cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ioánnina
Nykyinen Ioánninan kunta muodostui, kun Ioánnina, Anatolí, Bizáni, Nisí Ioannínon, Pamvótida ja Pérama yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Mugen Motorsports
thumb|Mogen Motorsports Mugen Motorsports on japanilainen yhtiö, jonka Hirotoshi Honda (Honda Motor Companyn perustajan Soichiro Hondan poika) vuonna 1973 perusti. Mugen, joka tarkoittaa "ilman rajaa", on moottorien ja moottoriosien valmistaja, ja se tekee tiivistä yhteistyötä Honda Motor Companyn kanssa. Huolimatta perheyhteyksistä Mugen ei ole, eikä ole koskaan ollut Hondan omistama. Asiat olivat mutkikkaita jonkin aikaa, kun Mugenin omisti ja sitä johti Hirotoshi Honda, joka on ollut Hondan pääosakas siitä asti, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1991.
Ioánnina
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Ioánninan kunta muodostuu kuudesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Mugen Motorsports
Yhtiö myy osia autojen virittämiseen myös harrastajille.
Formula 1
Vuoden lopussa Mugen vaihtoi Team Lotus -talliin, joka suunnitteli uutta Lotus 109 -autoa. Tallilla oli rahavaikeuksia, ja 109-runko valmistui myöhässä. Mugenin ZA5C-moottori ei kyennyt näyttämään tehojaan, ja Lotuksen vetäydyttyä sarjasta kauden jälkeen, Mugen vaihtoi Ligier-talliin. Uusien sääntöjen mukaan valmistettiin 3,0-litrainen MF301H-moottori. Yhteistyö Ligierin kanssa tuotti Mugenille ensimmäisen Formula 1 -voiton Monacon GP:ssä 1996, jolloin Olivier Panis ajoi voittoon.
Alain Prostin ostettua Ligierin vuonna 1997 tallin nimeksi tuli Prost Grand Prix. Talli käytti Mugenin MF301H-B -moottoreita. Prostin Jarno Trulli johti Itävallan GP:tä, mutta hänen moottorinsa hajosi. Prost solmi sopimuksen Peugeot'n kanssa, joten Mugenin oli etsittävä uutta yhteistyökumppania. Mugen teki kaksivuotisen sopimuksen Jordan Grand Prix -tallin kanssa, jolle Mugen valmisti MF201H-C moottorin. Kausi 1998 ei ollut menestyksekäs ennen Belgian GP:tä, jolloin Jordan-kuljettajat Damon Hill ja Ralf Schumacher ottivat tallille kaksoisvoiton.
Kausi 1999 tuotti vielä lisää tuloksia, kun Heinz-Harald Frentzen voitti kahdesti, mutta sitten Honda Motor Company ilmoitti tuovansa omia moottoreitaan BAR-tallille. Mugen vetäytyi F1-sarjasta kauden 2000 lopussa jättäen kuitenkin Hondan valmistamaan moottoreita Jordanille.
Buenos Airesin ePrix 2015
Buenos Airesin ePrix 2015 eli 2015 Buenos Aires ePrix oli Formula E -sarjan kauden 2014–2015 neljäs kilpailu. Kilpailu ajettiin 10. tammikuuta Puerto Maderon katuradalla Argentiinan Buenos Airesissa.
Aika-ajot
Jokainen kuljettaja oli arvottu yhteen neljästä aika-ajo ryhmästä. Jokaisella aika-ajo ryhmällä oli 10 minuuttia aikaa radalla ja tämän aikana heidän tarkoitus oli ajaa mahdollisimman nopea aika.
Paalupaikalle ajoi Sébastien Buemi. <Small>Lähteet: </Small>
Kilpailun tulokset
<Small>Lähteet: </Small>
Anna-Liisa Korpinen
Anna-Liisa Korpinen (o.s. Tiekso, 1951–1957 Tiekso-Isaksson, 1957–1975 Tiekso; 14. maaliskuuta 1929 Kemin maalaiskunta – 20. syyskuuta 2010 Kemi) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustajana vuodesta 1951 vuoteen 1974, sosiaaliministerinä kahdessa hallituksessa (1968–1970 ja 1970–1971) ja presidentin valitsijamiehenä vuosina 1956, 1962 ja 1968.
Korpinen oli Suomen demokraattisen nuorisoliiton puheenjohtaja vuodesta 1955 vuoteen 1964 ja vuosina 1971–1974 Suomen demokraattisen naisliiton puheenjohtaja. Hän luotsasi myös Eläkeläiset ry:tä vuodesta 1984 vuoteen 1994 puheenjohtajana. Korpinen toimi myös SKDL:n varapuheenjohtajana ja muun muassa Kansan Sivistystyön Liiton puheenjohtajana.
Anna-Liisa Tiekso opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Opinnot keskeytyivät, kun hänet valittiin eduskuntaan Lapin läänin vaalipiiristä 22-vuotiaana vuonna 1951. Tiekso nousi kansanedustajana sivistysvaliokuntaan (1962–1968), jota hän johti peruskoulu-uudistusta valmisteltaessa. Myöhemmin hänestä tuli suuren valiokunnan (1972–1973) puheenjohtaja. Kemin maalaiskunnan kunnanvaltuustoon hän kuului 1954–1968.
Sosiaaliministerinä Tiekso ajoi voimaan perhe- ja yrittäjäeläkkeitä koskevat lait. Tavoite täysin vapaasta aborttilaista ei toteutunut, mutta uusi laki oli kuitenkin saavutus.
Anna-Liisa Korpinen erosi eduskunnasta tammikuussa 1974 ja siirtyi Rautaruukin työsuojeluasioiden johtajaksi. Korpisen nimi mainittiin syksyllä 1981 yhtenä mahdollisena SKDL:n presidenttiehdokkaana, mutta hän kieltäytyi jyrkästi edes keskustelemasta asiasta.
Vuonna 1947 Suomen kommunistiseen puolueeseen liittynyt Tiekso kuului puolueen keskuskomiteaan vuodesta 1966 toukokuun 1975 edustajakokoukseen.
Ours de Villard-de-Lans
Ours de Villard-de-Lans  on villarddelansilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, FFHG Division 2:ssa.
Joukkueessa on pelannut Ranskan maajoukkuepelaaja Christian Bozon.
Joukkue kaudella 2023-2024
Lähde: EliteProspects
Anna Favella
Anna Favella (s. 21. syyskuuta 1983 Rooma) on italialainen näyttelijä.
Christoph Schönborn
Christoph Schönborn (s. 22. tammikuuta 1945) on itävaltalainen katolisen kirkon kardinaali, teologi ja Wienin arkkipiispa. Kardinaali hänestä tuli Johannes Paavali II:n päätöksellä 1998.
Schönborn syntyi nykyisen Tšekin tasavallan alueella 1945. Hänen perheensä kuului keskieurooppalaiseen Schönbornin aatelissukuun. Nuoruusvuosinaan Schönborn liittyi dominikaaneihin. Matura-kokeensa hän suoritti 1963. Schönborn opiskeli teologiaa Pariisissa sekä filosofiaa ja psykologiaa Bornheimissa ja Wienissä. Vuonna 1970 kardinaali Franz König vihki hänet papiksi. Hän jatkoi opiskelujaan Regensburgissa, missä hän työskenteli tulevan paavin Joseph Ratzingerin alaisuudessa.
