaileva kenraali Mireau raivostuu tästä ja käskee puhelimella hyökkäyksen tykistötukea johtavaa kapteenia tulittamaan asemiin jääneitä sotilaita; kapteeni ilmoittaa rauhallisesti, ettei hänellä ole oikeutta tähän ellei kenraali kirjoita kirjallista käskyä, joka todistaa hänen vastuunsa tulituskäskystä. Hyökkäykseen osaa ottavat kaksi kolmasosaa sotilaista pakenevat, kun heitä johtava eversti Dax palaa ranskalaisasemiin etsimään Rogetin alaisuudessa olevia miehiä. Hyökkäys osoittautuu Daxin ennusteen mukaisesti täydelliseksi epäonnistumiseksi, jossa suuri osa ranskalaisjoukoista kuolee saksalaisten konekivääri- ja tykistötuleen ilman yhtään saavutettua tavoitetta.
Taistelun jälkeen hyökkäyksestä vastuussa oleva kenraali Mireau tekee syntipukin omista sotilaistaan, vaatien komentajaltaan kenraali Broulardilta oikeutta ampua heistä sata pelkureina ja kapinoijina – Broulard myöntää oikeuden kolmen sotilaan syyttämiseen sotaoikeudessa. Lyhyen näytösoikeudenkäynnin jälkeen (jossa Dax toimii puolustusasianajajana) miehet tuomitaan kuolemaan. Oikeudenkäynnin jälkeen Dax tapaa pikaisesti kenraali Broulardin ja tarjoaa hänelle todisteet kenraali Mireaun tykistötulikäskystä Ranskan armeijan omiin asemiin, vakuuttaen sotilaidensa urhoollisuutta epäonnistuneessa taistelussa ja pyytäen Broulardia armahtamaan tuomitut miehet. Broulard ottaa todisteet ja kiittää Daxia tapaamisesta, mutta poistuu paikalta vastaamatta Daxin pyyntöön. Seuraavana aamuna kaikki kolme miestä ammutaan tuomioidensa mukaisesti.
Elokuvan lopussa kenraalit Mireau ja Broulard ovat jälleen Mireaun kartanossa syömässä aamiaista. Ilahtunut ja energinen Mireau kehuu kuinka tuomitut miehet ”kuolivat erinomaisesti” ja kaikkien miesten taistelumoraali tulee nousemaan heidän esimerkkinsä ansiosta. Kesken aamiaisen Broulard’n kutsuma Dax saapuu paikalle. Broulard tuo esille Daxin syytökset esimiehestään Mireausta kaikkien miesten syödessä aamiaista. Mireau raivostuu ja kiistää syytteet. Tämän jälkeen Broulard tuo luottamustaan Mireauta kohtaan vakuutellen esiin Daxin tuomat todisteet ja mainitsee hänen itsensä jo kertoneen asiasta sekä sotaoikeudelle että lehdistölle: ”Meidänhän pitää antaa sinulle tilaisuus puhdistaa oma nimesi näiltä häpeällisiltä syytöksiltä julkisesti”, Broulard vakuuttaa. Mireau poistuu raivoissaan paikalta. Mireaun lähdettyä Broulard tarjoaa hänen asemaansa ja kenraalin arvoa eversti Daxille, vihjaten että Dax oli halunnut tätä paikkaa jo mahdottomaan hyökkäykseen suostuessaan. Dax suuttuu vihjauksista ja Broulard haukkuu häntä idealistiksi. Dax poistuu luvan saatuaan kartanosta, mutta Broulard ei suoraan sano, jättääkö hän Daxin ylennyssuosituksen väliin hänen vihaisen reaktionsa vuoksi.
Ta13oo
Ta13oo (tyyliteltynä TA13OO) on yhdysvaltalaisen hip hop-artisti ja tuottaja Denzel Curryn kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Loma Vista Records 27. heinäkuuta 2018. Albumilta on julkaistu kolme singleä: "Sumo", "Percs" ja "Clout Cobain".
Albumia edelsi vuonna 2017 julkaistu EP 13, jonka on tarkoitus olla eräänlainen alkusoitto albumille. Albumi on jaettu kolmeen eri osaan, jotka ilmestyivät päivinä 25. kesäkuuta - 27. kesäkuuta. Curry käsittelee albumillaan aiheita kuten, seksuaalista hyväksikäyttöä, rakkautta, vihaa, julkisuutta, nykyajan musiikin tilaa ja kuoleman läheisiä kokemuksia.
Kappaleet
Act 1: Light Act 2: Grey Act 3: Dark
Erkki Saarinen
Saarinen pelasi uransa HJK:ssa ja voitti kolme Suomen mestaruutta ja yhteensä kymmenen SM-mitalia. SM-sarjassa hän pelasi kaiken kaikkiaan 53 ottelua tehoin 11+5. Maajoukkueessa Saarinen esiintyi pelaajana kolmessa ja valmentajana yhdeksässä ottelussa.
Saarinen toimi Jääkiekkoliiton liittohallituksessa 1934–1936 ja 1940–1953.
Eduskuntavaalit 1933
'''Suomen 15. eduskuntavaalit''' järjestettiin 1.–3. heinäkuuta 1933.
