cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eva O
Eva O (kokonimeltään Eva Ortiz, synt. 1961) on yhdysvaltalainen punk rock-, deathrock- ja goottirockmuusikko sekä goottisuuntauksen uranuurtaja. Hänet tunnetaan dramaattisesta äänestään, raskaasta kitaroinnistaan sekä töistään deathrock-yhtye Christian Deathissa ja edesmenneen aviomiehensä Rozz Williamsin kanssa perustamassa Shadow Project -yhtyeessä. Evan osallisuus näissä yhtyeissä ansaitsi hänelle lehdistöltä ja yleisöltä "pimeyden kuningatar"-arvonimen. Evaa on myös nimitetty "yhdeksi Yhdysvaltojen goottipiirien säväyttävimmistä hahmoista" sekä "Gitane Demonen lisäksi ainoaksi jäljellä olevaksi gootin jumalattareksi."
Eva O nauttii laajaa kulttisuosiota ja esiintyy edelleen sooloartistina tai yhtyeensä Mz Eva O and Her Guns kanssa. Vuonna 2007 hän liittyi Christian Death -yhtyeen muunnelmaan, Christian Death 1334:n, joka koostuu alkuperäisistä jäsenistä paitsi että siinä Eva laulaa Rozz Williamsin sijasta.
Ensimmäiset yhtyeet
Eva syntyi vuonna 1961 ja muutti vuonna 1979 Los Angelesiin, Kaliforniaan unelmanaan rocktähden ura. Long Beachilla hän perusti paikallisen tyttöpunkyhtyeen Speed Queens, joka toimi vuosina 1980–1982. Eva oli tuolloin liian ujo toimiakseen laulajana, joten hän soitti kitaraa ja toimi taustalaulajana. Speed Queensin hajottua Eva ja basisti Sandra Ross hankkivat rumpalin ja perustivat yhtyeen Super Heroines. Samoihin aikoihin hän tapasi Rozz Williamsin, joka oli perustamassa deathrockyhtyettä Christian Death.
Super Heroines julkaisi kolme albumia. Kun Rikk Agnew jätti Christian Deathin pyysi Rozz Evaa yhtyeeseen kitaristiksi. Eva soitti Christian Deathissa jonkin aikaa, ja oli mukana tämän yhtyeen vuoden 1982 albumilla Only Theatre of Pain, jonka katsotaan aloittaneen koko Yhdysvaltojen goottisuuntauksen, ja sitä pidetään usein ensimmäisenä deathrock-albumina. Yhtyeeseen liittyi muita jäseniä, joista yksi soitti myöhemmin myös Super Heroinesissa. Yhtye äänitti viimeisen albuminsa Love And Pain vuonna 1983, mutta se julkaistiin vasta kahdeksan vuoden päästä.
Avioliitto ja Shadow Project
1980-luvun puolessä välissä Eva vietti paljon aikaa Richard Ramirezin kanssa. Ramirez suoritti lukuisia sarjamurhia San Franciscossa ja joutui niistä oikeuteen. Eva O palasi lopulta Rozz Williamsin luokse. Vuonna 1988 Rozz kosi Evaa, he menivät naimisiin ja muuttivat San Franciscoon. Siellä ollessaan Eva kiinnostui Anton LaVeyn sekä Boyd Ricen kirjoituksista ja hänestä tuli satanisti. Ajan kulukseen Rozz ja Eva perustivat uuden yhtyeen, Shadow Projectin, joka julkaisi kaksi albumia 1990-luvulla. Yhtye kuvaili tyyliään "oudoksi sekoitukseksi metallista deathrockia ja punkia." Tässä yhtyeessä Eva O kirjoitti suuren osan kappalemateriaalista, jota luonnehtivat raskaat kitarat. Kirjoittaja Gavin Baddeleyn mukaan Shadow Project oli osin luomassa nousevaa goottimetallisuuntausta. Toisen albumin Dreams for the Dying julkaisemisen jälkeen Eva ja Rozz alkoivat kirjoittaa uutta kappalemateriaalia. Christian Death perustettiin uudelleen Shadow Projectin kokoonpanolla ja julkaisi kaksi uutta albumia. Shadow Project teki viimeisen kiertueen In Tuned Out-livealbumin jälkeen. Vaikka Eva O ei koskaan pitänyt itseään Christian Deathin virallisena jäsenenä vaan lähinnä sessiomuusikkona, hänen työnsä siinä yhtyeessä ja Shadow Projectissa ansaitsi hänelle lehdistöltä "pimeyden kuningatar"-arvonimen.
Sooloura
Eva äänitti vuonna 1993 sooloalbumin Past Time. Vuonna 1994 hän alkoi työstää toista sooloalbumia. Se kulki alun perin nimellä Angels Fall for a Demons Kiss. Kuitenkin luettuaan Billy Grahamin kirjan Enkelit hänelle selvisi enkelien arvojärjestys ja muutti levyn nimen muotoon Demons Fall for an Angel's Kiss ja uudelleenkirjoitti suuren osan levyn materiaalista. Levy oli yleisilmeeltään rauhallisempi ja hillitympi verrattuna Evan aiempaan karkeaan ja villiin tuotantoon. Julkaisua seuranneessa lehdistötilaisuudessa hän kertoi kääntyneensä kristinuskoon.
Rozz Williams riisti henkensä 1. huhtikuuta 1998. Toukokuun 12. samana vuonna julkaistiin viimeiseksi jäänyt Shadow Project -albumi From the Heart.
Vuonna 1999 Eva pääsi saksalaiselle MCM Music -levy-yhtiölle ja julkaisi sooloalbumin Damnation (Ride the Madness). Se oli ensimmäinen osa hänen Damnation Salvation -teostaan, joka käsittelee yksityiskohtaisesti hänen okkultistista taustaansa. Musiikillisesti se oli hyvin synkeä deathrock-albumi tanssittavilla industrial-vaikutteilla. Albumi ei miellyttänyt kaikkia Evan vanhan tyylin ihailijoita, vaikka Damnation sai myönteisiä arvioita lehdistöltä.
Vuonna 2005 Eva äänitti ja julkaisi teoksen toisen osan Damnation/Salvation, koko nimeltään Damnation (Ride the Madness)/Salvation (Are You Ready to Die?). Albumilla on mukana jäseniä Teksasin industrial-yhtye Audio Paradoxista: Josh Pyle (koskettiment, ohjelmointi), River Tunnell (basso) ja Kristian Rosentrater (rummut). Damnation/Salvation jatkoi Evan okkultististen ja satanististen taustojen käsittelyä, ja näiden aiheiden vuoksi levyä kieltäydyttiin jakamasta Yhdysvalloissa. Eva itse on korostanut, että albumia tulisi kuunnella kokonaisuutena, jotta sen täyden tarkoituksen voi ymmärtää. Hänen mukaansa albumia ei tulisi tuomita sen kansikuvan, kappaleluettelon tai sen muutaman ensimmäisten kappaleiden sanoitusten perusteella. Damnation/Salvation palasi lähemmäs Evan kirjoittamaa Shadow Project -kappalemateriaalia, ja albumia on kuvailtu progressiiviseksi ja metalliseksi deathrockiksi. Evan kitaratyöskentelyä albumilla on luonnehdittu Black Sabbath-tyylisen raskaaksi ja uhkaavaksi. Damnation/Salvation sai ylistäviä arvioita lehdistöltä.
