cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauklahti
Historia
Kauklahden suomenkielinen kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1891 Åminnen kartanossa. Espoon kunta otti kansakoulun hallintaansa 1902. Useiden muuttojen jälkeen koulu sai oman koulutalon vuonna 1911. Uusi ajanmukaisempi arkkitehtien Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelema koulutalo; Hansakallion Koulu, vihittiin 25. toukokuuta 1959. Kymmenen luokkahuonetta ja erikoistiloja sisältävä koulu oli osittain yksikerroksinen ja osittain kaksikerroksinen. Kahdessa rivitalossa oli asunnot 12 opettajalle. Hansakallion koulua peruskorjattiin ja laajennettiin 2009-2011, laajennuksen myötä rivitalot purettiin. Kauklahden ruotsinkielinen kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1906 Sakan tilalla. Nykyinen koulurakennus Kurttilassa valmistui 1910 ja kuuluu jugendtyylin merkittäviin puisiin koulurakennuksiin torneineen ja kymmenine kattoineen. Koulun nimi peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä on Kungsgårdsskolan. Koulusta valmistui kuvitettu historiikkiteos 100-vuotisjuhlan kunniaksi.
Kauklahden historia on monipuolinen ja monikerroksinen: kivikaudelta keskiaikaan todennettu asutus, jota löytyisi vielä enemmänkin alueelta, Kuninkaantie ja kartanoiden aika, rautatie ja Porkkalan miehityksen merkitys, teollisuusajan historia tillitehtaista lasitehtaaseen ja sotateollisuuteen, josta esimerkkinä Kauklahden tiilitehtaat tuottivat useana vuonna eniten tiiliä koko Suomessa. Jonkin verran kirjallisuutta on ilmestynyt ja aivan viime vuosina.
Palvelut ja yritykset
Kauklahdessa kunnallisia palveluita tarjoavat muun muassa monet päiväkodit (yksityisissä myös liikuntapainotteinen päiväkoti sekä ruotsin- ja englanninkieliset päiväkodit) ja asukaspuisto Palttina,  kirjasto, alakouluja ja yläkouluja (myös ruotsinkieliset), nuorisotila ja Kauklahden kappeli. Yksityisiä palveluja Kauklahdessa ovat mm. apteekki, kalakauppa, lihakauppa, kuntosali, R-kioski rautatieasemalla, huoltoasema, katsastusasema, useita autokorjaamoita, konevuokraamo, 30 vuotta alueella toiminut kukkakauppa, hammaslääkäri, eläinlääkäri, hierojia, kauneushoitola, vyöhyketerapia, muutama parturi-kampaamo sekä kolme ruokakauppaa. K-Marketin (ent. Valintatalo) yhteydessä on pankkiautomaatti. Lidlin, yhteydessä sijaitsee myös Alko. Kolmas kauppa on vuonna 2021 auennut Alepa. Kauklahden keskustassa Kauppamäessä sijaitsee myös kylän ylpeys, perinteikäs Halmeen leipomo-kahvila, jonka Emil Halme perusti jo vuonna 1899.
Bassenmäellä taas sijaitsee Kauklahden VPK, Köklax FBK, joka toimii Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana.
Kauklahden aseman eteläpuolella Vanttilassa on Kauklahden teollisuusalue, jossa sijaitsee muun muassa Lumenen (entisen Noiron) kosmetiikkatehdas, kaksi pizzeriaa ja palkittu kierrätysyritys Romu-Keinänen. Aseman luona toimi vuosina 1923–1952 Kauklahden lasitehdas, joka oli merkittävä työllistäjä. Nykyään rakennuksessa toimii Kuusakoski Oy:n palvelupiste. Erilaisia yrityksiä ja pienteollisuutta on Myntinsyrjän alueella sekä Vanttilassa teollisuusalueella. K-Supermarket Lasihytin yhteydessä toimivat Kauklahden asiamiesposti, Maxin Kala sekä Pizza Hut.
Kauklahden alueella onkin varsin kattavat palvelut, ja ainoana puutteena on tällä hetkellä suutaripalvelut.
1990-luvun alkupuolella lopetti myös keskustassa toiminut "ET", elintarvikekioski. Aikaisekseen ET oli erikoinen siitä, että kioskiin pääsi kauppamaisesti asioimaan sisäpuolelle. Kauklahden R-Kioski remontoitiin sisäkioskiksi vasta myöhemmin. Apteekki laajensi sittemmin toimintansa senkin tiloihin. Kaksi pankkikonttoria, Merita (ent. SYP) ja Leonia (ent. Postipankki) sulkivat myös vuoron perään.
Nähtävyydet
Espoonkartano (1700-luvulta) ja Suomen vanhin kiviholvisilta sen alueella ovat alueen tunnettuja nähtävyyksiä. Myös Bensulsin tien varressa on vanha kiviholvisilta. Kauklahden alueella on monipuolinen ja upea luonto, sillä Kauklahti sijaitsee kahden joen, Espoonjoen ja Mankinjoen, suistossa. Vanhoja tammia löytyy muualtakin kuin Espoonkartanon luota, sillä aluetta halkoo Vanha Kuninkaantie, mikä näkyy monen muunkin tila- ja kartanorakennuksen olemassaolona, mm. Åminne, Jupp, Jofs, Uraalin vanha työväentalo.
Espoonkartanon välittömässä läheisyydessä toimii myös ruotsinkielinen kesäteatteri Finns sommarteater.
Kauklahti rajautuu meren rantaan, ja alueen teollisuushistoria onkin paikoin vielä näkyvissä, mm. alueella sijainneiden tiilitehtaiden laitureita on vielä näkyvissä. Myös lasitehtaan kohdalla Espoonjoen rantatöyräällä on näkyvissä lasitehtaan aikaisien rakennusten jälkiä.
Kauklahden Lasilaaksossa sijaitsee Fiskarsinmäen luonnonsuojelualue, jonka lintutornista voi havainnoida Espoonlahden runsasta linnustoa.
Liikenneyhteydet
Kauklahteen on hyvät junayhteydet johtuen siitä, että rantarata kulkee Kauklahden läpi. Kauklahden asemalla pysähtyvät paikallisjunat U ja E sekä yö-juna L tarjoten palvelua useimmiten noin 15 minuutin välein. Paikallisjunaliikenteeseen tuli edelleen parannusta 12. elokuuta 2007 alkaen, kun E-junien pääteasemaksi tuli Kauklahti ja junaliikenteen vuorovälit tihenivät 30 minuutista 15 minuuttiin. Lisäksi Espoon sisäiset linja-autovuorot 118, 166, 167 ja lähibussi 168 sekä seutuliikenteen bussit 165, 165N, 213 palvelevat kauklahtelaisia. Myös poikittaislinja 911 palvelee kauklahtelaisia Kirkkonummen suuntaan.
Kauklahden ja Vanttilan välistä liikennettä välittää rantaradan ali kulkeva tunneli, joka avattiin liikenteelle tammikuussa 2011. Kesäkuuhun 2009 asti tunnelin paikalla oli Etelä-Suomen vaarallisin tasoristeys. Suuren vaaratekijän muodostivat junien nopeudet, tasoristeyksen sijainti Hansatien välittömässä läheisyydessä heti mäen alla, autoilijoiden varomattomuus sekä liikennesääntöjen noudattamattomuus tasoristeyksen alueella. Puomien ollessa alhaalla toisinaan pitkäänkin (jopa 4,5 minuuttia), kun tasoristeys oli Kauklahden aseman varoalueella – sumppuuntui myös Hansatie helposti.
