cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
YYTO
Kansainvälinen startup-harjoittelu
Tämän osahankkeen tarkoitus on auttaa Startuplifersia ulottamaan toimintaansa entistä tehokkaammin koko Suomen alueelle, jolloin yhä useampi korkeakouluopiskelija saisi mahdollisuuden lähteä harjoitteluun kansainväliseen kasvuyritykseen.
Yrittäjyysosaamisen tunnistaminen ja tunnustaminen ja yrittäjyyskokemusta kerryttävän työskentelyn opinnollistaminen
Osahankkeessa selvitetään parhaita käytäntöjä muualla hankitun yrittäjämäisen osaamisen tunnistamiseen ja tunnustamiseen ja kehitetään digityökalua muualla hankitun kokemuksen muuttamiseksi opinnoiksi. Hanke pyrkii esimerkiksi kartoittamaan, miten harjoittelusta kasvuyrityksessä tai yrittäjyystapahtuman järjestämisestä voisi saada opintopisteitä.
Hankkeen aikataulu ja toteuttajat
YYTO-hanke sai päätöksen OKM:n rahoituksesta huhtikuussa 2018. Hankkeen toteutus alkoi saman vuoden elokuussa, ja se kestää vuoden 2020 loppuun.
Hanketta koordinoi Aalto-yliopisto, jonka sisällä vastuussa on sen yrittäjyysopetusohjelma Aalto Ventures Program. Muina toteuttajina mukana ovat Centria-ammattikorkeakoulu, Haaga-Helia ammattikorkeakoulu, Hanken Svenska handelhögskolan, Helsingin yliopisto, Jyväskylän yliopisto, Laurea-ammattikorkeakoulu, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu, Novia-ammattikorkeakoulu, Oulun ammattikorkeakoulu, Oulun yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu, Turun ammattikorkeakoulu, Turun yliopisto, Vaasan yliopisto, Åbo Akademi, Aalto Entrepreneurship Society ry, Boost Turku ry, Patteri Entrepreneurship society ry, Oulu Student Entrepreneurship society ry, Jyväskylä Entrepreneurship society ry, Laurea Entrepreneurship society ry, Vaasa Entrepreneurship society ry, LUT Entrepreneurship society ry, Helsinki Think Company ry, Hanken Entrepreneurship society rf ja Startuplifers ry.
Aiheesta muualla
Hankkeen kotisivut
Unalaska (saari)
Unalaska on Foxsaariin kuuluva saari Aleuttien saariston keskiosassa. Saari on pinta-alaltaan vajaa 3 000 neliökilometriä. Saarella on samanniminen Unalaskan kaupunki.
Nimi tulee aleutin kielestä. left|thumb|200px|Unalaskan kaupunkia
Suomen Lehtiyhtymä
thumb|Suomen Lehtiyhtymän logo Suomen Lehtiyhtymä oli Keskisuomalaisen omistama sanomalehtitalo. Sen perustaja ja aiempi omistaja on keravalainen yrittäjä ja kansanedustaja Eero Lehti. Lehtiyhtymä vaihtoi nimensä elokuussa 2005 Keski-Uusimaa konsernista Suomen Lehtiyhtymäksi ja yhtiöitti kaupunki- ja tilattavat lehtensä 2009 SLY-Kaupunkilehdet Oy:ksi ja SLY-Paikallislehdet Oy:ksi. Suomen Lehtiyhtymän omistuksessa oli lukuisia ilmaisjakelu- ja tilattavia lehtiä ympäri Suomen. Yhtymä omisti viisi lehtipainoa Tuusulassa, Riihimäellä, Lohjalla, Porvoossa ja Hämeenlinnassa.
Suomen Lehtiyhtymä siirtyi Keskisuomalaisen omistukseen maaliskuussa 2013 noin 26,1 miljoonalla eurolla. Kaupassa Keskisuomalaiselle siirtyi 95 prosenttia Lehtiyhtymän osakkeista. Myös kolmella vähemmistöomistajalla olleista 3,5 prosentista osakkeita on tehty kaupat 26.3.2013.
Sophia Dussek
Sophia Dussek (omaa sukua Corri, 1. toukokuuta 1775 – 1847) oli englantilainen säveltäjä, laulaja, pianisti ja harpisti. Hän meni vuonna 1792 naimisiin pianisti Jan Ladislav Dussekin kanssa. Monet tämän nimissä julkaistut teokset ovat myöhemmin osoittautuneet Sophia Dussekin säveltämiksi. Jan Ladislav Dussekin kuoltua vuonna 1812 Sophia meni naimisiin alttoviulisti John Alvis Moraltin kanssa. Myöhempinä vuosinaan Dussek opetti musiikkia Paddingtonissa.
Dussek sävelsi muun muassa sonatiineja harpulle.
Scandinavian Raceway
Anderstorpissa ajettiin Ruotsin Grand Prix yhteensä kuusi kertaa. Ronnie Petersonin kuoltua Monzassa 1978 ja Gunnar Nilssonin kuoltua syöpään saman vuoden syksyllä kiinnostus Ruotsin GP:tä kohtaan kuitenkin väheni huomattavasti. Formula ykköset eivät radalle enää palanneet, mutta vuodesta 1979 eteenpäin radalla on ajettu vakioautokisoja ja muita autourheiluluokkia.
Heidi Zeller-Bähler
Heidi Zeller-Bähler (s. 25. heinäkuuta 1967 Sigriswil) on entinen sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Zeller-Bähler kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa kaudella 1986 ja oli kauden yhteiskilpailussa 19. Hän voitti urallaan kolme maailmancupin osakilpailua, kaksi suurpujottelussa ja yhden super-g:ssä. Maailmancupin kokonaiskilpailun paras sijoitus on kaudelta 1995, jolloin hän sijoittui kolmanneksi. Zeller-Bähler osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin. Albertvillen talviolympialaisissa vuonna 1992 hän kilpaili syöksylaskussa ja Super-G:ssä sekä alppiyhdistetyssä. Vuoden 1994 talviolympialaisiin Lillehammerissa hän kilpaili syöksylaskussa, Super G:ssä ja suurpujottelussa. Hänen paras sijoituksensa olympialaisista on Lillehammerin suurpujottelun 9. sija.
Seppo Hyyppä
Seppo Hyyppä (8. heinäkuuta 1933 Ylivieska – 23. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Hyypän vanhemmat olivat konttoripäällikkö Arvo Johannes Hyyppä ja merkonomi Sirkka Krogerus ja puoliso vuodesta 1957 filosofian maisteri Sanna Larvala. Hyyppä tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1952 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1957. Hyyppä oli opintojensa aikana harjoittelija Suomessa, Norjassa ja Saksassa ja sai tuntumaa mekaanisen teollisuuden kehittymiseen. Valmistuttuaan aluksi matematiikkaa Seinäjoen tyttölyseossa opettanut Hyyppä meni 1961 töihin Ke-Ri -yhtiön sukkatehtaalle Tornioon, tehtaan tutkimuslaboratorion ja värjäämön päälliköksi.
Virke-yrityksen toimitusjohtajaksi Orimattilaan Hyyppä siirtyi 1968 ja työskenteli tehtävässä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1993. Hyypän johdolla yritys kehitti tuotteitaan ja tuotantoaan, samoin kuin liiketoimintaansa. Vientikauppa muun muassa Skandinaviaan, Neuvostoliittoon, Saksaan ja Itävaltaan kasvoi suotuisasti, vaikka itävienti sitten romahtikin. Parhaimmillaan yritys vei tuotteitaan lähes pariinkymmeneen maahan, tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon se sai 1977 ja valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1981. Hyyppä oli myös perustamassa 1983 tekstiilialan yritys Vogliaa Hämeenlinnaan ja sen sisaryritystä Parikkalaan.
