cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansakunta
Määritelmiä
Anthony D. Smithin määritelmän mukaan kansakunta on ihmisyhteisö, jolla on nimi, joka elää kotimaassaan ja jolla on yhteisiä myyttejä ja yhteinen historia, yhteinen julkinen kulttuuri, yhtenäinen talous sekä yhtäläiset oikeudet ja velvollisuudet. Kansakunnan ei välttämättä tarvitse hallita aluettaan vähintään autonomisena yksikkönä, vaan riittää että se pyrkii hallinnolliseen autonomiaan ja asuu myyttien määräämässä kotimaassaan. Kansakunta on suppeampi käsite kuin etninen yhteisö. Ne eroavat siinä, että kansakunnassa on oltava kokonainen yhteinen julkinen kulttuuri mutta etnisessä ryhmässä eri väestöryhmillä voi olla vain jokin yhteinen kulttuuripiirre. Toinen ero on siinä, että etnisen ryhmän sisällä voi kansakunnasta poiketen olla suuriakin eroja oikeuksien ja velvollisuuksien suhteen esimerkiksi eri säätyjen kesken.
Modernissa maailmassa kansakuntien jäseniä liittävät yhteen valtion säätämät lailliset oikeudet ja moderni kansalaisuus. Entisaikoina saman tehtävän täyttivät uskonnollinen laki ja rituaalit. Tämän pohjalta Anthony D. Smith pitää mahdollisena, että jo myöhäisantiikin ajan juutalaisia ja armenialaisia voitaisiin kutsua kansakunniksi. Keskiajan Euroopan kansakunnat pohjautuivat Smithin mukaan lateraalisiin etnisiin yhteisöihin. Ne voidaan jaotella dynastiseen ja patriisityyppiin. Vahvoihin valtioihin perustuvia dynastisia kansakuntia olivat Englanti, Skotlanti, Ranska, Tanska, Ruotsi, Espanja, Puola ja Venäjä sekä jonkin aikaa myös Unkari. Epäyhtenäisempiin patriisityypin kansakuntiin kuuluivat myöhäiskeskiajan Sveitsi ja Alankomaat, osittain myös Irlanti. Euroopan ulkopuolella kansakunnaksi Smith nimeää Tokugawa-suvun 1600–1800-luvuilla hallitseman Japanin. Kaikille esimoderneille kansakunnille oli ominaista, että ne muodostuivat vähitellen eivätkä minkään ihmisryhmän tietoisen tavoittelun tuloksena.
Therizinosauridae
Therizinosauridae (”viikateliskot”) on sukupuuttoon kuollut teropodidinosaurusten heimo, joka eli myöhäisliitukaudella (noin 96–66 miljoonaa vuotta sitten, Turonia-vaiheelta Maastricht-vaiheelle) nykyisessä Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Fylogenia
Kladogrammi Lindsay Zannon (2010) mukaan:
Kolossos Rodou BC
Kolossos Rodou BC on rodoslainen koripalloseura.
Herman Witte
Herman Witte (1666–1728) toimi Turun piispana vuosina 1721–1728.
Witte oli kotoisin Baltiasta ja opiskeli Saksassa. Hän oli Stettinin kirkkoherra, kun hän sai vuonna 1707 Saarenmaan superintendentin viran. Ruotsi menetti Baltian suuressa Pohjan sodassa ja Witte siirtyi vuonna 1710 hovisaarnaajaksi. Vuonna 1721 hänet nimitettiin Turun piispaksi. Hän vastusti tiukasti pietismiä ja pyrki puhdasoppisuuteen.
Lordi Asriel
Lordi Asriel on keskeinen sivuhenkilö Philip Pullmanin kirjoittamassa Universumien tomu -fantasiatrilogiassa. Ensimmäisen kirjan elokuvasovituksessa Lordi Asrielia näyttelee Bond-näyttelijänä kuuluisuuteen noussut Daniel Craig.
Lordi Asrielin daimoni on lumileopardi nimeltä Stelmaria.
Koko ikänsä Lyra on pitänyt Lordi Asrielia setänään, kunnes paljastuu, että Lordi Asriel on Lyran isä ja että Lyran äiti on Marisa Coulter. Trilogian viimeisessä osassa Lordi Asriel kuolee Marisa Coulterin kanssa, kun he vetävät Sijaishallitsijan, Metatron-enkelin, mukanaan erääseen kuiluun.
Sevdalinka
Sevdalinka on eräs kansanmusiikin tyylilaji. Se on lähtöisin Bosniasta, mutta se on suosittua kaikkialla entisen Jugoslavian alueella. Sevdalinkassa laulajaa säestää pieni yhtye, johon kuuluu harmonikka, lukuisia jousisoittimia ja huilu tai klarinetti. Sevdalinkassa on yleensä melko hidas tempo.
Mielipuoli kyttä
Mielipuoli kyttä (Maniac Cop) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toiminnallinen kauhuelokuva, jonka ohjasi William Lustig ja pääosassa on Tom Atkins.
Elokuva lähtee käyntiin siitä kun kaksi rikollista yrittää ryöstää erään naisen. Nainen pääsee pakenemaan ja rikolliset lähtevät naisen perään. Nainen juoksee suoraan erään poliisin luokse ja kaksikko on jo pakenemassa. Mutta yllättäen suurikokoinen poliisi tappaakin avuttoman naisraukan. Kukaan ei usko kahden rikollisen kertomusta, kunnes alkaa tapahtua lisää murhia.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hän luonnehti sitä kekseliääksi mutta armottoman väkivaltaiseksi eksploitaatioelokuvaksi, jonka huumori on melkein yhtä sairasta kuin suurkaupungin yöelämä. VideoHound's Golden Movie Retrieverin mielestä se on pienen budjetin slasher, joka väsähtää turhan monessa kohdassa.
Jatko-osat
Elokuva sai kaksi jatko-osaa, Mielipuoli kyttä 2 (1990) ja Mielipuoli kyttä 3 (1992).
Novokomponovana narodna muzika
Novokomponovana narodna muzika on eräs itäeurooppalaisen musiikin tyylilaji. Se kehittyi 1900-luvulla. Siinä on vaikutteita alueen jo olemassa olleista musiikin tyylilajeista, kuten sevdalinkasta.
Ypsilóksen luostari
Ypsilóksen luostari (myös Ypsiloún luostari) eli Johannes Teologin luostari (Μονή Αγίου Ιωάννη του Θεολόγου, Moní Agíou Ioánni tou Theológou) on ortodoksinen luostari Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren länsiosassa lähellä Ántissan kylää, noin 81 kilometriä länteen Mytilínistä.
pienoiskuva|vasen|Luostarin sisäpihaa. Luostari on perimätiedon mukaan perustettu bysanttilaisella kaudella ennen vuotta 800. Aiemmin se on tunnettu Kórakaksen luostarina. Luostarin varhaisista vuosista tiedetään kuitenkin vähän, ja se on todennäköisesti hylätty jossain vaiheessa ja perustettu uudelleen jälkibysanttilaisella ajalla. Luostarin nykyinen nimi Ypsilós viittaa luostarin sijaintiin korkealla paikalla, ja on peräisin 1700-luvulta. Vuonna 2011 luostarissa oli 19 asukasta.
