cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Onnettomuustutkintakeskus
Onnettomuustutkinnan historiaa Suomessa
VALT:n seuraajaksi perustettiin vuonna 2016 Onnettomuustietoinstituutti (OTI), joka toimii Liikennevakuutuskeskuksen itsenäisenä yksikkönä. Liikenneonnettomuuksien tutkijalautakuntien selvitettäväksi on 2000-luvulla tullut vuosittain runsaat 300 tapausta. Jokaiseen tutkijalautakuntaan kuuluu vähintään viisi eri alojen asiantuntijaa: yksi edustaja poliisitoimesta, yksi ajoneuvotekniikasta, yksi liikennetekniikasta, yksi lääketieteestä ja yksi käyttäytymistieteistä.
Suuronnettomuuksien turvallisuustutkinnan kehittymisen yhtenä lähtöaskeleena oli ruoppaaja Nostajan uppoaminen Pietarsaaren edustalla 6. syyskuuta 1972, jolloin 16 työntekijää sai surmansa. Onnettomuuden jälkeen kauppa- ja teollisuusministeriö asetti tutkijalautakunnan selvittämään tapahtunutta. . Koska yhtenäistä lainsäädäntöä suuronnettomuuksien tutkinnasta ei ollut, oikeusministeriö asetti 13. syyskuuta 1972 työryhmän selvittämään onnettomuustutkinnan keskeisiä periaatteita. Vuosina 1972–1985 sattuneet suuronnettomuudet ja vaaratilanteet tutki valtioneuvoston kutakin tapausta varten erikseen asettama tutkintalautakunta. Onnettomuuksien tutkinta siirtyi lainsäädännölliselle pohjalle, kun pitkän valmistelun jälkeen tuli vuoden 1986 alussa voimaan laki onnettomuuksien tutkinnasta (373/1985). Sen korvasi vuonna 2011 uusi turvallisuustutkintalaki.
Syyskuussa 2020 Marinin hallitus asetti Onnettomuustutkintakeskuksen yhteyteen riippumattoman tutkintaryhmän selvittämään viranomaisten toimintaa koronaviruspandemian yhteydessä ajanjaksolla tammikuun alusta 2020 saman vuoden heinäkuun loppuun saakka. Tutkintaryhmän on tarkoitus saada työnsä valmiiksi kesäkuuhun 2021 mennessä. Lisäksi valtioneuvoston kanslia oli käynnistänyt kaksi omaa erillistä selvitystä viranomaisten toiminnasta koronaviruspandemian aikana.
Tutkintaprosessi
Vuoden 2011 turvallisuustutkintalain mukaan ei enää perusteta yksittäisten onnettomuuksien tutkintalautakuntia. Sen sijaan Onnettomuustutkintakeskus nimeää tutkittaviin tapauksiin tutkintaryhmän, johon kuuluvat tutkintaryhmän johtaja ja 1–3 asiantuntijaa. Ryhmän puheenjohtajana toimii sen tutkintahaaran johtaja, jonka vastuualueeseen kyseinen tapaus kuuluu. Tutkintaryhmä voi käyttää tutkinnassa myös ulkopuolisia asiantuntijoita.
Turvallisuustutkinnassa selvitetään onnettomuuden kulku, syyt ja seuraukset sekä pelastustoimet ja muiden viranomaisten toiminta. Tärkeä osa tutkintaa ovat erilaiset rekonstruktiolaskelmat, joiden perusteella saadaan selville, mitä onnettomuuden tai vaaratilanteen aikana tapahtui missäkin järjestyksessä, sekä tapahtumassa mukana olleiden henkilöiden ja silminnäkijöiden kuuleminen. Erityisesti selvitetään, onko onnettomuuden tai vaaratilanteen aiheuttajina tai niiden kohteina olleiden laitteiden tai rakenteiden suunnittelussa, valmistuksessa, rakentamisessa ja käytössä otettu riittävästi huomioon turvallisuusvaatimukset sekä onko valvonta- ja tarkastustoiminta asianmukaisesti järjestetty ja hoidettu. Tutkinnasta laaditaan julkinen tutkintaselostus, jossa esitetään edellä mainitut asiat sekä lisäksi suositukset vastaavanlaisten onnettomuuksien estämiseksi. Turvallisuustutkinnan tarkoitus on parantaa turvallisuutta ja ehkäistä vastaavanlaisia onnettomuuksia. Tällöin on myös selvitettävä mahdolliset puutteet turvallisuutta koskevissa säännöksissä ja määräyksissä. Tutkinnassa ei oteta kantaa vastuu-, vahingonkorvaus- tai syyllisyyskysymyksiin. Onnettomuustutkintakeskuksen on seurattava antamiensa turvallisuussuositusten toteutumista.
Onnettomuustutkintakeskuksessa on 16 työntekijää, minkä lisäksi sen käytettävissä on noin sadan henkilön eri osaamisaloista koostuva ulkopuolinen asiantuntijajoukko. OTKES tutkii vuosittain 20–30 tapausta, jotka se valitsee selvitettävikseen itsenäisesti. Tutkintaraportti pyritään kussakin tapauksessa saamaan valmiiksi 6–12 kuukauden kuluessa ja se on ilmaiseksi mm. viranomaisten, tutkijoiden ja opetustehtävissä työskentelevien käytössä.
OTKES:n tutkinnan aloittamisesta päätettäessä otetaan huomioon tapahtuman vakavuus ja sellaisen uusiutumisen todennäköisyys. Seurauksiltaan vähäinenkin tapahtuma tai vaaratilanne voidaan tutkia, jos sen muodostuminen vakavaksi onnettomuudeksi olisi ollut hyvinkin mahdollista. Tutkintakynnys ylittyy myös, jos tutkinnan arvioidaan tuottavan merkittävää tietoa yleisen turvallisuuden parantamiseksi ja onnettomuuksien ehkäisemiseksi.
Kuolemaan johtaneiden tieliikenne- ja maastoliikenneonnettomuuksien tutkinta kuuluu normaalisti eri puolilla maata toimiville tutkijalautakunnille, joita on 20. Onnettomuustutkintakeskus voi kuitenkin tutkia myös tällaisen onnettomuuden, jos siinä on kuollut ja loukkaantunut useita henkilöitä tai useita ihmishenkiä on ollut samanaikaisesti vaarassa. Tällaisia ovat esimerkiksi usean auton ketjukolari moottoritiellä, henkilöauton ja tilataksin törmäys, täynnä matkustajia olevan linja-auton syttyminen tuleen kesken ajon tai linja-auton kaatuminen sen suistuessa tieltä.
Organisaatio
Onnettomuustutkintakeskuksen johtajan nimittää tehtäväänsä valtioneuvosto. OTKES:n johtajan pätevyysvaatimuksina ovat ylempi korkeakoulututkinto, hyvä perehtyneisyys keskuksen toimialaan sekä käytännössä osoitettu johtamistaito ja -kokemus. Tohtorin tutkinnon suorittaneella johtajalla on professorin arvonimi. OTKES:n johtajan tehtävänä on johtaa, valvoa ja kehittää keskuksen toimintaa sekä vastata toiminnan laadusta ja tuloksellisuudesta.