Eva O teki sooloesiintyjänä sekä yhtyeensä kanssa konsertteja Yhdysvaltojen ja Euroopan maitten kuten Englannin, Saksan ja Ranskan goottiklubeilla vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2007 hän liittyi Christian Death -yhtyeen muunnelmaan, Christian Death 1334:n, joka koostuu alkuperäisistä jäsenistä paitsi että siinä Eva laulaa Rozz Williamsin sijasta. Yhtye kiersi Eurooppaa saman vuoden lopulla.
The Sweet (albumi)
The Sweet on Sweet-yhtyeen vuonna 1978 Isossa-Britanniassa julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali koostuu vuosien 1971–1972 väliltä. Levyn kansikuva on kuitenkin samoilta ajoilta kuin albumin julkaisu.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Parthenia
Parthenia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Woke
pienois|pysty|Yhdysvaltalainen kongressiedustaja [[Marcia Fudge vuonna 2018 pitelemässä paitaa, jossa lukee ”Pysy valveilla – äänestä”.]] Woke (lausutaan englanniksi /woʊk/) on Yhdysvaltain afroamerikkalaisen väestön englannista peräisin oleva käsite, joka tarkoittaa poliittisesti valveutunutta, erityisesti rasismin, syrjinnän ja muun yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden tiedostavaa henkilöä. Käsite woke nousi suuren yleisön tietoon vuodesta 2014 alkaen Black Lives Matter -liikkeen kautta. Vuosikymmenen lopulla yhdysvaltalainen konservatiivinen oikeisto alkoi käyttää wokea halveksuvana ilmaisuna, jolla viitattiin erilaisiin arvoliberalismiin tai vasemmistoon liittyviin aatteisiin.
Etymologia
Lehdistössä woke-sana esiintyi ensi kerran vuonna 1962, kun The New York Timesin artikkelissa kirjoitettiin valkoisten jazz-harrastajien lainaamasta Harlemin mustien slangista. Vuonna 1971 mustasta johtajasta Marcus Garveysta kertovassa musikaalissa esiintyi sanonta stay woke, ’pysy valveilla’.
Sanan käyttö 2010-luvulla
pienois|Laulaja [[Erykah Badu lontoolaisessa katutaideteoksessa.]] Vuonna 2012 sanontaa stay woke teki Twitterissä tunnetuksi muusikko Erykah Badu, joka oli aiemmin käyttänyt sitä kappaleessaan ”Master Teacher” vuonna 2008. Twitter-viestissään Badu viittasi venäläisen aktivistiryhmä Pussy Riotin pidätykseen Venäjällä. Sanonta stay woke tarkoittaa toimittaja Ndéla Fayen mukaan sitä, että etnisiin ryhmiin ja yhteiskunnallisiin asioihin liittyvien epäoikeudenmukaisuuksien tiedostaminen on aktiivinen ja jatkuva prosessi.
Woke-sana tuli yleisesti tunnetuksi vuonna 2014 Black Lives Matter -liikkeen (BLM) yhteydessä, etenkin sosiaalisen median kautta. Käsite liitettiin tietoisuuteen Yhdysvaltain mustien kokemasta poliisiväkivallasta. Sanan yleistymiseen vaikutti Twitter, jossa lyhyttä sanaa oli helppo levittää aihetunnisteena. Vuosi 2016 oli woke-sanan käytön huippuvuosi. Se esiintyi BLM-liikkeestä tehdyissä dokumenteissa, musiikkikappaleissa ja esimerkiksi vuosina 2017–2019 esitetyssä televisiosarjassa Dear White People. Sanan woke ’valveutunutta’ tarkoittava merkitys lisättiin englanninkielisiin Oxford English Dictionary- ja Merriam-Webster-sanakirjoihin vuonna 2017.
Sanan laajentunut käyttö herätti myös syytteitä kulttuurisesta omimisesta: woke-sanaa alettiin käyttää aivan muihin tarkoituksiin kuin viittaamaan mustan väestön kokemaan väkivaltaan ja syrjintään. Vox-lehden Aja Romanon mukaan wokesta tuli yhden sanan mittainen tiivistelmä vasemmistolaisesta poliittisesta ajattelusta, jonka keskellä on yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus ja kriittinen rotuteoria. Käsitteen woke väitettiin kuvaavan etenkin Y-sukupolven eli millenniaalien ajatusmaailmaa. Arvostelijoiden mielestä etenkin monien valkoisten käyttämänä muotisanana woke muuttui hyvesignaloinniksi. Hyvesignaloinnilla tarkoitetaan käytöstä, jolla pönkitetään omaa mainetta julistamalla äänekkäästi kannattavansa hyviä asioita, näkemättä kuitenkaan vaivaa asioiden edistämiseen. Pinkkipesun tavoin puhuttiin ”valveutuneisuuspesusta” (woke-washing), jolla yritykset pyrkivät kiillottamaan kuvaansa.
Kiistat liittyivät osaltaan Yhdysvaltain poliittiseen kahtiajakoon. Yhdysvaltain presidentiksi tuli republikaanisen puolueen Donald Trump vuonna 2017. Poliittinen polarisaatio syveni asymmetrisesti: republikaaninen puolue liikkui enemmän oikealle kuin demokraattinen puolue vasemmalle. Demokraattisessa puolueessa, erityisesti sen vasemmistolaisemmassa osassa, taas keskusteltiin uusista rasismiin ja yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen liittyvistä kysymyksistä, kuten mahdollisista korvauksista orjien jälkeläisille. Antirasismin ja intersektionaalisuuden kaltaiset käsitteet tulivat aktivisti- ja yliopistopiireistä poliittiseen keskusteluun.
Black Lives Matter -liike ja woke-sana nousivat uudelleen maailmanlaajuiseen tietoisuuteen vuonna 2020, kun George Floydin kuoleman jälkeen syntyi maailmanlaajuisia mielenosoituksia. ”Woke-siirtymäksi” kutsuttiin ilmiötä, jossa monet aiemmin sivussa olleet aiheet tulivat 2020-luvulla keskustelun kohteeksi. Myös mustien alistetun aseman Yhdysvaltain historiassa on nähty tulleen paremmin valkoisen väestönosan tietoisuuteen.
Woke kielteisessä merkityksessä
Vuoden 2016 jälkeen woke-sanan käyttöyhteydet muuttuivat kielteisemmiksi. 2010-luvun loppuun mennessä woke-sanasta oli tullut yhdysvaltalaisen konservatiivisen oikeiston käyttämä halventava termi, jolla viitattiin yhdysvaltalaiseen vasemmistoon liittyviin aatteisiin. Julkisessa keskustelussa woke-kulttuuri yhdistettiin cancelointiin eli call out -kulttuuriin, jossa henkilö tai yritys otetaan boikotin kohteeksi.
Yhdysvaltain entinen presidentti Barack Obama arvosteli vuonna 2019 asennetta, jossa valveutuneisuus tarkoittaa call out -kulttuuria eli tuomitsemista erityisesti internetissä. Sosiologian professori Alexander Riley vertasi vuonna 2019 woke-aatetta kristilliskonservatiivisessa First Things -lehdessä alkuperäiskansojen totemismiin. Pohjois-Koreasta Yhdysvaltoihin paennut Park Yeon-mi sanoi vuonna 2021 joutuvansa Columbian yliopistossa pitämään suunsa kiinni samaan tapaan kuin entisessä kotimaassaan. Hänen mukaansa yhdysvaltalaisissa oppilaitoksissa tapahtuu erilaisten näkemysten tukahduttamista ja Korean kastijärjestelmää muistuttavaa valkoisten miesten syyttelyä.