Eduskuntavaalit rauhoittivat Suomen sisäpoliittista tilannetta vuosikymmenen alun kuohunnan jälkeen. Lapuan liike oli lakkautettu vuonna 1932 ensin sisäministeriön ja sitten oikeuden päätöksellä, mutta sen seuraajaksi perustettiin saman vuoden aikana Isänmaallinen kansanliike (IKL), joka lähti eduskuntavaaleihin vaaliliitossa kokoomuksen kanssa.
Vaalivoittajia olivat sosialidemokraatit, jotka saivat 12 lisäpaikkaa. Sen sijaan porvaripuolueet menestyivät varsin kehnosti. Kokoomuksen ja IKL:n vaaliliitto sai kymmenen eduskuntapaikkaa vähemmän kuin kokoomus oli saanut yksinään vuoden 1930 vaaleissa. IKL:n järjestyessä heti vaalien jälkeen omaksi 14 hengen eduskuntaryhmäkseen kokoomus menetti tosiasiassa peräti 24 paikkaa. IKL vei ääniä ilmeisesti myös maalaisliitolta, joka koki kuuden paikan tappion. Porvaripuolueiden piirissä vaalitappion jälkipyykki johti siihen, että kokoomus teki uuden puheenjohtajansa valtioneuvos J. K. Paasikiven johdolla pesäeron äärioikeistoon ja maalaisliitto alkoi entistä selkeämmin asemoida itseään poliittiseen keskustaan. IKL oli seuraavien runsaan kymmenen vuoden ajan eduskunnassa alituisessa käsirysyssä muiden puolueiden kanssa, kunnes se lakkautettiin syyskuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen tulkinnan nojalla.
Eduskuntavaalien tulos osoitti, että suomalainen demokratia oli selviytynyt – vaikkakin horjuen – sitä koetelleesta kriisistä. Oikeistoradikalismin nousu taittui, mikä oli Euroopan oloissa harvinaista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntyneistä eurooppalaisista valtioista vain Suomi, Irlanti ja Tšekkoslovakia sekä muodollisesti Unkari säilyivät demokratioina samalla kun muut nuoret valtiot joutuivat toinen toisensa jälkeen eriasteisten totalitaaristen hallitusten valtaan.
Kansanedustajat
Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Gunnar Andersson, Alpo Lumme, Onni Peltonen, Edvard Pesonen ja Arvi Turkka, maalaisliiton Väinö Kaasalainen, kokoomuksen Toivo Horelli, K. F. Lehtonen ja Edwin Linkomies, RKP:n Johan Otto Söderhjelm ja Ebba Östenson, IKL:n Reino Ala-Kulju, Vilho Annala, Iisakki Nikkola, Leonard Pietari Tapaninen ja Veikko Wainio, pienviljelijöiden Eino Rytinki, sekä kansanpuolueen Yrjö Hautala.
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Edvard Kilpeläinen, Väinö Malmivaara, Niilo Solja ja Antti Tulenheimo, sekä edistyksen Kaarlo Juho Ståhlberg. Eduskuntaan palasivat niin ikään SDP:n Hilda Herrala ja Heikki Kääriäinen, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Toivo Ikonen, RKP:n Rafael Colliander sekä IKL:n Kaarlo Kares. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Kalle Hakala ja Miina Sillanpää, maalaisliiton Antti Junes, Erkki Pullinen ja August Raatikainen, sekä kokoomuksen Emanuel Kolkki.
Parlamentarismista poiketen istunut Kivimäen hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Tulokset
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue !rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat !style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Osuus !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Lukumäärä b Verrattuna Kansallisen Kokoomuspuolueen tulokseen c SKJ (2 103 ääntä, Uusimaa); Lista ”Jaakko Seise” (630, Viipuri it.) d STP/Kansanpuolue (311, Turku pohj.); STP (226, Uusimaa)
Åländska Segelsällskapet
Åländska Segelsällskapet eli ÅSS on pursiseura Ahvenanmaalta. Seura on muodostettu vuonna 1897, ja sillä on kotipaikka Maarianhaminan Västerhamnissa, jossa sillä on myös ravintola Segelpaviljongen. Paviljonki rakennettiin vuonna 1896 ja siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1922.
Seurassa oli 910 jäsentä vuonna 2005. Seuraan on rekisteröity 70 purjevenettä ja noin 150 moottorivenettä.
Seura ylläpitää kahta vierassatamaa, toinen on kotisataman yhteydessä, toinen Rödhamnissa noin 10 merimailia Maarianhaminasta etelään.
Jani Illikainen
Jani Petteri Illikainen (s. 26. tammikuuta 1976 Pudasjärvi) on suomalainen voimamies. Hän on kilpaillut myös yleisurheilussa.
Illikainen on voittanut Suomen vahvimman miehen tittelin vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2008. Kuulantyönnössä Illikaisella on SM-pronssia hallista vuosilta 2001 ja 2003. Hänen ennätyksensä on 20,56. 20 metrin rajan hän ylitti ensimmäistä kertaa tammikuussa 1999 työnnettyään 20,43. Hän oli 20 metrin kerhon neljästoista jäsen. Kuulantyönnössä Illikainen ei ole kilpaillut vuoden 2003 jälkeen.
