cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sininen nauha
Kansainväliset kampanjat
Jotkut kilpailun voittajat käräjöivät silti periaatteesta saadakseen myös alkuperäisen palkinnon ja nimensä alkuperäisten voittajien listaan; heidän mukaansa kilpailun säännöissä ei missään kohdin puhuta aluksen koosta ja siitä että sen pitäisi olla vakinaisessa liikenteessä Atlantin yli. Merimuseo väittää säännön olevan "moraalinen" ja alkuperäisen palkinnon lahjoittajan tahdon mukainen. Museon johtaja Frank O'Braynard sanoo, että Hales Trophyn lahjoittaja rakasti Atlantin jättiläismatkustajalaivoja - ja pyörisi haudassaan jos tietäisi että palkintoa vaativat alukset jotka ovat hädin tuskin suurempia kuin noiden menneen ajan kilpailijoiden pelastusveneet. Tilanne on toistaiseksi auki, joskin palkinnon varsinaisesti omistava U.S. Lines -yhtiö kokee asian kiusallisena julkisuutena ja heitä painostetaan yhä kovemmin takavarikoimaan palkinto museosta ja luovuttamaan se uusille voittajille. thumb|right|Internetin sananvapautta puolustavan kampanjan kuvake.
Metsälä
Metsälä on pientalovaltainen noin 1 000 asukkaan osa-alue Helsingissä Maunulan ja Käpylän välissä. Helsingin virallisen kaupunginosajaotuksen mukaan se on Oulunkylän osa-alue. Peruspiirijaossa se kuuluu Maunulan peruspiiriin.
Metsälän alue
Metsälä rajoittuu lännessä Rajametsäntiehen, idässä Tuusulanväylään ja etelässä rautatiehen.
Kanadanhemlokki
Kanadanhemlokki (Tsuga canadensis) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa, missä se saavuttaa 20–35 metrin pituuden.
Metsälä
Metsälän alue
Toiminnallisesti Metsälä jakautuu kahtia. Pohjoisessa on pientalovaltainen asuinalue, jonka asutus on perinteisesti ollut omakotimaista puutaloasutusta. Alueelle on rakennettu paljon rivitaloja 1970-luvulla. Nykyään Metsälässä ei ole juuri rakentamattomia tontteja.
Asesepäntien eteläpuolella ja Pohjois-Pasilaan kuuluvan Ilmalan varikon pohjoispuolella on Metsälän eteläosa, pienteollisuusalue, jossa on yritysten toimitiloja. Tältä alueelta löytyy pääosa Metsälän tarjoamista n. 1 400 työpaikasta (tilanne 31.12.2008).
Kanadanhemlokki
Käyttö
left|thumb|180px|Kanadanhemlokki Łazienkowskin puistossa [[Varsovassa.]] Kanadanhemlokista on jalostettu koristekasvikäyttöön runsaasti erilaisia lajikkeita. Sitä käytetään Suomessakin koristekasvina, mutta talvenarkuutensa vuoksi se menestyy vain eteläisimmässä Suomessa ja jää sielläkin pienikokoiseksi.
Metsälä
Liikenneyhteydet ja palvelut
Helsingin keskustaan on Metsälästä matkaa noin 6 kilometriä. Liikenneyhteydet Metsälään ovat hyvät. Alueen kaakkoisnurkassa on lähiliikenteen junien käyttämä Käpylän rautatieasema. Moottoritie kulkee aivan Metsälän vierestä. Metsälään pääsee myös bussilla. Kevyen liikenteen väyliä pitkin Metsälän saavuttaa niin lännestä Keskuspuiston läpi kuin idästä esimerkiksi radanvartta pitkin Käpylän asemanseudun kautta.
Metsälässä ei pienteollisuusalueen lisäksi ole palveluja kuten koulua, postia, pankkia tai päivittäistavarakauppaa. Niitä on haettava lähialueilta. Metsälässä sijaitsee kuitenkin muun muassa DNA Oy:n pääkonttori, pienvarastoja vuokraava Cityvarasto, Ammattiopisto Live sekä huoltoasema- ja autonkorjauspalveluita.
Liikennemelu
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Metsälää on yli 55 dB:n melualueella. Metsälässä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä. Tuusulanväylän liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Historiaa
Metsälän syntyyn on olennaisesti vaikuttanut läheinen rautatie. Alue sai ensimmäiset asukkaansa vuoden 1890 paikkeilla. Asutusalue kasvoi metsän keskelle. Nimi Metsälä vakiintui kuitenkin käyttöön vasta myöhemmin. Metsälää on 1900-luvun alkupuolella kutsuttu nimillä Välitaipale ja Vanha-Käpylä. Alueen ruotsinkielisiä nimiä ovat olleet Krämert[s]skog ja Kottby. Krämert viittaa helsinkiläisporvariin, joka 1600-luvulla omisti alueella metsää. Nykyisen pienteollisuusalueen paikkeilla ennen 1970-lukua sijainnut pientaloalue tunnettiin nimellä Niittylä (ruots. Krämert[s]äng tai Ängsskog).
Wilhelm von Wright
Wilhelm von Wright (5. huhtikuuta 1810 Kuopion pitäjä – 2. heinäkuuta 1887 Orust, Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen taidemaalari ja kuvittaja.
Von Wrightin vanhemmat olivat Haminalahden kartanon omistaja, majuri Henrik Magnus von Wright ja Maria Elisabet Tuderus. Veljensä Magnuksen tavoin Wilhelm ampui ahkerasti lintuja ja maalaili jo poikaiässä vesivärein lintukuvia. Veljensä kutsusta hän matkusti vuonna 1823 Tukholmaan, jossa auttoi Magnus-veljeään teoksen Svenska foglar efter naturen valmistamisessa. Vuonna 1833 hän sai viran Tukholman tullikamarissa. Vuonna 1835 hänet valittiin Ruotsin taideakatemian vakinaiseksi piirtäjäksi. Vuonna 1838 hän sai kamarijunkkarin arvon, ja hänet kutsuttiin taideakatemian jäseneksi. Vuoden 1836 tienoilla hän asui Orustin saarella Bohuslänin rannikolla, ja hänet nimitettiin maakunnan kalastuksentarkastajaksi 1856. Pian hän kuitenkin sai halvauksen, joka teki hänet loppuelämäkseen lähes työkyvyttömäksi.
Wilhelmiä on pidetty taiteilijaveljessarjan teknisesti etevimpänä kykynä sekä piirtäjänä että maalarina. Hänen merkittävin kuvitustyönsä on 60 väritaulua sisältävä Skandinaviens fiskar. Samantapaisia kuvasarjoja on hänen tekeminään enemmänkin. Hän toimi myös Ruotsin taideakatemian julkaisujen ja aikakauskirja Tidskrift för Jagare och Natur Forskaren kuvittajana.
Hertfordin piirikunta
Hertfordin piirikunta on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 23 677 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Wintonin kunta ja suurin kunta on Ahoskie. Piirikunta on perustettu vuonna 1759.
Karjalan 1. rykmentti
thumb|Georg Elfvengrén '''Karjalan 1. rykmentti''' oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli Georg Elfvengren.