Schönbornista tuli Wienin arkkipiispa vuonna 1995. Kolme vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin myös kardinaalin arvo. Vuoden 2005 konklaavissa hän oli yksi ennakkosuosikeista, eli nk. papabile, muttei tullut valituksi. Suhteellisen nuoresta iästään johtuen hänellä on kuitenkin oikeus osallistua kaikkiin konklaaveihin eli paavinvaaleihin ja tulla valituksi paaviksi, kunnes hän täyttää kahdeksankymmentä vuotta 22. tammikuuta 2025.
Longueval
Longueval on kunta Pohjois-Ranskassa Sommen departementissa Picardien alueella.
Historia
Longuevalissa käytiin ensimmäisessä maailmansodassa Sommen taisteluun liittyvä Delvillen metsän taistelu. Eteläafrikkalaiset joukot taistelivat Delvillen metsässä 15. – 20. heinäkuuta 1916 kärsien suuria tappioita. Tämän muistoksi taistelujen paikalle on pystytetty muistomerkki Mémorial national sud-africain du Bois Delville. thumb|left|Delvillen metsän taistelu
Benjamin Schmolck
pienoiskuva|Benjamin Schmolck. Benjamin Schmolck (21. joulukuuta 1672 Brauchitzdorf (nyk. Chróstnik) – 12. helmikuuta 1737 Schweidnitz (nyk. Šwidnica)) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija. Opintojensa jälkeen hän toimi isänsä saarna-apulaisena, papiksi hänet vihittiin vuonna 1702 ja toimi pappina Schweidnitzissä. 1730 hän sai halvauskohtauksen, joka sitten vaikeutti hänen työtään, ja hän piti viimeisen saarnansa 1735. Schmolck on pietismin ajan keskeisiä virsirunoilijoita ja hänen virsiään leimaa perinteiset pietismin kielikuvat.
Hän on sanoittanut lähes 1 200 virttä, joista kuusi on nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisessä virsikirjassa.
Inger Ehrström
Inger Margareta Ehrström (9. heinäkuuta 1919 Helsinki – 13. syyskuuta 2010 Ekerö, Ruotsi ) oli suomalainen diplomiekonomi ja Mercantor-lehden päätoimittaja.
Henkilöhistoria
Inger Ehrströmin vanhemmat olivat säveltäjä, musiikkikirjailija Otto Jarl Sigurd Ehrström ja Alice Enckell. Hänellä oli kaksi ottolasta. Ehrström tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui diplomiekonomiksi 1941. Hän oli Taloudellisen tiedotustoimiston palveluksessa 1946–1960, Industritidningenin toimitussihteeri 1947–1960 sekä Mercatorin toimittaja vuodesta 1960 ja päätoimittaja 1966–1971. Hän osallistui myös muun muassa kotimaisten ja kansainvälisten naisjärjestöjen, suomenruotsalaisten kansankäräjien sekä RKP:n toimintaan ja oli Kauniaisten kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsen.
Henry Giroux
Henry Giroux (s. 18. syyskuuta 1943) on yhdysvaltalainen ja kanadalainen tutkija ja kulttuurikriitikko. Giroux tunnetaan yhtenä kriittisen pedagogiikan tärkeimmistä vaikuttajista, ja on tehnyt uraauurtavaa työtä muun muassa kasvatustieteiden, kulttuurintutkimuksen, nuorisotutkimuksen, mediatutkimuksen ja kriittisen teorian aloilla.
Akademik Šokalski
Akademik Šokalski on Venäjän federaation Akademik Šuleikin -luokan jäävahvistettu merentutkimusalus, jonka Oy Laivateollisuus Ab on rakentanut Neuvostoliitolle Turun Pansiossa vuonna 1982. Alus on viime ajat liikennöinyt Australian Antartic Expedition -yrityksen retkillä. Se on saanut nimensä venäläisen merentutkijan, kartografin Juli Šokalskin mukaan.
Aluksella on kaksi matkustajakantta, joissa on ruokailutilat, baari, kirjasto ja sauna sekä majoitustilat 54 matkustajalle.
Palvelus
Alus juuttui kesken Etelämantereelle tekemänsä matkan jäihin ja sen tilanne sai paljon julkisuutta, kun usea jäänmurtaja epäonnistui sen irrottamisessa ja lopulta laivalla olleet tuotiin Australiaan helikopterilla. Alusta sanottiin tutkimusalukseksi, mutta Ranskan napaseutututkimuksen johtaja Yves Frenot arvosteli tutkimushanketta, jolla oli tarkoitus kulkea sama matka, jonka australialainen tutkimusmatkailija Douglas Mawson teki vuosina 1911–1914. Fenotin mukaan kyseessä on todellisuudessa huvimatka, joka on tieteen kannalta täysin merkityksetön. Laiva lähti matkalle 8. joulukuuta Uuden-Seelannin Bluffin satamasta. Helikopterin lähitienoille tuonut kiinalainen jäänmurtaja jäi itsekin kiinni jäihin.
Ampumahiihdon euroopancup 2006–2007
Ampumahiihdon euroopancup 2006–2007 alkoi 9. joulukuuta Itävallan Obertilliachsta ja päättyi 17. maaliskuuta Italian Ridnaun-Val Ridannaan.
Kilpailukalenteri
Ohjelmaan kuului kahdeksan kilpailuviikonloppua. Ohjelmassa oli pikakilpailuja, takaa-ajoja ja normaalimatkoja sekä viestikilpailu. Myös juniorit kilpailivat samoilla matkoilla omassa sarjassaan. Koko Jablonec nad Nisoun kilpailuviikonloppu peruutettiin etukäteen. Kilpailuita ei siirretty myöhemmälle.
Soul Kitchen (kappale)
Soul Kitchen on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Doorsin kappale yhtyeen eponyymiltä esikoisalbumilta The Doors (1967). Kappale on kunnianosoitus soul food -ravintolalle nimeltä Olivia’s, jossa Jim Morrison söi. Ravintola sijaitsee 2618 Main Streetillä Santa Monicassa Kaliforniassa. Morrison pysyi ravintolassa usein yli sulkemisajan jolloin omistajat joutuivat poistamaan hänet ravintolasta. Tämän takia kappaleessa esiintyy lauseita kuten ”let me sleep all night, in your soul kitchen”.
Leif Nordberg
Leif Bertil Nordberg (s. 1943) on suomalainen tilastotieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli vuodesta 1975 Åbo akademin tilastotieteen ja ekonometrian professori. Hänen tutkimusalaansa on ollut muun muassa päätöksentekoa hyödyttävän tiedontuotannon kehittäminen.
Nordberg väitteli tohtoriksi 1972 Åbo akademista väitöskirjalla Värdering av beslutsstrukturer : En analys av några beslutsteoretiska problem i anknytning till valet av investeringar inom den offentliga sektorn.
Suomen presidentinvaali 1956
Suomen presidentinvaalin 1956 voitti Maalaisliiton pääministeri Urho Kaleva Kekkonen, jonka merkittävin kilpailija oli SDP:n eduskunnan puhemies K.-A. Fagerholm, joka hävisi ratkaisevassa äänestyksessä vain kahden äänen erolla. Kokoomuksen ehdokkaana oli Suomen Lontoon-suurlähettiläs Sakari Tuomioja, SKDL:n ehdokkaana kansanedustaja ja entinen ministeri Eino Kilpi, RKP:n ehdokkaana puolueen puheenjohtaja, entinen pääministeri Ralf Törngren ja Suomen Kansanpuolueen ehdokkaana Helsingin ylipormestari Eero Rydman.