Helen Pluckrose ja James A. Lindsay kuvasivat woke-ajattelun kehitystä vuonna 2020 julkaistussa teoksessaan Cynical Theories ja esittivät sitä koskevaa arvostelua. Kirjoittajat kutsuvat ilmiötä sosiaalisen oikeudenmukaisuuden liikkeeksi (Social Justice Movement) ja liittävät sen sellaisiin käsitteisiin kuin poliittinen korrektius. Pluckrosen ja Lindsayn mukaan woke-kulttuurissa on keskeistä identiteettipolitiikka, jossa puolustetaan valtasuhteissa alistettuun asemaan jääneitä ryhmiä. Pluckrose ja Lindsay katsovat, että postmodernista kriittisestä teoriasta kehittyi uusi irrationaalinen ja suvaitsematon uskonto, joka käynnisti länsimaissa kulttuurisodan.
Woke-sana eurooppalaisessa keskustelussa
Woke-käsite tuli muuttuneessa muodossaan myös eurooppalaiseen poliittiseen keskusteluun vuonna 2021. Poliittisissa kannanotoissa sanaa käytettiin kielteisessä merkityksessä kuvaamaan etnisiin ryhmiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin liittyvien vaatimusten menemisestä liian pitkälle. Suomessa wokeismia vastaan puhui muun muassa perussuomalaisten Jussi Halla-aho.
Ranskan opetusministeri Jean-Michel Blanquer sanoi vuonna 2021, että ”USA:sta maahantuotu woke-aate on täysin [Ranskan] tasavaltaa vastaan”. Ranskan tasavallan katsotaan edustavan rodun, sukupuolen ja uskonnon ylittävää egalitarismia. Blanquerin mukaan woke-aate johti vastareaktioon, jossa Yhdysvalloissakin Donald Trump nousi valtaan. Siksi Ranskan ja sen nuorison pitäisi voida välttää se. Sata yliopistomaailman edustajaa tuki Blanqueria Le Monde -lehdessä julkaistussa avoimessa kirjeessään ja arvosteli Pohjois-Amerikan kampuksilta tuotuja postkolonialistisia ja muita teorioita. Ranskan presidentti Emmanuel Macron sanoi heinäkuussa 2021 antamassaan haastattelussa, että woke-kulttuuri muuttaa Ranskaa rodullistetummaksi.
Kommentaattorien mukaan Macronin ja Blanquerin kantojen tarkoitus oli kerätä konservatiivisia ja oikeistolaisia ääniä heidän keskustalaiselle La République En Marche! -puolueelleen. Macron esitti kannanottonsa ennen presidentinvaaleja, joissa hänen vastustajinaan oli laitaoikeiston ehdokkaita. Kriitikoiden mielestä ranskalaiset poliitikot ovat tuoneet Yhdysvalloista republikaanien retoriikan. Postkolonialististen tutkijoiden ja aktivistien mielestä ranskalainen käsitys värisokeudesta suosii valkoisuutta. Heidän mielestään Blanquerin politiikka on mielipidevainoa, joka kohdistuu Ranskassa vaikeaan keskusteluun vähemmistöistä. Esimerkiksi toimittaja ja kommentaattori Rokhaya Diallon mielestä poliitikkojen pitäisi kiinnittää huomionsa woken sijasta rasismin ja seksismin vastustamiseen. Macronin linjan puolustajien mukaan taas Ranskan sekularismi on tarkoitettu syrjintää vastaan. Heidän mukaansa ranskalaisen tasavaltalaisuuden ihanne ei rajoita yksilöitä heidän synnyinyhteisönsä edustajiksi, esimerkiksi muslimeiksi.
Vastauksia arvosteluun
Woke-sanan käyttöä laajaa aatekirjoa kuvaavana poliittisena sanana on arvosteltu epätarkkuudesta. Sanan halventavaa käyttöä on väitetty republikaanisen puolueen ja muun konservatiivisen oikeiston käyttämäksi strategiaksi, jolla huomio kiinnitetään todellisista ongelmista muualle ja jolla saadaan etenkin etnisten vähemmistöjen esittämät vaatimukset näyttämään äärimmäisiltä. Vastaavaa taktiikkaa oli käytetty 1990-luvulla mustamaalaamalla poliittisen korrektiuden käsite.
Historioitsija Thomas Zimmerin mukaan wokea käytetään 2020-luvulla poliittisena leimana mille tahansa asialle, josta konservatiivit eivät pidä. Historian professori Seth Cotlarin mukaan woke-sanan korostus on osa republikaanisen puolueen viestiä valkoisille äänestäjille. Cotlarille haukkumasana woke kuvaa valkoista takaiskupolitiikkaa, jossa normaali kulttuurinen muutos esitetään kielteisenä. Toimittaja Perry Bacon Jr:n mukaan vaientamiskulttuurista puhuminen on helppoa siksi, että sillä ei ole täsmällistä määritelmää. Bacon Jr:n mukaan strategiana on esittää laaja kirjo aatteita ja toimintatapoja ”liian wokena” ja väittää, että niiden arvostelija joutuu vaiennetuksi.
Kolumnisti ja demokraattien poliittinen analyytikko Ed Kilgore kirjoitti vuonna 2021, että anti-wokeness-politiikka antaa republikaaneille ja heidän kannattajilleen tilaisuuden esiintyä uhreina eikä etuoikeuksiaan puolustavina kulttuurisotureina. Kilgoren mielestä oikeistokonservatiivit politisoivat näin kaikki oletetutkin perinteen vastaisuudet samalla yliherkkyydellä, jonka he yhdistävät woke-ajatteluun. Kun republikaanit eivät onnistu menestymään vaaleissa taloudellisilla teemoilla, he ottavat aseekseen kulttuurin. Kilgoren mukaan pahinta tilanteessa on se, että ennakkoluulojen lietsominen raivaa tietä ekstremismille ja vastapuolen toiminnan rajoittamiselle, mistä perinteiset konservatiivit ovat Kilgoren mukaan varoittaneet.
Toimittaja Patrik Haverisen mukaan Yhdysvaltain äärimmäisen jakautuneessa poliittisessa ilmapiirissä vastapuolen ajattelu nähdään yhtenäisenä pakettina. ”Tällöin demokratian perusarvojen ja ihmisoikeuksien puolustaminen sekoittuu tarpeetta täysin erillisiin, oman huomionsa ansaitseviin debatteihin poliittisesta korrektiudesta ja cancel-kulttuurista. – – Millä logiikalla ihmisoikeuksien puolustaminen on ääriajattelua?” The Guardianin Steve Rosen mukaan woke-sanan merkitys on kääntynyt päälaelleen ja siitä on tullut niin sanottu koirapilli eli rasismin puolustajien käyttämä kiertoilmaisu.
Suomalaisia vastauksia arvosteluun
Robert Fonsén kirjoitti Demokraatti-lehden kolumnissa 2021, että mielipidekirjoituksissa woke-sana liittyy karikatyyrien muodostamiseen ja olkiukkoihin. Kun sanaa käytetään viittaamaan monimuotoiseen kirjoon aatteita, se menettää merkityksensä. Fonsénin mukaan samalla tavoin kuin värisokeus estää rasismin näkemisen ja siten rasismista puhumisen, woke-sanaan liitetyt harhakäsitykset estävät aidon keskustelun.