Hyypällä oli useita vaatetusteollisuuden järjestö- ja luottamustehtäviä, kuten Vaatetusteollisuuden työnantajaliiton hallituksen puheenjohtajuus, Vatevan johtokunnan jäsenyys ja STK:n hallituksen jäsenyys. Hän osallistui liiketoiminnan puitteissa urheilun sponsorointiin ja kirjoitti eläkkeelle jäätyään liikkeenjohdon kokemuksistaan kaksi kirjaa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1985.
Taivaallisen rauhan aukio
thumb|Taivaallisen rauhan aukio Taivaallisen rauhan aukio eli Tian’anmen-aukio eli Tiananmenin aukio sijaitsee Pekingin keskustassa, Kielletyn kaupungin edessä. Itse asiassa Tian’anmen tarkoittaa Taivaallisen rauhan porttia, itse portti sijaitsee aukion pohjoispuolella ja johtaa keisarilliselle palatsialueelle, Kiellettyyn kaupunkiin. thumb|[[Taivaallisen rauhan portti]] Aukion koko on 880 metriä etelä-pohjoissuuntaan ja 500 metriä itä-länsisuuntaan. Pinta-alaksi tästä tulee yli 440 000 neliömetriä, mikä tekee siitä maailman suurimman kaupungin keskustassa sijaitsevan aukion. thumb|[[Kansan sankareiden muistomerkki]] Aukion pohjoispuolella, Tian’anmenin portin luoteispuolella sijaitsee Zhongshan-puisto, minkä paikalla oli aikaisemmin keisarillinen temppeli. Puisto on nimetty Kiinan ensimmäisen presidentin Sun Zhongshanin (Sun Yat-sen) mukaan. Zhongshan-puiston itäpuolella, Tian’anmenin portin koillispuolella oli myös aikaisemmin keisarillinen temppeli, josta on sittemmin tehty Työläisten kulttuuripalatsi. Aukion eteläpuolella on 前门 (Qiánmén), etuportti.
Keskellä aukiota sijaitsee yli 30 metriä korkea Kansan sankareiden muistomerkki (人民英雄纪念碑). Tämän lisäksi aukiolla sijaitsee Mao Zedongin mausoleumi. Aukion itäpuolen Kiinalaisen historian kansallismuseo ja sitä vastapäätä sijaitseva Suuri kansanpalatsi rakennettiin 1959.
Historia
Taivaallisen rauhan portti rakennettiin Ming-dynastian aikana 1417. Kiinan keisariaikana (1911 saakka) varsinaista aukiota ei ollut, vaan paikka oli täynnä ministeriöiden toimistoja. Nämä vaurioituivat pahasti boksarikapinan yhteydessä, niiden lopullinen hävittäminen loi aukion.
Aukiota alettiin hyvin pian käyttää poliittisena kokoontumispaikkana. Oleellisimmat varhaiset kokoontumiset ovat toukokuun neljännen päivän liikkeen mielenosoitukset vuonna 1919.
Mao Zedong julisti Taivaallisen rauhan aukiolla Kiinan kansantasavallan syntyneeksi 1. lokakuuta 1949. Nykyiseen kokoonsa aukio laajennettiin 1950-luvulla. Kulttuurivallankumouksen aikana aukiolla järjestettiin lukuisia suurkokouksia. Vuonna 1976 Zhou Enlain kuoleman jälkeen aukiolla pidettiin valtava spontaaniksi mielenosoitukseksi muodostunut muistotilaisuus, joka nujerrettiin kovin ottein maan johdon määräyksestä.
Vuoden 1989 verilöyly
Länsimaissa aukion tunnettavuus lisääntyi keväällä 1989 liberaaleja uudistuksia vaatineesta opiskelijamielenosoituksesta Kiinan kommunistihallintoa vastaan ja erityisesti sen väkivaltaisesta tukahduttamisesta. Mielenosoitus huipentui verilöylyyn 4. kesäkuuta 1989.
thumb|Aukiolla olevan Maon mausoleumin edessä oleva monumentti
Pekingissä hallitus antoi sotilaallisen vastauksen protesteihin ja monet siviilit tapettiin tai he loukkaantuivat. Hallituksen mukaan tapauksessa oli 200–300 uhria, New York Timesin mukaan 300–800 ja Kiinan opiskelijayhdistyksen sekä Kiinan punaisen ristin mukaan 2 000 – 3 000 uhria.
Sen jälkeen tehtiin laajoja, väkivaltaisiakin, pidätyksiä protestien tukahduttamiseksi. Kiina kielsi ulkomaalaisien lehdistöjen raportoinnit ja Kiinan omaa lehdistöä valvottiin tiukasti. Väkivaltainen protestien tukahdutus on aiheuttanut laajaa tuomitsemista Kiinan hallitusta kohtaan.
Aiheesta muualla
39.90333°N, 116.39167°W
Ibrahim Lodi
Ibrahim Lodi oli pataanitaustaiseen Lodien dynastiaan kuulunut Delhin sulttaani. Hallitsijana hän jäi Lodien dynastian viimeiseksi hänen kärsittyään tappion Baburille Panipatin taistelussa vuonna 1526, jossa hän sai surmansa. Bahbur perusti sittemmin Delhin sulttaanikunnan tilalle Suurmogulien valtakunnan.
Elämäkerta
thumb|vasen|Panipatin taistelu Babur-namehissa. thumb|Ibrahim Lodin hauta. Ibrahim oli isänsä Sikandar Lodin toiseksi vanhin poika ja hän nousi Delhin sulttaanikunnan hallitsijaksi päivää isänsä kuoleman jälkeen, eli 22. marraskuuta 1517. Lodi-dynastia oli Delhin sulttaanikuntaa hallinnut pataanitaustainen hallitsijasuku. Valtakunnan ylimystö ei hyväksynyt Ibrahimin valtaannousua, mutta kun he eivät sitä voineet varsinaisesti estääkään osa heistä nostatti Ibrahimin nuoremman veljen Jalal Khanin Sharkin maakunnan hallitsijaksi Jawnpurissa. Ibrahim päätti estää veljensä valtaannousun ja valtakunnan kahtiajaon, jolloin tämä kapinoi ja hävisi Ibrahimin armeijalle. Jalal Khan pakeni Gwalioriin, jonne Ibrahim hyökkäsi hänen perässään. Jalal jäi lopulta vangiksi ja hän kuoli vankeudessa Hansissa.
Maansa ylimystön epäluottamuksesta kärsinyt Ibrahim alkoi hallita tyrannin ottein. Sikandar Lodin hallinnossa vaikuttanut Miyan Bhoa ja Kalpin hallitsija Azam Humayun Sarwani teloitettiin Ibrahimin käskystä, jolloin muut ylimystön jäsenet alkoivat huolestua oman kohtalonsa puolesta. Monet heistä kapinoivat, mikä ajoi valtakunnan kaaokseen. Ibrahim määräsi Punjabin kuvernöörinä toimineen Dawlat Khanin saapumaan hoviinsa, mutta tämä piti kutsua ansana ja lähetti itsensä tilalle poikansa Dilawarin. Tästä raivostunut Ibrahim pisti Dilawarin joksikin aikaa vankilaan. Dilawarin päästessä viimein ulos ja hänen palattuaan isänsä luokse hän kertoi Ibrahimin kiduttavan ja nöyryyttävän ylimystön jäseniä vankiloissaan. Dawlat Khan päätti tällöin, että hallitsijan oli kukistuttava ja tuekseen hän kutsui timuridihallitsija Baburin.
