cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasaarit
Elinkeinot ja kulttuuri
Pakanalliset kasaarit hautasivat vainajansa usein monenlaisten esineiden kanssa. Yhteen aikaan kasaarit harjoittivat myös polttohautausta. Kasaarien käännyttyä juutalaisuuteen he luopuivat polttohautauksesta ja esineiden sijoittamisesta hautoihin.
thumb|Mahdollisesti kasaarinkielistä riimukirjoitusta. Kasaarin kieli oli turkkilainen kieli, joka muistutti paljon bolgaarien kieltä. Kielen kieliopista ja sanastosta ei tiedetä paljoakaan, koska kielinäytteitä on säilynyt vain vähän. Myöskään kielen tarkkaa paikkaa turkkilaisten kielten perheessä ei tiedetä. Kirjoitusjärjestelmänään kasaarit käyttivät turkkilaista riimukirjoitusta. Juutalaisuuteen kääntymisen jälkeen jotkut kasaarit alkoivat käyttää hepreaa.
Kääntyminen juutalaisuuteen
Osa kasaareista omaksui tiettävästi uskonnokseen juutalaisuuden sen jälkeen, kun maahan oli tullut paljon juutalaisia pakolaisia etelästä. Kun kasaarien kuningas Bulan oli vakuuttunut siitä, että juutalaisuus oli ainoa oikea uskonto, hän ja joukko muitakin kasaareja kääntyi juutalaisuuteen. Maahan perustettiin juutalaisia kouluja ja synagogia, joissa opiskeltiin juutalaista lakia ja Talmudia. Jotkut kasaarit jopa ottivat käyttöön heprealaisen kirjaimiston ja heprealaiset nimet. Kännynnäisiin kuului ilmeisesti vain kasaarien eliitti tai osa siitä, eikä heillä ollut pyrkimyksiä käännyttää suuria joukkoja. Suurin osa kasaareista jatkoi edelleen pakanauskonnon harjoittamista, ja 800-lukuun mennessä myös kristittyjen ja muslimien osuus väestöstä oli huomattava.
Tieto kasaarien kääntymisestä perustuu pääosin niin kutsuttuun juutalaiskasaarien kirjeenvaihtoon, joka koostuu kolmesta legendanomaisesta kuvauksesta. Arabilähteet antavat ristiriitaisia tietoja kasaarivaltakunnan väestön uskonnollisesta koostumuksesta, mutta niissä mainitaan kasaarien johtajien juutalaisuus. Kasaarien juutalaisuuteen viittaavia arkeologisia todisteita ei ole, mutta 800-luvulta on löydetty dirhemiä mukailevia kolikoita, joissa lukee arabiaksi ”Mooses on Jumalan lähetti” Muhammedin sijaan, mitä on pidetty todisteena kasaarien eliitin juutalaisuudesta.
Jälkeläiset nykyisin
Kasaarivaltakunnan hajottua 960-luvulla kasaareita jäi asuttamaan Unkaria, Transilvaniaa, Ukrainaa, Bysanttia, Espanjaa, Etelä-Venäjää, Pohjois-Kaukasusta, Azerbaidžania, Egyptiä ja Irakia. Suurin osa kasaareista nai kristittyjen ja islamilaisten ryhmien kanssa ja ainakin muutama myös Bysantin juutalaisia. Moni kasaari oli viety arabien orjaksi Lähi-itään.
Geneettisten sukututkimusten perusteella kasaareista polveutuvat nykyajan karatšait ja balkaarit. Sen sijaan esimerkiksi kumykit ja Itä-Euroopan juutalaiset eivät ole kasaarien jälkeläisiä.
Euroopassa on 1800-luvun lopulta lähtien esitetty teorioita, että kasaarit olisivat aškenasijuutalaisten perustajaväestöä. Enemmistö tutkijoista hylkää tämän teorian.
Nathalie Armbruster
Nathalie Armbruster (s. 2006) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän saavutti kaksi hopeamitalia Planican MM-kilpailuissa 2023, toisen henkilökohtaisessa ja toisen sekajoukkuekilpailussa. Maailmancupissa hän sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2022–2023. Yksittäisissä maailmancupkilpailuissa hän on sijoittunut toiseksi tammikuussa 2023 Otepäässä ja Seefeldissä.
Tangram
Historia
Tangram perustuu kiinalaisten tapaan järjestellä erimuotoisia pöytiä juhla-aterioilla. Eräässä kiinalaisessa kirjassa 1100-luvulta on esitelty 76 erilaisia kohteita esittävää pöytäjärjestystä. 1800-luvun taitteessa kiinalaiskirjailija nimimerkiltään ”Hidasjärkinen erakko” sovitti perinteen sormin liikuteltaville geometrisille palikoille kirjassaan Kuvia käyttäen seitsemää nerokasta kappaletta.
Kiinasta palaavat eurooppalaiset ja amerikkalaiset merimiehet toivat tangramin länsimaihin 1800-luvun alussa. Peliä kutsuttiin aluksi nimellä ”Kiinalainen arvoitus”, ja myöhemmin se sai nimekseen ”tangram”. Nimen alkuperästä on erilaisia teorioita. Sen on esitetty tulleen muun muassa käytöstä poistuneesta englannin kielen sanasta trangram, joka tarkoittaa palapeliä tai rihkamakorua. Toisen teorian mukaan nimi tulee sanoista Tang (dynastia) ja liitteestä -gram, joka on kreikkaa ja tarkoittaa kirjoitusta. Kolmannen teorian mukaan tangram juontuu sanasta tanka.
Ensimmäinen Kiinan ulkopuolella julkaistu tangram-kirja painettiin Lontoossa vuonna 1817. Tangramista tuli välitön menestys, ja kahden vuoden kuluessa Euroopassa oli jo julkaistu kymmeniä tangram-kirjoja Italiasta Skandinaviaan. Näkyvintä villitys oli Ranskassa, ja pelin väitettiin olevan Saint Helenalle karkotetun keisari Napoleonin suosikkiharrastus.
Tangramit otettiin käyttöön myös kouluissa 1800-luvun puolivälissä. Pelin suosio on säilynyt 2000-luvulle asti, ja julkaistuja muotoja on 2010-luvun alussa jo yli 5900.
Jukka Kanerva
Jukka Kanerva (10. syyskuuta 1955 – 27. syyskuuta 1998 Jyväskylä) oli suomalainen politiikan tutkija. Hän toimi muun muassa eri tehtävissä Suomen akatemiassa ja valtio-opin professorina Jyväskylän yliopistossa.
Kanerva väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi vuonna 1990 Niccolò Machiavellin retoriikkaa koskevalla tutkimuksellaan. Myöhemmin hän julkaisi tutkimuksia muun muassa presidentinvaalien retoriikasta. Erityisesti hän oli kiinnostunut mediailmiöistä. Hänet tunnettiin myös politiikan kommentaattorina.
Kanerva toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa sekä kaupunginhallituksen jäsenenä Vihreän liiton edustajana. Hän oli myös vihreiden eduskuntavaaliehdokkaana Keski-Suomessa.
Kanerva kuoli polkupyöräonnettomuudessa myöhään illalla 27. syyskuuta 1998 Jyväskylän yliopiston kampuksella. Kanervalla oli kuollessaan vaimo ja seitsemän lasta.
