cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinj
Kaupunki on Cetinska krajina -nimisen alueen keskus. Se sijaitsee hedelmällisellä karstialueella (Sinjsko polje), jonka läpi virtaa Cetina-joki. Kaupunki kasvoi osmanien 1500–1600-luvuilla hallitseman linnoituksen ja fransiskaaniluostarin ympärille. Luostarin kirkko on pyhiinvaelluskohde (Sinjin Madonna, Gospa Sinjska). Kaupunki tunnetaan myös Alka-hevoskilpailuista, jotka järjestetään vuosittain osmanien armeijan tappion kunniaksi.
thumb|250px|left|Vuosittain järjestettävä hevoskilpailu on osa Sinjin kaupungin perinnettä.
Artūrs Šilovs
Artūrs Šilovs (s. 22. maaliskuuta 2001 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura Vancouver Canucksin organisaatiossa. Hän pelaa enimmäkseen AHL-seura Abbotsford Canucksissa.
Hän on edustanut Latvian jääkiekkomaajoukkuetta vuosina 2022 ja 2023 jääkiekon MM-kilpailuissa. Šilovsin johdolla Latvia eteni vuonna 2023 jääkiekon MM-kilpailuissa ensimmäiseen pronssiotteluun maan historiassa. Šilovsia pidettiin sensaationa ja tähtenä. Šilovs voitti pronssia Latvian mukana. Vuoden 2023 MM-kilpailuissa Šilovs valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi maalivahdiksi sekä hänet valittiin tähdistökentälliseen.
Otto Barić
Otto Barić (19. kesäkuuta 1933 Eisenkappel-Vellach, Itävalta – 13. joulukuuta 2020 Zagreb, Kroatia ) oli kroatialainen jalkapallovalmentaja ja jugoslavialainen jalkapalloilija.
Ura pelaajana
Itävallan Klagenfurtissa syntynyt, mutta Jugoslavian Zagrebissa varttunut Barić edusti peliurallaan NK Dinamo Zagrebia sekä Lokomotiv Zagrebia. Hän lopetti uransa vuonna 1960.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana
Valmentajana Barić teki pitkän ja vaiheikkaan uran. Hän valmensi varhaisina vuosinaan Opel Rüsselsheimia Saksan Regionalligassa ja Germania Wiesbadenia Landesligassa. 1970 hän siirtyi itävaltalaisen Wacker Innsbruckin peräsimeen luotsaten joukkueen Itävallan mestariksi 1971 ja 1972.
1972–1974 Barić toimi Linzer ASK:n päävalmentajana ennen paluutaan kotimaahansa NK Zagrebin päävalmentajaksi. 1976–1979 hän luotsasi Jugoslavian 2. divisioonassa pelannutta Dinamo Vinkovcia ja 1979–1980 NK Dinamo Zagrebia.
1980 Barić palasi Itävaltaan siirtyen Sturm Grazin päävalmentajaksi. 1982 hänestä tuli Rapid Wienin päävalmentaja ja hän johdatti seuran Itävallan mestariksi 1985, kahteen Itävallan Cupin voittoon sekä Cup-voittajien Cupin finaaliin 1985.
1985–1986 Barić luotsasi saksalaisseura VfB Stuttgartia palaten Itävaltaan ja Rapidiin yhden kauden jälkeen. Jälleen Barićin kosketus oli kultainen ja Rapid voitti hänen alaisuudessaan kahden Itävallan liigamestaruuden lisäksi yhden cupin ja kolme supercupin mestaruutta.
Bobbio Pellice
Bobbio Pellice on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 536 asukasta. pienoiskuva|left
Otto Barić
Ura valmentajana
Barić toimi Miroslav Blaževićin apuvalmentajana Kroatian jalkapallomaajoukkueessa 1995–1996 kun joukkue eteni puolivälieriin EM-kisoissa 1996.
Teppo Kesäläinen
Teppo Pellervo Kesäläinen (s. 15. helmikuuta 1942 Pori) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Otto Barić
Ura valmentajana
Kaudella 1996–1997 Barić luotsasi NK Dinamo Zagrebin Kroatian tuplamestariksi ja siirtyi menestyskauden jälkeen turkkilaisjoukkue Fenerbahçen päävalmentajaksi.
Teppo Kesäläinen
Kesäläinen edusti Suomea Tokion 1964 olympialaisissa perämiehellisessä nelosessa. Joukkue karsiutui keräilyerissä. MM-kilpailuissa Kesäläinen sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1962 sekä EM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuonna 1963 ja yhdeksänneksi vuonna 1964.
Otto Barić
Ura valmentajana
Kesällä 2002 71-vuotias veteraanivalmentaja siirtyi Kroatian jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Karsinnat EM-kisoihin 2004 alkoivat kehnosti, mutta vuoden 2003 puolella otteet paranivat ja Kroatia selvisi kisoihin. Samassa alkulohkossa Ranskan, Englannin ja Sveitsin kanssa pelannut Kroatia jäi kolmanneksi lohkossaan ja putosi kisoista lohkovaiheessa. Veteraanivalmentajan ja Kroatian jalkapalloliiton yhteistyö päättyi kesäkuussa 2004.
Teppo Kesäläinen
Nesteen Soutajia ja Wärtsilän Soutajia edustanut Kesäläinen voitti eri luokissa 15 Suomen mestaruutta vuosina 1962–1971.
Otto Barić
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2006 Barić teki kaksivuotisen sopimuksen Albanian jalkapallomaajoukkueen valmennustehtävistä. Hän ei onnistunut johtamaan piskuista Albaniaa EM-viheriöille Sveitsiin ja Itävaltaan 2008, vaan maa oli karsintalohkonsa kolmanneksi viimeinen. Terveysongelmista kärsinyt 75-vuotias Barić erosi tehtävistään Albanian hävittyä murskalukemin Valko-Venäjälle (2–4) ja Romanialle (6–1), vaikka olikin tehnyt jatkosopimuksen vain muutama päivä aikaisemmin.
Teppo Kesäläinen
Kesäläinen oli ammatiltaan putkiasentaja.
Hollywood Boulevard (elokuva)
Hollywood Boulevard on vuoden 1976 elokuva, jonka ohjasivat Joe Dante ja Allan Arkush. Elokuvan naispääosaa esitti Candice Rialson, ja muita näyttelijöitä ovat muun muassa Paul Bartel, Mary Woronov, Tara Strohmeier ja Jeffrey Kramer.
Elokuva tunnetaan parhaiten siitä, että siinä on kohtauksia muista elokuvista. Roger Corman tarjosi elokuvantekoa Dantelle, jos hän saisi elokuvan budjetin hyvin alhaiseksi. Dante onnistui haasteessa kirjoittamalla käsikirjoituksen, joka hyötykäytti muissa elokuvissa jo nähtyjä kohtauksia, jotka tulivat uusia kohtauksia halvemmiksi. Vaikka tämä ei ollutkaan harvinaista matalabudjettisille elokuville, Hollywood Boulevard vei tekniikan liiallisuuksiin.
Urheiluvuosi 2018
Urheiluvuosi 2018 käsittelee vuoden 2018 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Juho Jalkanen
Juho Jalkanen (3. helmikuuta 1857 Suonenjoki – 21. elokuuta 1914 Viipurin maalaiskunta ) oli suomalainen maanviljelijä, liikemies ja valtiopäivämies.