Luostari on rakennettu Órdymnos-vuoren huipulle noin 634 metrin korkeuteen. Vuori on muinainen tulivuori ja sijaitsee lähellä Lesboksen kivettyneen metsän aluetta. Luostarin kirkko ja luostarirakennukset ovat saavuttaneet muotonsa vuosisatojen aikana. Kirkko on koristeltu seinämaalauksilla vuonna 1684. Nykyisen ulkoasunsa kirkko on saanut vuonna 1832. Luostarin kirjastossa on muun muassa vanhoja käsikirjoituksia.
Kyynel (radio)
thumb|Kyynel Sotamuseossa.
pienoiskuva|[[Kouvolan miljöö- ja radiomuseo|Kouvolan Koti- ja Radiomuseon suoralla vastaanotolla 165,9 kHz:n taajuudelle asetettu Töpö-radion kopio käskyjen ja tietojen vastaanottamiseksi Lahden yleisradioasemalta. Alkuperäinen Töpö-radio on Kouvolan Utissa erikoisjääkärirykmentin perinnehuoneessa.]]
Kyynel oli Suomessa kehitetty kevyt sähkötyspartioradio. Sen pohjana oli 15 kilon painoinen saksalainen radio, jossa oli vain sähkötysmahdollisuus, mutta ei vastaanottoa. Käskyt ja tiedotukset piti sen vuoksi lähettää kaukopartioille aluksi Suomen yleisradion ohjelmissa peitesanomina ja vastaanottaa Töpö -taskuradioilla. Syksyyn 1941 mennessä Kyynel oli kehitetty vain 5 kiloa painavaksi.
Kyynel-radiota käyttivät aluksi jatkosodan aikana kaukopartiomiehet yhteydenottoihin Päämajaan. Myöhemmässä vaiheessa jatkosotaa Kyynel-radiota käyttivät myös divisioonatason esikunnat viestien välitykseen. Elektroniputkiradiot, myös Kyynelen, korvasivat myöhemmin transistoriradiot, kuten LV 661, Sipi, alkuperäisen merkinnän mukaan VR 17, jota alettiin valmistaa Televalla 1960.
Kokonaisuudessaan eri kehitysversioita Kyynel-radiosta oli 12, joista vain 8 viimeistä oli aktiivisessa palveluskäytössä. Ensimmäiset radiot viritettiin ennen kaukopartioon lähtöä jo valmiiksi tietylle taajuudelle, jota käytettiin sitten koko retken ajan. Kehityksen myötä käytettävissä oleva taajuusalue laajeni ja radioon tuli erillinen virtanappi, jolloin akkua ei ollut pakko pitää irrallaan, kun radiota ei käytetty. Radion pahin puute oli paristojen nopea kuluminen. Retkillä sen sisään asennettiin räjähdyspanos, koska sen pelättiin joutuvan vihollisen käsiin.
Kyynelen nimen synnystä on olemassa kaksi eri versiota. Toisen mukaan se viittaa ”korpikuusen kyyneleeseen”. Kaukopartiomiehet lähettivät sanomiaan korpikuusten suojassa aivan kuin laittoman pontikan keittäjät. Toisen version mukaan nimi tulee radiolle ominaisesta uikuttavasta sähkötysäänestä. Erkki Palen mukaan nimen keksijä oli Matti Wihuri ja nimi syntyi, kun radiota vasta suunniteltiin YH:n aikana syksyllä 1939.
Historiaa
Kyynelen kehitys alkoi vuonna 1937 kapteeni Osmo Töyrylän johdolla. Kehitystyötä varten perustettiin diplomi-insinööri, reservin kapteeni Holger Jalanderin johtama työryhmä. Ryhmän jäsenet olivat pääosin radioamatöörejä, jotka tunsivat tekniikkaa ja olivat tottuneet heikkojen radiosignaalien vastaanottamiseen erilaisissa olosuhteissa. Radiotiedustelun perustajan majuri Reino Hallamaan apulainen majuri Ragnar Lautkari, joka rakensi vanhoista busseista radio- ja peilausautoja, rakensi myös Kyynel-radion ensimmäisen version.
thumb|Syvärannan Lottamuseo
Ensimmäiset kurssit sähkötysradion käyttöön aloitettiin joulukuussa 1939 Tuusulassa Syvärannan lottaopistolla. Talvisodan edelleen kestäessä kurssi jakautui kahteen osaan tammikuussa 1940 siten, että toinen osa kurssia siirtyi Lammille Evon metsäopistolle.
thumb|[[Hämeen ammattikorkeakoulun Evon metsäopisto Lammilla.]]
Kurssin ensimmäinen osa siirtyi Syvärannan lottaopistolta Tuusulan Tuomalan koululle. Toista kurssia, OMP2:a, joka alkoi 11. tammikuuta 1940 johti Evolla sotilasvirkamies Vilho Lotsari. Muina opettajina olivat luutnantti Heino, vääpeli Ahonen, teknikko Leino ja entinen laivaradiosähköttäjä. OMP2:lla 61 kurssilaisesta hankki riittävän sähkötystaidon ja läpäisi kurssin hieman runsas kolmasosa, 21 henkilöä. Toukokuussa 1940 välirauhan aikana Evon metsäopiston ja entisen Syvärannan, Tuomalan koulun, kurssiosastot yhdistettiin Järvenpään Luther-opistolla toimivaksi kurssiosastoksi. Järvenpäästä opetus siirrettiin Säämingin rauhalinnaan ja Säämingin emäntäopistolle. Päämajan radiopataljoonan ensimmäinen komppania majoittui Rauhalinnaan päällikkönään R. Sopanen. Kesällä 1941 ensimmäinen komppania purki yleisviitosten salauksen. Marraskuussa 1941 Säämingistä siirrettiin viestien avaus- ja kuuntelutoiminta Sortavalan Vaalijalaan, joten Rauhanlinna jäi pelkäksi radiotiedustelun opetuspaikaksi.
thumb|[[Rauhalinna Säämingissä]]
Kyynelen ensimmäinen koelähetys suoritettiin 28. kesäkuuta 1940. Keväällä 1941 aloitettiin ensimmäisen varsinaisen tuotantomallin, M4:n, valmistus. Koska se oli pelkkä lähetin, radiovarustusta täydentämään kehitettiin kaksiputkinen suora vastaanotin ”Töpö”. Vastaanotin oli kiinteästi viritetty Lahden pitkäaaltoaseman taajuudelle 166 kilohertsiä (1 807 metriä). Kaukopartiomiehet kuuntelivat Lahden lähetyksiä määrättyinä aikoina ja saivat yleisradio-ohjelman lomassa lähetettyjen tiedotusten avulla selville sanomansa perillemenon sekä koodattuja toimintaohjeita. Seuraava vastaanotinmalli M7, joka toimi taajuusalueella 3 500–6 000 kHz, otettiin käyttöön vuonna 1941.
Viimeinen tuotantomalli oli M12, jonka kanssa käytettiin M7-vastaanotinta. Sitä aiemmissa versioissa Kyynel M10, M10X, M11, M11X oli ollut sekä lähetin että vastaanotin.
Sodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 Suomen radiotiedustelu siirtyi Ruotsiin Operaatio Stella Polariksen myötä. Ruotsissa sijainneessa radiotehtaassa valmistettiin 75 kappaletta Kyynelen M10X-mallia. Noin sata radiota myytiin Ruotsin armeijalle ja osa niistä rakennettiin Ruotsissa Stella Polariksen henkilökunnan voimin. Palveluskäytössä Kyynel oli vielä 1950-luvulla.
radiolähetin M4
Kouvolan miljöö- ja radiomuseon Töpö-yleisradiovastaanottimen näköiskopio. Alkuperäinen Töpö on Utin varuskunnassa Kouvolassa Erillispataljoona 4:n perinnehuoneessa. Koska M4 ei ollut lähetin-vastaanotin, vaan pelkkä radiolähetin, kaukopartioille vastattiin Lahden suuraseman kautta peitekielisesti. Lahdesta lähetettävien yleisradiolähetysten vastaanottimeksi kehitettiin Töpö.
radiovastaanotin M7
Radiovastaanotin M7 korvasi Lahden suuraseman käytön yleisradiovastaanotin Töpöllä paluukanavana. M7 ei ollut yleisradiovastaanotin, vaan sähkötysradiovastaanotin, jolloin yleisradion peitekielisten viestien käytöstä saatettiin Töpö-yleisradiovastaanottimen kanssa luopua. Koska M7 oli pelkkä vastaanotin, käytettiin sähkötysradiolähettimenä M4:a parina M4/M7.
radiolähetin-vastaanotin M10 ja ruotsalaisvalmisteinen radiolähetin-vastaanotin M10X
M10, M11 ja M12 olivat lähetin-vastaanottimia, joten enää ei tarvittu kahta erillistä radiolaitetta niin kuin sähkötysradiolähetin M4 / yleisradiovataanotin Töpö tai sähkötysradiolähetin M4 / sähkötysradiovastaanotin M7.
LV ja V
Suomen puolustusvoimissa on omaksuttu 1970-luvulla radiomerkintätapa, jossa kirjaimet LV tarkoittavat radiolähetin-vastaanotinta ja V pelkkää vastaanotinta. Yleisimmin radiot ovat lähetin-vastaanottimia, LV, mutta esimerkiksi liikennevastaanotin on pelkkä vastaanotin, V.
Näyttelyt ja radioamatööritoiminta
Kyyneltä käytetään myös radioamatööritoiminnassa. Se on /SA -tyyppinen radio perinneradiotapahtumissa.
Thomas Elsaesser
Thomas Elsaesser (22. kesäkuuta 1943 Berliini – 4. joulukuuta 2019 Peking) oli saksalainen elokuvahistorioitsija ja elokuvatieteen professori Amsterdamin yliopistossa.
Elämä
Thomas Elsaesser syntyi vuonna 1943 Berliinissä. Hän oli arkkitehti Martin Elsaesserin lapsenlapsi ja vietti lapsuutensa Saksan Oberfrankenissa. Vuonna 1951 hän muutti perheineen Mannheimiin, jossa hän opiskeli humanistisessa lukiossa ennen kuin aloitti englannin opinnot Ruprecht-Karl yliopistossa Heidelbergissä. Vuonna 1963 Elsaesser muutti Isoon-Britanniaan, jossa hän opiskeli Englannin kirjallisuutta Sussexin yliopistossa (1963–1966). Suoritettuaan kandidaatin tutkinnon hän vietti vuoden Sorbonnessa Pariisissa (1967–68). Vuonna 1971 hän suoritti tohtorin tutkinnon Sussexin yliopistosta Jules Micheletin ja Thomas Carlylen Ranskan vallankumouksen historioita käsittelevällä kirjallisuustieteen väitöskirjalla.
Vuonna 1968 Elsaesser perusti Sussexin yliopistossa elokuvalehden (Brighton Film Review). Hän toimitti lehteä Monogram-nimisenä vuodesta 1971 vuoteen 1975 Lontoossa Peter Wollenin rohkaisemana ja British Film Instituten koulutusosaston rahoittamana.
Kriitikkona ja teoreetikkona toimiessaan Elsaesser kirjoitti esseen hollywoodilaisesta melodraamasta ("Tales of Sound and Fury", 1972), joka hänestä kansainvälisesti tunnetuksi elokuvatutkijan.
Vuodesta 1972–1976 Elsaesser opetti englantia, ranskaa ja yleistä kirjallisuustiedettä Itä-Anglian yliopistossa. Vuonna 1976 hän perusti yhdessä Charles Barrin kanssa erään Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisistä riippumattomista elokuvatutkimuksen keskuksista, joka sisälsi täydet kandidaatin-, maisterin- ja tohtoriohjelmat. Alfred Hitchcockia ja Fritz Langia käsittelevien seminaarien lisäksi Elsaesser alkoi opettaa yhdessä kollegansa W.G. Sebaldin kanssa kurssia Weimarin tasavallan elokuvasta.
Vuonna 1991 Elsaesser valittiin professoriksi Amsterdamin yliopistoon. Siellä hän perusti elokuva- ja televisiotieteen laitoksen, jonka johtajana hän toimi vuoteen 2000 asti. Vuonna 1991 hän perusti kansainvälisen maisteriohjelman, kirjasarjan Film Culture in Transition (Amsterdam University Press / Chicago University Press) ja oli mukana perustamassa yhdysvaltalaiseen graduate school -järjestelmään pohjaavaa ASCA- tutkijakoulua (Amsterdam School for Cultural Analysis).
Vuosina 2000–2005 Elsaesser oli kansainvälisen tutkimusprojektin Cinema Europen johtaja Amsterdamin yliopistossa. Projekti tuotti lukuisia kirjajulkaisuja eurooppalaisesta elokuvasta ja elokuvahistoriasta, kuten tutkielman Hollywoodin ja Euroopan suhteesta (European Cinema - Face to Face with Hollywood), nyky-cinefiliasta (Cinephilia - Movies, Love and Memory), eurooppalaisesta avantgardesta ja elokuvakerholiikkeestä (Moving Forward Looking Back), Lars von Trierin elokuvasta pelaamisen prototyyppinä (Playing the Waves) ja eurooppalaisesta elokuvafestivaalialueesta (Film Festivals - From European Geopolitics to Global Cinephilia). Muut projektiin liittyvät tutkielmat keskittyivät muun muassa postklassiseen kerrontaan, elokuvaan, sotaan ja muistiin, suomalaiseen visuaaliseen kulttuuriin ja musiikkiin 90-luvun eurooppalaisessa elokuvassa sekä eurooppalaisten kaupunkien ja mediakulttuurin suhteita käsitteleviin tutkimuksiin.
Elsaesser oli merkittävä kansainvälisen elokuvakulttuurin edustaja, jonka kirjoja ja esseitä elokuvateoriasta, genreteoriasta, Hollywoodista, elokuvahistoriasta, median ja uusmedian arkeologiasta, eurooppalaisesta auteur-elokuvasta ja installaatiotaiteesta on julkaistu yli 20:lla kielellä. Elsaesser on eritoten tunnettu tutkimuksistaan, jotka käsittelevät miltei jokaista saksalaisen elokuvahistorian vaihetta varhaisesta elokuvasta (A Second Life: German Cinema’s First Decade) Weimarin tasavallan elokuvaan (Weimar Cinema and After: Germany’s Historical Imaginary) ja Fritz Langiin (Metropolis). Näihin teoksiin lukeutuvat myös paljon siteerattu New German Cinema – A History, teos Rainer Werner Fassbinderistä, tutkielma natsielokuvan vaikutuksista sodanjälkeiseen saksalaiseen elokuvaan, antologia Harun Farockista sekä teos The BFI Companion to German Cinema.
Saksalaiseen elokuvaan liittyvien julkaisujen lisäksi Elsaesser (yhteis)toimitti kokoelmia varhaisesta elokuvasta, televisiosta ja uusmediasta, kirjoittanut kirjan Contemporary Hollywood: Studying Contemporary American Film Warren Bucklandin kanssa, sekä uraauurtavan teoksen Film Theory: An Introduction through the Senses yhdessä Malte Hagenerin kanssa.