Jatkossa Kauklahden liikenneyhteyksiä parantaa Espoon kaupunkirata, jonka rakentaminen alkaa vuonna 2021. Kaupunkirata tuo rantaradalle kaksi lisäraidetta Leppävaaran ja Kauklahden välille, joka mahdollistaa tiheämmän ja nopeamman lähijunaliikenteen. Kaupunkirata valmistuu 2028.
Rakennuskanta, asuntomessualue
pienoiskuva|Kauklahden vuoden 2006 [[asuntomessut|asuntomessujen aluetta]] pienoiskuva|Kauklahden vuoden 2006 asuntomessujen aluetta
Muutamassa vuosikymmenessä mökkivaltaisesta radanvarren kylästä on tullut lähiömäisempi, ja kerrostalojakin on rakennettu 1970-luvulta asti. 1990-luvulla rakennettiin Kustaanmäen ja Ramsaynkujan suuret rivitaloalueet. Nykyään Kauklahti on kasvuseutua, muun muassa Hansavalkama on uusi rakenteilla oleva asuinalue Kehä III läheisyydessä.
Vuoden 2006 asuntomessut pidettiin Kauklahdessa. Messuilla kävi odotettua vähemmän väkeä, 174 305 kävijää, mutta Espoon kaupunki oli julkisuudessa niihin silti tyytyväinen. Lehdistössä kiiteltiin messualueen arkkitehteja modernista ja ennakkoluulottomasta suunnittelusta
Kauklahti on kuitenkin edelleen vuonna 2018 rauhallinen kylämäinen ja todella luonnonläheinen ja helposti saavutettava asuinalue Espoon länsilaidalla. Monet muuttajat ovatkin ns. paluumuuttajia, kun lapsuutensa Kauklahdessa viettäneet nuoret palaavat alueelle omaa perhettään kasvattamaan. Nopean väestönkasvun haittapuolena on koulutilojen ahtaus. Aluetta 1960-luvulta alkaen palvellut Espoon Yhteislyseon lukio (EYL) siirrettiin syksyllä 2019 Nihtisiltaan.
Jordan Raditškov
thumb|Muistomerkki Sofiassa
Jordan Raditškov (24. lokakuuta 1929 – 21. tammikuuta 2004) oli bulgarialainen kirjailija.
Teokset
Novelleja antologiassa Helakukkula, suom. Helsingin yliopiston bulgarialaisen kirjallisuuden käännösseminaarin osanottajat. Kansankulttuuri 1980 ISBN 951-615-269-4
Näytelmistä on esitetty ainakin seuraavat:
Albrekt I Itävaltalainen
thumb|150px|Albrekt I
Albrekt I Itävaltalainen (heinäkuu 1255 Rheinfelden – 1. huhtikuuta 1308 Windisch) oli Itävallan herttua vuodesta 1282 ja Saksan kuningas vuodesta 1298 kuolemaansa asti. Albrekt oli kuningas Rudolf I Habsburgilaisen vanhin poika.
Vuonna 1298 osa Saksan ruhtinaista valitsi Albrektin Saksan kuninkaaksi tyytymättöminä kuningas Aadolfiin. Vallasta kamppailevien Albrektin ja Aadolfin joukot kohtasivat toisensa Göllheimin taistelussa, joka päättyi Albrektin voittoon tämän surmattua omakätisesti Aadolfin. Kuninkaanvaali uusittiin, ja Albrekt valittiin kuninkaaksi. Kruunajaiset pidettiin 24. elokuuta 1298 Aachenissa.
Albrekt yritti valloittaa 1299 Hollannin ja Zeelandin, mutta epäonnistui. Vuonna 1307 hän hyökkäsi Thüringeniin, mutta kärsi tappion lähellä Luckan kaupunkia.
Albrekt kuoli veljenpoikansa Juhana Svaabialaisen murhaamana 1. toukokuuta 1308 Bruggin lähellä Windischissä, nykyisessä Sveitsissä. Paikalle perustettiin murhan jälkeen Königsfeldenin luostari.
Ford S-Max
Ford S-Max on Fordin vuodesta 2006 lähtien valmistama keskikokoinen tila-automalli.
Ford S-Max I (2006–2015)
Ensimmäisen sukupolven S-Max esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2006 samaan aikaan suuremman Galaxyn kanssa. Koska Galaxy oli kasvanut kokoa, Ford tarvitsi uuden mallin vanhan Galaxyn kokoluokkaan, ja näin syntyi Ford S-Max. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2007. S-Maxia valmistettiin yhdessä sisarmallinsa Ford Galaxyn kanssa Genkissä, Belgiassa. Samaa pohjalevyä käytettiin myös esimerkiksi Ford Mondeossa sekä Volvo S80- ja V70-malleissa.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä S-Max sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Alkuperäisessä moottorivalikoimassa olivat 2,0- (145 hv) ja 2,5-litraiset (220 hv) bensiinimoottorit sekä 1,8- (115/125 hv) ja 2,0-litraiset (130/140 hv) TDCi-dieselmoottorit. 2,0-litrainen bensiinimoottori ja pienitehoisin dieselmoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, muissa se oli kuusivaihteinen. vasen|pienoiskuva|250x250px|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli. Vuonna 2007 tuli saataville 2,3-litrainen (160 hv) bensiinimoottori, joka oli aina automaattivaihteinen, sekä myös 2,0 TDCi:n 115-hevosvoimainen versio. Vuoden 2008 alussa 2,0-litraisesta bensiinimoottorista tuli myös flexifuel-versio, ja molemmat 1,8-litraiset dieselit sekä 2,0-litraisen 130-hevosvoimainen versio korvattiin uudella 2,2 TDCi:llä (175 hv).
Vuonna 2010 esiteltiin uudistetut mallit S-Maxista ja Galaxystä. Ulkonäkömuutoksia tuli erityisesti keulaan, jossa ilmanottoaukko oli aikaisempaa voimakkaammin esillä. Takavalot vaihtuivat LED-tyyppisiksi. Uusia sisäverhoilumateriaaleja tuli tarjolle, uutena turvavarusteena oli kuolleen kulman valvontajärjestelmä.
Vuodenvaihteessa 2010–2011 esiteltiin lisäksi 1,6-litrainen (160 hv) EcoBoost ja 1,6 TDCi (115 hv).
Ford S-Max II (2015–)
Moottorivalikoimassa ovat 1,5- (160 hv) ja 2,0-litraiset (240 hv) EcoBoost-bensiinimoottorit sekä dieselvaihtoehtona 2,0 TDCi (120/150/180/210 hv). Tehokkaampi bensiinimoottori on aina varustettu kuusivaihteisella automaattivaihteistolla ja 180- ja 210-hevosvoimaiset dieselit kuusivaihteisella PowerShift-kaksoiskytkinvaihteistolla. Sen saa halutessaan myös 150 hevosvoiman versioon. Neliveto on saatavana 150- ja 180-hevosvoimaisten dieselmoottorien yhteyteen. vasen|pienoiskuva|Ford S-Max Vignale Varustetasot ovat Suomessa Trend ja Titanium.
Trend-mallissa on vakiovarusteina seitsemän turvatyynyä, ESP, 17 tuuman teräsvanteet pölykapselein, etusumuvalot, päiväajovalot, lämmitettävä tuulilasi, radio/CD-soitin kahdeksalla kaiuttimella ja neljän tuuman värinäytöllä, avaimeton käynnistys, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähköikkunat edessä ja takana, kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävät sähköpeilit sekä nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi.