Joel Kinnaman
Joel Kinnaman (s. 25. marraskuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Kinnaman tuli suuren yleisön tietoisuuteen esiintyessään elokuvasarjassa Johan Falk peitetehtävissä olevana Frank Wagnerina. Hänet tunnetaan myös elokuvasta Rahalla saa (2010), josta hän voitti parhaan miespääosan Guldbaggen. Kinnaman on esiintynyt myös elokuvan jatko-osissa Rahalla saa 2 (2012) ja Rahalla saa - Luksuselämää (2013).
Yksityiselämä
Joel Kinnaman syntyi ja kasvoi Tukholmassa. Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä yhdysvaltalainen entinen sotilas, joka päätyi Ruotsiin hylättyään asemapaikkansa Thaimaassa Vietnamin sodan aikana. Isästään johtuen Kinnaman on kaksikielinen ja hänellä on Ruotsin ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus. Kinnamanin sisarpuoli Melinda Kinnaman on myös näyttelijä.
Kinnaman on seurustellut muun muassa näyttelijä Olivia Munnin kanssa vuosina 2012–2014. Hän oli naimisissa tatuoija Cleo Wattenströmin kanssa vuosina 2015–2018. Tammikuussa 2021 Kinnaman kihlautui malliin Kelly Galeen.
Barthélemy Joubert
thumb|Barthélemy Joubert, postuumi muotokuva. Barthélemy Catherine Joubert (14. huhtikuuta 1769 Pont-de-Vaux, Ranska – 15. elokuuta 1799 Novi Ligure, Italia) oli ranskalainen divisioonakenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa ja saavutti useita voittoja Pohjois-Italiassa.
Elämä ja ura
Joubertin isä oli asianajaja. Hän karkasi kotoa 15-vuotiaana liittyäkseen armeijan tykistöön, mutta isä pakotti hänet palaamaan, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Lyonin ja Dijonin yliopistoissa. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Joubert liittyi Ranskan kansalliskaartiin kersanttina, ja syksyllä 1791 hän siirtyi armeijan Ainin vapaaehtoispataljoonaan. Sodan puhjettua vuonna 1792 hänet ylennettiin upseeriksi ja siirrettiin pian Italian-armeijaan. Puolustaessaan erästä reduttia Col de Tenden solassa syyskuussa 1793 hän jäi vihollisen sotavangiksi, mutta vapautui vuoden lopussa. Hänet ylennettiin 1794 pataljoonankomentajaksi ja 1795 prikaatinkomentajaksi. Osallistuttuaan Loanon taisteluun hänet ylennettiin vuoden 1795 lopussa prikaatikenraaliksi.
Joubert nousi maineeseen kenraali Napoléon Bonaparten tultua Italian-armeijan komentajaksi vuonna 1796. Joubert osallistui muun muassa itävaltalaisia vastaan käytyihin Montenotten, Millesimon, Mondovìn, Lodin ja Castiglionen taisteluihin sekä komensi Veronan kaupungin vallannutta kärkijoukkoa. Vuoden 1796 lopussa Joubert ylennettiin divisioonakenraaliksi. Hänen joukkonsa olivat keskeisessä roolissa tammikuussa 1797 käydyssä voittoisassa Rivolin taistelussa, joka sai alkunsa itävaltalaisen Joseph Alvinczyn hyökätessä hänen asemiaan vastaan. Bonaparten kevään 1797 sotaretkellä Joubertin 20 000 miestä käsittänyt divisioona muodosti armeijan vasemman siiven, joka eteni itsenäisesti syvälle Tiroliin. Joubert taisteli lopulta tiensä Steiermarkiin, jossa hän avusti huhtikuussa 1797 Bonapartea Leobenin välirauhanneuvotteluissa. Joulukuussa 1797 Joubert lähetettiin Pariisiin viemään viholliselta vallattuja sotalippuja direktoriohallitukselle, joka nimitti hänet saman tien Hollannin-armeijan komentajaksi. Hänet siirrettiin heinäkuussa 1798 Mainzin-armeijan ja lokakuussa 1798 Italian-armeijan komentajaksi. Hän pakotti Sardinian kuningaskunnan solmimaan rauhan.
Joubert erosi Italian armeijan komentajuudesta joulukuussa 1798 ja tehtävään pikaisesti palattuaan uudelleen tammikuussa 1799, koska ei tullut toimeen siviiliviranomaisten kanssa. Joubertin ollessa kesällä 1799 Pariisissa Emmanuel Joseph Sieyès suunnitteli käyttävänsä häntä apuna suunnittelemassaan sotilasvallankaappauksessa direktorion syrjäyttämiseksi, mutta lopulta tämä tehtävä päätyi Bonapartelle. Heinäkuussa 1799 Joubert nimitettiin uudelleen Italian-armeijan komentajaksi, mutta hänen pyynnöstään aiempi komentaja, kenraali Jean Victor Moreau jäi rintamalle ja toimi hänen neuvonantajanaan, sillä vihollinen vaikutti nyt ylivoimaiselta. Joubert saapui armeijansa luo 5. elokuuta 1799. Vain kymmenen päivää myöhemmin hän kaatui heti Novin taistelun alussa, jossa hänen armeijansa kärsi tappion marsalkka Aleksandr Suvorovin komentamille venäläis-itävaltalaisille joukoille.
Joubertin nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Borneonoranki
Borneonoranki (Pongo pygmaeus) on Borneon sademetsissä elävä orankilaji. Aiemmin orankeja katsottiin olevan vain yksi laji, oranki Pongo pygmaeus. Nykykäsityksen mukaan sumatranorankia (Pongo abelii) ja tapanuliorankia (Pongo tapanuliensis) pidetään omina lajeinaan.
Borneonoranki on kolmesta orankilajista vähiten uhanalainen: borneonorankien määräksi arvioitiin vuonna 2012 noin 104 700 yksilöä, sumatranorankeja arvioidaan olevan enää 7500 yksilöä ja tapanulinorankeja puolestaan on jäljellä vain noin 800 yksilöä. Lajin kokonaismäärä on kuitenkin tutkimusten mukaan pienentynyt 1970-luvun alun jälkeen yli 50 prosenttia, ja laji luokitellaankin äärimmäisen uhanalaiseksi. Borneonorankeja elää Keski- ja Länsi-Kalimantanissa alueella joka oli aikaisemmin yhtenäisen sademetsän peittämää vuoristoseutua, mutta nykyisin metsät ovat pahasti pirstaloituneet.
Muun muassa San Diegon eläintarhassa on borneonorankeja.
Koko ja ulkonäkö
Borneonorankiuros painaa 60–90 kiloa, naaras 30–50 kiloa. Ne ovat noin puolitoista metriä pitkiä ja elävät 35–45 vuotta.
Ravinto
Borneonoranki syö enimmäkseen kasvisruokaa: rambutania ja muita hedelmiä, ruohoa ja puiden versoja. Orangit voivat tehdä pahaa tuhoa öljypalmuviljelmällä syömällä kaikki nuoret versot, ja siksi maanviljelijät vihaavat niitä.
Pentyyni
thumb|right|300px|Pentyynin kolmen eri [[isomeerin rakenteet.]]
Pentyyneja
80px|Helposti syttyvä neste/höyry 80px|Vakava terveysvaara 80px|Haitallinen/ärsyttävä aine 80px|Helposti syttyvä neste/höyry 80px|Haitallinen/ärsyttävä aine
Kari Lehtola (lentopalloilija)
Isku-Volleyn riveissä Lehtola on päässyt juhlimaan Suomenmestaruutta, kuin myös SM-hopeaa ja pronssia. Lisäksi Suomen Cupin voitto on hänellä taskussa. TUL:in joukkueessa Lehtola oli voittamassa Maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2006. Lisäksi hän opiskelee Tampereen ammattikorkeakoulussa rakennustekniikkaa. Lehtola on pelannut Isku-Volleyn ja Varalan valmennuskeskuksen joukkueen lisäksi kasvattajaseuransa Liperin Taimen riveissä.
