cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taikapiiri (pelitutkimus)
Alkuperä
Ensimmäinen käsitettä ”taikapiiri” käyttänyt on hollantilainen peleistä ja leikeistä laajalti tutkimusta tehnyt tutkija Johan Huizinga 1900-luvun alkupuolella. Hänen määritelmänsä mukaan taikapiiri on tiettyjen sääntöjen mukaan näytelty tilapäinen mielikuvitusmaailma oikean todellisuuden sisällä. Käsitteen ideana on, että peli ja leikki eroavat oleellisesti muusta sosiaalisesta toiminnastamme. Huizinga rinnastaa pelit ja rituaalit, ja toteaa, että ne ovat olleet olemassa niin kauan kuin nykyihminenkin. Huizinga näkee taikapiirin nimenomaan leikin käsitteenä. Virtuaalisiin peleihin käsitteen yhdistivät ensimmäisenä Katie Salen ja Eric Zimmerman vuonna 2003 ja samalla muuttivat käsitteen merkitystä koskemaan enemmänkin todellisuuden ja pelikokemuksen erottavaa tekijää.
Valkealammi (Hämeenlinna, Nummenkylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,5 metriä mpy. Sen laskuoja laskee 600 metrin päässä Pahasuolla sijaitsevaan Haaralammiin.
Taikapiiri (pelitutkimus)
Määritelmä
Kaikilla peleillä on oma pelialueensa, joko fyysinen tai virtuaalinen. Esimerkiksi lautapeleillä ja jalkapallolla on fyysinen pelialue, kun taas esimerkiksi konsolipeleillä ja roolipeleillä tämä fyysinen taikapiiri rikkoutuu, jolloin muodostuu virtuaalinen pelialue. Leikin tapaan taikapiirin voi kuvata näkymättömänä esirippuna. Kun pelaaja aloittaa pelaamisen, näkymätön esirippu laskeutuu ja pelaaja ikään kuin siirtyy toiseen todellisuuteen. Kun peli lopetetaan, esirippu nousee ja pelaaja palaa takaisin todellisuuteen. Salenin ja Zimmermanin määritelmän mukaan taikapiirissä siis joko ollaan tai ei olla sisällä. Ei ole olemassa mitään välimuotoa. Taikapiiri eroaa esimerkiksi immersiosta siten, että vaikka pelatessa uppoudutaankin kokonaan toiseen maailmaan samoin tavoin kuin immersiossa, taikapiirissä tapahtuu jonkinlaista vuorovaikutusta. Pelaaja siis itse vaikuttaa kokemukseensa, eikä toimi vain vastaanottajana.
Taikapiiri on olemassa itsenäisenä käsitteenä, erillään normaalielämän paikasta ja ajasta. Sitä koskevat normaalielämästä poikkeavat säännöt ja siihen liitytään aktiivisesti. Salen ja Zimmermann kokevat, ettei leikin ja kulttuurin välisellä yhteydellä ole merkitystä. Taikapiiri erottaa leikin ja pelin, koska leikin ja arjen raja ei ole selkeä. Pelin ja arjen raja taas on muodollisempi. Taikapiiriin liitytään pelin alkaessa. Toisin termein voidaan myös sanoa, että taikapiiri muodostuu pelin alkaessa. Taikapiirin sisälle muodostuu tilapäinen maailma, jossa pelin säännöt hallitsevat. Tällöin myös merkityksiä käsitellään eri tavoin. Taikapiirissä pelaajat omaksuvat pelillisen asenteen.
Taikapiirin merkitystä voi tarkastella esimerkillä, jossa pöydälle levitetty peli voi olla vain koriste. Tällaisessa tilanteessa pöydällä olevien pelin osien sijainnilla ei ole merkitystä, vaikka jokin osa olisi hukassa tai väärässä paikassa. Mutta heti kun pelaajat istuvat alas ja alkavat pelata, tulee pelin osien sijainnista merkityksellistä. Pelaajat keskittyvät peliin, joka välittää heidän keskinäisen vuorovaikutuksensa. Kun peli on käynnissä, pelaajat noudattavat pelin tarkasti määriteltyjä sääntöjä, eivätkä vain satunnaisesti järjestele pelinappuloita. Täten voidaan siis sanoa, että peli on eräänlainen sosiaalinen sopimus. Pelaajien päätös pelata muodostaa tyhjästä pelin kulkua opastavan ja ohjaavan auktoriteetin. Jos pelaajat eivät kokisi pelin sääntöjä sitoviksi, he olisivat vapaita esimerkiksi huijaamaan tai lähtemään pois kesken pelin.
Taikapiiri antaa siis pelille erityisen merkityksen. Tärkein näistä merkityksistä on voittoehdot. Pelin voittamisella ei ole välttämättä mitään merkitystä taikapiirin ulkopuolella, mutta silti pelaajat tähtäävät voittoon. Osallistumalla peliin pelaajat ovat omaksuneen pelin tuomat olettamukset sekä asetukset esimerkiksi juuri voittoon liittyen.
Kritiikki
Käsitteen mukaan se erottaa arkimaailman ja pelitilan toisistaan, eikä mikään ulkopuolinen voi vaikuttaa taikapiirin sisällä tapahtuvaan. Pelaajat tuovat kuitenkin omia tietojaan taikapiirin sisälle, toisin sanoen ulkomaailma vaikuttaa taikapiiriin. Täten normaalielämästä eroavaa “erillistä tilaa” on vaikeampi pitää yllä.
Oulun oikeustalo
Oulun oikeustalo on Torikadulle vuonna 2023 valmistunut uusi oikeustalo. Uudessa oikeustalossa toimivat käräjäoikeuden lisäksi myös Pohjois-Suomen hallinto-oikeus, Ulosottolaitoksen Oulun seudun ulosottovirasto, Syyttäjälaitoksen Oulun toimipiste sekä Rovaniemen hovioikeuden Oulussa toimitettavat pääkäsittelyt. Lisäksi tiloja ovat saaneet Oikeusapu- ja edunvalvontatoimisto sekä Maahanmuuttovirasto Migri.
Taikapiiri (pelitutkimus)
Kritiikki
Joshua Fairfield kritisoi taikapiirin käsitettä lakiteknisestä näkökulmasta. Hänen mukaansa todellisen maailman ja pelitilan erottava taikapiiri ei toimi, koska todellista maailmaa ei voi erottaa virtuaalisesta maailmasta. Taikapiirin tarkoituksena on suojella ulkomaailman lailta, koska monia pelin sisäisiä tapahtumia voidaan pitää laittomina ulkomaailmassa. Taikapiiri ei kuitenkaan suojele lailta, koska esimerkiksi World of Warcraft -pelin palvelimet ovat maiden sisällä ja täten kansallisten lakien alaisia.
Oulun oikeustalo
Vanha oikeustalo
thumb|Raksilassa sijainnut vanha oikeustalo. Vuoteen 2018 asti oikeustalo ja poliisilaitos sijaitsivat Raksilassa.