Taustaa
Vuoden 1950 vaalissa toiselle kaudelleen valittu presidentti J. K. Paasikivi oli vaalin aikoihin jo tuolloin varsin iäkäs, lähes 80-vuotias, joten hänen luopumistaan presidentin virasta vuonna 1956 pidettiin yleisesti etukäteen selvänä. Paasikivi itse ei koskaan julkisesti ottanut kantaa seuraajaansa eikä tehnyt poliittista testamenttia. Suomen kansainvälispoliittinen asema oli Paasikiven presidenttikauden lopulla vahvistunut merkittävästi Suomen päästyä Yhdistyneiden Kansakuntien ja Pohjoismaiden neuvoston jäseneksi. Lisäksi vuoden 1956 alussa Neuvostoliitto palautti Porkkalan vuokra-alueen Suomelle, minkä katsottiin yleisesti kruunanneen vanhan valtiomiehen elämäntyön; luovutusasiakirja allekirjoitettiin Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystössä pari viikkoa presidentinvaalin valitsijamiesvaalien jälkeen.
Kaikki kuusi eduskuntapuoluetta valitsivat hyvissä ajoin ennen vuoden 1956 vaalia omat presidenttiehdokkaansa, joista jokainen oli ollut läheisessä yhteistyössä Paasikiven kanssa. Itse vaalikamppailu oli kaikkia sitä edeltäneitä repivämpi, kiivaampi ja kovasanaisempi eikä siinä kaihdettu myöskään puuttumista ehdokkaiden henkilökohtaisiin ominaisuuksiin. Erityisen rajusti hyökättiin Maalaisliiton ehdokasta, pääministeri Urho Kekkosta vastaan, ja helsinkiläinen bulevardilehti Sensaatio Uutiset [sic] suorastaan erikoistui levittämään skandaalinkäryisiä juttuja Kekkosen yksityiselämästä. Kekkosella ei ollut täyttä kannatusta omassa puolueessaankaan, koska Maalaisliiton ehdokkaaksi oli ollut esillä myös puolueen vanhempaan polveen kuulunut maanviljelysneuvos Viljami Kalliokoski. Kekkosen nimen ympärillä velloneisiin huhuihin kiinnitti huomiota muiden muassa tohtori Eirik Hornborg, joka vaati Hufvudstadsbladetissa toukokuussa 1955 julkaisemassaan kirjoituksessa Kekkosta joko nostamaan kanteen Sensaatio Uutiset -lehteä vastaan tai luopumaan presidenttiehdokkuudestaan. Kekkonen ei kuitenkaan tehnyt kumpaakaan, vaan toimitti julkisuuteen tiedotteen, jossa hän kommentoi huhukampanjaa lyhyesti ja ilmoitti, ettei hän enää aikonut puuttua asiaan. Vaalikamppailu oli kiivas muidenkin presidenttiehdokkaiden osalta ja lähes kaikkien taustoista etsittiin ja löydettiin aseita vastustajien käsiin. Kansanpuolueen ehdokas, ylipormestari Eero Rydman jäi kampanjoinnissa miltei huomaamattomaksi.
SDP:n puoluekokouksessa kesäkuussa 1955 järjestettiin ”koeäänestys” puolueen presidenttiehdokkaasta. Vastakkain olivat K.-A. Fagerholm ja Väinö Tanner. Fagerholm voitti äänestyksen yhden äänen enemmistöllä ja hänet nimitettiin presidenttiehdokkaaksi.
Valitsijamiesten vaalit
Valitsijamiesten vaalit käytiin 16.–17. tammikuuta
Valitsijamiesten suorittama tasavallan presidentin vaali
Valitsijamiesten suorittama tasavallan presidentin vaali käytiin 15. helmikuuta.
Ensimmäinen kierros
Ensimmäisellä kierroksella kaikki valitsijamiehet äänestivät puolueen omaa ehdokasta. Vaalitoimitus alkoi eduskunnan istuntosalissa pääministeri Urho Kekkosen johdolla kello 15.00, ja äänestys alkoi nimenhuudon ja muiden tavanomaisten alkutoimitusten jälkeen kello 15.20. Äänten julkiluvun päätyttyä Kekkonen keskeytti vaalitoimituksen kello 15.45, minkä jälkeen seurasi valitsijamiesten neuvottelutauko.
Toinen kierros
Vaalitoimitus jatkui nelituntiseksi venyneen neuvottelutauon jälkeen kello 19.45, jolloin julistettiin ensimmäisen äänestyksen tulos. Toisella kierroksella käytiin pudotuspeli.
Suomen Kansanpuolueen, Ruotsalaisen Kansanpuolueen, Suomen Kansan Demokraattisen Liiton, Kansallisen Kokoomuksen ja Vapaamielisten Liiton valitsijamiehet luopuivat kannattamasta nimikkoehdokkaitaan.
On arvioitu, että porvariryhmittymät pyrkivät "pelastamaan" presidenttiyden joutumasta sen enempää sosialistille (Fagerholm) kuin monien suuresti inhoamalle Kekkosellekaan, ja arvioiden Tuomiojan heikoksi keräämään riittävän laajan kannatuksen myöhemmillä kierroksilla, yrittivät saada istuvan presidentin Paasikiven jatkoon siirtämällä kukin äänensä tälle. Ensin Paasikivi ilmoitti, että hän suostuisi ehdokkaaksi vain jos 200 valitsijamiestä kannattaisi häntä. Myöhemmin hän lievensi ehtojaan siten, että useimpien Maalaisliiton valitsijamiesten olisi pitänyt tukea häntä. Tässä yhteydessä Paasikivi mainitsi, että valitsijamiehenä hän kannattaisi Kekkosta, koska he olivat olleet hyviä työtovereita jo yli 11 vuotta (katso esim. Tuomo Polvinen, J.K. Paasikivi - Valtiomiehen elämäntyö, osa 5, 2003; Seppo Zetterberg ym., toim., Suomen historian pikkujättiläinen;  J.K. Paasikiven päiväkirjat, osa 2).
Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi sai toisella kierroksella 84 ääntä, vaikka ei ollutkaan virallisesti ehdokkaana. Tuon takia Vapaamielisten ja Kokoomuksen virallinen ehdokas Sakari Tuomioja ei saanut lainkaan ääniä, kuten ei myöskään Eero Rydman eikä Ralf Törngren.
Mikäli ketkään muut eivät olisi luopuneet nimikkoehdokkaistaan, kolmannelle kierrokselle olisivat menneet Kekkonen (88) ja Paasikivi (84), Fagerholmin ja kansandemokraattien ehdokkaan pudotessa. Porvariryhmät arvioivat, että siinä valintatilanteessa SDP tulisi vanhan presidentin taakse, Kekkosta vastaan, ja Paasikivi näin voittaisi noin 156 äänellä.
Kun sekä Fagerholm että Kekkonen näin saivat molemmat enemmän ääniä kuin Paasikivi, ja molemmat vieläpä yli 100, Paasikivi olikin se joka joutui pudotuspelin näkyväksi uhriksi, eikä päässyt kolmannelle kierrokselle.
Kolmas kierros
Ratkaiseva kolmas äänestys alkoi kello 20.36. SKDLn valitsijamiehet siirtyivät kaikki Kekkosen tueksi, sitä huolimatta että 42 näistä oli toisella kierroksella äänestänyt Fagerholmia. Tällöin Kekkosen takana oli 88 omaa ja 56 kansandemokraattia, yhteensä 144 ääntä. Äänestyksen tulos alkoi olla selvillä kello 20.55, ja vaalin lopputulos julistettiin kello 21.12. Todettuaan pääministeri Urho Kekkosen tulleen valituksi uudeksi tasavallan presidentiksi 1. maaliskuuta 1956 alkavalle ja 1. maaliskuuta 1962 päättyvälle virkakaudelle Kekkonen julisti vaalitoimituksen päättyneeksi kello 21.14.