Viljo Heino
Heino taisteli talvisodassa ja haavoittui jalkaan, joka parani myöhemmin täysin. Jatkosodassa hän taisteli Syvärin rintamalla, kunnes vuonna 1943 siirtyi Haminaan, missä pääsi harjoittelemaan paremmin.
Saavutuksia
Viljo Heino voitti EM-kultaa vuonna 1946 Oslossa 10 000 metrin juoksussa ajalla 29.52,0. Heino oli kisassa ylivoimainen: toiseksi tullut Helge Perälä hävisi 39,4 sekuntia. 5 000 metrillä Heino oli neljäs. Ruotsalaiset olivat yrittäneet kieltää Heinon osallistumisen kisaan väittämällä hänen olleen ammattilainen. Urho Kekkonen ja Lauri Miettinen saivat kuitenkin koko alkuvuoden 1946 kilpailukiellossa olleen Heinon mukaan kisoihin. Lontoon olympialaisissa 1948 Heino oli Emil Zátopekin ohella ennakkosuosikkeja, mutta valmistautuminen oli epäonnistunut saman vuoden keväällä tapahtuneen pohjerevähdyksen takia. Myös Lontoossa iskenyt vatsatauti verotti voimia, minkä takia Heino keskeytti 10 000 metrin kilpailussa. Maratonilla hän oli yhdestoista juostuaan olympialaisissa elämänsä ensimmäisen maratonin.
Heino voitti neljä 5 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1944, 1945 ja 1946), kolme 10 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1946 ja 1949) sekä neljä maastojuoksun pitkän matkan Suomen mestaruutta (1944, 1945, 1947 ja 1948). Hänellä oli kauden paras aika maailmassa 10 000 metrillä vuosina 1943–1947, kunnes alkoi seitsemän vuotta kestänyt Emil Zátopekin aikakausi. 5 000 metrillä Heino oli kauden nopein 1944 ja 1945.
Heino voitti 1. tammikuuta 1950 São Paulon uudenvuodenyön juoksun.
Vuonna 1949 Heino valittiin Vuoden urheilijaksi. Hän edusti Karhulan Katajaisia. Heino lopetti uransa vuonna 1950, kun tunsi maailmanennätyksen tekemisen olevan jo mahdotonta.
Haïdra
thumb|240px|Raunioita Haïdrassa. Haïdra (alun perin Ammaedara) on vanha roomalaiskaupunki Tunisiassa. Se on sijoitettiin toimimaan rajakaupunkina suojaamaan hedelmällisiä laaksoja Tunisian ja Algerian vuoristojen kapinallisilta heimoilta. Kaupungissa on vanhoja raunioita, kuten esimerkiksi linnakkeita ja maanalaisia kylpylöitä.
Viljo Heino
Maailmanennätykset
Heino juoksi 25. elokuuta 1944 Helsingissä 10 000 metrin uuden maailmanennätyksen 29.35,4. Taisto Mäen vuonna 1939 juoksema entinen ennätys parani peräti 17,2 sekunnilla. Ennätyksen rikkoi vasta Emil Zátopek kesäkuussa 1949 juoksemalla Ostravassa 29.28,2. 35-vuotias Heino otti ennätyksen kuitenkin vielä haltuunsa juoksemalla 1. syyskuuta 1949 29.27,2. Tähän Zátopek vastasi jälleen 1,5 kuukautta myöhemmin Ostravassa alittamalla Heinon tuloksen kuudella sekunnilla. Heinon tulos säilyi Suomen ennätyksenä yli 10 vuotta. Kummassakin Heinon juoksussa syntyi väliaikana myös kuuden mailin maailmanennätys (28.38,6 1944 ja 28.30,8 1949). Ensimmäisessä juoksussa hän jatkoi juoksemista vielä niin kauan, että sai uuden puolen tunnin juoksun epävirallisen maailmanennätyksen 10 131 metriä.
Lumperoisenlampi
Lumperoisenlampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Ulvon kylän lähellä sijaitseva lampi. Monissa kartoissa käytetään monikollista nimitystä Lumperoisenlammit, joten viereinen pikkulampi kuulunee mukaan kokonaisuuteen.
Viljo Heino
Maailmanennätykset
Kuuden mailin ennätysten lisäksi Viljo Heinolla oli hallussaan myös useita muita harvemmin juostujen matkojen ennätyksiä.
Algarve
thumb|upright|Algarven sijainti Portugalin kartalla. Algarve (arabian sanasta al gharb, tarkoittaa länttä) on Portugalin etelärannikosta koostuva alue, jolla sijaitsevat muun muassa Faron, Lagosin ja Sagresin kaupungit. Alueen hallinnollinen keskus on Faro, jossa on muun muassa kansainvälinen lentoasema. Algarven pinta-ala on 5 412 neliökilometriä ja alue on mäkistä. Alueella oli vuonna 2011 noin 450 000 asukasta. Tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluu muun muassa matkailu.
Lumperoisenlampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1 hehtaari, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 204,8 metriä mpy.
Algarve
Yhteinen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistössä Algarve on NUTS II -tason alue. Faron piiri on sen ainoa NUTS III -tason alue, joten kahden tason alueiden tilastot ovat yhtenevät.
Lasva järv
Lasva järv (myös Kääpa Palujärv, Linaleo järv ) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa Kasvan ja Pässän kylissä sijaitseva järvi.
Algarve
Algarvessa sijaitsevat kunnat ovat:
Lasva järv
Maantietoa
Järvi on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Se sijaitsee Võhandu jõen eteläpuolella Lasvan taajamassa olevassa painaumassa. Lasvaa ympäröi peltoaukea, joka sijaitsee metsäalueella pienen Kurõpalon mäen eteläpuolella. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,0 metriä ja suurin syvyys 19,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000545 kuutiokilometriä eli 0,545 miljoonaa kuutiometriä. Järven rannat ovat osin peltomaata ja osin asutusta, joka muodostuu Lasvan ja Pässän kylistä. Sen eteläpäässä oli aikaisemmin suota, josta Obinitsan ja Võmmorskin välinen maantie on nykyään katkaissut erilleen Kaurisuun suona ja josta järvenpuoleinen osa on sitten kuivunut.
Algarve
Algarven sisämaassa maalaiselämä jatkuu vanhaan tapaan ja seuraa vuodenaikojen kiertoa. Rannikolla kalastetaan ja kerätään meren selkärangattomia, mutta matkailu on muuttanut siellä elinkeinoelämää. Etenkin rannikon keskiosassa hotellit ja niihin liittyvät toiminnat dominoivat maisemaa. Itäosassa on rauhallisia pikkukyliä ja korkkipuu- ja oliivilehtoja, länsiosassa villimpää luontoa ja paikkoja joihin luontoharrastajat matkustavat näkemään lintuja ja delfiineitä.