Rykmentti muodostettiin 14. maaliskuuta 1918 Kiviniemen rintamalla olleista Karjalan suojeluskuntien yksiköistä sekä palvelukseen saapuneista alokkaista. Rykmentti nimettiin syksyllä 1918 Itä-Suomen Jalkaväkirykmentiksi ja puolisen vuotta myöhemmin maaliskuussa 1919 Pohjois-Savon rykmentiksi. Se oli aluksi sijoitettuna Joensuuhun ja Mikkeliin, kunnes se koottiin Kuopioon.
Joukko-osastot
Komentaja: Urho Sihvonen. Komentaja: jääkäriluutnantti Kalle Kuokkanen (1. maaliskuuta 1918 alkaen, siirrettiin 15. maaliskuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin virkaatekeväksi komentajaksi), jääkäriluutnantti Evert Ekman (14. maaliskuuta – 30. maaliskuuta 1918, jolloin siirrettiin 11. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkäriluutnantti Valter Aschan (17. maaliskuuta 1918 alkaen), luutnantti Emil Pekkanen ja Johan Mättö. Komentaja: Henrik Lindberg ja Weikko Läheniemi. Päällikkö:
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit
Jääkärivänrikki Eino Pietiläinen.
Desoutter II
Desoutter 1930-luvulla suunniteltu ja rakennettu englantilainen versio hollantilaisesta yhteyslentokoneesta.
Englantilainen Desoutter-lentokonetehdas valmisti lisenssillä 28 kappaletta hollantilaisen Koolhoven F.K.41 -pienkonetta markkinoiden sitä Desoutter Mk.I-nimellä. F.K.41 -lentokonetta oli valmistettu kuusi kappaletta. Desoutter Mk.II oli hieman modifioitu versio, Mk.I:n Cirrus Hermes-moottorin sijaan siinä oli De Havilland Gipsy III, sivuperäsin ja tuulilasi oli uudelleen suunniteltu.
Desoutter Mk.II -mallia rakennettiin kaikkiaan 13 kappaletta.
Käyttö Suomessa
Det Danske Luftfartselskab osti vuonna 1931 toiseksi viimeisenä valmistetun Desoutter Mk.II-koneen, jonka tunnukseksi tuli OY-DOD. Vuonna 1934 kone myytiin luutnantti Michael Hansenille, seuraavana vuonna Nordisk Luftrafik -yhtiölle ja 1938 Nordjysk Aero Servicelle. Vielä samana vuonna Michael Hansen osti koneen takaisin itselleen ja kävi sillä Kapkaupungissa.
Kyseinen koneyksilö ostettiin Tanskan Punainen Ristin keräämillä varoilla Suomeen, kun Suomen Punainen Risti oli pyytänyt ambulanssikonetta Ruotsista ja Tanskasta. Michael Hansen lensi koneen Malmille 28. lokakuuta 1941. Koneella oli tuolloin lennetty 1 199 h 30 min. Kone sai Suomen Ilmavoimien ja Punaisen Ristin kokardit ja tunnuksen DS-1. Se oli yhteys- ja ambulanssikoneena Lentolaivueissa 42 ja 48 sekä Pommituslentolaivue 44:ssä marraskuuhun 1944 asti, jolloin se vaurioitui laskussa Kemissä. Koneessa käytettiin sekä pyörä- että suksilaskutelinettä ja sillä lennettiin ambulanssi- ja yhteyskoneena 475 tuntia Suomessa.
Arajärvi (Savukoski)
Arajärvi on matala ja saareton metsäjärvi Savukosken länsiosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on seitsemän neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 148 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Arajärven pituus etelästä pohjoiseen on neljä kilometriä. Kaakkoisrannalla on Kaiskarinniemi ja luoteisrannalla Haudanniemi. Järven kaakkoisosan muodostaa Saapaslahti, lounaassa on Karilahti, lännessä Haudanniemen eteläpuolella Hietalahti ja luoteessa Kapukkalahti. Noin kahdeksan yhdeksäsosaa järven pinta-alasta on korkeintaan kolme metriä syvä. Järven länsiosassa sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen alue, jonka syvyys on vähintään kymmenen metriä; syvin kohta on neljätoista metriä.
Arajärveen laskee Siyliö ja Niepponen koillisesta. Noin 800 metriä Arajärvestä itään sijaitsevalta Seitajärveltä (250,6 metriä mpy) virtaa laskuoja Arajärveen. Kapukkalammelta (249,6 metriä mpy) virtaa Kapukkaoja Kapukkalahden pohjoisrannalle. Arajärven luusua on altaan kaakkoiskulmassa, josta lähtee Yli-Arajoki Luusuavaaran itäpuolitse Värriöjärveen, joka sijaitsee seitsemisen kilometriä kaakkoon.
Arajärven rannat ovat suurelta osin alavaa metsä- ja suomaata. Järven itäpuolella sijaitsee Seitavaara, jonka huippu on noin 315 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 65 metriä järven pintaa korkeammalla. Eteläpuolella on Luusuavaara, jonka huippu on noin 325 metriä mpy. Länsipuolella sijaitsee Pihlajavaara.
Arajärven vesitilavuus on 13 211 000 kuutiometriä.
Arajärvi (65.424.1.001) kuuluu Arajärven valuma-alueeseen (65.424), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Kemijoen Martin alue (65.42) ja ensimmäinen jakovaihe Ylä-Kemijoen valuma-alue (65.4). Arajärvi on laajin Arajärven valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Seitajärvi.
Arajärvi on laajin Savukosken yli 150:stä järveksi luokitellusta vakavedestä. Sitä seuraa Kiurujärvi, Iso Akanjärvi ja Värriöjärvi. Se on syvimmän kohdan perusteella Savukosken syvin järvi, keskisyvyyden perusteella Seitajärvi on hieman syvempi. Vain ani harva Savukosken järvistä on syvyysluodattu.
Ylä-Ilvesjärvi
Ylä-Ilvesjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Koivistonperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vaskuunjärven valuma-alueella (35.44), jonka Ilvesperänpuron valuma-alueeseen (35.444) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,9 metriä mpy.
FC Rauma
FC Rauma on vuonna 1996 perustettu raumalainen jalkapalloseura. Joukkue pelaa kotiottelunsa Äijänsuon stadionilla. Sinettiseuraksi FC Rauma valittiin 4. marraskuuta 2006.
Seuralla on toimintaa myös futsalissa. Futsalin miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 Miesten-Futsal Ykkösessä.
Historia
FC Rauma eli virallisesti Football Club Rauma ry on vuonna 1996 Rauman NMKY:n, Rauman Kisa-Veljien ja Uotilan Työväen Urheilijoiden johtotason henkilöiden perustama seura. Perustajaseurojen tavoitteena oli luoda uusi, yhteinen seura, joka mahdollisimman hyvin palvelisi raumalaista jalkapalloilua ja raumalaisia jalkapallon pelaajia. Siitä lähtien FC Rauma on ollut mukana raumalaisen jalkapalloilun eteenpäinviemisessä.
Alussa suurin ongelma idean toteuttamisessa oli kuitenkin se, että perustusseurojen oli luovuttava toiminnoistaan, jotka merkittävällä tavalla liittyivät seurojen historiaan ja toimintaan. Kaikilla seuroilla oli takanaan yli 30-vuotinen historia jalkapalloilun parissa, Uotilan TU:lla historia oli pisin, lähes 50 vuotta. Seurat kuitenkin näkivät yhteistoiminnan tarpeelliseksi ja niinpä uuden raumalaisjoukkueen synnystä lyötiin herrasmiesmäisesti "kättä päälle".