Palkinnot
Elsaesserin teos New German Cinema: A History voitti New Yorkin yliopiston Jay Leyda -palkinnon vuonna 1990 ja Nancy Singer Kovacs -palkinnon (Society for Cinema and Media Studies). Hän vastaanotti Nancy Singer Kovacs -palkinnon toistamiseen vuonna 1998 kirjastaan Weimar Cinema and After: Germany's Historical Imaginary. Hänen kirjansa European Cinema Face to Face with Hollywood voitti parhaana kansainvälisenä elokuvatutkimuksen kirjana Udinen yliopiston elokuvakonferenssin yhteydessä vuonna 2006 luovutetun Premio Limina-Carnica -palkinnon.
Vuonna 2006 Elsaesser vastaanotti Alankomaiden Leijonan ritarikunnan ritariuden.[1] Vuonna 2008 Society for Film and Media Studies kunnioitti häntä kunniajäsenyydellä. Vuonna 2008 hänet myös valittiin British Academyn vastaavaksi tutkijaksi.[2]
Elsaesserin 60-vuotissyntymäpäivän kunniaksi Malte Hagener, Johannes N. Schmidt ja Michael Wedel toimittivat juhlanumeron Die Spur durch den Spiegel.[3] Elsaesserin 65-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi julkaistiin hänen kollegojensa ja entisten opiskelijoidensa artikkeleista koostuva kirja Mind the Screen: Media Concepts According to Thomas Elsaesser.[4]
Nomads in the Night
Nomads in the Night on Jeronimas Miliusin esittämä kappale, joka edusti Liettuaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Serbian Belgradissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Käyttäytymisgenetiikka
Käyttäytymisgenetiikka on tieteenala, joka pyrkii selvittämään eläinten ja ihmisen käyttäytymisen perinnöllistä taustaa. Kapeammin katsottuna nykyinen psykologiaan liittyvä käyttäytymisgenetiikka pyrkii tunnistamaan ihmisen käyttäytymisen taustalla olevia geenejä. Se on syntynyt kvantitatiivisen genetiikan ja molekyyligenetiikan pohjalta.
Yleensä persoonallisuuseroista puolet selittyy geeneillä ja puolet ei-jaetulla ympäristöllä, noin 0 % (kaksosten) yhteisellä ympäristöllä. Kasvatuksen, koulun, perheen sosioekonomisen aseman ja vastaavien vaikutus on siis lähellä nollaa.
Ihmispsykologia ja genetiikka
Psykologian hallitseva suuntaus oli pitkälle 1960-luvulle environmentalismi, käsitys ympäristön ratkaisevasta vaikutuksesta. Kvantitatiivinen genetiikka alkoi kuitenkin horjuttaa tätä käsitystä eläinkokeiden sekä kaksos-, adoptio- ja perhetutkimusten avulla. Niiden tulokset pakottivat ottamaan myös perinnöllisyyden huomioon yhtenä persoonallisuuden selittävänä tekijänä.
Professori Jaakko Kaprion mukaan 1970-luvulla Suomessakin oli melkein mahdotonta sanoa ihmisten olevan geneettisesti erilaisia. Suomen Akatemiakin rahoitti vain tutkimuksia, joissa oletettiin ihmisen olevan tyhjä taulu, jota yhteiskunta voi muokata ja poistaa kaikki ihmisten erot. Nyt tiedetään, että melkein joka ilmiössä on mukana genetiikkaa ja biologiaa.
Käyttäytymisgenetiikan varsinaiseen läpimurtoon vaikutti ratkaisevasti molekyyligenetiikka, joka pyrki löytämään perinnöllisyyttä säätelevän geenin tai geenit. Molekyyligenetiikan anti psykologialle oli, että se mahdollisti syy–seuraus-suhteiden tutkimisen. Tieto perinnöllisen tekijän olemassaolosta parantaa mahdollisuutta ymmärtää psyykkistä kehitystä.
Käyttäytymisgenetiikka alkoi vaikuttaa psykologiaan 1990-luvun puolivälissä ja vakiinnutti asemansa 2000-luvulla.
Persoonallisuus ei riipu jaetusta ympäristöstä
Useimpien psykologisten ominaisuuksien korrelaatio adoptiosisaruksilla on lähes nolla ("jaetulla ympäristöllä" ei näytä olevan vaikutusta). Sen sijaan geenien vaikutus on suuri: identtisten kaksosten korrelaatioita eri ominaisuuksiin olivat ulospäinsuuntautuneisuus 51 %, neuroottisuus 50 %, hyvänolon tunne 50 %, ja suvaitsevaisuus 53 %, vaarahakuisuus 50 %, autoritaarisuus 61 %, vieraantuminen 58 %. Jaettu ympäristö vaikutti ainoastaan maskuliinisuuteen ja feminiinisyyteen, joka ehkä onkin enemmän asenne kuin persoonallisuuspiirre. Adoptiosisarusten korrelaatio persoonallisuuksissa oli 4 %, adoptiovanhempaan 5 %.
Journal of Personalityssä julkaistun kaksostutkimuksen perusteella perimä vaikuttaa persoonallisuuteen eniten. Suurin vaikutus oli itsekuriin, sitten sosiaalisiin ja oppimistaitoihin sekä tarkoituksen tunteeseen.
Asenteet periytyvät sekä sosiaalisesti että biologisesti
Twin Research -lehdessä julkaistun kaksostutkimuksen perusteella sosiaaliset asenteet periytyvät sekä sosiaalisesti että geneettisesti, persoonallisuus lähinnä vain geneettisesti. Kumppanit valikoituvat paljolti asenteiden samankaltaisuuden mukaan muttei juuri lainkaan persoonallisuuden samankaltaisuuden mukaan ("assortative mating").
Toisaalta biologisesti periytyvimmät asenteet kuten poliittiset mieltymykset vaikuttavat paljon enemmän, jopa asuinpaikan ja kumppanin valintaan, kuin heikommin periytyvät. Useimpiin asenteisiin silti ympäristö, etenkin ei-jaettu ("sattumat") vaikuttaa perimää enemmän.
Kaksostutkimus vuodelta 2001 totesi, että 26 asennetta 30:stä oli huomattavan periytyviä, joskin alle puoliksi, ehkä korreloivien persoonallisuuspiirteiden periytyvyyden kautta. Esimerkiksi (huomattavan periytyvät) urheilulliset kyvyt saattoivat luoda positiivisemman asenteen urheiluun. Asenteiksi laskettiin jopa asenteet kirjojen lukemiseen, maahanmuuttopolitiikkaan ja vuoristorata-ajeluihin.
Lapsuusiän konservatismi ja uskonnollisuus periytyvät suurelta osin sosiaalisesti (kasvatus)vanhemmilta ja muutenkin jaetulta ympäristöltä mutta biologisesti konservatismi vain jonkin verran ja uskonnollisuus ei juuri lainkaan. Toisaalta iän myötä perimän vaikutus kasvaa ja jaetun ympäristön vaikutus laskee kuten älykkyydenkin osalta.
Spam
Spam voi tarkoittaa:
Åge Hadler
pienoiskuva|Åge Hadler vuonna 2009. Åge Hadler (s. 14. elokuuta 1944 Bergen) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Fiskarissa 1966 ja Staré Splavyssä 1972 sekä viestissä Friedrichrodassa 1970.
