cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Fagius
Fagius on levyttänyt muun muassa J. S. Bachin ja Felix Mendelssohnin urkutuotannot kokonaisuudessaan. Fagius kutsuttiin 1989 Tanskan kuninkaallisen akatemian urkuprofessoriksi; lisäksi hän on opettanut vuosien ajan Tukholman ja Kölnin musiikkikorkeakouluissa. Fagius pitää myös mestarikursseja ja toimii tuomarina urkukilpailuissa. Vuonna 2013 hän julkaisi albumin The French Organ Symphony, jolla Fagius soittaa Keski-Porin kirkon urkuja.
Henny Porten
thumb|Henny Porten. Henny Porten (7. tammikuuta 1890 Magdeburg – 15. lokakuuta 1960 Berliini) oli saksalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli yksi saksalaisen mykkäelokuvan suurimmista tähdistä.
Portenin elokuvadebyytti oli hänen isänsä ohjaama varhainen ”äänielokuva” Meißner Porzellan vuonna 1906. Päästyään koulusta hän näytteli eri yhtiöiden elokuvissa ja solmi sopimuksen tuottaja Oskar Messterin kanssa vuonna 1910. Portenista tuli pian yksi Saksan suosituimmista elokuvanäyttelijöistä. Hän esiintyi miehensä Curt A. Starkin ohjaamissa melodraamoissa ja tämän kuoltua ensimmäisessä maailmansodassa varsinkin Rudolf Biebrachin ohjaustöissä, jotka oli usein käsikirjoittanut Robert Wiene. Vaaleaa, kilttiä ja uhrautuvaa Portenia on kuvattu saksalaisen naisen prototyypiksi. Asta Nielsenin tavoin hänen roolinsa edistivät naisten yhteiskunnallista vapautumista, mutta hänestä puuttui Nielsenin eroottisuus.
Porten teki Starkin ja Biebrachin kanssa yli sata lyhytelokuvaa, melodraama ja romanttista komediaa. Hän esiintyi myös kunnianhimoisimmissa elokuvissa kuten Emil Janningsin rinnalla Ernst Lubitschin komediassa Kohlhiesels Töchter (1920), Henrik VIII:n vaimona Anna Boleynissa (1920), Ewald André Dupontin suositussa rakkaustarinassa Die Geierwally (1921) sekä Leopold Jessnern ja Paul Lenin ikonisessa katuelokuvassa Hintertreppe (1921). Portenin suosio jatkui 1920-luvulla, jolloin hän toimi myös tuottajana ohjaaja Carl Froelichin rinnalla. Porten siirtyi onnistuneesti äänielokuvaan, mutta natsien noustua valtaan hän sai juutalaisen miehensä takia vain muutamia rooleja. Toisen maailmansodan aikana hän esiintyi Georg Wilhelm Pabstin historiallisessa teatterielokuvassa Komödianten (1940/1941). 1950-luvun alussa Porten teki vielä muutamia elokuvia itäsaksalaisella DEFA-studiolla.
Kidutus
right|300px| Kidutus on tahallista henkisen tai ruumiillisen kivun aiheuttamista, jonka tarkoituksena on uhrin rankaiseminen tai pelottelu, tietojen tai tunnustuksen kiristäminen tai pelkästään kuulustelijan viihdyttäminen. Dialogi-lehden mukaan kidutuksen perimmäinen tavoite on uhrin persoonan tuhoaminen.
Lievempiä huonon kohtelun muotoja sopimuksessa ovat halventava ja epäinhimillinen kohtelu.
Ruumiillisten vammojen lisäksi kidutus voi aiheuttaa masennuksen, ahdistuksen ja muistivaivojen kaltaisia henkisiä ongelmia.
Nykyään kidutus on kielletty monissa kansainvälissä sopimuksissa ja monien maiden lainsäädännössä. Aikoinaan sitä on kuitenkin yleisesti käytetty oikeudenkäynneissä, joissakin maissa edelleenkin.
Kidutuksen historia
Kidutusta on käytetty useimmissa tunnetuissa kulttuureissa. Kidutuksella on haluttu koventaa rangaistusta tai saada tunnustuksia oikeudenkäynteihin. Maailmanhistoriasta tunnetaan useita kidutusta käyttäneitä yhteisöjä. Esimerkiksi Pohjois-Amerikan intiaaniheimoista monet kiduttivat vankejaan ja opettivat myös oman heimonsa jäseniä vastaavassa tilanteessa kestämään kidutusta. Kidutus oli juhlallinen tapahtuma, eikä siinä ilmaistu sadistista mielihyvää. Vangiksi jäämisen häpeästä saattoi vapautua kestämällä urheasti.
Inkvisition käytössä ei ollut mielikuvituksellista kokoelmaa erilaisia kidutusvälineitä. Venyttämiseen perustuvia piinapenkkejä saatettiin kyllä käyttää, samoin kuin erilaisia puristimisa ja uhrin riiputtamista. Vesikidutusta käytettiin eli uhrille luotiin tukehtumisen tunne kaatamalla vettä kasvoille tai pakottamalla hänet juomaan suuria määriä vettä. Kidutus ei saanut kuitenkaan aiheuttaa pysyvää ruumiinvammaa, etenkin, koska syytetty saattoi olla syyton. Läsnä kidutuksessa oli aina useita henkilöitä varmistamassa, että toiminta pysyi hallinnassa, eikä prosessin vastaava tutkija itse osallistunut likaiseen työhön. Kidutuksen jälkeen epäilty vietiin lämmittelemään, minkä jälkeen saatu tunnustus piti joko toistaa tai perua. Jos syytetty perui tunnustuksensa, kidutus voitiin uusia parin lepopäivän jälkeen. Periaatteessa kidutuskertoja sai olla vain kolme ja kestämällä ne epäilty saattoi puhdistaa maineensa. Ilmeisesti toisinaan kidutuskierre saattoi kuitenkin jatkua kuukausikaupalla.
Kidutus ei ole luotettava tiedonhankintamenetelmä, koska välttääkseen kärsimyksiä suurin osa kidutuksen uhreista on valmis tunnustamaan mitä tahansa. Etenkään menneinä aikoina se ei juuri vallanpitäjiä haitannut; tästä todistuksena ovat uuden ajan alun noitavainot. Vainojen aikana kidutuksella saatiin ilmiantoja, joiden kohteet edelleen alistettiin kidutukselle. Vanhastaan on väitetty, että "jokainen puhuu kolmantena päivänä".
Kidutusta kuulustelukeinona vastusti ankarasti jo Olaus Petri tuomarinohjeissaan, sillä "mikä oikeus se olisi, jos kidutettaisiin ja vaivattaisiin sitä, jota vastaan ei voida mitään todeksi näyttää", "on parempi päästää syyllinen irti kuin syytöntä kiduttaa ja vaivata" ja "sellaiset tunnustukset ovat tavallisesti väärät, ja usein tapahtuu, että moni kidutuksen tähden, jota kärsii, tunnustaa sen, mikä ei koskaan ole totta ollut eikä tapahtunut". Yleisemmin sitä alettiin vastustaa Euroopassa valistuksen aikana 1700-luvulla. Esimerkiksi Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa kuulusteluihin liittyvä kidutus kiellettiin vuonna 1772.