Babur eteni Intiaan ja Ibrahimin sanotaan johtaneen miljoonan miehen armeijaa tätä vastaan. Osapuolten armeijat kohtasivat Panipatissa vuonna 1526. Baburin tuliaseita ja parempaa taktiikkaa käyttäneet joukot veivät voiton ja Ibrahim sai surmansa taistelukentällä. Hänen irti leikattu päänsä tuotiin Baburille, joka salli tälle sankarin hautajaiset. Ibrahimin hautarakennus sijaitsee edelleen lähellä hänen kuolinpaikkaansa ja jotkin paikalliset alkoivat pitää häntä ajan myötä pyhimyksenä. Baburin mukaan Ibrahimin äiti suunnitteli uuden hallitsijan myrkyttämistä ja tämän suunnitelmien paljastuttua hänet karkotettiin Kabuliin, jossa hän teki itsemurhan. Karkotetuksi päätyi myös Ibrahimin nuori poika, jonka tarkempaa kohtaloa ei tunneta.
Almere
thumb|right|250px|Kartta Almeren kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Almere on kaupunki Flevolandissa Alankomaissa. Kaupungissa on 195 372 asukasta (1. helmikuuta 2013). Almere perustettiin vasta vuonna 1976 Flevolandin polderin lounaiskulman vedeltä vallatulle alueelle ja se on kasvanut sen jälkeen nopeasti. Almeren kunnan osat ovat Almere Buiten, Almere Haven, Almere Hout, Almere Poort ja Almere Stad.
Liikenne
Almere on yhteydessä seuraaviin moottoriteihin: A6 ja A27.
Rautatie
Vuonna 1987 Almere yhdistettiin kansalliseen rautatieverkostoon.
Almeressa on 5 rautatieasemaa:
Kuudes asema, Almere Poort, avataan luultavasti vuonna 2010.
Julkiset bussit
Almeressa on 10 bussilinjaa:
Urheilu
Almeren ehkäpä tunnetuin urheiluseura on Omniworld, johon kuuluu lentopallo-, koripallo-, sekä jalkapallojaosto. Seuran jalkapallojaosto, Almere City FC (aik. FC Omniworld), pelaa Hollannin toiseksi korkeimmalla sarjaportaalla Eerste Divisiessä.
Almerelaisia jalkapallojoukkueita
Ystävyyskaupungit
Almerella on kahdeksan ystävyyskaupunkia:
Haminaholma
Historia
pienoiskuva|Haminaholman rimamöljän puurakenteita ja paaluja. Kuva kohti pohjoista. 1870-luvulla Haminaholmassa aloitti toimintansa ruotsalaisen liikemiehen P. Wikströmin persutama höyrysaha. Vuonna 1887 saha siirtyi Antti Ahlströmin omistukseen. Hän rakennutti saarelle myös oman kesähuvilansa sekä kansakoulun vuonna 1895. Saha toimi Ahlströmin kuoleman jälkeen 1900-luvun alkupuolelle saakka.
Suomen sisällissodan aikana helmikuussa 1918 saaressa ja mantereen puolella sijaitsevassa Pohjansahassa käytiin Ahlaisten rintaman taisteluita.
Haminaholma toimi puutavaran lastauspaikkana 1800-luvulta 1900-luvun alkupuolelle saakka. Haminaholman kaakkoisrannan mutapohjasta onkin löytynyt puurunkoinen hylky, jonka epäillään olevan proomu. Saaren itäpuolella on ollut rannan suuntainen satoja metrejä pitkä puinen laituri, johon alukset ovat kiinnittyneet. Laituripaalutus on edelleen näkyvissä. Talvisin puutavaraa tuotiin jäätä pitkin ja avoveden aikana ilmeisesti proomuilla. Proomujen jäännöksiä on havaittu myös saaren pohjoisrannalla.
Makaronivelli
Makaronivelli on suomalainen perinneruoka. Perinteisesti ruokalajin ainesosat ovat sarvimakaroni, maito, vehnäjauhot, sokeri, suola ja tarvittaessa voi. Ruokalajista kuitenkin on liikkeellä myös eri variaatioita, joissa esimerkiksi sarvimakaronin sijasta käytetään vermisellia
Historia
Ennen kuin makaronilaatikko yleistyi Suomessa 1900-luvulla suosikkiruoaksi kehitettiin makaronivelli, jolloin se oli käytännössä lämpimässä maidossa keitettyä makaronia, suolaa tai mahdollisesti voita. Makaronivellistä julkaistiin reseptejä jo 1930-luvulla julkaistuihin keittokirjoihin, mutta koska siihen aikaan teollisesti tuotettuja makaroneja ei ollut Suomessa tavattomasti saatavilla, se yleisesti vasta 1950-luvulla koko kansan tietoisuuteen. Makaronivelli oli myös tunnettu kouluruoka 1940–1960-luvuilla, joka tosin jakoi mielipiteitä oppilaiden kesken.
A-luokka (sukellusvene, Espanja)
A-luokka oli Espanjan laivaston kolmen 1910-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Suunnittelu
Laurenti-Fiat-tyypin alukset valmistettiin Speziassa 1915- 1917 osana 17. helmikuuta 1915 annettua laivastolakia. Alusten maksimisukellussyvyys oli noin 40 metriä ja niissä oli kahdeksan vesitiivistä osastoa.
Ostrava
Ostrava  on Tšekin kolmanneksi suurin kaupunki ja Määrin-Sleesian läänin keskus. Vuonna 2009 Ostravassa oli 307 767 asukasta. Kaupunki kuului Itävaltaan vuoteen 1918 ja Saksaan vuosina 1939–1945, mihin asti kaupunki tunnettiin nimellä Mährisch Ostrau (Moravská Ostrava).
Historia
Ostrava perustettiin vuonna 1267. Se säilyi pienenä käsityöläiskaupunkina 1700-luvulle saakka. Vuonna 1763 alueelta löytyi suuri kivihiiliesiintymä, joka johti kaupungin teollistumiseen ja nopeaan laajentumiseen. Toisen maailmansodan aikana kaupunki toimi sotateollisuuden keskuksena ja joutui jatkuvien pommitusten kohteeksi.
Kulttuuri
Ostravan teatteri- ja musiikkielämä on vilkasta. Kaupungissa on neljä laitosteatteria: Moravian-Sleesian teatteri, joka jakautuu kahteen teatteritaloon (Antonín Dvořákin teatteri ja Jiří Myronin teatteri), Petr Bezručin teatteri, kamariteatteri Aréna ja Ostravan nukketeatteri.
Evankeliumit
Evankeliumeja kirjoitettiin alkukristillisinä aikoina useita. Osassa kerrottiin Jeesuksen elämäkerta ja opetukset, ja kuinka hän täytti Vanhassa testamentissa esitetyt profetiat. Osa oli lähinnä vain kokoelma Jeesuksen opetuksia ja hänen esittämiään vertauksia.