Uuden seuran toiminnan alkumetrit eivät olleet helppoja, mutta se vakaumus, jolla raumalaista jalkapalloa haluttiin viedä eteenpäin, tekivät vaikeuksista vain voitettavissa olevia haasteita. Seuran historian ensimmäinen sarjapaikka avautui III divisioonassa, kun Uotilan TU luopui sarjapaikastaan ja Palloliiton suostumuksella tuo paikka annettiin FC Raumalle. Sen jälkeen Miesten edustusjoukkue on pelannut niin 3. kuin 4. -divisioonassakin ja Naisten edustusjoukkue parhaimmillaan 1. divisioonassa. Juniorijoukkueet ovat pelanneet pääasiassa piirisarjaa, mutta parina vuotena B-tyttöjen joukkue pelasi 2010-luvulla myös 1. divisioonassa.
Nykyään joukkueissa riittää pelaajia sekä toimijoita ja seuran toiminta kehittyy koko ajan.
Futsal
FC Rauma perusti kaudelle 2008-2009 futsaljoukkueen. Kaudella 2021-2022 pelataan Miesten Futsal-Ykkösessä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Rauman Kauppaoppilaitoksen salissa.
Isabelle de Charrière
thumb|Maurice-Quentin de La Tour, 1771, Isabelle de Charrière. Isabelle de Charrière, koko nimeltään Isabelle-Agnès Élisabeth van Tuyll van Serooskerken (20. lokakuuta 1740 Zuilen, Alankomaat – 27. joulukuuta 1805 Colombier, Sveitsi) oli sveitsiläinen kirjailija.
De Charrière syntyi Hollannissa lähellä Utrechtiä. Hän avioitui veljensä sveitsiläisen kotiopettajan kanssa ja asettui asumaan Sveitsiin lähelle Neuchâtelia. Häen kirjallinen työnsä sai vaikutteita Denis Diderot’lta ja Jean-Jacques Rousseaulta. Teoksissaan de Charrière ilmaisi kriittisiä mielipiteitä ylhäisön etuoikeuksista, perinteisistä moraalikäsityksistä ja uskonnollisesta puhdasoppisuudesta. De Charrièren romaaneissa on paljon filosofista pohdiskelua.
Hollannissa de Charrière tunnetaan paremmin tyttönimellään Belle van Zuylen. Hän syntyi vanhaan aristokraattiseen perheeseen, ja aiheutti pienen skandaalin julkaisemalla 22-vuotiaana nimettömänä satiirisen kertomuksen Hollannin aatelisista.
Imatra–Antrea-rata
Imatra–Antrea-rata (myös Vuoksenniskan rata) on rautatieosuus, joka alkaa Venäjän puoleisen Karjalan radan varrelta Antreasta ja kulkee valtakunnan rajan ylittäen Imatralle ja edelleen Vuoksenniskalle. Ennen toista maailmansotaa radalla liikennöitiin kaikki Imatralle liikennöitävä liikenne, mutta nykyisin rataa käytetään ainoastaan tavarakuljetuksiin.
Rata Viipurin ja Imatran välille valmistui vuonna 1892, jonka varrelta Antreasta Karjalan rata jatkui Sortavalaan vuonna 1893. Imatra–Vuoksenniska-väli valmistui vuonna 1895.
Penniless
Penniless (aiemmin Penniless People of Bulgaria) on nakkilalainen rockyhtye.
Historia
Penniless People of Bulgaria perustettiin 1980-luvun loppupuolella Nakkilassa. Yhtye julkaisi silloisessa kokoonpanossaan mini-LP:n, LP:n ja kaksi singleä Poko Rekordsille. Kun yhtye ei menestynyt, laulaja Timo Pääkkö erosi yhtyeestä. Samassa yhteydessä myös levy-yhtiö sanoi sopimuksen irti. Uudeksi laulajaksi ryhtyi yhtyeen kitaristi Pekka Alisaari ja toiseksi kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Mikko Pere. Tässä kokoonpanossa Penniless People of Bulgaria julkaisi omalla Penni Records -levymerkillään levyt Cake (1993), Mould (1994) ja Velocity (1996). Keväällä 1996 yhtye oli Euroopan-kiertueella amerikkalaisen Mucky Pupin kanssa.
Vuonna 1997 yhtye sävelsi uutta albumiaan ja mukaan liittyi kolmas Alisaaren veljes Ossi. Nimi Penniless People of Bulgaria lyhennettiin pelkäksi Pennilessiksi.
Syyskuussa 1999 Penniless teki kahden viikon Saksan-kiertueen. Kiertueella yhtye sävelsi uutta musiikkia seuraavalle albumilleen, joka ilmestyi vuonna 2001. Anola-albumilta julkaistiin single Adam’s Apple Pie, se oli Radiomafian soittolistalla 13 viikkoa. Levyltä julkaistiin myös toinen single, Imbecile.
Seuraavina vuosina Penniless keikkaili jonkin verran ja sävelsi uutta materiaalia seuraavalle albumilleen All Good Things Come to Those Who Wait (2004). Levyn tuotti Jarkko Martikainen. Levyltä julkaistiin single Story of a Punk (2004).
Penniless aktivoitui jälleen vuonna 2006, jolloin he aloittivat seuraavan levynsä nauhoitukset. The Attraction ilmestyi helmikuussa 2007. Vuonna 2010 yhtye julkaisi albumin A Cab to the City, jolta julkaistiin single Brothers ja radioeditoituna singlenä Panic.
Vuonna 2013 ilmestyi Rows Of Houses ja levyltä irroitettiin single My Imaginary Friends.
2018 Penniless vaihtoi levy-yhtiötä ja siirtyi Soit Se Siltille. Samana vuonna ilmestyi X, joka oli yhtyeen 10. kokopitkä albumi.
Näsijärven–Jyväskylän virtauskieleke
Näsijärven–Jyväskylän virtauskieleke on viime jääkauden loppuvaiheessa Fennoskandian mannerjäätikköön kuulunut ja Pohjanlahden suunnalta virrannut jäätikkövirran laajentuma Pohjois-Satakunnassa, Pirkanmaalla ja Etelä-Pohjanmaalla.
Jäätikkövirta ja virtauskieleke
Fennoskandian viimeisen jääkauden aikana on mannerjäätikön arveltu olleen Suomessa jopa kolme kilometriä paksu. Tällaisen jäätikön paksuin kohta on sijainnut Pohjanlahdella ja sen lakialueelta eri suuntiin virranneet jäätikkövirrat ovat olleet hyvin leveitä. Vasta mannerjäätikön reuna-alueilla on jäätikkövirta ollut riittävän ohut hajotakseen pienemmiksi jäätikkövirroiksi, jotka ovat muodostaneet reunalle virtauskielekkeitä. Kun jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön pintaosat olivat tuhansia vuosia sulanut voimakkaasti pois ja jäätikön reuna oli sulaessaan samalla perääntynyt, saavutti Venäjällä sijainnut reuna lopulta Suomen alueet. Vasta nyt oli jäätikön yhtenäisyys hajonnut Suomessakin useaksi jäätikkövirraksi, jotka olivat levittäneet eteensä leveitä kielekkeitä. Etelä-Suomessa Satakuntaan ja Varsinais-Suomeen virtasi lännestä päin Itämeren virtauskieleke ja Pohjanmaalta tuli luoteesta päin Järvi-Suomen virtauskieleke. Nämä kaksi jäätikkövirtaa ovat olleet aktiivisempia kuin esimerkiksi niiden väliin pyrkinyt Näsijärven–Jyväskylän virtauskieleke.