Juho Jalkasen vanhemmat olivat saman niminen isä ja Fredrika Varis ja puoliso Anna Maria Jalkanen. Rehtori, historiantutkija K. J. Jalkanen oli hänen veljensä. Jalkanen omisti aiemmin Anttolan hovin ja useita liikeyrityksiä, mutta muutti sitten maanviljelijäksi Viipurin maalaiskuntaan. Hän oli talonpoikaissäädyssä Mikkelin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1897. Valtiopäivillä Jalkanen oli yleisen anomusvaliokunnan ja säädyn yksityisen kielianomusvaliokunnan jäsen. Hän myös osallistui muiden säätynsä edustajien kanssa useisiin anomuksiin. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön edustaen Anttolan kuntaa ja valtakirjalla Mikkelin kaupunkia.
Bobbio
Bobbio voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
XTC (energiajuoma)
thumb|Vasemmalta oikealle: XTC Red Cactus, XTC Guarana ja sokeriton XTC. XTC on Liechtensteinissa rekisteröidyn XTC Establishmentin omistama ja valmistama energiajuoma, jota maahantuo Voimapuoti Tmi. Juoma valmistetaan kuitenkin Itävallassa. XTC:n piristävä vaikutus perustuu lähinnä kofeiiniin ja tauriiniin. Juomaa myydään värikkäissä tölkeissä ja saatavana on neljä eri makua. Vuonna 1994 yritys lanseerasi XTC Guaranan, joka oli ensimmäinen pääsääntöisesti guaranauutteeseen perustuva energiajuoma. Tuote menestyi hyvin, minkä vuoksi sitä seurasivat pian XTC Classic sekä sokeriton XTC Light. Viimeisimpänä makuna yritys on lanseerannut tuotteen nimeltä XTC Red Cactus. Suomessa XTC-energiajuomaa saa jälleenmyyjiltä Helsingistä, Rovaniemeltä ja Haapajärveltä.
Pergamonin teatteri
Pergamonin teatteri on antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Pergamonissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se sijaitsee poikkeuksellisen jyrkässä rinteessä kaupungin akropoliin länsisivulla, ja on osa Unescon maailmanperintökohdetta Pergamon ja sen monikerroksinen kulttuurimaisema.
Historia
Pergamonin teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella attalidien hallitsijasuvun valtakauden alkuvaiheessa noin vuonna 225–200 eaa. Se laajennettiin lähes lopulliseen muotoonsa Eumenes II:n aikana noin vuonna 197–159 eaa. Viimeiset muutokset teatterirakennukseen tehtiin roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa.
pienoiskuva|vasen|Pergamonin teatteri edestä päin nähtynä. Pergamonissa oli myös lukuisia muita teattereita. Yksi teatteri oli Asklepieionin yhteydessä ja pieni odeion Pergamonin gymnasionin yhteydessä. Kaupungissa oli myös roomalainen amfiteatteri ja roomalainen teatteri.
Teatterin ja sen ympäristön arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1878, ja niitä on suoritettu myös vuosina 1900–1913 ja 1927–1936 sekä edelleen vuodesta 1954 eteenpäin.
pienoiskuva|vasen|Yksityiskohta teatterin katsomosta.
Rakennus
Teatteri sijaitsee Pergamonin korkean akropoliin jyrkässä länsirinteessä Athenen temppelin länsipuolella ja Trajanuksen temppelin eteläpuolella. Se on tyypillinen kreikkalainen katsomoltaan viuhkanmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä on pyöreä orkhestra. Orkhestran halkaisija on noin 21 metriä.
Teatterin näyttämörakennus eli skene sijaitsi noin 246,5 metriä pitkällä ja 17,4 metriä leveällä terassipengerryksellä. Rakennelma oli alun perin puusta ja purettiin tai laitettiin kasaan esitysten jälkeen, jotta pengerrystä voitiin käyttää katuna. Sitä varten pengerryksessä oli 64 nelikulmaista reikää puupylväille. Kun skene oli purettuna, reiät täytettiin väliaikaisesti kivilaatoilla. Rakennelma uusittiin 100-luvulla eaa. edelleen puusta rakennettuna sellaiseksi, että sitä voitiin siirtää. Nyt siihen kuului myös proskenion. Roomalaisella kaudella rakennukseen tehtiin lisäyksiä marmorista.
pienoiskuva|upright=1.8|Panoraamakuva teatterista. Katuna toimineen pengerryksen sisäänkäynti oli eteläpäässä olleen, hellenistisellä kaudella rakennetun portin kautta. Teatterin eteläpuolella kadun itälaidalla eli ylärinteen puolella oli doorilaista tyyliä edustanut stoa eli pylväshalli. Alarinteessä oli kolmikerroksinen rakennus, jonka ylin kerros muodosti toisen stoan kadun länsilaidalle. Kadun pohjoispäässä sijaitsi Dionysoksen temppeli.
Teijo Finneman
Teijo Uolevi Finneman (s. 9. syyskuuta 1944 Helsinki ) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Finneman oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion olympialaisiin 1964 ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Takamiehenä pelannut Finneman osallistui EM-kisoihin myös vuonna 1965 ja voitti PM-kultaa 1964, 1966 ja 1970. Hän voitti Helsingin Kisa-Tovereitten riveissä viisi SM-kultaa 1961–1965. Finneman pelasi SM-sarjassa HKT:n joukkueessa yhteensä 10 kautta ja 162 ottelua, joissa teki 1528 pistettä keskiarvolla 9,4. Seura jäädytti hänen pelipaitansa vuonna 2005, ja saman kunnian saivat myös Kari Liimo, Martti Liimo ja Pertti Laanti sekä vuotta aiemmin Raimo Vartia.
Ryan Keller
Ryan Keller (s. 6. tammikuuta 1984 Saskatoon, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Ura
Keller teki Pohjois-Amerikan juniorisarja WHL:ssä Saskatoon Blades -joukkueessa 257 ottelussa tehopisteet 120+117=237. Ammattilaissarjoissa Kellerin ura alkoi kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi AHL:n Grand Rapids Griffinsissä. Kauden 2006–2007 Keller pelasi sekä Grand Rapidsissä että Syracuse Crunchin joukkueessa AHL:ssä, ja vakiinnutti paikkansa liigassa. Yhteensä hän pelasi 60 ottelua AHL:ssä.
Keller palkattiin loppukesästä 2007 Espoon Bluesiin paikkaamaan aiemmin sopimuksen tehnyttä Kevin Doellia, joka lopulta jäi Pohjois-Amerikkaan. Keller voitti Suomessa heti ensimmäisellä kaudella SM-hopeaa Bluesin riveissä. Hänet valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi marraskuussa 2008, jolloin hän teki pisteet 7+7, ja oli SM-liigan paras pistemies ja maalintekijä. Yhteensä Keller teki kauden aikana 44 pistettä, ja oli Bluesin paras maalintekijä 22 osumallaan. Toisella kaudellaan Bluesissa Keller teki 55 pistettä. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa.
Kaudella 2009–2010 Keller pääsi pelaamaan kuusi ottelua NHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän oli voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia, Ottawan farmijoukkueessa Binghamton Senatorsissa. Keller teki 23 pudotuspeliottelussa pisteet 10+15 ja viimeisteli mestaruuden ratkaisseen maalin kuudennessa finaaliottelussa. Kauden jälkeen Keller siirtyi Edmonton Oilersiin, kun hän teki joukkueen kanssa vuoden sopimuksen. Keller pelasi kauden 2011–2012 Oilersin farmiseurassa Oklahoma City Baronsissa, jonka paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä hän oli. Lisäksi hänet valittiin pelaamaan AHL:n tähdistöotteluun. Hän solmi kauden jälkeen kaksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjan HC Servette Genèveen.