Lasva järv
Luokittelu ja luontoarvoja
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu. Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Algarve
Algarve on aikoinaan ollut merkittävää mantelien viljelyaluetta. Sata vuotta sitten Portugali oli maailman tärkein mantelinviejä, ja keväällä varisevia mantelinkukkia sanottiin ”Algarven lumeksi”. Algarvessa tuotettiin 10 000 tonnia manteleita vuodessa vuoteen 1965 asti, mutta sitten matkailu syrjäytti viljelyn elinkeinona, mantelitarhoja raivattiin turismin tarpeisiin ja 1980-luvun jälkeen mantelintuotantoa ei ole enää tilastoitu. Alueen uusi viljelykasvi on johanneksenleipäpuu, jota hyödynnetään biopolttoaineiden tuotannossa. Myös mantelien kuoria käytetään polttoaineena.
Lasva järv
Luokittelu ja luontoarvoja
Painauma, jossa järvi sijaitsee, on syntynyt viime jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön sulamisvedet kuluttivat tulevalle järvelle paikkaa. Järven rannat ovat yleensä savea, mutta pohjoisrannoilla on myös hiekkaa. Järven pohjoispuolen rannat ja järven pohja ovat kovaa hiekkaa, mutta muualla ovat rannat ja niiden pohja mutaiset. Syvemmällä on järvellä mutapohja. Vedenväri on kellertävän vihertävä ja näkösyvyys on 2,3 metriä. Vuonna 1961 tutkittiin järven vesikasvillisuus, jonka lajimäärä todettiin keskinkertaiseksi. Se on hyvä kalajärvi ja siinä elää yleisinä ainakin särki ja ahven sekä lisäksi myös pasuri, hauki, sorva, kiiski, salakka, ruutana, suutari ja säyne.
Vesistösuhteita
Järveen laskee vain muutama oja, mutta rantojen rinteet viettävät järveen kaikista suunnista. Suurin oja laskee Kaurisuun kautta järven eteläpäähän. Laskuoja alkaa järven luoteispäästä ja se yhtyy suoraksi kaivettuna suoraan Mõduojaan, joka päätyy 1,5 kilometrin päässä järvestä Võhandu jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on vain 3,0 neliökilometriä ja sen veden vaihtuvuus on laskennallisesti kaksi kertaa vuodessa eli 180 vuorokautta. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Kelly Rutherford
pienoiskuva|upright|Kelly Rutherford vuonna 2016. Kelly Deane Melissa Rutherford (s. 6. marraskuuta 1968 Elizabethtown, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Rutherford on esiintynyt urallaan pääasiassa televisiosarjoissa. Hänet on nähty muun muassa 1990-luvulla tehdyissä sarjoissa Melrose Place ja Veijari nimeltä Brisco. Hänellä oli myös pieni rooli Wes Cravenin ohjaamassa kauhuelokuvassa Scream 3 vuodelta 2000. Vuosina 2007–2012 hän näytteli Lily van der Woodsenia televisiosarjassa Gossip Girl.
Rutherford oli naimisissa Carlos Tarajanon kanssa vuosina 2001–2002. Rutherford avioitui Daniel Gierschin kanssa elokuussa 2006. Heillä on kaksi yhteistä lasta, lokakuussa 2006 syntynyt poika ja kesäkuussa 2009 syntynyt tytär. Rutherford ja Giersch hakivat avioeroa keväällä 2009.
Kantatie 92
Kantatie 92 on kantatie, joka yhdistää Inarin kunnan Näätämön ja Utsjoen kunnan Karigasniemen kylät. Tien pituus on 192 kilometriä ja se kulkee edellä mainittujen kuntien alueella.
Kantatie 92 alkaa Karigasniemeltä Suomen ja Norjan väliseltä rajalta ja kulkee lähes asumattoman erämaan halki Näätämöön Kaamasen ja Sevettijärven kylien kautta, jossa se päättyy taas Suomen ja Norjan rajalle. Tie jatkuu Norjan puolella valtatienä 92 sekä Karigasniemeltä Kaarasjoelle että Näätämöstä Neideniin. Osuus Karigasniemeltä Kaamaseen on varsin kapea ja mäkinen, mutta sen liikennemäärä on hyvin pieni, keskimäärin alle 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. Osuus Kaamanen–Näätämö on entistä seututietä 971, joka muutettiin kantatieksi vuonna 2016. Näiden välissä Kaamasen ympäristössä tie kulkee kuuden kilometrin pätkän yhdessä nelostien ja E75:n kanssa. Uusi muodostettu tieosuus on laadultaan parempi kuin kantaosa.
Historiaa
Tien rakentaminen aloitettiin 1930-luvulta Kaamasesta kohti Karigasniemeä. Toinen maailmansota keskeytti rakennustyöt. Jatkosodan aikana saksalaiset sotilaat rakennuttivat tien valmiiksi pakkotyönä neuvostoliittolaisilla sotavangeilla ja saksalaisilla rangaistusvangeilla, ja tie valmistui vuonna 1943.
Muinoin Kaamasen ja Neidenin välillä oli polku- ja vesireitti, joka toimi kauppatienä Inarin Lapin ja Varangin Ruijan välillä. Jatkosodan päätyttyä menetetyn Petsamon alueella asuneet kolttasaamelaiset asutettiin Sevettijärvelle, jossa yhteyksiä hoidettiin kesäisin kävellen ja veneellä, talvella reellä ja telaketjuvetoisilla lumikiitäjillä.
Vuonna 1969 valmistui ensimmäinen autolla ajettava polkutie, joka oli ympärivuorokautinen, Kaamasen ja Sevettijärven välille. Työt kestivät noin 20 vuotta. 1970-luvulla tietä jatkettiin pätkittäin Näätämöön saakka. Tie parannettiin vuosina 1979–1985 monelta osin uudelleen rakentamalla. 1990-luvun alkupuolella tien päällyste ulottui Sevettijärvelle. Tie on ollut kokonaan päällystetty vuodesta 1993 lähtien. Tie muutettiin seututieksi vuonna 1971 ja edelleen kantatieksi vuonna 2016. Samalla Näätämön ja Neidenin välinen Norjan valtatie 893 sai numeron 92.
Haruka Kasai
Haruka Kasai (s. 4. helmikuuta 2004) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa ja sijoittui viidenneksi sekajoukkuekilpailussa Planican MM-kilpailuissa 2023. Maailmancupissa hän sijoittui kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 2022–2023. Yksittäisissä maailmancupkilpailuissa hän on sijoittunut toiseksi maaliskuussa 2022 Schonachissa kahdessa perättäisinä päivinä käydyissä osakilpailuissa.
Kasai saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2022. Vuoden 2023 universiadeissa hän voitti kultaa Gundersen-kilpailussa ja saavutti hopeaa yhteislähtökilpailussa edellään vain kaksossiskonsa Yuna Kasai.
Ranskalainen poskisuudelma
Ranskalainen poskisuudelma (, suom. antaa poskisuudelma) on yhdestä neljään poskisuudelmasta koostuva tervehdystapa. Ensimmäinen poskisuudelma kohdentuu yleensä oikealle poskelle, toinen vasemmalle. Poskisuudelmien määrä vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Pariisissa poskisuudelmia annetaan tavallisesti neljä.
Vuoden 2009 sikainfluenssaepidemian aikana moni ranskalainen vähensi tämän ranskalaiseen kulttuuriin oleellisesti kuuluvan tervehdystavan noudattamista.