Titaniumissa on lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, LED-päiväajovalot, kromilista ikkunalinjassa, kromattu etusäleikkö, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, kahdeksantuumainen kosketusnäyttö, vakionopeudensäädin, kaistavahti ja liikennemerkkien tunnistusjärjestelmä.
Budogoštš
175px|thumb|right|Budogoštšin kunta Kirišin piirin kartalla. Budogoštš on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Kirišin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavan sivujoen Ptšovžan varrella noin 35 kilometriä Kirišistä kaakkoon. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2010).
Taajama on syntynyt Namkun ja Rybinskin välisen rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1914. Se on saanut nimensä lähellä sijainneesta kylästä, jonka nimitys perustuu muinaisslaavilaiseen henkilönimeen Budogost. Vuonna 1930 Budogoštš sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuosina 1927–1932 se oli samannimisen hallintopiirin keskus. Toisen maailmansodan aikana taajama oli saksalaisten miehittämä.
Budogoštšin kunta rajoittuu koillisessä Leningradin alueen Tihvinän piiriin, idässä ja etelässä Novgorodin alueeseen sekä lännessä ja pohjoisessa Kirišin piirin Ptšovžan kuntaan. Keskustaajaman lisäksi siihen kuuluu 29 kylää: Avdetovo, Bestogolovo, Didlovo, Dorožnitsy, Gorjatino, Gradoša, Gremjatševo, Jakšino, Klinkovo, Kljutši, Krapivno, Krasnaja Gorka, Kresttsy, Krovino Seltso, Kukui, Lašino, Lug, Mogilevo, Novaja, Novinka, Olešinka, Otrada, Polovinnik Rahovo, Smolino, Solonitsy, Sredneje Selo, Zvanka, Zmejevka ja Gorjatinon asema.
Taajaman kautta kulkee Kirišin ja Neboltšin välinen rautatie, josta haarautuu rata Tihvinään. Tärkeimmät elinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Palveluihin kuuluu keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka.
Visual kei
thumb|[[Versailles Philharmonic Quintet]] Visual kei (ヴィジュアル系) on japanilaisen rockmusiikin tyylilaji, joka painottaa lavaesiintymisen näyttävyyttä. Huoliteltu ulkonäkö ja lavaesiintyminen ovat yhtä tärkeitä musiikin kanssa. Yksi tunnetuimmista ja vanhimmista visual kei -yhtyeistä on X Japan.
Visual kei syntyi Japanissa 1980-luvulla. Yksi sen alullepanijoista oli vuonna 1997 hajonnut yhtye X Japan, mutta ensimmäisen kerran termiä visual käytettiin Buck-Tickin yhteydessä. Visual keitä pidetään länsimaissa yhtenä japanilaisen musiikin erityispiirteistä, mutta kaikki japanilaiset yhtyeet eivät ole visual kei -yhtyeitä. Japanissa visual kei on vain pieni osa monia japanilaisia alakulttuureja. Musiikkityyli on levinnyt muihinkin maihin kuin Japaniin. Kiinalaista visual keitä edustaa esimerkiksi rockyhtye Silver Ash. Länsimaisista visual kei -yhtyeistä yksi tunnetuimmista on vuonna 2013 hajonnut Seremedy.
Visual kei -termin alle luetaan monia erilaisia musiikkityylejä aina iloisesta pop rockista raskaaseen metallimusiikkiin. Visual kei itsessään ei ole musiikkigenre, vaikka yhteisiä piirteitä vk-yhtyeiden musiikista löytyykin, vaan pikemminkin tyyli. Lähes poikkeuksetta nämä androgyynisen kauniit hahmot ovat miehiä, tyyli juurtuu pitkältä japanilaisesta historiasta aina kabuki-teattereiden ajoilta asti ja on näin pohjimmiltaan varsin perinteistä.
Uuden sukupolven visual kei -yhtyeiden jäsenet ovat yleensä tiukasti yhteydessä faneihinsa internetin ja erilaisten instore-tapahtumien kautta.
Nykyään visual kei -yhtyeiden tyyli on huomattavasti monimuotoisempaa kuin alkuaikoina. Eri alalajeja ovat muun muassa
Japanissa visualin eri tyylit eivät kuitenkaan ole tärkeitä, sillä yleisesti välitetään vain siitä, onko yhtye visual vai ei. Tämän vuoksi visualin alalajitkaan eivät ole mitään yksiselitteisiä ja on paljon yhtyeitä, jotka voivat kuulua yhteen tai useampaan alalajiin (nightmare → koteosa = kotekotexoshare) tai olla kuulumatta lainkaan (kra → kra-visual).
Mortuary
Mortuary on vuonna 2005 tehty kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Tobe Hooper.
Elokuva kertoo Doylen perheestä, jotka muuttavat syrjäiseen pikkukaupunkiin äidin työn perässä. Uusi työ onkin hylätyn Fowlerin veljesten hautaustoimiston johtaminen. Kaupunkilaiset huhuavat että alueella kummittelisi. Rauhallisen alun jälkeen saa kuitenkin Doylen perhe huomata että huhuissa onkin jonkinlaista perää.
Viikko-Eteenpäin
Viikko-Eteenpäin oli vuonna 1905 perustetun, Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden jatkaja. Kun Eteenpäin yhdistyi vuonna 1989 toisen kotkalaisen sanomalehden, Etelä-Suomen kanssa, fuusiossa syntyivät alueen suurlehdeksi noussut Kotkan Sanomat (myöh. Kymen Sanomat) ja Viikko-Eteenpäin, joka jatkoi Eteenpäin-lehden sosiaalidemokraattista kantaa. Lehti lopetettiin vuonna 2011.
Lopettaminen
SDP:n puoluehallitus päätti kesäkuussa 2011 keskittää puolueen viestintätuen pää-äänenkannattajansa Uutispäivä Demarin kehittämiseen. Päätös johti maakunnissa ilmestyvien aluelehtien tukien heikkenemiseen, mikä heikensi Viikko-Eteenpäin-lehden taloutta huomattavasti. Kymen Viikkolehti Oy:n hallitus päättikin lehden ilmestymisen lopettamisesta kokouksessaan 20. kesäkuuta 2011. Viikko-Eteenpäin-lehden viimeinen numero ilmestyi vuoden 2011 lopussa.
Lopettamisen taustalla oli varsinaisesti puolueiden viestintätuen supistaminen sekä se että uuden lainsäädännön mukaan puolue voi käyttää viestintätukea vapaasti erilaisiin viestintämuotoihin, kun aiemmin vuoteen 2008 saakka kyse oli suoraan lehdille maksetusta lehdistötuesta.
HMS Nottingham (D91)
HMS Nottingham (viirinumero D91) oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien tyypin 42 ohjushävittäjä. Se poistettiin palveluksesta 2010 ja alus romutettiin 2011.
Palvelus
Alus oli viimeinen II-sarjan alus ja sisaralustensa tavoin se liitettiin osaksi 5. hävittäjälaivuetta. Ensimmäiset palveluskuukaudet sisälsivät erilaisia koeajoja ja koulutusmatkoja kuten vierailut Zeebruckeen ja Gibraltarille. Kesällä 1983 alukselle asennettiin 20 ja 30 millimetrin tykit ja se esiteltiin yleisölle laivastonkalustonäyttelyssä syyskuussa 1983.