Hadlerin puoliso Ingrid Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari.
Marrabenta rap
Marrabenta rap on musiikkityyli, jossa yhdistellään mosambikilaista marrabenta-musiikkia ja hip hopia. Tunnetuin marrabenta rapia soittava yhtye on vuonna 2000 perustettu Mabulu.
Pont-l’Évêque
Pont-l’Évêque voi tarkoittaa:
Translaatio (biologia)
Biologiassa translaatiolla tarkoitetaan geenin ilmentämisen vaihetta, jossa lähetti-RNA tulkitaan ja rakennetaan sitä vastaava aminohappoketju, proteiini. Translaatio ei useimmiten riitä sellaisenaan tuottamaan toiminnallista proteiinia. Translaatiossa on kolme vaihetta: aloitus-, pitenemis- ja lopetusvaihe.
Translaatiossa lähetti-RNA:n nukleotidien järjestys käännetään geneettisen koodin mukaisesti polypeptidiketjun aminohappojärjestykseksi. Tätä varten lähetti-RNA kuljetetaan solulimassa sijaitsevan ribosomin luo. Jos tuotettava proteiini on kalvoproteiini, solun sisäisen kalvojärjestelmän osa tai solusta ulos eritettävä proteiini kuten hormoni, ribosomi kiinnittyy solulimakalvostoon tai tumakotelon ulkoseinään. Muuten proteiinisynteesi jatkuu vapaana solulimassa olevassa ribosomissa.
Ribosomin pinnalla siirtäjä-RNA-molekyylien paikalle kuljettamat aminohapot liitetään toisiinsa peptidisidoksilla pitkäksi ketjuksi, jonka järjestyksen määrää lähetti-RNA:n emäsjärjestys. Tämä perustuu kolmen peräkkäisen emäksen ryhmiin, kodoneihin, joita kutakin vastaa tietty aminohappo. Proteiinisynteesin aloituskohtaa merkitsee oma kodoni, joka koodaa myös metioniini-aminohapon liittämistä ketjuun. Ribosomi lopettaa polypeptidiketjun muodostamisen kohdattuaan yhden kolmesta lopetuskodonista.
Pont-l’Évêque (Calvados)
thumb|120px|Pont-l’Évêquen vaakuna. Pont-l’Évêque on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 133 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Pont-l’Évêquen pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Gelou
thumb|Geloun herttuakunta. Gelou oli Transilvanian herttua vuosien 900 - 904 aikana. Romanialainen ja unkarialainen historiantutkimus kiistelevät siitä oliko hän todellinen henkilö, vai fiktiivinen hahmo. Bulgarian tsaari Simeon I Suuri hallitsi Transilvanian eteläpuoleista aluetta ja unkarialaisten ryhtyivät valtaamaan maata lännestä. Unkarialainen valloittaja Töhötöm surmasi Geloun tämän hyökätessä Transilvanian suolakaivoksille.
Tytönkorennot
Tytönkorennot (Coenagrionidae) ovat suuri hentosudenkorentojen heimo, johon kuuluu suuri osa Euroopan hentosudenkorennoista. Useiden lajien koiraat ovat sinisen ja mustan kirjavia. Eräät Suomen yleisimmistä sudenkorennoista kuuluvat tähän ryhmään, samoin Suomen harvinaisin sudenkorento, kääpiötytönkorento. Suomessa tavataan kuutta sukua ja 12 eri lajia.
MediaMOO
MediaMOO on tekstipohjaista MOO-teknologiaa käyttävä virtuaaliyhteisö, joka on tarkoitettu yksinomaan media-alan tutkijoille ja ammattilaisille (jäsenyys on mahdollinen alalla aktiivista tutkimusta harrastaville). Se on foorumi, jossa luodaan kontakteja, "tavataan" vanhoja kollegoita sekä pidetään toisinaan myös erilaisia konferensseja. Projektin perusti Amy Bruckman Massachusetts Institute of Technologyn medialaboratoriassa vuonna 1993.
Aiheesta muualla
MediaMOO
Thutmosis IV
Thutmosis IV hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaan vuosina 1400–1390 eaa.
Thutmosiksen isä oli hänen edeltäjänsä Amenhotep II ja hänen äitinsä kuningatar Tia. vaikka hän oli pyhää sukua, hänen oli tehtävä vallankaappaus isäänsä vastaan saadakseen vallan käsiinsä. Mahdollisesti kyse oli myös erimielisyydestä sotien jatkamisen suhteen. Uuden hallitsijan päävaimo oli kuningatar Mutemwiyan, jonka kanssa hän sai ainakin yhden pojan, Amenhotep III:n, josta tuli hänen seuraajansa. Lisäksi hänellä oli lukuisia sivuvaimoja joiden nimet eivät ole tiedossa.
Thutmosiksen kymmenvuotisesta hallitusajasta ei ole säilyt juurikaan tietoa. Hänellä oli papiston kanssa erimielisyyksiä uskontoasioissa. Hänen tiedetään kuitenkin kukistaneen kapinan Nubiassa noin vuonna 1392 eaa. Lisäksi hän kunnosti Gizan sfinksin ja rakensi loppuun Thutmosis III:n aloittaman obeliskin. Taru kertoo että Thutmosis IV oli metsästysmatkalla lähellä sfinksiä, joka oli hautautunut hiekkaan kaulaansa myöten. Kun hän meni nukkumaan sfinksin pään luokse, sfinksi näyttäytyi hänelle unessa. Se lupasi tehdä Thutmosiksesta faaraon jos hän raivaisi hiekan sfinksin ympäriltä. Thutmosis teki kuten sfinksi oli pyytänyt ja sai kuninkuutensa.
Thutmosis haudattiin Kuninkaiden laakson itäiseen haaraan Thutmosis I:n ja Hatšepsutin haudan viereen (KV43). Haudasta löytyi Thutmosiksen kivinen sarkofagi, joka on yhä hautakammiossa. Thutmosiksen muumio löydettiin 1881 löytyneestä muumiokätköstä ja se on nykyään Kairon museossa.
Muhammad Zia ul-Haq
Muhammad Zia ul-Haq (12. elokuuta 1924 – 17. elokuuta 1988) oli pakistanilainen kenraali ja sotilasdiktaattori, joka toimi maan johtajana vuodesta 1977 kuolemaansa asti.
Elämäkerta
Zia syntyi 1924 Jalandharissa nykyisen Intian alueella. Hän opiskeli Delhissä ja osallistui brittijoukoissa toiseen maailmansotaan 1943 alkaen. Pakistanin itsenäistyessä Zia liittyi maan armeijaan majurina. Hän siirtyi 1962 Fort Leavenworthin tukikohtaan Kansasiin Yhdysvaltain armeijan koulutuskeskukseen. Hän palveli Jordaniassa 1967–1970.
Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutto nimitti Zian armeijan ylipäälliköksi vuonna 1976. Zia kaappasi vallan seuraavana vuonna 5. heinäkuuta ja lupasi järjestää vapaat vaalit 18. lokakuuta. Hän ilmoitti kuitenkin 1. lokakuuta, että vaaleja ei järjestetä. Bhutton suosion vuoksi Zia päätti siis pysyä sotilasdiktaattorina ja vangitutti Bhutton 3. syyskuuta 1977. Bhuttoa syytettiin poliittisesta murhasta ja hänet tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Tuomio pantiin täytäntöön hirttämällä 1979.