Helsingin yliopiston professori Suvi Keskisen mukaan woke-käsitteen käyttö Suomessa sellaisenaan on ongelmallista. Hänen mukaansa Yhdysvalloissa rotuerotteluun liittyvä historia ja yhteiskunnalliset liikkeet ovat erilaisia kuin Suomessa. Käsitteillä antirasismi ja intersektionaalinen feminismi on selkeämpi sisältö. Keskisen mukaan niin sanotussa woke-keskustelussa on kyse vanhojen valtarakenteiden purkamisesta, mikä nostattaa vastustusta. Keskustelu voi olla ärhäkkää, koska muutoksen tarvetta ei välttämättä huomata valtasuhteiden vuoksi. Keskusteluun kuitenkin liittyy tavoite, että kaikki olisivat tulevaisuudessa tasa-arvoisia.
Kirjailija Tuukka Sandström kirjoitti kulttuurilehti Särön sivuilla vuonna 2021 julkaistussa esseessään, että suuren osan woke-käsitteeseen liittyvistä kohuista voi nähdä huomion kiinnittämisenä pois rasismista. Tämän vuoksi tiedotusvälineissä esillä olevissa kohuissa ”liioitellaan antirasististen aktivistien valtaa jopa absurdein vertauksin”. Sandströmin mukaan rasisminvastaisen liikkeen tulisi myös katsoa peiliin ja puhua enemmän taloudellisista rakenteista. Hänen mukaansa puhetapojen ja muiden symbolisten tekojen ympärille kiertyvä rasismikeskustelu on edullinen rasismin kieltäjille. Tunnepuhe ja loukkaantuminen on helppo kääntää antirasismia vastaan.
Toimittaja Jussi Ahlrothin mukaan woke-sanan nykyinen käyttö on ”pelkkä keino sotkea keskustelua, strategista harhaanjohtamista”. Kun esimerkiksi elokuvassa on ei-valkoisia näyttelijöitä, sen väitetään olevan wokea, elokuvan politisoimista ja oman ryhmän etujen ajamista. Ahlrothin mukaan on huonoa ajattelua ja argumentointia väittää oikeudenmukaisuuden olevan pelkkiä etunäkökohtia tai että asiat olisivat ennestään epäpoliittisia. Kun kovaa kielenkäyttöä vähemmistöistä ja huonoa käytöstä aletaan hyväksyä entistä enemmän, se voi ulottua myös perusoikeuksia koskevaan lainsäädäntöön.
Osa tutkijoista, toimittajista ja aktivisteista katsoo, että wokeen liitetyssä kulttuurisodan käsitteessä ei ole kyse aatteiden törmäyksestä vaan retoriikasta, jolla itsensä uhatuksi tuntevat vallankäyttäjät luovat jakoa omaan puoleen ja vastapuoleen. Dosentti Tuija Saresman mukaan haavoittuvassa asemassa olevien ihmisoikeuksien puolustamista ei voi luonnehtia sotimiseksi. Sen sijaan hyökkäyksiä näitä oikeuksia vastaan voi nimittää hyökkäyssodaksi. Jos sanaa käytetään kattokäsitteenä, tulisi Saresman mukaan muistaa että toinen osapuoli joutuu usein mukaan tahtomattaan. Saresman mukaan arvokonservatiivit ja oikeistopopulistit pyrkivät nostamaan kannatustaan nimeämällä vastustajaksi esimerkiksi woke-aatteen ja luomalla kuvaa että se olisi hyvinkin uhkaava. Todellisuudessa vastustetaan pyrkimystä entistä tasa-arvoisempaan yhteiskuntaan.
Suomutu
Suomutu (Rhynchocypris percnurus) on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Ravinto ja elintavat
Suomutu viihtyy eritoten umpeenkasvaneissa lammissa ja järvissä. Se syö äyriäisiä, hyönteisten toukkia ja lentäviä hyönteisiä. Suomutu laskee mätinsä vesikasveille.
TB-veljeskunta
Nimellä Tjänstemannabröderna Göteborgissa vuonna 1928 perustettu TB syntyi miespuolisten kunnallisvirkailijoiden järjestöksi. Vuonna 1931 se järjestäytyi veljeskunnan muotoon ja vuonna 1948 se laajeni muihin Pohjoismaihin. Suomeen perustettiin Helsingin TB vuonna 1950.
Vuonna 1993 veljeskunnan jäsenpohjaa laajennettiin koskemaan kaikkia miespuolisia viranhaltijoita, joilla on paikallishallintoon liittyviä työtehtäviä. Samalla nimestä Tjänstemannabröderna luovuttiin ja viralliseksi nimeksi tuli TB-Ordens Nordiska Storloge. Suomessa, Norjassa ja Ruotsissa siitä käytetään lyhennettä TB, Tanskassa ja Islannissa TBO.
TB:n paikallisloosit valitsevat edustajansa kerran vuodessa kokoontuvaan suurloosivaltuustoon, joka on TB-veljeskunnan korkein päättävä elin. Toimeenpaneva elin on nimeltään suurloosikollegio; sen muodostavat seitsemän valtuutettujen nimittämää veljeskuntaneuvosta.
Keskusjärjestö, suurloosi, toimii Göteborgissa. Se julkaisee TB-Tidender-jäsenlehteä, joka on ilmestynyt 2–4 kertaa vuosittain vuodesta 1948 lähtien. Toinen TB:n julkaisu on jäsenmatrikkeli. Joka kolmas vuosi pidetään kaikille veljille avoimet suurherrapäivät, joiden tarkoituksena on tarjota eri pohjoismaiden kunnallisvirkamiehille mahdollisuus solmia suhteita keskenään ja tutustua isäntämaahaan. Ensimmäiset suurherrapäivät Helsingissä järjestettiin vuonna 1968.
Paikalliset loosit pitävät loosikapitteliksi kutsutut kokouksensa kerran kuukaudessa lukuun ottamatta kesäkuukausia. Kokouksissa kuullaan ajankohtaisia esitelmiä, joita seuraa keskustelu. Loosin vihkimisen vuosipäivää (herrainpäivä) vietetään juhlallisimmin.
Autódromo do Estoril
Autódromo do Estoril on Portugalissa sijaitseva moottoriurheiluun suunniteltu rata. Rata sijaitsee noin kolmenkymmenen kilometrin pässä Portugalin pääkaupungista Lissabonista. Radan historia ulottuu aina vuoteen 1972. Rata oli 1990-luvulla suosittu testirata F1-tallien keskuudessa.
Radan vaikeutta lisäävät sen ailahtelevat sääolosuhteet, vaikkakin tavallisesti alueen ilmasto on kuivaa ja lämmintä. Oman lisänsä radan vaikeuteen tuo vuonna 1994 sen takaosaan rakennettu shikaani. Rata pysyi muuttumattomana vuoteen 1999 asti, jolloin radan kahta ensimmäistä mutkaa hidastettiin ja viimeinenkin mutka profiloitiin uudestaan.
Radalla nähtiin muutamia F1-historiaan jääneitä hetkiä, kuten Ayrton Sennan ensimmäinen voitto kaudella 1985 sekä Jacques Villeneuven ohitus Michael Schumacherista ulkokautta radan viimeisessä mutkassa vuonna 1996.
Melvins
Melvins on 1980-luvulla perustettu yhdysvaltalainen rock/metalli-yhtye, jonka musiikkia leimaa pitkälle menevä kokeellisuus ja "raskassoutuisuus". Yhtye on saanut vaikutteita vaikutteita mm. yhtyeistä Black Flag ja Black Sabbath. Heidät tunnetaan Seattlen Grunge-soundin edeltäjinä. Yhtye on vaikuttanut mm. yhtyeisiin Soundgarden ja Nirvana. Yhtye nauttii edelleen vankasta kulttisuosiosta.