Aluksen koulutuspurjehdukset ja sotaharjoituksiin osallistumiset jatkuivat ja se osallistui muun muassa Ready Rob -harjoitukseen Läntisellä alueella. Kymmenpäiväiseen harjoitukseen sisältyi yhteistoimintaa lentotukialus HMS Illustriousin ja useiden Natomaiden alusten kanssa. Joululoman jälkeen alus lähti HMS Liverpoolin kanssa ensimmäiselle partiomatkalleen Falklandille.
Alus teki ensimmäisen laivastovierailunsa Oportoon Portugaliin, josta se jatkoi matkaansa Gibraltarille. Marraskuussa 2000 alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä, minkä piti taata aluksen palveluskelpoisuus vuoteen 2012.
Alus törmäsi 7. heinäkuuta 2002 Wolf Rockiin lähellä Howen saarta Australian rannikolla. Alukseen tuli 50 metrin reikä keulasta aina siltaan saakka ja viisi aluksen osastoista täyttyi vedellä lähes upottaen aluksen. Alus lähti 6. elokuuta perästä hinattuna Sydneyn pohjoispuolella sijaitsevasta Newcastlesta kohti Britteinsaaria. Alus saapui 15. lokakuuta Sydneyyn, jossa se siirrettiin MV Swanin kyytiin kuljetettavaksi. Alukset lähtivät 28. lokakuuta Sydneystä ja ne saapuivat 9. joulukuuta Portsmouthiin, jossa HMS Nottingham siirrettiin telakalle.
Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 2003 ja huhtikuussa 2004 aluksen korjaus valmistui. Se palasi palvelukseen heinäkuussa. Alus kohtasi 23. elokuuta Etelä-Afrikan laivaston fregatin SAS Mendin paikassa, jossa joukkojenkuljetusalus SS Mendi upposi ensimmäisessä maailmansodassa. Alukset laskivat paikalle seppeleen henkensä menettäneiden muistoksi.
Alus sijoitettiin huhtikuussa 2008 valmiusreserviin Portsmouthiin. Aluksen miehistö sijoitettiin muihin tehtäviin ja se ei lähtenyt enää merelle ennen palveluksesta poistoaan 11. helmikuuta 2010. Alus myytiin 28. maaliskuuta 2011 pidetyssä huutokaupassa ja se hinattiin 19. lokakuuta Leyal Ship Recycling -yhtiölle Turkkiin.
Alus saapui Turkkiin 18. marraskuuta 2011, ja sen ilmoitettiin olevan täydellisesti purettu 27. helmikuuta 2012. 97 prosenttia aluksen materiaaleista kyettiin käyttämään uudelleen tai kierrättämään.
Myonnesos
Myonnesos (, myös, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin 4,6 kilometriä etelään nykyisestä İzmirin maakunnan Seferihisarin Doğanbeystä.
Maantiede
Livius kuvasi Myonnesoksen niemen sijaitsevan Samoksen ja Teoksen välillä, ja nousevan leveästä jalustasta terävämmäksi huipuksi. Niemekkeelle pääsi mantereelta kapeaa kannasta pitkin. Niemen rannat olivat jyrkät ja aaltojen kuluttamat. Plinius vanhempi mainitsee Efesoksen lähellä sijainneen saaren nimeltä Myonnesos (lat. Myonnesus), joka muodosti yhdessä kahden muun saaren, Anthinai (Anthinae) ja Diarrheusa kanssa pienen saariryhmän nimeltä Pisistrati Insulae.
Myonnesoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Siihen on todennäköisesti kuulunut niemekkeen lisäksi jonkin verran peraia-alueita mantereen puolelta.
Historia
Myonnesoksen historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki oli pienikokoinen, ja Thukydideen mukaan Teoksen alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Myonēsios.
Myonnesos toimi ainakin jossakin vaiheessa historiaansa merirosvojen tukikohtana samoin kuin eräät seudun muut kaupungit, kuten Korykos. Roomalaiset saivat Myonnesoksen lähellä meritaisteluvoiton Antiokhos III:sta Syyrian sodassa vuonna 190 eaa. L. Aemiliuksen johdolla.
Rakennukset ja löydökset
Myonnesoksen paikalla on suoritettu vain vähän arkeologisia tutkimuksia. Ainoat merkittävämmät löydöt ovat kyklooppimuurin jäänteet.
Kosminen rakkaus vai suuri saatana
Kosminen rakkaus vai suuri saatana – 20 päätöstä ydinvoimasta on Risto Isomäen pamfletti, jossa hän esittää näkemyksiään ydinvoimasta. Teos on herättänyt keskustelua, ja Isomäen kirjassa esittämää ajatusmallia ovat kritisoineet muun muassa Helsingin Sanomien toimittaja Matti Huuskonen ja Stukin entinen pääjohtaja Jukka Laaksonen.
Raitatimalit
Raitatimalit (Actinodura) on pyrstötimalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Raitatimalien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan 3 lajia.
Eduardo Gonçalves de Oliveira
Eduardo Gonçalves de Oliveira eli Edu (s. 30. marraskuuta 1981 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Turkin Superliigan Beşiktaşia lainasopimuksella saksalaisesta Schalkesta, ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Edu on edustanut useita eri seuroja uransa aikana sekä kotimaassaan että ulkomailla. Ennen siirtymistään eteläkorealaiseen Suwon Bluewingsiin hän edusti saksalaista Mainzia.
3. tammikuuta 2010 hän palasi Saksaan ja teki sopimuksen Schalken kanssa.
8. lokakuuta
8. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 281. päivä (282. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 84 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 7. lokakuuta, 9. lokakuuta
Ralph Hall
Ralph Moody Hall (3. toukokuuta 1923 – 7. maaliskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Hall pääsi Texasin osavaltionsenaattiin 1962 ja aloitti vuonna 1981 liittovaltion edustajainhuoneessa Texasin neljännestä vaalipiiristä Ray Robertsin seuraajana. Hän tuli valituksi demokraattisesta puolueesta.
Hall oli pitkään edustajainhuoneen konservatiivisimpia demokraatteja ja siirtyikin vuonna 2004 republikaaneihin. Hallista tuli 25. jouluuta 2012 edustajainhuoneen historian vanhin edustaja, kun hän ohitti vuonna 1930 ennätyksen tehneen Charles Manly Stedmanin, joka oli 89 vuotta 7 kuukautta ja 25 päivää vanha kuollessaan virassa. Hall hävisi toukokuussa 2014 republikaanien esivaalit John Ratcliffelle. Hall ja eläköitymisestään vuonna 2014 ilmoittanut John Dingell olivat viimeiset toisen maailmansodan veteraanit edustajainhuoneessa.
Hall oli naimisissa Mary Ellen Murphyn kanssa vuodesta 1944 tämän kuolemaan vuonna 2008. He saivat kolme poikaa. Ralph Hall kuoli vuonna 2019 kotonaan Rockwallissa.
Autoimmuunipankreatiitti
Autoimmuunipankreatiitti (AIP) on autoimmuunisairautena ilmenevä krooninen haimatulehdus. Se voi esiintyä henkilöllä itsenäisenä mutta voi myös liittyä muihin autoimmuunisairauksiin: primaariseen biliaariseen kirroosiin, primaariseen sklerosoivaan kolangiittiin, Sjögrenin oireyhtymään tai krooniseen tulehdukselliseen suolistosairauteen. Sairautta voidaan helposti pitää virheellisesti haimasyöpänä.