OTKES muodostuu kuudesta tutkintahaarasta: ilmailuonnettomuudet, vesiliikenneonnettomuudet, raideliikenneonnettomuudet, muut onnettomuudet ja poikkeukselliset tapahtumat sekä sosiaali- ja terveydenhuollon onnettomuudet. Jokaisella tutkintahaaralla on johtava tutkija.
L’Arc-en-Ciel
L’Arc-en-Ciel on japanilainen rockyhtye, joka on perustettu vuonna 1991. Sen kokoonpanon muodostavat Tetsuya ”Tetsu” Ogawa (basso), Hideto ”Hyde” Takarai (laulu), Ken Kitamura (kitara) ja Yukihiro Awaji (rummut). Aiemmin mukana olivat Tetsun ja Hyden lisäksi rumpalit Pero vuoteen 1992 ja Sakura 1992–1997. Kenin tilalla kitaraa soitti Hiro vuoteen 1992. Yhtyeen jokaisella tämänhetkisellä jäsenellä on pystyssä omat sooloprojektinsa.
Yhtyeen nimi tarkoittaa ranskaksi sateenkaarta. Yhtye on alun perin Osakasta, mutta se on saavuttanut laajaa menestystä ja julkisuutta koko Japanissa. Sakura pidätettiin heroiinin hallussapidosta 1997. Sen jälkeen yhtye painui maan alle ja teki covereita muun muassa Marilyn Mansonin ja Nirvanan kappaleista.
Yhtye on sittemmin noussut uudelleen suosioon, ja muun muassa vuonna 2004 sillä oli menestyksekäs Amerikan-kiertue. Yhtye tunnetaan laajasti myös kappaleestaan Driver's High, joka on japanilaisen Great Teacher Onizuka -animen tunnusmusiikki.
Tunnen sen täysillä taas
Tunnen sen täysillä taas on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin 7. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1992.
Prosessinkehittäminen
Prosessien kehittäminen on eräs laatujohtamisen osa-alue. Prosessien kehittämisessä organisaation aikaansaamia tuotteita ja palveluja tutkitaan niiden aikaansaamiseksi tarvittavien ja toisiaan seuraavien työvaiheiden summana. Organisaation toiminta voidaan erotella ydin- ja tukiprosesseiksi ja nämä edelleen pää- ja alaprosesseihin.
Prosessiajattelu
Tyypillisesti prosessi lähtee prosessin asiakkaan tarpeen havaitsemisesta ja päätyy tarpeen tyydyttämiseen esimerkiksi tuotteen, palvelun tai informaation tuottamisen tai toimittamisen avulla. Tyypillinen esimerkki prosessista on tuotteen toimittamisen prosessi (tai tilaus-toimitus prosessi). Prosesseja voidaan tarkastella ainakin tavaravirran, informaatiovirran ja rahavirran näkökulmista.
Toimintoja pyritään virtaviivaistamaan, ja asioita halutaan ajatella uudella tavalla, kyseenalaistaen.
Prosessien kehittämiseen on olemassa lukuisia eri tapoja. Oleellista eri kehitystavoissa on se, että tiedetään lähtötaso, mihin prosessilla pyritään ja miten tavoitteeseen aiotaan päästä. Organisaation lähtötasoa ja -tilannetta (mistä lähdetään) kuvataan prosessikarttojen/prosessikuvien avulla, joilla kuvataan toiminnot ja toimintojen välisiä sidokset. Tavoitetilanne (mihin mennään) tulee perustua organisaation visioon, strategiaan ja tavoitteisiin eli näkemykseen siitä millainen organisaation tulisi olla tulevaisuudessa. Kun tiedetään lähtö- ja tavoitetilanne, laaditaan toimintasuunnitelma kuinka tavoitetilanteeseen päästään. Toiminnankehittäminen tapahtuu usein toiminnankehitysprojektin avulla, jota varten laaditaan projekti ja/tai toimintasuunnitelma. Suunnitelman on oltava yleisesti organisaation tiedossa, jotta eri sidosryhmät ovat tietoisia tavoitteista.
Asiakaskeskeisyys
Tiivis yhteistyö asiakkaan kanssa (erityisesti sisäisen asiakkaan kanssa) on yksi tyypillinen tapa kehittää prosessia: pyritään selvittämään mitkä prosessin osat tuottavat asiakkaalle arvoa ja mitkä eivät, minkä jälkeen arvoa tuottamattomat osat poistetaan. Prosessien toimintaa ja niiden hyvyyttä voidaan mitata sen asiakkaiden tyytyväisyyden avulla - pyritään tarkoituksenmukaiseen toimintaan, ei välttämättä maailmanluokan parhaisiin käytäntöihin.
Laatutyökalut ja muutosjohtaminen
Prosessinkehittämiseen liittyy olennaisesti erilaiset laatutyökalut. Pelkästään työkalujen ja tekniikoiden oikeaoppinen käyttö ei takaa onnistumista. Suurin onnistumisen este on pelko, ja siitä seuraava muutosvastarinta. Siksi taitava muutosjohtaminen kuuluu prosessinkehittämiseen.
Soveltamisalueet
Perinteisesti laatujohtaminen ja prosessinkehittäminen ovat ensin olleet käytössä tuotannossa, minkä jälkeen sitä on sovellettu myös muihin organisaation alueisiin kuten toimistotöihin (tietotyö). Prosesseja voidaan tarkastella oman organisaation arvoketjuun liittyen, tai näkökulmaa voidaan laajentaa verkostoihin. Verkostonäkökulmaa käytettäessä prosessinkehitys kytkeytyy tiukasti logistiikkaan.
Tavoitteet
Prosesseja määrittelemällä ja kehittämällä pyritään parempaan laatuun kohdeorganisaatiossa, toimintatapojen yhtenäistämiseen, parempaan tehokkuuteen, asiakkaiden tarpeiden huomioon ottamiseen, virheiden vähentämiseen, kustannustehokkuuteen ja suurempaan joustavuuteen.
Tyypillisiä käsitteitä
Tyypillisiä prosessinkehitykseen liittyviä käsitteitä ovat:
Muita tyypillisiä laatutyökaluja:
Praton maakunta
Praton maakunta on maakunta Toscanan hallintoalueella Keski-Italiassa.
Praton maakunnan pinta-ala on 366 km2 ja asukasluku runsaat 250 000. Maakunta muodostuu seitsemästä kunnasta, ja sen pääkaupunki on Prato.
Kunnat
Praton maakunnan seitsemästä kunnasta väekkäin on Praton kaupunki. Kuntien asukasluvut ovat (31.12.2015):
Agnes von Konow
pienoiskuva|Kansakoulunopettaja, eläinsuojelija Agnes von Konow. Agnes Wivi Wiktoria von Konow (5. maaliskuuta 1868 Hollola – 15. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja eläinsuojeluaatteen edelläkävijä, Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen perustajia.
Von Konow kävi Helsingin ruotsalaisen jatko-opiston 1892 ja sai päästötodistuksen Jyväskylän seminaarista 1893. Hän toimi kansakoulunopettajana Tammisaaren maalaiskunnassa 1893–1894, Turussa 1894–1895 ja vuodesta 1895 Helsingissä, mistä hän myös myöhemmin jäi eläkkeelle.