Historia
Melvinsin perustivat 1980 Buzz Osborne (laulu, kitara) ja Dale Croverin (rummut). Yhtye soitti Jimi Hendrixin ja The Whon covereita, mutta pian yhtye alkoi soittaa hardcore punkia. 1980-luvun loppupuolella yhtyeen musiikki oli kehittynyt juuri sen tyyliseksi, mistä yhtye parhaiten tunnetaan, sekoitus raivokasta punkriffittelyä sekoitettuna Buzz Osbornen matalankarheaan laulutyyliin ja raskaisiin heavy metal -riffeihin.
Yhtyeellä on ollut merkittävä vaikutus monelle grunge-yhtyeelle, kuten Nirvanalle. Nirvanan keulakuva Kurt Cobain itse asiassa toimi 1980-luvulla yhtyeen roudarina ja täten ystävystyi Buzzin kanssa. Ystävyydestä oli hyötyä Melvinsille Nirvanan noustua suosioon 1990-luvun puolella, koska Cobain puffasi monia lempiyhtyeitään. Sen ansiosta yhtye sai ison levymerkin Atlantic Recordsin huomion, ja yhtye julkaisi Atlanticilla vuonna 1993 Houdinin, jolla Kurt Cobain vieraili soittamassa rumpuja parissa kappaleessa. Melvins sai paljon näkyvyyttä musiikkikanavilla videoillaan "Queen" ja "Revolve", jotka kumpikin julkaistiin yhtyeen albumilla Stoner Witch. Yhtye levyttää edelleen.
Kanadanmustikka
Kanadanmustikka (Vaccinium angustifolium) on puolukoiden sukuun kuuluva laji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadan itä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltojen koillisosassa. Eteläisimmät esiintymisalueet ovat Länsi-Virginiassa ja läntisimmät Minnesotassa ja Manitobassa.
Kanadanmustikka on kesävihanta varpu, joka kasvaa parhaimmillaan 60 senttimetrin pituiseksi, mutta yleensä pituus on 35 cm tai vähemmän. Lehdet ovat kiiltävän sinivihreitä kesällä ja muuttuvat syksyllä purppuranvärisiksi. Kukat ovat valkoisia, 5 mm pitkiä. Marja on makea ja väriltään tummansinisestä mustaan.
Kanadanmustikka kestää metsäpaloja ja yleistyy usein alueilla, joilla on ollut metsäpalo. Joillakin alueilla se peittää laajoja alueita lähes ainoana lajina.
Kanadanmustikkaa kasvatetaan kaupallisesti Kanadassa ja Yhdysvaltojen Mainessa. Siitä on jalostettu Ruotsissa pakkasta kestävä lajike Putte.
ITF
ITF voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Deimos
280px|thumb|[[Phobosin ja Deimoksen etäisyyserot Marsista.]] Deimos on Phoboksen ohella toinen Marsin kuista.
Deimos on Phobosia pienempi ja kauempana Marsista. Kuut löysi yhdysvaltalainen astronomi Asaph Hall vuonna 1877, Deimos löytyi ennen sisartaan, 12. elokuuta.
Pinta
Deimoksessa on lukuisia kraattereita, mutta sen pinta on kuitenkin Phoboksen pintaa tasaisempi johtuen irtonaisesta materiaalista, joka osittain täyttää kraattereita. Ainoat nimetyt maastokohteet Deimoksessa ovat kraatterit Swift ja Voltaire, nimetty kirjailijoiden mukaan, jotka olivat maininneet kirjoissaan Marsin kaksi kuuta jo ennen niiden löytymistä. Deimos on muodoltaan hyvin epäsäännöllinen, kooltaan 15×12,2×11 kilometriä. Phobos ja Deimos muistuttavat ulkomuodoltaan hiukan perunoita.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|230px|Deimos Viking 1 -luotaimen kuvaamana
Kahdeksankulmio
Useissa maissa tieliikenteen pakollinen pysähtyminen -liikennemerkki (STOP-merkki) on kahdeksankulmion muotoinen.
Laskukaavoja
Kun kahdeksankulmion sivun pituus on a, kulmion pinta-ala voidaan laskea kaavalla: Ala voidaan laskea ympäri piirretyn ympyrän säteen avulla seuraavasti: Ala voidaan sisään piirretyn ympyrän säteen avulla laskea seuraavasti:
Helluntaiherätys Venäjällä
Venäläinen helluntaiherätys on baptismin ohella toinen Venäjän suurista protestanttisista vähemmistöistä. Helluntailaisilla on Venäjän protestanttisista suunnista suurin rekisteröityjen seurakuntien määrä. Kaksi helluntailaisten merkittävää unionia ovat piispa Eduard Grabovenkon johtama Venäläinen evankelisen uskon kristittyjen helluntaisten kirkko sekä piispa Sergei Rjahovskin johtama Venäjän evankelisen uskon kristittyjen yhdistynyt liitto (helluntailaiset).
Pelidnota
Pelidnota on lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Alexander Macleay kuvaili lajin tieteelle vuonna 1819.
Poli (Italia)
Poli on kunta Keski-Italiassa, Latiumin alueella, Rooman metropolikaupungissa. Kunta sijaitsee Roomasta 40 kilometriä itään. Polissa on runsaat 2 000 asukasta.
Ines Lappalainen
Ines Lappalainen (13. huhtikuuta 1916 Nilsiä – 3. joulukuuta 1995 Espoo) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, joka käytti myös nimimerkkejä Salokylän Eveliina ja Valpuri kukkakauppias. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli puutarhuri ja kukkakauppias.
Perhetaustat ja opinnot
Lappalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori ja Vilhelmiina (s. Pöyhönen) Lappalainen Nilsiän Pajujärveltä.
Lappalainen kävi Pajujärven kansakoulun. Vuosina 1938–1939 hän opiskeli Reitkallin puutarhakoulussa Vehkalahdella.
Työelämä
Puutarhakoulun jälkeen Lappalainen työskenteli Nilsiässä ja Varsinais-Suomessa, kunnes hän vuonna 1951 osti Oriveden kukkakaupan. Kukkakauppapalvelujen lisäksi toimintoihin kuului siihen aikaan myös ruumisarkkujen myynti. Lappalainen luopui kukkakaupasta 1977. Tällöin hän sai valtion taiteilijaeläkkeen ja muutti Espooseen.
Kirjallinen harrastuneisuus ja työ
Lappalaisen kirjallinen harrastuneisuus alkoi jo pikkutyttönä. Tuohon aikaan ei ollut helppo kirjoja saada käsiinsä maaseudulla. Niinpä hän luki mistä lukemista löytyi; löytämiään moneen kertaan. Vänrikki Stoolin tarinat hän oli lukenut 13-vuotiaana. Hän osasi ne ulkoa Espoossa elämänsä loppumetreilläkin.
Ineksellä oli kaksi vuotta vanhempi serkku Hannes. Kun serkku teki läksyjään, Ines pöydän toisella puolella opetteli samat asiat. Kun Hannes luki ääneen aapista, hyvämuistinen tyttö oppi ulkoa luetut tekstit ennen kouluun menoa. Ensimmäisen kirjoituskilpailunsa hän voitti, kun opettaja lupasi palkinnon sille, joka tekee eniten kirjaimia. Ines kirjoitti sanomalehdissä toistuvia otsikoita. Palkintoina oli karamelleja. Kesti jonkin tovin ennen kuin havaittiin, ettei Ines vielä osaakaan lukea saati sitten kirjoittaa uusia sanoja.