Rakennusvalvonta keskeytti Senaatti-kiinteistöjen vuosina 2016-2017 aloittaman poliisilaitoksen remontin. Epäonnistuneen remontin aikana sisäilmaongelmat yltyivät rajusti poliisilaitoksella ja kymmenet sairastuivat, moni pitkäkestoisesti tai pysyvästi. Poliisilaitos muutti vuonna 2017 pikaisesti pois talosta, aluksi väliaikaisiin tiloihin. Myös suuri osa oikeushallinnon henkilöstöstä on muuttanut väistötiloihin esimerkiksi Viestikadulle.
Taikapiiri (pelitutkimus)
Kritiikki
Taikapiirin tulisi myös suojella peliä ulkomaailman rahataloudelta. Näin ei kuitenkaan ole, koska monet pelit sisältävät niin sanottuja mikromaksuja, jotka perustuvat todelliseen rahaan.
Vaihtoehtoiset termit
Monien tutkijoiden mukaan sana ”piiri” ei kuvaa pelitilannetta tarpeeksi hyvin. Fairfieldin mukaan taikapiiri pitäisi muuttaa ”suostumuksen säännöksi”, jossa pelitilan erottamisen sijaan pelaajan oma käsitys siitä, mikä on hyväksyttävää pelin sisällä, on tärkeämpää. Woodford kritisoi Salenin ja Zimmermanin käsitystä taikapiiristä, jonka mukaan taikapiirillä voi olla ”avoimia tai suljettuja yhteyksiä sen kontekstiin”, toisin sanoen piirin ja ulkomaailman välillä kulkee informaatiota. Woodfordin mukaan termi on metaforana geometrisestikin mahdoton, sillä piiri ei voi olla avonainen.
Juul ehdottaa taikapiirille toista termiä. Sen sijaan, että pelitilannetta kutsuttaisiin piiriksi, sitä voitaisiin kutsua “palapelin palaksi”. Kun peli nähdään palapelin palana, niin peli ei välttämättä mahdu annettuun kontekstiin. Sen sijaan, että keskusteltaisiin siitä, ovatko pelit erillisiä kokemuksia vai ei, voidaan analysoida, miten peli mahtuu kontekstiin. Garry Crawford kritisoi tätä termiä sanomalla, että vaikka tämä uusi termi on taikapiirin termiä joltain osin parempi, ei välttämättä tarvita uusia konsepteja tai katsoa olemassa olevan tutkimuksen ulkopuolelle.
The Lunatics
The Lunatics on vuonna 1996 perustettu instrumentaalista rockia esittävä yhtye.
Mielikuva
Mielikuva on havainnon kaltainen elämys ja näköaivoalueen muodostama muistinvarainen ja siis mentaalinen representaatio, johon ei kuitenkaan liity mitään ulkoista ärsykettä, joka toimisi havainnon kohteena. Mielikuva eroaa hallusinaatiosta, joka on myös havaintoelämys ilman havainnon kohdetta, ainakin siinä suhteessa, että mielikuvia voimme muodostaa ja muokata vapaasta tahdostamme. Vapaa tahto on osa tahdonalaisen hermoston toimintaa, jolloin yksilö ja ihminen luo muistinvaraisesti kuvan jostain aiemmin näkemästään ja havaitsemastaan. Yksilö pystyy lähes valokuvanomaisesti muistamaan näkömuistiinsa perustuen aiemmin havaitsemansa sekä kuvailemaan näkemäänsä. Kyky muistaa havaitsemansa ja kyky palauttaa havaitsemansa mieleensä havaittuina mielikuvina on osa kykyä ja ominaisuutta, jota tarvitaan taidealoilla ja yksilön ilmaistessa taiteellisesti omia mielipiteitään, näkemyksiään ja tulkitessaan yhteiskuntaa sekä sen ilmiöitä. Mielikuvat ovat osa taiteellista luomisprosessia ja siihen liittyvää toimintaa. Visuaalinen yksilö on mielikuvarikas.
Mielikuvat syntyvät ja muokkautuvat näköaistin ja silmien rekisteröimän havaintotiedon mukaisesti ja voivat muistinvaraisina ajoittain olla vaikeasti mieleenpalautettavissa, mutta kertaaminen, harjoittelu ja muotojen sekä värien ja väripintojen mieleenpainaminen helpottavat mielikuvien muistinvaraista mieleenpalauttamista. Tämä näköhavaintoihin perustuva mielikuvaharjoittelu muistipelinä lisää kykyä muistaa näkemäänsä ja helpottaa mielikuvien perusteella havaitun kuvaamista, kuvailemista, piirtämistä ja maalaamista jne. Mielikuvien luomien kirjallisesti on osa kirjallisuudessa ilmenevää tapahtumaympäristöjen kuvausta, jolloin nähdyn kuvaaminen ja nähdyn muistaminen on tärkeää. Taiteenlajina kirjallisuus edellyttää kykyä sanallisesti kuvata havaittua. Näkömuisti on siis mielikuviin perustuva, ja se on kykynä ja ilmenemismuotona yksilöllisesti ilmenevä. Näkömuistia voi muistipelinomaisesti harjoittaa. Taidealoilla muotojen, pintojen ja värien kuvantaminen vaatii osittain näkömuistia sekä kykyä tuottaa ja saada näkemänsä silmän ja käden yhteistoimintana kolmiulotteiseksi pinnaksi. Kirjallisena tuotoksena esimerkiksi matkakertomukset sisältävät kuvailevaa tekstiä.
Muumipeikko (televisiosarja)
Muumipeikko on ruotsalainen Sveriges Radion tuottama vuonna 1969 valmistunut 13-osainen Tove Janssonin luomiin Muumi-hahmoihin perustuva televisiosarja. Sarjan ohjasivat Vivica Bandler ja Ulla Berglund. Käsikirjoituksen tekivät Tove ja Lars Jansson. Pääosanesittäjät ovat suomalaisia näyttelijöitä.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 5. joulukuuta 1969 Ruotsin TV2-kanavalla. Suomessa sarja on esitetty TV1-kanavalla alkuvuodesta 1970.
Erna Tauro sävelsi sarjaan useita lauluja. Janssoneiden käsikirjoitus ja Tauron laulut sovitettiin tekijöiden kuoleman jälkeen musiikkinäytelmäksi Kuningas Muumilaaksossa (Kungen i Mumindalen), joka sai ensi-iltansa Helsingin Svenska Teaternissa vuonna 2008.
Sarjan osat
Luettelossa jaksojen ruotsinkieliset nimet:
Kongoli
Kongoli (Pseudaphritis urvillii) on ahvenkaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Australian eteläosista.
Taksonomia
Kongolin luokittelu heimoihin on vaihdellut ja se on luokiteltu esimerkiksi kongoleihin (Bovichtidae) tai jääahveniin (Nototheniidae). Molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella se on sittemmin erotettu kuuluvaksi omaan heimoonsa Pseudaphritidae.
Koko ja ulkonäkö
Kongoli kasvaa yleensä 15–20 cm pitkäksi, mutta suurimmat yksilöt voivat saavuttaa 35 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkänomainen ja sukkulamainen. Pää on litteä ja kuono pitkä. Kongolilla on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi. Rintaevät ovat suuret ja muodoltaan pyöreät ja peräevä on pitkä. Kongoli on pohjaväriltään ruskea ja selässä on vihreää ja vatsassa harmaata laikutusta. Kylkiivan alla kulkee tumma juova.