Jouhimadot
Jouhimadot (Nematomorpha, syn. Gordiacea) on eläinkunnan pääjakso. Siihen kuuluu 10–100 sentin pituisia, nauhamaisen ohuita matoja, jotka vaihtelevat väriltään vaaleanruskeasta lähes mustaan. Jouhimadot jaetaan kahteen ryhmään, varsinaisiin jouhimatoihin (Gordioidea), joita on noin 350 lajia, sekä merijouhimatoihin (Nectonematoidea), joita on viisi lajia. Varsinaisiin jouhimatoihin lukeutuvat kaikki makeassa vedessä ja maalla elävät jouhimatolajit, mutta niitä tavataan myös Itämeren vähäsuolaisella rannikolla. Merijouhimadot sen sijaan ovat mereisiä, pelagisia lajeja. Suomessa elävät neljä jouhimatolajia kuuluvat kaikki varsinaisiin jouhimatoihin, ja niitä tavataan sekä sisävesissä että vähäsuolaisilla merenrannoilla. Gordius aquaticus on Suomessa yleinen jouhimato, joka elää matalissa lahdissa. Se on noin millimetrin paksuinen, mutta jopa 35 senttiä pitkä.
Esiintyminen
Jouhimatojen toukat elävät loisina vesihyönteisissä tai äyriäisissä. Aikuiset eivät syö mitään eivätkä myöskään tunkeudu uimassa olevien ihmisten ihoon, niin kuin joskus väitetään. Lankamaisia jouhimatoja löytyy eniten lieju- ja mutapohjaisten järvien rantavesistä. Aikuisen jouhimadon ruoansulatuselimistö on surkastunut, ja siksi se ei syökään mitään. Sen elämän ainut tarkoitus on parittelu ja lisääntyminen.
Nerkoon lentokenttä
Nerkoon lentokenttä oli talvisodan alussa Lapinlahden kunnan Nerkoon kylään rakennettu sotilaslentokenttä. Kenttä toimi noin vuoteen 1952 asti, jonka jälkeen se luovutettiin takaisin alueen maanviljelijöille ja on nykyään peltoa.
Oseania
Oseanian pinta-ala on 9 008 458 neliökilometriä ja asukaslukuarvio 36,4 miljoonaa asukasta (2014). Oseaniaan katsotaan kuuluvan yli 10 000 saarta. Nimitys ”Oseania” (latinan sanasta oceanus, ’valtameri’ ) kuvaa laajaa merialuetta Amerikan ja Aasian mantereiden välissä vastakohtana muille maanosille, jotka koostuvat pääosin maapinta-alasta.
Oseania on yksi maailman kahdeksasta ekologisesti tärkeästä alueesta. Näillä alueilla on omat ekosysteeminsä niin kasvien, eläinten kuin ilmastonsakin osalta. Ne ovat lisäksi tärkeitä maapallon luonnontasapainon kannalta. Oseania kuuluu subtrooppisen ilmaston vyöhykkeeseen lukuun ottamatta Australian keski- ja länsiosia.
Etymologia
Termin ”Océanie” (Oseania) kehitti tanskalais-ranskalainen maantieteilijä Conrad Malte-Brun 1800-luvun alussa. Nimitys on johdettu latinan kautta kreikan kielen sanasta ὠκεανός (ōkeanós) joka tarkoittaa suurta maata ympäröivää virtaa ja sen jumalaa.
Tauno Kallio
Tauno Urpo Tapio Kallio (8. kesäkuuta 1923 Kauvatsa – 31. joulukuuta 2011) oli suomalainen metsätieteilijä ja oli Metsäntutkimuslaitoksen metsänsuojelun tutkimusosaston metsäpatologian professori vuodesta 1975. Helsingin yliopiston dosentti hän oli 1972–1985
Tauno Kallion vanhemmat olivat metsäteknikko Jooseppi Sefanias Kallio ja Olga Elina Nuto. Hänen puolisonsa vuodesta 1950 oli lääketieteen ja kirurgian tohtori Hanna Kallio (o. s. Juhe). Kallio valmistui ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1945 ja metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1951 sekä väitteli maatalous- ja metsätieteen tohtoriksi vuonna 1970. Hän toimi metsätalouden ja luonnontieteiden lehtorina Pienviljelysneuvojaopistossa Hyvinkäällä vuosina 1958–1966, assistenttina Helsingin yliopiston kasvipatologian laitoksella vuosina 1967–1973 ja Suomen Akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1973–1974. Kallion väitöskirja käsitteli juurikääpien esiintymistä Suomessa.
Oseania
Varhaishistoria
Kirjoitustaidon puutteen ja erilaisten hajoavien materiaalien käytön vuoksi Tyynenmeren varhaiskulttuureista on jäänyt vain vähän jälkiä niiden muinaisesta historiasta ja taiteesta. Tyynenmeren saaret asutettiin alun perin Kaakkois-Aasiasta kahtena eri ajanjaksona. Ensimmäiset asukkaat, nykyisten melanesialaisten ja australian aboriginaalien esi-isät, saapuivat Uuteen-Guineaan ja Australiaan noin 40 000–60 000 vuotta sitten. Noin 38 000 vuotta eaa. mennessä melanesialaiset olivat levittäytyneet itään Salomonsaarille asti. Oseanian vanhimmat taidenäytteet ovat Australian aboriginaalien tekemät kalliomaalaukset ja -kaiverrukset. Varhaisimmat niistä voivat olla yli 40 000 vuotta vanhoja.
Asutuksen leviäminen
Noin 1500-luvulta eaa. lähtien Kaakkois-Aasiasta tulleen toisen ihmisaallon jälkeläisistä muodostunut Lapita-kulttuuri alkoi yhdessä melanesialaisten kanssa levittäytyä itään yhä syrjäisemmille Tyynenmeren seuduille. Nykyisten Polynesian ja Mikronesian sekä joidenkin Melanesian alueiden asukkaiden uskotaankin olevan lapitalaisten jälkeläisiä. Samaan aikaan kun Lapita-kulttuuri laajeni itään, Uudessa-Guineassa valmistuivat varhaisimmat tunnetut oseanialaiset kuvanveistokset.
Läntisellä Tyynellämerellä vuosien 1000 eaa. ja 1 jaa. välistä ajanjaksoa leimasi kaupan kasvu sekä Aasian mantereen ja saariston alkuperäisväestön kulttuurien välinen vuorovaikutus. Vietnamissa voimistui 600-luvulta eaa. lähtien pronssiesineistöstä tunnettu Dong Son -kulttuuri. Seuraavina vuosisatoina rummuilla ja muilla pronssiesineillä käytiin Kaakkois-Aasian saaristossa laajaa kauppaa, ja niistä tuli tärkeä osa alueiden alkuperäiskulttuurien taideperinteitä.
Syrjäisillä Tyynenmeren saarilla vuosien 1–500 jaa. välinen aika oli jatkuvaa laajenemista ja uudisasutusta. Idässä polynesialaiset jatkoivat itäisen Polynesian saaristojen asuttamista, ja samaan aikaan saapuivat ensimmäiset asukkaat Karoliineille Mikronesiassa. Läntisessä Oseaniassa mantereen ja saariston väliset kauppaverkot kehittyivät ja laajenivat itään päin. Noin ajanlaskun alusta lähtien itäisen Indonesian saariston kauppiaat alkoivat solmia suhteita läntisen Uuteen-Guineaan. Polynesialaiset jatkoivat itään suuntautuvaa uudisasutustaan asuttaen muun muassa Havaijin, Tahitin ja Pääsiäissaaret arviolta noin 800 jaa. Uuden-Seelannin saarille he saapuivat noin 900 jaa. ja asuttivat ne. He kutsuivat saaria nimellä Ao-Tea Roo (pitkän valkoisen pilven maa).