Kidutus on nykymaailmassa yleistä diktatuureissa ja muissa maissa, joiden ihmisoikeustilanne on heikko vaikkapa sodan takia. 2000-luvun alkaessa ihmisoikeusjärjestöt ovat huolestuneet Yhdysvaltojen "terrorismin vastaisen sodan" ihmisoikeusloukkauksista, myös kidutuksesta. Ero kidutuksen ja kovennettujen kuulustelumenetelmien välillä on joskus hämärä. Esimerkiksi Yhdysvallat on esittänyt, ettei valvottaminen, epämukaviin asentoihin pakottaminen, melulle altistaminen, ajantajun hämärtäminen ja ruuan, juoman tai henkilökohtaisen hygienian epääminen tai seksuaalinen nöyryyttäminen ole kidutusta, vaan ainoastaan painostusta (engl. "coercion").
Tutkimusten mukaan kidutuksen uhka voi vaikuttaa uhriin enemmän kuin varsinaisen tuskan aiheuttaminen. Kidutuksella uhkaaminen onkin käytännössä lähes yhtä tehokasta kuin varsinainen kidutus. Kidutuksen voidaan sanoa alkavan siitä hetkestä, kun vangittu tietää joutuneensa kidutushaluisten ihmisten käsiin.
Kansainväliset sopimukset
Kidutus on kielletty monissa kansain­välisissä sopimuksissa kuten YK:n ihmis­oikeuksien julistuksessa ja kansalais­oikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansain­välisessä yleis­sopimuksessa vuodelta 1966. Vuonna 1984 tehtiin Yhdistyneiden kansakuntien aloitteesta erityinen kidutuksen vastainen sopimus. Kidutusta pidetäänkin yhtenä pahimmista ihmis­oikeus­loukkauksista (ruumiillisen koskemattomuuden loukkaus).
Myös Euroopan ihmis­oikeus­sopimuksen 3. artiklassa kielletään kiduttamasta ketään tai rankaisemasta epä­inhimillisellä tai halventavalla tavalla. Lisäksi Euroopan neuvoston jäsenvaltiot ovat tehneet erityisen eurooppalaisen yleis­sopimuksen kidutuksen ja epä­inhimillisen tai halventavan kohtelun estämiseksi.
Suomen laki
Suomessa kidutus samoin kuin kuolemanrangaistus ja muu ihmisarvoa loukkaava kohtelu on kielletty perustuslain 7 §:ssä. Ketään ei myöskään saa luovuttaa ulkomaille, jos häntä siellä uhkaa kidutus.
Suomen rikoslaki määrittelee kidutuksen rikokseksi, johon viranhaltija, luottamushenkilö tai muu julkista valtaa käyttävä henkilö syyllistyy, jos hän aiheuttaa toiselle voimakasta ruumiillista tai henkistä kärsimystä
Kidutuksesta rangaistaan vähintään kahden ja enintään kahdentoista vuoden vankeudella. Siihen syyllistynyt virkamies on myös pantava viralta. Kidutuksesta tuomitaan myös virkamies, joka nimenomaisesti tai hiljaisesti hyväksyy alaisensa tai muutoin tosiasiallisessa määräysvallassaan ja valvonnassaan olevan henkilön suorittaman kidutuksen.
Jos vastaavanlaiseen tekoon syyllistyy muu kuin virkamies tai julkista valtaa käyttävä henkilö tai jos teon motiivina on jokin muu kuin edellä mainittu, kidutusta koskevaa säännöstä ei sovelleta, mutta teko rangaistaan yleensä pahoinpitelynä tai sen laadusta riippuen myös esimerkiksi pakottamisena tai laittomana uhkauksena.
Jo alku­peräisessä vuoden 1889 rikos­laissa (25. luvun 11 §) säädettiin enintään neljän vuoden vankeusrangaistus sille, joka kiduttamalla pakotti toisen tunnustamaan jotakin. Säännös kumottiin rikos­lain uudistuksen yhteydessä vuonna 1995, koska se katsottiin erillisenä tarpeettomaksi, sillä samasta teosta voitiin rangaista myös pakottamista tai pahoinpitelyä koskevien säännösten perusteella. Vastaavaa säännöstä ei myöskään enää ollut muiden pohjois­maiden rikos­laeissa. Vuonna 2009 lakiin kuitenkin palautettiin kansain­välisten suositusten mukaisesti erillinen kidutusta koskeva säädös, joskaan sopimukset eivät nimenomaisesti sellaista edellyttäneet.
TNT (yritys)
TNT Express on alankomaalainen posti-, kuriiripalvelu- ja logistiikkayhtiö. Yhtiö käyttää kansainvälisillä kuriiri- ja logistiikkapalveluillaan TNT-tuotemerkkiä.
Kidutus
Kidutusvälineitä ja -menetelmiä
Erilaisia kidutusmenetelmiä on aikojen saatossa käytetty valtava määrä. Yleensä kidutus jaetaan fyysiseen ja henkiseen. Luovuutta on uhrattu valtavia määriä erilaisten kidutuslaitteiden ja menetelmien kehittämiseen. Mitään erikoisia välineitä ei kidutukseen kuitenkaan välttämättä tarvita.
Antiikista kuuluisia kidutusmenetelmiä olivat syöttäminen villipedoille ja kidutettavan erilaiset lävistykset metallipiikeillä (ristiinnaulitseminen).
TNT (yritys)
TNT Express toimii maailmanlaajuisesti yli 200 maassa.
Maaliskuussa 2012 yhdysvaltalainen UPS ilmoitti ostavansa TNT:n, mutta kauppa peruuntui, kun EU ei myöntänyt sille lupaa. Huhtikuussa 2015 amerikkalainen FedEx ilmoitti tehneensä TNT:stä 4,4 miljardin euron ostotarjouksen. Euroopan unionin kilpailuviranomainen hyväksyi kaupan, ja TNT Express siirtyi FedExin omistukseen.
Kidutus
Kidutusvälineitä ja -menetelmiä
Kaikissa sodissa on syyllistytty monenlaisiin julmuuksiin; erilaiset sisällissodat ovat olleet monesti julmia molemmin puolin.
TNT (yritys)
TNT Suomi Oy:n emoyhtiö on TNT Express. Se toimittaa viikossa 4,4 miljoonaa lähetystä yli 200 maahan hyödyntäen omaa 2 409 toimipisteen ja lajittelukeskuksen verkostoa. Yhtiöllä on 26 310 ajoneuvoa, 49 lentokonetta ja Euroopan laajin ovelta ovelle –pikakuljetusverkosto. TNT Express –divisioonan palveluksessa on 78 000 työntekijää ympäri maailman. Se on ensimmäinen organisaatio, joka on saanut maailmanlaajuisen Investor in People -tunnustuksen. Divisioonan liikevaihto vuonna 2012 oli 7,3 miljardia euroa.
Kidutus
Kidutus kuulustelumenetelmänä
Kidutusta kuulustelumenetelmänä pidetään epäluotettavana. Kidutettuna ihminen voi tunnustaa mitä vain päästäkseen eroon kammottavasta tilanteesta. Länsimainen oikeuskäsitys ei hyväksy kiduttamalla saatuja tietoja oikeuskelpoisiksi. Vaikka kidutus on kansainvälisessä oikeudessa kielletty, silti esimerkiksi Yhdysvallat käyttää presidentin myöntämin erityisvaltuuksin kuulustelumenetelmiä, joita maan oma laki pitää kidutuksena. Yhdysvallat vähätteli kidutusta kutsumalla sitä "koviksi kuulustelumenetelmiksi" ja perusteli sitä Irakin valtaamisensa jälkeisen irakilaisvastarinnan jatkumisella. Yhdysvaltain oikeusministeriö salli salaisissa ohjeissaan 2005 CIA:n käyttää kuulustelumenetelmänä mm. veteen hukuttamista, päähän läpsimistä sekä äärimmäisiin lämpötiloihin altistamista.