Levinneisyys ja elintavat
Kongolin levinneisyysalue ulottuu Etelä-Australiasta Uuteen Etelä-Walesiin ja Tasmaniaan. Lajin elinympäristöä ovat makeat ja murtovedet. Naaraat elävät joissa, kun taas koiraat viettävät koko elämänsä murtovesissä esimerkiksi jokien suistoissa. Kongolit elävät pohjaan tai lehtiin kaivautuneena. Kalan ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet kuten hyönteiset ja äyriäiset. Lajin naaraat vaeltavat lisääntymisaikaan mereen, missä kutu tapahtuu ja kuolevat sen jälkeen. Poikaset kehittyvät murtovesissä ja naaraat vaeltavat jokiin kasvamaan täysikasvuisiksi.
Kongoli on erinomainen ruokakala, mutta pienehkön kokonsa vuoksi sitä ei juurikaan kalasteta.
Władysław Skoczylas
Władysław Skoczylas (4. huhtikuuta 1883 Wieliczka – 8. huhtikuuta 1934 Varsova) oli puolalainen taidemaalari ja kuvataiteiden opettaja. Hän keskittyi urallaan vesivärimaalauksiin ja puuveistoksiin, koska öljyvärit ja perinteinen kuvanveisto aiheuttivat hänen käsilleen allergisia reaktioita, ja hän myös opetti näitä taideaineita Zakopanessa.
Skoczylas osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin pronssilla piirroksissa ja vesiväritöissä teoksellaan Posters.
Mataurajoki
Mataurajoki on joki Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosassa. Se on 240 kilometriä pitkä.
Mataurajoen alkulähde sijaitsee vuoristossa Wakatipujärven eteläpuolella. Se virtaa muun muassa Goren ja Matauran läpi. Joki laskee Tyyneenmereen Uuden-Seelannin eteläisellä rannikolla.
Mataurajoki on saanut nimensä maorin kielen sanoista "mata" (punainen) ja "ura" (pyörre).
Mustalammi (Hämeenlinna, Nummenkylä)
Mustalammi tai myös Mustalampi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Nummenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 13,9 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee suoalueella yhdessä viereisen Valkealammin kanssa. Lampien välissä kulkee matala harju, joka erottaa ne omiin valuma-alueisiinsa. Lammen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen soistuvaa metsämaata. Lammen pohjoisrantaan laskee harjun rinteet. Lammen rannoille on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Nummenkylän suunnalta.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy. Siihen on johdettu yli kymmenen suo-ojaa. Merkittävin niistä on ojitetulta Hirvilamminsuolta tuleva johto-oja. Lammen laskuoja lähtee mahdollisesti sen itäpäästä ja se laskee Karhumäensuolle.
Ivan Katajev
Ivan Ivanovitš Katajev (, 27. toukokuuta 1902 Moskova – 19. elokuuta 1937 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Katajev liittyi vuonna 1919 vapaaehtoisena puna-armeijaan. Hän työskenteli sisällissodan jälkeen toimittajana ja työläiskirjailijoiden liiton johtotehtävissä ja oli perustamassa Neuvostoliiton kirjailijaliittoa vuonna 1934. Hänet teloitettiin neuvostovastaisen terroristijärjestön jäsenenä ja rehabilitoitiin vuonna 1956.
Katajev sai kirjoihinsa aiheita Neuvostoliiton arjesta. Osa teoksista pääsi julkisuuteen vasta 1950-luvulla.
Pocahontas (vuoden 1995 elokuva)
Pocahontas on Disneyn animaatioelokuva vuodelta 1995. Elokuva kertoo intiaanityttö Pocahontasin ja englantilaisen siirtolaisen John Smithin kohtaamisesta. Elokuva kertoo todellisista henkilöistä, mutta elokuvan tapahtumat eivät ole historiallisesti tarkkoja. Päähahmo Pocahontas on Glen Keanen piirtämä.
Pocahontas on Disneyn 33. piirrosklassikko. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. kesäkuuta 1995 ja Suomessa 1. joulukuuta 1995. Oscar-gaalassa 1996 elokuva sai kaksi palkintoa: se palkittiin parhaasta elokuvamusiikista ja elokuvan kappale ”Colors of the Wind” palkittiin parhaana lauluna.
Elokuvalle on tehty jatko-osa, Pocahontas II – matka uuteen maailmaan (1998), jossa selviää kuinka Pocahontasille käy, kun hän lähtee John Rolfen kanssa Englantiin.
Juoni
Vuonna 1607 Virginia Companyn englantilaisia siirtolaisia kuljettava laiva lähtee kohti ”Uutta maailmaa”. Laivan kyytiin nousevat muun muassa kapteeni John Smith sekä matkan johtaja, kuvernööri Ratcliffe, joka uskoo alkuperäisamerikkalaisten piilottelevan suurta määrää kultaa ja aikoo löytää sen. Laiva joutuu matkalla myrskyyn, ja Smith joutuu pelastamaan nuoren ja kokemattoman Thomas-nimisen miehen hukkumiselta. Myöhemmin Smith myöntää, ettei ”Uusi maailma” jaksa kiinnostaa häntä kovinkaan paljon. Samaan aikaan Uudessa maailmassa paikallisen alkuasukasheimon päällikkö Powhatanin tytär, Pocahontas, saa ikäväkseen kuulla, että hänen isänsä aikoo naittaa hänet Kocoumille. Kocoum on rohkea soturi, mutta vilkasluonteisen Pocahontasin mielestä liian ”vakava”. Päällikkö Powhatan antaa Pocahontasille lahjaksi tämän kuolleen äidin kaulakorun. Pocahontas käy ystäviensä, syöpön Meeko-pesukarhun sekä Flit-kolibrin, kanssa tapaamassa Kaarnamuoria, joka on hengellinen puhuva paju ja varoittaa tyttöä englantilaisten tulosta.
Thomas varoittaa muita englantilaisia Smithin kohtalosta, jolloin Ratcliffe yllyttää heidät lähtemään taisteluun. Smithin pelastamisen sijaan Ratcliffe tosin suunnittelee hävittävänsä alkuasukasheimon löytääkseen heidän olemattoman kultansa. Pocahontas menee suruissaan Kaarnamuorin luokse. Meeko ojentaa Pocahontasille Smithin kompassin, joka osoittaa kohti Smithiä ja näin ollen kohti Pocahontasin omaa kohtaloa. Pocahontas onnistuu estämään Smithin teloituksen, mutta vihastunut Ratcliffe yrittää ampua päällikkö Powhatanin. Smith juoksee kuitenkin luodin eteen. Englantilaiset sieppaavat ja vangitsevat Ratcliffen. Loppujen lopuksi Smithin on pakko lähteä takaisin Englantiin haavansa vuoksi, mutta hän lupaa Pocahontasille palaavansa vielä joskus takaisin.
Alistair MacLean
Alistair Stuart MacLean (gaeliksi Alasdair MacGill-Eain, 28. huhtikuuta 1922 – 2. helmikuuta 1987) oli skotlantilainen romaanikirjailija, jonka teokset olivat maailmanlaajuisia myyntimenestyksiä. MacLean kirjoitti lukuisia jännitysromaaneja ja seikkailukirjoja, joista tunnetuimpia ovat Navaronen tykit ja Saattue Murmanskiin. MacLean käytti myös salanimeä Ian Stuart.