Etymologia
Markus aloittaa kirjansa sanalla evankeliumi, ilosanoma, tarkoittaen sillä Jeesuksesta julistamista, ei Jeesuksesta kertovia kirjoja. Myös Paavali kirjoitti tehtäväkseen julistaa evankeliumia, ilosanomaa, Jeesuksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta. Vasta toisella ja kolmannella vuosisadalla Jeesuksesta kertovat kirjat vakiintuivat evankeliumeiksi.
Varmuudella sana evankeliumi on esiintynyt Justinus Marttyyrillä noin vuonna 155, ja mahdollisesti jo niin aikaisin kuin Antiokian piispa Ignatioksella noin vuonna 117.
Evankeliumien synty
Evankeliumit eivät itse nimeä kirjoittajiaan. Evankeliumeissa ei mainita myöskään kirjoittamisajankohtaa, eikä siitä ole olemassa mitään muutakaan varmaa tietoa. Tiedot kirjoittajista ovat peräisin toiselta vuosisadalta. .
Kristillisen perinteen näkemys
Varhaiskristillisen kirkon näkemys evankeliumien synnystä käy ilmi ensimmäisten vuosisatojen kirkkoisien kirjoituksista, kuten esimerkiksi Irenaeuksen Harhaoppeja vastaan -teoksesta noin vuodelta 180 jaa. Siinä Irenaeus kertoo Matteuksen kirjoittaneen evankeliuminsa samaan aikaan kun Pietari ja Paavali saarnasivat Roomassa. Markus, Pietarin oppilas ja tulkki, pian tämän jälkeen kirjoitti ylös Pietarin saarnoja. Luukas puolestaan oli Paavalin matkakumppani ja kirjoitti ylös Paavalin saarnoja. Johannes, Jeesuksen opetuslapsi, taas julkaisi myöhemmin oman evankeliuminsa ollessaan Efesoksessa. Tämän perinteisen kristillisen näkemyksen mukaan evankeliumit siis olisivat kirjoitetut alun perin jo ensimmäisellä vuosisadalla apostolien eläessä ja ne perustuisivat suoraan Jeesuksen ja apostoleiden saarnoihin. Evankeliumit ovat myös nimetty ja järjestetty Raamatussa tämän näkemyksen mukaisesti.
Vaikka historioitsijat ja eksegeetikot eivät yleisesti pidä tätä varhaiskirkon näkemystä historiallisesti oikeana, niin toisaalta sen puolesta puhuu se, että toisen vuosisadan kirkkoisillä on hyvinkin saattanut olla läheiset suhteet alkukirkkoon ja perimätietoa evankeliumien alkuperästä. Lisäksi selitys on yhtenevä Uuden testamentin tekstien kanssa, jossa mm. Johanneksen evankeliumissa mainitaan evankeliumin lähteen olevan opetuslapsi, jota Jeesus rakasti. Luukkaan evankeliumin kirjoittaja puolestaan mainitsee kirjoittavansa aikana, jolloin silminnäkijätarinoita on runsaasti saatavilla. Paavali myös mainitsee kirjeissään Luukkaan nimeltä ja myös Apostolien tekojen ajoittainen me-muotoinen teksti viittaa Luukkaan evankeliumin sekä Apostolien tekojen kirjoittajan olleen tapahtumissa Paavalin mukana.
Nykytutkijoiden näkemyksiä
Tutkijoiden mukaan evankeliumeja ei ole kirjoitettu historiankirjoitukseksi, vaan niiden nimenomainen tarkoitus on ollut synnyttää ja vahvistaa uskoa Jeesukseen Jumalan poikana ja ihmisten vapahtajana. Evankeliumikirjat on kirjoitettu jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta.
Esimerkiksi Kuulan mukaan varhaisen kirkon usko Jeesuksen ylösnousemukseen muokkasi merkittävästi suullista perimätietoa. Evankeliumien kirjoittajat, evankelistat, muokkasivat perimätietoa ja tulkitsivat niitä edelleen, mikä oli yleinen käytäntö antiikin maailmassa. Kirjoittajat eivät mekaanisesti kopioineet lähdettä vaan kirjoittivat niihin teologisia tulkintoja. Yksittäisten tiedonmurujen jättämät aukot saatettiin sepittää kiinni toisiinsa kirjoittajien omilla kerronnallisilla tarinoilla. Kirjoittajien tarkoituksena ei ollut laatia aukotonta historiallista raporttia vaan kertoa ja julistaa sanomaa.
Evankeliumien lähteet
Evankeliumien alkuperäisistä lähteistä ja niiden keskinäisistä suhteista on olemassa useita teorioita. Monet eksegeetikot ovat arvioineet vanhimman, Markuksen evankeliumin, kirjoitetun juutalaissodan loppupuolella vuoden 70 jaa. paikkeilla. . Tämän jälkeen Luukas ja Matteus perustivat evankeliuminsa muihin lähteisiin, esimerkiksi kahden lähteen hypoteesin mukaan Q-lähteeseen ja Markuksen evankeliumiin. Johanneksen evankeliumia pidetään itsenäisenä teoksena, eikä se kuulu synoptisiin evankeliumeihin.
Kanoniset evankeliumit ja niiden symbolit
Kanonisoitujen evankeliumien perusrakenne on sama. Alussa kerrotaan Jeesuksen toiminnan aloittamisesta ja opetuslapsien kutsumisesta. Tämän jälkeen käydään läpi Jeesuksen teot ja opetukset. Tätä seuraa kertomus Jeesuksen viimeisistä päivistä. Lopuksi kerrotaan tyhjästä haudasta. Evankeliumien erot johtuvat eri lähteistä, kirjoittajan tyylistä sekä teologisista painotuksista. Monista antiikin aikana kirjoitetuista evankeliumeista neljä hyväksyttiin osaksi Raamatun Uutta testamenttia, ehkä jo Ireneuksen aikana noin vuonna 185. Lopullisesti Uuden testamentin kirjojen kaanon hyväksyttiin Karthagon kirkolliskokouksessa vuonna 397.
Kanoniset evankeliumit ovat:
Kanonisten evankeliumien symbolit
Muita evankeliumeja
Kanonisten evankeliumien lisäksi kirjoitettiin useita muita evankeliumeja, joita ei kaanonia muodostettaessa hyväksytty osaksi sitä. Ne kuuluvat Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin. Apokryfiset kirjat ovat myöhemmin kirjoitettuja eikä niillä ole nykyisen eksegeettisen tutkimuksen mukaan juurikaan historiallista arvoa Jeesuksen elämän kuvaajana.
Jotkut näistä evankeliumeista ovat hyvin samantyylisiä kuin kanoniset evankeliumit, ja niistä tunnetuin, Tuomaan evankeliumi, sisältää lähinnä kokoelman Jeesuksen opetuksia, joista osa tunnetaan muutenkin. Osa puolestaan on sävyltään gnostilaisia, ja sisältävät hyvin erilaisen, myöhemmin harhaopiksi tuomitun kuvan Jeesuksesta ja hänen opetuksistaan. Osa apokryfisistä evankeliumeista on puolestaan kirjoitettu niin kauan Jeesuksen ja hänet tunteneiden ihmisten elämän jälkeen, että ne sisältävät liian ilmiselviä legendoja ja liioitteluja, ja siksi jätettiin pois kirkolliskokouksissa.