TNT (yritys)
TNT Express tekee yhteistyötä YK:n Maailman elintarvikeohjelman WFP:n sekä YK:n ympäristöohjelman UNEP:n kanssa.
TNT Suomi Oy perustettiin 1985 ja sen pääkonttori sijaitsee Helsinki-Vantaan lentoaseman välittömässä läheisyydessä. Lisäksi yhtiöllä on toimipisteet Turussa ja Tampereella.
Kidutus
Yhdysvaltain salaiset kidutuskeskukset
Välttääkseen oman maansa lainsäädäntöä, CIA on perustanut salaisia kuulustelukeskuksiaan eri puolille maailmaa. Lukuiset eurooppalaisraportit ovat kertoneet Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun sijoittaneen salaisia pidätyskeskuksia Puolaan ja Romaniaan.
Mahdolliset seuraukset
Kidutus voi aiheuttaa kuoleman, ruumiillisia vammoja ja henkisiä vammoja, eli mielenterveysongelmia, kuten masennusta, ahdistusta ja muistivaivoja. Kidutetut vangit kärsivät usein aistiharhoista ja vainoharhaisuudesta sekä unettomuudesta. Monet yrittivät vahingoittaa itseään.
Kidutetut usein jäävät myös usein kidutuksella aiheutetun häpeän vangeiksi; häpeämään sitä, etteivät ole pystyneet herättämään hyväksymisen halua eikä ymmärtämisen pyrkimystä niissä, joiden varassa he ovat. Häpeä voi saada ihmisen tuntemaan, että hän on parantumattomasti avuton, kykenemätön, ajatuskyvytön, lamaantunut tai minuutta vailla oleva. Traumatisoituneelle saattaa olla ratkaisevaa tiedostaa häpeän olemassaolo, sen monet vaikutukset, ja se, ettei hänen tarvitse suojautua "pohjatonta ja korjaamatonta huonoutta" vastaan.
Physicians for Human Rights -järjestö haastatteli 11:tä Abu Ghraibin vankilasta Irakista ja Guantanamon vankilasta Kuuban saarelta vapautettua vankia ja teki heille terveystarkastukset. CIA:lla oli lupa vesikidutus-tekniikan käyttöön, jossa kuulusteltavan keho sidotaan hieman alakulmassa olevaan lankkuun, kasvojen eteen sidotaan kangas ja päälle kaadetaan vettä. Tunne tukehtumisesta johtaa yökkäysrefleksiin ja hukkumisen pelkoon. Menetelmää testattaessa koehenkilöt kestivät käsittelyä keskimäärin 14 sekuntia. Yhdysvaltojen armeijan kuulustelumetodit ovat aiheuttaneet vangeille vakavia oireita. Raportin mukaan entiset vangit kärsivät kivuista ja hautoivat itsemurhaa vielä vuosia vapautumisen jälkeen. Eräs vangeista kertoi, kuinka hänet oli pakotettu makaamaan lattialla virtsassa samalla, kun amerikkalaiset sotilaat löivät ja potkivat häntä. Häntä oli hyväksikäytetty luudanvarrella. Sotilas oli virtsannut hänen päälleen ja pakottanut ulvomaan koiran tavoin.
Kidutuksen uhrien päivä
Kansainvälistä kidutuksen uhrien päivää vietetään 26. kesäkuuta. Vuonna 1997 YK:n yleiskokous julisti Talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) suosituksesta päivän YK:n kansainväliseksi päiväksi kidutuksen uhrien puolesta päätöslauselmalla 52/149. Päämääränä on kidutuksen lopettaminen ja kidutuksen uhriksi joutuneiden tukeminen. Suomeen perustettiin kidutuksen uhrien kansainvälinen kuntoutuskeskus Centre for Torture Survivors, Kidutettujen kuntoutuskeskus.
Ernst Rüdiger von Starhemberg
thumb|Kreivi Ernst Rüdiger von Starhemberg
Ernst Rüdiger von Starhemberg (12. tammikuuta 1638 Graz – 4. tammikuuta 1701 Vösendorf Wienin lähellä) oli itävaltalainen kreivi ja sotapäällikkö. Starhemberg kunnostautui erityisesti Wienin puolustuksen johtajana 1683 turkkilaisten piirittäessä kaupunkia.
Rubens Barrichello
Ennen F1-uraansa Barrichello voitti Formula Vauxhall Lotus -mestaruuden vuonna 1990 ja Britannian Formula 3 -mestaruuden vuonna 1991.
Yksityiselämä
Barrichello on harras katolilainen. Hän oli naimisissa italialais-brasilialaisen Silvana Barrichellon (o.s. Giafonne) kanssa. He erosivat vuonna 2019.
Heillä on kaksi lasta: Eduardo (s. 23. syyskuuta 2001) ja Fernando (s. 12. syyskuuta 2005). Molemmat heidän poikansa ovat myös kilpa-autoilijoita.
Jordan (1993-1996)
Barrichellon ensimmäinen Formula 1 -startti oli Kyalamin radalla Etelä-Afrikan osakilpailussa Jordan-tallin autolla. Nelivuotisen Jordan-pestinsä menestyksekkäin vuosi oli, jolloin hän otti uransa ensimmäisen palkintokorokesijan Tyynenmeren osakilpailussa Aidan radalla ollen kilpailun kolmas. Lisäksi Barrichello saavutti neljä neljättä sijaa ja oli MM-pisteissä kuudes 19 pisteen turvin. Samana vuonna hän otti ensimmäisen paalupaikankin Belgian Spa-Francorchamps’n radalla, mutta kauteen mahtui myös murhetta. Barrichello oli ”Imolan mustan viikonlopun” ensimmäinen uhri ajaessaan rajusti ulos perjantain vapaissa harjoituksissa. Hän selvisi hurjasta ulosajosta hengissä, mutta maanmiehensä Ayrton Sennan kuolema samana viikonloppuna oli Barrichellolle suuri henkinen isku. Barrichellolle hänen omalla ulosajollaan oli pitkäkestoiset seuraukset. Hän kärsi pitkään särystä kyljissä, jota hän tunsi esimerkiksi turvavöitä kiristettäessä. Vasta 1990-luvun lopussa hän pääsi vaivaa helpottavaan leikkaukseen.
vasen|pienoiskuva|Barrichello Kanadan Gp:ssä vuonna 1999.
Stewart (1997-1999)
Kaudelle Barrichello siirtyi entisen F1-mestarin Jackie Stewartin omistamaan Stewart-talliin. Barrichello ajoi tallissa kauteen, joista viimeinen oli menestyksekkäin. Yhteensä Barrichello saavutti Stewartilla neljä palkintokoroketilaa, yhden paalupaikan ja 49 pistettä.
Ferrari (2000-2005)
oikea|pienoiskuva|Barrichello ajamassa [[Ferraria]] Suurimman menestyksensä ”Rubinho” on saavuttanut Ferrarilla, jossa hän jäi kuitenkin selvästi seitsenkertaisen maailmanmestarin Michael Schumacherin varjoon. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Barrichello voitti Ferrarin-avauskaudellaan Saksan GP:ssä Hockenheimin radalla. Voiton arvoa korosti se, että Barrichello lähti kilpailuun 18. lähtöruudusta. Uran ensimmäinen osakilpailuvoitto oli Barrichellolle erittäin tunteikas. Jo palkintokorokkeelle noustessa ennen kansallislaulun alkua hän purskahti itkuun ja itki koko kansallislaulun ajan. Barrichellon piti ajaa yli 100 kilpailua ennen kuin hän vihdoin saavutti voiton. Yhteensä hän on voittanut Ferrarilla yhdeksän kertaa, ollut palkintokorokkeella 61 kertaa ja ottanut paalupaikan 13 kertaa. Hän oli MM-kakkonen kausilla ja  sekä kolmas kaudella.