Eurooppalaisten saapuminen
Ensimmäiset eurooppalaiset tutkimusmatkailijat saapuivat Oseaniaan 1500-luvun alkupuolella. Eurooppalaisia houkutteli alueelle rikkauksien, kuten kullan ja mausteiden, sekä "tuntemattoman eteläisen mantereen", Terra Australiksen, etsintä. Vuonna 1521 alueella vieraili espanjalainen tutkimusmatkailija Fernão de Magalhães, ja myöhemmin 1520-luvulla hollantilaiset ja portugalilaiset kauppiaat osallistuivat alueen maustekauppaan ja olivat vuorovaikutuksessa alueen kulttuurien kanssa. 1500-luvun loppupuolella Etelä-Amerikan ja Filippiinien siirtokuntien välillä purjehtivat espanjalaisalukset ottivat yhteen monien Tyynenmeren saaristojen kansojen kanssa.
Espanjalainen tutkimusmatkailija Álvaro de Mendaña de Neira etsi eteläistä mannerta kahdella matkallaan vuosina 1567 ja 1595 ja otti matkoillaan verisesti yhteen alkuperäisväestön kanssa. Kuuluisia hollantilaisia Oseaniaa tutkineita tutkimusmatkailijoita olivat muun muassa Tongan ja Futunan löytäneet Jacques le Maire ja Wilhelm Schouten, Bora Boran, Tutuilan ja Upolun löytänyt Jacob Roggeveen sekä Tasmanian, Uuden-Seelannin, Fidži- ja Tongasaaret löytänyt Abel Tasman. Oseaniaa 1700-luvulla tutkineita tutkimusmatkailijoita olivat muun muassa britit Samuel Wallis ja James Cook sekä ranskalainen Louis Antoine de Bougainville.
Nykyaika
Ensimmäisellä maailmansodalla ei ollut Tyynenmeren alueella suuria vaikutuksia lukuun ottamatta Saksan siirtomaamenetyksiä Mikronesiassa, Samoalla ja Naurulla. Sen sijaan alue toimi merkittävänä sotanäyttämönä toisen maailmansodan aikana. Sodan alussa Japani laajensi alueitaan Mikronesiasta etelään ja kaakkoon vuoteen 1942 asti. Vuodesta 1944 lähtien liittoutuneet valtasivat menetettyjä alueita hitaasti takaisin saari kerrallaan. Yhdysvaltalaiset pommikoneet pommittivat japanilaisia kaupunkeja Pohjois-Mariaaneilta käsin, ja 6. elokuuta 1945 Enola Gay nousi ilmaan Tinian-saarelta ja pudotti Little Boy nimisen atomipommin Hiroshimaan.
Kulttuurimaantiede
thumb|right|Oseanian kulttuurialueet: [[Mikronesia, Melanesia ja Polynesia. Oseaniaan kuuluvat Australia ja Uusi-Seelanti muodostavat oman alueensa.]] Oseania käsittää noin 8 500 000 neliökilometrin kokoisella alueella sijaitsevien saaristojen ryhmän. Oseanian saaret voidaan kulttuuristen lähtökohtien perusteella jakaa neljään ryhmään. Ensimmäinen ryhmä on Filippiinien itäpuolella sijaitseva Mikronesia ("pienetsaaret"), toinen Indonesian ja Australian itäpuolella sijaitseva Melanesia ("mustat saaret") ja kolmas keskellä Tyyntämerta sijaitseva Polynesia ("paljon saaria"). Viimeisen ryhmän muodostavat Australia ja Uusi-Seelanti, joiden väestö on pääosin peräisin Euroopasta.
Luonnonmaantiede
Tyynenmeren pohja muodostuu pääasiassa valtavasta Tyynenmeren laatasta, joka rajautuu kaakossa Nazcalaattaan. Laatat vetäytyvät hitaasti toisistaan Nazcalaatan liikkuessa kaakkoon ja Tyynenmeren laatan liikkuessa luoteeseen. Luoteessa se törmää muihin laattoihin ja painuu niiden alle muodostaen syvänmeren hautoja ja tulivuorijonoja. Näitä ovat esimerkiksi maailman syvin tunnettu syvänmeren hauta, Mariaanien hauta, sekä sen edustalla sijaitsevat Mariaanit.
Alueella on myös kuumia pisteitä, jotka muodostavat tulivuoriketjuja Tyynenmeren laatan liikkuessa niiden yli luoteeseen. Kun tulivuori siirtyy pois kuuman kohdan päältä, se sammuu, ja vajoaa usein eroosion seurauksena merenpinnan alapuolelle. Tämän vuoksi Tyynenmeren alueella sijaitsevat nuorimmat ja aktiivisimmat tulivuoret sijaitsevat aina kaakossa, kun taas vanhimmat ja sammuneet, merenpinnan alapuolelle jääneet tulivuoret ja atollit luoteessa. Esimerkiksi Australsaaret ovat syntyneet kuuman pisteen kohdalle.
Eläimistö
Alueen merielämä on hyvin rikasta. Esimerkiksi koralliriutoilla elää runsaasti erilaisia kalalajeja sekä muita vedessä eläviä lajeja, ja niiden biodiversiteetti kuuluukin maailman korkeimpiin. Alueen vesissä elää myös useita delfiinilajeja sekä uhanalaisia kilpikonnalajeja, kuten karettikilpikonna, liemikilpikonna ja merinahkakilpikonna. Myös valaita oli alueella runsaasti ennen valaanpyyntilaivastojen saapumista 1700-luvulla. Vaikka valaskanta onkin toipumassa, toipumista hidastaa edelleen jatkuva valaanpyynti.
Väestö
thumb|Australialaisia aboriginaaleja esittämässä perinnetansseja - Nambassa 1981 Arnhemland and Torrest Strait dance company. Oseanian väkiluku oli vuonna 2005 noin 33,4 miljoonaa. Valtaosa eli 24,4 miljoonaa ihmistä asui Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Papua-Uudessa-Guineassa asui noin 6,1 miljoonaa ihmistä ja loput 2,9 miljoonaa ihmistä laajalla alueella sijaitsevilla pienillä saarilla. Alueella, varsinkin Polynesiassa, on ongelmia liikakansoituksen kanssa. Varsinkin Cookinsaarilta, Samoalta, Tongalta ja Fidžiltä suuntautuu huomattavaa muuttoliikettä Uuteen-Seelantiin ja Pohjois-Amerikkaan. Monia koulutettuja australialaisnuoria houkuttelee muutto ulkomaille. Koska syntyvyysluvut ovat matalia, sekä Australiaa että Uutta-Seelantia uhkaa väestön vähenemiseen ja sen ikääntymiseen liittyvät ongelmat.
Talous
thumb|Hiekkarantaa Fidžillä. Australiassa ja Uudessa-Seelannissa on kummassakin moderni talousjärjestelmä sekä kehittynyt infrastruktuuri. Australiassa on myös rikkaita mineraaliesiintymiä sekä energialähteitä. Teollisuustuotanto on tärkeä osa sekä Australian että Uuden-Seelannin taloutta.