The Desired Effect
The Desired Effect on The Killers-yhtyeestä tunnetun laulaja Brandon Flowersin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2015. Albumi ylsi listaykköseksi Britannian albumilistalla ja kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 17. The Desired Effectilta julkaistiin singlenä neljä kappaletta.
Chira Apostol
Chira Apostol (myöh. Stoean, s. 1. kesäkuuta 1960 Alexeni, Ialomița ) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 180 cm.
Apostol voitti perämiehellisessä nelosessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja maailmanmestaruuden Nottinghamissa 1986. MM-hopeaa hän saavutti samassa veneluokassa 1983 ja 1985.
Otto Bayer
Bayer opiskeli kemiaa Frankfurtin yliopistossa. Hän väitteli vuonna 1924 Julius von Braunin ohjauksessa. Väitöskirjan jälkeen hän työskenteli I.G. Farbenindustrie -yrityksen maalitehtaalla kemistinä.
Vuonna 1933 hän siirtyi Leverkuseniin Bayerin tehtaalle laboratorion johtajaksi. Hän oli tuolloin vasta 31-vuotias. Siellä hän onnistui vuonna 1937 valmistamaan ensimmäisen kerran polyuretaania 1,8-oktaanidi-isosyanaatin ja 1,4-butaanidiolin reaktiolla. Vuonna 1941 syntyi ensimmäinen polyuretaanivaahto komponenttien epäpuhtauksien seurauksena. Tämän jälkeen reaktioon lisättiin tarkoituksella pieniä määriä vettä, mikä johti joustavan vaahdon muodostumiseen. Polyuretaanivaahto on nykyään selvästi tärkein polyuretaanimateriaali.
Nimestään huolimatta Otto Bayer ei ole sukua Bayer AG:n perustajalle Friedrich Bayerille.
Testamentissa Bayer määräsi perustettavaksi Otto-Bayer-säätiön, joka on vuodesta 1984 alkaen myöntänyt Otto Bayer -palkinnon.
Spliethoff
Spliethoff's Bevrachtingskantoor B.V. on Johan Frederik Spliethoffin vuonna 1921 perustama alankomaalainen varustamokonserni. Johanin poika Herman Spliethoff tilasi vuonna 1946 yhtiölle ensimmäisen uutena hankitun aluksen. Alus (M/S Keizersgracht) sai nimensä amsterdamilaiselta kanavalta, jonka varrella konsernin toimisto sijaitsi. Tuosta lähtien Spliethoff on nimennyt laivansa kanavien mukaan. Nimistä on muodostunut yrityksen tavaramerkki. Konserni pääasiassa kuljettaa metsäteollisuuden tuotteita ja kontteja ympäri maailman sekä viestintä-, kaasu- ja öljyteollisuuden suuriin hankkeisiin liittyviä erikoiskuljetuksia.
Kesäkuussa 2002 Spliethoffiin kokonaan omistama tytäryhtiö Transfennica Nederland B.V. osti enemmistöosuuden (51 %) suomalaisen Transfennican osakkeista. Transfennica Nederland B.V. perustettiin tämän yrityskaupan vuoksi. Transfennica on johtavassa asemassa metsäteollisuuden logistiikkapalveluiden tarjoajana ja tuotteita kuljettavana ro-ro-varustamona Suomessa.
Syyskuussa 2003 konserni osti osake-enemmistön alankomaalaisesta Wijnne & Barends -varustamosta. Wijnne & Barends on erikoistunut lähimerenkulkuun. Vuonna 2016 Spliethoff osti suomalaisen Bore -varustamon Rettig Groupilta.
Laivasto
thumb|[[M/S Donaugracht|alt=]] Spliethoffin laivasto:
Luettelo jääkiekon SM-mitalisteista
Tämä on luettelo jääkiekon SM-mitalisteista.
SM-liigan aika
SM-liigan voittajat saavat kultamitalit ja vuodeksi Kanada-maljan.
Ismo Kanerva
Ismo Olavi Kanerva (s. 2. kesäkuuta 1942 Turku) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Kanerva edusti Suomea Tokion 1964 olympialaisissa perämiehellisen nelosen perämiehenä. Joukkue karsiutui keräilyerissä. EM-kilpailuissa Kanerva sijoittui kahdeksanneksi vuonna 1963 ja yhdeksänneksi vuonna 1964.
Wärtsilän Soutajia edustanut "Iska" Kanerva voitti nelosessa ja kahdeksikossa viisi Suomen mestaruutta vuosina 1960–1964.
Lawton (Oklahoma)
Lawton on Yhdysvaltain Oklahoman osavaltiossa ja Comanchen piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupunki perustettiin vuonna 1901 ja se on nimetty Yhdysvaltain sisällissodassa taistelleen sotilaan Henry Ware Lawtonin mukaan. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungin asukasmäärä oli 92 859 ja pinta-ala 209,9 neliökilometriä. Vuosina 2010–2018 kaupungin väkiluku laski 4,1 prosenttia. Lawtonin metropolialueella asuu noin 114 916 ihmistä.
Panu Peltokangas
Panu Peltokangas (s. 22. syyskuuta 1992) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän edustaa Korisliigassa pelaavaa Tampereen Pyrintöä ja on pelannut samassa sarjassa myös kasvattajaseurassaan Korikobrissa/Kobrissa sekä Korihaissa.
Lawton (Oklahoma)
Kaupungista on lähtöisin useita kuuluisia ihmisiä, kuten Oscar-palkittu näyttelijä Joan Crawford, Paavo Pesusienen luoja Stephen Hillenburg ja Miss America 2007 Lauren Nelson.
Panu Peltokangas
Kobrat ja kausi Korihaissa
Peltokangas on Lapuan Korikobrien kasvatti. Hän edusti seuran juniorijoukkueita valtakunnallisissa divisioonissa ja kaudella 2008–2009 A-poikien SM-sarjassa. Peltokangas nousi Korikobrien miesten I-divisioonassa pelanneen miesten edustusjoukkueen kokoonpanoon kaudeksi 2010–2011 pelaten I-divisioonaa kahden kauden ajan pienessä roolissa.
Ensimmäisen pääsarjaottelussa Peltokangas pelasi kaudella 2013–2014 5. lokakuuta pelatussa ottelussa Tapiolan Honkaa vastaan tehden kaksi pistettä. Seuraavalla kaudella Peltokangas teki Korisliigan ennätyksikseen pisteissä 22 Kouvoja vastaan 8. helmikuuta 2015 ja levypalloissa kahdeksan Pyrintöä vastaan 30. maaliskuuta. Peltokangas jatkoi nimensä Kobriksi typistäneessä lapualaisjoukkueessa kaudella 2015–2016. Kauden viimeisessä runkosarjaottelussaan Loimaata vastaan 26. maaliskuuta Peltokangas teki uudeksi pääsarjaennätyksekseen kolme heitontorjuntaa. Kobrien kausi päättyi putoamiseen sarjaporrasta alemmas.
Kesäkuussa 2016 Peltokangas siirtyi Korisliigaan nousseeseen Korihaihin jota edusti kauden 2016–2017. Hän pelasi kauden uransa siihen asti korkeimmalla, 5,5 pisteen, ottelukeskiarvolla. Peltokankaan kautta haittasi sarjan keskivaiheilla tapahtunut pieni loukkaantuminen, josta hän kuntoutui kauden jälkeen. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Kobriin. 9. joulukuuta 2017 Peltokangas teki Espoo Unitedia vastaan ennätyksekseen kuusi pallonriistoa. Kobrat sijoittui runkosarjan viimeiseksi ja säilyi sarjassa voitettuaan HBA-Märskyä vastaan pelatun liigakarsinnan.