5–6 % kroonisista pankreatiiteista on autoimmuunipankreatiitteja. Ensimmäistä kertaa vuonna 1995 Japanista kuvattu tauti on ilmeisesti länsimaissa selvästi alidiagnostisoitu. Tyypillinen sairastunut on yli 50-vuotias mies. Yleisiä sairauteen liittyviä oireita ovat laihtuminen, ikterus ja vatsakipu. Useimmilla sairastuneista on todettu maksan ulkoisia sappitiestriktuuroita.
Rahapaja
Rahapaja voi viitata jonkin seuraavista:
Leksands IF
275px|thumb|Tegera Arena
Joukkue kaudella 2023–2024
thumb|Leksandin pelaajat juhlii maalia vuonna 2013.
Egon Horst
Egon Horst (25. marraskuuta 1938 – 14. helmikuuta 2015) oli saksalainen jalkapalloilija. Horst aloitti uransa Schalkessa vuonna 1960, jossa pelasi yhteensä 124 ottelua tehden niissä kaksi maalia. Vuonna 1965 hän siirtyi Hamburger SV:hen, jossa pelasi 119 ottelua tekemättä maaleja.
HMS Racehorse (H11)
HMS Racehorse (viirinumero H11) oli Britannian kuninkaallisen laivaston R-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin huhtikuussa 1940 neljännessä hätälaivueessa John Brown and Companyltä Clydebankistä. Töiden aloittaminen viivästyi Norjan taisteluiden ja Dunkerquen evakuoinnin aiheuttamien korjausten vuoksi, joten köli laskettiin vasta syyskuussa 1940. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1942 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla marraskuussa.
Rossinin crescendo
Rossinin crescendo tai Rossini-crescendo on erityisesti Gioacchino Rossinin teoksille ominainen musiikillinen elementti, jossa samaa teemaa toistetaan yhä uudelleen ja uudelleen aina kovempaa ja korkeammalta. Ensimmäisenä tätä tekniikkaa käytti tiettävästi säveltäjä Simon Mayr, jolta Rossini sai paljon musiikillisia vaikutteita. Rossinin aikalaisista myös Giuseppe Mosca väitti tekniikkaa omaksi keksinnökseen ja syytti Rossiinia sen plagioimisesta.
Rossinin crescendon tarkoituksena on toiston avulla luoda jännitystä oopperan kohtaukseen. Usein Rossini crescendon lisäksi myös nopeutti teemaa pikkuhiljaa ja samalla lisäsi orkestroinnissa soittimia.
Lauscha
Lauscha on kaupunki Saksan Thüringenin osavaltiossa Sonnebergin piirikunnassa. Lauscha tunnetaan käsinpuhalletuista lasiesineistä, erityisesti joulukuusen koristeista. thumb|left|200px|Museoon siirretty lasinpuhaltajan työpaja 1930-luvun Lauschasta. thumb|left|200px|Lauschan rautatieasema joulukuussa 2001.
Lauscha sijaitsee Thüringer Schiefergebirgen vuoristossa syvässä laaksossa. Lauschan rautatieasema on 611 metrin korkeudella merenpinnasta, ja korkein kaupungin alueella oleva vuorenhuippu Pappenheimer Berg kohoaa 834,5 metriin. Keskimääräinen korkeus on 625 m.
Joulukoristeet
Lasimestarit Hans Greiner ja Christoff Müller perustivat lasihytin 1595, ja siitä saivat alkunsa Lauscha ja paikallinen lasinvalmistus. Lasihelmiä valmistettiin lasiputkesta lampputyönä 1700-luvulta alkaen, ja 1800-luvulla työ tehostui kun liekki saatiin palkeilla entistä kuumemmaksi. Myös puhallettuja helmiä valmistettiin. Kuusenkoristeista on ensimmäinen maininta 1860-luvulta erään kauppiaan luettelosta. Sonnenbergin alueesta tuli Saksan leikkakalujen ja samalla kuusenkoristeiden valmistuksen keskus, ja Lauschassa erikoistuttiin kuusenkoristeisiin. Puhaltajat työskentelivät kotonaan ja myivät tuotteensa tukkukauppaille, joista he joutuivat riippuvaisiksi. Osavaltion kotiteollisuusväki oli Saksan köyhintä, ja kaikki perheenjäsenet lapsia myöten osallistuivat työhön elannon hankkimiseksi. Postimyynnin yleistyessä tuotos parani, ja osuuskuntien perustamisen ansiosta saatiin myös työoloja paremmiksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana koristeiden tuotanto laantui, mutta jo 1923 Lauschaan perustettiin lasikoulu. Vaikka joulukoristeet saivat Saksassa aiemman koristeellisen tyylin sijasta nyt vaikutteita ajan yksinkertaisemmasta tyylistä ja 1930-luvulla jopa pintaansa hakaristikuvioita ja kansallishenkeä nostattavia vanhoja symboleita, Lauschassa pääosa tuotannosta noudatti vanhaa perinnettä. 1943 joulukoristeiden tuotanto keskeytettiin mutta jatkui heti sodan päätyttyä nyt DDR:ksi muuttuneessa valtion osassa. Tuotanto vietiin pääasiassa Neuvostoliittoon. Vähitellen tuotanto koneellistui. Puhaltajista monet siirtyivät Länsi-Saksaan Neustadtiin. Saksojen yhdistyessä Lauschan puhaltajat joutuivat jälleen hankkimaan tarvikeensa itse ja huolehtimaan markkinoinnista. Monet puhaltajat ovat ryhtyneet tekemään koristeita vanhoilla muoteilla.
Lasikoulu Berufsfachschule Glas perustettiin kaupunkiin uudelleen 1991, ja vuosittain kaupungissa pidetään kahtena adventtina joulumarkkinat Kugelmarkt, jonne tulee yleisöä kymmeniätuhansia.
Accra
Accra on Ghanan pääkaupunki. Sen asukasluku vuonna 2010 oli runsaat kaksi miljoonaa, joten se on Ghanan suurin kaupunki. Se on myös  maan hallinnollinen ja taloudellinen keskus.
Maantiede ja ilmasto
Accra sijaitsee Guineanlahden rannalla, osittain noin 10 metriä korkealla kallionkielekkeellä ja levittäytyy siitä pohjoiseen Accran tasangolle. Alue on lähellä murtumalinjaa ja siksi siellä on ajoittain maanjäristyksiä.
Accrassa päivän ylimmät lämpötilat vaihtelevat tyypillisesti 27 ja 31 asteen välillä. Eniten sataa touko-kesäkuussa.
Historia
Portugalilaisten asettuessa Ghanaan vuonna 1482, nykyisen Accran paikalla oli useita ga-heimon kyliä, joiden keskus oli Ayason kylä noin 25 km pohjoiseen. Eurooppalaiset rakensivat 1650–1680-luvuilla Accraan kolme kauppalinnoitusta. Englantilaiset perustivat Fort Jamesin, hollantilaiset Crèvecœurin ja tanskalaiset Christiansborgin linnan. Samoihin aikoihin gaiden Ayaso tuhottiin heimojen välisessä sodassa, ja monet ga-kylien asukkaat muuttivat rannikolle, missä oli mahdollista käydä tuottoisaa kauppaa eurooppalaisten kanssa. Nykyaikainen Accra kehittyikin lopulta linnoitusten seuduille syntyneiden keskusten ympärille.