Suomen Kansanpuolueen ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen valitsijaryhmät jakautuivat molemmat näkyvästi. Jälkeenpäin on sanottu että Kekkosen voiton takasi Kansanpuolueen naiset - selkeästi Kekkosvastaisen puolueen sisällä ollen ainoat valitsijamiehet, jotka saattoivat hyväksyä Kekkosen, ja sitten hyväksyivätkin äänestämällä tätä mieluummin kuin sosdem Fagerholmia (seuranneen aikakauden politiikan arvioijat ovat myös väittäneet, että Kekkonen ei unohtanut tätä tukea, vaan suosi jatkossa Kansanpuolueen itselleen myötämielistä osaa esimerkiksi hallitusneuvotteluissa). Näiden puolueiden valitsijamiehistä useimmat ilmoittivat julkisesti ketä aikovat äänestää, ja kaikkien osalta saatiin joko oma tai ryhmän ilmoitus siitä kuinka tämä oli käyttänyt äänensä. Julkistettujen tietojen mukaan Kekkonen sai näiltä yhteensä vain 6 ääntä, Fagerholm taas olisi saanut 21 ääntä. Näin ei kuitenkaan todellisuudessa käynyt: Kekkosen saatua yhteensä 151 ääntä, hän oli saanut yhden äänen joko "loikkarina" SDP:stä, tai yhden lisä-äänen Kokoomuksesta, VL:sta, Kansanpuolueesta tai RKP:stä. Kokoomusta, VL:oa ja Kansanpuoluetta (kansanpuolueen "miehiä") on kuitenkin pidetty epätodennäköisinä lisä-äänen lähteinä, niin selkeitä oli näiden valitsijamiesten Kekkos-vastaisuus myös kaikessa muussa aikakauden politiikassa.
Jos äänet olisivat menneet tasan, arpa olisi ratkaissut. Siinäkin Kekkosella olisi vielä ollut 50% mahdollisuus voittoon, eli kyseinen yksi ääni ei olisi vielä täysin taannut Fagerholmin voittoa.
"Ratkaiseva ääni"
Kekkosen voiton taanneesta "ratkaisevasta äänestä" on väitelty vuosikymmeniä, sillä valitsijamiesten ja ryhmien itsensä aikanaan antamien tietojen mukaan laskelma olisi mennyt tasan 150–150. Siispä ainakin yksi valitsijamies oli äänestänyt toisin kuin hän tai ryhmänsä kertoi ja ratkaissut tuloksen.
Kekkosen elämäkertoja Juhani Suomi on esittänyt, että ääniä meni ristiin useampiakin, pääasiallisesti nojaten arvionsa siihen että Maalaisliitossa oli Kekkosen vastustajiakin, jolloin tämän äänimäärässä on ollut pakko olla enemmän kuin yksi tuntematon valitsijamies. Suomen arvio on kuitenkin torjuttu. On arvioitu että Maalaisliiton valitsijamiehinä ei ollut ainuttakaan Kekkosen vastustajaa. Vaikka näitä puolueessa olikin, sen valitsijamiehet olivat sitoutuneet puolueen nimeämän Kekkosen taakse jo valitsijamiesehdokkaiksi ryhtyessään eikä edes ehdokkaiksi sen mukaan ollut lähtenyt ketään Kekkosen vastustajaa.
Useita eri valitsijamiehiä on sittemmin vuosikymmenien kuluessa veikattu Kekkosen salaisiksi kannattajiksi, jutun kuitenkaan varmistumatta puoleen tai toiseen. Tällaisiksi on arvioitu RKP:n Verner Korsbäckiä sekä sittemmin varsin pian surmansa saanutta SDP:n Penna Tervoa. Muun muassa poliittinen taustavaikuttaja, kauppaneuvos Kalle Kaihari piti vuonna 1981 julkaistuissa muistelmissaan juuri Tervoa ratkaisevan äänen antajana ja Tampereen silloisen kaupunginjohtajan Erkki Lindforsin taivuttelua tärkeimpänä vaikuttimena Tervon ratkaisuun. Korsbäck puolestaan mainitaan Kekkosen äänestäjänä Ahti Karjalaisen muistiinpanoissa jo vaalipäivänä helmikuussa 1956. Korsbäckiä epäili myös kokoomuksen Margit Borg-Sundman, joka sylki häntä kasvoihin vaalituloksen ratkettua. Niin ikään Kalle Kaiharin sisaren Anni Flinckin on epäilty äänestäneen Kekkosta.
Yli viidenkymmenen vuoden kuluttua, 1. huhtikuuta 2006 Ruotsalaisen kansanpuolueen edesmenneen kansanedustajan ja silloisen valitsijamiehen Ture Hollsténin pojanpoika julkisti isoisänsä antaman tiedon, että hän oli äänestänyt Kekkosta, ollessaan oletettu Fagerholmin äänien joukkoon. Eläkkeellä oleva pääjohtaja Jouko Loikkanen joka oli toiminut mm. pääministerin sihteerinä 1960-luvun alussa, vahvisti saaneensa saman tiedon Hollsténin äänen menosta Kekkoselle jo tuolloin RKPläiseltä ministeri Verner Korsbäckiltä. Kekkonen olikin siis saanut ratkaisevan äänen RKPn ryhmästä, joka oli jo valmiiksi hajallaan. Siihen nähden, että RKP puolueena ei yrittänytkään sitoa valitsijamiehiään ja että näistä osa julkisestikin tuki Kekkosta, on kuitenkin pidetty hieman outona että Hollstén ei asiaa myöntänyt jo tuolloin, ja tällä perusteella nyt esille tulleen tiedon luotettavuutta on kritisoitu. Aiemmin Hollsténin on nimennyt ratkaisevan äänen antajaksi muun muassa Ilkka Hakalehto vuonna 1974.
Kekkonen itse sanoi, että Vihtori Kosolan poika Niilo Kosola oli ratkaisevan äänen antaja. Kosola oli näyttänyt Kekkoselle vaalilippunsa. Kosola kiisti tämän tiedon kysyttäessä vuonna 1990. Veikko Vennamon mielestä Kekkonen saattoi luulla Aatto Koivistoa Niilo Kosolaksi, koska nämä kävivät vaaliuurnalla aakkosjärjestyksen perusteella lähekkäin. Vennamo kertoi, että hänellä on kirjallinen todiste siitä että Aatto Koivisto äänesti Kekkosta.
Helsingin Sanomien entisen pääkirjoitustoimittajan Erkki Pennasen mukaan hänen mummonsa Helena Virkki antoi äänensä Kekkoselle. Virkin nimi mainitaan myös Ahti Karjalaisen muistiinpanoissa vaalipäivänä samassa kohtaa kuin Korsbäck. Yhdysvaltain silloinen suurlähettiläs Helsingissä John D. Hickerson raportoi kotimaahansa maaliskuussa 1956, että ”yksi kokoomuslainen agraari” ei ollut äänestänyt Fagerholmia kolmannella kierroksella kuten muut kokoomuslaiset.
Fred Stolle
Frederick Sydney ”Fred” Stolle (s. 8. lokakuuta 1938) on australialainen tennispelaaja. Hän pääsi International Tennis Hall of Fameen vuonna 1985.
Stolle voitti Grand Slam -otteluissa kahdesti kaksinpelimestaruuden. Vuonna 1965 hänen vastustajanaan oli Ranskan avoimissa Tony Roche ja vuonna 1966 Yhdysvaltain avoimissa John Newcombe.