Peltokangas jatkoi Kobrissa myös seuraavan kauden 2018–2019 sivuten runkosarjassa yhden ottelun levypalloennätystään (8) kolmesti ja heitontorjuntaennätystään (3) kerran. Peltokankaan kausi oli pirteä: hänen tehokkuuslukemansa 7,5 oli uran siihen asti suurin. Samoin levypalloissa ja vapaaheittojen määrässä sekä tarkkuudessa Peltokankaalla oli uransa siihen mennessä selkeästi paras pääsarjakausi.
Tampereen Pyrintö
Heinäkuussa 2019 Peltokangas siirtyi Tampereen Pyrintöön 1+2-vuotisella sopimuksella. Hän oli koronaviruspandemian vuoksi kesken runkosarjan päättyneellä kaudella viidenneksi sijoittuneen Pyrinnön selkeästi paras pelaaja +/--tilastossa. Peltokangas teki tynkäkaudella runkosarjassa ennätyksensä useissa tilastokategorioissa: hän muun muassa onnistui kahden pisteen heitoissaan 57-prosenttisesti, otti 1,4 hyökkäyslevypalloa ja jakoi 1,2 korisyöttöä ottelua kohden. Korisliigan ohella Pyrintö pelasi Suomen cupissa, jossa se putosi välierissä.
Toukokuussa 2020 Peltokangas ja Pyrintö käyttivät sopimusoptionsa ja tekivät kahden kauden mittaisen jatkosopimuksen.
Triglav
Triglav on Slovenian, Julisten Alppien sekä entisen Jugoslavian korkein vuori. Gorenjskan alueella sijaitsevan vuoren korkeus on 2 864 metriä. Nimi Triglav tarkoittaa vuoren muodon mukaisesti kolmipäistä. Vuori on kuvattu sekä Slovenian lipussa että vaakunassa. Nimen Triglav sanotaan eräiden lähteiden mukaan viittaavan myös Triglav-nimiseen slaavilaiseen jumalaan.
Triglaville nousi ensimmäisenä Luka Korošec vuonna 1778. Vuoren huipulla sijaitsee Slovenian tärkeä symboli, Aljaževin torni.
Eugenio Monti
Eugenio Monti (23. tammikuuta 1928 Dobbiaco, Italia – 1. joulukuuta 2003) oli italialainen rattikelkkailija. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä kelkkailijoita kuudella olympia- ja 12 maailmanmestaruusmitalillaan. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan vuoden 1964 Innsbruckin olympialaisissa ensimmäisenä Pierre de Coubertinin mitalin saajana todellisen olympiahengen osoittajana.
Monti aloitti alppihiihtäjänä ja nousikin aina kansalliselle huipulle asti. Hän joutui kuitenkin lopettamaan hiihtouransa rikottuaan molemmat polvensa 1951. Monti siirtyi kelkkailun pariin ja nousi jo 1954 Italian mestariksi. Vuonna 1957 hän voitti ensimmäisen 11 maailmanmestaruudestaan.
Vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa Monti voitti sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Monti ei pystynyt kirkastamaan mitaleitaan, sillä rattikelkkailu ei ollut olympialajina.
Monti muistetaan parhaiten 1964 Innsbruckin talviolympialaista, jossa hän osoitti todellista olympiahenkeä. Monti antoi omasta kelkastaan pultin brittiläisten Tony Nashin ja Robin Dixonille huomatessaan, että heiltä oli kyseinen osa rikki. Brittikaksikko voitti kisan ja Montin joukkue sijoittui pronssille. Kotimaassaan Italiassa lehdistö antoi Montille kritiikkiä toimistaan, mutta Monti vastasi: ”Nash ei voittanut, koska annoin hänelle pultin. Hän voitti, koska laski nopeammin.”
Lopulta vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa 40-vuotiaana Monti voittaa olympiakultaa. Hänen joukkueensa oli ensimmäinen sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa. Monti lopetti uransa olympiakullan jälkeen. Montille myönnettiin kisojen jälkeen Italian korkein siviiliarvonimi.
Parkinsonin tautia sairastanut Monti teki itsemurhan 1. joulukuuta 2003.
Modernismi
Vaikka sana on yksiköllinen, modernismi ei ole yhtenäinen tyyli. Se ei ole taiteen yksittäinen ”ismi” vaan sisältää useita eri taiteen suuntauksia, tyylisuuntia ja taiteenaloja, jotka syntyivät modernisoitumisen saatossa eri aikoina – joskus samanaikaisesti, joskus toisiaan seuraten. Jotkin modernismin tyylit, kuten ekspressionismi ja minimalismi, ovat toistensa vastakohtia ja ristiriitaisessa asemassa keskenään. Jotkin modernismin suuntaukset syntyivät ja kehittyivät keskinäisen vastakkainasettelun lähtökohdista, mutta toiset kasvoivat myös yhteistyön ja keskinäisen lujittamisen merkeissä.
Toiset tutkijat jakavat 1900-luvun moderniin ja postmoderniin aikakausiin, kun jotkut taas katsovat sen kuuluvan samaan suurempaan jaksoon. Modernismi-sanaa alettiin käyttää 1970-luvulta alkaen erityisesti vastakohtana postmodernismille, joka nousi vastustamaan modernismia.
Vastalause pysähtyneisyydelle
thumb|Modernismin kampanjointi näkyi voimakkaasti varsinkin kehitysmaissa. Kuva Brasilian pääkaupungista [[Brasíliasta, jonka hallintokeskus valmistui vuonna 1960.]] thumb|Kazimir Malevitš, Omakuva, 1933. Modernismi on modernin maailman ja elämän taidetta ja kulttuuria. Toimintastrategiana on usein ajatus taiteen etujoukosta, avantgardesta. Vallankumouksellinen modernismi, niin yhteiskunnallisissa kuin taiteellisissakin liikkeissä ilmaisi usein kannattamiaan periaatteita ja ajatuksia manifesteina, jotka ovat tavallisesti kirjoitettuja julkilausumia. Tyypillistä modernismille oli perinteen hylkääminen. Manifesteissa ja asenteissa aikaisempi, ”vanha” maailma tai kilpailevat taideryhmät tuomittiin, sekä usein pyrittiin täysin ”puhtaaseen”, ”uuteen” ja omintakeiseen muoto- ja merkitysmaailmaan. Vanhaksi katsotut asenteet, muodot ja rakenteet pyrittiin hajottamaan tai purkamaan. Modernismin tavoitteena oli taiteen vallankumous.
Modernistien mukaan perinteinen taide, kirjallisuus, yhteiskunta ja elämäntapa olivat niin vanhentuneita, että ne piti sysätä sivuun ja keksiä kulttuuri uudelleen. Modernismi arvosti uutta ja piti sitä hyvänä ja kauniina. Tämä modernismin kampanjanomainen toteutus taiteissa kulki käsi kädessä modernisaation kanssa ja se näkyi toisen maailmansodan jälkeen varsinkin kehitysmaissa, esimerkiksi Etelä-Amerikassa tai Aasiassa.