Accra korvasi vuonna 1877 Cape Coastin brittiläisen Kultarannikon siirtokunnan pääkaupunkina. Kun rautatie sisämaan kaivos- ja maanviljelyalueille valmistui, Accrasta tuli Ghanan taloudellinen keskus.
Accran kunnallishallinto perustettiin 1898, ja 1930-luvulla kaupunki kaavoitettiin.
Afrikan yhtenäisyysjärjestön kokous pidettiin Accrassa 21. lokakuuta 1965.
Japaninalbatrossi
Japaninalbatrossi (Phoebastria albatrus) on keskikokoinen pohjoisten vesien ulappalintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun vartalon pituus on noin 89 cm, siipien kärkiväli keskimäärin 2,37 m ja paino keskimäärin 4,3 kg. Vanhan linnun puku on kokonaan valkoinen, pää on kuitenkin kellertävä ja siivet päältä mustat. Nokka on vaaleanpunainen ja sen kärki on sinertävä. Nuoret linnut ovat kokonaan ruskeita. Sukupuolet ovat saman näköiset.
Esiintyminen
Japaninalbatrossi vaeltelee hyvin suurella merialueella Kiinan itärannikolta Japanin kautta Aleuteille, Alaskaan ja sieltä Kanadan ja Yhdysvaltojen länsirannikkoa aina Meksikon rajoille saakka. Koko pohjoinen Tyyni valtameri on sen esiintymisaluetta.
Lisääntyminen tapahtuu vain kahdella saarella Japanissa, Torishimalla kaukana Tokion eteläpuolella, ja Minami-Kojimalla Senkakusaarilla, koilliseen Taiwanista. Torishimalla asuu noin 1 540 yksilöä ja Minami-Kojimalla noin 300 yksilöä.
Japaninalbatrossi on uhanalainen laji. 1949 sen katsottiin kuolleen sukupuuttoon, mutta sittemmin löydettiin pieniä määriä vaeltelevia, pääasiassa nuoria lintuja. Laji oli erittäin yleinen Stellerin aikoihin 1700-luvulla ja vielä 1800-luvulla. Arvioidaan, että noin 5 miljoonaa japaninalbatrossia tapettiin Torishimalla sen höyhenpuvun takia 1885–1903. Kaikkiaan arvioidaan tapetun noin 10 miljoonaa yksilöä. Tappaminen jatkui aina 1930-luvulle. Höyhenet ja sulat käytettiin tyynyjen ja patjojen täytteiksi sekä huopiin ja sulkakyniksi, ruumiista tehtiin lannoitteita ja rasvaa ja munia syötiin. Kaikki vähintään 15 pesimäyhdyskuntaa oli vuoteen 1949 mennessä kokonaan tuhottu.
Lajin elpyminen on ollut hidasta. 1954 Torishimalla asui 25 lintua, joista ainakin 6 paria pesi. Japani rauhoitti lajin 1958, ja suojelua lisättiin 1962 ja 1972. Suojelun tuloksena laji on elpynyt. Luonnonolosuhteiltaan Torishima on vaikea, sillä saarella toimii aktiivinen tulivuori ja rankat monsuunisateet aiheuttavat mutavyöryjä.
Elinympäristö
Alkuperäinen pesimäpaikka oli aukea, elefanttiheinää (Miscanthus sinensis) kasvava tasanne. Pesivät linnut tekevät ruokailulentoja ”lähivesille”. Pesinnän jälkeen linnut vaeltelevat pohjoisella Tyynellämerellä, runsaimmin niitä tavataan Beringinmerellä.
Lisääntyminen
Pari saapuu pesimäyhdyskuntaan lokakuussa. Pesä rakennetaan elefanttiheinästä tai jostain muusta ruohosta. Naaras munii yhden munan, jota puolisot hautovat vuorotellen noin viikon jaksoissa. Haudonta kestää noin 65 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasta, joka on lentokykyinen noin 5 kuukauden ikäisenä. Nuori lintu vaeltelee merellä ainakin 4 vuotta, ennen kuin palaa kotisaarelleen. Sukukypsä se on noin 7–9-vuotiaana.
Ravinto
Kalmarit, äyriäiset ja vähemmässä määrin kalat. Toisten tietojen mukaan seurailee laivoja, toisten taas ei.
Matti Hyvönen (laulaja)
Matti Oskari Hyvönen (s. 8. kesäkuuta 1948 Rovaniemi) on suomalainen laulaja.
Uran alku
Matti Hyvönen voitti Rovaniemellä vuonna 1961 pidetyn lasten ”Suomen Robertino” -laulukilpailun, pääsi esiintymään samana vuonna Linnanmäelle suureen lastentapahtumaan ja sitä kautta elokuvan koekuvaukseen SF:n studiolle Helsinkiin. Hyvönen valittiin näyttelemään Mauno Kuusistoa nuorena Åke Lindmanin elokuvassa Kertokaa se hänelle. Tästä alkoi Hyvösen aktiivisempi julkinen esiintyminen, johon kuului muun muassa esiintyminen Niilo Tarvajärven aamukahvilähetyksessä. Hyvönen oli myös voittanut aiemmin iskelmälaulukilpailuja Rovaniemen työväentalolla ja Valistustalolla.
Muutto Helsinkiin ja musiikkiura
Rovaniemellä toimineen Musiikki- ja Radioliike Kuhan myyjä Helge Vento soitti Jorma Weneskoskelle Helsinkiin kysyäkseen, olisiko hän kiinnostunut Hyvösestä, joka haluaisi yrittää viihdelaulajan uraa. Lopulta kutsu tuli. Ennen Helsinkiin muuttoa Hyvönen tapasi säveltäjä Unto Monosen, joka olisi halunnut Hyvösen orkesterinsa solistiksi kiertäessään Pohjois-Suomessa keikoilla ja viettäessään vapaa-aikaa Rovaniemellä. Mononen toivoi Hyvösen levyttävän kaksi hänen säveltämäänsä tangoa ”Rakastunut” ja ”Tango petturille”. Hyvönen levyttikin ne myöhemmin vuonna 1966.
Puolentoista Helsingissä vietetyn vuoden jälkeen Hyvönen muutti Raumalle Pentti Oskari Kankaan ohjelmatoimiston alaisuuteen. Raumalla vietetyn puolen vuoden jälkeen Hyvönen muutti vappuna 1967 Tampereelle ja siirtyi ohjelmatoimisto Tampereen viihteeseen, jonka kanssa hän työskenteli vuoteen 1973. Hyvösellä oli omia orkesterikokoonpanoja, kuten Äestäjät ja Space.
Hyvönen innostui pyrkimään Tampereen musiikkiopistoon laulua opiskelemaan syksyllä 1972. Opettajaksi hän sai Reijo Toivokosken. Samana syksynä hän pääsi myös Tampereen oopperan produktioon Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperasta, ensin kuoron rivistöön ja myöhemmin solistitehtäviin. Siitä alkoi vakava klassisen laulun ja musiikin opiskelu. Myöhemmin, kun musiikkiopisto muuttui Konservatorioksi, opettajaksi tuli Matti Vihtonen. Lisäksi Hyvösen opettajia ovat olleet muun muassa Jorma Elorinne ja professori Pekka Salomaa.
Hyvönen on esittänyt 1970- ja 1980-luvuilla Tampereen oopperassa lukuisia solistitehtäviä, joista merkittävin lienee Kuninkaan rooli Sergei Prokofjevin oopperassa Rakkaus kolmeen appelsiiniin vuonna 1988.