Hinkmar
thumb|Piispa Hinkmar, tuntemattoman tekijän maalaus. Hinkmar (n. 806 – 21. joulukuuta 882 Épernay) oli Reimsin arkkipiispa vuosina 845–882. Hän oli karolingiajan Ranskan vaikutusvaltaisin kirkonmies ja tärkeä poliittinen neuvonantaja. Hän puolusti uhmakkaasti omaa valtaansa sekä alaisiaan piispoja että toisinaan myös paavia vastaan ja tuki uskollisesti frankkien kuningasta.
Elämäkerta
Hinkmar syntyi mahdollisesti vuoden 806 aikoihin jossain nykyisen Pohjois-Ranskan alueella ja opiskeli Saint-Denisin luostarissa. Hän oli 820-luvulla useita vuosia Saint-Denisin apotin Hilduinin seurana keisari Ludvig Hurskaan hovissa Aachenissa. Hän oli myös epäsuosioon joutuneen Hilduinin mukana maanpaossa Corveyn luostarissa Saksissa vuosina 830–833, mutta palasi sitten Saint-Denisiin. Hinkmar nimitettiin vuonna 834 Ludvig Hurskaan kuninkaalliseksi neuvonantajaksi. Hän jatkoi tässä tehtävässä myös Ludvigia seuranneen frankkien kuninkaan, vuonna 840 valtaan nousseen Kaarle Kaljupään aikana.
Hinkmar kävi pitkään valtakamppailua alaisuudessaan toimineita piispoja vastaan, joista monet olivat hänen edeltäjänsä Ebon tukijoita. Kyseiset piispat käyttivät kiistassa aseenaan väärinä dekretaaleina tunnettua asiakirjakokoelmaa, joka esiintyy tässä yhteydessä ensimmäisen kerran historiassa. Hinkmar oli ensimmäisiä, jotka kyseenalaistivat sen aitouden. Omien valtaoikeuksiensa puolustukseksi hän kirjoitti teoksen Opusculum LV capitulorum, jossa hän ei tosin suoraan julistanut dekretaaleja väärennökseksi. Kun Hinkmar yritti vuonna 863 erottaa Soissonsin piispa Rothadin, joka ei tunnustanut hänen ylivaltaansa, paavi Nikolaus I kumosi eron vedoten dekretaaleihin, jotka saivat näin lisää arvovaltaa. Hinkmar koetteli valtaansa uudelleen erottamalla vuonna 871 oman veljenpoikansa, Laonin piispa Hinkmarin, joka kuitenkin palautettiin virkaansa vuonna 878.
Hinkmar oli kuningas Kaarle Kaljupään uskollinen tukija keisaria vastaan. Kun Lothar I:n seuraaja Lothar II vuonna 860 yritti erota vaimostaan, Hinkmar kirjoitti aiheesta tiukkasävyisen kirjoituksen De divortio Lotharii et Teutbergae (”Lotharin ja Teutbergan avioerosta”). Lothar II:n kuoltua Hinkmar tuki Kaarlea uudeksi keisariksi paavi Hadrianus II:n vastustuksesta huolimatta. Hän ei myöskään hyväksynyt sitä, että paavi nimitti vuonna 876 hänen ohitseen itselleen legaatin Saksan ja Gallian alueelle.
Maallisten valtakiistojen ohella Hinkmar kävi pitkän teologisen kiistan orbaisilaisen munkki Gottschalkin kanssa, ensin predestinaatio-opista ja sitten pyhän kolminaisuuden opista. Ensimmäisessä kiistassa Hinkmar kannatti perinteistä näkemystä, jonka mukaan Jumalan kaikkitietävyys ei tarkoittanut predestinaatiota eikä Jumala siten tuomitse syntisiä etukäteen kadotukseen. Hinkmarin ja Gottschalkin kiistaa puitiin konsiileissa Quiercyssä 853 ja Tuzeyssä 860.
Hinkmar kuoli vuonna 882 ollessaan Épernayssa paossa normannien sotaretkeltä.
Joseph John Thomson
'''Joseph John ”J. J.” Thomson''' (18. joulukuuta 1856 – 30. elokuuta 1940) oli englantilainen fyysikko. Thomsonin saavutuksiksi katsotaan muun muassa elektronin ja isotooppien löytäminen sekä massaspektrometrin keksiminen. Thomsonin elektronin löytö mullisti sen aikaista käsitystä atomin rakenteesta, ja hän itse kehitti atomimallin, joka tunnetaan ”rusinakakkumallina”. Hänet palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla 1906 elektronin löytämisestä.
Nuoruusvuodet
Thomson syntyi pienessä Cheetam Hillin kylässä, joka myöhemmin liitettiin osaksi Pohjois-Manchesteria. Hänen isänsä Joseph James Thomson oli ammatiltaan kirjamyyjä sekä kirjajulkaisija. Thomsonin äidin Emma Vernonin sukulaiset omistivat puuvillakutomon. Thomson osoitti jo nuorena kiinnostusta tieteitä kohtaan ja hänen vanhempansa rohkaisivat häntä valitsemaan insinöörin tulevaisuuden ammatikseen. 14-vuotiaana Thomson haki paikalliseen rakennusyritykseen oppiin. Yritys oli kuitenkin hyvin suosittu ja hän joutui odottamaan muutaman vuoden. Sillä välin hän aloitti opinnot Manchesterissa Owens Collegessa. Thomson oli onnekas päästessään opiskelemaan Owensiin, sillä koulu erottui muista sen ajan kouluista tarjoamalla kokeellisen fysiikan kursseja. Lisäksi Thomson oli hyvin nuori opiskellakseen Collegessa, ja sääntöjä muutettiinkin pian siten, että vain yli 16-vuotiaat pääsisivät kouluun opiskelemaan. Thomson oli tuolloin 14-vuotias.
Thomsonin ollessa 16-vuotias, hänen isänsä kuoli. Tämän johdosta perheellä ei enää ollut varaa kustantaa pojan oppisopimuskoulutusta, joten oppisopimuksen päätyttyä Thomson päätti aloittaa matematiikan ja fysiikan opinnot. 75 punnan suuruisen apurahan turvin Thomson pääsi jatkamaan opintojaan vuonna 1876 Trinity Collegessa, Cambridgessa.
Opiskeluvuodet ja akateeminen ura
Thomson sai kandidaattitutkinnon matematiikassa päätökseen vuonna 1880 ja maisterin tutkinnon kolme vuotta myöhemmin. Thomson suoritti vuonna 1880 Mathematical Triposin kokeet ja sai sen vuoden kokeensuorittajista toiseksi parhaimman tuloksen eli hän oli Second Wrangler. Thomsonia paremmin pärjäsi ainoastaan irlantilainen fyysikko Joseph Larmor, josta tuli myöhemmin Lucas-professori. Thomson pysyi yliopistossa vielä tutkintojen suorittamisen jälkeenkin. Tuona aikana hän tutki energian muutoksia muodosta toiseen. Tutkinnot suoritettuaan hänet valittiin Trinity Collegen jäseneksi.
Lordi Rayleighin erottua vuonna 1884 kokeellisen fysiikan professuurista Cavendish Laboratorystä Thomson päätti hakea vapautunutta virkaa. Hakijoita oli yhteensä neljä, mukaan lukien Richard T. Glazebrook. Glazebrookia pidettiin varmana valintana virkaan, koska hänellä oli jo vuoden kokemus kokeellisen fysiikan opettamisesta. Viikon kuluttua hausta Thomson valittiin virkaan. Thomson ja Glazebrook yllättyivät molemmat valinnasta, Glazebrook ei kuitenkaan osoittanut katkeruuden merkkejä. Epätodennäköisen valinnan Thomsonista teki hänen suhteellisen nuori ikänsä sekä se, että hänen näyttönsä olivat tuohon mennessä lähinnä teoreettisia. Uusi professori alkoi ensimmäiseksi tutkia kaasujen sähkönjohtavuutta, jonka myötä hän myöhemmin löysi elektronin. Yksi Thomsonin oppilaista Cavendishissa oli Ernest Rutherford.