Lapsuusevankeliumit
Kanonisten evankeliumien antamat vähäiset tiedot Jeesuksen lapsuudesta johtivat varhaiskristittyjen keskuudessa uteliaisuuteen koskien Jeesuksen varhaisia vuosia. Tämä synnytti laajan ns. lapsuusevankeliumien tyylilajin, joita kirjoitettiin toiselta vuosisadalta alkaen. Niitä ei ole koskaan hyväksytty Raamatun kirjojen kaanoniin, mutta niiden lukumäärä kertoo niiden suosiosta:
Kilpailevat versiot kanonisista evankeliumeista
Varhaiskristillisnä aikoina oli liikkeellä useita vaihtoehtoisia versioita muista evankeliumeista. Ne esittivät usein olevansa alkuperäinen versio tai oikeellisempi versio, jossa muiden lisäykset ja poisjätöt on korjattu. Evankeliumien yksityiskohdista on säilynyt tietoja ainoastaan harhaoppien vastustajien kirjoituksissa, jotka tuomitsivat kaikki nämä versiot. Näin ei voida olla varmoja, kuinka erilaisia evankeliumit olivat. Näihin kirjoituksiin kuuluvat:
Surinaminkvassia
Surinaminkvassia (Quassia amara) on kvassiakasvien (Simaroubaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on pienehkö ainavihanta pensas, jota kasvatetaan laajalti trooppisilla alueilla koristekasvina. Kasvi sisältää myös paljon lääketieteellisesti vaikuttavia aineita.
Surinaminkvassia on sademetsän alimpien kerrosten laji ja kasvaa kosteilla paikoilla. Luonnossa surinaminkvassiaa tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa Venezuelasta Ranskan Guyanaan ulottuvalla alueella sekä Brasilian pohjoisosissa. Kasvatettuna laji pärjää tropiikissa kosteassa ilmastossa puolivarjossa kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Svenolof Karlsson
upright|pienoiskuva|Svenolof Karlsson Svenolof Karlsson (s. 28. joulukuuta 1953 Luoto) on kirjailija ja viestintäkonsultti. Hän toimii pääosin Suomessa ja Ruotsissa. Seitsemäntoista hänen kirjoistaan on ilmestynyt myös suomeksi.
Karlsson on kirjoittanut tai toimittanut viitisenkymmentä kirjaa, jotka ensi sijassa käsittelevät elinkeinoelämää, johtajuutta, teknologiakehitystä sekä seikkailuja vuorilla ja merillä. Karlssonin suku on keskiajalta lähtien viljellyt maata Purmossa, ja hän on useissa kirjoissa kuvannut maatalouden historiaa Pohjanmaalla. Toisena teemana Karlssonin kirjoissa kulkevat Suomen ja Ruotsin väliset kulttuurierot ja niiden rakentava tai ei-rakentava käyttö kulttuurien kohtaamisessa.
Karlsson on taustaltaan journalisti. Vuosina 1990–1996 hän työskenteli julkaisupäällikkönä ja toimittajana Pohjoismaiden neuvoston sihteeristöön kuuluvassa julkaisuyksikössä.
Svenolof Karlsson toimi Ruotsin kirjailijaliiton (Sveriges Författarförbundin) hallituksessa vuosina 2002–2009. Hän oli Finska Akademienin puheenjohtaja v. 2002–2010. Finska Akademien on Ruotsissa toimivien suomalaistaustaisten henkilöiden aatteellinen yhdistys. Hän istui Samfundet Sverige–Finlandin hallituksessa v. 2013–2019.
Karlsson julkaisi yhdessä Anders Lugnin kanssa v. 2009 kirjan Att förändra världen (Changing the world), joka kuvaa tieto- ja teleliikenteen pohjoismaisia menestystekijöitä. Keväällä 2011 Karlsson julkaisi teoksen The Pioneers Telian ja Soneran uraauurtavasta työstä. Vuonna 2013 ilmestyi hänen kirjansa ''Nörtit. Pohjalainen erikoisuus'', jossa pohditaan, miksi niin monilla IT-uranuurtajilla on kytköksiä Pohjanmaalle.
Vuosina 2016 ja 2017 ilmestyi kaksiosainen Rani Plastista kertova teos, Kotiseuturakas maailmanmatkaaja 1-2, joka kuvaa laajasti muoviteollisuuden kasvua ja kehittymistä Pohjanmaalla.
Kaksi Svenolof Karlssonin kirjoista kuvailee poliitikkoa ja talouselämän toimijaa Christoffer Taxellia.
Hän työskenteli Dagens Industri-lehden energiatoimittajana vuosina 2013–2015.
Ashford & Simpson
Ashford & Simpson oli yhdysvaltalainen lauluntekijä- ja muusikkoduo, joka koostui avioparista Nickolas Ashford ja Valerie Simpson. He kirjoittivat 1960-luvulla useita menestyskappaleita muille artisteille ja aloittivat 1970-luvun alussa menestyksekkään muusikkouran. Heidän kappaleensa ovat ansainneet 22 kulta- ja platinalevyä.
Fairfieldistä Etelä-Carolinasta kotoisin oleva jazztanssija Nickolas Ashford (s. 1942) ja newyorkilainen gospel-laulaja Valerie Simpson (s. 1946) tapasivat 1960-luvun alkupuolella New Yorkin Harlemissa sijaitsevassa baptistikirkossa. Pian tämän jälkeen Ashford liittyi kirkon kuoroon, jossa Simpson soitti pianoa, ja he alkoivat kirjoittaa musiikkia yhdessä. Vuonna 1965 heidät palkattiin lauluntekijöiksi Scepter Recordsille. Heidän ensimmäinen hittinsä oli Ray Charlesin vuonna 1966 levyttämä ”Let’s Go Get Stoned”, jonka menestys sai Motownin perustaja Berry Gordyn palkkaamaan heidät omaan julkaisuyhtiöönsä Detroitiin.
Ashford ja Simpson kirjoittivat Marvin Gayelle ja Tammi Terrellille kappaleet ”Your Precious Love”, ”Ain’t Nothing Like the Real Thing” ja ”You’re All I Need to Get By” sekä Diana Rossille kappaleet ”Reach Out and Touch (Somebody’s Hand)”, ”Ain’t No Mountain High Enough” ja ”Surrender”. He tekivät kappaleita myös Gladys Knightille ja työskentelivät tuottajina.
Vuonna 1971 Simpson julkaisi ensimmäisen oman albuminsa Exposed!, ja kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi heidän ensimmäinen duojulkaisunsa Keep It Comin’. He siirtyivät vuonna 1973 Warner Brothers Recordsille. Vuoden 1977 albumi Send It myi kultaa ja sisälsi listoilla top 10:een nousseen kappaleen ”Don’t Cost You Nothing”. Heidän ensimmäinen pophittinsä oli ”I Found a Cure” vuoden 1979 albumilta Stay Free.
1980-luvun loppupuolelta eteenpäin Ashford ja Simpson levyttivät harvakseltaan ja tekivät toisinaan kiertueita. Heidän kappaleestaan ”I’m Every Woman” tuli vuonna 1993 hitti, kun Whitney Houston nauhoitti sen Bodyguard-elokuvan musiikkiraidalle. Nickolas Ashford kuoli 22. elokuuta 2011 kurkkusyöpään.