Hyvönen on tuottanut Rovaniemellä ollessaan Oopperayhdistyksen puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana toistaiseksi ainoan pohjoisen voimin tuotetun kokoillan oopperan, Henry Purcellin Didon ja Aeneaan, joka esitettiin Arkticumissa Rovaniemellä 1995. Hän on esiintynyt muun muassa Pirkanpoikien ja Valkeakosken mieslaulajien solistina sekä antanut omia kirkkokonsertteja. Hyvönen on saanut ansiomerkit Suomen Oopperaliitolta ja Tampereen Oopperalta ansiokkaasta toiminnastaan Tampereen oopperassa sekä Suomen oopperaliitolta Suomen oopperataiteen hyväksi.
Kokoonpano
Vuoden 2010 alusta Hyvönen on rakentanut ympärilleen Robertinos-kokoonpanon, joka on saanut nimensä Hyvösen nuoruuden aikana voittamansa Suomen Robertino -laulukilpailun Rovaniemen Ounasvaaralla juhannusaattona vuonna 1961.
Muu työura ja yksityiselämä
Hyvönen opiskeli myös Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuslinjalla ja täydensi musiikin aineenopettajan pätevöitymiseen liittyviä opintojaan Oulun ja Lapin yliopistoissa. Hän toimi eri paikkakunnilla alakoulun, yläkoulun, lukion ja kansalaisopistojen opettajana vuodesta 1980–2013 .Hyvönen asuu nykyisin Keravalla, ja hänellä on kaksi aikuista poikaa, Kristian ja Pyry.
Julkaisuja
Useita singlejä sekä kokoomalevyjä :
Richard Artschwager
Richard Artschwager (26. joulukuuta 1923 Washington DC – 9. helmikuuta 2013 Albany, New York ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän syntyi saksalaiselle isälle ja venäläiselle äidille. Hän muutti vuonna 1933 perheineen New Mexicoon, ja vuonna 1941 hän meni Cornellin yliopistoon opiskelemaan kemiaa. Hän aloitti vuonna 1942 palvelemisen toisessa maailmansodassa Euroopassa. Artschwager valmistui Cornellista Bachelor of Arts -arvolla vuonna 1948.
Artschwager sai taiteellista opetusta Amédée Ozenfantin studiokoulussa. Hänen ensimmäinen näyttelensä oli vuonna 1959 New Yorkissa. Hänen teoksiaan on ollut muun muassa Venetsian biennaaleilla.
Long Way to Heaven
Long Way Heaven on kanadalaisen Helixin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1985.
Arkadia (täsmennyssivu)
Arkadia voi tarkoittaa seuraavia:
Fatta platta
Fatta platta on rap-duo UG/OD:n albumi, joka julkaistiin Monsp Recordsin kautta 23. toukokuuta 2012. Albumi julkaistiin CD:nä sekä rajoitettuna 300 kappaleen vinyyliversiona ja 200 kappaleen kasettiversiona. Albumi nousi Suomen virallisen listan 19. sijalle.
Kristinehamn–Mora-rata
Alun perin rataosan rakensivat kaksi yksityistä rautatieyhtiötä. Linjan vanhin osuus on Kristinehamnista Persbergiin johtava osuus, jonka rakensi Östra Värmlands Järnväg (ÖWJ). Sen rakentaminen aloitettiin 1873, ja kokonaisuudessaan se avattiin liikenteelle 1. joulukuuta 1876.
Q.Stone
Q.Stone on suomalainen bluesrockia soittava yhtye. Yhtyeen perustajajäseniin kuuluvat muun muassa Kummeli-sketseistä tuttu Heikki Silvennoinen, Löytyn veljekset Mikko ja Sakari sekä Mikko Kuustonen. Kuustonen oli aiemmin toiminut Pro Fide -gospelyhtyeessä vokalistina. Yhtyeeseen liittyi myös kosketinsoittaja Harri Taittonen jonka korvasi myöhemmin Markku 'Max' Tabell.
Q.Stonen toimintaan tuli tauko Kuustosen ryhdyttyä panostamaan enenevässä määrin omaan soolouraansa ja Silvennoisen Kummeli-sketsisarjaan. Ariel Neulaniemi sai yhtyeen kuitenkin esiintymään järjestämässään Larry Norman -muistoillassa Tavastia-klubilla 27. toukokuuta 2008. Yhtye esiintyi alkuperäiskokoonpanossaan lisättynä kitaristi Marzi Nymanilla. Kristillisen rockin isäksi kutsuttu helmikuussa 2008 kuollut Norman oli tuottanut Q.Stonen ensimmäisen levyn. Q.Stone soittaa myös Larry Normanin vuonna 1990 julkaistulla live-albumilla Live at Flevo.
Kesällä 2013 Q.Stone teki sarjan konsertteja Suomen eri festivaaleilla kokoonpanolla Mikko Kuustonen, Heikki Silvennoinen, Mikko Löytty, Sakari Löytty ja Max Tabell. Lisäksi Q.Stonen tuotannosta julkaistiin kokoelmalevy The Thrill Is Back (2013).
Varignonin lause (geometria)
pienoiskuva|Nelikulmion sivujen keskipisteitä yhdistävät janat muodostavat nelikulmion (punainen), joka on aina suunnikas.Varignonin lause on geometriassa Pierre Varignon vuonna 1831 todistama tulos, jonka mukaan nelikulmion sivujen keskipisteitä yhdistävät janat muodostavat aina suunnikkaan, oli nelikulmio minkä muotoinen tahansa. Suunnikasta kutsutaan siksi Varignonin suunnikkaaksi.
Ominaisuuksia
pienoiskuva|Varignonin suunnikkaan (vihreä) lävistäjät (siniset) ovat nelikulmion bimediaaneja. Punaiset janat ovat nelikulmion lävistäjät.pienoiskuva|Sisäkkäiset Varignonin suunnikkaat pienenevät ja suppenevat pisteeseen, joka on nelikulmion keskipiste.
Erikoistapauksia
Sekä yksinkertaisen että kompleksisen nelikulmion Varignonin suunnikkaalla on yleensä kahden pituiset sivut ja suuruiset kulmat. Silloin suunnikkaan lävistäjät ovat eri pituisia ja ne leikkaavat toisensa terävässä kulmassa.
Kun nelikulmio on yleinen nelikulmio, puolisuunnikas tai suunnikas, on Varignonin suunnikas aina yleinen suunnikas. Kun nelikulmio on tasakylkinen puolisuunnikas tai suorakulmio, on Varignonin suunnikas neljäkäs. Vielä, kun nelikulmio on neljäkäs tai leija, on Varignonin suunnikas aina suorakulmio. Nelikulmion ollessa neliö, on myös Varignonin suunnikas neliö.
Jos Varignonin suunnikkaan sisälle piirtää toisen Vargnonin suunnikkaan, on myös se suunnikas. Lisäämällä toistuvasti uusien Varignonin suunnikkaiden piirtämistä sisempien Varignonin suunnikkaiden sisälle, syntyy loputon jono pieneneviä suunnikkaita. Näiden suunnikkaiden kuvioiden jono suppenee yhteen pisteeseen, joka on nelikulmion keskipiste. Lukuun ottamatta ensimmäistä nelikulmiota, ovat jonon parilliset jäsenet yhdenmuotoisia keskenään, ja jonon muut kuviot ovat taas yhdenmuotoisia vain keskenään.