Rachel Love kosi Thomsonia. Thomson kuitenkin kieltäytyi ja meni naimisiin vuonna 1890 Rose Elisabeth Pagetitin kanssa. Paget oli lääkäri ja fysiikan Regius-professorina olleen Sir George Edward Pagetin tytär. Thomsonin ja Pagetin suhteeseen syntyi kaksi lasta, tytär Joan Paget Thomson ja poika George Paget Thomson. Thomsonin poika teki myös uran fysiikassa ja hänetkin palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla vuosia myöhemmin 1937. Hieman ironisesti J. J. Thomson sai Nobelin palkinnon elektronin hiukkasluonteen löytämisestä ja hänen poikansa sai palkinnon elektronin aaltoluonteen löytämisestä.
Thomson oli myös kunniaprofessori fysiikassa Cambridgessä ja Royal Institutionissa Lontoossa.
Myöhemmät vuodet ja kuolema
Thomson valittiin vuonna 1918 Trinity Collegen rehtoriksi (Master of Trinity College). Seuraavana vuonna hän jäi eläkkeelle Cavendishin professuurista. Thomsonin seuraajaksi valittiin Uudessa-Seelannissa syntynyt ja Isoon-Britanniaan muuttanut Ernest Rutherford. Thomson jatkoi kuitenkin vähän aikaa töitä Rutherfordin rinnalla. Rehtorina Rutherford työskenteli kuolemaansa saakka ja oli muutoinkin aktiivinen tiedepiireissä eläkkeelle jäämisestä huolimatta. Tieteen ulkopuolella hänen lempiharrastuksiinsa kuului puutarhanhoito.
Thomson kuoli elokuussa vuonna 1940. Hänen tuhkansa on haudattu Westminster Abbeyhyn, Isaac Newtonin, Charles Darwinin ja hänen ystävänsä Ernest Rutherfordin läheisyyteen.
Tieteellinen ura
Vuonna 1896 Thomson teki merkittävän keksinnön palattuaan Amerikasta luennoimasta. Hän suunnitteli kokeet, joiden perusteella osoittautui, että katodisäteet koostuvat varatuista hiukkasista elektroneista. Tulokset julkaistiin 1897.
Vuonna 1906 Thomsonille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto tästä merkittävästä löydöstä ja 1908 hänet ritaroitiin. Isotoopit hän havaitsi 1913 tehtyään kokeita neonkaasulla.
Kirjallisuus
Thomsonin kirjoittamia teoksia Elämäkertoja
Pertun koulu
Pertun koulu on koulu Tuusulan Jokelassa. Koulussa on peruskoulun luokat 1–6 ja siinä toimii myös esikoulu ja iltapäiväkerho. Lukuvuonna 2013–2014 koulussa oli 308 oppilasta. Pertun koulu sijaitsee Jokelan kirkon vieressä. Koulu on rakennettu vuonna 1952. Koulun rehtori on Satu Lindqvist.
CTCP
Client-To-Client-Protocol (CTCP) on tavallisesta poikkeavaa liikennettä Internet Relay Chat (IRC) -asiakasohjelmien välillä.
CTCP antaa käyttäjien tiedustella muun muassa mitä asiakasohjelmaa toinen käyttää (CTCP VERSION), aikaa (CTCP TIME), tai toisen käyttäjätietoja (CTCP USERINFO). CTCP auttaa myös asiakasohjelmien välisissä Direct Client-to-Client (DCC) -yhteyksissä, joiden yli voi ladata tiedostoja.
CTCP:llä voi myös koodata viestejä, joita IRC-protokolla ei muuten antaisi lähettää linkin yli, kuten tavua arvolla 0.
(E)-stilbeeni
(E)-stilbeeni eli trans-stilbeeni (C14H12) on aromaattinen hiilivety. (E)-stilbeeniä käytetään muun muassa keltaisten ja punaisten väriaineiden valmistuksessa. . Lisäksi yhdistettä käytetään värillisissä lasereissa.
Isomeria
(E)-stilbeenillä on stereoisomeeri (Z)-stilbeeni eli cis-stilbeeni. Näistä kahdesta (E)-stilbeeni on pysyvämpi, koska (Z)-stilbeenin pysyvyyttä heikentää steerinen este, jonka vuoksi yhdisteen rakenteen kaksi bentseenirengasta eivät ole täysin tasomaisia, eikä rakenne siksi ole yhtä pysyvä kuin se on (E)-stilbeenissä. . (E)-stilbeeni muuttuu fotonin vaikutuksestaan isomeerkseen (Z)-stilbeeniksi. (Z)-stilbeeni muuntuu valon vaikutuksesta edelleen dihydrofenantreeniksi, joka voidaan hapettaa fenantreeniksi. Erilaisista disubstitiuoituja (E)-stilbeenejä voidaankin käyttää erilaisten fenantreenijohdoksien synteesissä.
Synteesi
(E)-stilbeeniä voidaan valmistaa synteettisesti Wittigin reaktiolla. Synteesin ensimmäisessä vaiheessa bentsyylitrifenyylifosfoniumbromidisuolasta tehdään ylidi trifenyylifosfiinioksidin avulla. Stilbeeniä muodostuu, kun ylidisuola reagoi bentsaldehydin kanssa.
Stilbeenejä luonnosta
Suomalaisen metsäkuusen kuoren painosta stilbeenejä on jopa 1-10%. Puut, kuten kuusi, käyttävät näitä antioksidantteja tuholaishyönteisiä ja lahottajasieniä vastaan puolustautumiseen. Stilbeenit ovatkin tehokkaita suoja-aineita, ja ne hidastavat kuorikarikkeen lahoa ja kompostoitumista. Suomen ilmasto-olosuhteet, pitkä kesä ja talvi vielä rikastavat stilbeenejä puiden kuoreen Keski-Eurooppaa huomattavasti korkeampiin pitoisuuksiin.
Sopimusvapaus
Sopimusvapauteen kuuluvat:
Muotovapauden voimassa ollessa kaikenmuotoiset sopimukset ovat päteviä mukaan lukien suulliset sopimukset.
Jo antiikin roomalainen laintulkitsija Gaius (130-180) käytti sopimusvapauden käsitettä. Rooman valtakunnan myöhäisvaiheessa sopimusvapaudesta kuitenkin enenevästi luovuttiin. Vuonna 301 keisari Diocletianus kiinnitti palkat ja hinnat. Lanctantiuksen mukaan määräys täydellisesti epäonnistui. Suomessa ennen 1800-luvun loppua sopimusvapautta rajoitti lain määräyksellä perinteinen isäntävalta. Sopimusvapaus oli länsimaisissa yhteiskunnissa kuten Suomessa 1800-luvun loppupuolella laaja. Nykyisin sitä rajoittavat etenkin 1800-luvun lopulta lähtien säädetyt useat lait kuten kuluttajansuojalaki, verot ja työehtosopimukset. Sopimus ei ole pätevä niiltä osin miltä se rikkoo Suomen lakia vastaan. Tehdystä sopimuksesta voidaan poiketa lain ja tuomioistuimen päätöksellä eli kohtuullistaa sopimusta. Sopimuksen purkamisvapaus on hyvin rajallinen. Nykyisin kuluttajan aseman turvaamiseksi lähes kaikissa maissa on luotu erilaisia kuluttajansuojajärjestelmiä.