Waldemar Wohlström
Karl August Waldemar Wohlström (8. elokuuta 1879 Helsinki – 16. maaliskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Osaamiskeskusohjelma
right Osaamiskeskusohjelma oli Valtioneuvoston määräaikainen erityisohjelma, jolla suunnataan paikallisia, alueellisia ja kansallisia voimavaroja huippuosaamisen hyödyntämiseen ja alueelliseen kehitystyöhön. Ohjelma perustui alueiden kehittämisestä annettuun lakiin (602/2002). Tavoitteena on parantaa valittujen korkean osaamisen alojen yritysten kilpailukykyä sekä synnyttää uutta liiketoimintaa ja uusia toimintamalleja innovaatioiden edistämiseksi. Ohjelmassa kootaan suurempia kokonaisuuksia, jotka panostavat niille harvoille aloille, joilla on tunnistettu olevan kansainvälisen tason osaamista. Toimijoiden yhteistyö on käytännössä edellytys sille, että voidaan kilpailla tasaveroisesti EU:n tutkimuksen puiteohjelman- sekä rakennerahastojen tutkimus- ja tuotekehitysrahoista muiden maiden kanssa.
Waldemar Wohlström
Wohlström aloitti näyttelijänä Helsingin Folkteaternissa 1899. Hän oli sitten Turun ruotsalaisen teatterin näyttelijänä 1899–1901 ja vuodesta 1901 lähtien näyttelijänä Svenska Teaternissa. Wohlström näytteli myös noin parissakymmenessä elokuvassa vuosina 1915–1950 sekä Suomessa että Ruotsissa.
Osaamiskeskusohjelma
Keskeisiä yhteistyötahoja olivat yritykset, yliopistot, ammattikorkeakoulut, tutkimuslaitokset, teknologiakeskukset ja eri rahoittajatahot kuten kaupungit, kunnat, maakuntaliitot, TE-keskukset ja niiden teknologian kehittämisosastot ja lääninhallitukset.
Waldemar Wohlström
Elokuvakäsikirjoituksia ja -ohjauksia
Lähde:
Osaamiskeskusohjelma
Valinnan osaamisklustereista ja niihin kuuluvista osaamiskeskuksista tekee Valtioneuvosto.
Ohjelma päättyi 2013.
Ohjelmakausi 1999–2006
Toiselle ohjelmakaudelle nimettiin 14 alueellista osaamiskeskusta ja kaksi valtakunnallista verkosto-osaamiskeskusta. Viimeisimmän laajennuksen jälkeen 2003–2006 osaamiskeskusohjelmaa toteutti yhteensä 22 keskusta, joista 18 oli alueellisia ja neljä useamman eri maakunnan alueelle ulottuvaa verkosto-osaamiskeskusta.
Ohjelmakaudella 1999–2006 osaamiskeskusohjelma myötävaikutti noin 1 300 uuden yrityksen ja 13 000 työpaikan syntyyn sekä edisti noin 29 000 työpaikan säilymistä. Ohjelmaan liittyviin hankkeisiin kohdentui yli 100 miljoonaa euroa kilpailtua T&K-rahoitusta. Hankkeiden kokonaisrahoitus oli noin 580 miljoonaa euroa.
Ohjelmakausi 2007–2013
Kolmannella ohjelmakaudella on tavoitteena luoda vahvempi yhteys kansalliseen innovaatiopolitiikkaan, strategiaan ja ohjelmiin, uuteen yrityspalvelukonseptiin sekä Lissabonin strategian mukaisiin toimintoihin tutkimuksen puiteohjelmassa ja rakennerahastopolitiikassa.
Osaamisklusterit ja niitä toteuttavat osaamiskeskukset
{| style="border-width: 0; margin: 0 0 0 0;"
Meriklusteri
Meriklusterin kehittämistä johtaa Koneteknologiakeskus Turku vastuuhenkilönään ohjelmajohtaja Mervi Pitkänen.
Ympäristöteknologiaklusteri
Osaamiskeskusklustereihin kuuluvat liitejäseninä lisäksi: Jokioinen (elintarvikekehitys), Porvoo (jokapaikan tietotekniikka ja asuminen), Vaasa (digitaaliset sisällöt), Varkaus (tulevaisuuden energiateknologiat), Jyväskylä (matkailu ja elämystuotanto), Tornio (meriklusteri) ja Nivala (meriklusteri).
Hvide
Hvide oli tanskalainen keskiaikainen suurmiessuku, jonka kantaisä on Skjalm Hvide (k. 1113). Hän oli jaarlina kuningas Sven Estridinpojan ja tämän poikien aikana. Hänen pojallaan Asser Rigillä oli kaksi poikaa: kuuluisa piispa Absalon, ja urhoollinen soturi Esbern Snare (k. 1204). Tähän sukuun kuuluivat vielä Lundin arkkipiispa Andreas Sunonis (k. 1228), joka muun muassa otti osaa Valdemar II:n Voittajan tekemään Viron ristiretkeen, sekä mainitaan sen ristiretken johtajana, minkä tansk. kronikka kertoo v. 1202 tehdyn Tanskasta Suomeen, ja marski Stig Anderssen (k. 1293). Marski Stig oli 1275 sen apujoukon päällikkönä, jonka Eerik Klipping lähetti Maunu Ladonlukolle avuksi hänen taistellessaan veljeänsä Valdemaria vastaan.
Monnoinen
Monnoinen on kartano ja kylä Varsinais-Suomessa Lemussa nykyisen Maskun kunnan alueella. Kartanon lisäksi kylässä sijaitsee myös merkittävä osa Oukkulanlahden lintuvesialueesta.
Monnoisten kartano
thumb|280px|Monnoisten kartano nykyasussaan
Kartano mainitaan jo 1300-luvun kirjoituksissa. Ensimmäinen asiakirjallinen lähde esiintyy vanhoissa asiakirjoissa vuodelta 1387, jolloin leskivaimo Thona on luovuttanut tilan Nousiaisten kirkonkellojen maksuksi, pelastaakseen hukkuneen poikansa sielun.
Kartanon oletetaan ehkä olleen myös katolisen kirkon ensimmäisten pyhäinjäännösten maihintulopaikka. Tilalla on kronikan mukaan asunut katolisen kirkon aikana myös kirkon oma sotaväki, kempit.
Tila mainitaan usein keskiajalla, jolloin se oli milloin Turun piispojen, mm. Turun tuomiokirkon piispan, Maunu II Tavastin hallinnassa, Turun tuomiokirkolla Naantalin Birgittalaisluostarilla, tai yksityisillä. Naantalin luostarin omistuksessa tila oli vuoteen 1477 saakka. Kirkolle lahjoitettu tila peruutettiin valtiolle 1500-luvun puolivälissä. Tämän jälkeen Monnoisista tuli Kustaa Vaasan karjakartano
Juhana Herttuan aikaan kartano oli Lemun, Maskun ja Raision pitäjän voutikunnan keskuksena ja voudin asuinpaikkana Monnoinen lahjoitettiin vuonna 1565 pois kruunulta. Samalla Monnoinen menetti monet sen omistuksessa aiemmin olleet Lemunlahden saaret. Säterivapautta tila nautti vuodesta 1569. Suuren reduktion tila jälleen peruutettiin ja siitä perustettiin ratsuvelvollinen säteri. Rusthollin apuverotiloina olivat Nakkuan yksinäistila Vehmaalta ja Inkerannan Pietilä Taivassalosta. Tila ostettiin perinnöksi vuonna 1775. Monnoinen on ollut Bielke-, Leijonhufvud-, Oxenstierna-, Rehbinder-, Schauman-, Willebrand-, Ross- ja Hästesko-suvuilla, kunnes se 1800-luvun puolivälissä siirtyi talonpoikaiseen omistukseen.