Henkilöhistoria
thumb|200px|Alistair MacLeanin hautakivi [[Célignyssä, Genevenjärven rannalla, Sveitsissä.]] Alistair MacLeanin isä oli pappi. MacLean syntyi Glasgow’ssa, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Daviotissa lähellä Invernessiä. Hänen äidinkielensä oli gaeli ja hän oppi englannin vasta toisena kielenään.
MacLean liittyi Kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1941 ja palveli toisessa maailmansodassa torpedomiehenä. Hän on kertonut jääneensä japanilaisten vangiksi ja tulleensa kidutetuksi, mutta kertomukselle ei ole riippumattomia todisteita. Sodan jälkeen MacLean opiskeli englantia Glasgow’n yliopistossa, valmistui vuonna 1953 ja ryhtyi opettajaksi.
Vapaa-aikoinaan MacLean kirjoitti novelleja ja voitti vuonna 1954 Glasgow Herald -lehden järjestämän kirjoituskilpailun merihenkisellä tarinallaan Dileas. Collins-kustantamo pyysi häntä laajentamaan tarinansa romaaniksi. MacLeanin omiin sotakokemuksiin perustuvasta Saattue Muurmanskiin -romaanista tuli menestys ja hän pystyi nyt omistautumaan kokonaan kirjoittamiselle.
1960-luvun alkupuolella MacLean julkaisi kaksi kylmän sodan maailmaan sijoittuvaa romaania salanimellä Ian Stuart. Hän ei kuitenkaan muuttanut kirjallista tyyliään ja hänen lukijansa tunnistivat kirjoittajan skotlantilaisen salanimen takana. MacLeanin kirjat olivat myyntimenestyksiä ja hän muutti Sveitsiin veropakolaiseksi. Hän johti myös hotelliyritystä Englannissa.
MacLeanin myöhempien kirjojen vastaanotto oli uran alun teoksia varautuneempaa. Hän pyrki kirjoittamaan nopeasti ja kirjojen juonet olivat toisinaan kohtuuttoman epätodellisia. MacLean kamppaili jatkuvasti alkoholisminsa kanssa ja kuoli lopulta sen seurauksena Saksan Münchenissä vuonna 1987. MacLean oli naimisissa kahdesti ja sai ensimmäisen vaimonsa kanssa kolme poikaa. Hänet on haudattu Sveitsin Célignyyn. Alistair MacLean palkittiin kirjallisuuden tohtorin arvonimellä Glasgow’n yliopistossa vuonna 1983.
MacLean julkaisi 28 romaania ja novellikokoelman, mutta myös kirjoja T. E. Lawrencesta ja James Cookista. Hän kirjoitti elokuvakäsikirjoituksia, joista osa perustui hänen romaaneihinsa. 1970- ja 1980-lukujen taitteessa amerikkalainen elokuvayhtiö antoi MacLeanille tehtäväksi kirjoittaa sarjan tarinaluonnoksia, joista sitten tehtäisiin elokuvia. Toiset kirjoittajat viimeistelivät aihiot. Näihin luonnoksiin perustuvat esimerkiksi John Denisin Kaapattu torni ja Alastair MacNeillin Kuoleman juna.
Romaanien tyyli ja teemat
thumb|Heron Booksin 1970-luvun puolivälissä julkaisemia MacLeanin jännityskirjoja vuosilta 1955–1971. MacLeanin teokset keskittyvät toimintaan. Päähenkilöt ovat yleensä rauhallisia, kyynisiä ja kokonaan työlleen omistautuneita miehiä. He kamppailevat näennäisesti mahdottomia todennäköisyyksiä vastaan, mikä pakottaa heidät fyysisen ja henkisen kestävyytensä äärirajoille. MacLeanille tyypillisessä juonenkäänteessä sankarin lähin toveri osoittautuu petturiksi.
Ian Flemingiin tai muihin saman ajan jännityskirjailijoihin verrattuna MacLeanin kirjoissa ei ole juurikaan erotiikkaa tai romantiikkaa. Vain kirjoissa Loputon yö ja Pako yli Jaavan meren on romanttisia vivahteita. Pako yli Jaavan meren on poikkeus MacLeanin tuotannossa muutenkin, sillä päähenkilö kuvataan kolmannessa persoonassa ensimmäisen persoonan sijasta.
Luonnolla ja erityisesti merellä ja arktisella Pohjolalla on tärkeä rooli MacLeanin tarinoissa. Teosten tapahtumapaikat ovat eksoottisia. Vain Kun kello lyö... -romaani sijoittuu MacLeanin kotimaahan Skotlantiin. MacLeanin teosten parhaimmistona on pidetty romaaneja, jotka pohjautuvat hänen omiinn kokemuksiinsa ja tietoonsa sodankäynnistä ja merenkulusta. Esimerkiksi Saattue Muurmanskiin -romaania pidetään laivastokirjallisuuden klassikkona.
Live at the Royal Albert Hall (Deep Purplen video)
Live at the Royal Albert Hall on taltiointi Deep Purplen Concerto for Group and Orchestra -teoksen 30-vuotisjuhlaesityksistä vuodelta 1999. Tapahtumasta on julkaistu myös CD-versio, joka sisältää enemmän kappaleita.
Kappaleet
(Jon Lord, Miller Anderson, LSO) (Jon Lord, Sam Brown, LSO) (Ronnie James Dio, Graham Preskett) (Ronnie James Dio, Eddie Hardin, Mickey Lee Soule) (Ian Paice, Graham Preskett, The Kick Horns) (Deep Purple, LSO) (Deep Purple, The Kick Horns) (Deep Purple, LSO) (Deep Purple, LSO) (Deep Purple, LSO) (mukana kaikki vierailijat)
Esiintyjät
sekä:
Eyes Wide Shut
Eyes Wide Shut on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama eroottinen jännityselokuva, joka perustuu Arthur Schnitzlerin novelliin Unikertomus. Elokuva jäi Kubrickin viimeiseksi. Hän kuoli noin viikon kuluttua saatuaan elokuvan lopullisen version leikkaustyön valmiiksi. Kubrick itse piti elokuvaa uransa parhaana saavutuksena. Elokuvan kuvaukset kestivät 400 päivää, joka on tällä hetkellä pisin aika joka yhdelläkään elokuvalla on kestänyt kuvata.
Juoni
Lääkäri Bill Harford (Tom Cruise) joutuu suunniltaan, kun hänen vaimonsa (Nicole Kidman) kertoo ajatelleensa pettämistä. Bill harhailee ympäriinsä koko yön, ja kokee kummallisia, mahdollisesti kuvitteellisia seikkailuja. Hän päätyy kuokkavieraaksi salaperäisen kultin orgioihin, jää kiinni ja melkein pääsee hengestään. Seuraavana päivänä hän yrittää selvittää, mikä osuus seikkailuista oli kuvitteellista ja mikä totta. Elokuvan aikana oudot yölliset tapahtumat eivät saa selitystä.
Vastaanotto
Elokuva sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolla 74 prosenttia kriitikoista on antanut sille myönteisen arvostelun. Vastaanotto teatterilevityksessä ei tosin ollut yhtä menestyksekäs ja monet kutsuivat elokuvaa "taiteelliseksi aikuisviihteeksi".