Suomen mannerjäätikkö on ohentunut sulamisen vuoksi ja se sulikin nopeasti pois. On arvioitu, että jäätikkö on hävinnyt Suomen Lapista noin 10 200 vuotta sitten ja että tämän jäätikön osalta se tapahtui korkeintaan 200 vuotta aikaisemmin.
Geologisia muodostumia
Jäätikkökielekkeen selkein ilmentäjä on sen kerrostama Sisä-Suomen reunamuodostuma, joka syntyi noin 11 000–10 900 vuotta sitten. Siinä erottuu kaksi kaarta, jotka kohtaavat toisensa Siikakankaalla. Jyväskylän kautta kulkeva kaari on helpoin löytää maastosta, sillä siinä on eniten kerrostunutta maa-ainesta. Sen jatke Jyväskylän pohjoispuolella on kuitenkin katkeileva. Muodostuman läntinen kaari on heikompi ja katkeileva. Osa muodostumasta on pelkkää reunamoreenia, mutta esimerkiksi Hämeenkyrön ja Kankaanpään välinen Hämeenkangas erottuu maastossa selkeästi.
Kummallekin sivustalle on kerrostunut saumamuodostumat. Järvi-Suomen jäätikkövirran väliin on kerrostunut Kokkola–Saarijärvi–Laukaa-saumamuodostuma ja länsisivulle Pohjankangas–Nummikangas-saumamuodostuma. Muodostuman takana sijaitsee Etelä-Pohjanmaan kolmio, jossa jäätikkö on virrannut hitaasti tai ei lainkaan. Sen eteläpuolella on toiminut aktiivinen Itämeren virtauskieleke, jonka väliin on jäänyt Hämeenkangas. Hämeenkangas on mainittu edellä myös reunamuodostuman osana, mutta se toimii samalla kielekkeiden välisenä saumamuodostumana. Samalla kun jäätikkö on ollut kerrostamassa Sisä-Suomen reunamuodostumaa, on myös kielekkeen keskiosassa ollut sauma-alue. Siellä sijaitsee Kortesjärvi–Alavus–Virrat–Ruovesi-saumamuodostuma, joka kohtaa reunamuodostuman Siikakankaalla.
Kielekkeen alueella sijaitsee kolme suurta drumliinikenttää. Kokkolan–Alajärven drumliinikenttä sijaitsee Etelä-Pohjanmaan, Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakuntien rajalla. Kenttä alkaa Pohjanmeren rannikolta Kokkolan seudulta ja se jatkuu kaakkoon päin Alajärvelle ja Vimpeliin asti. Sen alueella on tiiviinä parvina hyvin muotoutuneita drumliineja, jotka suuntautuvat luode-kaakko-suuntaan. Ne ovat syntyneet, kun Sisä-Suomen reunamuodostuma on kerrostunut. Alavuden–Seinäjoen drumliinikenttä sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla Nurmon, Kuortaneen, Alavuden, Peräseinäjoen, Jalasjärven, Ilmajoen ja Seinäjoen kunnissa. Sen drumliinit ovat pieniä, matalia ja muutenkin vaatimattomia. Myös nämä ovat syntyneet, kun jäätikön reuna on sijainnut Sisä-Suomen muodostuman kohdalla. Karstulan–Keuruun drumliinikenttä on varsin pieni kenttä. Se sijaitsee Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen maakuntarajalla. Sen drumliinit ovat suuntautuneet joko luode-kaakko-suuntaan tai länsiluode-itäkaakko-suuntaan, joskin jäätikön luode-kaakko-suuntainen virtaus on ollut nuorempi tapahtuma. Myös tämä kenttä muodostui jäätikön reunan viipyessä Sisä-Suomen muodostumalla.
Jäätikön alla on muodostunut myös kumpumoreeneja, jotka ovat yleensä juomumoreeneja, Rogen-moreeneja tai suuntaamatonta kumpumoreenia. Vaasan–Maksamaan kumpumoreenikenttä sijaitsee Pohjanlahden rannikolla Vaasan, Maksamaan ja Mustasaaren saaristoissa sekä sisämaassa Pohjanmaan Jurvassa, Ilmajoella ja Ylistarolla. Suurin osa moreenikentästä sijaitsee vielä merenpohjassa, josta se kohoaa tulevaisuudessa maankohoamisen johdosta pinnalle. Lammin–Padasjoen kumpumoreenikenttä sijaitsee Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja Pirkanmaan eteläosissa pääasiassa Lammin ja Padasjoen kuntien alueella. Monet moreenikummut muodostuivat matalaan veteen ja niiden huiput pilkistivät esiin saarina. Ne ovat muodostuneet, kun Päijänteen kolmion pysähtynyt jäätikkö on sulanut paikoilleen.
Kielekkeen alueella Merenkurkussa Vaasan, Mustasaaren ja Maksamaan saaristossa, sijaitsee kuuluisa Raippaluodon reunamoreenikenttä. Erityisesti Raippaluodon alueella esiintyy runsaasti De Geer-moreeneja, jotka raidoittavat rannikon rantaviivaa kapeilla niemillä, saarilla ja riutoilla. Kapeat selänteet ovat yleensä 300–400 metriä pitkiä, mutta vain 0,5–2,5 metriä korkeita. Osa selänteistä ovat merenpohjissa tai maalla savikoiden alla, mutta tästä huolimatta on Raippaluodossa ja Björkössä laskettu lähes 200 peräkkäistä selännettä. De-Geer-moreenikenttä luettiin vuonna 2006 mukaan Unescon maailmanperintöluetteloon.
Pohjois-Eurooppa
thumb|Yhdistyneiden kansakuntien määritelmä Pohjois-Euroopalle on merkitty karttaan tummansinisellä.thumb|Toinen Pohjois-Eurioopan määrittely merkitty karttaan vihreällä. Pohjois-Eurooppa tarkoittaa Euroopan pohjoisosia.
Siihen lasketaan yleensä: Termiin voidaan sisällyttää määritelmästä riippuen muitakin maita. Yhdistyneet kansakunnat laskee Pohjois-Eurooppaan lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin.
Tähän liittyvä käsite Itämeren maat sisältää myös Saksan, Puolan ja Venäjän.
Hannu Niklander
thumb|250px|Hannu Niklander puhumassa Jyväskylän kirjamessuilla 2009. Hannu Niklander (s. 16. maaliskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1983.
Niklanderin tuotanto on monipuolinen ja käsittää muun muassa romaaneja, novelleja, matkakirjoja sekä runoutta. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 romaanista Aurinko katsoo taakseen Kirjallisuuden valtionpalkinto. Vuonna 2015 hän sai Kainuun kirjallisuuspalkinnon matkaesseekokoelmasta Luon katseen luoteeseen.
