cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martín García
Martín García on saari Argentiinassa Buenos Airesin maakunnassa. Se sijaitsee Argentiinan ja Uruguayn rajajoen Río de la Platan suistossa, ja on pinta-alaltaan noin 2 neliökilometriä. Vuonna 1973 Argentiinan ja Uruguayn välinen kiista saaresta päättyi sopimukseen, jossa saari siirtyi virallisesti Argentiinalle, vaikka se sijaitsi Uruguayn puolella maiden välistä rajaviivaa. Samalla saaresta tuli luonnonpuisto. Martín Garcíaan pääsee veneellä Tigren kaupungista, ja saarella on myös oma lentokenttänsä.
Victor Crone
Nuoruus
Crone syntyi Österåkerin kunnassa, Ruotsissa. Hän aloitti kitaransoiton varhaisessa iässä ja jatkoi myöhemmin musiikin suorittamista. Lukion loppupuolella Crone alkoi kirjoittamaan omia kappaleitaan. Hänen ensimmäinen kappaleensa oli tyyliltään rakkauslaulu.
Ura
Crone oli aikaisemmin osallistunut Melodifestivalen 2015 -kilpailuun, joka toimi Ruotsin vuoden 2015 euroviisukarsintana. Hän kilpaili yhdessä Behrang Mirin kanssa ja heidän kilpailukappaleensa oli nimeltään "Det rår vi inte för". Semifinaalissaan he sijoittuivat neljänneksi ja pääsivät Andra Chansen (suom. Toinen mahdollisuus) -vaiheeseen. Andra Chansen -vaiheessa he kuitenkin hävisivät Samir & Viktor -duolle.
Crone osallistui myös Viron euroviisukarsintana toimivaan Eesti laul 2019 -kilpailuun kappaleella "Storm". 16. helmikuuta 2019 pidetyssä finaalissa hän voitti kilpailun saaden eniten yleisöääniä.
Trichiurus
Trichiurus on huotrakalojen heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
The Dark Element
The Dark Elementin samanniminen esikoisalbumi ilmestyi 10. marraskuuta 2017. Kokoonpanoon kuuluvat myös Liimataisen Cain’s Offering -yhtyetoverit basisti Jonas Kuhlberg ja rumpali Jani Hurula. Yhtye esiintyi yleisölle ensimmäisen kerran Sweden Rock Festivalissa Ruotsissa kesäkuussa 2018.
Julkaisut
Singlet
Musiikkivideot
Surutulitus
Surutulitus on Turmion Kätilöiden kappale ja ensimmäinen single yhtyeen vuoden 2017 studioalbumilta Dance Panique. Se kertoo rakkaudesta ja rakastelemisen vaikeudesta. Kappale debytoi Suomen virallisen latauslistan sijalla 18.
Kappaleesta julkaistiin karaokehenkinen lyriikkavideo.
Singaporen sinfoniaorkesteri
Singaporen sinfoniaorkesteri (, SSO) on vuonna 1979 perustettu Singaporessa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen nykyinen musiikillinen johtaja on Lan Shui. Orkesterin yhteydessä toimii Singaporen sinfoniakuoro, jota johtaa tällä hetkellä Lim Yau.
Kaupunkiverkko
Kaupunkiverkko eli MAN on yhden tai useamman kaupungin alueella toimiva datasiirtoverkko. Esimerkiksi jonkin kaupungin ja sen pienemmät lähikunnat tai muut yhteen kasvaneet lähekkäin olevat kaupungit voivat muodostaa tällaisen. Myös yliopistoilla on tällaisia. Tämä muodostuu useasta lähiverkosta.
Tekniikka
Kaupunkiverkoissa käytetään runkona 1-10 Gbit/s ethernet- tai valokuituyhteyksiä. Joskus voidaan käyttää myös useampaa rinnakkaista yhteyttä kahden pisteen välillä pullonkaulojen välttämiseksi. Näihin yhdistetään lähiverkkoja kapeammilla yhteyksillä kuten 10 Mbit/s ethernet-yhteyksillä jottei yksi lähiverkko tuki koko kaupunkiverkon runkoa.
Intel Pentium
thumb|Intel Pentium 100 MHz thumb|Intel Pentium 60 MHz Intel Pentium on Intelin valmistama viidennen sukupolven x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin 22. maaliskuuta 1993 seuraajana Intel i486 -mallistolle. Alun perin Intel suunnitteli nimeävänsä suorittimen 80586:ksi tai i586:ksi, mutta koska numeroista ei voi tehdä tavaramerkkiä, nimeksi valittiin lopulta Pentium. i586:tta käytetään kuitenkin ohjelmoinnissa viittaamaan Pentium-yhteensopiviin suorittimiin.
Syyskuussa 2022 Intel kertoi lopettavansa Pentium- ja Celeron -brändit, korvaten ne uudella brändillä "Intel Processor" vuodesta 2023 alkaen.
Arkkitehtuuri
Suurin ero i486:een verrattuna on se, että Pentiumissa on kaksi kokonaislukujen liukuhihnaa ("U" ja "V"), joten se voi suorittaa enemmän kuin yhden käskyn kellojaksoa kohti. U-liukuhihna voi suorittaa minkä tahansa käskyn, kun taas V pystyy suorittamaan vain jonkin yksinkertaisen käskyn, kuten lataus/tallennus muistista. Tämä ominaisuus on tyypillinen RISC-suorittimille. Tämä olikin ensimmäinen kerta, kun RISC-suorittimien ominaisuus lisättiin x86-arkkitehtuurin suorittimeen. Vaikka Pentium onkin teknisesti 32-bittinen prosessori, siinä on 64-bittinen tietoväylä, eli se saa muistista kaksinkertaisesti dataa kellojaksoa kohti.
Kokonaislukuoperaatioiden suoritukseen on viisivaiheinen liukuhihna:   Prefetch (PF),     Decode-1 (D1),     Decode-2 (D2),     Execute (E) ja     Write Back (WB). Pentiumin mikrokoodi hallitsee molempia liukuhihnoja, mikä tekee mikrokoodilla toteutetuista käskyistä paljon 486:tta nopeampia.
80486DX oli ensimmäinen Intelin prosessori, jossa matematiikkasuoritin lisättiin suorittimen kanssa samalle piisirulle. Pentium säilyttää vanhan x87-arkkitehtuurin, ja matematiikkasuoritin on erillinen yksikkö muusta prosessorista. Liukulukukäskyn suoritus siirtää laskun matematiikkaprosessorin tehtäväksi, joka lukee liukulukudatan suorittimen datavälimuistista. Matematiikkasuorittimella on kahdeksan yleiskäyttöistä rekisteriä liukulukuoperaatioihin. Liukulukuja ei voi siirtää suorittimen kokonaislukurekisteriin, ainoastaan muistiin. Pentiumin matematiikkasuoritin on huomattavasti parempi kuin 486DX:ssa, sillä myös Pentiumin liukulukuyksikkö on liukuhihnoitettu eli se pystyi aloittamaan seuraavan käskyn suorittamisen jo ennen kuin edellinen oli valmistunut ja siten pystyi efektiivisesti usein suorittamaan liukulukuoperaation jokaisella kellojaksolla. Liukuhihnan neljä ensimmäistä vaihetta on jaettu U-kokonaislukuliukuhihnan kanssa. Lisäksi matematiikkasuoritin sisältää kerto- ja jakolaskut laitteistolla ja kehittyneemmät algoritmit mikrokoodilla. Aiemmilla x86-suorittimilla (sekä muiden valmistajien Pentiumin kanssa kilpailevilla suorittimilla) liukulukuyksikkö ei ollut liukuhihnoitettu, jolloin jouduttiin ensin odottamaan useampi kellojakso edellisen käskyn valmistumista ennen kuin seuraava käsky voitiin suorittaa.