Tyynenmeren saarilla ei sen sijaan ole kehittynyttä teollisuustuotantoa. Papua-Uudessa-Guineassa on huomattavia mineraaliesiintymiä, esimerkiksi kultaa ja kuparia, ja maasta on viime aikoina löydetty maakaasuesiintymiä. Ranskalle kuuluvasta Uudesta-Kaledoniasta löytyy mittavat nikkelivarannot ja Fidžiltä kultaa. Maat kuitenkin vievät raaka-aineen ulkomaille, eivätkä hyödynnä sitä omassa teollisuudessaan. Monilla Tyynenmeren saarilla on kuitenkin vain vähän luonnonvaroja, ja luonnonvarojen puute yhdessä infrastruktuurin kehittymättömyyden kanssa on estänyt teollisuuden kehittymistä. Useimmilla mailla teollisuus onkin rajoittunut lähinnä elintarvikkeiden jalostukseen.
Matkailu on tärkeä tulonlähde suuressa osassa Oseaniaa. Australia ja Uusi-Seelanti pystyvät tarjoamaan matkailijoille nykyaikaisia mukavuuksia ja palveluita, kun taas Tyynenmeren trooppisille saarille, esimerkiksi Fidžiin, Tahitille, Vanuatuun ja Pohjois-Mariaaneille, matkailijoita houkuttelevat muun muassa kauniit maisemat.
Inle
Inle on Myanmarin toiseksi suurin järvi. Se on tullut suosituksi nähtävyydeksi järvellä asuvasta Intha-kansasta, joiden tomaatti- ja kukkaviljelmät kelluvat järvessä. Asuntonsa he ovat rakentaneet järven päälle paalujen varaan. Heillä on myös omintakeinen tapa soutaa seisten, toinen jalka kietoutuneena melan ympäri. thumb|Inle-järven soutaja thumb|Kelluvia tomaattiviljelmiä
Shauna Reynolds
thumb|Shauna Reynolds, taiteilijanimeltään Sean Yseult, esiintymässä vuonna 2010. Shauna Reynolds, taiteilijanimeltään Sean Yseult, (s. 6. kesäkuuta 1966 Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli Robert Cummingsin (taiteilijanimeltään Rob Zombie) kanssa White Zombie -yhtyeen perustajajäseniä. Hän toimi yhtyeen basistina sen lakkauttamiseen, vuoteen 1998 asti.
Reynolsin isä oli tunnettu Ernest Hemingwayn elämäkerran kirjoittaja. Shauna Reynolds asuu New Orleansissa Louisianan osavaltiossa ja on naimisissa Chris Lee -nimisen muusikon kanssa.
Joulukuussa 2010 Reynolds julkaisi taiteilijanimellään Sean Yseult muistelmateoksen I'm In the Band: Backstage Notes from the Chick in White Zombie.
Nuoruus
Reynolds opiskeli balettia ja klassista pianonsoittoa. Hänen jalkansa kuitenkin murtui lukioikäisenä, joten hän joutui olemaan pitkään toipilaana voimatta harjoitella tanssia. Toipumisaikana hän innostui kuvataiteista ja edistyi niissä niin, että sai stipendin Parsoniin.
Taide- ja muotoiluopiskelut
Reynolds on opiskellut graafista muotoilua Pohjois-Carolinan taideyliopistossa, joka on yksi Pohjois-Carolinan yliopiston kampuksista, sekä muotoilua Parsonin uudessa taideyliopistossa ). Valmistuttuaan yliopistosta BFA:ksi (the Bachelor of Fine Arts), joka vastaa kuvataiteen kandidaattia, Reynolds perusti yhdessä Rob Zombien kanssa White Zombie -yhtyeen.
Yūna Kasai
pienoiskuva|Yūna Kasai Seefeldin maailmancupkilpailuissa tammikuussa 2023. Yūna Kasai (s. 4. helmikuuta 2004) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän sijoittui viidenneksi henkilökohtaisessa kilpailussa ja sekajoukkuekilpailussa Planican MM-kilpailuissa 2023. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudestoista. Maailmancupissa hän sijoittui kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 2022–2023 ja kahdeksanneksi vuotta aiemmin. Yksittäisissä maailmancupkilpailuissa hän on sijoittunut kolmanneksi joulukuussa 2021 Otepäässä ja Ramsaussa sekä helmikuussa 2023 Schonachissa.
Kasai voitti vuoden 2023 universiadeissa kultaa yhteislähtökilpailussa ja saavutti hopeaa Gundersen-kilpailussa edellään vain kaksossiskonsa Haruka Kasai.
Ernesto Canto
Ernesto Canto Gudiño (18. lokakuuta 1959 México – 20. marraskuuta 2020 ) oli meksikolainen kävelijä, joka käveli sekä 20 että 50 kilometrin matkoja.
Canto voitti 20 kilometrin kilpailun kävelyn maailmancupissa 1981. Hän voitti Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa 1983 kultaa 20 kilometrin kävelyssä 10 sekunnin erolla kakkoseen ajalla 1.20.49. Hän voitti samana vuonna 20 kilometrillä kultaa Caracasin Pan-Amerikan kisoissa ajalla 1.28.12 ja sijoittui toiseksi maailmancupissa. Vuotta myöhemmin, Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.23,13. 11. elokuuta, 8 päivää olympiavoiton jälkeen Canto sijoittui kymmenenneksi 50 kilometrin kävelyssä.
Canto saavutti Indianapolisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 pronssia 5 000 metrin kävelyssä ajalla 18.38,71. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hänet hylättiin 20 kilometrillä. Sama toistui vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa 1988. Kävelyn maailmancupissa hän sijoittui toiseksi vuonna 1991. Hän osallistui vielä vuonna 1992 Barcelonan olympialaisiin, missä hänen sijoituksensa oli 29:s. Hän lopetti uransa pian kisojen jälkeen.
Canto menehtyi haima- ja maksasyöpään 61-vuotiaana marraskuussa 2020.
Kristin Lehman
thumb|Kristin Lehman vuonna 2012 Kristin Lehman (s. 3. toukokuuta 1972 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Poltergeist, Go Fish, Tuntematon uhka, Amyn lailla, Century City ja Jälkiä jättämättä. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Tuhon tiellä (2000) ja The Sentinel – salaliitto (2006).
Luettelo televisiosarjan The Joulukalenteri henkilöistä
Tämä on luettelo vuonna 1997 valmistuneen, tanskalaiseen formaattiin perustuvan 24-jaksoisen The Joulukalenteri -televisiosarjan henkilöistä. The Joulukalenteri on parodinen versio lapsille suunnatuista tv-joulukalentereista. Se esitettiin MTV3:lla joulukuussa 1997 ja 1998 sekä Subilla joulukuussa 2007, 2017, 2018, 2019 ja 2022.
Olli Santanen
Olli Santanen on kaljuuntuva, piippua poltteleva maanviljelijä. Olli asuu Nuukarilan tilalla Keuruulla vaimonsa Kerttu Santasen ja heidän koiransa Vikin kanssa. Olli on luonteeltaan hieman juro. Hänen tunnetuimpia lausahduksiaan ovat "Seikka on saletti!", "Mahotonta meininkiä!" ja "Täytyy mennä näyttämään anakondaa pihakuuselle!". Hänellä on silmälasit ja viikset. Olli keittää myös pontikkaa ja on hyvin saita. Ollin mielestä Pentissä on alusta alkaen ollut jotain outoa. Ollia näyttelee Seppo Korjus.
Kerttu Santanen
Kerttu Santanen on maanviljelijä Olli Santasen vaimo. Hän on luonteeltaan hilpeä ja pitää kovasti kaikenlaisesta käytännön tekemisestä. Kerttu puhuu kimeällä äänellä ja huutaa useasti miestään apuun. Kerttu Santasella on vaaleat hiukset ja silmälasit. Hän on kova puhumaan puhelimessa siskonsa kanssa. Kerttu vaikuttaa hyvin kateelliselta siskoa kohtaan, koska tämän aviomies Dennis on erittäin varakas ja menestyvä. Kerttu on haaveillut monitoimikonetta ja saa sen 24. jaksossa.