Barrichello ajoi viimeisen kilpailunsa Ferrarilla kaudella, minkä jälkeen hän päätti siirtyä Hondalle. Barrichello kertoi olleensa tyytyväinen Ferrari-vuosiinsa ja valmistajien maailmanmestaruuksiin, joita hän oli mukana voittamassa, mutta sanoi seuraavaksi tähtäävänsä kuljettajien maailmanmestaruuden voittoon.
Honda (2006-2008)
Barrichellon siirryttyä Hondalle kiersi huhuja, joiden mukaan Barrichellon ja Hondan välinen sopimus olisi kolmivuotinen. Honda ilmoitti 19 heinäkuuta 2007, että Barrichello ja Jenson Button jatkavat tallin kuljettajina myös kaudella 2008.
Kausi 2007 oli Barrichellolle ja koko Hondalle katastrofi, sillä Rubens jäi 20. pistetilastoissa, kun hän ei saavuttanut yhtään pistettä. Kauden 2008 ensimmäisessä kilpailussa Melbournessa Barrichello saavutti kuudennen tilan ja oli lähellä korkeampiakin pistesijoja, mutta hänet hylättiin lopputuloksista. Ensimmäisiä pisteitä saatiin odottaa Monacon kilpailuun asti, jossa Barrichello sijoittui kuudenneksi ja nousi tasapisteisiin tallikaverinsa Jenson Buttonin kanssa.
Turkin GP:ssä Barrichello ohitti Riccardo Patresen ajettujen osakilpailujen määrässä. Britannian osakilpailussa Barrichello pääsi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2005 palkintopallille. Sateisella Silverstonen radalla ajetussa kisassa Barrichello ajoi kolmanneksi. Hän käytti täydelle sadekelille tarkoitettuja renkaita, kun muut olivat liikkeellä välikelin renkailla. Taktisen vedon ansiosta Barrichello nousi toiseksi joukon hänniltä, mutta putosi yhden sijan käytyään viimeisellä varikkokäynnillään. Tämä oli Barrichellon ainut sijoittuminen kolmen kärkeen kauden 2008 kisoissa.
Brawn GP (2009)
pienoiskuva|Barrichello Brawn GP:n ratissa vuonna 2009 Turkissa. Barrichellon F1-ura joutui katkolle Hondan lopetettua kisatoimintansa kauden 2008 jälkeen. Hondan tallipäällikkönä toiminut Ross Brawn osti tallin ja nimesi sen Brawn GP:ksi. Kuljettajaparina jatkoivat Barrichello ja Jenson Button.
Kautta edeltäneissä talvitesteissä Brawn oli nopein auto. Kauden 2009 ensimmäisessä kilpailussa Australiassa Barrichello oli toinen tallin kaksoisvoittoon päättyneessä kilpailussa. Kolmessa seuraavassa kisassa Barrichello ei aivan yltänyt palkintokorokkeelle, mutta saavutti tasaisesti pisteitä. Espanjan ja Monacon GP:ssa Barrichello oli jälleen toinen tallikaveri Buttonin voittaessa molemmat kilpailut.
Britannian GP:ssä Barrichello oli ensimmäistä kertaa Jenson Buttonia nopeampi ollen kolmas. Euroopan GP:ssa Valenciassa Barrichello ajoi kauden ensimmäiseen ja uransa kymmenenteen voittoon. Voitto oli samalla sadas brasilialaisen saavuttama voitto F1 -sarjassa. Italiassa Barrichello ajoi toista kertaa voittoon Buttonin ollessa toinen.
Brawn-tallin kanssa Barrichello oli mukana voittamassa uransa viidettä valmistajien maailmanmestaruutta. Kauden jälkeen Brawn nimettiin uuden pääomistajan mukaan Mercedes GP:ksi. Barrichello ei jatkanut enää tämän tallin kanssa.
Williams (2010-2011)
pienoiskuva|Barrichello [[WilliamsF1|Williamsin ratissa Australian GP:ssä kaudella 2011.]] 2. marraskuuta 2009 Williams ilmoitti Barrichellon tehneen sopimuksen tallin kanssa kaudelle 2010. Myös McLaren talli tarjosi paikkaa Barrichellolle Hamiltonin tallikaveriksi kaudelle 2010, mutta Barrichello oli jo allekirjoittanut sopimuksen Williamsin kanssa. Lisäksi Barrichello totesi ettei halua joutua enää tallin kakkoskuljettajaksi, jollaisena toimi Schumacherin aikaan Ferrarilla. Kauden kahdessa ensimmäisessä kisassa Barricello ajoi Williamsinsa pisteille sijoilla kymmenen ja kahdeksan. Espanjan GP:ssä Barrichello nousi tasoihin maanmiehensä Ayrton Sennan kanssa eniten pisteitä keränneenä brasilialaiskuljettajana. Titteli siirtyi yksin Barrichellon nimiin hänen ajettua neljänneksi Valenciassa.
Belgian GP:ssä Barrichello ajoi omien sanojensa mukaan kolmannen sadannen GP:nsä. Kaikkien aikojen eniten kisoja ajaneesta Barrichellosta tuli näin ensimmäinen 300. kisan rajapyykin saavuttanut. Kisassa hän oli hyvissä lähtöasemissa, mutta kun alkoi sataa, Rubens ajoi Fernando Alonson perään ja keskeytti. Loppukauden kisoissa Barrichello ajoi muutaman kerran pisteille ja sijoittui MM-sarjassa kymmenenneksi. Kauden päättymisen jälkeisenä päivänä Williams ilmoitti Barrichellon jatkavan tallissa myös kaudella 2011. Näin hän tuli ohittaneeksi Graham Hillin eniten F1 kausia ajaneena kuljettajana.
Kausi 2011 oli Barrichellolle vaikea. Hän onnistui ajamaan pisteille vain Monacon ja Kanadan kilpailuissa. Barrichello sijoittui neljällä pisteellään sijalle 17 MM-taulukossa. Kaudeksi 2012 Barrichello ei saanut enää jatkosopimusta tallin kanssa, mikä päätti hänen 19 F1-kautta kestäneen uransa sarjassa.
F1-uran jälkeen
Barrichello teki kaudeksi 2012 sopimuksen KV Racing Technology -tallin kanssa ja kilpaili IndyCar-sarjassa Yhdysvalloissa. Hän ei saavuttanut sarjassa suurempaa menestystä ja siirtyi loppuvuodesta Stock Car Brasil -sarjaan. Vuonna 2013 Barrichello ajoi täyden kauden samassa sarjassa.
F1-tilastoja
2 hopeaa, 2 pronssia
Cowboy Action Shooting
pienoiskuva|Cowboy Action ShootingCowboy Action Shooting (CAS-ammunta) on ampumaurheilulaji, jossa kilpailijat kilpailevat Villin lännen -ajan mallisilla aseilla; yksitoimisilla revolvereilla, vipulukkoisilla kivääreillä ja ennen vuotta 1899 valmistetuilla haulikoilla tai käytännössä yleensä näiden nykyaikaisilla jäljitelmillä.
Ampumakilpailut järjestetään Vanhan lännen tyylisissä lavasteissa. Kilpailijat voivat ampua useissa yhden, kahden tai kolmen aseen sarjoissa maaleinaan teräksestä tai pahvista tehdyt silhuettitaulut. Tulokset pohjautuvat osumatarkkuuteen ja nopeuteen, kyse ei silti ole pikavetokilpailusta.