Niklander varttui Helsingin Käpylässä, mutta perheellä oli tiiviit yhteydet Vihtiin, missä sijainnut Salmen kartano, jonka kirjailijan isoisä Alwar Niklander vuonna 1963 oli myynyt ulkoilualueeksi Helsingin kaupungille, oli kirjailijan isän lapsuudenkoti. Sittemmin Niklander asui myös itse Vihdissä. Niklanderin puoliso on dosentti Kirsti Salmi-Niklander, ja heillä on kaksi lasta. He asuvat Karkkilan Fagerkullassa.
Linnainen
Linnainen on kaupunginosa Vantaan lounaisnurkassa, Espoon rajan tuntumassa.
Sijainti
thumb|250px|left|Linnaistentien pohjoispää ja Ainontien risteys Vantaalla. Taustalla sijaitsevassa metsässä on Linnaisten asuinalue. Linnainen sijaitsee Vantaan lounaiskulmassa ja rajoittuu etelässä ja lännessä Espooseen, pohjoisessa Hämeenkylään ja idässä Hämeenkylään ja Hämevaaraan ja Askistoon.
Linnaistentie kulkee läpi Linnaisten ja päätyy Pitkäjärven rannalla olevaan Linnaisten kartanon ohi kulkevaan Ainontiehen. Ainontie on keskiaikaisperäistä Turku–Viipuri maantietä eli Suurta rantatietä (Kuninkaantie). Linnaisten keskiosan halkaisee suuralueen keskuksesta Myyrmäestä Espoon puolelle johtava Rajatorpantie.
Historia
thumb|270px|Linnaisten kartanoalueen opastekyltti ja hitu kartanoaluetta Vantaalla.
Linnainen on saanut nimensä Linnaisten kartanosta, josta lohkottiin tontteja 1950-luvulla. Talon alkuperäinen nimi on ollut Skinnars (1556), joka tarkoittaa nahkurin taloa. 1800-luvulla talon omisti verovirkailija Karl Leinberg, joka antoi sille uuden nimen Linnais (1865). Tämä johtunee Sakari Topeliuksen romaanista Gröna kammaren på Linnais gård (1859), suomennettuna Linnaisten viheriä kamari.
Historiallisia rakennuksia Linnaisten alueella ovat mm. Linnaisten kartano, Tuomelan tilalla olevat kaksi asuinrakennusta ja Kålabackan torpan rakennuskokonaisuus. Alueella on toiminut myös Suomen suurin (1830-l ja 1870-l) rautakaivos, josta muistona on vedentäyttämiä kaivoskuiluja ja kasvillisuuden valtaamia kivikasoja.
Luonto
Luonto on hyvin monipuolista ja maasto vaihtelee tammilehdoista kallioisiin, kuiviin kankaisiin ja tiheisiin, vanhoihin kuusimetsiin. Alueen eteläreunalla väitetään olevan myös Suomen syvin rahkakerros. Luonnon puolesta arvokkaita alueita Linnaisissa ovat muun muassa Pitkäjärven kosteikkoalue pohjoisosassa, Tuomelan tammimetsä ja Furumossenin suoalue itäosassa ja Gubbmossenin suoalue eteläosassa Vantaan ja Espoon rajalla. Linnaisten metsistä löytyy yhä 1800-luvulta peräisin olevia villiintyneitä istutuksia.
Asutus
Linnaisten asutus on rakennettu pääosin kahdessa vaiheessa. Ensin 1950- ja 1960-luvuilla ja toisessa vaiheessa 1990-luvulla. Viimeisen parinkymmenen vuoden aikana tapahtuneen rakentamisen myötä Linnaisten alue on tiivistynyt. Samalla asukasluku on kaksinkertaistunut 403:sta (1980) 795:ään (1.1.2015). Vuoden 2020 lopussa Linnaisten väestöstä muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus oli 4,8 prosenttia.
Linnainen koostuu kahdesta pientaloalueesta. Siellä ei ole lainkaan kerrostaloja. Teollisuutta on vain Linnaisisten pohjoisosassa, jossa on kulttuurihistoriallisesti arvokas Linnaisten kartanon alue ja siihen liittyvät peltoalueet.
Ensimmäinen pientaloalue on alue, joka sijoittuu Linnaistentien ympäristöön Ainontien ja Gubbmossenin suoalueen väliin. Rajatorpantie jakaa sen pohjois- ja eteläosaan. Toinen sijaitsee lähellä Tuomelan tilaa.
Lehti
Linnaisten Ääni on Linnaisten omakotiyhdistyksen jäsenten sitoutumaton tiedotuslehti. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1966. Lehden ilmestymistiheys on vuosien saatossa ollut varsin epäsäännöllistä, mutta viime vuosina A4-kokoisena julkaistava, 4-värinen lehti on ilmestynyt kahdesti vuodessa - hieman ennen joulua ja kesän kynnyksellä. Lehden painosmäärä on noin 270 kappaletta. Päätoimittajana on toiminut pääsääntöisesti omakotiyhdistyksen puheenjohtaja.
Timo Koskela
Timo Koskela (s. 23. tammikuuta 1979 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2011–2012 Sveitsin kakkosliigan GCK Lionsiin.
Koskela on voittanut A-, B- ja C-nuorten pistepörssit, valittu Tanskan liigan All-Starsiin ja on kaksinkertainen Tanskan mestari. SM-liigassa Koskela on voittanut pronssia neljästi.
Koskela toimi St. Louis Bluesin pelaajatarkkailijana. Vuodesta 2019 hän on toiminut Ilveksen urheilujohtajana.
Yann Sommer
Yann Sommer (s. 17. joulukuuta 1988 Morges) on sveitsiläinen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä. Sommer on pelannut Sveitsin maajoukkueessa vuodesta 2012.
Seurajoukkueura
Yann Sommer aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 FC Baselin kakkosjoukkueessa. Vuonna 2007 hän teki sopimuksen ykkösjoukkueen kanssa, mutta siirtyi samana vuonna lainalle Sveitsin sarjoissa pelaavaan liechtensteiniläiseen FC Vaduziin. Vaduzissa Sommer pelasi tammikuuhun 2009 asti, kunnes hän palasi takaisin lainalta Baseliin ykkösmaalivahti Franco Costanzon loukkaannuttua. Sommer tekikin debyyttinsä Raiffeisen Super Leaguessa saman vuoden helmikuussa BSC Young Boys-ottelussa, joka päättyi Baselin 3-2-tappioon. Hän pelasi kuusi peliä kauden loppuun mennessä. Kesällä Sommer siirtyi lainalle Baselin kilpailijaan Grasshoppersiin yhden kauden kestävällä lainasopimuksella. Hän oli tuon kauden joukkueen ykkösmaalivahti.
Kauden jälkeen Sommer palasi Baseliin, jonka kanssa hän teki viiden vuoden sopimuksen. Sommer oli yhä Costanzon kakkosmaalivahtina. Costanzon sopimus kuitenkin päättyi maaliskuussa 2011 ja hän sai lähteä. Sommer oli näin FC Baselin ykkösmaalivahti. Seuraavalla kaudella Sveitsin mestaruuden voittanut Basel pääsi Mestareiden liigaan. Mestareiden liigassa Baseli yllätti monet voittamalla Manchester Unitedin ja häviämällä vasta neljännesvälierissä Bayern Münchenille. Kotimaassaan Sommer voitti Baselin kanssa tuplan, eli liigan ja cupin. Basel voitti liigan myös kausina 2012–2013 ja 2013–2014 ja Uhren Cupin vuonna 2013.