Zia otti käyttöön tiukan islamilaisen lain ja ruumiilliset ns. hudood-rangaistukset vuonna 1979. Taustalla epäillään olleen saudien kannustus. Vuonna 1984 Zia järjesti kansanäänestyksen Pakistanin kehittämisestä islamilaisena valtiona, mihin sitoi oman jatkonsa maan presidenttinä. Tällaisessa tilanteessa Zian ehdotus sai yli 95 prosentin tuen, ja näin hän sai viideksi vuodeksi jatkoajan maan johdossa.
Zia lupasi järjestää monipuoluevaalit vuonna 1988. Bhutton tytär Benazir Bhutto palasi maanpaosta politiikkaan ja aikoi osallistua vaaleihin, mutta Zia sulki hänet puoleksi vuodeksi kotiarestiin. Zian kansansuosio oli hyvin alhaalla, koska korruptiota ja huumekauppaa ei saatu kuriin, minkä lisäksi sattui viljelyn kannalta huonoja säitä. Hänen arveltiin siirtävän vaaleja tuleviin vuosiin, mutta poliittinen pelitilanne jäi ratkaisematta, kun Zia kuoli lento-onnettomuudessa yhdessä Yhdysvaltain suurlähettilään Arnold Lewis Raphelin kanssa.
Lento-onnettomuuden syy on jäänyt epäselväksi, ja siitä on syytetty Neuvostoliittoa, Intiaa, CIA:ta sekä Zian pakistanilaisia vastustajia. Koneen on väitetty myös räjähtäneen pommin seurauksena.
Essex
Essex on hallinnollinen, muodollinen ja historiallinen kreivikunta Itä-Englannissa, Pohjanmeren rannalla. Hallinnolliseen kreivikuntaan kuuluu kaksitoista hallintopiiriä ja sen keskuksena toimii Chelmsfordin kaupunki; muodolliseen kreivikuntaan luetaan niiden lisäksi itsenäiset Southend-on-Sean ja Thurrockin yhtenäishallintopiirit. Vuonna 2020 muodollisen kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Monet essexiläiset käyvät Lontoossa töissä.
Hallinto
pienoiskuva|vasen|Essexin kreivikunnantalo Chelmsfordissa. Essexin hallinnollisena keskuksena toimii Chelmsfordin kaupunki, jossa sijaitsevassa kreivikunnantalossa valtuusto kokoontuu. Vuonna 2017 valitussa kreivikunnanvaltuustossa on 75 valtuutettua, joista 53 kuuluu konservatiivipuolueeseen, 8 liberaalidemokraatteihin ja 6 työväenpuolueeseen. Kreivikunnan hallinnon velvollisuutena on järjestää muun muassa peruskoulutus, sosiaalipalvelut ja tiehuolto kreivikunnan alueella.
Lordiluutnantti Jennifer Tolhurst on edustanut Ison-Britannian kuningatarta Essexissä elokuusta 2017 lähtien.
Osa-alueet
Essexin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Hallintopiirit jakaantuvat edelleen 283 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Lippu
Essexin lipussa on punaisella pohjalla kolme valkoista väkipuukkoa, joissa on kultaiset kahvat. Puukot viittaavat kreivikunnan menneisyyteen itäisten saksien asuinalueena. Ensimmäinen kirjallinen maininta lipusta on 1600-luvulta, ja se hyväksyttiin virallisesti kreivikunnan lipuksi 2000-luvun alussa.
Pyhän Ceddin päivä
Essexin kreivikuntapäivää vietetään lokakuun 26. päivänä Pyhän Ceddin muistoksi.
Nimikkokukka
Vuonna 2004 Essexin nimikkokukaksi valittiin silkkiunikko Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Norteño
Norteño eli conjunto (espanjaa, tarkoittaa kirjaimellisesti "pohjoinen") on meksikolaisen populaarimusiikin tyylilaji. Se syntyi 1900-luvulla. Siinä on vaikutteita vanhemmasta meksikolaisesta kansanmusiikista ja on sukua polkalle. Tunnettuja yhtyeitä ovat esimerkiksi Los Tigres del Norte ja Conjunto Primavera.
Casanova (Giselan kappale)
Casanova on Giselan esittämä kappale, joka edusti Andorraa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Serbian Belgradissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 157001–158000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 157001:stä ja päättyen 158000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Athletissima
thumb|3 000 metrin estejuoksu vuoden 2012 kilpailussa. Athletissima on vuosittain Lausannessa järjestettävä huipputason yleisurheilutapahtuma. Vuodesta 2010 lähtien se on kuulunut timanttiliigaan. Sitä ennen se kuului IAAF:n World Athletics -sarjan ykköstason Super Grand Prix -sarjaan.
Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 1977. Kilpailu järjestetään Stade Olympique de la Pontaise -stadionilla.
Ingrid Hadler
Ingrid Hadler (o.s. Thoresen, s. 12. helmikuuta 1946 Trondheim) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Friedrichrodassa 1970 sekä viestissä Linköpingissä 1968.
Hadlerin puoliso Åge Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari.
Ansgar
thumb|Ansgar saarnamassa kristillistä oppia Ruotsin pakanoille. Hugo Hamiltonin piirros 1800-luvulta. Ansgar (8. syyskuuta? 801 – 3. helmikuuta 865) eli Ansgarius oli Hampurin-Bremenin arkkipiispa. Hampurin piispanistuimella oli erityinen tehtävä viedä kristinuskoa pohjoiseen ja Ansgar tuli tunnetuksi ”Pohjolan apostolina”.
Ansgar oli syntynyt Amiensissa. 14-vuotiaana hän tuli munkiksi Corveyn benediktiiniluostariin. Ansgar teki lähetystyötä Tanskassa 826–827. Kun ruotsalaisten edustajat pyysivät frankkien kuningasta Ludvig Hurskasta lähettämään Ruotsiin kristinuskon julistajia, tämä lähetti Ansgarin. Ansgar saapui avustajansa Witmarin kanssa Birkaan 829. Sinne perustettiin 831 pieni seurakunta, jota pidetään Ruotsin ensimmäisenä.
Ansgarista tuli 831 Hampurin ensimmäinen piispa. Hampurin ja sittemmin Hampurin-Bremenin arkkipiispana hän johti Pohjoismaihin suuntautuvaa lähetystyötä. Hän kuoli Bremenissä vuonna 865.
Rimbert, Ansgarin seuraaja arkkipiispana, kirjoitti Ansgarin elämäkerran Vita Ansgari. Hampurissa on Ansgarille omistettu patsas ja Birkassa kiviristi. Paavi Nikolaus I kanonisoi Ansgarin, josta tuli Tanskan ja Skandinavian suojeluspyhimys.
Ansgarius ryhtyy munkiksi
thumb|Corbien luostarin kirkko. Ansgarius oli frankkilaista sukua ja syntyi vuonna 801. Hänen äitinsä kuoli varhain, ja isä pani hänet kouluun. Nuoruuttaan Ansgarius piti kuitenkin vallattomana aikana, eikä hän keskittynyt opintoihinsa. Ansgarius kertoo tehneensä parannuksen erään unen jälkeen. Unessa hän oli seisonut eräässä paikassa, joka oli täynnä lokaa ja saastaisuutta. Lähellä sitä näkyi kaunis ja vihreä tie, jota käveli kaunis nainen, puettuna valkeisiin, kiiltäviin vaatteisiin, ja Ansgarius uskoi sen olevan Neitsyt Maria. Hänen seurassaan oli paljon naisia, jotka myös olivat valkeita ja loistavia, ja niiden joukossa oli Ansgariuksen äitikin. Nähtyään hänet rupesi Ansgarius pyrkimään hänen luokseen, mutta ei voinut päästä irti loasta. Niin neitsyt Maria tuli hänen luokseen ja sanoi: "Poikani, sinä tulisit mielelläsi äitisi tykö. Vaan jos tahdot tulla meidän seuraamme, pitää sinun pakeneman kaikkea saastaisuutta ja sen sijaan harjoitteleman hyviä ja puhtaita tapoja; sillä me vihaamme suuresti kaikkea turhuutta ja kelvottomuutta, eikä se, jolla niistä on ilonsa, taida olla meidän kanssamme."