Vilho Aroniemi
Vilho Armas "Ville" Aroniemi (14. toukokuuta 1918 Helsinki – 1. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija ja ammatiltaan voimistelunopettaja, joka toi Suomeen kuntokouluidean ja voimannoston.
Ville Aroniemi aloitti pikajuoksu-uransa ennen sotia ensimmäisen seuran ollessa Terijoen Kiisto. Vuonna 1937 hän oli mukana hän oli mukana pikaviestin SM-kultaa voittaneessa Viipurin Urheilijoiden joukkueessa. Samana vuonna hän oli Kalevan kisojen 100 metrillä 6. Seuraavien vuosien menestys tuli edelleen pikaviestissä Viipurin Urheilijoiden joukkueessa seuran voittaessa mestaruuden 1938 ja 1939. Sotavuosien jälkeen Aroniemi siirtyi Helsinkiin, jossa Viipurin Urheilijat jatkoi toimintaansa. Aroniemi oli seuran riveissä sen voittaessa mestaruuden 1946, tullessa SM-hopealle 1947 ja SM-pronssille 1948. Maaotteluissa Aroniemi oli kerran eli vuoden 1946 Suomi-Ruotsi -maaottelussa 400 metrilä.
Sotien jälkeen Aroniemi valmistui voimistelunopettajaksi ja toimi vuodesta 1948 Teknillisen korkeakoulun liikunnanopettajana. Nimike muuttui 1970-luvun alussa liikuntasihteeriksi teekkarien liikuntatoimen laajennutua. Opetuksen lisäksi Aroniemi aloitti kuntokoulutoiminnan vuonna 1954 käytyään Yhdysvalloissa ja nähtyään myös muualla Euroopassa kuntokoulutoiminnan. Paikkana alkuvaiheessa oli Helsingissä Hämäläisten talon kellaritilat, joissa kuntokoulu toimi vuoteen 1971 asti.
Ville Aroniemi oli myös voimannostourheilun alullepanijana Suomessa. Hän toimi 1970-luvun alussa perustetun liiton ensimmäisenä puheenjohtajana aina kuolemaansa asti.
Karhulammi (Hattula)
Karhulammi tai myös Karhulampi on Kanta-Hämeessä Hattulassa Myllykylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Pahasuon pohjoispuolella. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lampi on autio eikä sinne tule tietä, mutta Teuron ja Nummenkylän välinen maantie ohittaa sen alle 200 metrin päässä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja sen laskuoja lähtee lammesta etelään Pahasuolle. Pahasuon johto-oja laskee Tuiskulammiin.
The Varangian Way
The Varangian Way on metalliyhtye Turisaksen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2007. Levyn teema on viikinkien idäntie. Levyltä on myös julkaistu singlet "To Holmgard and Beyond" ja "Rasputin". Levy on teema-albumi, jonka kappaleet kuvaavat seikkailijajoukon matkaa pitkin viikinkien idäntietä kohti Miklagårdia (Konstantinopolia) ja etenevät matkaa pitkin. Tapahtumat ajoittuvat Rooman valtakunnan kultaiselle ajalle, 1000-luvun alkupuoliskolle.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Cursed Be Iron
Cursed Be Iron -kappale poikkeaa levyn muista kappaleista kahdesta syystä. Ensinnäkään se ei liity levyn Viikinkien idäntiestä kertovaan tarinaan. Viikinkimetalliin sijaan Cursed Be Ironin teema nojaa suomalaiseen kansanmusiikkiin sekä folk metalliin. Toiseksi se on levyn raidoista ainoa, jota bändin solisti Mathias Nygård ei ole sanoittanut. Kappaleen sanat ovat sen sijaan Kalevalan englanninkielisestä käännöksestä.
Once thou wert of little value, having neither form nor beauty, neither strength nor great importance, when in form of milk thou rested, when for ages thou wert hidden in the breasts of God's three daughters, hidden in their heaving bosoms, on the borders of the cloudlets, in the blue vault of the heavens.
Et sä silloin suuri ollut etkä suuri etkä pieni, et kovin koreakana etkä äijältä äkäinen, kun sa maitona makasit, rieskasena riuottelit nuoren neitosen nisissä, kasvoit immen kainalossa pitkän pilven rannan päällä,alla taivahan tasaisen.
Porvoon tuomiokapitulin talo
Porvoon tuomiokapitulin talo on historiallinen rakennus Porvoon vanhassa kaupungissa, jossa sijaitsee Porvoon hiippakunnan tuomiokapitulin toimitilat. Tuomiokapitulin talo on Porvoon toiseksi vanhin kivirakennus heti tuomiokirkon jälkeen. Rakennus on valmistunut arkkitehti Samuel Bernerin suunnitelmien mukaan vuonna 1759. Samalla tuomiokapitulin talo on Suomen vanhin virastorakennus, joka palvelee yhä edelleen alkuperäisessä tehtävässään.
Rakennus on osa Museoviraston suojelemaa vanhaa Porvoota ja sen omistaa Kirkkohallitus.
Historia ja arkkitehtuuri
Porvoosta tuli hiippakuntakaupunki vuonna 1723, mikä tarkoitti, että kaupunkiin perustettiin kymnaasi eli lukio ja konsistori eli tuomiokapituli. Tuomiokapitulille ja lukiolle rakennettiin nykyisen tuomiokapitulin talon paikalle oma puurakennus vuonna 1728, mutta jo vuonna 1749 rakennus oli huonossa kunnossa. Tämän lisäksi tarvittiin lisää tiloja ja päätettiin rakentaa samalle paikalle kokonaan uusi rakennus.
Porvoon tuomiokapitulin ja lukion talo on valmistunut 1759 ja edustaa tyyliltään barokkiklassismia. Vuonna 1789 kuningas Kustaa III päätti, että rakennus toimisi sotasairaalana sotatilanteen aikana. Sotasairaalana tuomiokapitulin talo palveli myös Suomen sodan aikaan, sekä sairaalana vuonna 1813 saksalaisten joukkojen ollessa sijoitettuna Porvooseen. Vuonna 1815 lukio muutti uuteen suurempaan rakennukseen ja sen tilalla toimi yläkoulu vuosina 1845-1871.
Merkittävin rakennuksessa tapahtunut tapahtuma oli Porvoon valtiopäivät vuonna 1809, kun tsaari Aleksanteri I loi pohjan Suomen autonomialle. Nykyisin rakennus palvelee yhä alkuperäisen ajatuksen mukaisesti tuomiokapitulin toimitilana.
Maria Teresian taaleri
thumb|[[Günzburgin rahapajan taaleri vuodelta 1776.]] Maria Teresian taaleri (myös Levantin taaleri ) on Itävallan keisarinnasta Maria Teresiasta nimensä saanut hopearaha, jota käytettiin pitkään varsinkin arabimaissa ja Etiopiassa.
Maria Teresian kuvalla varustettua taalerin kolikkoa lyötiin Wienin ja Hallin rahapajoissa vuodesta 1751 lähtien. Sen hopeapitoisuus oli 23,83 grammaa hienoa hopeaa. Kolikon ulkoasu pysyi muuttumattomana vuodesta 1780, vaikka sitä lyötiin Itävallan lisäksi useiden eri maiden rahapajoissa.