Näiden uudistuksien ansioista Pentiumin nopeus oli kokonaislukukoodilla lähes kaksi kertaa i486:n verran kellojaksoa kohti, ja liukulukukoodilla vastaavalla kellotaajuudella jopa 3−5-kertainen i486:een nähden.
Mallit
Alkuperäisen Pentium-suorittimen koodinimi oli P5 ja ne valmistettiin 0,8 mikrometrin prosessilla. Tällä prosessilla valmistettujen suorittimien ydin kuitenkin toimi epävarmasti ja kuumeni huomattavasti käytön aikana. P5-malleja seurasi 0,6 mikrometrin prosessilla valmistettu P54. Sen sisäinen kellotaajuus oli eri kuin ulkoinen väylä. Lisäksi se toimi tuplaprosessorikokoonpanoissa. P54:n seuraaja oli P54C, joka valmistettiin 0,35 mikrometrin puhtaalla CMOS-prosessilla.
Ensimmäiset Pentiumit toimivat 60 ja 66 megahertsin kellotaajuudella. Keväällä 1994 Intel julkaisi 75, 90 ja 100 megahertsin versiot, jotka oli valmistettu 0,6 mikrometrin valmistustekniikalla ja joiden käyttöjännite oli aiempaa alempi 3,3 volttia. 0,35 mikrometrin tekniikalla valmistettu 120 megahertsin versio julkaistiin 27.3.1995. Kesällä 1995 julkaistiin 133 megahertsin versio, tammikuussa 1996 150 ja 166 megahertsin versiot sekä 10.6.1996 200 megahertsin versio. i486-koneiden päivitykseen tarjottiin 63 ja 83 megahertsin taajuudella toimineita Pentium OverDrive -suorittimia.
Pentium MMX
Seuraava malli, P55C, julkaistiin nimellä Pentium with MMX Technology (yleisesti käytettiin nimeä Pentium MMX) tammikuussa 1997. Ensimmäisten julkaistujen Pentium MMX -mallien kellotaajuudet olivat 166 ja 200 MHz (kannettaviin 150 ja 166 MHz). MMX (multimedia extension) oli x86-arkkitehtuurin ensimmäinen SIMD-laajennus. Se sisältää käskyjä kokonaislukujen rinnakkaislaskentaan käyttäen hyödyksi matematiikkasuorittimen rekistereitä 57:llä uudella MMX-käskyllä.
Vuoden 1997 tammikuussa Pentium-prosessoreihin lisättiin MMX-käskyt ja niiden välimuistin koko kaksinkertaistettiin 32 kilotavuun. MMX-mallista julkaistiin 166, 200 ja 233 megahertsin versiot.
Pentium-bugi
Ensimmäiset 60–100 megahertsin Pentium-mallit kärsivät virheestä, jonka vuoksi liukulukuyksikkö tuotti jossain harvinaisissa jakolaskussa (FDIV-käskyissä) virheellisen tuloksen viidennestä desimaalista eteenpäin. Virhe tunnetaan Pentium-bugina tai tarkemmin nimellä Pentium FDIV bug. Virheestä nousi kohu, joka laantui vasta Intelin tarjouduttua vaihtamaan kaikki virheelliset Pentium-suorittimet uusiin.
Vuoden positiivisin suomalainen
Vuoden positiivisin suomalainen on vuodesta 1993 lähtien Positiivareiden ja Nuorkauppakamarin jakama kunniamaininta. Vuoden positiivisin suomalainen -kunniamaininnan lisäksi jaetaan elämäntyöpalkintoa sekä palkitaan alueellisesti positiivisimpia suomalaisia. Kunniamaininnan saajat palkitaan kajaanilaisen kuvanveistäjän Esko Määtän suunnittelemalla patsaalla. Positiivarit on myönteistä asennoitumista edistävä konsulttiyritys, joka valitsee Vuoden positiivisimman suomalaisen.
Vuoden positiivisin tamperelainen on valittu vuodesta 2004 lähtien.
Kivien tasapainotus
thumb|300px|Tasapainoon aseteltuja kiviä [[Englanti|Englannissa.]] Kivien tasapainotus on ympäristötaidemuoto, jossa kiviä kasataan toistensa päälle esteettisiin, tasapainoisiin muodostelmiin. Tunnettuja kivien tasapainottajia ovat muun muassa Bill Dan, Andy Goldsworthy ja Adrian Gray.
Carl August Ehrensvärd
Carl August Ehrensvärd voi tarkoittaa seuraavia Ehrensvärdin aatelissuvun jäseniä:
Tanja Kylliäinen
thumb|Tanja Kylliäinen SM-uinneissa 2016. Tanja Kylliäinen (s. 30. tammikuuta 1993 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on suomalainen kilpauransa päättänyt uimari. Hänellä on myös Yhdysvaltain kansalaisuus. Seuratasolla Kylliäinen edusti Yhdysvalloissa baltimorelaista Loyola-Blakefield Aquaticsia ja Suomessa Raision Urheilijoita sekä Lappeenrannan Uimareita.
Marraskuussa 2015 Kylliäinen ui Minneapolisissa 200 metrin sekauinnissa pitkän radan Suomen ennätyksen parannettuaan Emilia Pikkaraisen kuusi vuotta vanhaa aikaa kolme sekunnin sadasosaa. Samalla Kylliäinen alitti viidentenä suomalaisuimarina Rion kesäolympialaisten 2016 varman osallistumisen takaavan A-rajan ja valittiin Suomen joukkueeseen maaliskuussa.
Kylliäinen ui 400 metrin sekauinnissa Rion olympialaisten alkuerässä 6. elokuuta 2016 uuden Suomen ennätyksen 4.45,33, mutta sijoittui sillä alkuerissä vasta sijalle 25 ja karsiutui jatkosta.
Kesäkuussa 2018 Kylliäinen ilmoitti päättävänsä kilpauransa Jyväskylässä käytyjen SM-kilpailujen jälkeen. Häntä oli vaivannut täysipainoisen harjoittelun estänyt olkapäivävamma.
Kylliäisen isä on suomalainen ja äiti yhdysvaltalainen. Suomen kieltä hän osaa vähän. Kylliäinen oli aikakautensa uimareihin nähden suhteellisen lyhyt, 155 senttimetrin pituinen.
Oh Seong-ok
Oh Seong-ok (, s. 10. lokakuuta 1972 Daejeon ) on eteläkorealainen käsipalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Oh on kuulunut Etelä-Korean naisten käsipallomaajoukkueeseen jokaisissa kesäolympialaisissa vuosina 1992–2008. Sydneyn vuoden 2000 neljättä sijaa lukuun ottamatta Oh on maajoukkueen jäsenenä voittanut olympiamitalin jokaisista kisoista kirkkaimpana saavutuksenaan olympiavoitto Barcelonasta 1992. Lisäksi hänellä on MM-kulta- ja pronssimitalit.
Luettelo pikkuplaneetoista: 168001–169000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 168001:stä ja päättyen 169000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Albert Ehrensvärd
Albert Ehrensvärd voi tarkoittaa seuraavia Ehrensvärd-aatelissuvun jäseniä:
Matanzas
thumb|250px|Näkymä Matanzasiin. Matanzas on kaupunki Atlantin rannikolla Länsi-Kuubassa. Sieltä on Kuuban pääkaupunkiin Havannaan matkaa noin 80 km. Se on merkittävä satama- ja teollisuuskaupunki, ja siellä on 1600-luvulla rakennettu linnoitus. Kaupungin itäpuolella on lentokenttä ja Varaderon lomakeskus. Asukkaita vuonna 1991 oli 115 000. Vuonna 2012 asukasluku oli 145 246.