Tilan omistus siirtyi vuonna 1565 Hosgenskildin suvulle ja vuonna 1610 Abraham Lejonhufvudille. Se liitettiin 1618 Axel Oxenstiernan vapaaherrakuntaan, jonka jälkeen tila siirtyi Oxenstiernan pojalle Erik Oxenstiernalle. Kartano toimi myös Ruotsin kruunun mallitilana. Kaarle XI:n reduktion jälkeen Monnoinen muutettiin ratsuvelvolliseksi säteriksi ja sen omistivat aluksi Rehbinder- ja sittemmin Schauman-suku, myöhemmin professori Isak Ross ja hänen jälkeensä hänen vävynsä everstiluutnantti Bernt Fredrik Hästesko af Målagård. Omistus siirtyi tämän jälkeen talonpoikaisrusthollareiden käsiin.
Tilan päärakennus on keskiajalla muurattu harmaasta kivestä ja on punatiilellä korotettu kaksikerroksiseksi 1700-luvun alkupuolella. Rakennus on sittemmin rapattu vuoden 1917 paikkeilla.
Monnoisten kylä
Monnoisten kylä sijaitsee kartanon ympärillä, Oukkulanlahden rannalla. Kylä on pääosin maatalousvaltainen. Alavat ranta-alueet on raivattu pelloiksi, joiden keskellä sijaitsee useita metsäisiä mäkiä. Kylän metsissä ja rannoilla on komeita, jääkauden muovaamia silokallioalueita. Pääosin kylän rannat ovat kuitenkin matalia ja mutapohjaisia ruovikkorantoja.
Kylän ja koko Lemun tärkein luonnonnähtävyys on Oukkulanlahden lintuvesialue. Se on noin 900 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen kosteikko-life-ohjelmaan kuuluva Natura-alue, joka sijaitsee osin myös Askaisten ja Maskun alueella. Oukkulanlahdelle on rakennettu vuonna 2004 lintutorni Monnoisissa sijaitsevaan Kaidanpään niemeen sekä tornille johtava luontopolku. Polun alkupää on aivan kartanon tuntumassa.
Kymijoen alaosan alue
Kymijoen alaosan alue (vesistöaluetunnus 14.11) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 988,99 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,11 %. Vesistön alueen alarajana on Suomenlahdella Kotkassa ja Pyhtäällä, joidenka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %.
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesustöalueiden nimet on lihavoitu :
Gustaf Wilhelm Sandell
Gustaf Wilhelm Sandell (12. heinäkuuta 1842 – 15. kesäkuuta 1892 Inkoo ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Bullet-luotto
Bullet-luotto tai bullet-laina tarkoittaa lainaa, jonka takaisinmaksu tapahtuu yhtenä eränä erääntymishetkellä, eli laina-aikana siitä maksetaan vain korkoa.
1980-luvun lopun suuressa luottojen myyntikilpailussa tämä luottomuoto saavutti suuren suosion. 90-luvun laman aikana pitkiin bullet-luottoihin liittyvät riskit valkenivat sekä pankeille että luottoja ottaneille asiakkaille ja se harvinaistui. 2010-luvulla bullet-laina on yhä melko harvinainen, mutta sitä käytetään toisinaan esimerkiksi sijoittamisessa, uuden yrityksen perustamisessa tai joskus asunnonvaihdon yhteydessä.
Eerikki Sassi
Eerikki (Eerik) Sassi (26. tammikuuta 1837 Olhava – 14. lokakuuta 1904 Olhava) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Sassin vanhemmat olivat Erkki Jaakonpoika Sassi ja Margareta Jaakontytär Sassi ja puoliso Liisa Jaakontytär Sassi. Sassi oli talonpoikaissäädyssä Kemin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Valtiopäivillä Sassi oli suostunta- ja valtiovarainvaliokuntien jäsen.
Seawaymax
Seawaymax-nimitystä käytetään laivoista, jotka mahtuvat kulkemaan St. Lawrence -laivareitillä olevista suluista. Laiva saa olla enintään 226 metrin pituinen, 24 metriä leveä ja syväykseltään 7,9 metriä. Suuremmat rahtilaivat voivat kulkea kyllä kulkea Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä, mutta ne eivät pääse Atlantin valtamerelle. Useimmat alueella käytettävistä uusista aluksista rakennetaan näiden mittojen mukaan, jotta niitä voidaan käyttää monipuolisesti.
Alajuela
Alajuela on Costa Rican Alajuealan maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2011 42 976 ja suuremman metropolialueen 162 888. Kaupunki sijaitsee lähellä Costa Rican pääkaupunki San Joséa ja maan suurinta Juan Santamarían kansainvälistä lentoasemaa.
Historia
thumb|vasen|[[Juan Santamarían patsas.]] Siirtolaisasutusta nykyisen Alajuelan alueella alkoi syntyä 1600-luvulla. Alajuelan ensimmäinen kirkko valmistui 11. lokakuuta 1782. Kaupungin nimi oli Espanjan siirtomaakaudella ensin Villa Hermosa ja myöhemmin San Juan Nepomuceno de Alajuela. Espanjan siirtomaissa Etelä-Amerikassa alkoi 1810-luvulla syntyä aseellisia itsenäisyysliikkeitä ja Alajuela lukeutui itsenäisyystaistelijoita kannattaneisiin kaupunkeihin.
Alajuela sai kaupunginoikeudet vuonna 1824. Costa Rica itsenäistyi Keski-Amerikan liittotasavallasta vuonna 1838 ja Alajuela oli hetken aikaa maan pääkaupunki. Kaupunki sai erityistä mainetta Costa Ricassa yhdysvaltalaisen William Walkerin filibustereja eli seikkailijajoukkoja vastaan käydyn sodan aikana vuonna 1856. Sodan myötä Costa Rican kansallissankarin maineen saanut Juan Santamaría oli syntynyt Alajuelassa.
Suezmax
thumb|200px|Laivoja Suezin kanavassa Suezmax-nimitystä käytetään laivoista, jotka mahtuvat kulkemaan Suezin kanavassa. Kanavan läpi voivat kulkea vain alukset, joiden syväys on alle 20,1 metriä ja korkeus enintään 68 metriä. Monet öljyä kuljettavat supertankkerit joutuvat suuren syväyksensä vuoksi kiertämään siksi Afrikan ympäri. Kanavassa kulkevien alusten korkeutta rajoittava silta valmistui vuonna 2001. Kulkusyvyys kasvoi nykyiseen vuonna 2009 aikaisemmasta 18 metristä.
Alajuela
Historia
Kaupunki kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Esimerkiksi katuvalaistus saapui vuonna 1896.
Talous ja liikenne
Costa Rican pääasiallinen lentoasema Juan Santamarían kansainvälinen lentoasema sijaitsee muutaman kilometrin päässä Alajuelasta.
Väestö
Vuonna 2011 Alajuelan asukasluku oli 42 976 ja sen suuremman metropolialueen 162 888. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat 42 889 ja 103 684.
Eriikka Väliahde
Eriikka Väliahde (s. 1980 Oulu) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Väliahde valmistui vuonna 2004 teatteritieteen maisteriksi ja näyttelijäksi Tampereen yliopiston teatterityön tutkinto-ohjelmasta. Samana vuonna hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin. Siellä hänellä on ollut rooleja muiden muassa musikaaleissa Patukkaooppera, Billy Elliot, Next to Normal ja The Addams Family. Väliahde on esiintynyt myös muiden muassa elokuvissa Kaksipäisen kotkan varjossa (2005) ja Kääntöpiste (2018) sekä sarjoissa Pintaa syvemmältä (2015) ja Sorjonen (2016–2018).