Modernismin aatteen voimalla valettiin uskoa tekniikan edistykseen. Modernismi herätti joskus myös utopistisia haaveita. Erään latinalaisamerikkalaista abstraktia taidetta käsittelevän näyttelyn otsikko oli ”Toivon geometria”.
Vaikka modernismilla ja modernisuudella oli paljon annettavaa taiteilijoille, myös modernismin arvostelu alkoi toisen maailmansodan jälkeen. Useat taiteen suuntaukset varsinkin 1960-luvulta alkaen olivat usein modernismia vastustavia eli antimodernistisia. Niissä arvostellaan jollakin tapaa formalistista estetiikkaa ja modernisuutta.
Arkkitehtuuri
thumb|Frits Peutz suunnitteli tämän 1935 valmistuneen lasipalatsin [[Heerleniin Hollantiin.]]
Modernismin tunnistaa ehkä selkeimmin arkkitehtuurissa. Arkkitehtuurin modernismi on laaja termi, jolla tarkoitetaan useita toisiaan muistuttavia rakennustyylejä, pääasiassa muodon yksinkertaistamista ja koristeen hylkäämistä, joka tapahtui aluksi noin vuonna 1900. Vuoteen 1940 mennessä nämä tyylit olivat vakiintuneet ja ne tunnistettiin kansainvälisenä tyylinä, josta tuli hallitseva rakennustapa 1900–luvun useiden vuosikymmenien ajaksi. Joskus toisen maailmansodan jälkeistä modernismia kutsutaan englanniksi sanalla High Modern ('korkea moderni'), jolla tarkoitetaan aikakauden modernismin huipentumaa.
Modernia arkkitehtuuria luonnehtii tavallisesti:
Modernismin ajoitus
thumb|Aarno Ruusuvuori, [[Hyvinkään kirkko, 1961.]] Modernismia pidetään usein kattokäsitteenä kaikille 1900-luvun alun taidemaailman ilmiöille. Sanalla esimodernismi tarkoitetaan modernistisia pyrkimyksiä ennen 1900-lukua. Kuvataiteessa käsite moderni taide tarkoittaa joko nykyajan tai uutta taidetta tai ajanjaksoa noin 1850–1970. Kaunokirjallisuudessa modernismi rajataan tavallisesti kattamaan vain vuosisadan kolme ensimmäistä vuosikymmentä. Esimerkiksi englantilainen kirjallisuuskriitikko Frank Kermode rajaa sen kattamaan lähinnä vuodet 1907–1925. Modernismin vilkkaimman kehityksen kautena pidetään usein vuosisadan toista vuosikymmentä ennen ensimmäistä maailmansotaa. Virginia Woolf kirjoitti vuonna 1924:
Toiset tutkijat ajoittavat modernismin kiivaimmaksi kehityskaudeksi ensimmäistä maailmansotaa seuranneet vuodet. Ilmestyiväthän tuolloin lukuisat modernismin klassikoiksi kohonneet teokset. Harry Levin esimerkiksi pitää merkittävänä vuotta 1922, jolloin ilmestyivät muiden muassa James Joycen Odysseus, T. S. Eliotin Autio maa, Virginia Woolfin Jaakobin huone, Eugene O'Neillin Anna Christie ja Rilken Duinon elegiat. Joukko tutkijoita taas väittää modernismin olevan yhä länsimaisen ihmisen ajattelun moottori, ja he pitävät maailmansotien välisiä vuosia modernismin kehityksen pääkautena.
Postmodernismin kauden katsotaan alkaneen kirjallisuudessa 1960-luvun kuluessa, joten jotkut haluavat kutsua varsinaisen modernismin ja postmodernismin välisiä vuosikymmeniä (1930-luvun alusta 1960-luvulle) myöhäis- tai jälkimodernismin ajaksi.
Esimoderni
Esimodernismilla tarkoitetaan taiteen historiassa aikaa ennen modernismia. Esimodernin käsitteellä verrataan modernia ja sitä edeltävää yhteiskuntaa. Oleellinen ero on yhteiskunnan muuttuminen teollistumisen vaikutuksesta, joka Keski-Euroopassa seurasi 1700-luvun maanviljelyksen kumousta, sekä siirtomaiden ja mannermaan demokraattista kehitystä.
David Marshall
Marshall on skotlantilaisseura Celticin lisäksi edustanut Englannin sarjoissa Norwich Cityä, Cardiff Cityä, Hull Cityä ja Wigan Athleticia sekä elokuusta 2020 alkaen Derby Countya.
Modernismi
Modernismin synty
thumb|[[Charles Baudelaire vuonna 1848, Gustave Courbet’n maalaus.]] Esseessään Modernin elämän maalari (1859–1860) Charles Baudelaire vaati taidetta huomioimaan aikansa yhteiskunnan muutokset. Baudelaire valitsi kirjoituksensa kohteeksi ”M. G.:n”, joka oli ranskalainen kuvittaja Constantin Guys (1802–1892). Hänestä puolestaan tuli myöhemmin monen modernistisen taiteilijan, esimerkiksi Claude Monet’n ja Helene Schjerfbeckin, ihailun kohde. Baudelaire kirjoitti Guys’stä:
David Marshall
Marshall oli kaudella 2013–2014 yksi Valioliigan parhaista maalivahdeista, mutta hänen hyvistä esityksistään huolimatta Cardiff putosi yhden pääsarjakauden jälkeen takaisin toiselle sarjatasolle.
Modernismi
Modernismin synty
1800-luvun lopussa tuotantonsa luoneen Friedrich Nietzschen merkittävä anti modernistiselle kirjallisuudelle oli yritys murtautua järkiperäisen ja järjestelmällisen ajattelun taakse, elämän liikkeellepaneviin voimiin: irrationaaliseen elämäntuntoon.
Modernismin syntyyn vaikuttivat useat 1900-luvun alkuun ajoittuneet yhteiskunnan ja kulttuurin tapahtumat: uudet, vallankumoukselliset käsitykset niin luonnon- kuin ihmistieteissäkin, teollistuminen ja kaupungistuminen, sekä ensimmäinen maailmansota 1914–1918. Esimerkiksi elokuva ja valokuvataide toivat uuden tavan hahmottaa todellisuutta ja myös vaikuttivat sekä kaunokirjalliseen, että kuvataiteelliseen ilmaisutapaan.
Sigmund Freud ja Carl Jung toivat keskustelun kohteiksi jo Friedrich Nietzschen ja Henri Bergsonin ennakoimat näkemykset vaistotoiminnan ja alitajunnan merkityksestä ihmisen järkiperäiseksi oletetun toiminnan vaikuttimina. Heidän katsottiin osoittaneen harhaksi käsityksen, että yksilö kykenisi hallitsemaan täydellisesti järjellään minäänsä ja toimintaansa. Freudin kehittämä psykoanalyysi jakoi sielunelämän kolmeen kerrokseen — (1) vaistojen ja viettien muodostamaan, elämänvoimaa tuottavaan ”siihen” (Id), (2) toimivaan ja tietoiseen ”minään” (Ego) ja (3) idin elinvoimaa tuottavia vietti-impulsseja kontrolloivaan (ja tukahduttavaan) ”yliminään” (Superego). Psykoanalyysi antoi moderneille kirjailijoille välineen hahmottaa inhimillistä kokemusta.