Von Konow kuului eläinsuojelija Constance Ullnerin ympärille kokoontuneeseen piiriin, jonka aloitteesta perustettiin 1901 Uudenmaan eläinsuojeluyhteys, josta tuli vuonna 1908 Suomen eläinsuojeluyhdistys. Von Konow toimi järjestön sihteerinä 1901–1902 ja 1908–1911 sekä johtokunnan jäsenenä 1901–1911. Hän aloi yhdistyksen merkittävimpiä hahmoja 1920-luvun puoliväiin saakka Torsten Karl Forsténin ohella.
Von Konow loi laajan joukon kansainvälisiä suhteita eläinsuojelun piirissä toimiviin. Hän toimi 1918–1923 Suomen Punaisen tähden ja 1918–1924 Suomen Yhtyneiden eläinsuojeluyhdistysten johtokunnan jäsenenä, 1909–1911 Sylvia-yhdistyksen sihteerinä ja puheenjohtajana vuodesta 1912 sekä vuodesta 1928 Djurskyddssamfundet-järjestön puheenjohtajana. Hän oli myös muun muassa Tanskan ja Unkarin eläinsuojelujärjestöjen kunniajäsen.
Von Konow kuoli Helsingissä 1944. Hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle, ja hänen hautakivessään lukee ”Eläinten ystävä”.
Simo Rantalainen
thumb|250px|Simo Rantalainen [[Turun Kirjamessut|Turun kirjamessuilla 2009.]] Simo Rantalainen (s. 6. elokuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen toimittaja ja tv-persoona. Hän aloitti Mainostelevision urheilu-uutisten juontajana 1990-luvun alussa ja tuli tunnetuksi Jari Sarasvuon ohella Hyvät, pahat ja rumat -talk show’n juontajana.
Rantalainen on opiskellut puheviestintää ja käynyt Yleisradion urheilutoimittajakurssin. Hän harrastaa erilaisia kamppailulajeja ja toimi nyrkkeilijä Tarmo Uusivirran managerina 1990-luvun alussa. Rantalainen on kirjoittanut Uusivirrasta Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017. Hän on myös ollut rauhanturvaajana Suomen YK-pataljoonassa (FINBATT-UNDOF) Golanin kukkuloilla 1980-luvulla.
Vuonna 1993 Rantalainen kääntyi islaminuskoiseksi ja myöhemmin 2000-luvulla omaksui nimen Mujahed bin Risto Faisal.
Oikeudessa
Televisiouransa jälkeen Rantalainen on esiintynyt suomalaisessa sensaatiohakuisessa lehdistössä pääosin oikeusjuttujensa myötä. Vuonna 1999 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta. Vuonna 2006 hän joutui maksamaan korvauksia kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.
4. joulukuuta 2006 hänet tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen perättömästä vaarailmoituksesta. Rantalainen oli tehnyt poliisille perättömän ilmoituksen, jonka mukaan porvoolaisessa ravintola Seurahovissa olisi pommi. Poliisi ei löytänyt pommia. Porvoon käräjäoikeus määräsi Rantalaisen maksamaan 12 000 euron korvaukset ravintolassa keskeytyneen nyrkkeilyillan järjestäjille.
Lokakuussa 2008 Rantalainen sai Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kahdesta pahoinpitelystä.
Richard Lloyd
Richard Lloyd (s. 25. lokakuuta 1951 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye Televisionin perustajajäsenenä.
Alive Devastation
Alive Devastation on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin toinen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2002.
Kharon
thumb|Kharon. [[Gustave Dorén kuvitusta Danten Jumalaiseen näytelmään.]] Kharon on kreikkalaisessa mytologiassa Erebosin ja Nyksin poika sekä manalan lautturi. Hän vei kuolleiden sielut Akheronjoen tai Styksin yli Haadeksen valtakuntaan, jos näillä oli antaa kolikko maksuksi. Jos ei maksanut, joutui vaeltamaan joen rannalla sata vuotta. Tästä syystä kreikkalaiset asettivat aina kuolleiden kielen alle oboli-kolikon ennen ruumiiden hautaamista.
Etruskien mytologiassa Kharon tunnetaan nimellä Charun, ja hänet kuvataan kuoleman demonina, joka kantaa suurta moukaria.
Tarinoiden mukaan Aineias ja Orfeus ovat kulkeneet Kharonin kyydissä elävinä.
Kharon-hahmo on luultavasti peräisin sumerilaisilta, joiden mytologiassa oli vastaava hahmo.
Kirjailija Dante Alighieri toi Kharonin kristilliseen mytologiaan teoksessaan Jumalainen näytelmä. Kharon on ensimmäinen nimeltä mainittu hahmo, jonka kirjan kertojapäähenkilö tapaa Helvetissä.
Rick Joyner
pienoiskuva|Rick Joyner
Rick Joyner (s. 1948 tai 1949) on yhdysvaltalainen karismaattisen kristillisen liikkeen saarnaaja, joka johtaa MorningStar Ministries -nimellä tunnettua toimintaa (tunnettu myös nimellä MorningStar Publications and Ministries). Hän aloitti toiminnan yhdessä vaimonsa Julie Joynerin kanssa vuonna 1985, minkä myötä hän alkoi samoihin aikoihin herättää myös laajempaa huomiota yhdysvaltalaisessa karismaattisessa kristillisyydessä. Joyner on myös perustanut ja toimii toimitusjohtajana sekä vanhempana pastorina MorningStar Fellowship Church -seurakunnassa, joka sijaitsee Fort Millissä, Etelä-Carolinassa.
Elämä, työ ja opetus
Joyner varttui ongelmaisessa perhetaustassa Virginian Richmondissa ja hän ei koskaan mennyt esimerkiksi lukioon, vaan kertoo opiskelleensa omatoimisesti tietosanakirjoja lukemalla. Hän suoritti lukion oppimäärää vastaavan loppukokeen Yhdysvaltain laivastossa, jonne hän oli pestautuneena lyhyen aikaa. Joyner kertoo kokeilleensa nuorena huumeita ja löytäneensä Jeesuksen Jeesus-liikkeen välityksellä. Rick Joyner kertoo uudistuneensa uskossaan 1970-luvun alussa hänen ilmailualan yrityksensä mentyä vararikkoon. Hänen palvelutyönsä alkoi hengellisen kokemuksen jälkeen, jonka yhteydessä hän muun muassa kertoo vastaanottaneensa kolme päivää kestävän profeetallisen ilmestyksen elämässään, koskien Jeesuksen toista tulemista ja lopun aikaa, jota myös eräs hänen kirjasarjansa käsittelee.
Joyner katsoo olevansa Jumalan innoittama profeetta, joka, eräiden työtoveriensa tavoin, saa jatkuvasti uutta jumalallista ilmoitusta. Joyner katsoo saamansa ilmoituksen olevan jumalallista totuutta sikäli kuin se ei ole ristiriidassa Raamatun kanssa.
Joynerin johtama seurakunta tunnetaan järjestämistään konferensseista ja ylistysmusiikista. Sen päämääräksi on ilmoitettu raamatullinen julistus. Joyner myös kouluttaa seurakuntien johtajia ja työskentelee yhteistyössä paikallisten johtajien kanssa valmistaen ja "voimaannuttaen" seurakuntaa niin sanottua viimeisten päivien sadonkorjuuta varten. Organisaatiolla on useita haaroja Pohjois-Carolinan Charlottessa, Wilkesborossa, Wilmingtonissa sekä Winston-Salemissa.