Lappalaisen harrastuneisuus kirjallisuuteen ja kirjoittamiseen ilmeni siis jo varhain. Hän lähetti juttujaan Nuoren Voiman Liiton arvostelupalveluun. Hänen kirjoituksiaan alettiin julkaista lehdissä. Hän menestyi myös kirjoituskilpailuissa.
Orivedelle muutettuaan Lappalainen lähetti Aamulehteen kirjoittamiaan pakinoita. Hän sai oman viikoittaisen palstan. Palstalle hän kirjoitti nimimerkeillä Salokylän Eveliina ja Valpuri kukkakauppias. Orivedellä alkoi lasten ja nuorten kirjojen kirjoittamiskausi 1956 teoksella Mäkimökin lapset  (Otavan kirjoituskilpailu). Eläkepäivinään Espoossa hän julkaisi viimeiseksi Meidän kylän Tuikku 1980.
Lappalainen tallensi kirjoihinsa suomalaista viisikymmenlukua, jolloin maasta- tai ainakin maaltamuutto oli monen pienviljelijän edessä. Vastamäen Saara – kirjasta muodostui trilogia, jossa hän kertoo kaupunkiin muuttavasta pienviljelijäperheestä ja tämän totuttelusta uusiin oloihin. Vastamäen Saara -teokset julkaistiin myös puolaksi.
Lappalainen palasi kirjoituksissaan usein Pajujärvelle Nilsiään. Hänen sielunmaisema ja luovuuden lähde oli savolainen mäkimaisema taloineen, ihmiset tarinoineen ja juttuineen ja sukulaisensa. Hänen haaveenaan oli kirjoittaa vielä kirja Pajujärven historiasta henkilöineen. Työnimenä oli Hannonmäki. Henkilönimien etsiminen johdatti hänet myös sukututkimukseen yhdessä veljensä Antti Lappalaisen kanssa.
Palkinnot ja huomioita
Lappalainen sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksesta Vastamäen Saara viidennellä (1973) sekä Kirjallisuuden valtionpalkinnon teoksesta  Vastamäen Saara kaupungissa (1973).
Lappalaiselle myönnettiin Valtion taiteilijaeläke 1977.
Ines Lappalainen on haudattu Nilsiään.
Aasianmutakala
Aasianmutakala (Misgurnus anguillicaudatus) on matomainen aasialainen ruokakala (Chueo-tang). Sitä pidetään joskus akvaarioissa, vaikka se kasvaa melko suureksi ja erittäin aktiivisena vaatii paljon tilaa. Aasianmutakalat voivat hengittää ilmaa ja selvitä pitkiä aikoja kaivautuneena maahan.
Alkuperä
Aasianmutakaloja elää luonnossa Burmassa, Koillis-Aasiassa ja Kiinan pohjois- ja keskiosissa.
Käyttäytyminen
Aasianmutakalat ovat aktiivisia ja uteliaita parvikaloja. Aasianmutakalat soveltuvat parhaiten muiden isojen, ystävällisten ja ahneiden lajien kanssa. Päivisin kalat viettävät suurimmanosan ajasta siivilöiden hiekkaa ja etsien ruokaa. Pelästyessään ne kaivautuvat hiekkaan piiloon. Aasianmutakalat viihtyvät parhaiten, jos altaan pohjalla on hienoa hiekkaa ja lehtiä. Aasianmutakalat ovat hyviä hyppäämään ja kiemurtelemaan pienistäkin aukoista, joten akvaariossa pitää olla tiivis kansi.
Vesiolot ja ravinto
Suomuton aasianmutakala on tarkka veden puhtaudesta. Mutakalat sietävät jopa 5-25°C lämpötiloja, mutta ihanteellinen lämpötila on noin 20-22°C tuntumassa. Lämpimämmässä vedessä kalojen elinikä lyhenee. Aasianmutakala syö luonnossa mm. matoja ja hyönteisiä. Akvaariossa niille kannattaa tarjota monipuolisesti erilaisia kuivattuja ja pakastettuja kalanruokia. Ne saattavat myös syödä itseään pienempiä kaloja, kotiloita ja sukarapuja.
Poli
Poli tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Berylliumkloridi
Berylliumkloridin kemiallinen kaava on BeCl2. Se on berylliumin ja kloorin kiteinen yhdiste väriltään värittömästä keltaiseen. Berylliumkloridin liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa on 15,1 g/100 ml ja sen moolimassa on 79,9 g/mol, sulamispiste 399,2 °C, kiehumispiste 520 °C, tiheys 1,9 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 7787-47-5.
Berylliumkloridia voidaan valmistaa kuumentamalla kloorin, berylliumoksidin ja hiilen seosta 600–800 °C:n lämpötilaan. Yhdisteestä valmistetaan elektrolyyttisesti berylliummetallia ja sitä käytetään orgaanisten berylliumyhdisteiden valmistuksen lähtöaineena.
Kahdeksankulmioluku
pienoiskuva|Kuusi ensimmäistä kahdeksankulmiolukua. Kahdeksankulmioluku on positiivinen kokonaisluku, joka on muotoa n(3n - 2), jossa n on positiivinen kokonaisluku. Esimerkiksi 21 on kahdeksankulmioluku, koska
Kymmenen ensimmäistä kahdeksankulmiolukua ovat 1, 8, 21, 40, 65, 96, 133, 176, 225 ja 280.
Touhunuoliainen
Touhunuoliainen on pitkulainen kala, jossa on vaalealla pohjalla tummia raitoja ja pienet viikset. Raitakuvio muuttuu nuoren kalan aikuistuessa. Touhunuoliainen voi kasvaa luonnossa 20 cm pitkäksi.
Touhunuoliainen pärjää parhaiten melko hämärässä akvaariossa, jossa on hieno hiekkapohja ja piilopaikkoina esimerkiksi juurakkoja. Se vaatii parven, mieluiten noin 6 yksilöä. Päiväsaikaan touhunuoliaiset liikkuvat eri puolilla akvaariota mm. etsimässä syötävää, esimerkiksi kotiloita. Syödessään ne saavat aikaan napsuvaa ääntä, joka saattaa kuulua akvaarion ulkopuolellekin.
Pikkuparlamentti
thumb|250px|Näkymä Pikkuparlamentin puistosta. Oikealla eduskuntatalo. Pikkuparlamentti on yksi eduskunnan lisärakennuksista Helsingin keskustassa. Rakennuksessa on työhuoneita, kokoustiloja, suuren valiokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan kokoushuoneet sekä auditorio. Lisäksi rakennuksessa toimii eduskunnan oikeusasiamies ja samassa yhteydessä Ihmisoikeuskeskus. Vain rakennuksen sisääntulon yhteydessä oleva Kansalaisinfo ja Café Kansalaisinfo ovat kaikille avointa ja julkista tilaa.
Vuonna 2004 valmistunut Pikkuparlamentti rakennettiin vuosien 1998–2000 suunnittelukilpailun voittajaehdotuksen pohjalta. Suunnittelutyön teki arkkitehti Pekka Helin työryhmineen.
Pikkuparlamentti sijaitsee Eduskuntatalon eteläpuolella, Mannerheimintien, Arkadiankadun ja entisen Helsingin satamaradan kuilun väliin jäävällä kolmionmuotoisella alueella. Sen edessä Mannerheimintien puolella on pieni puisto suihkulähteineen. Ennen sen rakentamista paikalla oli vuonna 1973 valmistunut yksikerroksinen ravintolarakennus, jonka nimi oli myös Pikkuparlamentti.