Sommer siirtyi tammikuussa 2023 baijerilaisseura Bayern Müncheniin, jossa hän korvasi loukkaantuneen ykkösmaalivahti Manuel Neuerin. Hän teki tämän seuran debyyttinsä 20. tammikuuta tasapeliin 1–1 päättyneessä vierasottelussa RB Leipzigia vastaan. Hän pelasi loppukauden aikana täyden ajan kaikissa 19 liigaottelussa Bayernin voittaessa mestaruuden. Sommerin sopimus Bayern Münchenissä ulottuu kesäkuun 2025 loppuun asti.
Maajoukkueura
Nuorten maajoukkueissa Sveitsiä edustanut ja alle 21-vuotiaissa EM-hopeaa vuonna 2011 voittanut Sommer debytoi Sveitsin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2012 harjoitusottelussa Romaniaa vastaan Luzernissa. Toukokuussa 2014 maajoukkueen silloinen päävalmentaja Ottmar Hitzfeld nimesi Sommerin Sveitsin joukkueeseen kesän MM-kisoihin. Kisoissa Sommer ei pelannut otteluakaan ja oli pitkään Diego Benaglion varjossa, vaikka joidenkin mielestä Sommer oli parempi kuin kokenut Benaglio. Benaglion jätettyä maajoukkueen elokuussa 2014 Sommer taisteli ykkösmaalivahdin paikasta Roman Bürkin ja Marwin Hitzin kanssa. Hän pelasi Sveitsin kaikki neljä ottelua EM-kilpailuissa 2016 ja MM-kilpailuissa 2018. Myös kesän 2021 EM-kilpailuissa hän oli joukkueen ykkösmaalivahti pelaten kaikki viisi ottelua. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kolme ottelua.
Saavutukset
Päivitetty 28. toukokuuta 2023.
Yksilönä
FC Vaduz
FC Basel 1893
FC Bayern München
Koivujärvi (Virrat, Ruohoperä)
Koivujärvi on Pirkanmaalla Virroilla Ruohoperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,8 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vaskuunjärven valuma-alueella (35.44), jonka Ilvesperänpuron valuma-alueeseen (35.444) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 163,7 metriä mpy.
Walesinharrieri
Walesinharrieri (Welsh Harrier) on sukupuuttoon kuollut walesilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Walesinharrieri oli kuin englantilaisen harrierin karkeakarvainen versio. Juurikin karvapeitteensä laadun vuoksi sitä kuvailtiin kuitenkin enemmän saukkokoiran kuin harrierin näköiseksi. Rawdon Lee kuitenkin mainitsee teoksessaan Modern Dogs, Sporting Division, Vol 1 vuodelta 1897 myös sileäkarvaisen walesinharrierin: sen väritys oli musta tai black & tan ja säkäkorkeus vaihteli 39-56 cm välillä.
Alkuperä
Rotua käytettiin pääasiallisesti jäniksen, mutta myös saukon ja muun riistan metsästykseen. Thomas Pearcen mukaan mikään muu ajokoira ei ollut yhtä hyvin sopeutunut tehtäväänsä eikä ollut yhtä hyvä saaliin metsästyksessä kukkuloisissa laaksoissa.
Walesinharrieri oli vielä 1870-luvulla kotiseudullaan suhteellisen yleinen, ja se tunnettiin "karkeakarvaisena walesinharrierina" (rough Welsh Harrier). Vuosisadan vaihteessa yksilöitä oli vielä jonkin verran, mutta ne kuolivat sukupuuttoon pian sen jälkeen - arviolta jossain vaiheessa 1900-luvun ensimmäistä puoliskoa.
Jupperi
Jupperi on Espoon Laaksolahden kaupunginosan osa-alue Vantaan rajalla. Jupperi on omakotitalovaltainen asuinalue. Jupperin läpi Pitkäjärven rantaa pitkin kulkee Kuninkaantie. Jupperissa asui vuodenvaihteessa 2011/2012 noin 5 321 henkeä. Vuodenvaihteessa 2015/2016 asukasluku Jupperissa oli 5 303 henkeä. Jupperin postinumeroalue 02730 on Suomen yhdeksänneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 50,8 prosenttia kuului vuonna 2021 maan hyvätuloisimpaan viidennekseen.
Liikenne
Jupperista tai sen kautta kulkevat bussit esimerkiksi Tapiolaan, Leppävaaraan, Helsinkiin, Myyrmäkeen ja Espoon keskukseen.
Aiheesta muualla
Jupper
Cessna 165 Airmaster
Cessna Model C-165 Airmaster oli yhdysvaltalainen, Cessna Aircraft Companyn valmistama yksimoottorinen yleisilmailukone.
Historia
C-165 Airmasterin ensimmäinen versio, C-34, esiteltiin 1935. Toinen versio, C-37, tuli markkinoille kahta vuotta myöhemmin. C-37 -mallissa oli edeltäjäänsä leveämpi ohjaamo, sähkökäyttöiset laskusiivekkeet ja hieman pidempi siipi. C-37:ää valmistettiin kuitenkin vain 46 kappaletta hyvistä suorituskyvystään ja lento-ominaisuuksistaan huolimatta. C-34:n pohjalta kehitettiin vuoteen 1941 mennessä mallit C-38, C-145 ja C-165, joille annettiin lisänimi Airmaster. C-34:ää ja siihen pohjautuvia koneita valmistettiin kaikkiaan 186 kappaletta.
Käyttö Suomessa
Veljekset Karhumäki hankki ja rekisteröi C-37 -koneen tunnuksella OH-VKF helmikuussa 1938. Karhumäen käytössä koneella lennettiin 483 tuntia ja 15 minuuttia ennen sen pakko-ottamista Suomen ilmavoimien käyttöön talvisodan kynnyksellä lokakuussa 1939. Ilmavoimien käytössä kone siirtyi alkuun täydennyslentolaivue 39:n toisen lentueen, eli koulutuslentueen käyttöön. Kone kärsi starttivaurion maaliskuussa 1940, minkä jälkeen se lähetettiin korjattavaksi Karhumäen tehtaalle. Korjausten yhteydessä kone sai ilmavoimien tunnuksen CE-1. Lentolaivue 6 (LLv 6) käytti konetta sen palattua huollosta aina tammikuuhun 1941. Kone luovutettiin lentolaivue 46:lle (LLv 46) 24. kesäkuuta 1941, ja se varastoitiin seuraavana päivänä. Veljekset Karhumäki myi koneen ilmavoimille lokakuussa 1941. CE-1:llä lennettiin ilmavoimissa kaikkiaan 233 tuntia ja 55 minuuttia. Koneen moottori luovutettiin havaintovälineeksi huhtikuussa 1942 varaosapulan seurauksena. CE-1 poistettiin ilmavoimien luetteloista heinäkuussa 1943, ja myytiin takaisin Veljekset Karhumäelle saman vuoden joulukuussa. Karhumäet myivät koneen kunnostamisen jälkeen edelleen ruotsiin, jossa se rekisteröitiin siviilitunnuksella SN-ANP elokuussa 1945. Kone poistettiin Ruotsin ilma-alusrekisteristä noin yhdeksän vuotta myöhemmin marraskuussa 1954. Veljekset Karhumäki hankki koneen vuosikymmeniä myöhemmin takaisin ja sen osat saapuivat suomeen elokuussa 2008. Kone oli vuoden 2010 tiedon mukaan tarkoitus entistää näyttelykuntoon.