Maria Teresian taaleria käytettiin maksuvälineenä varsinkin Levantin, Arabian niemimaan ja Afrikan sarven alueella. Britannia, Italia, Etiopia ja Ranska yrittivät tuloksetta korvata sitä omilla rahayksiköillään. Kahdensadan vuoden aikana lyötiin 320 miljoonaa taaleria. Useimmat rahapajat lopettivat kolikon lyömisen vuonna 1935. Etiopia luopui taalereista vuonna 1950 ja Jemenin arabitasavalta vuonna 1965.
Juan Antonio Flecha
thumb|250px|Juan Antonio Flecha Ranskan ympäriajon kymmenennellä etapilla 2005 Juan Antonio Flecha Giannoni (s. 17. syyskuuta 1977 Buenos Aires) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, joka ajoi viimeksi UCI World Tour -sarjassa kilpailevassa Vacansoleil-DCM-tallissa. Hän oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa, kuten Pariisi-Roubaix'ssa. Flechan menestysten takana oli usein irtiotto muutama kilometri ennen maalia.
Relax-tallissa ammattilaisuransa vuonna 2000 aloittanut Flecha ajoi kaudet 2002–2003 iBanesto.com -joukkueessa. Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisenä Argentiinassa syntyneenä pyöräilijänä etapin Ranskan ympäriajossa. Ylittäessään maalilinjan 11. etapin voittajana hän ampui taivaalle nuolen kuvitteellisella jousipyssyllä – erikoinen tuuletus johtui hänen sukunimestään, joka tarkoittaa suomeksi nuolta.
Vuosina 2004–2005 Flecha kilpaili Fassa Bortolon joukkueessa jakaen monissa yhden päivän kilpailuissa tallin kapteenin aseman Fabian Cancellaran kanssa – heidän yhteistyönsä toimi saumattomasti. Flecha voitti vuonna 2004 Züri-Metzgeten ja Giro del Lazion, oli toinen Ranskan ympäriajon 11. etapilla sekä sijoittui viidenneksi maailmancupin loppupisteissä. Seuraavana vuonna hän oli toinen Gent-Wevelgemissä Nico Mattanin jälkeen ja kolmas Pariisi-Roubaix'ssa, jossa hän hävisi loppukiritaistelun Tom Boonenille ja George Hincapielle.
Kauden 2006 alusta Flecha ajoi Rabobankin oranssissa asussa. Debyyttivuonnaan alankomaalaistallissa hän sijoittui toiseksi ProTour-sarjaan kuuluvassa GP Ouest France-Plouay -kilpailussa sekä neljänneksi Pariisi-Roubaix'ssa. Vuoden 2007 Pariisi-Roubaix'ssa hän oli toinen Stuart O'Gradyn jälkeen; lisäksi hän sijoittui toiseksi Omloop Het Volk -klassikossa. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän oli kolmas Stijn Devolderin ja Nick Nuyensin jälkeen. Flecha palasi voittokantaan vuoden 2008 lokakuussa voittamalla kokonaiskilpailun Circuit Franco-Belge -etappikilpailussa. Vuonna 2009 hän oli kolmas Omloop Het Nieuwsblad -kilpailussa ja kuudes Pariisi–Roubaix'ssa.
Kauden 2010 alussa Flecha siirtyi uuteen brittiläiseen Team Sky -joukkueeseen. Flechan kausi uudessa joukkueessa käynnistyi hienosti, kun hän voitti helmikuun lopussa ajetun Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun iskemällä yksin irti viiden miehen irtiottoryhmästä toiseksi viimeisellä mukulakiviosuudella noin 20 kilometriä ennen maalia. Maaliskuisessa E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas, samoin huhtikuulla Pariisi–Roubaix-klassikossa. Vuonna 2011 hän sijoittui Omloop Het Nieuwsbladissa toiseksi ja 2012 kolmanneksi. Pariisi–Roubaix'ssa hän oli 2012 neljäs.
Flecha siirtyi Vacansoleil-DCM-talliin kauden 2013 alusta. Hän sijoittui tuona vuonna viidenneksi Gent–Wevelgem-klassikossa ja kahdeksanneksi Pariisi–Roubaix'ssa. Flecha päätti uransa kauden 2013 jälkeen.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1952
Nyrkkeilyyn osallistui 240 kilpailijaa 44 maasta. Ennätysmäärä osallistujia johtui ainakin osittain siitä, että nyrkkeilyssä kilpailtiin useammassa painoluokassa kuin aiemmin. Alun perin nyrkkeilijöille ei jaettu ollenkaan pronssimitaleita. Välierien häviäjät saivat diplomit. Kolmanneksi sijoittuneille urheilijoille päätettiin jakaa pronssimitalit jälkikäteen vuonna 1971. Nyrkkeilyottelut käytiin Messuhallissa (nykyinen Töölön kisahalli) 28. heinäkuuta–2. elokuuta. Ensimmäisen neljän päivän aikana kilpailtiin kahdessa kehässä sekä aamu- että iltapäivällä. Viidentenä päivänä enää yhdessä kehässä ja lauantaina päätöspäivänä ohjelmassa oli enää iltapäivän finaalit.
Kilpailutapahtumat
Kärpässarjassa mestaruuden voitti vasta 18-vuotias Nate Brooks. Tämän kovin kamppailu oli 3. kierroksen ottelu romanialaista Mircea Dobrescua vastaan. Brooks voitti tämän ottelun tuomariäänin 2–1. Välierässä eteläafrikkalainen William Toweel ja finaalissa saksalainen Edgar Basel eivät pystyneet kunnolla haastamaan Brooksia. Kääpiösarjassa kohtasivat finaalissa suomalainen Pentti Hämäläinen ja irlantilainen John McNally. Hämäläinen oli voittanut helposti välierässä neuvostoliittolaisen Gennadi Garbuzovin ja McNally oli ehtinyt voittaa muun muassa italialaisen Euroopan-mestarin Vincenzo Dall'osson. Aiemmat ottelunsa suoraan 3–0 voittanut Hämäläinen joutui irlantilaisen kanssa nyt huomattavasti tiukemmille. Tasainen kamppailu päättyi Hämäläisen voittoon äänin 2–1.
Höyhensarjassa tuomariäänet hajaantuivat useimmin, sillä 29 ottelusta 10 päättyi 2–1. Sarjan kultamitalin voitti Tšekkoslovakian Ján Zachara, joka voitti kolme viimeistä otteluaan äänin 2–1. Finaalissa kaatui Italian Sergio Caprari. Kevyen sarjan voitto meni Italiaan, kun Aureliano Bolognesi voitti loppuottelussa Puolan Aleksy Antkiewiczin. Välierissä Bolognesille hävinnyt suomalainen Erkki Pakkanen oli ehtinyt voittaa aiemmin kolumbialaisen Vicente Matute, joka tappiosta hermostuneena oli rikkonut Messuhallin neljä suihkua ja suihkutilan kaakelit. Hän sai Helsingin kaupungilta 50 000 markan laskun.