Voimamieskisojen parhaat saavutukset ovat Suomen vahvin kisan neljä voittoa ja 2004 vuoden kolmas sija, sekä Bulgarian GP:n 2. sija ja Liettuan GP:n 3. sija. Illikaisella on hallussaan tukkipunnerruksen suomenennätys (175kg). Voimamies-kisojen lajeista hänen parhaisiin lajeihin kuuluvat Hercule hold, farmari kävely, tukkipunnerrus, maastaveto (toistokilpailuna) ja merimieskävely.
Illikainen on 196 cm pitkä ja paino vaihtelee 150–160 kilon välillä. Hän on kotoisin Torniosta.
Dianetiikka
Periaatteet
Dianetiikan perusajatus on se, että olemassaolon perusperiaate on selviytyminen. Ihmisen selviytymisenhalu ilmenee hyveiden ilmauksilla. Selviytymisen tavoittelu tuottaa mielihyvää, mutta tuhoisa toiminta johtaa pettymykseen, epäonnistumiseen, tuskaan ja lopulta kuolemaan. Hubbard jakoi selviytymisen halun aluksi neljään, myöhemmin kahdeksaan ”dynamiikkaan”. Kaksi ensimmäistä dynamiikkaa ovat halu selviytyä yksilönä sekä halu selviytyä lisääntymisprosessin läpi ja kasvattaa lapset.
Dianetiikan teorian mukaan yksilön selviytymisen halua tukahduttavat monet aberraatiot neurooseista psykoottisiin tiloihin ja sosiopaattisiin käyttäytymismalleihin. Dianetiikka tarjoaa tiedon mielestä ja selittää psykologisen ja sosiaalisen patologian lähteen. Siihen kuuluu myös terapiajärjestelmä, joilla nämä ongelmat voidaan kokonaan poistaa. Dianeettisen terapian tavoitteena on tuottaa optimaalinen yksilö, ”Clear” (suom. ’puhdas’, ’vapaa’). Tällainen henkilö on kokonaan vapaa kaikista psykooseista, neurooseista, pakoista, patoumista ja itseaiheutetuista sairauksista.
Hubbard halusi ymmärtää, miksi mieli teettää asioita, jotka haittaavat selviytymistä. Hän päätteli, että mielen vääristymät aiheutuvat datan prosessoinnista. Mieli ottaa joka hetki vastaan suuria määriä dataa, jonka se tallentaa ikään kuin pysäytyskuvina, joihin kuuluu eri aistien tuottamia elämyksiä. Nämä pysäytyskuvat muodostavat mielessä ”aikaraidan”, kuten elokuvafilmin ruudut.
Dianetiikan mukaan analyyttinen mieli ottaa datan vastaan, painaa sen mieleen, muokkaa sitä ajattelemalla sitä sekä tekee selviytymiseen tähtääviä päätelmiä rationaalisten näkökohtien pohjalta. Mutta kun analyyttinen mieli ei ole toiminnassa, kuten tajuttomuuden tilassa, ”reaktiivinen mieli” ottaa vallan ja tallentaa dataa omaan varastoonsa. Reaktiivisen mielen tallentamat kuvat, ”engrammit” ovat paljon yksityiskohtaisempia ja voimakkaampia kuin analyyttisen mielen tallentamat kuvat. Näiden engrammien eri elementit yhdistyvät mielessä toisiinsa. Sen seurauksena kun ihminen kokee jonkin elementin uudelleen, mielessä ollut koko engrammi saattaa aktivoitua. Tästä voi seurata kielteisiä tunteita ja toistuessaan myös mielen häiriöitä, joiden lähdettä henkilö ei itse ymmärrä.
Auditointi
thumb|Skientologien auditoinneissa käytetään "E-mittaria", joka on [[galvanometriä muistuttava laite.]] Dianeettisessa terapiassa on kyse engrammien vaikutusten juurimisesta pois. Hubbard nimesi dianetiikan neuvontatekniikan ”auditoinniksi”. Siinä engrammit palautetaan mieleen ja käsitellään kahdenkeskisesti. Neuvoja eli auditoija antaa ohjeita ja esittää kysymyksiä auditoinnin kohteelle, jota tässä vaiheessa kutsustaan nimityksellä ”pre-Clear”, ’esivapaa’. Näin hän kohtaa omat engramminsa, jolloin hän pystyy vapautumaan niiden tunnelatauksista ja poistamaan niiden vaikutukset itseensä.
Auditoinnissa nostetaan esiin henkilön elämän koko elämä kaikkine noloine ja kyseenalaisine tapahtumineen. Tiedot saatetaan arkistoida myöhempää käyttöä varten.
Auditoinnissa käytetään laitetta nimeltä E-mittari. Se mittaa kehon läpi kulkevia heikkoja sähkövirtauksia, joiden uskotaan kuvaavan kohteen henkisiä tiloja ja engrammista vapautumisen vaikutuksia.
Arvostelua
Dianetiikan toimivuutta ei ole kyetty todistamaan tieteellisillä menetelmillä, ja sitä on kutsuttu näennäistieteeksi. Dianetiikan tultua julki Yhdysvaltain psykologien järjestö varoitti luottamasta siihen tieteellisten todisteiden puuttuessa. Tämä oli alkusysäys Skientologiakirkon hyökkäyksille mielenterveyden vakiintuneita aloja, kuten psykiatriaa ja psykologiaa vastaan.