Kihlakunnantuomari
Kihlakunnantuomari oli vuoteen 1993 asti toimineiden kihlakunnanoikeuksien päällikkötuomarin virkanimi. Vuonna 1993 kihlakunnanoikeuksista tuli käräjäoikeuksia, joita johtaa laamanni.
Tasavallan presidentti Pehr Evind Svinhufvud toimi kihlakunnantuomarina Lappeen tuomiokunnassa vuosina 1908–1914 ja sitä ennen 1906–1908 Heinolan tuomiokunnassa.
Sijaisten aikakausi
Kihlakunnantuomareiksi nimitettiin 1560-luvulta alkaen miehiä, joiden yhteydet Suomeen puuttuivat lähes kokonaan. Heidän toimintansa keskittyi Ruotsin puolelle ja Suomeen liittyvä viranhoito jäi sijaisen toimeksi. Kaarle-herttuan Suomeen 1599 tekemä rankaisuretki johti maan tuomarikunnan vaihtumiseen lähes kokonaan Suomen oloja huonosti tunteneisiin miehiin. Tämä ja valtakunnan poliittisen toiminnan vilkastuminen Keski-Eurooppaan päin johti sijaisten käyttöön Suomessa. Ajalle oli tyypillistä myös joidenkin tuomarinvirkojen läänittäminen hovioikeuksien virkamiehille ja asessoreille. Hekään eivät itse hoitaneet kihlakunnantuomarin virkaansa.
Vuoden 1680 valtiopäivillä tehtiin päätös reduktiosta, jossa kaikki kihlakunnantuomarinvirat peruutettiin ja virkoihin valittiin uudet miehet. Samassa yhteydessä muutettiin kihlakunnantuomarinveron tuoton jakoa. Tästä lähtien vain osa veron tuotosta käytettiin tuomarin palkkaan pääosan kattaessa muun oikeuslaitoksen kustannuksia.
Ruotsin kuningas vastasi 29. marraskuuta 1680 ritariston ja aatelin tekemään valitukseen. Majesteetti määräsi, että laamanninvirkojen ja kihlakunnantuomarinvirkojen haltijoiden tuli itse hoitaa virkaa ja asua laamannikunnan tai tuomiokunnan alueella. Valtakirjat kihlakunnantuomarin virkoihin annettiin 30. joulukuuta 1680 Suomessa ja Käkisalmen läänissä, jota siihen aikaan pidettiin valtakunnan lisämaana. Kihlakunnantuomareiksi tulivat nyt uudet miehet. Vain kolme sai jäädä virkaansa: Ahvenanmaan kihlakunnan tuomari, Käkisalmen läänin tuomari sekä Raaseporin läänin ja Hattulan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari. Tämän uudistuksen jälkeen valtakunnan virkamieskunnassa oli uusi ryhmä nimittäin vakinaiset kihlakunnantuomarit.
Ilmajoen lukio
Ilmajoen lukio on Ilmajoen kunnan ylläpitämä lukio. Siinä opiskelee runsaat 200 opiskelijaa ja opettajia on 15. Ilmajoen lukio on yleislukio, jossa toimivat ilmaisu-, paini- salibandy- ja pesäpallolinjat.
Syksystä 2010 Ilmajoen lukiossa on toiminut ilmaisutaidon linja, jota toteutetaan yhteistyössä Etelä-Pohjanmaan Opiston kanssa. Ilmaisulinjan suuntautumisvaihtoehtoina ovat kirjoittaminen, rytmimusiikki, tanssi ja teatteri. Kolmivuotisen linjan kursseista 57 pidetään lukiossa ja 25 kansanopistossa.
Ilmajoen lukio kuuluu Etelä-Pohjanmaan urheiluakatemiaan vastuualueena pesäpallo. Lukiossa aloitettiin tehostettu pesäpallovalmennus vuonna 1996 aluksi oman paikkakunnan pelaajille ja sittemmin muillekin.
Ilmajoen lukiosta on 2000-luvulla tehty useita opintomatkoja Sveitsin tutkimuskeskus CERNiin, Euroopan komission käännöskeskukseen ja muualle Keski-Eurooppaan.
Ilmajoen lukio toimii vuonna 1956 valmistuneessa kivirakennuksessa ja sen viereisessä vanhassa puukoulussa. Vuonna 2012 valmistuneessa peruskorjauksessa Ilmajoen lukion ja viereisen yläkoulun Jaakko Ilkan koulun toimitiloja uudistettiin lähes 10 miljoonan euron edestä.
Historiaa
Ilmajoen lukio sai alkunsa 1924, kun perustettiin Ilmajoen keskikoulu. Lukioluokat perustettiin 1930. Yksityisen, kannatusyhdistyksen omistaman oppikoulun ensimmäinen rehtori oli Martti Stenius, joka hoiti virkaa 38 vuotta, kuolemaansa 1963 saakka. Hän opetti historiaa ja yhteiskuntaoppia, ja toi Ilmajoen yhteiskouluun Helsingin normaalilyseon mallin mukaisen itsehallintokokeilun, jossa luokat valitsevat keskuudestaan valvojat ja muut tarvittavat virkailijat. Tätä mallia, jota erilaisin muunnelmin sovellettiin noin 40 koulussa ympäri Suomen, toteutettiin Ilmajoella 1928–1939 jopa niin, että koulu julistettiin omaksi ”itsehallintotasavallakseen”.
Vuonna 1975 peruskoulun tulon myötä Ilmajoen yhteiskoulusta jäi jäljelle Ilmajoen lukio, joka alempien luokka-asteiden tavoin siirtyi kunnan ylläpidettäväksi. Kurssimuotoiseen lukioon Ilmajoella siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukioon 1990-luvun puolivälissä.
Douala
Douala on Kamerunin suurin kaupunki ja Littoralin provinssin pääkaupunki. Douala sijaitsee 24 kilometrin päässä Atlantin rannikolta Wourijoen varrella. Kaupungissa on noin 2,75 miljoonaa asukasta (2015 ennuste). Douala on Kamerunin kaupankäynnin keskus ja siellä on myös maan suurin satama.
Mercer Human Resource Consultingin vuosittaisen tiedotteen mukaan Douala oli Afrikan kallein kaupunki ja maailman 24. kallein kaupunki maaliskuussa 2007.
Maantiede
Douala sijaitsee Wourijoen estuaarin kaakkoisreunalla Atlantin rannalla noin 210 kilometriä Yaoundésta länteen. Kaupungin nopean kasvun seurauksena länsimaalaistyylisten kaupunginosien välissä on alueita, joissa asuu maaseudulta ja muualta Afrikasta tulleita työnhakijoita. Wourijoen yli kulkee 1 800 metriä pitkä maantie- ja rautatiesilta Bonabériin.
Funny People
Funny People on Judd Apatow’n kirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 2009.
Polisse
Polisse on 2011 valmistunut ranskalainen poliisidraama. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Maïwenn, joka myös näyttelee filmissä. Polisse kuvaa Pariisin lastensuojeluyksikön toimintaa ja sen elämää dokumentoivaa valokuvaajaa. Maïwenn sai idean elokuvaan nähtyään dokumentin lastensuojeluyksikön toiminnasta.
Elokuvan nimi on ranskan poliisia tarkoitava sana lasten tavauskielellä kirjoitettuna.
Elokuva voitti tuomariston palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2011.