Todistus
Lause voidaan todistaa homotetian avulla: Soveltamalla homotetiaa keskipisteitä yhdistävään janaan homotetiakeskuksena neliön kärkipisteet kertoimella 2 nähdään, että nelikulmion keskipisteitä yhdistävät janat kuvautuvat nelikulmion lävistäjiksi. Koska homotetia säilyttää janojen yhdensuuntaisuuden, on keskipisteitä yhdistävät vastakkaiset janat yhdensuuntaiset, eli nelikulmio on suunnikas.
Yleistys
Keskinen kolmio on vastaava tilanne kolmiolla. Jos merkitään monikulmion sivuille keskipisteet ja yhdistetään viereiset keskipisteet janoilla, saadaan muodostettua keskinen monikulmio mille monikulmiolle tahansa.
Polikhna
Polikhna, Polikhne tai Polikhnitai  voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Ilkka J. Kari
Ilkka J. Kari (s. 16. maaliskuuta 1952 Karhula ) on suomalainen toimitusjohtaja, insinööri ja entinen espoolainen kokoomusvaikuttaja, joka toimi muun muassa kahdeksan vuotta Espoon kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Nykyisin Kari toimii kiinteistöalalla. Kari on vihreiden ympäristö- ja ilmastoministeri Emma Karin isä.
Senioritalo Kultalampi
Ilkka J. Kari suunnitteli Kari Management Company:n kautta Espoon Leppävaaraan yli 55-vuotiaille tarkoitettua korkeatasoista palvelutaloa työnimellä Kultalampi ja toimi hankkeen vetäjänä. Tarkoituksena oli rakentaa 110 palveluasuntoa sekä alakertaan ravintola, fysioterapiapalvelut ja kampaamo. Talon rakentaja toimi IdeaPro Oy ja rakentaminen alkoi keväällä 2007. Palvelutalon oli tarkoitus valmistua 2008, mutta rakentaminen ei sujunut aikataulussa vaan keskeytyi keväällä 2007. Lopulta rakennusyritys haettiin konkurssiin helmikuussa 2009 ja asunto-yhtiö puoli vuotta myöhemmin.
Hiukan yli puolet rakennuksesta ehti valmistua. Keskeneräisen rakennuksen huoneistoista suurin osa oli tuolloin myyty ja ostajien etukäteen maksamat rahat jo käytetty. Konkurssipesä myi keskeneräisen rakennuksen sen suurimmalle velkojalle Sampo Pankille ja samalla asunnot muutettiin tavallisiksi asuinhuoneistoiksi. Asunto-osakeyhtiön nimi on nykyisin Leppävaaran Aurinkopiha. Poliisi tutkii tapausta törkeänä petoksena. Molemmat konkurssipesät vaativat yli 9 miljoonan euron saatavia ja epäilevät yhtiön varoja siirretyn ulkomaille.
Länsi-Uudenmaan poliisin tutkinnan valmistuttua heinäkuun puolivälissä 2013 vyyhdessä yksi pääepäiltyjä on Kari, joka on ollut keskeisessä asemassa sekä Kultalammessa että sen rakennuttajayhtiössä Idea-Prossa. Kultalammen rakennushankkeen rahoja käytettiin runsaat neljä miljoonaa euroa Yhdysvalloissa epäonnistuneisiin sijoituksiin. Helsingin käräjäoikeus hylkäsi syytteet, mutta kesällä 2017 Helsingin hovioikeus tuomitsi Karin viideksi vuodeksi vankeuteen ja tämä tuomio säilyi myös Korkeimmassa oikeudessa.
Lampan talo
Ilkka J. Kari toimii Hotelli Helena Oy:n omistajana, jonka tarkoituksena oli saneerata Pohjois-Esplanadilla sijaitseva Helsingin kolmanneksi vanhin rakennus, Lampan talo, perhehotelliksi. Helsingin kaupunki myi talon Kari Management Companylle 3,2 miljoonalla eurolla huhtikuussa 2008. Kari sitoutui kunnostamaan suojellun tilan vuoden sisällä, mutta remontti jäi kesken. Helsingin kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan hotellin piti olla valmis vuoden 2010 lopussa. Muussa tapauksessa Karin yhtiölle lankeaa uhkasakko sekä sopimuksen irtisanominen. Syksyllä 2010 Hotelli Helena Oy jätti yrityssaneeraushakemuksen ja ilmoitti, että sopimus on myyty eteenpäin tuntemattomalle yhtiölle lähes 7 miljoonan euron hinnalla. Yhtiön ja kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan vuokrausoikeutta ei voi myydä erillään. Yrityssaneeraushakemus ei mennyt läpi ja niinpä Finnvera, Aktia Pankki ja Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera hakivat Hotelli Helenaa konkurssiin. Monien viivästyksien jälkeen Helsingin käräjäoikeus asetti yhtiön konkurssiin 10. maaliskuuta 2011.
Kohta 18
pienoiskuva|250px|Elokuvan näyttelijöitä sekä etualalla ohjaaja Maarit Lalli [[Jussi-palkinnot 2013|2013 Jussi-gaalassa.]] Kohta 18 on Maarit Lallin ohjaama suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 9. maaliskuuta 2012. Kyseessä on Lallin ensimmäinen pitkä elokuva. Käsikirjoituksen ovat laatineet Lalli ja hänen poikansa Henrik Mäki-Tanila. Tuotantoyhtiönä toimii Huh huh -Filmi Oy.
Elokuva voitti parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan käsikirjoituksen 2013 Jussi-palkinnot.
NordVPN
NordVPN tarjoaa virtuaalisia yksityisverkkoja (VPN-palveluita) yksityishenkilöille. Palveluun kuuluvat tietokoneohjelmat Windows-, macOS- ja Linux-käyttöjärjestelmille sekä mobiilisovellukset Androidille ja iOS:lle, sekä sovellus AndroidTV:lle. Manuaalinen asennus on mahdollista langattomille reitittimille, NAS-laitteille ja muille alustoille.
NordVPN:n kotipaikka on Panama, sillä maan lait eivät vaadi pakollista tietojen säilytystä eikä se kuulu Five Eyes- tai Fourteen Eyes -liittoutumiin.
Historia
Yrityksen verkkosivujen mukaan NordVPN perustettiin vuonna 2012 “neljän lapsuudenystävän” toimesta. Vuoden 2016 toukokuun lopulla yritys esitteli Android-sovelluksen, jota seurasi iOS-sovellus saman vuoden kesäkuussa. Vuoden 2017 lokakuussa se julkaisi selainlaajennuksen Google Chromelle. Kesäkuussa 2018 palvelu esitteli sovelluksen Android TV:lle. Vuoden 2019 lokakuussa NordVPN hallinnoi yli 5200:aa palvelinta 62:ssa eri maassa.
Vuoden 2019 syyskuussa NordVPN julkisti NordVPN Teams -nimisen VPN-palvelun yrityksille. Se on suunnattu pienille ja keskisuurille yrityksille sekä etätiimeille ja freelancereille, jotka tarvitsevat turvallista tapaa käyttää työvälineitään ja -materiaalejaan.
Lokakuussa 2020 NordVPN ilmoitti ensimmäisistä yhteissijoitetuista palvelimistaan: aiemmin yhtiö on vuokrannut palvelimia mutta jatkossa vuokraa vain tilaa omille palvelimilleen, jolloin yhtiö voi hallita itse laitteistoaan ja asetuksiaan. Muutoksen taustalla on vuotta aiemmin tapahtunut tietomurto vuokratulle palvelimelle.