Dianetiikkaa harjoittavat skientologit torjuvat usein väitteet ja vaatimukset todistaa dianetiikan paikkansapitävyys toistamalla Hubbardin sanontaa: "Mikä on totta sinulle, on totta sinulle."
Lotus E20
Lotus E20 on brittiläisen Formula 1 -talli Lotuksen käyttämä auto kaudella 2012. Autolla kilpailivat entinen kuljettajien maailmanmestari, suomalainen Kimi Räikkönen ja ranskalainen GP2-sarjan mestari Romain Grosjean.
Auto on järjestyksessään 20. Enstonen tehtaalla vuoden 1992 jälkeen suunniteltu ja valmistettu Formula 1 -auto. Auton nimi E20 onkin kunnianosoitus tehtaan 20-vuotiselle historialle. Auto julkistettiin virallisesti 5. helmikuuta 2012 tallin kotisivuilla. Lotus E20 käyttää Renaultin valmistamaa moottoria.
Tulokset
† – keskeytys, ajoi yli 90 % kilpailusta.
Rabbelugnin kartano
thumb|Rabbelugnin kartano Rabbelugnin kartano on Wrede-suvulle kuuluva kartano Kouvolassa. Se sijaitsee Kymijoen varrella sen länsirannalla Ummeljoen taajaman pohjoispuolella. Wrede-suvulle ovat kuuluneet myös entisen Anjalankosken alueella sijaitsevat Anjalan kartano ja Wredeby. Rabbelugn on erotettu Anjalan kartanosta 1805. Kartano nimettiin suvun ensimmäisen suomalaisen esi-isän Rabbe Gottlieb Wreden mukaan. Kaksikerroksinen puinen päärakennus valmistui Otto Rabbe Wreden aikana vuonna 1820. Kartanoon kuuluu lisäksi muun muassa vuonna 1923 rakennettu sivurakennus, tiilirakenteinen talli (1937), ratsastusmaneesi (1935) sekä kaksi viljamakasiinia. Kartanoon johtaa 1,5 km pitkä koivukuja.
Lähes koko 1900-luvun kartanossa asuivat Helena ja Eva Wrede. Heidän isänsä kuoli vuonna 1912 ja kartano jäi naisten haltuun. He kasvattivat hevosia ja koiria lähes 60 vuoden ajan. Helena kuoli 1976 ja Eva asui kartanossa vielä muutaman vuoden lähes yksin, apunaan vain talonmies.
Lähteet
60.79°N, 26.76889°W
Kymijoen alue
Kymijoen alue (vesistöaluetunnus 14.1) on Kymijoen vesistössä (14) sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, joka muodostuu mereen laskevasta Kymijoesta, Kymijoen lähialueiden sekä Valkealan reitin vesistöistä.
Vesistöalueen sijainti
Kymijoen vesistöalueen sisällä Kymijoen alueen pohjoispuolella levittäytyy suurena Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9) ja lännessä Suur-Päijänteen alue (14.2). Muualla sitä ympäröivät muuta vesistöalueet. Idässä sillä on lyhyt yhteinen vedenjakaja Vuoksen vesistön (04) kanssa. Kouvolan kaakkoispuolella Kymijoen alueen ja meren välissä sijaitsee lyhyiden jokien vesistöjä, jotka ovat lännestä itään Summanjoen vesistö (13), Vehkajoen vesistö (12), Virojoen vesistö (11), Urpalanjoen vesistö (09) ja Vilajoen vesistö (08). Kouvolan lounaispuolella sijaitsevat puolestaan Taasianjoen vesistö (15), Koskenkylänjoen vesistö (16) ja Porvoonjoen vesistö (18). Erikoisuutena voidaan lopuksi mainita, että Kymijoella on kaksi suistohaaraa, joiden väliin jää pienien jokien valuma-alueita, jotka laskevat suoraan mereen. Niitä ovat esimerkiksi Svartbäckenin valuma-alue (81.022) ja Siltakylänjoen valuma-alue (81.020).
Pääuoma
Kymijoen vesistön pääuoma noudattaa alajuoksulta lukien seuraavaa vesistöreittiä: Kymijoki on vesistöalueen laskujoki, joka kuuluu Kymijoen alueeseen (14.1). Siihen laskee Päijänne, joka sijaitsee Suur-Päijänteen alueella (14.2), ja Päijänteeseen laskee Vaajakoskella Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) vedet. Yläjuoksulla pääuoman eri vesistöt kuuluvat Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), jossa pääuoma alkaa Salamajärven lounaispuolella sijaitsevasta Hepolammesta.
Kymijoen alue sijaitsee Kymijoen vesistön alajuoksulla sen alimmaisena vesistöalueena. Sen kautta virtaa samalla myös vesistöalueen pääuoman alajuoksu, joka täällä muodostuu yksinomaan Kymijoesta. Kymijoella tarkoitetaan Kalkkistenkoskesta alkavaa, usean eri järven kautta virtaavaa, suurta jokea, joka laskee Suomenlahteen Kotkassa ja Pyhtäällä useaa suuhaaraa myöten. Kymijoen yläjuoksulla sijaitsevat järvet Ruotsalainen (79 km²), Konnivesi (50 km²) ja Pyhäjärvi (62 km²). Ruotsalaisen ja Kalkkistenkosken välissä on järvimäinen osa, jota kutsutaan Kymijoeksi. Ruotsalaisen ja Konniveden välissä virtaan lyhyt Jyrängönvirta ja Konniveden ja Pyhäjärven välissä on Vuolenkoskelta alkava kapea ja 20 kilometriä pitkä virtamainen virtavesiosuus, jossa siinäkin on järvimäisiä vesialtaita. Pyhäjärvestä alkaa taas Kouvolan läpi virtaava jokimaisen Kymijoen alajuoksun osuus, joka laskee mereen.