Rick Joyner on julkaissut yli 30 kirjaa joita oli vuonna 2001 käännetty 32 kielelle. Suomennosten kustantajina ovat toimineet kustannusyhtiöt Kuva ja Sana sekä Itätuuli-kustannus. Useat Joynerin kirjoista koskevat profeetallista palvelutyötä modernissa kirkossa, joiden ilmoitetaan tuovan esiin taivaallista ilmestystietoa, jonka hän on vastaanottanut ja joka on hänen mukaansa selkeästi luettavissa Raamatustakin. Hän toimittaa seuraavia MorningStar -yhtiön kustantamia hengellisiä julkaisuja: The MorningStar Journal, The MorningStar Prophetic Bulletin ja neljännesvuosittain ilmestyvä Prophetic Journal. Vuonna 2000 Joynerin kirjallisen tuotannon ja seurakunnan toiminnan arvioitiin tuottaneen noin viisi miljoonaa dollaria.
Rick Joynerilla on viisi lasta: Anna, Aaryn, Amber, Ben ja Sam.
Kritiikki
Joynerin kriitikot pitävät häntä muun muassa helluntailaisena ns. "kolmannen aallon" uuskarismaattisena gnostikkona, joka lisää "uutta tietoa" Raamatun ilmoitukseen. Hänen opetustaan on arvosteltu epäjohdonmukaiseksi ja suorastaan vaaralliseksi, ja hänen arvostelijansa tulkitsevat hänen oppinsa kieltävän Jeesuksen ruumiillisen ylösnousemuksen.
Dia
Dia voi tarkoittaa:
Giovanni Agnelli
thumb|Giovanni Agnelli (oikealla) ja Gianni Agnelli. Giovanni Agnelli (13. elokuuta 1866 – 16. joulukuuta 1945 ) oli italialainen elinkeinoelämän vaikuttaja. Hän on Fiatin perustaja. Agnellin kuoltua vuonna 1945 Fiatin johtoon tuli Vittorio Valletta. Hänen pojanpoikansa oli Gianni Agnelli.
Jerusalemin piiritys (70)
Jerusalemin piiritys tapahtui vuonna 70 ensimmäisen juutalaissodan aikana, kun Tituksen johtama Rooman armeija valtasi Jerusalemin lähes viiden kuukauden piirityksen jälkeen.
Kaupunki ryöstettiin valtauksen jälkeen, ja roomalaiset polttivat Jerusalemin toisen temppelin, jonka mukana tuhoutuivat juutalaisten arvokkaat sukuluettelot. Lähes koko kaupunki hävitettiin, ja ainoastaan Herodeksen palatsin tornit ja osa länsimuuria säästyivät. Juutalaisia surmattiin valtava määrä: Josefuksen mukaan surmansa saaneita oli noin 1,1 miljoonaa ja vankeja otettiin 97 000, mutta nykyisin näitä lukuja pidetään yliarvioituina. Valloitus oli ankara, osaksi juutalaisten peräänantamattomuuden vuoksi.
Ensimmäinen juutalaissota päättyi kolme vuotta myöhemmin, kun roomalaiset valtasivat Masadan linnoituksen piirityksen jälkeen.
Taustaa
Roomalaiset valtasivat Juudean kuningas Herodeksen kuoleman jälkeen vuonna 4 eaa., ja vuonna 6 jaa. keisari Augustus teki Juudeasta Rooman provinssin, mutta maakunta pysyi rauhattomana. Juutalaisten keskuudessa syttyi satunnaisia pienempiä kansannousuja, kunnes tilanne purkautui vuonna 66 jaa., kun Jerusalemin temppeli kieltäytyi maksamasta Juudean prokuraattori Gessius Floruksen asettamaa suurta sakkoa. Florus tuli henkilökohtaisesti Jerusalemiin, mutta kun juutalaiset edelleen kieltäytyivät maksamasta, hän käski surmata 3 600 kaupunkilaista. Tämän jälkeen seloottien johtama kapina levisi nopeasti koko Palestiinaan, ja kapinalliset valtasivat useita roomalaisten miehittämiä linnoituksia.
Kukistaakseen kansannousun nopeasti Syyrian legaatti Gaius Cestius Gallus marssitti armeijansa Jerusalemiin, sillä usein pelkkä legioonalaisten saapuminen paikalle tukahdutti kapinan. Galluksen joukkojen ytimenä oli Legio XII Fulminata, jota oli vajaavahvuutensa takia vahvistettu Legio III Gallicasta, VI Ferratasta ja X Fretensistä. Armeija oli kuitenkin huonosti koulutettu, eikä miehillä ollut juuri taistelukokemusta.
Roomalaiset tekivät rynnäkön temppelin valtaamiseksi, mutta juutalaiset torjuivat sen ja lähtivät takaa-ajoon. He aiheuttivat roomalaisille merkittäviä tappioita näiden vetäytyessä Bezethan esikaupungin lävitse. Roomalaiset menettivät 5 780 sotilasta sekä koko piirityskalustonsa ja kuormastonsa. Lisäksi Legio XII Fulminata menetti kaikki kotkansa, mitä pidettiin suurena häpeänä, sillä legioonan kotkia kunnioitettiin suuresti.
Kaupungissa asuneet kristityt pitivät roomalaisten vetäytymistä Jeesuksen ennustamana varoitusmerkkinä, ja monet pakenivat Peraiaan.
Vuonna 69 keisari Vitellius ja hänen miehensä surmattiin Roomassa ja uudeksi keisariksi nousi Titus Flavius Vespasianus, joka päätti vallantavoittelijoiden välisen sisällissodan, neljän keisarin vuoden. Vespasianus jätti juutalaisten kapinan kukistamisen pojalleen, jonka nimi oli myös Titus Flavius Vespasianus.
Jerusalem
left|thumb|Jerusalemin kartta ensimmäisellä vuosisadalla. 300px|thumb| [[Jerusalemin toinen temppeli|Jerusalemin toisen temppelin ja sitä ympäröivien muurien ja rakennusten pienoismalli.]] Noustuaan valtaan vuonna 37 eaa. Juudean kuningas Herodes Suuri oli rakennuttanut temppeleitä, muureja ja palatseja, ja hänen jälkeläisensä olivat jatkaneet hänen työtään. Vuonna 19 eaa. Herodes oli määrännyt Jerusalemin toisen temppelin laajennettavaksi, ja työn valmistuttua se nimettiin Herodeksen temppeliksi.
Jerusalemin kaupungin suojana oli vahvoja linnakkeita, jotka olivat osaksi rakennettuja, osaksi luonnon muovaamia. Kaupunki sijaitsi kahdella kukkulalla, joista lännessä oleva oli itäistä paljon korkeampi. Herodeksen käsialaa oli myös Antonia-linnake, joka oli rakennettu Herodeksen temppelin koilliskulmaan. Makkabealaisten juutalainen pappis- ja hallitsijasuku rakennutti hallintokautenaan uuden kaupunginosan Jerusalemin länsipuolelle ja toisen muurin suojaamaan sitä. Uuteen kaupunginosaan rakennettiin muun muassa Herodeksen palatsi ja kolme tornia, jotka oli nimetty kuninkaan perheenjäsenten mukaan.