Henrik Leijona
thumb|Henrik Leijona, Rufilluksen kuvitusta noin vuodelta 1200 olevaan käsikirjoitukseen. Henrik Leijona (1129 tai 1130 – 6. elokuuta 1195 Braunschweig) oli Saksin herttua (nimellä Henrik III) vuosina 1142–1180 ja Baijerin herttua (nimellä Henrik XII) vuosina 1156–1180. Hän oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik I Barbarossan tärkeimpiä sotapäälliköitä, mutta ajautui lopulta tämän kanssa riitoihin, joten keisari riisti vuonna 1180 häneltä hänen molemmat herttuakuntansa. Henrik Leijonaa pidetään myös Münchenin kaupungin perustajana.
Saksin ja Baijerin herttuaksi
thumb|Henrik Leijonan valtakunta, pohjoisessa Saksi ja etelässä Baijeri. Henrik Leijona oli Welf-sukuun kuuluneen Baijerin ja Saksin herttuan Henrik X Ylpeän ainoa poika. Hänen äitinsä Gertrud Saksilainen oli keisari Lothar III:n tytär. Welfien ja Hohenstaufenin suvun kilpailun vuoksi Hohenstaufen-sukuinen keisari Konrad III riisti vuonna 1138 Henrik Ylpeältä tämän molemmat herttuakunnat ja julisti hänet valtakunnankiroukseen. Henrik Ylpeä kuoli seuraavana vuonna. Toukokuussa 1142 Frankfurtissa pidetyillä valtiopäivillä Henrik Leijonalle palautettiin toinen hänen isänsä läänityksistä eli Saksin herttuakunta sillä ehdolla, että hän tunnusti Baijerin herttuakunnan kuulumisen isäpuolelleen, Itävallan rajakreivi Henrik II Jasomirgottille, jolle keisari Konrad oli jo ehtinyt luovuttaa sen. Tultuaan vuonna 1147 täysi-ikäiseksi Henrik Leijona vaati itselleen myös Baijeria ja yritti vuonna 1151 huonolla menestyksellä vallata sen.
Vuonna 1152 keisarikunnan johtoon tuli Henrik Leijonan Hohenstaufen-sukuinen serkku Fredrik Barbarossa, joka päätti solmia rauhan Welfien kanssa. Henrik Leijona osallistui armeijansa kanssa Fredrik Barbarossan ensimmäiseen Italian-sotaretkeen 1154–1155 ja tukahdutti Fredrikin keisariksi kruunaamisen yhteydessä kansannousun Roomassa. Keisari tunnusti Henrik Leijonan oikeuden Baijeriin, jonka tämä pääsi viimein ottamaan haltuunsa syyskuussa 1156. Henrik Jasomirgottia kompensoitiin korottamalla samalla Itävalta herttuakunnaksi. Seuraavana vuonna Henrik Leijona perusti uuden kauppapaikan Isarjoen varrelle. Vuonna 1158 keisari Fredrik lopetti Henrikin ja Freisingin piispan välisen riidan vahvistamalla kauppa-alueen nimeltä Munichen (sittemmin München).
Valtakausi Saksissa
Henrik Leijona laajensi Saksin herttuakuntaa Elben itäpuolisille alueille. Hän valtasi Holsteinin kreivi Aadolf II:lta pätkän Itämeren rannikkoa ja uudelleenperusti vuonna 1159 Lyypekin kaupungin, jonka asemaa kaupan keskuksena hän huomattavasti vahvisti gotlantilaisten kauppiaiden sekä Ruotsin ja Novgorodin kanssa solmimillaan sopimuksilla. Useiden sotaretkien myötä Henrik valtasi vähitellen koko Mecklenburgin ja Etu-Pommerin alueen slaavilaisilta obotriiteilta. Hän alkoi levittää tälle alueelle saksalaista asutusta sekä kristinuskoa perustamalla siirtokuntia ja rakennuttammalla kirkkoja. Ratkaiseva voitto saatiin vuoden 1160 sotaretkellä, jolloin obotriittien päällikkö Niklot surmattiin taistelussa. Henrik siirsi samana vuonna Mecklenburgin piispanistuimen Schweriniin, jolle hän antoi samalla kaupunginoikeudet. Henrik soti myös pitkään Tanskan kanssa rannikolla sijaitsevan Rügenin saaren omistuksesta.
Henrik teki vuonna 1172 pyhiinvaelluksen Jerusalemiin ja sai Konstantinopolissa ruhtinaallisen vastaanoton Bysantin keisari Manuel I:ltä.
Cay Karlsson
Cay Karlsson (s. 24. joulukuuta 1945 Helsinki) on suomenruotsalainen muusikko. Karlsson aloitti solistina The Scaffolds -rautalankayhtyeessä. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi The First- ja Cumulus-yhtyeissä ja esitti Hectorin kanssa Syksyn sävelessä 1973 kappaleen "Marleena", joka sijoittui kuudenneksi.
Henrik Leijona
Valtakausi Saksissa
thumb|315px|Keisari Fredrik Barbarossa ja herttua Henrik Leijona Chiavennassa 1176, [[Philipp Foltzin historiamaalaus 1800-luvulta.]] Henrik osallistui kahden vuosikymmenen ajan Fredrik Brabarossan kaikkiin merkittäviin sotaretkiin. Hän oli mukana vuoden 1157 Puolan-sotaretkellä ja vuosien 1158–1161 toisella Italian-sotaretkellä, jonka aikana hän oli tärkeässä roolissa muun muassa Creman kaupungin piirityksessä. Vuonna 1168 Henrik neuvotteli keisarin nimissä rauhasta Englannissa ja Ranskassa. Hän ei kuitenkaan osallistunut vuonna 1174 alkaneeseen Fredrik Barbarossan kolmanteen Italian-sotaretkeen. Henrik saapui vuonna 1176 Chiavennaan tapaamaan Fredrikiä, joka pyysi häneltä sotilaallista apua, mutta Henrik vaati nyt palkkioksi Goslarin valtakunnankaupunkia. Kun keisari ei suostunut ehtoon, Henrik ei lähettänyt apujoukkoja, minkä seurauksena keisarillinen armeija kärsi tappion Pohjois-Italian kaupunkivaltioille Legnanon taistelussa samana vuonna. Tätä Fredrik Barbarossa ei antanut anteeksi.
Cay Karlsson
Leipätyönsä Karlsson teki Yleisradiossa ruotsinkielisen kanavan toimittajana eläkkeelle siirtymiseensä asti, loppuajan toimituspäällikkönä. Vuonna 1976 Cay Karlsson meni naimisiin laulaja Anki Lindqvistin kanssa pitkän seurustelun jälkeen. Liitto päättyi myöhemmin.