Kansanedustajien ja avustajien työhuoneiden lisäksi Pikkuparlamentissa ovat muun muassa kansalaisille avoin Kansalaisinfo, josta voi noutaa eduskunnan materiaalia, eduskunnan EU-sihteeristö ja eduskunnan oikeusasiamiehen kanslia.
Pikkuparlamentin rakentamiseen on käytetty useita erilaisia puu- ja kivilajeja, esimerkiksi koivua, loimukoivua, vaahteraa ja mäntyä sekä eri puolilta Suomea louhittua graniittia.
Rakennuksen suunnittelijat ja toteuttajat palkittiin työstään vuonna 2004 Vuoden teräsrakenne -palkinnolla.
thumb|none|Pikkuparlamentin ruokalassa puu on hallitseva materiaali.
Pauli (lastenohjelma)
Pauli (engl. Bali) on PlanetNemo Animation ja Subsequence Entertainmentin tuottama kanadalais-ranskalainen piirrossarja, joka perustuu Magdalena ja Laurent Richardin ranskalaisten lastenkirjojen sarjaan. Suomessa sarjaa on esitetty YLE TV2:lla.
Sarja seuraa Paulin, eskarilaiskoiran, seikkailuita. Hänelle pitävät seuraa mm. äiti, isä, sisko Lea, ystävät sekä pehmolelu Kiki.
Jaksot
Jokainen jakso sisältää kaksi osiota (vajaa lista):
Lähteet
https://www.imdb.com/title/tt3306842/
Graalin malja
thumb|upright|[[Dante Gabriel Rossettin maalaus Graalin malja 1860-luvulta.]] Graalin malja on kristinuskon mytologiassa astia, johon Joosef Arimatialainen otti talteen verta ristiinnaulitun Jeesuksen haavoista.
Graalin malja liitettiin varhaisissa kertomuksissa kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien tarinoihin. Arthurin ritarit lähtivät etsimään Graalin maljaa Camelotissa sijainneen Pyöreän pöydän äärestä. Heistä kolme löysi tiensä Graalin linnaan, missä Graalin malja oli.
Graalin maljalla on kerrottu olevan parantavia vaikutuksia. Tarinat eroavat siinä, onko Graalin malja se ehtoollismalja, jolla Jeesuksen kerrottiin tarjonneen viiniä viimeisellä ehtoollisella. Useissa tarinoissa legendan eri versiot on yhdistetty. Toisinaan kerrotaan myös, että Graal olisi muotoiltu ehtoolliskalkiksi smaragdista, jonka Saatana pudotti, kun hänet karkotettiin taivaasta.
Keskiajan katoliset teologit eivät mainitse Graalin maljaa, ja katolinen kirkko sivuuttaa legendan opissaan. Katolisen kirkon näkökulmasta legenda sisälsi elementtejä, joita kirkko ei voinut hyväksyä. Legenda perustuu apokryfikirjoituksiin, eikä kirkon hyväksymiin kanonisiin kirjoituksiin. Lisäksi legendassa sepitetään Britannian kirkolle lähes yhtä maineikasta alkuperää kuin Rooman kirkolla ja kuvataan sen riippumattomuutta Roomasta. Näin legenda rohkaisi Britanniassa separatistisia suuntauksia, mitä katolinen kirkko ei hyväksynyt.
Nimitys
Muinaisranskan sana graal tarkoitti alun perin leveää ja matalaa vatia. Muinaisranskaan sana tuli keskiaikaisen latinan sanasta gradalis ’laakea vati’, ’matala astia’. Sen alkuperä on mahdollisesti latinan sanassa crater ’kulho’, joka tulee kreikan sanasta kratér (krateeri, viinin ja veden sekoitusmalja).
Tarina
Varakas juutalaismies Joosef Arimatialainen on saanut Kristuksen ruumiin hautaamista varten. Joidenkin tarinoiden mukaan hän on saanut haltuunsa myös Kristuksen viimeisellä ehtoollisella käyttämän maljan, johon hän ottaa talteen Kristuksen haavoista vuotavan veren ruumista pestessään. Kun ruumis katoaa, Joosefia syytetään sen varastamisesta ja hänet heitetään tyrmään. Kristus ilmestyy Joosefille ja uskoo maljan hänen huostaansa. Hän kertoo Joosefille myös eräitä salaisuuksia, kuten messun mysteerin.
Joosef pysyy vankilassa hengissä kyyhkysen ansiosta, joka lentää päivittäin hänen selliinsä ja pudottaa maljaan ehtoollisleivän. Vuonna 70 Joosef vapautetaan, ja hän pakenee ulkomaille sisarensa, tämän miehen Bronin sekä pienen uskollisten ryhmän kanssa. He rakentavat ”Graalin ensimmäisen pöydän”, jossa on istumapaikka kahdelletoista; Juudas Iskariotin istumapaikka jätetään tyhjäksi, sillä se osoittautui vaaralliseksi. Joosef purjehtii joidenkin tarinoiden mukaan Britanniaan. Sinne hän perustaa Glastonburyyn maan ensimmäisen kristillisen kirkon, jonka hän omistaa Jeesuksen äidille. Graalin maljaa säilytetään kirkossa ja sitä käytetään ehtoolliskalkkina ”Graalin messussa”. Toisten versioiden mukaan Joosef jää manner-Eurooppaan, ja Bron, ”Rikas kalastaja”, saa maljan vartioitavakseen. Seurue asettuu Avaroniin (ehkä sama kuin kelttien Avalon), missä he odottavat kolmannen Graalin vartijan Alainin saapumista.
Pelastuksen vuorelle, Muntsalvachille, rakennetaan temppeli maljaa varten, ja Graalin ritarikunta perustetaan. Graalin ritarit istuvat Graalin toisessa pöydässä pyhällä aterialla, joka tarjoillaan maljasta. Paikalla pidetään messu, jossa pappina toimii Graalin vartija, nyt kuninkaaksi kutsuttu. Kuningas saa pian keihäästä salaperäisen haavan reiteensä tai nivusiinsa, minkä jälkeen hänet tunnetaan Haavoitettuna tai Runneltuna kuninkaana. Keihäs samastetaan myöhemmin siihen peitseen, jolla roomalainen sotilas Longinus lävisti ristiinnaulitun Kristuksen kyljen. Maa Graalin linnan ympärillä muuttuu karuksi autiomaaksi. Keihästä, Graalin maljaa, miekkaa ja matalaa vatia (joka myöhemmin on sekoitettu itse Graalin maljaan) säilytetään Graalin linnassa.
thumb|The Failure of Sir Gawaine: Sir Gawaine and Sir Uwaine at the Ruined Chapel. Ritarit Gawain ja [[Uwaine|Uwain etsimässä maljaa.]] Velho Merlin kokoaa Graalin kolmannen pöydän eli ”Pyöreän pöydän”, josta Graalin malja kuitenkin puuttuu. Joukko ritareita kokoontuu kuningas Arthurin johdolla pöydän ympärille. Graalin malja näyttäytyy heille helluntaina, ja ritarit vannovat lähtevänsä etsimään sitä. Etsintäretkillä seikkailevista ritareista tarinan tärkeimpiä ovat Lancelot, Gawain, Bors, Percival ja Galahad. Ritarit joutuvat monenlaisiin koettelemuksiin ja pääsevät lähelle Graalin maljaa, useimmat sitä kuitenkaan saavuttamatta. Puhtoinen Galahad, nöyrä Bors ja ”pyhä typerys” Percival onnistuvat löytämään maljan ja pääsemään osallisiksi sen salaisuuksista. Vain Galahad näkee Graalin linnan sisällön.