Jyrkkäkoski
thumb|Vasemmalla alkuperäinen hiihtomaja ja edessä katettu tanssilava. Jyrkkäkoski on huvikeskus Pudasjärvellä. Se on ollut pudasjärveläisen nuorison perinteinen kokoontumispaikka jo aikojen alusta, mutta sen varsinaisen historian voidaan katsoa alkaneeksi 1948, jolloin Pudasjärven Urheilijat ry rakensi Kivarijoen jyrkän rantatörmän päälle talkootyönä hiihtomajan. Majan rungon muodosti Vapon käytöstä poistettu savottakämppä. Tämä rakennus on edelleenkin pystyssä huvialueen keskellä ja nykyisin nuoret tuntevat sen useimmiten "punaisena tupana".
Historiaa
1953 rakennettiin majan toiseen päähän kevytrakenteinen ravintolakatos. Samoin rakennettiin vaatimaton tanssilava ja vedettiin "kirkasjohtolinja" majalle.
1954 Jyrkkäkosken alueella alkoi kuulua kuhina, kun Oulun ilmailukerho ry aloitti leiritoimintansa Pudasjärven lentokentällä. Kerho rakensi alueelle ainakin majan, konesuojan ja saunan.
1959 Pudasjärven Urheilijat rakensivat oman saunan. Saunalle rakennettiin samalla myös portaat ja tanssilavan kuntoa kohennettiin. Sauna tuli lahjoituksena silloiselta Toppila Oy:ltä. Aiemmin se oli ollut metsätyömiesten käytössä Vaarankylän Jyrkkäkoskella.
1975 Jyrkkäkosken huvialueelle Pudasjärven lentokentän viereen rakennettiin vanhan avotanssilavan tilalle katettu tanssilava. Sen suunnitteli arkkitehtiylioppilas Reijo Niskasaari, joka on myöhemmin suunnitellut myös mm. Oulunsalon kunnantalon. Lavan avajaisissa esiintyi Esa Pakarinen, mukanaan Severi Suhonen.
1976 huvialueen viereen alkoi nousta kelohongasta tehty mökkikylä. 1978 Pudasjärven kunta rakensi aivan huvialueen naapuriin leirintäalueen, Pudasjärvi Campingin. Ensimmäisen vuoden leirintäalue toimi Lomaliiton hoivissa, mutta 1979 kunta päätti vuokrata koko alueen Pudasjärven Urheilijat ry:lle.
1980 huvikeskuksen yhteyteen rakennettiin tenniskenttä.
1984 alkoi nykyisin tuntemamme Jyrkkäkosken huvikeskuksen rakentaminen. Työ tapahtui päivisin ammattilaisten voimin, jotka valmistelivat hommia iltavuoroon tulevalle talkooväelle. Avajaiset pidettiin suunnitellusti juhannuksena, vaikka viimeisiä vasaraniskuja tehtiin vielä edellisenä iltana.
1985 laajennettiin kioskitiloja ja rakennettiin ulkolava.
Jyrkkäkoskella on nähty tämän jälkeen monia koti- ja ulkomaisia huippuartisteja ja -yhtyeitä. Jyrkkäkosken juhannus olikin pitkään Pohjois-Suomen suosituin festivaali, mutta aika ajoi sen ohi ja toiminta hiipui. 2000-luvulla ei Jyrkkäkosken huvikeskuksessa ole ollut enää aktiivista toimintaa muutamia kesäiltoja sekä yksityistapahtumia lukuun ottamatta. Yksityistapahtumia, kuten Jyrkkä-festivaalit järjestävät muun muassa entiset pudasjärveläiset yhteistyössä eri yhdistysten kanssa.
Mikko Pörhölä
Mikko Juhani Pörhölä (s. 31. lokakuuta 1976 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Pörhölä työskentelee Lahden Kaupunginteatterissa. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta 2001. Sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa Ahaa-teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Vuonna 2009 Pörhölä näytteli Dostojevskin Idiootin ruhtinas Myshkininä Espoon kaupunginteatterissa Kaisa Korhosen ohjauksessa, mitä voi pitää hänen tähänastisen uransa merkittävimpänä roolina.
Pörhölällä on myös rooli minisarjassa Kirje isältä, sekä vuoden 2011 elokuvassa Syvälle salattu.
Vasikkasaaren räjähdys 1919
Vasikkasaaren räjähdys tapahtui Helsingin edustalla Suomenlinnan ja Santahaminan välissä sijaitsevalla Vasikkasaarella 8. helmikuuta 1919 kello 18:40, kun saarella sijainnut ammusvarasto räjähti. Räjähdyksessä loukkaantui viisi saarella ollutta vartiomiestä, yksi heistä vakavasti. Räjähdys tuhosi saarella sijainneet rakennukset ja öljysäiliöt lähes täysin. Saari ja sen ympäristön jääkenttä olivat täynnä kivijärkäleitä, rautaromua ja betonilohkareita. Lisäksi mereen meni ja paloi 700 000 kiloa saarella säiliöissä varastoituna ollutta masut-öljyä. Räjähdys rikkoi ikkunoita Suomenlinnassa, Hakaniemessä, Sörnäisissä, Eirassa, Kruununhaassa ja Katajanokalla ja se kuultiin aina Tallinnassa ja Heinolassa saakka. Räjähdyksen alkusyy ei koskaan selvinnyt.
Toukokuussa 1919 tuuli kuljetti Helsingin Eteläsataman venealtaisiin Vasikkasaaren räjähdyksessä hajonneista öljysäiliöistä mereen valunutta naftaa niin paljon että sitä voitiin kerätä talteen isompia määriä ämpäreillä.
Venäjän armeija rakensi saarelle 1850-luvulla useita kivisiä ja puisia ruuti- ja ammusvarastoja, laboratorion ja asuintilat 30:lle vartiomiehelle. 1860-luvulla ruutivarastot keskitettiin saaren keskiosaan ja niiden ympärille rakennettiin "Kiinan muuriksi" kutsuttu kivinen suojamuuri, jonka päällä sijaitsivat vartijoille tarkoitetut puiset kävelysillat. Vuonna 1870 valmistui Valkoisena talona tunnettu kivinen vartiotalo ja sen viereen kivinen jääkellari.
Ensimmäisen maailmansodan aikana saarelle varastoitiin tykinammusten ja ruudin lisäksi torpedoja, merimiinoja sekä noin 16 miljoonaa kiväärinpatruunaa. Hevosvetoinen rautatie yhdisti ammusvaraston saaren päälaituriin. Saarelle rakennettiin myös kolme suurta 30 metriä halkaisijaltaan olevaa öljysäiliötä, joihin varastoitiin masutiksi kutsuttua raskasta polttoöljyä Venäjän Itämeren laivaston laivojen polttoaineeksi. Öljysäiliöiden ympärille rakennettiin suojamuurit ja öljy pumpattiin säiliöihin kuljetusproomuista höyrykäyttöisen pumppuaseman pumpuilla. Saarella oli myös parissa pienemmässä säiliössä dieselöljyä sekä muita palavia nesteitä. Vuonna 1918 saari siirtyi suomalaisille ja oli aluksi sotasaaliskeskusosaston hallussa ja sitten Suomenlinnan rannikkotykistön alaisuudessa.