Kertun huudahdus, jota hän huutelee joissain jaksossa on "Olli (tai Pentti), minä olen mistelinoksan alla". Kerttua näyttelee Raimo Smedberg.
Hande
Hande on pisin tontuista, ja häntä näyttelee Raimo Smedberg. Hande joutuu tekemään aina tontuista raskaimmat työt, sillä aina kun Hande kysyy "But why always me? ", Toivo vastaa "Because, sul on rumimmat kuteet ja pisin naama, Hande". Hande aloittaa yleensä laulamaan On rankaa olla tonttumies -kappaletta, jolloin muut tontut yhtyvät säestämään. Handella on pyöreät, ulkonevat korvat. Hande ihastuu Kerttuun, koska tämä muistuttaa paljon hänen tyttöystäväänsä.
Toivo
Toivo ("Topi") on tonttujen päälikkö, tai ainakin hän omasta mielestään vaikuttaa olevansa. Sarjassa Toivoa esittää Kari Lehtomäki. Toivo ei pidä siitä, jos työt eivät etene. Toisaalta hän ei itse tee muuta kuin istuu, juo olutta ja käskyttää Kaukoa ja Handea. Toivo puhuu muiden tonttujen tavoin finglishiä. Hän kirjoittaa muistiin Handen, Kaukon & Toivon käyttämiä ilmaisuja, jotta niitä voisi käyttää seuraavissa jaksoissa (esim. "Eiköhän lyödä syrjällemme." sekä "Paitsi ja paitsi, sitä paitsi paitsi.".
Iki-Iäkäs
Iki-Iäkäs on vanha ja kokenut tonttu, jonka soittorasian elämän sävel on pysähtymässä. Iki-iäkäs lähettää Toivon, Kaukon ja Handen etsimään soittorasian avainta Keuruulle. Iki-iäkäs antaa tontuille myös Viisasten kirjan, jossa on vastaus kaikkiin kysymyksiin. Hän painottaa, ettei kirja saa missään nimessä joutua Näsien käsiin. Iki-Iäkästä esittää Jukka Virtanen. Iki-iäkäs puhuu vain jaksossa 24.
Antti "Pentti" Nieksen, "Näsä"
Antti "Pentti" Nieksen (Kari Lehtomäki) on sanojensa mukaan kauppamatkustaja / edustaja, joka tulee Santasille eräänä yönä. Hän väittää, että hänen autonsa on mennyt rikki. Pentti kertoo myyvänsä Jukka Kukkulan sukkia ja kenkiä.
Vikki-koira
Vikki on Olli ja Kerttu Santasen koira. Vikistä näytetään aina samaa kuvaa, lukuun ottamatta kohtausta, jossa Kauko juttelee Vikille kirjasta ja Näsästä. Vikillä on ilmeisesti kiinnostusta Brysseliin, sillä se nostaa päätään lähestulkoon aina, kun uutisissa puhutaan Brysselistä.
Kertoja
Kertojaa näyttelee Jukka Virtanen. Kertoja on hyvin salaperäisen kuuloinen. Hän aloittaa joka jakson sanomalla "Kauan, kauan sitten...". Kertoja kyselee lopussa salaperäisiä kysymyksiä (esim. Kuka on tämä salaperäinen muukalainen pimeässä?, Onko totta, että monitoimikonee vatkaa ja linkoaa?). Kertojan kasvoja ei näy kertaakaan sarjassa.
Wilho Ilmari
Wilho Ilmari (vuoteen 1906 Sundberg; 24. huhtikuuta 1888 Kymi – 18. elokuuta 1983 Turku) oli suomalainen ohjaaja ja näyttelijä. Hän toimi myös Suomen Kansallisteatterin apulaisjohtajana ja Suomen Teatterikoulun rehtorina vuodesta 1942. Ilmarin tunnetuimpia elokuvaohjauksia on Seitsemän veljestä (1939). Hän oli Suomen teatterinjohtaja- ja ohjaajaliiton puheenjohtaja vuodesta 1945.
Ilmarille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1947. Teatterineuvoksen arvon hän sai 1951.
Teatterit
Hän oli vuosina 1910–1919 teatterinjohtajana Kansan näyttämöllä, Turussa, Tampereella sekä kiertueteatterissa, 1937–1957 Kansallisteatterin ohjaaja ja 1947–1947 apulaisjohtaja, sekä 1959–1961 Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin taiteellinen johtaja. Ilmari oli arvostettu Kiven ja Shakespearen tulkitsija.
Muuli
thumb|Kevytrakenteinen muuli. Hevosista poiketen muuleilla on pitkät korvat ja lyhyt harja, aaseista ne erottaa pitkäjouhinen häntä sekä usein myös koko. thumb|Ratsu- ja kuormamuuleja kilpailussa.
Muuli tarkoittaa lajiristeymää eli hybridiä, jonka isä on aasiori ja emä hevostamma. Jos taas emä on aasi ja isä hevonen, on jälkeläinen muuliaasi. Tällaiset risteymät syntyvät tavallisesti ihmisen puuttuessa asiaan, mutta vahinkovarsoinakin muuleja ja muuliaaseja syntyy.
Lisääntymiskyvyttömyys
Muuli- ja muuliaasiorit ovat sukupuolisesti steriilejä, kuten useimmat lajiristeymät. Muuli- tai muuliaasitammoista osa voi lisääntyä hevosorien kanssa, mutta lisääntymistä vaikeuttaa se, että hevosella on 64 ja aasilla 62 kromosomia, minkä takia muulilla ja muuliaasilla on 63 kromosomia. Lisääntymiskyvyttömyydestä huolimatta sukupuolivietti on muulilla ja muuliaasilla tallella. Sen takia niiden oriit usein kastroidaan, jotta ne menettävät kiinnostuksensa tammoihin ja muuttuvat luonteeltaan säyseämmiksi.
Ominaisuudet ja käyttö
Muuleja on helpompi kasvattaa ja ne ovat myös fyysisesti kookkaampia kuin harvinaisemmat muuliaasit. Muuliaasi ei myöskään ole yhtä kestävä kuin muuli, joten niitä tuotetaan vain harvoin.
Muuli perii vanhempiensa hyvät ominaisuudet: se on vähään tyytyvä, kestävä, pehmeä- ja varma-askelinen (aasin ominaisuuksia) ja voimakas, rohkea ja kylmyyttä hyvin sietävä (hevosen ominaisuuksia). Muuleja kasvatettiin aikaisemmin kanto- ja vetojuhdaksi sen varmajalkaisuuden ja vaatimattoman ylläpidon takia. Muulilla on lyhyt paksu pää, pitkät korvat, ohuet raajat ja pienet kapeat kaviot. Väritys vaihtelee tavallisesti mustasta ruskeaan mutta voi vanhempien väreistä riippuen olla millainen tahansa.
Skeletons (vuoden 1996 elokuva)
Skeletons on yhdysvaltalainen vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draama- ja jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut David DeCoteau. Alun perin ohjaajaksi suunniteltiin Ken Russelia, mutta tämä vaihdettiin, koska hän ajautui erimielisyyksiin yhden tuottajan yhdeksän joukosta. Elokuva on kuvattu Kalifornian Burbankissa.