Ajoituksen ongelmia
thumb|[[Vladimir Šuhov, hyperboloidiin perustuva vesitorni Nižni Novgorod 1896.]] Keskustelu modernismista osoittaa, kuinka vaikeaa on määritellä tarkasti aate- ja kulttuurihistoriallisia kausia. Taidekriitikko Robert Hughes toteaa kirjassaan The Shock of the New, että tällaiset määritelmät eivät ole kuin lasinen tikku, joka katkeaa puhtaasti raksahtaen. Hän toteaa esimerkiksi, että ei voi mainita erityistä vuotta jolloin renessanssi loppui. Se loppui kyllä, mutta yhtä kaikki nykyään kulttuurimme on renessanssin rippeiden läpitunkemaa.
Hughes kirjoittaa, että asia on vielä enemmän näin modernismin ollessa kyseessä, koska olemme vielä niin lähellä sitä. Kirjoittajan käsityksen mukaan modernistiset aikaansaannokset jatkavat vaikutustaan kulttuurissamme vielä vuosikymmenien ajan, koska ne olivat niin suuria, muhkeita ja niin kiistattoman vakuuttavia. Hughes kommentoi, että ainakin suhteemme modernismin herättämiin toiveisiin on tullut nostalgiseksi.
Kari Haili
Kari Haili (5. lokakuuta 1956 Turku – 17. tammikuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän aloitti muusikonuransa Turun varuskuntasoittokunnassa 1976, josta nuorena sotilassoittajana muutti Lappeenrantaan 1978. Siellä sotilasura jatkui Lappeenrannan varuskuntasoittokunnan klarinetistina. Jo 1980-luvun alusta lähtien hän työskenteli useilla eri tahoilla maakunnassa.
Haili toimi Joutsenon soittokunnan ja Imatran seurakunnan orkesterikoulun kapellimestarina sekä Lappeenrannan musiikkiopiston orkesterien johtajana. Näiden tehtävien takia hän jäi pois armeijasta 1986. Kaakkois-Suomen taidetoimikunta myönsi Hailille taidepalkinnon vuonna 2003.
Haili oli vuonna 1987 perustamansa Lappeenranta Ensemble -kamariorkesterin taiteellinen johtaja, ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan jäsen 2004-2006. Lähes kaikkien johtamiensa orkestereiden kanssa hän paitsi konsertoi ahkerasti, myös teki lukuisia esiintymismatkoja eri Euroopan maihin. Eteläkarjalaisten orkestereiden lisäksi Haili johti mm. Rauman kaupunginsoittokuntaa 1990-luvulla.
Päätyönään Haili hoiti vuodesta 1986 lähtien Imatran musiikkityön toimialajohtajan virkaa, johon sisältyi myös seurakunnan orkesterikoulun johtaminen. Työtään Imatran seurakunnassa hän jatkoi joulukuuhun 2012 asti.
Montolan puhallinorkesterin kapellimestarina Haili toimi vuosina 1981-2001. Hänen johdollaan orkesterin toiminta vilkastui merkittävästi kaikilla tavoin. Säännöllinen konserttitoiminta alkoi, ja ohjelmisto laajentui merkittävästi etenkin klassisen sinfonisen puhallinmusiikin suuntaan. Konsertit olivat usein hyvin poikkeavia ohjelmaltaan sen suhteen, mitä soittokunnilta oli totuttu tuohon aikaan kuulemaan. Orkesterin taitotaso kasvoi huimasti, ja konsertteja tehtiin hyvinkin vaativilla ohjelmistoilla. Niinpä nimikin muutettiin soittokunnasta puhallinorkesteriksi.
Matthías Johannessen
Matthías Johannessen (1930 Reykjavik, Islanti) on islantilainen runoilija ja toimittaja. Hän on työskennellyt Morgunblaðiðin toimittajana
Suomennettuja runoja
Matthías Johannessenin runoja on julkaistu Maj-Lis Holmbergin suomentamana antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa, suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4
Rottajärvi (Pori)
Rottajärvi on Satakunnassa Porissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Söörmarkunjoen vesistöön.
Maantiede
Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 150 metriä. Järvi sijaitsee keskellä Rottasuota, joka on kokonaan ojitettu. Järven vedet suotuvat suon läpi ja poistuvat suolta sen pohjoissivulla olevaa laskuojaa myöten. Oja yhtyy Viikerinojaan, joka muuttuu ennen Söörmarkkua Söörmarkunojaksi ja sittemmin Söörmarkunjoeksi. Järven rantaviiva on 400 metriä pitkä ja ranta on metsäistä ojitettua suota. Keskellä järveä on suurehko saari ja pohjoisrannalla on yksi tietön rakennus.
Historia
Soiden ympäröimä Rottajärvi ei esiinny monessakaan vanhassa kartassa. Se ilmaantui kuitenkin karttoihin, koska talonpojat aikoivat kuivattaa sen. Ruosniemen pitäjänkartassa se on piirretty lähes nykyisen muotoisena, mutta sillä oli tuolloin nykyisen yhden ison saaren lisäksi myös pienempi saari. Kuivattamista suunnittelevan maanmittarin katselmuskartassa vuodelta 1846 saaria on vain yksi.
Ruosniemeläiset isännät anoivat vuonna 1846 lupaa laskea Rottajärven vedenpintaa ja kuivattaa sitä ympäröivää suota ilmeisesti uusia niittyjä varten. Maanmittarin G. W. Leidenius järjesti samana vuonna katselmuksen, jossa arvioitiin kuivattamisen kannattavuutta. Järven pinta-ala mitattiin 8 tynnyrinalan ja 11 kapanalan suuruiseksi ja järveä ympäröivien soiden pinta-alaksi 78 tynnyrinalaa ja 21 kapanalaa. Järven syvyydeksi oli neljä kyynärää eli noin 2,5 metriä ja pohjamudan paksuus oli noin kaksi kyynärää. Soiden pohjalla oli "svartmyllaa", eli mustaa multaa, sekä hiekan ja saven seosta. Maanmittari ehdotti kuivatusojaksi järvestä pohjoiseen kulkevaa ojaa, joka 1 273 kyynärän pituisena yltäisi Pietilän niityllä juoksevaan ojaan asti. Hän ehdotti myös, että vain pienempi suo kuivatettaisiin sen hyvän mullan vuoksi ja suurempi suo jätettäisiin rauhaan.
Katselmuksen tulokset toimitettiin maaherralle vuonna 1847, joka pyysi lausunnot Tie- ja vesirakennushallitukselta sekä kaikkia muilta asianosaisilta. Hallituksen suositeltua hanketta eikä kenenkään vastustettua sitä, maaherra antoi luvan toteuttaa kuivatus. Sen etenemisestä ei ole tietoa, mutta se sujui varmaan riidatta, koska piirustusten mukainen metsäoja löytyy nykyään kartalta. Järven muoto nykykartalla ja katselmuskartalla ovat samat, joten järven vedenpintaa ei onnistuttu laskemaan. Soiden kuivattaminen on toteutettu viimeistään nykypäivänä, koska soilta johtaa oja kuivatetun Pyntösjärven kuivatusojaan, joka laskee Kokemäenjokeen.
Diana Johnstone
Diana Johnstone (s. 1934) on vasemmistolainen kirjailija, joka on keskittynyt Euroopan politiikkaan ja läntiseen ulkomaanpolitiikkaan. Johnstonella on Minnesotan yliopistosta filosofian tohtorin tutkinto, ja hän vastusti aikoinaan Vietnamin sotaa. Johnstone on syntynyt Yhdysvalloissa, mutta on asunut vuodesta 1990 alkaen Pariisissa.