Seán O’Casey
thumb|upright|Reginald V. Grayn karikatyyri Seán O’Caseystä. Seán O’Casey (30. maaliskuuta 1880 Dublin, Irlanti – 18. syyskuuta 1964 Torquay, Englanti) oli irlantilainen näytelmäkirjailija.
O’Caseyn isä kuoli varhain, ja 12-lapsinen perhe jäi köyhyyteen ja jatkuvaan asuinpaikan vaihtokierteeseen. O’Caseyllä oli jo lapsena huono näkö, mutta hän harjoitteli itse lukemista ja kirjoittamista kouluopintojen tueksi. Hän jätti koulun kesken 14-vuotiaana ja työskenteli muun muassa kymmenisen vuotta rautateillä ja sen jälkeen kirjakauppayhtiö Eason & Sonsissa sanomalehtijakelun parissa. Jo teini-iästä asti hän oli tehnyt teatteriesityksiä kotonaan yhdessä veljensä kanssa ja toimi myöhemmin avustajana teatterissa, mutta näytelmien kirjoittamisen hän aloitti vasta 43-vuotiaana.
O’Casey oli mukana Irlannin kansallisessa liikkeessä ja työväenliikkeessä ennen kuin omistautui kirjoittamiselle.
O’Casey kirjoitti 25 näytelmää. Niistä kolme tunnetuinta muodostavat niin sanotun Dublin-trilogian: The Shadow of a Gunman (Kapinoitsijan varjo, 1923), Juno and the Paycock (Juno ja riikinkukko, 1924) ja The Plough and the Stars (Aura ja tähdet, 1926). Ne ovat tarinoita dublinilaisen työväenluokan kurjien asuntoloiden asukkaista. Trilogian menestyksen takana olivat tarinoiden rikas puhekieli ja O’Caseyn vahvan sosialistinen yhteiskunnallinen näkemys. Vuoden 1916 pääsiäiskapinaan sijoitettu The Plough and the Stars aiheutti mellakan, koska kapinan kansallismieliset aloittajat pitivät sitä loukkauksena.
O’Caseyn nuoruusmuistelmiin Mirror in My House perustuu vuoden 1965 elokuva Nuori Cassidy – kapinanlietsoja.
Kirjailijan mukaan on nimetty vuonna 2005 valmistunut Liffeyjoen ylittävä kevyen liikenteen silta Seán O’Casey Bridge Dublinissa.
Näytelmät
Lähde:
Lähteet
Muistelmateokset
25 näytelmän lisäksi O’Casey kirjoitti kuusiosaisen muistelmateoksen Mirror in My House, jonka osat julkaistiin 1939–1956:
Juovanuolimonni
Juovanuolimonni (Otocinclus vittatus) on pikkuimumonneihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö
Juovanuolimonni kasvaa noin 4 cm pitkäksi. Sen ruumiin yläosa on harmaa ja alaosa vaaleampi.
Alkuperä
Juovanuolimonni on kotoisin Brasiliasta, Perusta, Kolumbiasta, Venezuelasta ja Paraguaysta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Juovanuolimonni on sävyisä ja vilkas, ja liikkuu myös päivällä. Se on sopeutuvainen erilaisiin oloihin, ja hyvä levien puhdistaja pieniin akvaarioihin.
Vesiolot ja ravinto
Juovanuolimonnille sopiva pH on 6-7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila sille on 25-28 astetta. Se on kaikkiruokainen ja pitää myös kasviruoasta.
Palolampi (Virrat)
Palolampi on Pirkanmaalla Virroilla Ruohoperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Haast
Haast on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsirannikolla. Se sijaitsee Haast-joen suulla. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat maanviljely, kalastus ja turismi. Kaupunki on nimetty Julius von Haastin mukaan. 30 kilometrin päässä Haastista sijaitsee Paringajärvi. Valtatie 6 kulkee Haastin läpi.
Palolampi (Virrat)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vaskuunjärven valuma-alueella (35.44), jonka Palolamminojan valuma-alueeseen (35.445) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,2 metriä mpy.
Isostasia
Isostasia on hydrostaattisen tasapainon kaltainen tasapainotila kiinteän Maan pintakerroksen alla eri Maan osissa. Periaate on se, että jos tutkitaan pystysuunnassa Maan pinnalta alaspäin ulottuvaa patsasta, on sen kokonaismassa tiettyyn syvyyteen (ns. kompensaatiosyvyys) saakka vakio, ts. sama mantereen ja meren, alangon ja vuoriston alla.
Intiassa Sir George Everest huomasi saman ilmiön Himalajan tapauksessa. Syy on se, että vuoristo koostuu merenpinnan yläpuolella olevista vuoristomassoista, mutta myös merenpinnan alapuolella olevasta ns. juuresta. Tämä juuri koostuu samanlaisesta graniitista kuin vuori, ja tämä materiaali on kevyempää kuin ympäröivän Maan vaipan aine. Vuoristo siis "kelluu" vaipan päällä. (Tästä voisi saada sellaisen vaikutelman, että Maan vaippa olisi sulaa magmaa; näin ei kuitenkaan ole. Se on terästä kovempaa ja johtaa seismisiä S-aaltoja, johon vain kiinteä materiaali pystyy, mutta se on kykenevä hitaaseen plastiseen deformaatioon.)
thumb|500px|Maannousu ja isostasia
Ilman isostasiaa Maan painovoimakenttä olisi paljon epäsäännöllisempää. Kompensaation ansiosta painovoima-anomaliat asettuvat maailmanlaajuisesti nollan ympäri. Vaihteluväli riippuu alueelta, tasangoilla se on kymmeniä, vuoristoissa satoja milligalleja (mGal). Ainoastaan paikoista, jotka eivät ole isostaattisessa tasapainotilassa – muun muassa valtamerten syvänteet – löytyy systemaattisen suuria painovoima-anomalioita.
Isostasia selittää myös Fennoskandian postglasiaalista maannousua. Jääkauden aikana jopa 2 km paksun mannerjäätikön massa oli painanut maan kuorta alas: kun jää suli noin 11 000 vuotta sitten, alkoi ensin nopea, sitten hidastuva muodonpalautusliike, joka on jatkunut näihin päiviin saakka. Vastaavia maannousualueita on muun muassa Kanadassa ja Siperiassa.
Helsingissä Geodeettisella laitoksella toimi vuodesta 1936 1950-luvulle Geodesian maailmanliiton (IAG:n) "Isostaattinen laitos", johtajanaan V. A. Heiskanen.
Karjalan 2. rykmentti
Rykmentti perustettiin 19. toukokuuta 1918 Karjalan divisioonan 2. rykmenttinä. Se nimettiin 6. heinäkuuta 3. divisioonan 3. rykmentiksi ja edelleen saman divisioonan 2. rykmentiksi 20. heinäkuuta. 2. Karjalan rykmentiksi tai Karjalan 2. rykmentiksi se nimettiin 31. heinäkuuta. Sisällissodan päätyttyä Sortavalaan sijoitettu rykmentti nimettiin 30. elokuuta Laatokan jalkaväkirykmentiksi, kunnes se nimettiin 15. maaliskuuta 1919 Haminaan sijoitettuna Viipurin rykmentiksi. Rykmentti siirrettiin 1930-luvun alussa Huuhanmäen Jaakkimaan.