Räjähdyksen jälkeen vain yksi öljysäiliö oli säilynyt korjauskelpoisena. Se ja pumppuasema korjattiin ja saarelle perustettiin valtion öljyvarikko. Saarelle rakennettiin betoninen, kivimuurein suojattu kaksikerroksinen polttoainevarasto ja vuoteen 1927 saakka puolustusvoimien bensiinin jakelu tapahtui saarelta käsin. Saaren säiliöihin varastoitiin sitten lähinnä lentokonebensiiniä. Vuonna 1945 SKDL:n Helsingin kunnallisjärjestö sai käyttöönsä noin puolet saaresta. Tälle puolikkaalle rakennettiin sitten 1940- ja 1950-luvuilla yli sata kesämökkiä, joista noin 50 on jäljellä. Vasikkasaari siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen vuonna 1965.
Hajupihka
Hajupihka tai pirunpihka (kansanomaisesti pirunpaska) on voimakastuoksuista pihkaa, jota saadaan pirunkeltaputki-kasvista (Ferula assa-foetida). Pirunkeltaputki on monivuotinen, porkkanan kanssa samaan heimoon kuuluva kasvi, jonka rungosta ja juuresta saadaan maitomaista pihkaa, joka kuivuu hajupihkaksi. Jo muinaisen Rooman keittiöissä hajupihkaa käytettiin mausteena. Hajupihkaa käytetään erityisesti intialaisissa kasvisruoissa. Sitä myydään yleensä vehnäjauholla yms. jatkettuna jauheena, jotta maustaminen olisi helpompaa. pienoiskuva|Hajupihkajauhepurkkeja Tuoreen hajupihkan haju on erittäin voimakas ja epämiellyttävä, mutta kypsennyksen jälkeen maku tuo ruokaan miedon sipulimaisen/valkosipulimaisen maun. Useissa länsimaissa maustetta kutsutaankin pirunpaskaksi, jonka sievistelevät keittokirjailijat ovat sitten muuttaneet pirunpihkaksi tai hajupihkaksi. Koska sipuli ja valkosipuli on pahan hajunsa takia kielletty Intian brahmaaneilta, he käyttävät pirunpihkaa antamaan ruokaan samaa makua. Keskiajalla väitettiin, että pirunpihka auttaa keuhkoputkentulehdukseen ja lievittää hysterian oireita. Tässä on kyseessä eri aine kuin suomalaisessa kansanperinteessä tunnettu pirunpaska, jota käytettiin pirunviulun soittamisessa. Suomalainen pirunpaska oli tinktuurasta ja kumihartsista valmistettu seos.
Saint Kitts ja Nevis
Saint Christopherin ja Nevisin federaatio eli Saint Kitts ja Nevis on kahden pienen Karibianmeren saaren muodostama liittovaltio Väli-Amerikassa Leewardsaarilla. Saaret erottaa vain noin kolme kilometriä leveä The Narrows -salmi. Saaret ovat tuliperäisiä. Ne sijaitsevat Antigua ja Barbudan länsipuolella, Anguillan eteläpuolella ja Montserratin luoteispuolella.
Saint Kitts ja Nevisin pinta-ala on 261 neliökilometriä ja asukasluku noin 53 000. Valtion pääkaupunki on Basseterre. Matkailu on saarten tärkein taloudenala. Se otti 1900-luvun lopulla paikan saarten taloutta pitkään hallineelta sokeriteollisuudelta. Saaret itsenäistyivät vuonna 1983, ja Nevisillä on itsehallinto.
Maantiede
Valtio sijaitsee kahdella saarella, Saint Kittsillä ja Nevisillä. Saint Kitts on saarista suurempi, ja sen pinta-ala on 176 neliökilometriä. Saari on soikeahko, ja sen pituus on 37 kilometriä ja leveys 8 kilometriä. Saint Kitts on muodostunut kolmesta vuorenhuippujen ryhmästä, joita erottavat syvät rotkot. Mount Liamuiga (1 156 metriä) hallitsee saaren keskiosaa. Vuorten juurella on sokeriruokoviljelmiä ja laidunmaita, alarinteillä kasvaa metsää ja hedelmäpuita. Suurin kaupunki ja koko valtion pääkaupunki on Basseterren satamakaupunki. Saint Kittsin eteläosassa on hiekkarantoja, joille ollaan kehittämässä matkailutoimintaa. Siirtomaakauden plantaasien huviloita on muutettu romanttisiksi huviloiksi. left Nevis sijaitsee kolme kilometriä Saint Kittsistä kaakkoon. Se on lähes pyöreä ja käytännössä muodostunut Nevis Peakin vuoresta. Vuorenhuippu on usein pilvien suojassa. Suurin kaupunki on Charlestown, joka on yksi Karibian parhaiten säilyneistä siirtomaa-ajan kaupungeista. Siellä on useita 1700-luvun rakennuksia.
Saint Kitts ja Nevisin ilmasto on samanlainen kuin muuallakin Karibialla. Vuotuinen sademäärä on 1 500–2 000 mm. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten heinäkuusta marraskuuhun. Hurrikaaneja tavataan elokuun ja lokakuun välisenä aikana. Niitä osuu näille saarille muutaman vuoden välein. Vuonna 2008 kolmosluokan hurrikaani Omar vaurioitti saarten rakennuskantaa. Vuonna 2010 hurrikaani Earl teki tuhojaan, mutta ihmishenkien menetykseltä vältyttiin.
Saarten ainoat alkuperäiset nisäkkäät ovat lepakoita, joita elää kuusi lajia: jamaikanhedelmäleikko, meksikondoggilepakko, kalastajalepakko, meksikonsuppilokorvalepakko, Brachyphylla cavernarum ja Molossus molossus sekä mahdollisesti puuleikko (Ardops nichollsi). Ihmisen mukana saarille on tullut esimerkiksi rottia, mangusteja sekä vihermarakatteja. Saarilla on tavattu 116 lintulajia, joiden joukossa on monia muuttolintuja.
Historia
Arkeologisista jäänteistä voidaan päätellä, että ensimmäiset asukkaat tulivat saarille noin 4 000 vuotta sitten. Arawak- ja karib-intiaanit levittäytyivät Etelä-Amerikasta pohjoiseen ja liikkuivat ketterästi saarelta toiselle puunrungoista kaiverretuilla veneillään.
Kolumbus näki saaret toisella matkallaan vuonna 1493. Hän nimesi suuremman saaren suojeluspyhimyksensä pyhän Kristofoksen mukaan. Nevis sai verhoavien pilvien takia nimen Nuestra Señora de las Nieves (lumen rouva). Englantilaiset siirtolaiset siirtolaiset lyhensivät nimet muotoon Saint Kitts ja Nevis.
Thomas Warner perusti vuonna 1623 Saint Kittsille Karibian ensimmäisen menestyneen englantilaisen siirtokunnan. Vuonna 1626 he surmasivat kaksituhatta intiaania. Ranskalaiset saapuivat saarelle vuonna 1623, ja englantilaiset asuttivat Nevisin vuonna 1628. Saint Kittsillä oli pitkään englantilaisten ja ranskalaisten siirtolaisten erimielisyyksiä, mutta saari luovutettiin huhtikuussa 1713 Britannialle Utrehctin rauhassa. Nevisistä kasvoi puolestaan yksi Karibian vauraimmista saarista.
Saint Kitts, Nevis ja Anguilla yhdistettiin vuonna 1882 yhdeksi siirtomaaksi. Saaret saivat 27. helmikuuta 1967 täyden itsehallinnon, mutta Britannia piti edelleen hallussaan niiden puolustus- ja ulkopolitiikan. Pian Anguillassa alkoi kasvaa tyytymättömyys Saint Kittsin hallitsevaa asemaa kohtaan saarten politiikassa. Anguillalaiset perustivat toukokuussa oman valtuustonsa, ja saari julistautui heinäkuussa itsenäiseksi. Anguilla siirrettiin vielä kuitenkin Britannian alaisuuteen, ja virallisesti kolmen saaren liitto kaatui vuonna 1980.