Vesistöalueen jako
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan kuuluvat vesistöalueiden linkit on lihavoitu. Kaavioon on lisätty myös merkinnät, mihin vesistöalueeseen yläpuoliset Mäntyharjun reitin valuma-alue ja Suur-Päijänteen alue laskee vetensä :
Suomen päävesistö
Kymijoen vesistö on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Kymijoen alue muodostaa noin 13 % vesistöalueesta.
Pääuoman sivu-uomia
Alapuoliseen taulukkoon on luetteloitu alajuoksulta alkaen Kymijoen sivu-uomia, jotka yhtyvät siihen tai sen vesireitillä sijaitseviin järviin. Taulukon tietoja täydennetään sitä mukaan, kun sivu-uomista julkaistaan lisää tietoa. Suistohaaroihin yhtyvissä kohteissa etäisyys mereen tarkoittaa lyhintä etäisyyttä merenrantaan omaa suistohaaraa myöten. Muissa kohteissa etäisyydellä tarkoitetaan matkaa Pernoon haarautumiskohtaan, lisättynä matkalla mereen lyhintä suistohaaraa myöten. Mittausarvot sisältävät yläjuoksulla muutaman kilometrin virheen. Pituus tarkoittaa sivu-uoman pääuoman pituutta.
Taulukossa on sivu-uomia, jotka liittyvät vesistöviranomaisten toimittamaan vesistöjakoon seuraavalla tavalla. Salmi on lyhyt joki Teutjärvestä, jotka molemmat kuuluvat Teutjoen valuma-alueeseen (14.15). Harjunjoki on Valkealan reitin laskujoki. Reitin vesistöalueita ovat peräkkäiset Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18) ja Kivijärven reitin valuma-alue (14.19). Arrajoki on Arrajoen valuma-alueen (14.16) laskujoki. Sulkavankoski laskee Konniveteen tuoden sinne Rievelin valuma-alueen (14.17) vesiä. Suurin sivujoki on Lintukymi, joka tuo koko Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) vedet. Kalkkistenkoski tuo eniten vettä Kymijokeen, mutta sitä ei voi kutsua sivujoeksi, vaan pääuoman yläpuoliseksi osuudeksi.
Sébastien Loeb
Sébastien Loeb (s. 26. helmikuuta 1974 Haguenau, Ranska) on ranskalainen autourheilija. Hän on yhdeksänkertainen rallin maailmanmestari. Hän vei jokaisen maailmanmestaruuden rallin MM-sarjassa vuodesta 2004 lähtien vuoteen 2012 asti.
Rallin MM-sarjassa Loebilla on eniten maailmanmestaruuksia (9), osakilpailuvoittoja (80 voittoa), eniten peräkkäisiä voittoja (6) sekä eniten voittoja yhden kauden aikana (11). Ennen MM-sarjaa Loeb ajoi Citroen Saxo Kit Car Cupia Ranskassa, jonka hän voitti.
Koulutukseltaan Loeb on sähköasentaja. Loebin pitkäaikaisena kartanlukijana toimi Daniel Elena. Vuodesta 2022 lähtien hänen kartanlukijanaan toimii Isabelle Galmiche.
Ura rallin MM-sarjassa
Loeb debytoi MM-sarjassa Katalonian rallissa 1999. Kaudella 2001 Loeb herätti huomiota voittamalla selkeästi uuden 1600-kuutioisten ryhmän, joka oli tarkoitettu nuorille lupauksille ja sitä ajettiin tiettyjen MM-rallien yhteydessä. Tuolloin sarjalla ei vielä ollut MM-arvoa, joten Loeb ei virallisesti ole rallin nuorten mestari vaikka voittikin vastaavan sarjan vuonna 2001. Hyvät otteet poikivat näyttöpaikan Sanremon ralliin, jossa Loeb oli Citroënin tehtaan WRC-autolla toinen, voittaen muun muassa Didier Auriolin. Ensimmäisen voittonsa hän ajoi seuraavana vuonna Saksan rallissa, ja sen lisäksi hän ajoi saman vuoden alussa toiseksi Monte Carlo -rallissa, jonka voitti Tommi Mäkinen Subarulla. Loeb oli nopein pikataipaleilla, mutta kisan jälkeen langetettu kahden minuutin aikasakko "laittomasta" renkaanvaihdosta nosti Mäkisen voittoon. Seuraavana kolmena vuonna oli Loebin vuoro juhlia "Monten" voittoa, ennen Colin McRaeta ja Carlos Sainzia. Pisteitä kaudella 2002 kertyi 18, ja ne riittivät 10. sijaan yhteispisteissä. Osasyy alhaiseen pistesaaliiseen oli se että Loebin talli Citroën ei tuolloin ajanut vielä täyttä MM-sarjaa.