Andy Wilkinson
thumb|Andy Wilkinson Andy Wilkinson (s. 6. elokuuta 1984 Stone) on englantilainen jalkapalloilija. joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stokea. Hänen pelipaikkansa on oikea laitapuolustaja, pituutensa 180 senttimetriä ja painonsa 70 kiloa. Wilkinson on edustanut Stokea vuodesta 2004 lähtien.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1952
Kilpailutapahtumat
Varamiehenä Helsinkiin tullut Yhdysvaltain Charles Adkins voitti ensimmäistä kertaa jaetun kevyen välisarjan olympiakullan. Välierässään Adkins kaatoi Euroopan-mestarin italialaisen Bruno Visintinin ja finaalissa neuvostoliittolaisen Viktor Mednovin. Mednov oli päässyt luovutusvoitolla finaaliin, kun Suomen Erkki Mallenius oli joutunut luovuttamaan lääkärin suosituksesta. Hän oli murtanut ensimmäisessä ottelussaan peukalon, mutta voittanut vielä toisen ottelunsa käsi puudutettuna. Välisarjassa puolalainen Zygmunt Chychła voitti kultaa kaataen loppuottelussa neuvostoliittolaisen Sergei Štšerbakovin tuomariäänin 2–1. Chychła oli voittanut kolmannella kierroksella Lontoon olympialaisten hallitsevan mestarin Július Torman.
Ensimmäistä kertaa ohjelmassa olleessa kevyessä keskisarjassa Unkarin László Papp otti uransa toisen olympiakullan. Hän oli sarjassaan ylivoimainen ja finaalissa kaatui helposti eteläafrikkalainen Theunis van Schalkwyk, joka oli ollut musertava välierässään neuvostoliittolaista Boris Tišiniä vastaan. Vielä Pappia musertavampikin voittaja oli keskisarjan Floyd Patterson. Vain hänen ensimmäinen vastustajansa Ranskan Omar Tebbaka kesti täydet kolme erää. Loppuottelussa hän tyrmäsi romanialaisen Vasile Tițăn 42 sekunnissa tehden olympiaennätyksen.
Raskaassa sarjassa nähtiin skandaalimainen finaali. Yhdysvaltalainen Edward Sanders oli voittanut kaikki ottelunsa siihen mennessä tyrmäyksellä. Loppuotteluvastustaja, 19-vuotias ruotsalainen Ingemar Johansson tiesi Sandersin vaarallisuuden ja valitsi taktiikakseen passiivisen ja välttelevän. Sanderskaan ei pystynyt täten käyttämään vastaiskutaktiikkaansa. Ensimmäisessä erässä ranskalainen kehätuomari René Vaisberg ehti varoittaa kumpaakin osapuolta passiivisuudesta. Toisessa erässä ottelu jatkui samanlaisena, kun Johansson väisteli ja Sanders seurasi perässä. Tuomari varoitti taas Johanssonia, mutta ei Sandersia. Messuhallin yleisö vihelsi ja huusi raivoisasti Johanssonin pakoilulle. Toisella erätauolla kehätuomari Vaisberg neuvotteli muiden tuomarien kanssa ja Johansson diskattiin. Johanssonille ei myönnetty edes hopeamitalia, vaan se jäi jakamatta. Hän sai mitalinsa vasta 30 vuotta myöhemmin vuonna 1982.
Electronic Gaming Monthly
Electronic Gaming Monthly (lyhenne EGM) on kuukausittain julkaistava yhdysvaltalainen videopelilehti. Lehti on vaihtanut julkaisijaa Sendai Publishingista Ziff Davis-yhtiöön. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin kesällä 1989; vuosikertaan kuuluu 12 numeroa ja lisänumerona joulunumero. Lehti keskittyy videopeleihin pelikonsoleilla ja käsikonsoleilla. Lehden sisarjulkaisu on Computer Gaming World.
EGM:ää julkaistaan myös kansallisina versioina Brasiliassa, Meksikossa ja Filippiineillä.
Sveitsin Grand Prix 1950
Sveitsin Grand Prix 1950 oli historian neljäs Formula 1:n MM-osakilpailu. Se järjestettiin 4. kesäkuuta Circuit Bremgartenissa aurinkoisessa säässä. Kilpailun voitti Alfa Romeon Giuseppe "Nino" Farina, joka näin nousi MM-sarjan kärkeen. Louis Rosier otti uransa ensimmäisen palkintosijan.
Alfa Romeon vauhti oli muihin kilpailijoihin verrattuna ylivoimaista harjoituksista lähtien ja haastajana pidetyn Ferrarin kuljettajat joutuivat keskeyttämään kilpailussa. Kilpailun aikana Talbot-Lagon Eugène Martin kolaroi ja loukkaantui vakavasti.
India Today
India Today on viikoittainen intialainen englanninkielinen uutislehti, jota julkaisee Living Media India Limited. Se on Intian laajimmin levitettävä lehti, jonka lukijakunta on lähes 8 miljoonaa. Vuonna 2014 India Today julkisti uuden mielipidekeskeisen sivuston nimeltä DailyO.
Historia
India Todayn perusti vuonna 1975 Vidya Vilas Purie (Thompson Pressin omistaja), tyttärensä Madhu Trehanin toimittajana ja poikansa Aroon Purie julkaisijana. Tällä hetkellä India Todayta julkaistaan myös hindiksi, tamiliksi, malajalamiksi ja teluguksi. India Today -uutiskanava perustettiin 22. toukokuuta 2015.
Lokakuussa 2017 Aroon Purie siirsi India Today Groupin määräysvallan tyttärelleen Kallie Purielle.
Homewrecker
Homewrecker on ohjelma, jossa kostetaan julkisuudessa tuntemattomille ihmisille tekemiä piloja. Pilat tehdään makuuhuoneissa joita muokkaillaan huonompaan kuntoon. Ohjelman vetäjänä on edesmennyt Ryan Dunn, joka on esiintynyt myös muissa tv-ohjelmissa, kuten Viva La Bam ja Jackass. Ohjelmaa voi nähdä Suomessa MTV:llä.
Kalevan kisat 2016
pienoiskuva|Näkymää kisoista sunnuntainaKalevan kisat 2016 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 21.–24. heinäkuuta 2016 Oulussa Raatin stadionilla.
Kaikkiaan kisat olivat 115:nnet ja kuudennet Oulussa pidettävät. Aikaisemmin Kalevan kisat on järjestetty kaupungissa vuosina 1964, 1971, 1981, 1990 ja 1998. Kisat myönnettiin Oululle myös vuodelle 2008, mutta se joutui luopumaan niiden järjestämisestä kenttäolosuhteiden vuoksi. Kisojen järjestäjäseurana toimi Oulun Pyrintö.