Vaikka saarilla oli erimielisyyksiä hallinnosta, Saint Kitts ja Nevis itsenäistyi 19. syyskuuta 1983. Saarivaltion ensimmäiseksi pääministeriksi nousi Kennedy Simmonds, joka piti asemaa vuoteen 1995. Hänen aikanaan valtio joutui laajentamaan taloutta, sillä maailman sokerin hinta putosi 1980-luvun puolivälissä. Simmondsin seuraaja Denzil Douglas joutui kohtaamaan Nevisin itsenäistymisaikeet, mutta saarella järjestetyssä kansanäänestyksessä ei tullut tarvittavaa kahden kolmasosan enemmistöä. Sokeriteollisuuden alamäen seuraksena Saint Kitts ja Nevis sulki alan vuonna Sokeriteollisuuden korvaajaksi kohosivat offshore-finanssiala ja palvelualat. Douglas valittiin uudestaan pääministeriksi vuosina 2000, 2004 ja 2010. Entinen ulkoministeri Timothy Harris päihitti Douglasin vuoden 2015 vaaleissa.
Politiikka
Saint Kitts ja Nevis on liittovaltio ja perustuslaillinen monarkia. Se on Kansainyhteisön jäsen, jonka valtionpäämiestä Charles III:ta edustaa saarella kuvernööri, joka toimii pääministerin neuvonantajana. Lainsäädäntövaltaa käyttää yksikamarinen kansalliskokous, johon kuuluvat kolme kuvernöörin nimittämää senaattoria, yksitoista vaaleilla valittua jäsentä, puhemies ja oikeuskansleri. Vaalikausi on viiden vuoden mittainen.
Nevisin saarella on autonominen asema, ja sillä on oma hallituksensa ja parlamenttinsa. Parlamenttiin valitaan vaaleissa viisi edustajaa, ja kolme edustajaa nimitetään. Saint Kittsin ja Nevisin perustuslaissa Nevisillä on oikeus irtautua liittovaltiosta, jos eroaminen saa kahden kolmasosan kannatuksen sekä parlamentissa että kansanäänestyksessä.
Hallinnollinen jako
Nevisin saari on jaettu viiteen kuntaan (Saint George Gingerland, Saint James Windward, Saint John Figtree, Saint Paul Charlestown, Saint Thomas Lowland), Saint Kitts yhdeksään (Christ Church Nichola Town, Saint Anne Sandy Point, Saint George Basseterre, Saint John Capisterre, Saint Mary Cayon, Saint Paul Capisterre, Saint Peter Basseterre, Saint Thomas Middle Island, Trinity Palmetto Point).
Talous
thumb|250px|[[Brimstone Hill, linnoitus ja maailmanperintökohde Saint Kittsin saarella.]] Saint Kitts ja Nevis on korkean tulotason maa, ja sen bruttokansantuote asukasta kohden oli vuonna 2013 koko Karibian alueen korkein. Matkailu Saint Kitts ja Nevisin talouden tärkein haara. Matkailu on ottanut paikan sokeriteollisuudelta vaiheittain 1970-luvulta alkaen. Saarten talous riippui aiemmin täysin sokeriruo’osta. Sokerin maailmanmarkkinahinnan laskiessa hallitus pyrki vähentämään tätä riippuvuutta. Valtion sokeritehtaat suljettiin vuonna 2005, kun ne olivat tuottaneet tappiota jo pitkään.
Itä-Karibian keskuspankki on Saint Kitts ja Nevisin rahaviranomainen, ja valtio käyttää Itä-Karibian dollaria. Yhdysvallat, Britannia sekä Trinidad ja Tobago ovat Saint Kitts ja Nevisin tärkeimmät kauppakumppanit. Merkittävä ulkomaanvaluutan lähde ovat maastamuuttaneiden rahalähetykset.
Saarten kaikki energia tuotetaan fossiilisista polttoaineista, jotka tuodaan ulkomailta. Sokeriruo'on käyttöä biopolttoaineiden valmistukseen tutkittiin 2000-luvulla Yhdysvaltojen ja Brasilian avulla. Tuotanto voisi olla periaatteessa kannattavaa, mutta koska riittävää määrää viljelysmaata ei ollut saatavana, hankkeesta luovuttiin. Vuonna 2014 maa ilmoitti tutkivansa dieselin korvaamista uusiutuvilla energialähteillä sähköntuotannossa Clintonin säätiön tuella. Saint Kittsille asennetaan 3 500 aurinkopaneelin verkko, jolla tuotetaan sähköä lentoaseman ja sataman tarpeisiin.
Sekä Saint Kittsillä että Nevisillä on kansainvälinen lentoasema. Robert L. Bradshaw’n kansainvälinen lentoasema on Saint Kittsillä ja Vance W. Amoryn kansainvälinen lentoasema Nevisillä. Basseterressä on syvänmeren satama.
Väestö
YK:n World Population Prospects -julkaisun arvion mukaan Saint Kitts ja Nevisin asukasluku vuonna 2019 oli noin 53 000. Vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli 47 196. Saint Kittsillä asui 34 918 ja Nevisillä 12 278 ihmistä. Väestönkasvu on ollut 2000-luvulla positiivista, kun asukasluku oli laskenut hiljalleen vuoden 1960 jälkeen. Vuoden 1960 väestönlaskennassa asukasluku oli 51 023.
Pääosa väestöstä on afrikkalaisten orjien jälkeläisiä, joiden esi-isät on tuotu työskentelemään sokeriviljelmillä. Vuoden 2006 tilastojen mukaan saintkittsnevisläisistä 94,9 prosenttia oli afrikkalaisperäisiä. Lisäksi saarilla on jonkun verran mulatteja, intialaisia ja valkoihoisia. Kristittyjen osuus väestöstä on 82,4 prosenttia. Suurimmat kristityt ryhmät ovat anglikaanit ja metodistit.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen mukaan saarten asukkaita kutsutaan nimellä saintkittsnevisläinen.
Koulunkäynti aloitetaan viisivuotiaana, se on pakollista ja ilmaista 12 vuoden ajan.
Kulttuuri
Afrokaribialaisella väestöllä on tallella erilaisia perinteitä, joista ei ole muodostunut kansallista saintkittsnevisläistä kulttuuria. Vaihtelevaa ja rikasta kulttuuriperintöä juhlistetaan erityisesti juhlakausina, etenkin jouluna ja vapun aikaan. Varsinkin joulun juhliminen korostuu, osittain kristillisen perinteen takia, osittain, koska ulkomailla asuvat perheenjäsenet tulevat usein juuri vuodenvaihteen aikaan käymään kotisaarellaan.
Saint Kitts ja Nevisin suosituin urheilulaji on kriketti, jossa saaren pelaajat edustavat maajoukkuetasolla Länsi-Intian yhteistä maajoukkuetta. Saint Kitts ja Nevisin menestyksekkäin yleisurheilija on pikajuoksija Kim Collins, 100 metrin maailmanmestari vuoden 2003 MM-kilpailuista. Maa on osallistunut olympialaisiin Atlantasta 1996 lähtien.
Kiitos 2004–2014
Kiitos 2004–2014 on Turmion Kätilöiden live-DVD, joka julkaistiin 12. joulukuuta 2014. Se kuvattiin syyskuussa 2014 Helsingin The Circuksessa. Julkaisun sisältöön ovat vaikuttaneet yhtyeen kannattajat, joilta kysyttiin ennen keikan taltiointia mitä kappaleita DVD:llä tulisi julkaista. Sen ensimmäisenä maistiaisena julkaistiin kappale ”Hades”, jota ei ole aiemmin julkaistu singlenä eikä siitä kuvattu musiikkivideota.