Seuraavana vuonna eli 2003 Loeb oli vakiinnuttanut paikkansa MM-sarjan kärkijoukossa. Voittoon hän ajoi edellisvuoden malliin Saksassa ja tämän lisäksi Monte Carlossa sekä Italian Sanremon rallissa. Yhteispisteissä Loeb oli toinen 71 pisteellään ja hän hävisi mestaruuden tuolloin voittaneelle Subarun norjalaiselle Petter Solbergille vain yhdellä pisteellä.
Loebin valtakausi
Vuosi 2005 oli todellinen ennätysten vuosi. Loeb teki yhden kauden voittoennätyksen (10 MM-rallia: Monte Carlo, Uusi-Seelanti, Italia, Kypros, Turkki, Kreikka, Argentiina, Saksa, Korsika ja Katalonia) ja peräkkäisten voitettujen MM-rallien ennätyksen (6 kpl: Uusi-Seelanti, Italia, Kypros, Turkki, Kreikka ja Argentiina).
Syyskuun Kyproksen rallin jälkeen Loeb kaatui enduropyörällä ja mursi olkapäänsä joka vaati leikkaushoitoa. Tuossa vaiheessa MM-sarjaa oli jäljellä neljä rallia ja sarjassa toisena ollut Grönholm oli häntä 35 pistettä jäljessä. Grönholmilla olisi ollut mahdollisuus maailmanmestaruuteen jos Loeb olisi ollut pois kaikista lopuista ralleista ja Grönholm kerännyt vähintään 36 pistettä. Turkin rallin Grönholm voitti mutta Australiassa hän jäi viidenneksi ja ero Loebiin venähti saavuttamattomaan 21 pisteeseen ja Loeb varmisti kolmannen maailmanmestaruutensa. Loppujen lopuksi Loeb jätti kaikki neljä viimeistä rallia ajamatta.
MM-rallikausi 2007
Loeb voitti kauden avauskisan vakuuttavasti uudella Citroën C4 WRC:llä ennen tallikaveriaan Daniel Sordoa. Ruotsin rallissa Loeb oli toinen, Marcus Grönholmin voittaessa. Norjan rallissa Loeb jäi pisteittä ajettuaan pariin otteeseen ulos. Mikko Hirvonen voitti kisan. Loeb teki ilmiömäisen hienoa jälkeä koko rallikautena 2007 ja kruunasi hienon kauden neljänteen perättäiseen maailmanmestaruuteen Walesin rallissa sijoituttuaan varmistellen kolmannelle sijalle.
MM-rallikausi 2008
thumb|300px|Sebastien Loeb, Citroën C4 WRC, Neste Oil Rally 2008 Loeb jatkoi Citroen-tallissa ja avasi kauden voitolla Monte Carlossa. Tämä oli Loebin uran viides Monte Carlon rallin voitto. Ruotsin rallissa Loeb keskeytti ulosajosta aiheutuneisiin moottorihuoliin, mutta palasi voittojen tielle kauden kolmannessa kisassa Meksikossa. Hän nappasi voitot myös Argentiinassa, Sardiniassa, Kreikassa, Suomessa, Saksassa, Uudessa-Seelannissa, Kataloniassa, Korsikalla ja Walesissa tehden jälleen yhden kauden voittoennätyksen.
MM-rallikausi 2009
Loeb aloitti kauden ylivoimaisesti viidellä voitolla viidestä ensimmäisestä kilpailusta. Kauden poikkeuksellisesti aloittaneessa Irlannin rallissa Loeb ja Sordo ottivat ylivoimaisen kaksoisvoiton. Loeb voitti myös seuraavan Norjan rallin ensimmäisen kerran sekuntitaistossa Hirvosen kanssa. Myös kolmas Kyproksen ralli oli Loebin hallintaa onnistuneen rengasvalinnan siivittämänä ja hän otti jo historiallisen 50. MM-rallivoittonsa. Myös Portugalin ja Argentiinan rallit olivat Loebin hallintaa. Kauden keskivaiheilla Loebille osui muutama heikompi kilpailu ja Hirvonen nousi MM-sarjan kärkeen, mutta Loeb varmisti kuudennen perättäisen maailmanmestaruutensa voittamalla kauden kaksi viimeistä kilpailua Kataloniassa ja Walesissa.
Loeb harkitsi pitkään ajavansa Formula 1 -kauden päätöskisassa Abu Dhabin GP:ssä Toro Rosson autolla rallikauden päättymisen jälkeen. Hän oli jo saanut luvan ajamiseen Citroen-tallilta, mutta päätti kuitenkin luopua ajatuksesta testaamisen vähyyden ja riskien takia. Hän ei myöskään olisi saanut FIA:lta kilpailuun osallistujilta vaadittavaa superlisenssiä. Myöhemmin Loeb ilmoitti että koko haave Formula 1:sistä on ohi.
MM-rallikausi 2010
Loeb jatkoi mestaruusputkeaan myös vuonna 2010. Hän voitti kauden aikana Meksikon, Jordanian, Turkin, Bulgarian, Saksan, Ranskan, Katalonian ja Walesin MM-rallit, ja ajoi mestaruuteen. Taistelu mestaruudesta ratkesi kuitenkin vasta viimeisessä kisassa, jossa Loeb voitti Hirvosen varmistaen mestaruutensa. Kyseessä oli myös Loebin viimeinen mestaruus Citroën C4 WRC:llä, sillä sääntömuutosten myötä luokitukset muuttuivat seuraavalle kaudelle.