Sopimusvapaus ja taloustiede
Klassisen Adam Smithin talousteorian mukaisesti markkinat toimivat periaatteellisesti tehokkaimmin silloin, kun niihin kohdistetaan vähän ulkopuolisia rajoitteita ja niitä ohjailee näkymätön käsi. Smith oli kuitenkin myös sitä mieltä, etteivät täysin rajoittamattomat markkinat aina ratkaise kaikkia ongelmia. Hän katsoi muun muassa sopimusvapauden rajoittamisen korkeimman sallitun lainakoron muodossa allokoivan lainat keinottelijoiden ja tuhlarien sijasta selväjärkisille. Karl Marx ja Friedrich Engels kritisoivat Pierre-Joseph Proudhonin näkemystä vapaista tuottajista ja kuluttajista. Marx esitti näkemyksen tuottajasta, että "Tuotantovoimien kehityksen ajankohtainen aste pakottaa hänet tuottamaan sellaisella tai sellaisella tasolla. Kuluttaja ei ole vapaampi kuin tuottaja. Hänen mielipiteensä lepää hänen varojensa ja tarpeidensa varassa. Molemmat määrää sosiaalinen asema, joka taas itse riippuu koko sosiaalisesta organisaatiosta". "Vaan Proudhon ei käytä väärin tätä suhdetta kansantalouden mielessä, hän päinvastoin olettaa todelliseksi sen, mikä on kansantaloustieteilijöillä vain nimellistä ja illusorista, sopimusosapuolten vapaus".
Julkisen valinnan teorian mukaan sopimusvapaus estää eturyhmien etuoikeuksia, jotka ovat yleisen edun vastaisia. Itävaltalaisen taloustieteen mukaan sopimusvapaus on tehokkaampi kuin keskusjohtoinen suunnitelmatalous: Ludwig von Misesin mukaan vain yksityinen omistaja voi suunnitella taloutta ja Friedrich Hayekin mukaan informaatio on hajautunut eikä keskusjohdolla voi olla hyvää informaatiota ja siksi sopimusvapaus johtaa tehokkaampaan talouteen. Itävaltalaisen koulukunnan taloustieteilijän Murray N. Rothbardin näkemyksen mukaan myös yksityiset luonnolliset monopolit ja kartellit toimivat tehokkaammin, kun niiden sopimusvapautta ei rajoiteta.
Vapaiden markkinoiden häirintä sopimusvapautta kaventamalla voi klassisen, uusklassisen, itävaltalaisen ja monetarismin talousteorian mukaan heikentää niiden asemaa, joita kavennuksilla pyritään auttamaan. Esimerkiksi vähimmäispalkka ja vuokrasääntely voi aiheuttaa markkinaepätasapainoja kuten työttömyyttä ja vuokra-asuntopulaa. Näiden teorioiden mukaan myös sellainen sopimusvapauden rajoittaminen, joka lisää myyjän kustannuksia, pääsääntöisesti nostaa hintoja. Monetaristit, itävaltalaiset ja liberaalit uusklassiset taloustieteilijät katsovat työnantajan kustannusten lisäämisen laskevan palkkoja: esimerkiksi Ludwig von Mises ja Thomas DiLorenzo väittävät, että sopimusvapautta loukaten suosittujen ammattiliittojen valta laskee palkkoja. Terence Kealey pitää epävapautta Rooman valtakunnan tuhon syynä. Keynesiläisen talousteorian mukaan työttömyyden merkittävin syy on markkinoiden laskenut kulutuskysyntä eikä työmarkkinoiden mahdolliset sopimusvapauden rajoitukset.
John Maynard Keynes arvosteli voimakkaasti aikansa taloustieteilijöitä, jotka vastustivat kaikkia valtion asettamia maksuja ja rajoituksia sopimusvapauden absoluuttisuuteen perustuen. Hänen mukaansa ainoastaan valtio, joka voi korjata kestämättömäksi päätyneitä tilanteita, voi taata yksilöiden välisten sopimusten integriteetin. Esimerkiksi rajoittamaton koronkiskonta johtaisi pitkien aikojen kuluessa tilanteeseen, jossa osa väestöstä olisi käytännössä orjan asemassa toiseen nähden.
Modernin kansantaloustieteen, erityisesti informaatioepäsymmetrian ja epätäydellisten sopimusten teorioiden mukaan myös vapailla, kilpailluilla markkinoilla voi ilmetä työttömyyden kaltaisia markkinahäiriöitä, mikä taloustieteilijä ja nobelisti Joseph Stiglitzin mukaan kyseenalaistaa perinteisen liberaalin talousteorian näkemyksen työttömyyden ja vuokra-asuntopulan kaltaisten markkinailmiöiden johtumisesta sopimusvapauden rajoittamisesta. Kuluttajalta on väitetty myös puuttuvan informaatio solmia haluamansa kaltaisia sopimuksia, koska kuluttajan ja palvelun tai hyödykkeen tuottajan perusneuvotteluasemat eivät ole tasavertaiset. Kuluttajalla on esimerkiksi yleensä aina vähemmän tietoa käytettävänään tuotteesta kuin sen valmistajalla.
Sopimusvapaus ja poliittinen filosofia
Keskiajalla katolisen kirkon näkemys oli, että on olemassa oikeudenmukainen hinta ja palkka. Siksi hintoja ja palkkoja säänneltiin. Korko ja koronkiskonta olivat kiellettyjä.
Sopimusvapaus ilmentää vapaan kansalaisyhteiskunnan jäsenten autonomiaa. Henry James Sumner Maine (1822 - 1888) esitti, että sosiaaliset rakenteet kehittyvät eri ihmisten statukseen perustuvista rooleista kohti sellaisia, jotka perustuvat vapauteen tehdä sopimuksia. Statusjärjestelmässä velvollisuudet ja ihmisten väliset suhteet juontuvat syntyperästä, kun taas sopimuksen peruslähtökohtana on se, että ihmiset ovat vapaita ja tasa-arvoisia.
1800-luvun anarkoindividualistit kuten Josiah Warren, Lysander Spooner, Benjamin Tucker ja Pierre-Joseph Proudhon kannattivat sopimusvapautta. Heidän mielestään anarkismi lakkauttaisi korkoon ja vuokraan sisältyvän riiston vapaan kilpailun kautta.
Sopimusvapauden rajoitusten tarkoituksena on suojella sopimustilanteessa heikompana pidettyä osapuolta kohtuuttomuudelta. Sosialisti Belfort Baxin mukaan täydellinen sopimuksenvapaus on illuusio, koska kapitalistilla on tuotantovälineiden monopoli ja työläisen vaihtoehto työsopimukselle oli nälkiintyminen tai vaivaistalo. Hänen mukaansa sopimusvapaus näissä oloissa on verrattavissa maantierosvoon, joka antaa uhrinsa valita rahojen tai hengen riiston väliltä. George Bernard Shaw ja H. G. Wilshire kirjoittavat teoksessaan Fabian Essays in Socialism: "Naisia työskentelemässä puolialastomina hiilikaivoksissa; nuoria lapsia vetämässä vaunuja koko päivän maanalaisten käytävien tunkkaisessa ilmastossa; lapsia sidottuina kudontakoneeseen viisitoista tuntia puuvillatehtaan kuumennetussa ilmassa, pidettyinä hereillä vain esimiehen piiskalla; tunteja työtä kaikille, nuorille ja vanhoille, rajoitteena vain fyysisen kestävyyden äärimmäiset kyvyt; nopeasti kasvavalle väestölle tarpeellisten saniteettijärjestelyjen täydellinen poissaolo: nämä ja muut nimettömät epäoikeudenmukaisuudet on tallennettu täydellisen laissez fairen ja sopimusvapauden tuloksina toisiaan seuraavien blue-book -raporttien puolueettomille sivuille". Nikolai Buharin kirjoitti teoksessaan Proletariaatin diktatuurin teoria: "Työväenluokan diktatuuri hävittää luokkien muodollisen tasavertaisuuden, mutta samalla se vapauttaa työväenluokan aineellisesta alistamisesta. "Sopimusvapaus" katoaa yhdessä "kauppavapauden" kanssa." Esimerkiksi orjasopimuksien sitovuutta vastustavat myös monet libertaarit, jotka muuten kannattavat täydellistä sopimusvapautta, koska heidän mielestään keho ei ole erotettavissa henkilöstä tai orjasopimuksen katsotaan vähentävän vapautta.