Josefuksen mukaan Antonia-linnake oli rakennettu 20–30 metriä korkealle kalliolle ja siinä oli neljä tornia, joista voitiin helposti tarkkailla kaupunkia.
Vuonna 66 alettiin laajentaa esikaupunkia, jossa oli paljon asuintaloja, ja sen suojaksi rakennettiin sodan alkaessa kolmas muuri. Tämä muuri oli linnoitusrakennelmista heikoin.
Titus
Keisari Nerolle juutalaisten menestys oli iso ongelma, ja seuraavaksi hän lähetti Titus Flavius Vespasianuksen kukistamaan kapinaa. Nero kuoli kesäkuussa 68, mikä antoi Vespasianukselle mahdollisuuden nousta keisariksi. Kesällä 69 hän lähtikin Roomaan tavoittelemaan keisarin asemaa. Kapinan kukistamisen hän jätti poikansa Titus Flavius Vespasianuksen vastuulle.
Titus oli vuodesta 67 ollut isänsä mukana Juudean kapinan kukistamiseksi tehdyllä sotaretkellä ja johtanut Legio XV Apollinarista, mutta hänellä ei ollut vielä paljoakaan kokemusta sodankäynnistä. Hänen tärkein ominaisuutensa olikin, että Vespasianus saattoi luottaa häneen. Tituksen lähimpänä avustajana oli kokenut Tiberius Julius Alexander, alkujaan Aleksandrian juutalainen, joka oli palvellut Juudean prokuraattorina ja Egyptin prefektinä.
Juutalaiskapinalliset
Ennen roomalaisten tuloa juutalaiset olivat keskenään hyvin erimielisiä. Jerusalemin joukkojen komentajat Simon Bar Giora ja Eleazar ben Simon sotivat Giskalan Johannesta vastaan jatkuvasti, ja sodan tuloksena suurin osa viljavarastoista poltettiin, mikä osoittautui kohtalokkaaksi piirityksen loppuvaiheessa. Piirityksen alkaessa juutalaiset päättivät sopia riitansa ja taistella yhteistä vihollista vastaan. He eivät kuitenkaan luottaneet suuresti toisiinsa, mikä haittasi sotatoimia.
Simon bar Giora oli kotoisin Gerasasta. Röyhkeytensä vuoksi hänet karkotettiin Akrabateneen toparkiasta, jonka jälkeen hän liittyi Masadan linnoituksen rosvoihin, joiden kanssa hän päätyi ryöstelemään ja hävittämään Juudeaa. Hän taisteli myös selootteja vastaan ja ajoi pakenevia ihmisiä takaa aina Jerusalemiin asti, jossa hän kohtasi seloottien johtajan Johanneksen. Yhdessä Eleazar ben Simonin kanssa he taistelivat jatkuvasti selootteja vastaan, kunnes päättivät lopulta yhdistää voimansa roomalaisten hyökättyä kaupunkiin.
Eleazar ben Simon väijytti joukkoineen vuonna 66 legaatti Galluksen johtaman Legio XII Fulminatan, joka oli palaamassa epäonnistuneesta Jerusalemin piirityksestä.
Josephuksen mukaan Johannes oli kotoisin Giskalasta ja toimi seloottien johtajana, joiden kanssa hän ryösteli Galileaa ja Juudeaa.
Rooman armeija
Tituksen armeijan päävoiman muodostivat legioonat Legio V Macedonica, Legio X Fretensis, Legio XII Fulminata ja Legio XV Apollinaris, joista erityisesti XII Fulminata oli valmis kostamaan aikaisemman häpeänsä. Kaikki legioonat olivat vuosikausien sotimisen takia vajaavahvuisia, joten lisää miehiä oli otettu Egyptissä ja Syyriassa olleista legioonista. Egyptistä saapuneiden joukkojen komentaja oli prefekti Fronto Haterius. Näiltä joukoilta puuttui taistelukokemusta, mutta ne menestyivät silti hyvin. Lisäksi joukkojen tukena oli kahdeksan alaa auxilia-joukkojen ratsuväkeä ja sotilaita. Myös alueen muut kuninkaat olivat antaneet roomalaisten käyttöön joukkoja.
Jokaisella roomalaisella joukko-osastolla oli 60 skorpionia, varsijousta muistuttavaa heittoasetta, joilla voitiin ampua kiviä tai nuolia yli 400 metriin asti, ja kymmenen isompaa ballistaa, joilla voitiin ampua isoja kiviä.
Juutalaiskapinalliset
Piiritetyn Jerusalemin asukkaiden ja sotilaiden määrää on hyvin vaikea arvioida. Josefuksen mukaan kaupungissa olisi ollut miljoona asukasta ja Tacituksen mukaan 600 000. Todennäköisesti nämä arviot ovat liioiteltuja, ja asukkaita oli paljon vähemmän.
Piiritys
400px|thumb|left|[[David Roberts Jerusalemin piiritys ja hävitys, 1850]]
Ensimmäiset taistelukosketukset
Roomalaiset lähestyivät Jerusalemia lännestä päin, paitsi Legio X Fretensis, joka tuli idästä. Tämä Aulus Larcius Lepidus Sulpicianuksen komentama legioona oli lähtenyt suoraan entisestä tukikohdastaan Jerikosta liittyäkseen Tituksen armeijaan. Tituksen armeijan marssirivistö kulki varovasti valmiina ryhmittymään taistelumuotoon, jos sitä vastaan hyökättäisiin.
Roomalaisten lähestyessä kaupunkia Titus kokosi 600 miehen ratsuväki- ja tiedusteluosaston. Se eteni kuitenkin varomattomasti liian lähelle kaupunginmuuria, jolloin muurin suojasta hyökkäsi yllättäen juutalaiskapinallisia ja osa ratsumiehistä kääntyi pakoon. Titus joutui vähäksi aikaa piiritykseen, mutta pääsi lopulta joitakin tappioita kärsineen osastonsa kanssa perääntymään.
Seuraavana päivänä Rooman armeija liittolaisineen leiriytyi Scopusvuorelle puolentoista kilometrin päähän Jerusalemista. Legio X Fretensis saapui myös paikalle ja alkoi pystyttää leiriä kaupungin itäpuolelle Öljymäelle. Kapinalliset huomasivat, että tämä legioona oli kauempana pääjoukosta, ja päättivät hyökätä sitä vastaan. Kidronin laakson yli tehty hyökkäys yllätti täysin legioonalaiset, ja osa heistä kääntyi pakoon, vaikka upseerit yrittivät estää. Huomatessaan tämän Titus ryntäsi ratsuväkensä kanssa avuksi. Tituksen nähdessään monet sotilaat saivat taistelutahtonsa takaisin ja ryhtyivät puolustukseen. Juutalaiskapinallisten oli vaikea taistella ratsuväkeä vastaan, joten he perääntyivät roomalaisten vastahyökkäyksessä ja heidät ajettiin takaisin laakson poikki. Hyökkäys pysähtyi Kidronin purolle, ja tilanne rauhoittui.
Muutaman tunnin kuluttua Titus katsoi vaaran olevan ohi ja kutsui joukkonsa takaisin. Juutalaiset kuitenkin huomasivat tämän, ryntäsivät ulos portista ja hyökkäsivät uudelleen roomalaisten kimppuun.