Henrik Leijona
Syrjäyttäminen ja viimeiset vuodet
Saksin ylimykset aloittivat vuonna 1177 uuden kapinan Henrik Leijonaa vastaan. Seuraavana vuonna Saksaan palannut Fredrik Barbarossa yritti sovitella kiistaa kuulemalla kapinallisten ruhtinaiden valituksia Henrikin toiminnasta. Henrik kieltäytyi vastaamasta syytöksiin keisarin edessä ja jätti saapumatta neljille peräkkäisille valtiopäiville, joissa asiaa oli tarkoitus käsitellä. Vuonna 1180 keisari Fredrik lopulta julisti Henrikin isänsä tavoin valtakunnankiroukseen ja takavarikoi tämän maat. Lisäksi Fredrik pilkkoi Henrikin valtakunnan jakamalla sen eri ruhtinaille. Baijerin hän antoi Otto Wittelsbachille, Saksin länsiosista muodostetun Westfalenin herttuakunnan Kölnin arkkipiispalle ja Saksin itäosan sekä herttuan arvon Brandenburgin Albrekt Karhun pojalle Bernhardille.
thumb|Henrik Leijonan ja hänen puolisonsa Matilda Plantagenetin kalkkikivinen hautamonumentti Braunschweigin katedraalissa. Henrik onnistui aluksi puolustamaan asemiaan Pohjois-Saksissa ja voitti vuonna 1180 vihollisensa kahdessa taistelussa, mutta joutui antautumaan seuraavana vuonna. Valtiopäivät päättivät palauttaa hänelle hänen perintömaihinsa kuuluneet Braunschweigin ja Lüneburgin, mutta hän joutui lähtemään maanpakoon appensa Englannin kuningas Henrik II:n hoviin. Henrik palasi Saksaan vuonna 1185, mutta koska hän vaati edelleen maidensa palauttamista ja kieltäytyi osallistumasta Fredrik Barbarossan rinnalla kolmanteen ristiretkeen, hänet ajettiin vuonna 1189 uudelleen maanpakoon Englannin Normandiaan. Fredrik Barbarossan kuoltua seuraavana vuonna ristiretkellään Henrik palasi jälleen ja valtasi itselleen alueita Pohjois-Saksista, kuten Lyypekin ja Lüneburgin kaupungit. Keisarikunnan uudeksi hallitsijaksi tullut Fredrik Barbarossan poika Henrik VI solmi hänen kanssaan heinäkuussa 1190 rauhan Fuldassa. Tyytymätön Henrik Leijona aloitti sodan vielä uudelleen vuonna 1192 keisarin ollessa Italiassa, mutta joutui taipumaan jälleen rauhaan vuonna 1194. Hän kuoli seuraavana vuonna Braunschweigissa. Hänet haudattiin rakennuttamaansa Braunschweigin katedraaliin.
Muuta
Henrik Leijonasta ei ole säilynyt yhtään aikalaismuotokuvaa, mutta häntä kuvailtiin pienikokoiseksi ja tummatukkaiseksi. Liikanimeä ”Leijona” käytettiin ilmeisesti jo hänen elinaikanaan, mutta se vakiintui vasta 1200-luvulla. Henrikin jäännöksiä etsittiin Braunschweigin katedraalin lattian alta vuonna 1935 tehdyissä kaivauksissa.
Marsa Matruh
Marsa Matruh on egyptiläinen satamakaupunki, joka sijaitsee Välimeren rannikolla 240 kilometriä länteen Aleksandriasta Libyan rajalle johtavan valtatien varrella. Libyan rajalle on kaupungista matkaa 217 kilometriä. Toinen valtatie johtaa kaupunkiin läntisestä autiomaasta Siwan ja Bahariyan keitailta.
Ptolemaiosten ja Rooman valtakunnan aikana sekä vielä bysanttilaisella kaudella kaupungin paikalla sijaitsi Paraitonionin kaupunki (lat. Paraetonium).
Kaupungissa oli vuonna 2005 noin 70 000 asukasta ja se on Matruhin kuvernoraatin pääkaupunki. Marsa Matruh toimii nykyisin lomakohteena Kairon asukkaille, jotka pakenevat kesäkuukausien läkähdyttävää kuumuutta kaupungin lentokentän kautta.
Allan Sinisalo
Allan Arvid Sinisalo, sukunimi aik. Lindroos (26. syyskuuta 1888 Mäntsälä – 3. helmikuuta 1981) oli suomalainen uskonnollinen runoilija.
Janet Hubert-Whitten
Janet Louise Hubert-Whitten (s. 13. tammikuuta 1956) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Bel-Airin prinssissä Vivian Banksin roolissa, kunnes tuli korvatuksi Daphne Maxwell Reidillä.
Vehniän baptistiseurakunta
Historia
Laukaalla sekä Jyväskylän ja Vaajakosken ympäristössä vaikutti 1800-luvun lopulla vahva vapaakirkollinen herätys. Samoihin aikoihin Vehniällä tuli uskoon Abel Laurinen, joka liittyi myöhemmin Multian baptistiseurakuntaan.
Vehniän baptistiseurakunta oli 1910-luvun kolmas Keski-Suomeen perustettu baptistiseurakunta. Alkujaan seurakunta tunnettiin nimellä Laukaan baptistiseurakunta, mutta seurakunnan nimi muutettiin nykyiseen muotoon, kun Laukaaseen syntyi toinenkin baptistiseurakunta. Seurakunnan työ laajentui 1920-luvun alussa ja seurakunnan saarnaajaksi valittiin Johannes Laurinen. Kesällä 1920 seurakunnassa järjestettiin kaksi kastetilaisuutta, joissa yhdeksän jäsentä liitettiin seurakuntaan. Vuoteen 1923 asti paikkakunnalla kerrotaan jatkuvasta kasvusta ja vuosikymmenen lopulla ihmisiä liikkui jo paljon tupakokouksissa.
Vuonna 1933 seurakunta aloitti riihijuhlina tunnetun perinteen, jotka toimivat baptistien kesäkokoontumisina Vehniällä.
Ilmari Haapalainen
Eino Ilmari Haapalainen (1. maaliskuuta 1897 Lappeenranta – 30. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen sellotaiteilija. Hän toimi Turun kaupunginorkesterin soolosellistinä 1929–1929 ja siirtyi sitten Radion sinfoniaorkesteriin, jossa soitti eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Sellon ohella Ilmari Haapalainen tunnettiin viola da gamban soittajana myös Suomen ulkopuolella.
Haapalainen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1960.
Espoon Jäätaiturit
pienoiskuva|Espoon jäätaitureiden logo
Espoon Jäätaiturit ry (EsJt) on vuonna 1985 perustettu taitoluisteluseura. Se on Suomen Taitoluisteluliitto ry:n (STLL) ja Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n (ESLU) jäsenseura. Espoon Jäätaitureiden toiminnassa sovelletaan Suomen Taitoluisteluliiton eettistä säännöstöä. Espoon Jäätaiturit ry on myös lasten ja nuorten tähtiseura, joka on Olympiakomitean, lajiliittojen ja liikunnan aluejärjestöjen luoma seurojen laatuohjelma.
Seuran eri luisteluryhmissä luistelee yli 700 lasta, nuorta ja aikuista. Espoon Jäätaiturit on kilpa- ja harrastusseura sekä yksinluistelu- ja muodostelmaluisteluseura.
Jäätaiturit harjoittelevat Espoon jäähalleissa, pääasiassa Leppävaarassa, Tapiolassa ja Matinkylässä. Oheisharjoitukset pidetään sopivissa paikoissa lähellä jääharjoituksia.
Yksinluistelu
Espoon Jäätaitureiden yksinluistelijat ovat menestyneet hyvin. Seuran luistelijoita on vuosi toisensa jälkeen nimetty maajoukkueeseen, nuorten maajoukkueeseen ja projektiryhmään. Seura on kasvattanut SM-mitalisteja ja useana vuonna myös Suomen tai Pohjoismaiden mestareita. Laura Lepistö on seuran ensimmäinen EM-mitalisti (pronssia 2008, kultaa 2009 ja hopeaa 2010) ja ensimmäinen MM-mitalisti (pronssia 2010). Viveca Lindfors saavutti EM-pronssia vuonna 2019. Vuoteen 2021 mennessä Espoon Jäätaitureiden luistelijat ovat saavuttaneet 31 Suomen ja 17 Pohjoismaiden mestaruutta sekä 31 muuta mitalisijaa SM- ja PM-kisoissa. EM-mitaleja on yhteensä neljä ja MM-mitaleja yksi.