1800-luvun lopulla monissa maissa vallitsi klassisen liberalismin vaikutuksesta melko laaja sopimusvapaus. 1800-luvun lopulta alkaen niin sanottu edistyksellinen liike (progressive movement) pyrki monin tavoin kansalaisten, etenkin työntekijöiden ja kuluttajien, aseman vahvistamiseen rajoittamalla vallinneeksi väitetyn laissez faire -kapitalismin "liiallista" sopimusvapautta ja siirtämällä päätöksentekoa poliittiseksi. Liikkeen vaikutuksesta säädettiin muun muassa työsuojelu- ja vähimmäispalkkalakeja, ammattiliittoja ja työehtosopimuksia vahvistavia lakeja, kieltolakeja, elintarvike-, huume- ja lääkelakeja, rautateitä, vuokria ja kauppaa sääteleviä lakeja kuten kilpailulakeja. Liikkeen vaikutus näkyi myös Yhdysvalloissa kieltolain ja tuloveron säätäneinä uusina perustuslain lisäyksinä ja keskuspankin Federal Reserven perustamisena. Liikkeeseen kuului sosialisteja, konservatiiveja ja sosiaaliliberaaleja.
Michael McDonald (näyttelijä)
pienoiskuva|150px|Michael McDonald, 2010. Michael James McDonald (s. 31. joulukuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka tunnetaan parhaiten komediasarjasta Mad Tv. Hän liittyi ohjelman näyttelijäkastiin vuonna 1998 ja lähti ohjelmasta kymmenennen kautensa jälkeen, vuonna 2008. Hän on sarjassa pisimpään näytellyt näyttelijä ja hän on luonut joitakin ohjelman tunnetuimmista hahmoista.
Ura
McDonald aloitti Mad Tv:ssä sarjan neljännellä kaudella. Hän näytteli sarjassa hahmoja, joista tuli hyvin tunnettuja, esimerkiksi Stuart Larkin ja Rusty Miller. Michael imitoi monia kuuluisuuksia kuten esimerkiksi Dr. Phil, Simon Cowell, Adam West ja Ozzy Osbourne. Hän myös teki sivuroolin kaikissa Austin Powers -elokuvissa. McDonald tekee myös paljon äänirooleja.
Gordianus I
Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus (n. 159 – 12. huhtikuuta 238 ), usein Gordianus I, oli Rooman keisari vuonna 238. Hän oli keisari Gordianus II:n isä ja keisari Gordianus III:n äidinisä. Hän toimi keisarina noin kolme viikkoa. Hän teki itsemurhan kuultuaan, että oli häviämässä Karthagossa ja että hänen poikansa Gordianus II oli kuollut.
Virtuaaliyhteisö
Virtuaaliyhteisö on joukko ihmisiä, joka käy dialogia teknologian välityksellä useimmiten Internetissä. Yhteisöiksi voidaan nähdä erilaiset yksilöistä koostuvat ryhmät, jotka ovat sitoutuneet toisiinsa ja tämän vuoksi kokoontuneet yhteen. Yhteisö tarvitsee myös yhteisen mielenkiinnon kohteen ja säännöt ja jotta kyseistä ihmisten joukkoa voitaisiin kutsua virtuaaliyhteisöksi, on heidän välillään toteuduttava virtuaaliyhteisöllisyyden tunne. Näitä yhteisöjä ei sido aika eikä paikka, vaan useimmiten juuri yhteinen kiinnostuksen kohde.
Gordianus I
Syntymä ja elämä ennen keisariutta
Gordianus I syntyi noin vuonna 159. Hänen varhaisesta elämästään ei tiedetä paljoa, mutta epätavallinen cognomen "Gordianus" viittaa siihen, että hänen sukunsa olisi ollut kotoisin Vähästä-Aasiasta, ehkä Gordionin kaupungista. Suku oli rikas mutta ei luultavasti kuulunut Rooman senaattorisäädyn eliittiin. Gordianuksen praenomen "Marcus" ja nomen "Antonius" taas viittaavat siihen, että hänen sukunsa olisi saanut Rooman kansalaisuuden Marcus Antoniukselta. Tiedetään, että eräs Sempronia Romana -niminen nainen, joka oli virkamies Sempronius Aquilan tytär, teetti Ankaraan piirtokirjoituksen kuolleen ja tuntemattomaksi jääneen miehensä muistoksi. Piirtokirjoituksen tarkkaa päivämäärää ei tiedetä, mutta naisen nimi viittaisi siihen, että hän olisi ollut Gordianuksen sukulainen, ehkä äiti tai isoäiti. Gordianuksella oli myös ainakin kaksi lasta: Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus, eli Gordianus II, ja tytär, joka oli Gordianus III:n äiti. Historia Augustan mukaan tyttären nimi oli Maecia Faustina ja Gordianuksella olisi ollut vielä toinenkin poika, mutta ei ole löytynyt todisteita, jotka tukisivat näitä väitteitä.
Scopusvuori
Scopusvuori (, Har HaTzofim) on 834 metrin korkuinen vuori Israelissa, Jerusalemista luoteeseen. Se on jatkoa Öljymäelle.
Virtuaaliyhteisö
Virtuaaliyhteisöissä ihmiset voivat muun muassa vaihtaa mielipiteitään, väitellä, keskustella, vaihtaa tietoisuutta, tehdä suunnitelmia sekä juoruta keskenään. Ihmiset voivat keskenään tehdä virtuaaliyhteisöissä lähestulkoon kaikkea samaa, kuin todellisessa maailmassa. Virtuaaliyhteisön jäsenet saattavat myös tavata toisiaan Internetin ulkopuolella, "oikeassa maailmassa" eli IRL-maailmassa (engl. In Real Life). Tällaista tapaamista kutsutaan miitiksi.
Gordianus I
Syntymä ja elämä ennen keisariutta
Gordianus saattaa olla sama prokonsuli Antonius Gordianus, jolle Filostratos omistaa teoksensa Sofistien elämä. Filostratoksen mukaan Antonius Gordianus oli 100-luvulla eläneen sofisti Herodes Atticuksen jälkeläinen. Tämä on epätodennäköistä, mutta tutkijat ovat ehdottaneet, että Filostratoksen mainitsema henkilö on Gordianuksen poika Gordianus II, joka olisi mennyt naimisiin Herodes Atticuksen tyttärentyttären kanssa. On myös esitetty, että Filostratos ei olisi tarkoittanut "isällä" biologista isää vaan opettajaa, jolloin Gordianus I olisi nuoruudessaan opiskellut Herodes Atticuksen oppilaana.