Jälleen osa sotilaista joutui pakokauhun valtaan ja pakeni. Titus pysyi kuitenkin muutamien miesten kanssa paikallaan ja teki epätoivoisia rynnäköitä. Jonkin ajan kuluttua paikalle saapui lisää roomalaisia, ja kapinallisten hyökkäys torjuttiin. Seuraavina päivinä sattui muutamia pienimuotoisia yhteenottoja.
Raili Mäki
Raili Irja Annikki Leino (o.s. Mäki, 12. kesäkuuta 1932 Turku – 12. maaliskuuta 2018 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli ohjaaja Ville Salmisen tähtilöytö elokuvaan Lumikki ja 7 jätkää.
Mäki aloitti uransa Turun Lapsiteatterissa 1940-luvulla. 1950-luvulla hän esiintyi muun muassa elokuvissa Kuningas kulkureitten, Alaston malli karkuteillä ja Riihalan valtias. Elokuvanäyttelijän uransa jälkeen Mäki toimi kuvaussihteerinä. Vuodesta 1979 hän toimi erään naistenvaateliikkeen sisäänostajana ja myyjänä. Liike sijaitsi Helsingissä Eteläisellä Hesperiankadulla.
Defense Intelligence Agency
Defense Intelligence Agency (DIA) on Yhdysvaltain asevoimien tiedusteluorganisaatio, joka perustettiin 1. lokakuuta 1961. DIA:n budjetti ja tarkka henkilöstömäärä ovat salaisia; kotisivuillaan DIA kertoo työllistävänsä yli 16 500 henkilöä.
Toimenkuvaltaan DIA:ta on verrattu Venäjän GRU:hun, brittien Defence Intelligence Staffiin (DIS) ja Israelin Amaniin.
Jerusalemin piiritys (70)
Ensimmäiset taistelukosketukset
Titus tajusi, että juutalaiskapinalliset hyökkäsivät jokaisen roomalaisen sotajoukon kimppuun, jonka arvelivat pystyvänsä voittamaan. Hän käski Scopusvuorella olevien joukkojensa siirtää leiri lähemmäksi kaupunkia. Nuo kolme legioonaa järjestettiin kahteen leiriin alle kilometrin päähän kaupunginmuureilta. Legioonalaiset alkoivat hakata puita lähiympäristöstä ja rakentaa piiritysmuureja, -ramppeja ja -torneja. Juutalaiset yrittivät kaiken tavoin häiritä heitä ja ampuivat kiviä sotasaaliiksi saamillaan skorpioneilla ja ballistoilla. Ne eivät kuitenkaan aiheuttaneet merkittäviä tappioita, ja roomalaiset vastasivat usein tuleen omilla heittokoneillaan. thumb|300px|[[Edward Poynter, Katapultti, 1868. Roomalaiset ovat hyvinkin voineet käyttää samanlaisia ballistoja Jerusalemin piirityksessä.]]
Roomalaisten toinen, ratkaiseva hyökkäys
Juutalaiskapinalliset joutuivat jättämään uuden kaupunginosan roomalaisille ja vetäytyivät toiselle muurille. Toista muuria puolustettiin päättäväisesti, ja kapinalliset hyökkäsivät jälleen toistuvasti roomalaisten kimppuun yrittäen häiritä näiden hyökkäysvalmisteluja ja piiritystöitä. Tästä syntyi jatkuvasti raivokkaita kahakoita. Eräässä tällaisessa taistelussa eräs auxilia-ratsumies syöksyi vihollisten keskelle ja surmasi heistä useita, ennen kuin kääntyi takaisin vahingoittumattomana.
Jo viidessä päivässä muuriin saatiin aukko, jolloin Titus johti ratsuväki- ja jalkaväkiosaston kaupunkiin. Sokkeloisilla kaduilla eteneminen oli vaikeaa ja hidasta, ja roomalaiset kärsivät raskaita tappioita kohdatessaan kiivasta vastarintaa. Lopulta heidän oli pakko vetäytyä, mutta yrittäessään poistua muuriin murretun kapean aukon kautta he joutuivat vaikeuksiin. Kapinalliset hyökkäsivät raivokkaasti Rooman jalkaväkeä vastaan. Jousimiesten käskettiin suojata vetäytymistä, ja syntyi epätoivoinen viivytystaistelu. Myös Titus tarttui jouseen ja surmasi 12 kapinallista.
Puolustajien sisukkuudesta huolimatta roomalaiset onnistuivat neljä päivää myöhemmin murtautumaan sisään uudelleen ja karkottamaan puolustajat toiselta muurilta. Vahingosta viisastuneet roomalaiset tuhosivat tällä kertaa suuren osan kaupunginosan rakennuksista ja muureista saadakseen lisää liikkumatilaa. Juutalaiset perääntyivät puolustamaan yläkaupunkia ja Suurta temppeliä.
Tämän jälkeen Josefus lähti Tituksen käskystä muurin viereen kuuloetäisyyden päähän, mutta kuitenkin nuolten kantaman ulkopuolelle ja kehotti huutamalla kapinallisia antautumaan, jotta kallisarvoinen temppeli säilyisi. Hän sai kuitenkin vastaansa juutalaisten herjauksia, ja häntä ammuttiin nuolilla.
Kapinallisia nämä sanat eivät liikuttaneet, mutta muut Jerusalemin asukkaat alkoivat olla halukkaita karkaamaan roomalaisten puolelle. Tämä oli kuitenkin vaarallista, sillä kaikki pakoon yrittävät tai edes siitä puhuvat tapettiin armotta.
Antonia-linnakkeen valtaus
thumb|300px|[[Antonia-linnake|Antonia-linnakkeen pienoismalli.]] Seuraavaksi roomalaisten oli rakennettava rynnäkköramppi Antonia-linnakkeeseen, korkeaan rakennukseen, jota puolustettiin raivokkaasti. Työ oli vaikeaa jatkuvassa nuoli- ja kivisateessa, ja piirityslaitteita piti puolustaa alituiseen hyökkäyksiltä. Lisäksi puuta piti tuoda kaukaa, sillä lähiympäristön puut oli hakattu aikaisempia piirityslaitteita rakennettaessa. Kun ramppi saatiin vihdoin valmiiksi, roomalaiset kärsivät suuren takaiskun: Johanneksen miehet olivat kaivaneet tunnelin erään rampin alle. Tunneli oli tuettu bitumilla silatuilla puuparruilla ja täytetty piellä ja asfaltilla. Kun ne sytytettiin tuleen, tunneli sortui ja sen mukana myös roomalaisten rampit. Legioonalaiset yrittivät turhaan sammuttaa rakennelmia, sillä kapinallisten nuolet ja hyökkäykset estivät sen. Lopultakin juutalaisten onnistui pysäyttää roomalaisten piirityksen eteneminen.
Parin päivän päästä kapinalliset hyökkäsivät jälleen piirittäjiä vastaan aiheuttaakseen sekasortoa. Vain vartiomiehet, joiden velvollisuus oli pysyä paikallaan, saivat pysäytettyä hyökkäyksen, ja lopuksi ratsuväki ajoi kapinalliset pakoon sivustahyökkäyksellä.