Yksinluistelun kilparyhmät ovat K1a, K1b, K2, K3 ja K4. Luistelijat siirtyvät kilpailuryhmästä toiseen iän ja taitojen karttuessa siten, että aloittavat K4-ryhmästä. Ryhmiä voi olla enemmänkin luistelijamäärästä ja heidän taitotasostaan riippuen.
Muodostelmaluistelu
Espoon Jäätaitureiden muodostelmaluistelujoukkueita kilpailee jokaisessa Suomen Taitoluisteluliiton kilpailusarjassa, kun mukaan lasketaan Espoo Synchronized Skaters -yhteisseuran SM-seniorijoukkue Lumineers. Lumineersin vastuuvalmentajana toimii Liisa Lakela.
EsJt:n muodostelmaluistelujokkueet ovat:
Muodostelmaluistelu on kasvava laji Suomessa. Pystyäkseen tarjoamaan kaikille halukkaille mahdollisuuden luistella EsJt perusti keväällä 2021 toisen joukkueen kansallisiin junioreihin. Sisarjoukkueet Valley Bay Synchrostorm ja Valley Bay Synchrostyle kilpailevat samassa kansallisten junioreiden sarjassa.
Muodostelmaluistelun menestyksen hetkiä ovat olleet Valley Bay Synchro -joukkueen SM-pronssi keväällä 2019 sekä Valley Bay Synchro- ja Valley Bay Synchronics -joukkueiden valmennustrion Henriikka Latvan, Anna Karjalaisen ja Jenni Rahkon saama Elämän liekki -palkinto keväällä 2020 johdonmukaisesta, laadukkaasta ja tuloksellisesta työstä espoolaisen muodostelmaluistelun eteenpäinviemisessä.
Espoon Jäätaiturit ry:n puheenjohtajat kautta aikain
Lähde:
Evald Terho
Evald (Ewald) Terho (ent. Valde Condu, 24. lokakuuta 1889 – 23. lokakuuta 1970) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli alkuaan iltanäyttelijänä eri teattereissa. Terholla oli pitkäaikainen ura Helsingin Kansanteatterissa, ja hän toimi myös Helsingin Työväenteatterissa.
Terho näytteli suomalaisissa elokuvissa vuodesta 1938. Tuolloin Terholla oli roolit elokuvissa Nummisuutarit, Laivan kannella ja Vieras mies tuli taloon. Terhosta tuli pian vakiokasvo kepeissä suomalaisissa komedioissa, ja hän näytteli myöhemmin vielä 45 elokuvassa. Hänellä oli kuitenkin vain pieniä sivurooleja, joista mainittakoon Mikko Seitsemässä veljeksessä (1939) sekä konstaapeli Lehtinen elokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1940).
Terhon viimeinen elokuvarooli oli lehdenmyyjä elokuvassa Miljoonavaillinki (1961).
Foidit
thumb|200px|Sodaliitti Foidit ovat ryhmä hohkasilikaattimineraaleja, jotka muistuttavat maasälpiä, mutta joilla on toisenlainen rakenne ja jotka sisältävät paljon vähemmän piitä. Foideja esiintyy harvinaisissa ja epätavallisissa magmakivissä, yleensä emäksisissä alkalikivissä. Foideja kutsutaan toisinaan maasälvänsijaisiksi, koska ne muistuttavat maasälpiä.
Barbizonin koulu
thumb|275px|[[Jean-François Millet, Tähkänpoimijat, 1857.]] Barbizonin koulu tai Barbizonin koulukunta oli taidehistoriallinen liike noin vuosina 1830–1875. Se tunnetaan myös nimellä Fontainebleun koulu. Se sai nimensä Barbizonin kylästä lähellä Fontainebleaun metsää Pariisin eteläpuolella, johon kertyi tuohon aikaan taiteilijoita ympäri Eurooppaa.
Barbizonin koulukunta hylkäsi akateemisen taiteen perinteen, hylkäsi teorian ja pyrki aidompaan maaseudun elämän kuvaukseen. Barbizonin koulukunta oli osa kuvataiteiden realistista suuntausta. Koulukunnan taiteilijat muodostivat löyhän yhteisön, jolla ei ollut jyrkkiä yhteisiä teesejä. Yhteisenä tavoitteena oli ennen kaikkea vapautua maiseman klassisesta kuvauksesta ja maalata maiseman itsensä vuoksi. Esikuvina olivat englantilaiset maisemamaalarit John Constable ja Richard Parkes Bonington.
Koulukunta syntyi reaktiona samaan aikaan vaikuttaneeseen romantiikka-liikkeeseen. Se sai alkunsa John Constablen vuonna 1824 Pariisin salongissa näytteille tuomista maalaismaisemista. Koulun johtohahmoja olivat Jean-Baptiste Camille Corot, Charles-François Daubigny, Jean-François Millet ja Théodore Rousseau. Muita jäseniä olivat muun muassa Jules Dupré, Constant Troyon, Charles Jacque, Narcisse Virgilio Díaz, Pierre Emmanuel Damoye, Charles Olivier de Penne, Henri Harpignies, Paul-Emmanuel Péraire, Gabriel-Hippolyte Lebas, Albert Charpin, Félix Ziem, François-Louis Français, Émile van Marcke ja Alexandre Defaux.
Ryhmän jäsenten luonnollinen, vapaa maalaustekniikka vaikutti impressionismin syntyyn. Vincent van Gogh opiskeli ja jäljitteli useita Barbizonin koulun taiteilijoita, kopioiden muun muassa Milletin töitä. Suomessa Barbizonin koulu vaikutti kansallisromantiikkaan.
Tornitus
thumb|Valkea ja musta kuningas tornittavat lyhyesti ja pitkästi. Tornitus eli linnoitus on shakissa siirto, jolla kuningas siirretään aloitusruudustaan kaksi ruutua sivulle ja samanvärinen, kuninkaan siirtymissuunnassa oleva torni siirretään sen viereen toiselle puolelle. Tornituksen tarkoituksena on viedä kuningas parempaan turvaan ja samalla tuoda nurkassa oleva torni peliin.
Tornitusoikeus on menetetty pysyvästi silloin, kun kuningas on siirtynyt pelin aikana. Tornittaa ei myöskään enää voi sellaisen tornin kanssa, joka on jo siirtynyt. Tornitusta ei saa suorittaa sillä hetkellä, kun kuningas on shakissa, tai kun ruutu, johon se siirtyy tai jonka se ylittää on vastustajan nappulan uhkaama, tai kun kuninkaan ja tornin välissä on yksi tai useampi nappula. Pitkän tornituksen 0-0-0 saa kuitenkin tehdä, vaikka torni joutuisi liikkumaan uhkauksen yli, mikäli kuningas ei joudu.
Tornitus on sääntöjen mukaan tehtävä niin, että ensin kosketetaan kuningasta ja vasta sitten tornia.
Tornitus merkitään 0–0 tai 0–0–0. Ensinmainittu tarkoittaa tornitusta "lyhyemmälle" puolelle, jälkimmäinen "pidemmälle" puolelle.
Lähteet
Reglamento del ajedrez
Vuoden 1958 konklaavi
Vuoden 1958 konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous alkoi Sikstuksen kappelissa 25. lokakuuta 1958 ja loppui 28. lokakuuta samana vuonna. Konklaavi valitsi uudeksi paaviksi Angelo Giuseppe Roncallin, joka otti paavilliseksi nimekseen Johannes XXIII:n.