DVD nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 12 viikkoa.
Lennokki
thumb|220px|Lennokin lennätystä Lennokki on ilmaa raskaampi miehittämätön pienoisilma-alus. Täysikokoista ilma-alusta pienemmästä koostaan huolimatta lennokki lentää samojen aerodynaamisten ilmiöiden avulla kuin miehitetty ilma-alus. Lennokkeihin kuuluvat tarkimman määritelmän mukaan vain kiinteäsiipiset miehittämättömät pienoisilma-alukset, kuten radio-ohjatut lennokit ja liidokit. Termiä käytetään tosin joskus pyöriväsiipisistä pienoisilma-aluksista, kuten autogirot, helikopterit ja multikopterit.
Lennokkeja käytetään mm. leluina, harrastekäytössä, sotilaskäytössä, mittauksessa ja ilmakuvauksessa.
Lennokkien koot vaihtelevat muutamasta kymmenestä sentistä useaan metriin, ja painot muutamasta grammasta jopa useisiin kymmeniin kiloihin. Yleisimmät harrastekäytössä olevat radio-ohjattavat lennokit ovat siipien kärkiväliltään noin 1–3 m ja painoltaan 1–10 kg. Tähän tekevät poikkeuksen liidokit, joiden siiven kärkiväli saattaa olla yli kuusi metriä.
2010-luvulla kamerakopterit ovat aiheuttaneet useita vaaratilanteita, kun niitä lennätetään paikoissa joissa ei saa tai ei ole turvallista lennättää. Automatiikan kehittymisen myötä lennokkien hinnat ovat laskeneet ja niiden lennättäminen helpottunut. Aikaisemmin turvallisuuskulttuuri opittiin lennokkikerhoissa, mutta nykyisin voidaan kaupasta ostaa valmis lennokki ja aloittaa lennättäminen heti omin päin.
Voimanlähteet
Lennokeissa käytetään muun muassa metanolia tai bensiiniä käyttäviä polttomoottoreita, kerosiinilla toimivia suihkumoottoreita, akuista virtansa saavia sähkömoottoreita, kumimoottoreita sekä kaasun paineella toimivia mäntämoottoreita.
Pienissä vapaastilentävissä lennokeissa käyttävissä kumimoottoreissa kuminauhan toinen pää on kiinnitetty potkuriakseliin ja toinen pää lennokin peräosaan. Kumimoottoriin saadaan voimaa pyörittämällä kumiin kierroksia joko käsin tai erityisellä veivillä.
Ohjaustavat
Lennokki voi olla joko vapaastilentävä tai eri tavoin ohjattava. Vapaastilentävä lennokki lentää ilman lennättäjän ohjausta. Ohjattavia lennokkeja lennättäjä ohjaa lennon aikana erilaisilla langattomilla kauko-ohjausmenetelmillä tai siimaohjattua lennokkien pitkien siimojen avulla. Kauko-ohjausmenetelmistä ylivoimaisesti yleisin on radio-ohjaus. Markkinoilla on runsaasti erilaisia lennokeihin tarkoitettuja radio-ohjauslaitteita. Radio-ohjauksella voidaan ohjata lennokin korkeusperäsintä, sivuperäsintä, siivekkeitä, moottorin kierroslukua, laskusiivekkeitä, laskutelineitä, laskuvaloja jne. sen mukaan kuinka monta eri kanavaa ohjauslaitteistossa on käytössä. Harrastekäyttöön tarkoitettujen radio-ohjauslaitteiden kantomatka on jopa yli kilometrin, joten ainakin isompaa lennokkia voi lennättää useiden satojen metrien korkeudella tai etäisyydellä. Sotilaskäytössä olevien radio-ohjauslaitteiden kantomatka voi olla tätä paljon suurempi.
Siimaohjattua lennokkia puolestaan ohjataan siihen kiinnitetyillä siimoilla, joiden avulla lennättäjä liikuttelee lennokin korkeusperäsintä, mutta myös moottorin kierroslukua, laskutelineitä jne. voidaan ohjata siimoilla. Siimaohjattu lennokki kiertää kehää lennättäjänsä ympärillä ja koneella voi operoida siimojen pituuden säteisellä puolipallon muotoisella alueella lennättäjän ympärillä.
Lennokkien valmistus- ja rakennusmateriaalit
Lennokit on rakennettu perinteisesti keveistä puulajeista, esimerkiksi balsasta, mutta nykyään erilaiset muovit sekä lasi- ja hiilikuitu ovat yleisiä. Myös paperia ja erilaisia vaahtomuoveja (styrox, depron) käytetään lennokkien materiaaleina.
Kilpailutoiminta
Lennokeille järjestetään erilaista kilpailutoimintaa niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kilpailuluokkia on useita erilaisia erityyppisille lennokeille. Virallisissa kansainvälisissä lennokkiluokissa järjestetään mm. EM- ja MM-kisoja, joita organisoi kansainvälinen ilmailuharrastusjärjestö Fédération Aéronautique Internationale. Suomessa harraste- ja kilpailutoimintaa edistää Suomen Ilmailuliitto ja osa sen jäsenseuroista.
Lennokit viihteessä
Monissa sotaelokuvissa käytettiin aikaisemmin oikeiden lentokoneiden sijasta lennokkeja lentohyökkäyksissä ja vastaavissa toimintakohtauksissa tuotantokustannuksien alentamiseksi. Suomalaisista elokuvista lennokkeja on käytetty mm. Talvisota-elokuvan kuvauksissa, joiden ajaksi suomalaiset lennokkiharrastajat perustivat Finnish RC Show Flyers -tiimin rakentaen elokuvaa varten useita yksi- ja kaksimoottorisia radio-ohjattavia mallilennokkeja. Nykyisin digitaaliset erikoistehosteet ovat käytännössä poistaneet lennokkien tarpeen elokuvatuotannoissa.
Nelonen TV-kanavan Talent Suomi -kilpailussa esiintyi syksyllä 2009 Flying Circus-ryhmä, jonka esitys perustui radio-ohjattavilla sisätaitolennokeilla tehtyyn aeromusikaaliin.
Lennokit sotilaskäytössä
thumb|220px|Yhdysvaltalainen [[tiedustelulennokki RQ-1 Predator ]] Leikki- ja harrastekäytön lisäksi lennokkeja käytetään myös sotilas- ja vakoilukäytössä muun muassa tiedustelulennokkeina ja ilmatorjunta-aseiden harjoitusmaaleina. Yhdysvallat on suurin sotilaskäytössä olevien lennokkien käyttäjä, joka käyttää esim. aseistettuja Predator-lennokkeja aktiivisesti Afganistanissa ja muilla kriisialueilla. Lennokkeja kutsutaan englanniksi usein drone:iksi. 1940-luvulla nimitys tarkoitti urosmehiläistä, mutta vakiintui myöhemmin ohjaajattomien lentolaitteiden yleisnimeksi.
Suomen puolustusvoimilla on myös käytössään miehittämätön lentotiedustelujärjestelmä, jonka kalustona ovat Ranger-tiedustelulennokit. Lisäksi puolustusvoimat käyttää eri kokoisia radio-ohjattavia lennokkeja ilmatorjunta-ammuntojen harjoitusmaaleina.
Joidenkin ulkomaisten armeijoiden ja tiedusteluorganisaatioiden tiedustelu- ja vakoilukäytössä olevat "Micro-UAV":t, eli mini- tai mikrokokoiset miehittämättömät ilma-alukset, ovat pienen lennokin kokoisia varustettuina pienikokoisilla kameroilla ym. laitteilla.