Vuodesta 1976 Johnstone on toiminut amerikkalaisen In These Times -lehden Euroopan kirjeenvaihtajana. Hän on julkaissut itse Counterpunch-verkkolehteä. Johnstonen on väitetty kiistäneen Srebrenican joukkomurhan, mutta hän on itse kiistänyt tämän väitteen. Ruotsissa Johnstonen haastattelu Ordfront-lehdessä johti sen päätoimittajan erottamiseen.
Suomessa Johnstone tunnetaan kirjasta Jugoslavia ja NATO – narrien ristiretki, jossa hän esittää vaihtoehtoisen, serbejä puoltavan tulkintansa Jugoslavian sodasta. Kirja on herättänyt kovaa arvostelua ja kiivasta väittelyä.
Eero Salminen
Eero Ilmari Salminen (18. lokakuuta 1933 Kokkola – 6. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen korkeushyppääjä. Hän oli lajissaan Suomen paras 1950-luvun jälkipuoliskolla.
Salminen ylitti korkeushypyssä kahden metrin rajan vuonna 1955 kaikkien aikojen viidentenä suomalaisena. Hän rikkoi Kalevi Kotkaksen 1930-luvulla tekemän ja lähes 20 vuoden ikään ehtineen Suomen ennätyksen vuonna 1956. Hänestä tuli ensimmäinen kierähdystyylillä Suomen ennätyksen hypännyt mies. Hän vaihtoi kuitenkin takaisin sisäjalantyyliin, ja hänen vuonna 1959 hyppäämänsä tulos 210 cm on edelleen kaikkien aikojen paras suomalaisen sisäjalkatyylillä hyppäämä tulos.
Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Salminen sijoittui kahdeksanneksi. Rooman olympialaisissa 1960 hän jäi karsintaan. Hän kilpaili 30 maaottelussa ja voitti lajinsa 11 kertaa. Suomen mestaruuden hän voitti kuudesti, mitä useampaan mestaruuteen ovat korkeushyppääjistä yltäneet vain Oskari Frösén ja Hanna Grobler.
Seuratasolla Salminen edusti Kiuruveden Jännettä, Kuopion NMKY:n Urheilijoita ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita. Ammatiltaan hän oli rikosetsivä.
Kilmarnock
Johnnie Walker -viski on lähtöisin Kilmarnockista, ja nykyään sitä myydään maailmanlaajuisesti yli 130 miljoonaa pulloa vuodessa.
Zabok
Zabok on kaupunki Luoteis-Kroatiassa Krapina-Zagorjen maakunnassa. Se on maakunnan taloudellinen keskusta. Vuonna 2011 kaupungissa oli vajaat 9000 asukasta. 2001 kaupungin asukasluku oli 9 365, joista 98% kroaatteja. Kaupungin pormestari on Ivan Hanžek.
Historia
Vuonna 1782 Sigismund Vojković-Vojkffy aloitti kirkon rakennuttamisen Zabokissa. Kirkko valmistui vuonna 1805. Fedodaalisen järjestelmän lakkauttamisen jälkeen entiset maaorjat saivat valita asutuspaikkansa vapaasti, ja moni asettui kirkolta länteen päin Gredicen ja itään päin Bračakin kyliin johtavien teiden varrelle. Nykyisen muotonsa kaupunki sai toisen maailmansodan jälkeen kun asutus levisi rautatien pohjoispuolelle.
Julia Domna
right|thumb|Julia Domnan rintakuva Julia Domna (170–217) oli Rooman keisarinna ja keisari Septimius Severuksen toinen vaimo. Hän oli keisarien Caracalla ja Geta äiti.
Julia Domna oli alkujaan syyrialaista sukua ja hänen isänsä Julius Bassianus oli aurinkojumala Heliogabaluksen pappi Emesassa (nykyinen Homs). Domnalla oli myös vanhempi sisko Julia Maesa joka oli keisari Elagabaluksen (hallitsi 218–222) isoäiti.
Julia Domna ja Severus avioituivat joskus 180-luvun lopulla, sen jälkeen kun Severuksen ensimmäinen vaimo Paccia Marciana kuoli. Caracalla syntyi vuonna 188 ja Geta vuonna 189. Severus julistautui keisariksi vuonna 193 sen jälkeen kun Roomassa oli syttynyt valtataistelu Commoduksen kuoleman jälkeen. Domna seurasi miehensä mukana kun tämä matkusti itään taistelemaan usurpaattori Pescennius Nigeriä vastaan. Julia Domna sai sisällissodan aikana lisänimen mater castrorum (osapuilleen "leirin äiti").
Neron kolossi
Neron kolossi oli Rooman keskustassa Rooman keisarikunnan aikana sijainnut keisari Neron valtava näköispatsas, joka on sittemmin kadonnut tai tuhoutunut. Läheinen Colosseum on mahdollisesti nimetty sen mukaan.
Veistos oli tiettävästi noin 35 metriä korkea, korkeampi kuin antiikin seitsemään ihmeeseen kuulunut Rhodoksen kolossi. Tiedot korkeudesta tosin vaihtelevat hieman: historioitsija Suetoniuksen mukaan korkeus oli 120 jalkaa, Plinius vanhemman mukaan 106½ jalkaa ja Cassius Dion mukaan 100 jalkaa. Lisäksi Cassius Dion mukaan patsas olisi valmistunut vasta keisari Vespasianuksen aikana vuonna 75 ja jotkut olisivat väittäneet sen esittävän Vespasianuksen poikaa Titusta eikä Neroa.
Keisari Hadrianus puratti Domus Aurean vestibyylin ja rakennutti sen tilalle vuosina 121–135 Venuksen ja Rooman temppelin, joten Neron patsas siirrettiin (ilmeisesti vuoden 127 aikoihin ) hieman idemmäksi, uuden temppelin ja Domus Aurean entisen tekojärven paikalle rakennetun amfiteatterin (nyk. Colosseum) väliin. Arkkitehti Decrianus suunnitteli laitteiston, jonka avulla patsas voitiin siirtää pystyasennossa 24:n norsun vetämänä. Cassius Dion mukaan keisari Commodus määräsi muuttamaan patsaan omaksi näköispatsaakseen vaihtamalla sen pään sekä lisäämään siihen tarusankari Herakleeseen viittaavan nuijan ja hahmon jaloissa olevan leijonan. Lisäksi patsaan yhteyteen olisi lisätty sanat ”gladiaattoreista paras”.
Patsaasta ei ole säilynyt nykypäiviin mitään. Viimeinen varma maininta siitä pystyssä on niin sanotussa vuoden 354 kalenterissa. Se saattoi tuhoutua vuoden 410 Rooman ryöstössä tai romahtaa 400-luvun maanjäristyksissä. Keskiajalla patsaaseen alettiin viitata kolossina ja viereiseen amfiteatteriin sen mukaan Colosseumina. Kolossin mainitsee ”pseudo-Bedana” tunnettu varhaiskeskiaikainen kirjoittaja, jonka mukaan: ”Kun kolossi luhistuu, myös Rooma luhistuu. Kun Rooma luhistuu, myös maailma luhistuu”. Kolossin jalustan pohjan ääriviivat ovat edelleen nähtävissä Colosseumin länsipuolella kivireunaisena nelikulmaisena viheralueena.
HVS-Tennis
HVS-Tennis (aik. Helsingin Verkkopalloseura) on helsinkiläinen tennisseura. Helsingin Verkkopalloseura perustettiin 27. huhtikuuta 1920. Seuran nimeksi vaihdettiin 1980-luvun alussa HVS-Tennis. Jäseniä seurassa on noin 1 300.