Juutalaisten menestyksen vuoksi roomalaisten taistelutahto laski, ja jotkut siirtyivät kapinallisten puolelle. Titus kutsui upseerinsa neuvottelemaan tilanteesta. Hän päätti kerätä kaiken mahdollisen puutavaran ja rakentaa uuden rampin. Monet upseerit vastustivat tätä ja kehottivat mieluummin näännyttämään Jerusalemin nälkään, kun taas jotkut kannattivat suurta rynnäkköä kaupunkiin. Titus kuitenkin pysyi päätöksessään.
Roomalaiset pystyttivät ennen uuden rampin rakentamista kaupungin ympärille 6,4 km:n pituisen piiritysvallin, joka valmistui lopulta kolmessa päivässä. Siinä oli 15 linnaketta, ja se katkaisi tehokkaasti kaupungin yhteydet ulkomaailmaan. Titus teki joka ilta tarkastuskierroksen vallilla. Piirityksen vuoksi juutalaiset kärsivät niin suurta nälänhätää, että historioitsija Josefuksen mukaan jotkut heistä söivät jopa omia lapsiaan. Tituksen rauhantarjoukset torjuttiin kuitenkin itsepintaisesti. Muutamat juutalaiset antautuivat, mutta koska sen jälkeen vaihtoehtoina olivat vain orjuus tai kuolema, useimmat jatkoivat taistelua. Roomalaiset saivat kiinni paljon pakenevia juutalaisia, usein jopa 500 yössä, ja ristiinnaulitsivat heidät puolustajien näköpiirissä.
Vallin valmistumisen jälkeen roomalaiset aloittivat uuden rynnäkkörampin rakentamisen tavoitteenaan Antonia-linnakkeen valloitus. Kapinalliset yrittivät kaikin keinoin häiritä ja rikkoa ramppia ennen sen valmistumista, mutta roomalaiset olivat nyt paremmin valmistautuneita, ja heidän heittokoneensa tulittivat vihollisia jatkuvasti ja sotilaat torjuivat päättäväisesti kaikki hyökkäykset.
thumb|200px|Roomalaisten eteneminen.
Muurinmurtajia käytettiin yötä päivää, ja lopulta muurit murrettiin. Ainakin osaksi juutalaiset olivat itse syypäitä muurin murtumiseen. Heidän kaivamansa tunnelien vuoksi linnakkeen perustukset romahtivat ja muuriin ilmestyi suuri aukko, josta roomalaiset syöksyivät sisään. Syntyi ankara taistelu temppelin hallinnasta. Kapinalliset olivat pelänneet muurien sortumista ja rakentaneet nopeasti kivenlohkareista toisen muurin aivan entisen taakse. Se ei ollut aivan yhtä jykevä kuin alkuperäiset rakennelmat, mutta roomalaisten hyökkäykset torjuttiin.
Suuren temppelin valtaus
Roomalaisten piti seuraavaksi vallata Suuri temppeli. Se oli juutalaisten kaikkein pyhin paikka, joten sitä puolustettiin ankarasti.
Muutaman päivän kuluttua Titus kokosi rynnäkköosaston ottamalla jokaisesta kenturiasta 30 rohkeinta sotilasta. Tämän osaston piti hyökätä yöllä temppelin laajaan esipihaan, ja sen komentajaksi valittiin legaatti Cerialis, joka olisi halunnut johtaa rynnäkköä itse, mutta Titus ei siihen suostunut.
Hyökkäys onnistui aluksi, mutta kapinallisten saatua lisäjoukkoja taistelu juuttui esipihalle, eikä kumpikaan osapuoli saanut selvää yliotetta. Hyökkäys ei lopulta onnistunut, ja suurin osa pihaa pysyi vielä puolustajien hallussa.
Roomalaiset ryhtyivät taistelun jälkeen rakentamaan lisää ramppeja, jotta paikalle saataisiin muurinmurtajia. Pienimuotoiset kahakat jatkuivat yhä, ja molemmat osapuolet sytyttivät temppelin rakennuksia tuleen, jolloin koko arvokkaan temppelin pyhin osa tuhoutui. Titus yritti tosin estää sen tuhoutumista ja käski joukkojensa sammuttaa palot, mutta se oli turhaa, sillä katkerat sotilaat vihasivat vihollisen pyhää paikkaa.
Lopulta ankarien ja pitkien taistelujen jälkeen roomalaiset pääsivät vähitellen niskan päälle ja koko temppeli esipihoineen vallattiin. Se oli ankara isku juutalaisten taistelutahdolle, joka alkoi lannistua myös siksi, että muonavarat olivat lopussa. Roomalaiset olivat nyt vallanneet suurimman osan Jerusalemia, ja juutalaisilla oli hallussaan enää vanha kaupunki ja yläkaupunki. left|thumb|300px|[[Francesco Hayez, Jerusalemin temppelin hävitys, 1867. Yksityiskohta maalauksesta, jossa roomalaiset sotilaat surmaavat juutalaisia.]]
Piirityksen loppuvaihe
Elokuun lopulla roomalaiset alkoivat suunnitella hyökkäystä vanhaan kaupunkiin, jonka puolustajien taistelutahto oli huono. Muutaman päivän tauon jälkeen kaupunginosa vallattiin ja ryöstettiin täysin puhtaaksi. Kapinallisten hallussa oli enää vain yläkaupunki, jossa sijaitsi kuningas Herodeksen palatsi. Uusia ramppeja piiritetyn kaupunginosan muureja vastaan alettiin rakentaa, ja 18 päivän kuluttua ne olivat valmiit. Muurinmurtajat mursivat aukon muuriin, ja roomalaisten rynnäkköjoukot syöksyivät läpi, mutta kohtasivat vain heikkoa vastarintaa muutamien juutalaiskapinallisten yrittäessä vielä epätoivoisesti puolustautua. Suurin osa puolustajista oli jo paennut, ja roomalaiset saivat viimeisetkin osat kaupungista haltuunsa. Neljä kuukautta ja 25 päivää kestäneen piirityksen jälkeen Jerusalem oli lopulta vallattu.
Jerusalemin ryöstö ja tuho
Jo piirityksen aikana kaupungissa oli esiintynyt julmuuksia. Kapinalliset surmasivat kaikki, jotka yrittivät paeta. Kun nälänhätä alkoi, he kulkivat talosta toiseen etsimässä ruokaa ja kiduttivat raa'asti niitä, joilla epäiltiin olevan jotain syötävää. Taudit levisivät, ja Jerusalemin kaduilla lojui kuolleita ja kuolemaisillaan olevia ihmisiä.
Roomalaisia sotilaita oli innostanut tieto siitä, että Jerusalemissa olisi valtavasti arvokasta omaisuutta. He ryhtyivät heti ryöstämään temppeliä ja kaupunkia ja tappoivat kaikki, jotka uskalsivat tulla tielle. Kaupungin asukkaiden väitettiin nielleen arvoesineensä, joten erityisesti auxilia-joukkojen arabialaiset sotilaat halkaisivat miekoilla ihmisten vatsat löytääkseen kultaa. Titus kauhistui ja kielsi tämän raakuuden kuolemanrangaistuksen uhalla, mutta sitä jatkettiin kuitenkin, kun lähettyvillä ei ollut ylempiä upseereita.