Pyhäjärven alue (Kymijoki)
Pyhäjärven alue (vesistöaluetunnus 14.12) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 542,33 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 20,32 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Voikkaan voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 34 682,96 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19,02 %. Reitin vedet tulevat seuraavaksi Kymijoen alaosan alueelle (14.11).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
Draco Malfoy
Draco Lucius Malfoy (s. 5. kesäkuuta 1980) on kuvitteellinen henkilö kirjailija J. K. Rowlingin kirjoittamassa Harry Potter -kirjasarjassa. Hän on Lucius ja Narcissa Malfoyn ainoa jälkeläinen. Malfoyden perhe asuu Wiltshiressa, Englannissa. Draco kuuluu Luihuisen tupaan velhokoulu Tylypahkassa, kuten kaikki Malfoyt häntä ennen. Draco valitaan toisena kouluvuonnaan, teoksessa Harry Potter ja salaisuuksien kammio, Luihuisen huispausjoukkueen etsijäksi, koska hänen isänsä lahjoitti Luihuisten joukkueelle uusimmat Nimbus 2001 -luudat. Draco Malfoy valitaan koulun valvojaoppilaaksi viidentenä kouluvuonnaan, kirjassa Harry Potter ja Feeniksin kilta.
Dracon silmät on kuvattu kirjoissa kolean/kylmän/vaalean harmaiksi, ja hänellä on kapeat, kalvakat kasvot ja sliipatut platinanvaaleat hiukset. Hänen ystäviään ovat muun muassa Vincent Crabbe ja Gregory Goyle. Kuten Dracon isä, Lucius Malfoy, myös heidän isänsä ovat kuolonsyöjiä. Muita Draco Malfoyn luokalla olevia luihuisia ovat Millicent Bulstrode, Pansy Parkinson, Theodore Nott ja Blaise Zabini. Draco on itse puhdasverinen velho, ja hän halveksuu kaikkia jästisyntyisiä, kuten esimerkiksi Hermione Grangeria. Hän haukkuu Hermionea "kuraveriseksi", mikä on erittäin halventava ilmaisu jästisyntyisestä.
Dracon mielipuuhaa on ärsyttää muita oppilaita, ja aiheuttaa hankaluuksia Harry Potterille, periviholliselleen. Hän itse on Luihuisen tuvanjohtajan Severus Kalkaroksen lempioppilas.
Dracoa esittää Harry Potter -elokuvissa näyttelijä Tom Felton.
Teoksessa Harry Potter ja Feeniksin kilta Dracon isä Lucius Malfoy joutuu Azkabanin velhovankilaan jäätyään kiinni taikaministeriössä useiden kuolonsyöjien kanssa yrittäessään saada haltuunsa Harry Potterille ja lordi Voldemortille osoitettua ennustuspalloa. Teoksessa Harry Potter ja puoliverinen prinssi Draco liittyy kuolonsyöjiin ja saa lordi Voldemortilta tehtäväksi murhata rehtori Albus Dumbledore, mutta hän ei onnistu siinä. Draco ei ollut kaikesta ilkeydestään huolimatta tappaja. Dracon äiti Narcissa oli vannonut Severus Kalkaroksen kanssa rikkumattoman valan: Kalkaroksen täytyisi tappaa Albus Dumbledore, jos Draco ei pystyisi siihen. Kalkaroksen tapettua Dumbledore hän, Draco ja muut kuolonsyöjät pakenivat Tylypahkasta.
Draco jää henkensä velkaa sekä Harrylle että Ronille kahteen otteeseen viimeisessä kirjassa, vaikka hän sillä hetkellä yritti Crabben ja Goylen kanssa viedä Harryn Voldemortille jopa Ronin ja Hermionen hengen hinnalla. Crabbe aikoi itse tappaa myös Harryn, mutta Malfoy halusi Harryn Voldemortin käskystä elävänä. Riita jäi selvittämättä, sillä Crabbe kuoli tilanteessa pudottuaan liekkimereen. Dracon uskollisuus Voldemortia kohtaan on kyseenalainen. Suurimman osan ajasta hän vaikuttaa seuraavan isänsä esimerkkiä kuolonsyöjänä, mutta osa pojan teoista osoittaa selvästi myös kapinaa. Hän jättää esimerkiksi paljastamatta Harryn henkilöllisyyden Voldemortille viimeisessä kirjassa. Myös Voldemortin pyytäessä kannattajiaan astumaan esiin Tylypahkan oppilaiden joukosta, Draco ei nouse omaehtoisesti ennen kuin hänen isänsä painostaa hänet siihen.
Viimeisen Harry Potter -kirjan Harry Potter ja kuoleman varjelukset epilogissa kerrotaan, että Draco on naimisissa Astoria Greengrass -nimisen naisen kanssa ja heillä on poika nimeltä Scorpius Malfoy. Draco myös näyttää huomattavasti vanhemmalta verrattuna muihin ja hänen käsivarressaan ollut Pimeän piirto on haalistunut lähes olemattomiin. Harry Potter ja kirottu lapsi -näytelmässä Draco on saattamassa lapsensa Scorpiuksen Tylypahkan pikajunaan yhdessä Astorian kanssa. Junassa Scorpius ja Harry Potterin lapsi Albus ystävystyvät. Draco jäi leskeksi Astorian kuoltua vuonna 2019. Kun uusi taikaministeri Hermione Granger järjesti hätäkokouksen Harryn arven vihlomisen takia, Draco pilasi kokouksen sanomalla uskovansa kaiken olevan vain Harryn huomionhakua, jolloin suurin osa paikallaolijoista lähti pois. Dracon kuultua Scorpiuksen katoamisesta hän syytti Harrya ja sanoi Harrylle tämän olevan hänen perheensä ikuinen kirous. Draco osallistui Scorpiuksen etsintöihin Kielletyssä metsässä ja Scorpiuksen löydyttyä hän nuhteli tätä. Myöhemmin Harryn kiellettyä Albusta olemasta Scorpiuksen ystävä, Draco vieraili Harryn luona ja pienen tappelun jälkeen Draco kertoi Harrylle syyn siihen, miksi hän liittyi aikanaan kuolonsyöjiin ja miksi hänestä tuli mikä hän on, jolloin Harry tajuaa virheensä ja myöhemmin sallii Scorpiuksen olevan Albuksen ystävä. Myöhemmin Delfin vietyä Albuksen ja Scorpiuksen, Draco meni Harryn luo taikaministeriöön ja paljasti hänellä olevan ajankääntäjän, jolla voi olla menneisyydessä rajattomasti. Toisessa taikaministeriön hätäkokouksessa Draco kaikkien yllätykseksi puolustaa Harrya ja seisoo hänen rinnallaan. Draco matkusti ajankääntäjällä menneisyyteen muiden kanssa pelastamaan Scorpiuksen ja Albuksen ja avusti Harrya Delfin kukistamisessa ja myöhemmin Draco epäsuorasti osoitti ystävystyneensä Harryn kanssa tapahtumien jälkeen.
Lähteet
Figuren der Harry-Potter-Romane
Hoffman Island
Hoffman Island on yksi Lower New York Bayn kahdesta keinotekoisesta saaresta. Vuonna 1873 luotu saari sijaitsee Staten Islandin South Beachin ulkopuolella. Sen läheisyydessä sijaitsee lahden toinen keinotekoinen saari, Swinburne Island.