MM-rallikausi 2011
Loeb voitti maailmanmestaruuden myös uudella autolla, Citroën DS3 WRC:llä. Kauden aikana Loeb voitti Meksikossa, Italiassa, Argentiinassa, Suomessa ja Kataloniassa. Loebin kautta väritti jännite uuden tallikaverin, Sebastien Ogierin välillä ja kauden päättyessä Ogier jätti Citroën-tallin Mikko Hirvosen siirtyessä tallin toiseksi kuskiksi vuodeksi 2012.
MM-rallikausi 2012
Loeb jatkoi uraansa vielä kauden 2012 ja voitti ennätyksellisen yhdeksännen ja myös viimeisen maailmanmestaruutensa. Kauden lopulla Loeb ilmoitti kauden jäävän viimeiseksi täydeksi kaudekseen MM-sarjassa. Vuonna 2013 hän ajoi neljä kilpailua voittaen Monte Carlon ja Argentiinan kilpailut. Hän siirtyi rata-autoilun MM-sarjaan vuonna 2014.
Monte Carlossa 2015
Loeb ajoi vain Monte Carlon rallin kaudella 2015 sijoittuen siellä kahdeksanneksi.
Paluu MM-sarjaan 2018
Loeb ajoi kaudella 2018 rallin MM-sarjassa kolme kisaa (Meksiko, Korsika ja Katalonia) Citroenilla, joista hän voitti Katalonian rallin.
MM-rallikaudet 2019 ja 2020
Loeb ajoi kaudella 2019 kuusi kisaa ja vuonna 2020 kaksi kisaa Hyundai Motorsportilla. Näiden kahden kauden parhaiksi tuloksiksi jäivät kaksi kolmatta sijaa Chilen rallissa 2019 ja Turkin rallissa 2020. Loeb ilmoitti kauden 2020 jälkeen jättävänsä Hyundain ja WRC-rallit ja siirtyvänsä ajamaan Dakar-rallia sekä uutta Extreme E -sarjaa.
MM-rallikausi 2022
Loeb voitti kauden avausrallin Monacossa. Voiton myötä 47-vuotiaasta Loebista tuli kaikkien aikojen vanhin MM-rallin voittanut kuski. Loeb on osallistunut kaudella myös Portugalin, Kenian ja Kreikan MM-ralleihin. Kartanlukijana hänellä nähtiin kaudella Isabelle Galmiche.
Uusia projekteja 2013
Vuonna 2013 Loeb ajoi Citroënilla neljä MM-rallia. Hän voitti Monte Carlossa ja ajoi kakkoseksi Ruotsissa, mutta ilmoitti ajavansa myös Pikes Peak International Hill Climb -mäkikisaan poikkeuksellisesti Peugeot 208 T16:lla, joka oli varustettu mäkikisaa varten. Loeb kilpaili myös McLaren MP4-12C GT3:lla FIA GT sarjassa Red Bullin ja Totalin sponsoroimana omaa nimeään kantavassa tallissa. Samana vuonna Loeb osallistui kahteen Porsche Supercup -sarjan kilpailuun Espanjan ja Monacon radoilla. Loeb ajoi kesäkuun lopulla Pikes Peakin kisan reitin läpi uudella ennätysajalla.
Ura vakioautojen MM-sarjassa
Vuonna 2014 Loeb siirtyi yhdessä Citroenin kanssa World Touring Car Championship -sarjaan. Tallikavereina hänellä ovat sarjan nelinkertainen maailmanmestari Yvan Muller ja argentiinalainen José María López.
Lolita (vuoden 1962 elokuva)
Lolita on vuonna 1962 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama, Vladimir Nabokovin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva. Se kertoo keski-ikäisen miehen suhteesta alaikäiseen tytärpuoleensa. Kubrick muutti Lolitan tekemistä varten Englantiin, missä hän asui perheineen loppuelämänsä.
Lolita polarisoi aikalaiset kriitikot sen kiistanalaisista kuvauksistaan ​​lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Vaikka kohuja herättäneen elokuvan sisältöä pehmennettiin, British Board of Film Censors (BBFC) määräsi elokuvalle X-ikärajan Iso-Britanniassa. Siitä huolimatta elokuva oli myöhemmin ehdolla parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta vuoden 1963 Oscar-gaalassa.
Otto Lehmuskoski
Otto Vilhelm Lehmuskoski (ent. Lindfors, 10. huhtikuuta 1894 Nurmijärvi – 3. marraskuuta 1983 Mikkeli ) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat itsellinen Oskar Vilhelm Lindfors ja Amanda Stråhlman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Klaudia Jouhkin kanssa.
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja Kurkijoen hevoshoitokoulun vuosina 1913–1914. Hän suoritti yksityisesti keskikoulun viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1921. Jääkärialiupseereille järjestetyn upseerikurssin Kadettikoulussa hän suoritti vuonna 1921 ja jalkaväkitykkikurssit Perkjärvellä vuosina 1925 ja 1926 sekä sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson vuosina 1929–1930 ja 2. jakson vuonna 1931.