Tämän unen jälkeen muuttui Ansgarius paljon ja teki ainoastaan hyödyllisiä asioita. Hän tuli nuorena munkiksi ja opettajaksi Corbien luostarissa Pikardiassa, ja kun siihen aikaan perustettiin uusi Corbeyn luostari Westfaleniin, siirtyi Ansgariuskin sinne. Pian hänen maineensa kasvoi puhtaan elämäntapansa ja hurskautensa tähden, niin että kansa uskoi hänen voivan parantaa tauteja. Silloin tapahtui vuonna 826, että eräs tanskalainen kuningas Harald Klak otti kasteen Ingelheimissä ja pyysi saarnaajia mukaansa Tanskaan. Keisari Ludvig Hurskas lähetti tähän toimeen Ansgariuksen, joka nyt jonkun aikaa hyvällä menestyksellä vaikutti Tanskassa.
Ruotsiin lähtö
Hän otti keisarilta lahjoja kuninkaalle ja lähti matkalle Ruotsin lähettiläiden kanssa. Viikingit valtasivat kuitenkin heidän laivansa ja ottivat heidän kalliit tavaransa, niin että ainoastaan joku vähäinen osa heidän kirjoistaan säilyi. Silloin toinen pappi olisi tahtonut palata takaisin, mutta Ansgarius halusi uskoa kohtalonsa Jumalalle. He matkustivat siis edelleen ja tulivat syksyllä 829 monen vaivan jälkeen järvien, jokien, metsien ja korpien poikki Mälarenin rannalle, Birkan kauppapaikkaan.
Kuningas Björn otti suosiolla Ansgariuksen vastaan ja salli hänen saarnata kristinuskoa kaupungissa. Nyt Ansgarius käännytti monta ihmistä ja muiden joukossa Hergeirinkin, joka oli kuninkaan korkein neuvonantaja ja Birkan hallitusmies. Hergeir antoi rakentaa kartanoonsa kirkonkin, perimätiedon mukaan Ruotsin ensimmäisen.
Nousu piispaksi
Puolentoista vuoden päästä Ansgarius palasi Saksaan. Keisari Ludvig perusti nyt Elben suuhun Hampurin arkkihiippakunnan, levittääksensä sieltä vielä enemmän kristinoppia pohjoismaihin. Ansgarius, ehkä ainoastaan 30-vuotiaana, tuli sen ensimmäiseksi arkkipiispaksi.
Piispana hän vihki erään Gautbert-nimisen munkin, jota myös Simoniksi kutsutaan, Birkan piispaksi, kehottaen häntä varovaisuudella kohtelemaan kansaa eikä pyytämään heidän omaisuuttansa, vaan pikemminkin, kuten Ansgariuskin, omalla työllänsä hankkimaan elatuksensa ja olemaan kansalle esikuvana puhtaassa ja pyhässä elämässä. Mutta piispa Simon tuli pian niin vihatuksi, että asukkaat tappoivat hänen apumiehensä ja ajoivat hänet itsensä pois valtakunnasta. Niin Ruotsista puuttui taas saarnaajia, ja kristinoppi joutui perääntymään. Hergeir pysyi kuitenkin uskossansa.
Sillä välin vaikutti Ansgarius ahkerasti uudessa hippakunnassaan, perusti koulun ja kirjaston Hampuriin, lunasti vankeja ja orjia ja käännytti monia. Mutta vuonna 845 hyökkäsivät viikingit Hampuriin ja hävittivät sen perin juurin, niin että Ansgariuksen täytyi kauan aikaa kulkea kodittomana, kunnes vihdoin löysi turvapaikan Bremenistä, johon nyt hänen piispanistuimensa muutti. Eräs Tanskan kuningas Erik oli tähän aikaan alkanut kääntyä kristinuskon puolelle, niin että Ansgarius sai luvan rakentaa kirkon Slesvigin kauppapaikkaan, ja tämä oli ensimmäinen kirkko Tanskassa. Myöhemmin sai hän perustaa toisenkin kirkon Ribeen, johon asetettiin papiksi Ansgariuksen ystävä ja oppilas Rimbert.
Paluu Ruotsiin
Ruotsissa oli kristinusko jo hävinnyt, eikä kukaan uskaltanut sinne lähteä uudestaan saarnaamaan. Silloin päätti vihdoin Ansgarius uudelleen lähteä Birkaan v. 853 paikoilla. Vähäistä ennen hänen tuloansa oli siellä pidetty suuret käräjät. Muutama mies oli astunut esille ja sanonut kohdanneensa kaikki vanhat jumalat. He olivat kertomuksen mukaan lähettäneet kuninkaalle ja kansalle tämän tervehdyksen: "Me olemme kauan rakkaudesta teitä kohtaan ja teidän palveluksenne ja uhrinne tähden, antaneet teille rauhaa ja monta hyvää vuotta. Nyt vähenee teidän intonne meidän palveluksessa ja te palvelette vierasta jumalaa enemmän kuin meitä. Teidän on siitä luopuminen, jos tahdotte saada takaisin suosiomme. Jos välttämättömästi tahdotte enemmän jumalia, niin me otamme seuraamme teidän entisen kuninkaanne Erikin, että hänestä tulee teille uusi jumala."
Ansgariuksen perintö
Ansgariuksen luonteesta on Rimbert välittänyt kauniin kuvan. Ansgarius oli hurskas mies. Hänellä oli aina rahakukkaro vyöllänsä, saattaaksensa heti auttaa köyhiä. Hän paastosi usein ja pesi köyhien jalkoja Kristuksen esimerkin mukaan. Kurittaaksensa ruumistansa, hän piti karkeaa paitaa aina lähinnä ihoansa eikä syönyt muuta kuin leipää ja vettä. Kuoleman jälkeen paavi julisti hänet pyhäksi; häntä kunnioitettiin pohjoismaiden suojeluspyhimyksenä ja hänen luitansa säilytettiin pyhäinjäännöksinä.
Vanuatu
Vanuatu (viralliselta nimeltään Vanuatun tasavalta, vuoteen 1980 asti Uudet-Hebridit) on saarivaltio Oseaniassa. Se sijaitsee Melanesiassa, lounaisella Tyynellämerellä, noin 1 750 kilometriä Australiasta itään. Vanuatun lähimmät naapurimaat ovat Salomonsaaret pohjoisessa, Ranskalle kuuluva Uusi-Kaledonia 500 kilometriä lounaaseen sekä Fidži idässä. Vuonna 2020 maassa oli väestönlaskennan mukaan noin 302 000 asukasta.