Teurastus oli kauhistuttavaa: nykyisten arvioiden mukaan uhreja oli lähes 200 000, ja 35 000 myytiin orjiksi. Vankienkaan tulevaisuus ei ollut valoisa, sillä useimmat joutuivat orjiksi Egyptiin tai taistelemaan hengestään Rooman provinssien teattereihin gladiaattoreita ja petoja vastaan.
Taistelun jälkeen
Kapinan johtajista Johannes vangittiin, ja Simon joutui kulkemaan Tituksen voitontriumfissa, jonka jälkeen hänet kuristettiin kuoliaaksi. Titus järjesti myös paraatin kiittääkseen ja palkitakseen sotilaitaan.
Paraati päättyi kolme päivää kestäneeseen juhlintaan, ja Legio X Fretensis jäi Jerusalemin varuskunnaksi.
Vuonna 130 keisari Hadrianus vieraili hävitetyssä Jerusalemissa ja päätti perustaa paikalle uuden roomalaisen colonian, Aelia Capitolinan. Osana suunnitelmaa roomalaiset alkoivat rakentaa Suuren temppelin paikalle Juppiterin pyhäkköä. Tämä häväistys oli yhtenä syynä siihen, että juutalaiset aloittivat uuden kapinan roomalaisia vastaan vuonna 132. Roomalaiset kukistivat sen vuoteen 135 mennessä.
Aiheesta muualla
המרד הגדול
Scott (Wisconsin)
Scott on seitsemän kaupungin nimi Yhdysvaltojen osavaltiossa Wyomingissa.
Hangasjärvi (Pälkäne)
Hangasjärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä Vuolijoen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Hangaskorven ja peltomaiden välissä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on vesikasvillisuden valtaama. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat soistunutta pellonreunaa tai metsänreunaa. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Ilmoilanselän alueeseen (35.771) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,3 metriä mpy. Siihen laskee pelloilta ja Hangaskorvesta kaksi ojaa ja sen laskuoja on kolmas suo-oja, joka yhtyy alempana Hangasojana Siuvonojaan. Tämä laskee vuorostaan Ilmoilanselkään.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi oli ”Kangasjärvi”. Sen pohjoispuolelta oli raivattu niittyjä. Vuoden 1956 peruskartassa oli entisen suojärven eri ilmansuunnilla peltopalstat, jotka ulottuivat rantaan asti. Yksi peltopalsta on jo vuonna 1976 ollut metsitettynä.
Lauri Lähdeaho
Lauri Johannes Lähdeaho (6. elokuuta 1923 Multia – 9. syyskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Achérontas
Achérontas, antiikin Akheron , on joki, joka virtaa Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Se saa alkunsa Píndosvuorilta ja laskee Joonianmereen Ammoudián kylässä Párgan kunnassa. Kokytós-joki on Achérontaksen sivuhaara.
Joen nimi vastaa kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvää, manalassa eli Haadeessa sijainnutta Akheron-jokea. Aiemmin sitä pidettiin tämän maanalaisen joen sivuhaarana. Joen nimi tarkoittaa ”surun jokea”.
Sibylla
Sibylla voi viitata seuraaviin asioihin:
Charlestown
Charlestown tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Maiar
Maiar (yksikkö maia) ovat yliluonnollisia henkiolentoja J. R. R. Tolkienin keksimässä fantasiamaailmassa. Nimitys on hänen kehittämäänsä quenyan haltiakieltä. Sanaa ei käytetä Tolkienin tunnetuimmissa teoksissa, Hobitissa ja Tarussa sormusten herrasta, vaikka niissäkin esiintyy keskeisissä rooleissa joitakin maiariin kuuluvia hahmoja, kuten velho Gandalf ja musta ruhtinas Sauron. Maailman alkuajoista kertovassa Silmarillionissa maiarista kerrotaan enemmän, vaikka vain harva heistä esiintyy teoksessa merkittävinä toimijoina.
Maiar ovat voimiltaan vähäisempiä olentoja kuin valar, mutta näiden tavoin he kuuluvat ainuriin, henkiolentoihin jotka luojajumala Ilúvatar loi Ajattomissa saleissa ja jotka osallistuivat maailman luomiseen Ainurin soitossa. Maiaria on Tolkienin kertoman mukaan paljon, mutta vain muutama mainitaan nimeltä haltioiden ja ihmisten taruissa, sillä he eivät yleensä liikkuneet Keski-Maassa näkyvässä hahmossa. Esimerkiksi David Day on sittemmin järkeillyt, että monet Tolkienin alkuperältään enemmän tai vähemmän mysteereiksi jättämät hahmot, kuten Silmarillionissa mainittu Thuringwethil-vampyyri sekä Taru sormusten herrasta -trilogiassa esiintyvät Vanhan metsän Tom Bombadil ja Kultamarja, olisivat oikeastaan maiaria.
Jokainen maia toimi yhteistyössä vähintään yhden valan kanssa. Esimerkiksi Ossë ja Uinen, meren henget, kuuluivat Ulmolle, kun taas Curumo (Saruman) ja Sauron kuuluivat Aulëlle. Aiwendil (Radagast Ruskea) kuului Yavannalle, ja Olórin (Gandalf) kuului Manwëlle ja Vardalle. Melkor onnistui turmelemaan useita maiariin kuuluneita henkiä palvelijoikseen, joista huomattavimmat olivat Sauron ja balrogit.
Julius Marandi
Julius Marandi (s. 8. kesäkuuta 1954) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. joulukuuta 1983 ja nimitettiin Dumkan hiippakunnan piispaksi 14. kesäkuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Henry Sebastian D'Souza ja Thomas Kozhimala.
Bryan-Michael Cox
Bryan-Michael Cox (s. 1. joulukuuta 1977) on yhdysvaltalainen sanoittaja ja tuottaja.
Humanistimanifesti
Humanistimanifesti on nimi kolmelle julistukselle, jotka esittelevät humanistisen elämänkäsityksen. Ne ovat Humanistimanifesti (Humanist Manifesto, 1933, tunnetaan myös nimellä Humanistimanifesti I), Humanistimanifesti II (Humanist Manifesto II, 1973) sekä Humanism and Its Aspirations (2003, tunnetaan myös nimellä Humanist Manifesto III).
Duchennen lihasdystrofia
Duchennen lihasdystrofia (Duchennen dystrofinopatia; DMD) on X-kromosomaalisesti peittyvästi periytyvä lihasrappeuma. Tauti johtuu dystrofiiniproteiinin puutteesta lihassolun kalvolta. Siihen sairastuu arviolta peräti yksi n. 3 300 pojasta, joten se on lasten yleisin lihasrappeumatauti.
Duchennen lihasdystrofia on invalidisoiva, parantumaton sairaus, joka johtaa etenevään lihasheikkouteen ja liikuntavammaisuuteen. Yleensä pyörätuoli on tarpeen jo ennen murrosikää.
Beckerin lihasdystrofia muistuttaa Duchennea, mutta se puhkeaa myöhemmin, eikä eteneminen ole niin rajua.
Charlestown (Nevis)
Charlestown on Saint Kitts ja Nevisin liittovaltioon kuuluvan Nevisin saaren suurin kaupunki, jonka asukasluku on noin 1 500. 1700-luvulla 25 prosenttia nevisiläisistä oli sefardijuutalaisia, ja Charlestownissa sijaitseekin Karibian vanhin synagoga.