Jääkäriaika
Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 9. marraskuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 19. helmikuuta 1916 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Uudenmaan rakuunarykmentin 1. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Eräjärvellä, Kuhmalahdessa, Sääksmäellä, Pälkäneellä, Lempäälässä, Vesilahdella, missä hän haavoittui lievästi.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hän palveli sisällissodan jälkeen Uudenmaan rakuunarykmentin konekiväärieskadroonassa, josta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Nurmijärven suojeluskunnan paikallispäälliköksi, josta hän siirtyi 1. marraskuuta 1919 Kurkijoen hevoshoitokoulun tallimestariksi. Hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1920 Hiitolan suojeluskunta-alueen päälliköksi ja 1. heinäkuuta 1921 Sortavalan suojeluskuntapiirin 4:n ja 1. huhtikuuta 1922 Viipurin suojeluskuntapiirin 11. alueen päälliköksi. Viipurin rykmenttiin hänet määrättiin vakinaiseen palvelukseen 19. syyskuuta 1923, missä hän toimi nuorempana upseerina 7. komppaniassa ja myöhemmin joukkueenjohtajana 3. Divisioonan miinanheittäjäkomppaniassa. Viipurin rykmentin nuoremmaksi upseeriksi hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1926ja hänet sijoitettiin 8. komppaniaan. Toukokuussa vuonna 1927 hänet siirrettiin jalkaväkitykkijoukkueen johtajaksi ja 3. elokuussa 1928 rykmentin aliupseerikoulun jalkaväkitykkiupseeriksi, josta hänet siirrettiin 12. lokakuuta 1928 Tampereen rykmentin talouspäällikön apulaiseksi ja 20. maaliskuuta 1931 alkaen Vuoksen jääkäripataljoonan ja 1. heinäkuuta 1933 alkaen Mikkelin sotilaspiirin talouspäälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui huoltopäällikkönä Jalkaväkirykmentti 37:ssä ja osallistui taisteluihin Salmissa, Syskyjärvellä, Lemetissä ja Pitkärannassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin 13. Divisioonan intendentiksi ja edelleen 8. Prikaatin huoltopäälliköksi. Jatkosotaan hän osallistui Savonlinnan sotilaspiirin huoltopäällikkönä, josta tehtävästä hänet siirrettiin 6. Armeijakunnan intendentiksi ja osallistui taisteluihin Aunuksessa.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän toimi huoltopäällikkönä Jalkaväkirykmentti 7:ssä vuoteen 1949 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi L. Baumgartnerin metsätilan hoitajaksi Kangasniemelle, jota hän palveli vuoteen 1957 saakka.
Luottamustehtävät
Hän toimi Vuoksen jääkäripataljoonan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1933. Savonlinnan Sotilasläänin kunnianeuvoston jäsenenä hän toimi vuonna 1939 ja Jalkaväkirykmentti 7:n kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1946–1948. Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä hän toimi vuosina 1947–1948 ja Kangasniemen Reserviupseerikerhon perustajajäsenenä, puheenjohtajana ja kunniapuheenjohtajana hän myös hän toimi.
Rantavakkisten kansakoulu
Rantavakkisten kansakoulu oli Mietoisissa Rantavakkisten kylässä Mettalan tilan mailla sijainnut kansakoulu, joka aloitti toimintansa vuonna 1912. Koulun perustamispäätös oli tehty jo vuonna 1911. Koulun suunnitteli arkkitehti Oiva Kallio ja hänen suunnitelmansa mukaisesti kouluun rakennettiin yksi luokkahuone, kansliatilat sekä veistosali, joka toimi aluksi myös voimistelu- ja ruokasalina. Koulun yhteydessä sijainnut opettajan huoneisto käsitti keittiön ja kaksi huonetta. Vuonna 1925 kouluun saatiin sähkövalaistus tuotua Raukkaan myllyltä asti.
Koulu lakkautettiin vuonna 1969 liian vähäiseksi katsotun oppilasmäärän vuoksi. Koulurakennus peruskorjattiin 1970-luvun alkupuolella yksityisasunnoksi, mutta rakennuksen julkisivu säilyi remontissa lähes muuttumattomana. Pihapiirissä sijaitsevat, myös asuinkäytössä olevat alakoulun ja keittolan rakennukset on samoihin aikoihin lohkottu omiksi tonteikseen.
Jääkäriliike
Jääkäriliike oli Suomen miesylioppilaiden piireissä vuoden 1914 loppupuolella käynnistynyt ja Jääkäripataljoona 27:n muodostumiseen johtanut aktivistien aloite sotilaskoulutuksen hankkimiseksi Suomen Venäjästä irrottautumista varten. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä 1914 oltiin Suomessa aluksi ensimmäisen sortokauden aikaisen vastarintaryhmittymän kagaalin ja vanhojen aktivistien piireissä varovaisia asennoitumisessa muuttuvaan tilanteeseen. Miesten ylioppilaspiireissä taas syntyi jääkäriliike, joka otti päämääräkseen Suomen aseellisen irrottamisen Venäjästä. Jääkärikoulutuksen 1915–1918 aloitti kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista. Heistä 1 261 (67 %) osallistui Suomen sisällissotaan. Osallistuneista kaatui taisteluissa 128 (10 %) ja haavoittui 238 (19 %).