Vanuatu kuuluu Kansainyhteisöön ja käsittää 83 lähinnä tuliperäistä saarta melko tiiviinä ryhmänä. Suurin saari on Espiritu Santo, ja maan pääkaupunki Port Vila sijaitsee Efaten etelärannikolla. Vanuatun inhimillinen kehitys on YK:n kehitysohjelman mukaan keskitasoa (0,659). Maailmanpankki määrittelee maan kehitysmaaksi.
Alueelle on tullut ennen eurooppalaisia useita uudisasukkaiden ryhmiä eri lähtöalueilta, ja siksi siellä edelleen puhutaan yli sataa paikallista kieltä. Vanuatu itsenäistyi vuonna 1980 ja oli sitä ennen kuulunut Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle.
Maantiede, luonto ja ilmasto
thumb|250px|left|Vanuatun kartta Vanuatu koostuu 83 saaresta, joista suurin osa on tuliperäisiä, vuoristoisia ja koralliriuttojen ympäröimiä. Vain saarten rannikoilla on kapeita alankoalueita. Noin 65 saarella on asutusta. Suurin saarista on Espiritu Santo (4 248 km²); muita merkittäviä saaria ovat Malekula, Eromanga, Ambrym, Tanna, Pentecost, Epi ja Efate. Maan pääkaupunki Port Vila sijaitsee Efaten saarella. Toinen suuri kaupunki Luganville (10 738 asukasta) sekä maan korkein vuori Mount Tabwemasana (1 877 m) sijaitsevat Espiritu Santolla. Kaksi eteläisintä saarta, Matthew ja Hunter, ovat sekä Vanuatun että Ranskan vaatimia.
Topias Wiena
Topias Wiena (s. 10. toukokuuta 1996 Kemi ) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PS Kemi Kingsiä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
FC Kemin kasvatti Topias Wiena siirtyi kaudella 2012 Tornion Pallo -47:n riveihin ja pelasi seuraavat kolme kautta Kakkosta. Kaudella 2016 PS Kemin noustua Veikkausliigaan Wiena siirtyi kemiläisseuran riveihin. Topias Wiena pelasi ensimmäisen Veikkausliigapelin 26. syyskuuta 2016 Kuopiossa KuPS-PS Kemi - ottelussa. Kaikkiaan tilillä on kausina 2016-2017 kolme Veikkausliigaottelua.
Vanuatu
Maantiede, luonto ja ilmasto
Vanuatu sijaitsee seismisesti aktiivisella alueella. Aoban saarella on alkanut tulivuorenpurkaus vuonna 2005. . 26. marraskuuta 1999 maassa tapahtui merenalainen maanjäristys (7,3 Richterin asteikolla) ja sitä seurannut tsunami. Se oli maan pahin maanjäristys vuosikymmeniin.
Vanuatun hedelmällinen maaperä ja trooppinen ilmasto ylläpitävät rehevää kasvillisuutta. Vehreimmillä alueilla elää yli 1500 kasvilajia. Päällyskasveina kasvaa 158 kämmekkälajia, joista 40 on kotoperäisiä. Eläimistöön kuuluvat kotoperäiset lepakot, maa- ja merilinnut, delfiinit, valaat, kilpikonnat ja dugongit. Saaria ympäröivillä koralliriutoilla elää yli 300 korallilajia ja yli 450 lajia riuttakaloja.
thumb|left|Roi Matan hautapaikka Eretoka Vanuatussa on yksi kansallispuisto, Million Dollar Pointin kansallispuisto Espiritu Santolla, ja yli sata muuta suojelukohdetta. Ainoa Unescon maailmanperintökohde Vanuatussa on Roi Matan perintö: 1600-luvun merkittävän päällikön asuinpaikka, kuolinpaikka ja hauta. Kohde lisättiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2008.
Historia
Ensimmäiset ihmiset saapuivat Vanuatuun noin 3 100 vuotta sitten, ja saaristo oli tärkeä välietappi ihmisille, jotka asuttivat Tyyntämerta. Ensimmäiset ihmiset kuuluivat niin sanottuun Lapitan kulttuurin ja puhuivat austronesialaisia kieliä. Ensimmäisten muuttajien jälkeen saarille on tullut useampiakin muuttoaaltoja, muun muassa polynesialaisia Aniwan ja Futunan saarille.
Eurooppalaiset löysivät saaret 1606, kun portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Fernández de Quirós havaitsi Espiritu Santon saaren luullen sitä ensin eteläiseksi mantereeksi. Seuraavan kerran saaret tulivat länsimaalaisten tietoisuuteen vasta 1768, kun Louis Antoine de Bougainville löysi saaret uudelleen. Kapteeni James Cook kartoitti saaria 1774 ja nimesi ne Uusiksi-Hebrideiksi. Nimi säilyi käytössä aina saarten itsenäistymiseen asti.
1800-luvulla saarille saapuivat katoliset ja protestanttiset lähetyssaarnaajat. 1860-luvulla jopa yli puolet maan aikuisesta miesväestöstä työskenteli plantaaseilla Australiassa ja lähisaarilla. Myös Vanuatuun saapui uudisasukkaita, jotka perustivat puuvillaviljelmiä ja myöhemmin kahvin, kaakaon, banaanien ja kookospähkinöiden tuotantoa. Aluksi suurin osa maahanmuuttajista oli brittejä, mutta vuosisadan vaihteessa ranskalaiset olivat enemmistönä. Maiden kilpailu saarten hallinnasta päättyi lopulta poikkeukselliseen yhteishallintoon vuonna 1906. Melanesialaiselta alkuperäisväestöltä evättiin kummankin maan kansalaisuus.
Vanua’akun Walter Lini oli Vanuatun ensimmäinen pääministeri, jonka johdolla valtio ajoi sitoutumatonta politiikkaa. Vanuatu solmi diplomaattiset ja taloudelliset suhteet sekä moniin kapitalistisiin valtioihin että Neuvostoliittoon, Kiinaan, Libyaan ja Kuubaan.
Vanuatuun iski maaliskuussa 2015 viidennen luokan sykloni Pam, joka tuhosi pahoin rakennuksia ja viljelmiä, aiheutti useiden ihmisten kuoleman ja jätti tuhansia ihmisiä kodittomiksi. Pääkaupunki Port-Vila oli vasta hiljattain saanut vuoden 2002 maanjäristyksen jälkeisen jälleenrakennuksen valmiiksi.
Politiikka
Vanuatun valtiomuoto on tasavalta. Lainsäädäntöelimenä on yksikamarinen 52-paikkainen parlamentti, jonka jäsenet valitaan neljän vuoden välein äänestämällä. Äänestysikäraja on 18 vuotta. Maata johtaa presidentti, jonka asema on lähinnä seremoniallinen. Presidentin valitsee viiden vuoden välein kollegio, joka koostuu parlamentin jäsenistä ja provinssiparlamenttien puheenjohtajista. Heinäkuusta 2017 lähtien Vanuatun presidenttinä on toiminut Tallis Obed Moses, joka on taustaltaan presbyteerisen kirkon pastori.
Vanuatun pääministeri on hallituksen päämies, joka valitaan parlamentaarikkojen joukosta. Vuoden 2020 vaalien jälkeen pääministeriksi nousi Vanua'aku Patin Bob Loughman. Vanuatun poliittinen kenttä on hyvin repaleinen, sillä vuoden 2020 vaaleissa parlamenttiin pääsi 18 puoluetta. Sirpaleisen puoluekentän takia hallitukset ovat kaatuneet usein epäluottamuslauseisiin. Charlot Salwain hallitus 2016–2020 istui koko nelivuotisen kauden ensimmäisen kerran sitten vuoden 1995.