Joukko-osastot
Komentaja: jääkäriluutnantti Aarne Salminen Komentaja: jääkäriluutnantti Väinö Strömberg (siirrettiin 7. huhtikuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin 7. pataljoonaan), myöhemmin jääkärivänrikki Jussi Närvänen. Komentaja: jääkärivänrikki Viljo Hämäläinen. Komentaja: Edmund Heimolainen. Komentaja: jääkäriluutnantti Evert Ekman, A. Pelkonen. Komentaja: V. Koljonen. Komentaja: jääkärivänrikki Juhana Vakkilainen.
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit
Konekivääriosaston päällikkönä jääkärivaravääpeli Erik Alfred Svensson (kaatui 24. maaliskuuta 1918), Joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Mikko Rossi.
Pete Sears
Sears pelasi ammattilaisurallaan Suomessa ja Ranskassa. Suomessa Sears edusti Tampereen Pyrintöä kaudella 1995–1996 tehden 24,3 pistettä ja ottaen 6,6 levypalloa ottelua kohden. Hän oli kauden tarkin vapaaheittäjä onnistuen 91,25-prosenttisesti. Vuosina 2004–2005 Sears pelasi I-divisioonan Korikobrissa.
Jean-Jacques Dordain
thumb|Jean-Jacques Dordain Jean-Jacques Dordain (s. 14. huhtikuuta 1946) on entinen ESAn pääjohtaja. Hänen ensimmäinen toimikautensa alkoi heinäkuussa 2003. Pääjohtaja valitaan yleensä kahdeksi kolmivuotiskaudeksi, joten Dordainin pääjohtajuuden ESAssa piti päättyä puolivälissä vuotta 2011, mutta kesällä 2010 sitä jatkettiin 4 vuodella kesäkuuhun 2015 asti.
Insinööriuran alku
Dordain valmistui insinööriksi École Centralesta vuonna 1968. Dordain aloitti uransa Ranskan ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksessa (ONERA) 1970-luvulla. Hän tutki nesteajoaineita käyttäviä rakettimoottoreita ja mikrogravitaatiota. Vuodet 1976-81 hän toimi ONERAn avaruustoiminnan johtajana. Hänet valittiin vuonna 1977 Ranskan astronauttikandidaatiksi NASAn Sukkulalennolle, joka kuljetti ESAn toteuttamaa Spacelab-laboratoriomodulia, mutta tämä hanke keskeytyi syystä tai toisesta.
Jean-Jacques Dordain toimi työnsä ohessa koneinsinööriopetuksessa luennoitsijana École Polytechnique-yliopistossa 1977-1993 ja professorina École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace 1973-1987. 1997 hän oli Japanin NASDA-avaruusjärjestön evaluaatiokomitean pääsihteerinä.
Ura ESAssa
Hänen uransa ESAssa alkoi 1986, jolloin hänestä tuli ESAn "Microgravity and Space Station Utilisation"-osaston johtaja. Nimensä mukaan osasto toteuttaa mikropainovoimakokeita. Se myös suunnittelee ja toteuttaa ISS-avaruusaseman eurooppalaista käyttöä. Hän siirtyi tämän jälkeen ESAn strategisen suunnittelun ja kansainvälisten suhteiden johtajaksi. Helmikuussa 2001 hänestä tuli ESAn kantorakettiosaston johtaja.
Aasian talouskriisi
thumb|350px|Maat joihin kriisi eniten vaikutti: [[Singapore, Thaimaa, Malesia, Indonesia, Etelä-Korea. ]] Aasian talouskriisi tai Aasian valuuttakriisi oli heinäkuussa 1997 Thaimaasta alkanut kriisi, joka vaikutti muun muassa valuuttoihin ja pörssimarkkinoihin lähialueella, etenkin niin kutsuttujen Aasian tiikereiden talouksissa.
Kriisi sai alkunsa Thaimaasta bahtin jouduttua voimakkaan valuuttahyökkäyksen kohteeksi, jolloin Thaimaan keskuspankki päätti laskea bahtin kellumaan. Jo ennen valuutan romahdusta koko maa oli kuitenkin konkurssin partaalla suurten ulkomaisten lainojen vuoksi. Pian talouskriisi levisi ympäri Kaakkois-Aasiaa ja Japania, mikä ilmeni heikkoina valuuttojen kursseina, huonoina pörssitoimintoina ja erityisesti äkillisenä kasvuna yksityisten lainojen otossa.
Pahimmin kriisistä kärsivät Indonesia, Etelä-Korea ja Thaimaa, mutta ongelmia oli myös Malesialla, Filippiineillä ja Hongkongilla. Kriisi ei juurikaan vaikuttanut Kiinaan, Vietnamiin, Taiwaniin eikä Japaniin, joskin Japanilla oli oma, jo kauemmin jatkunut lamansa. Taiwanilla oli kriisissä tukenaan suhteessa valtavat valuuttareservit. Kiina sekä Vietnam eivät olleet vielä vapauttaneet rahamarkkinoitaan siinä määrin, että kriisi olisi voinut vaikuttaa niihin paljoa, ja ne pitivät valuuttakurssinsa kiinnitettynä kurssien laskiessa naapurimaissa, huolimatta vientitappioista.
Vaikka suurimmalla osalla Aasian maista ei ollut valtionvelkaa ja niillä oli suhteellisen hyvät verojärjestelmät, Kansainvälisen Valuuttarahaston (IMF) järjesti 40 miljardin dollarin avustusohjelman vakauttamaan Etelä-Korean, Thaimaan ja Indonesian valuutat. Suurten ulkomaisten velkojen ja huonon pankkijärjestelmänsä vuoksi lamaan joutunut Japani sai pelastajakseen Yhdysvallat, joka osti Japanin jenejä lähes miljardilla dollarilla, mikä pysäytti jenin arvon laskun.
Tausta
Vuoteen 1997 asti Aasia houkutteli lähes puolet kehitysmaihin virranneesta pääomasta. Erityisesti Kaakkois-Aasiaan talouden suuret korkotulot houkuttelivat ulkomaalaisia sijoittajia, minkä vuoksi alueelle virtasi suuria summia ulkomaalaista pääomaa. Samaan aikaan Thaimaa, Malesia, Indonesia, Filippiinit, Singapore ja Etelä-Korea kokivat nopeaa talouskasvua 1980-luvun lopun ja 1990-luvun välillä.
Kriisin syitä
Tunnettu ekonomisti Paul Krugman julkaisi vuonna 1994 artikkelin, joka kritisoi Aasian talousihmettä. Hänen mukaansa se oli tulos pääoman sijoittamisesta ja tuottavuuden kasvusta. Kasvua oli tullut vain marginaalisesti, jos lainkaan. Krugmanin mukaan vain tuottavuuden kasvu johtaisi pitkäaikaiseen varallisuuden lisääntymiseen. Krugmanin idea nähtiin keskeisenä talouskriisin selityksenä, vaikkakin hän itse vähätteli selitystä sanoen, ettei hänellä ollut aikomuksena ennustaa kriisiä tai sen tapahtumia.