Konklaavin taustaa
Vuoden 1958 konklaavi valitsi seuraajan samana vuonna kuolleelle Pius XII:lle, joka oli ollut paavina yhdeksäntoista vuotta. Konklaavin alkaessa kardinaalikollegioon kuului 51 jäsentä, joiden keski-ikä oli jo suhteellisen korkea. Paavi Pius XII oli nimittänyt uusia kardinaaleja tehtäviinsä viimeksi viisi vuotta ennen konklaavin alkua. Useat kardinaalit olivat yli seitsemänkymmentä vuotta vanhoja, esimerkiksi jo vuoden 1939 konklaavissa ehdolla ollut kardinaali Elia della Costa oli vuoden 1958 konklaavin alkaessa jo 86-vuotias.
Pääehdokkaat
Vanhoillista linjaa edustavista kardinaaleista armenialaissyntyinen Gregorio Pietro Agagianian oli yksi pääehdokkaista. Useiden 1900-luvun konklaavien tapaan muita pääehdokkaita etsittiin Pohjois-Italian suuriempien hiippakuntien johtajien joukosta. Heistä Genovan arkkipiispa Giuseppe Siri oli 52-vuotiaana sangen nuori verrattuna muihin kardinaaleihin, mikä huononsi hänen mahdollisuuksiaan. Konklaavi haki nyt Pius XII:n seuraajaksi ns. "välikauden paavia", jonka pontifikaatin eli paavinkauden tulisi jäädä lyhyemmäksi kuin Pius XII:n yhdeksäntoista vuotta kestänyt pontifikaatti. Pohjois-Italian hiippakuntien johtajista Firenzen Elia della Costa taas oli jo erittäin iäkäs, 86-vuotias, ja useiden kardinaalien mielestä liian vanha paavinistuimelle. Bolognan Giacomo Lercaro taas tunnettiin liian edistyksellisenä, eikä hän siten kelvannut konservatiivisen linjan kannattajille. Milanon arkkipiispa Giovanni Battista Montini olisi voinut olla vahvoilla paavinvaalissa, mutta Pius XII ei ollut koskaan nimittänyt häntä kardinaaliksi, eikä hän täten ollut kelvollinen kandidaatti uudeksi paaviksi. Venetsian patriarkka Angelo Giuseppe Roncalli taas tunnettiin konservatiivisena, mutta myös sovittelunhaluisena ja iältään sangen sopivana, sillä 76-vuotiaana hän oli sopivan ikäinen välikauden paaviksi.
Konklaavin kulku
Vuoden 1958 konklaavin kulusta ei ole tarkkoja tietoja, koska konklaavi pidettiin sääntöjen mukaisesti suljettujen ovien takana, eikä kardinaalien ollut lupa tehdä muistiinpanoja äänestyksen kulusta. Saatavilla olevien vähäisten tietojen mukaan konklaavissa Agagianian ja Roncalli olivat kahdeksan äänestyskerran jälkeen tasoissa, jolloin kardinaalikollegion vanhin jäsen ehdotti kompromissiehdokkaaksi 79-vuotiasta Benedetto Masellaa. Masellan kohottaminen kompromissiehdokkaaksi vei Roncallilta ääniä, mutta ei saanut tarvittavaa kahden kolmasosan enemmistöä. Masellan siirryttyä tukemaan Roncallia, tämä lopulta voitti paavinvaalin kahdennellatoisella äänestyskierroksella.
Angelo Giuseppe Roncalli valittiin paaviksi ja hän otti paavilliseksi nimekseen Johannes XXIII. Hän hallitsi paavina vuoteen 1963 asti ja muistetaan ennen kaikkea Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen alullepanijana.
Brunnsviken
thumb|300px|Brunnsviken Bellevueparkenista nähtynä.
Brunnsviken on 3,5 kilometrin pituinen merenlahti Ruotsin kuntien Solnan ja Tukholman välisellä rajalla. Ålkistanin kanavan myötä merenlahdella on yhteys Saltsjöniin. Brunnsvikenin läntisellä rannalla sijaitsevat Hagan linna, Hagaparken ja SAS:n Ruotsin-pääkonttori (Frösundavik). Itäisellä rannalla sijaitsee Bergianin puutarha ja Tukholman yliopistolle kuuluvia laitoksia.
Canton
Canton on seuraavien paikkojen nimi:
Canton (Ohio)
Canton on yhdysvaltalainen kaupunki Starkin piirikunnassa, Ohion osavaltiossa. Se on Starkin piirikunnan pääkaupunki.
United States Census Bureaun mukaan Cantonin pinta-ala on 53,3 km², josta 0,05 % on vettä. Vuoden 2010  väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 73 000 asukasta, 34 571 taloutta. Väestöstä 69 % on valkoisia ja 24 % afroamerikkalaisia. Afroamerikkalaisten osuus on selvästi suurempi kuin Ohiossa keskimäärin.
Barbizon
Barbizon on kunta Ranskassa, noin 55 kilometriä Pariisin eteläpuolella lähellä Fontainebleauta. Vuonna 2006 siellä oli 1 571 asukasta. Kunta tunnetaan taidehistoriassa vaikuttaneesta Barbizonin koulukunnasta. Taiteilijaryhmän keskuspaikkana toiminut rakennus Auberge Ganne on nykyisin museona. Esillä on myös Jean-François Milletin ateljee ja Théodore Rousseaun koti.
Lev Trotski piileskeli Barbizonissa 1930-luvulla. Järjestyksessä toinen Bilderberg-ryhmän kokous järjestettiin Barbizonissa vuonna 1955.
Barbizon on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Monadi
Monadi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Filosofiassa
Matematiikassa
Musiikissa
Nimet ja populaarikulttuuri
Vesilaaksolaisten saaga
Käsikirjoitukset
Vesilaaksolaisten saaga on ollut osa Vatnshyrna-nimellä tunnettua käsikirjoitusta (n. 1400), joka tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Se on kuitenkin säilynyt Vatnshyrnasta 1600-luvulla tehdyissä kopioissa. Vesilaaksolaisten saagasta on säilynyt myös lyhyt tiivistelmä Landnámabókin Þórðarbók-versiossa.
Pakanalliset vs. kristilliset asenteet ja tavat
Vesilaaksolaisten saagassa tärkeitä teemoja ovat Ingimundrin suvun jäsenten hyvä onni, tai sen puuttuminen joiltain suvun vesoilta, sekä hyvän päällikkyyden ideaali. Ensin mainittu onni-käsitys rakentuu saagassa erityisesti perinteisille, kotoperäisille ajatuksille ihmisen onnesta, mutta saaga ilmentää myös kristillisiä asenteita. Saaren asuttaja Ingimundr esitetään saagassa miehenä, jolla on paljon onnea. Hänet kuvataan eräänlaisena "jalona pakanana", jollaisia esiintyy Islannin varhaisimpiin, esikristillisiin aikoihin sijoittuvissa islantilaissaagoissa usein. Nämä olivat saagojen kristittyjen kirjoittajien näkökulmasta pakanoita, mutta ilmensivät piirteitä ja toimintatapoja, joita pidettiin hyvälle kristitylle tyypillisinä. Ingimundrin kaikki jälkeläiset eivät ole yhtä onnekkaita, mutta viimeinen sukupolvi, josta saagassa kerrotaan, on jo ottanut vastaan kristinuskon. Viimeiseen sukupolveen kuuluva kristitty päällikkö kuvataan saagassa ihanteellisena päällikkönä, joka valmistautuu kuolemaansa hyvän kristityn tavoin. Vesilaaksolaisten saagan kirjoittajan maailmankuva on ollut kristillistynyt. Siitä huolimatta saaga sisältää runsaasti yksityiskohtia ja elementtejä, joiden on katsottu kuvastavan ajalle tyypillisiä kansanuskomuksia, koskien esimerkiksi noituuden harjoittamista.