HVS-Tennistä ovat edustaneet muun muassa Harri Heliövaara, Emma ja Essi Laine, Birgitta Lindström, Juho Paukku, Aki Rahunen, Heini Salonen ja Pekka Säilä. Seura järjestää joka vuosi miesten ATP Challenger -turnauksen IPP Openin ja naisten ITF-turnauksen OrtoLääkärit Openin.
HVS-Tenniksen kotikenttinä toimivat Talin ja Taivallahden tenniskeskukset. Aikaisemmin seuran kotikenttänä toimi Tennispalatsi.
Kihupyhä
Kihupyhä on ollut Etelä-Karjalassa vietetty alkujaan kirkon suojeluspyhimyksen muistojuhla. Myöhemmin siitä kehittyi markkinapäivä, jolloin väki kokoontui seurustelemaan laajalta alueelta. Esimerkiksi Antreassa kihupyhää vietettiin Pyhän Andreaksen päivänä 30. marraskuuta, Kivennavalla taas 10. sunnuntaina kolminaisuudenpäivän jälkeen. Sana 'kihu' merkitsee väkijoukon tiivistä liikehdintää.
McDonnell Douglas MD-80
McDonnell Douglas MD-80 on yhdysvaltalaisen McDonnell Douglasin valmistama koneperhe, joka pohjautuu suosittuun Douglas DC-9 -koneperheeseen. MD-80-koneperheeseen kuuluu valmistusvuosien mukaisesti nimetyt MD-81, MD-82, MD-83, MD-87 ja MD-88. MD-80-koneperheen ensimmäisen jäsenen MD-81-koneen ensilento tapahtui 25. lokakuuta 1979. Konetyyppi esiteltiin vuonna 1980 Austrian Airlinesin ja Swissairin kanssa.
MD80-koneet ovat kaksimoottorisia ja niillä voidaan kuljettaa 130–172 matkustajaa konetyypistä riippuen. Erittäin luotettavaksi ja kestäväksi osoittautunutta konetta valmistettiin vuosina 1979–1999 kaikkiaan 1 191 kappaletta. MD80-koneperheeseen pohjautuvat myöhemmin markkinoille tulleet McDonnell Douglas MD-90 -koneperhe ja Boeing 717 -konetyyppi. Koneita oli marraskuussa 2021 käytössä vielä 151 kpl. Niiden merkittävimpiä käyttäjiä maailmanlaajuisesti olivat amerikkalaiset American Airlines sekä Delta Air Lines, jotka luopuivat laivastoistaan vuosina 2019-2020.
Koneperhe
pienoiskuva|[[Alitalian MD-82 rullaa Prahan lentoasemalla vuonna 2004.]] Alkuperäinen MD-80-sarjan versio oli MD-81, joka siis tuli liikenteeseen 1981. MD-82:ssa oli tehokkaammat moottorit, MD-83:ssa oli pitempi toimintamatka ja vielä tehokkaammat moottorit. Kaikissa DC-9 -sarjojen koneissa oli käytössä Pratt&Whitney JT8D -ohivirtaussuihkuturbiinit. MD-80 -sarjojen koneissa oli tehokkaammat ja suuremman ohivirtaussuhteen vuoksi taloudellisemmat JT8D-200 -moottorit. MD-87 oli lyhennetty versio aiemmista (samankokoinen kuin DC-9-30). Tämä versio sai tyyppihyväksynnän vuonna 1987. MD-87:llä ei ollut suurta kysyntää. Finnairin laivastossa oli lukuisia MD-80-sarjan versioita, mutta sekä DC-9 että MD-80 ovat jo poistuneet laivastosta Airbus A320-sarjan tieltä.
MD-88
MD-88 teki ensilentonsa 1987. Siinä oli MD-83:n moottorit ja moderni ohjaamo elektronisine näyttöineen ja uudistettu matkustamo sekä useita parannuksia.
Käyttö Finnairilla
thumb|Finnairin MD-82 kuvattuna Düsseldorfin lentoasemalla vuonna 1995. Ensimmäiset MD-80-sarjan koneet saatiin Finnairille maaliskuussa 1983 osin sattumalta, sillä AeroMexicon oli tarkoitus vastaanottaa kolme konetta. Näin ei kuitenkaan koskaan tapahtunut, ja Finnairin Gunnar Korhonen osti koneet halvalla. Finnairia edusti kaupanteossa myös Maunu von Lüders, joka myöhemmin toimi FlyNordicin toimitusjohtajana. Ensimmäisen koneen, rekisteritunnukseltaan OH-LMN, lensi Suomeen kapteeni Urpo Koskela, perämiehinään kapteenit Kaarlo Jaskari ja Harri Roschier. Ensimmäinen kaupallinen lento tapahtui 16. huhtikuuta 1983 Lontoon Heathrow' hun. Jaskari johti myöhemmin itse MD-11- koneen käyttöönottoa yhtiössä.
Koneita, joita nähtiin Finnairin väreissä eri aikoina yhteensä 25 yksilöä, käytettiin lähinnä kotimaan ja Euroopan reiteillä, ja ne lensivät vuosina 1983–2006 880 000 lentotuntia ja 550 000 laskua. Toimituksen yhteydessä ensimmäisten koneiden suunnistuslaitteisto oli täysin perinteinen (2 VOR-vastaanotinta, 2 ADF-laitetta ja hieman myöhemmin myös AHRS-asentohyrräjärjestelmä), mutta vuosien varrella sitä päivitettiin laajasti: 1980-luvun lopulla otettiin käyttöön PMS-suorituskyvynhallintajärjestelmä, joka avusti optimaalisen lentoprofiilin valinnassa esimerkiksi kulloisiinkin olosuhteisiin nähden taloudellisimman lentokorkeuden suhteen. Vuodesta 1995 alkaen asennettiin GPS-satelliittivastaanottimet, ja vuosituhannen vaihteen tienoilla lopulta myös FMS-lennonhallintajärjestelmä, jolla voitiin hallita myös reittisuunnistusta, ja joka antoi nykyaikaisen aluesuunnistuskelpoisuuden siten, että loppuaikojen osittainen lasiohjaamo vastasi MD-88-koneen varustelua GPS:llä lisättynä. Muita lisäyksiä olivat mm. EGPWS-maastovaroitusjärjestelmä, TCAS-liikennevaroitusjärjestelmä sekä rahtitilan palonsuojajärjestelmien uusinta. Kaiken kaikkiaan laivastoa luonnehti varustuksen epäyhtenäisyys, sillä kaikkia päivityksiä ei saatu kaikkiin koneyksilöihin. Esimerkiksi koneyksilö OH-LPH (MD-83) ehti saada lempinimen "Pelti-Heikki", sillä siinä oli valtaosan käyttöajastaan vain perinteiset mittarit (ks. lähteen kuva, jossa perämiehen puolella näkyy perinteinen hyrrälennonvalvontamittaristo). Vaikka koneet olivat MD-80-laivaston useimpien koneiden modernimpaa mittaristoa lukuun ottamatta operatiivisesti lähes identtisiä vanhempien DC-9-koneiden kanssa, koneisiin ei Finnairin tapauksessa saatu myöhemmän A320- laivaston tapaan yhteistä tyyppikoulutusta, vaan niitä lensivät eri lentäjät. Kokeneille DC-9-lentäjille MD-80-koulutus oli kuitenkin hyvin helppo. Yllä mainittua OH-LPH:ta perinteisine mittareineen saivat Finnairilla lisäksi lentää vain eräät päällikkö- ja kouluttajatason lentäjät.