Bors palaa Camelotiin kertomaan etsinnän tuloksista. Percival vaeltaa viisi vuotta erämaassa ennen kuin löytää tiensä kuninkaan luokse. Haavoittunut kuningas paranee Percivalin ansiosta, jolloin hänen sallitaan vihdoin kuolla ja autiomaa alkaa jälleen kukoistaa. Kolmikko jatkaa matkaansa ja saapuu idän taivaalliseen kaupunkiin Sarrasiin, missä juhlitaan Graalin maljan viimeisiä mysteerejä ja järjestetään messu, jonka ehtoolliskalkkina malja jälleen on. Myös Kristus ilmestyy paikalle. Galahad kuolee autuaana, Graalin malja nostetaan taivaaseen, Percival ryhtyy hallitsijaksi Kalastajakuninkaan linnaan ja Bors palaa Camelotiin.
Historia
Raamatussa Graalin maljaa ei mainita, vaan vanhimmat siihen liittyvät tekstit ovat peräisin keskiajalta. Vanhin Graalia käsittelevä teos on ranskalaisen Chrétien de Troyesin Conte del Graal, joka on kirjoitettu 1100-luvun lopulla. Graalista kerrotaan tarinassa vain vähän: seikkailussa päädytään Haavoittuneen kuninkaan linnaan, jossa nuorukaisten ja neitojen kulkue kantaa graaliksi kutsuttua ruoka-astiaa päärakennuksen läpi. Tässä tarinassa Graal ei ole vielä pyhäinjäännös, eikä Kristuksen verta tai messua mainita. Chrétienin tarina jäi kesken, ja hänen seuraajansa kirjoittivat siihen useita erilaisia lopetuksia.
Vuonna 1210 valmistui suuri kokoelma Vulgatan tarupiiri (Queste del Saint Graal), joka viimeisteli Graalin maljan kehityksen täysivoimaiseksi kristilliseksi symboliksi. Teos oli luultavasti jonkin suuren ranskalaisen sistersiläisluostarin munkkien kokoama. He toivat tarinaan uuden hahmon, Galahadin, tahrattoman ritarin, jonka elämän tarkoitus oli Graalin etsintäretken onnistuminen.
Mystikko Wolfram von Eschenbachin Parsifal (1207) laajensi kertomusta käyttämällä itämaisia lähteitä. Parsifalissa Graal ei ollut malja vaan "kivi, joka on täydellisen puhdas". Graaliin katsominenkin estää ihmisen vanhenemisen ja pitää hänet hengissä vaikka kahdensadan vuoden ajan. Tarinassa kiven kerrotaan olevan smaragdi, joka putosi Luciferin kruunusta hänen sotiessaan Jumalaa vastaan.
Eschenbachin jälkeen Graalin tarinaa laajensivat vielä tuntemattoman kirjailijan Perlesvaus (n. 1225) ja Thomas Maloryn Le Morte d’Arthur (1485). Renessanssin aikana kiinnostus Graalin maljaan väheni, vaikka alkemistit pitivätkin astian käsitteen yhä hengissä.
Vaikka Graal oli laajalti tunnustettu esine ja monille tärkeä, kirkko ei missään vaiheessa viitannut siihen eikä myöntänyt tai kieltänyt sen olemassaoloa. Kirkkoisien vaikenemisen syyksi on esitetty sitä, että jotkut yhdistivät Graalin harhaoppisuuteen, tai että jotkut olivat ehkä harkinneet uuden kirkon perustamista Graal symbolinaan, tai että joidenkin tarinan lainauksien nähtiin tulleen muista kuin kristillisistä lähteistä.
Nykytiede pitää todennäköisenä, ettei Graalin myytillä ole todellisuuspohjaa.
Graalin koti
Graalin maljan kerrotaan olleen temppelissä tai Graalin linnassa. Graalin kuninkaan ja hänen linnansa nimet vaihtelevat tekstistä toiseen. Linnan kerrotaan sijainneen usein veden ympäröimän "pelastuksen" vuoren huipulla. Etelä-Ranskan kataarien Montségurin vuorilinnoitus yhdistettiin keskiajalla usein Graalin maljaan. Britanniassa Graalin tarinoiden keskukseksi on tullut Glastonbury, jonka kukkulalle Joosef Arimatialaisen kerrotaan pystyttäneen Graalin pyhäkön.
Graal ja temppeliherrat
Erään tarinan mukaan Temppeliherrojen veljeskunta löysi ristiretkien aikaan Graalin maljan Jerusalemista. Ritarit kuljettivat pyhäinjäännöksen Skotlantiin ja rakensivat sille kätköpaikaksi Rosslynin kappelin, joka on täynnä salaperäisiä symboleita.
Graalin malja taiteessa ja viihteessä
Graalin legenda esiintyy Richard Wagnerin oopperoissa Parsifal ja Lohengrin.
Graalin maljaa etsitään Dan Brownin menestysromaanissa Da Vinci -koodi (2003). Browin romaani perustuu 1982 julkaistuun Michael Baigentin, Richard Leighin ja Henry Lincolnin Pyhä veri, pyhä Graal -teokseen. Sen mukaan Graalilla tarkoitettaisiin salattua tietoa tai Jeesuksen ja Magdalan Marian tytärtä ja tämän jälkeläisiä. "Graalin malja" olisi Jeesuksen ja Marian viimeinen verisukulainen.
Michael P. Spradlin on tehnyt Graalin maljasta kirjatrilogian Nuori Temppeliherra, joka sisältää osat Graalin Vartija, Kohtalon polku ja Viimeinen mittelö.
Aihetta on käsitelty useissa elokuvissa kuten Indiana Jones ja viimeinen ristiretki sekä Monty Python -ryhmän elokuvassa Monty Pythonin hullu maailma.
Maajärvi (Kouvola, Hartola)
Maajärvi on saareton järvi Kouvolan Jaalassa Kymenlaakson luoteisosassa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 34 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Graalin malja
Graalin malja taiteessa ja viihteessä
Graalin malja on inspiroinut ranskalaista laulaja-lauluntekijää Nolwenn Leroyta kappaleeseen ”Mystère”, joka julkaistiin hänen vuoden 2005 albumillaan Histoires Naturelles.
Maajärvi (Kouvola, Hartola)
Maantietoa
Maajärvi on 2,4 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 106 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Viitainenniemi erottaa järven pohjoisosan Mutalahtea pääaltaasta. Järvi on rannoiltaan polveileva ja syvyyssuhteiltaan vaihteleva. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,31 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00531 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 5,0 metriä. Syvin kohta, 16,6 metriä, sijaitsee järven keskivaiheilla. Noin kahdeksasosa järvestä on vähintään 10 metriä syvä. Järven rantaviivan pituus on 8,0 kilometriä. Sen rannoilla on viljelysmaata, metsämaata ja pientaloja.
Graalin malja
Graalin malja taiteessa ja viihteessä
Graalin malja on myös voimakas ase japanilaisessa piirretyssä Sailor Moon.
Maajärvi (Kouvola, Hartola)
Vesistösuhteita
Maajärvi (14.948.1.001) kuuluu Maajärven valuma-alueeseen (14.948), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Maajärvi on Maajärven valuma-alueen laajin vakavesi. Valuma-alueen muut vähintään hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Lahnajärvi, Markkinajärvi, Ahdinpuulampi ja Pohjaslampi.
Maajärven luusua on lounaassa, josta lähtee Mutaoja etelään ja laskee Karijärven (77,3 metriä mpy) itärantaan.