Sotilaskäytössä ei lennättäjällä tarvitse välttämättä olla näköyhteyttä lennokkiin, vaan monipuoliset kauko-ohjaus- ja mittausjärjestelmät (tutka, GPS jne.) mahdollistavat lennokin ohjaamisen esimerkiksi satelliittiyhteyden välityksellä periaatteessa miltä etäisyydeltä tahansa.
Simo Matavulj
Simo Matavulj (1852–1908) oli serbialainen kirjailija, jonka tyylilaji oli realismi. Häntä on pidetty objektiivisen ihmiskuvauksen mestarina. Humoristinen romaani Bakonja fra Brne on serbialaisen kirjallisuuden klassikkoromaani.
Pahta-ailakki
Pahta-ailakki (Silene wahlbergella, aikaisemmin S. uralensis ssp. apetela, syn. Gastrolychnis apelata, Melandrium apelatum) on arktinen kohokkikasvi. Suomessa laji on rauhoitettu ja erittäin harvinainen tunturikasvi. Laji on Suomessa tunnettu myös nimellä terätön ailakki.
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen pahta-ailakki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on jäykkä, haaraton ja etenkin yläosastaan alaspäisesti lyhytkarvainen. Varsilehdet vaihtelevat muodoltaan tasasoukan suikeista kapeansoikeisiin. Alemmat lehdet ovat kaljuja, ylemmät karvaisia. Yksittäinen kukka on aluksi nuokkuva, myöhemmin pysty. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, pullea, vaalea ja mustasuoninen. Terälehdet ovat kynnellisiä ja harmaanpunertavia, ja jäävät verhiötä pienemmiksi. Emiö on viisivartaloinen. Pahta-ailakki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota, jonka liuskat ovat kaksihalkoisia.
Levinneisyys
Pahta-ailakin läheinen sukulaislaji tundra-ailakki (Silene uralensis) on levinnyt hyvin laajalle Venäjän tundralle ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin sekä joillekin vuoristoalueille kuten Uralille. Pahta-ailakki luokiteltiin aikaisemmin tämän lajin alaroduksi.
Elinympäristö
Pahta-ailakkia tavataan Suomessa tunturien kalliopahdoilla, jyrkänteiden penkereillä ja niiden juurella, lapinvuokkokankailla ja tunturiniityillä. Joskus lajia tavataan myös tunturikoivikon yläosista ja rannoilla. Pahta-ailakki kasvaa usein yksittäin tai muutaman yksilön ryhminä. Kasvustot ovat ala- ja keskipaljakalla, korkeimmillaan 900 metrissä. Laji on kalkinsuosija. Pahta-ailakkia uhkaavat Suomessa lähinnä laiton keräily ja kasvupaikkojen kuluminen retkeilyn takia.
Per amore di Jenny
Per amore di Jenny (”Jennyn rakkauden tähden”) on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Nino Oxilian ohjaaman lyhyen komedian pääosia esittävät Pina Menichelli, Amleto Novelli ja Alberto Nepoti.
Juoni
Isä vie Jennyn lomalle Italiaan, jotta tämä unohtaisi rakastettunsa. Jennyn huvilan lähellä on paja, jonka seppä laulaa työskennellessään. Jenny tutustuu seppään, joka rakastuu salaa kauniiseen ulkomaalaiseen. Eräänä päivänä Jenny saapuu tapaamaan seppää sulhasensa kanssa. Nuorten lähtiessä pois seppä puhkeaa lauluun, jolla hän yrittää selittää tunteitaan.
Tuotanto
Cinesin tuottama Per amore di Jenny on liian lyhyt, jotta sen tarina ehtisi kunnolla kehittyä. Siinä on samoja aineksia kuin Oxilian ja Menichellin aiemmassa lyhytelokuvassa Veli di giovinezza (”Nuoruuden häivähdyksiä”, 1914). Myöhemmin femme fatalen rooleihin erikoistunut Menichelli on vielä viaton ja raikas. Visuaalisesti viehättävässä elokuvassa on paljon liikettä, ulkokuvia ja Rooman nähtävyyksiä. Sen värillinen alkuperäiskopio on säilynyt Alankomaiden elokuvamuseossa.
Suomen kellomuseo
Suomen kellomuseo oli kelloihin erikoistunut museo, jonka näyttelytilat sijaitsivat Espoon Tapiolassa.
Korut tulivat osaksi museon toimintaa vuonna 2021, jolloin museo vaihtoi nimekseen Suomen kello- ja korumuseo Kruunu, ja museo muutti osoitteeseen Ahertajantie 3 Espoo.
Torkkilan kansakoulu
Torkkilan kansakoulu oli Angelniemellä vuosina 1904–1964 toiminut kansakoulu. Se sijaitsi Torkkilan kylässä. Torkkilan koulu palveli Angelniemen länsiosaa, jonne se muodosti Pyhäloukkaan koulupiirin.
Koulupiiriasetuksen myötä todettiin, että Angelniemen mantereen puoleiseen osaan oli perustettava Kokkilan kansakoulun lisäksi toinen kansakoulu. Hanketta aluksi vastustettiin, mutta kun valtio myönsi rakentamista varten lainan ja koululle lahjoitettiin tontti, alettiin koulua rakentaa Torkkilan kylään vuonna 1902. Torkkilan koulu aloitti toimintansa vuonna 1904.
Oppilasmäärä väheni Angelniemellä rajusti 1950- ja 1960-lukujen taitteessa. Kunnan neljästä kansakoulusta lakkautettiin kaksi, mikä kasvatti Kokkilan ja Torkkilan koulujen oppilasmäärää. Torkkilan koulun toimintaa piti kuitenkin pian supistaa ja koulu lakkautettiinkin vuonna 1964. Angelniemelle jäi vain yksi koko kunnan käsittävä koulupiiri. Muutaman vuoden ajan Torkkilan koulua käytettiin Kokkilan koulun opetustilana, kunnes sitä ei enää tarvittu.
Pesäpallon SM-sarja 1946
Sarjataulukko
Viisi viimeistä joukkuetta putosi SM-sarjasta. Tampereen Pesäpeikot saivat kuitenkin pitää TUL:n kiintiöpaikan, koska halukasta nousijaa ei TUL:n puolelta löytynyt.
Mestarijoukkue: Matti Rauko (lukkari), Matti Pennanen (sieppari), Eero Salisma (1-vahti), Mikko Pennanen (2-vahti), Pekka Pennanen (polttaja), Pentti Kämäräinen (3-vahti), Mikko Lylykorpi (2-vara), Kauko Salo (3-vara), Ilmari Saunamäki (koppari), Olavi Saunamäki, Jussi Kallio.
Naisten SM
Naiset pelasivat mestaruudesta ensimmäisen kerran sitten vuoden 1940. Finaalissa kohtasivat Varkaus ja puolustava mestari Katajanokan Haukat. Välierissä Varkaus oli pudottanut Outokummun Partion juoksuin 4–0.
Mestarit: Anna-Liisa Merikanto, Liisa Tiusanen, Helga Vento, Irma Virtanen, Senni Haukiala, Vappu Vuorentaus, Kirsti Partanen, Elsa Keränen, Greta Westerling, Sirkka Vartiainen.
Solovetskin saaret
Solovetskin saaret on  Äänislahden suulla Vienanmeressä Luoteis-Venäjällä sijaitseva saariryhmä,  joka kuuluu hallinnollisesti Arkangelin alueen Primorjen piiriin. Solovetskin saarista käytetään myös venäjän kielen deminutiivimuotoa Solovki tai suomalaista Solokan saaret.