Saimaan juoksutussääntö
Saimaan juoksutussääntö tarkoittaa ennakkosuunnitelmaa, jolla Saimaan vesiä päästetään Vuokseen siten, että eteläisellä Saimaalla, eli niin sanotulla varsinaisella Saimaalla, vedenpinta pysyy etukäteen sovitulla korkeudella ja samalla vältetään sekä Saimaalla että Vuoksella veden runsaudesta tai vähyydestä johtuvia vahinkoja tai haittoja. Periaatteessa Saimaata ei säännöstellä, mutta sen juoksuttamisella pyritään sen vedenpinnan vaihtelut pitämään vähäisinä. Koska Saimaa on hyvin suuri järvi, sen vesitilavuus on tavanomaista suurempi. Jo pienikin vedenpinnan korkeuden alentaminen voimakkaalla juoksutuksella aiheuttaa Vuoksessa pitkäkestoisen tulvan. Suomella ja Venäjällä on voimassa valtiosopimus, jossa määritetään juoksutuksien ehdot. Sopimuksen pääidea on, että Suomen tehtävänä on seurata sekä Saimaan vedenpinnan kehitystä että Vuoksen virtaamaa. Kun vedenpinnan korkeus seuraa vuodenkierrosta mitattua keskiarvokäyrää, ei tule tehdä mitään poikkeuksia juoksutukseen. Jos kuitenkin ilmenee jotakin sellaista, joka tulee alentamaan tai nostamaan tavanomaista vedenkorkeutta, aloitetaan ennakolta sellaiset toimenpiteet, joilla vältetään vahingot mahdollisimman tehokkaasti. Tilanne pyritään hyvissä ajoin ennakoimaan niin, että korjaava toimenpide voidaan aloittaa maltillisesti ja korjaustoimia tulee voimistaa sitä mukaa, mitä todennäköisemmin ennakoitu tapahtuma näyttää toteutuvan. Toimenpiteet suoritetaan Tainionkosken vesivoimalaitoksella ja asiasta tiedotetaan samalla venäläistä osapuolta. Vuoksen neljä vesivoimalaitosta toimivat yhteistuumin, jotta samalla Vuoksen läpi virtaavasta vedestä saadaan tuotettua optimaalinen määrä sähköenergiaa. Suomessa tarkkailu on Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vastuulla.
Juoksutuksen reunaehtoja
Vaikka juoksuttaminen on suomalaisten viranomaisten päätäntävallassa ja vedenpinnan pitäminen normaalikäyrällä on yleensä onnistunut hyvin, tulee silloin tällöin tilanteita, jossa halutut vedenpinnanmuutokset eivät palaudu juoksuttamalla helposti. Saimaan vedenpinnan korkeudelle on sovittu ylärajaksi 76,60 metriä mpy., joka tulee alittaa käyttäen voimakkaitakin juoksutuksia. Tällaiset päätökset tehdään yhteisymmärryksessä venäläisen osapuolen kanssa siten, että juoksutuksien negatiiviset vaikutukset pyritään ennakoimaan ja mahdollisesti torjumaan myös Vuoksen varressa. Purjehduskaudella, jolla sopimuksessa tarkoitetaan aikaväliä toukokuusta joulukuun puoliväliin, tavoitellaan 75,10 metrin ja muuna aikana 75,00 metrin alakorkeutta (mpy.). Juoksutuksia säädeltäessä ei Vuoksen virtaamaa tule pysäyttää milloinkaan kokonaan, vaan se pyritään pitämään rajan 300 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) yläpuolella. Juoksutuksien virtaamien ilmoitetut arvot esitetään viikkokeskiarvoina.
Saimaan vedenpintaa seurataan varsinaisella Saimaalla olevilla vedenkorkeuden mittauspisteillä päivittäin. Mittauspisteet sijaitsevat Lauritsalassa, Ristiinassa ja Savonlinnassa. Mittausarvot luetaan N60-asteikolla ja ne muunnetaan NN-asteikolle vähentämällä N60-mittausarvoista 8 senttimetriä. Päätöksenteossa käytetään kolmen mittauspisteen antamaa keskiarvoa. Normaalina vedenkorkeuden lukema-arvona pidetään vuosien 1847–1984 vuodenaikojen mukaista keskiarvokäyrän päivittäistä arvoa, josta voidaan poiketa 50 senttimetriä yli tai ali. Käyrä on luettavissa valtiosopimuksen liitteestä.
Juoksutussopimusten historiaa
Saimaan ja Vuoksen tilanne juoksutuksien osalta oli ennen toista maailmansotaa Suomelle helppo. Toisaalta keskimäärin viiden vuoden välein Saimaa tulvi ja aiheutti ranta-asukkaille vahinkoja ja taloudellisia tappioita. Jo 1800-luvulla oli Saimaan vedenpinnan laskusta ollut toistuvasti puhetta. Tiedetään kuitenkin, että jo vuosisatoja aikaisemminkin asiaa oli yritetty ratkaista. Kun 1900-luvun alussa Vuoksea, joka kuului tuolloin kokonaan Suomen suurruhtinaskuntaan tai myöhemmin itsenäiselle Suomelle, alettiin valjastamaan sähköntuotantoon, kiinnitettiin asiaan jo enemmän huomiota. Voimalaitoksien ohijuoksutusporteilla olisi ollut mahdollista säädellä Vuoksessa virtaavaa vettä tehokkaasti. Koska ensimmäiset voimalaitokset patosivat Vuoksen vain puolittain, ei näitä voinut käyttää vedenkorkeuden sääntelyyn. Vuonna 1921 valmistui Tainionkoskeen ensimmäinen Vuoksen uoman yli ulottuva pato, mutta sekään ei vielä olisi kelvannut tähän. Hieman alempana vuodesta 1928 toimintansa aloittanut Imatran vesivoimalaitos olisi pystynyt säännöstelemään virtaamia tehokkailla sulku- ja ohijuoksutuslaitteillaan, mutta sen yläaltaan vedenpinta jäi Saimaan vedenpinnan alapuolelle. Juoksutuksien säätelyyn tarvittaisiin Tainionkoskeen rakennettava uusi patolaitteisto.
Suunnitelmat tarkistettiin sotien jälkeen, sillä alueluovutukset vaikuttivat niihin ja samalla ei haluttu joutua jatkuvasti neuvottelemaan niiden toteutuksesta Neuvostoliiton kanssa. Suunnitelma valmistui vuonna 1948. Jo 1947 oli Neuvostoliiton sähkövoimaministeriöstä otettu yhteyttä tarkoituksena solmia sopimus Vuoksen juoksutuksista. Neuvostoliitolla oli joessa kaksi voimalaa ja Suomella kaksi, sillä Tainionkosken voimalaitos oli valmistumassa. Neuvostoliiton kiirehtiessä säännöstelyn aloittamista se pantiin käyntiin vuonna 1949 edellisinä vuosina valmistuneen suunnitelman pohjalta. Kun vedenpinnan sääntelyssä epäonnistuttiin, maksettiin vahingon kärsineille korvauksia, ja kun se onnistui, ei hyödyn saaneilta saanut kuitenkaan pyytää korvauksia. Lopulta sopimus jouduttiin purkamaan, sillä säännöstelyyn ei ollut viranomaisilta saatua lupaa.
Ennen säännöstelyn päättymistä alettiin suunnitella uutta säännöstelysuunnitelmaa. Siihen vaikuttivat sotakorvaukset ja niiden maksamiseksi valmistettavien tuotteiden vaatima sähköenergia. Tässä vuoden 1958 suunnitelmassa haluttiin käyttää juoksutusta vapaammin kuin edellisessä suunnitelmassa, jotta voimataloudella menisi paremmin. Lupaehtojen täyttäminen laajoine tutkimuksineen koettiin kuitenkin hankalaksi, joten lopulta päätettiin hakea lupaa vaatimattomille vedenkorkeuden nostoille. Normaaliksi enimmäiskorkeudeksi valittiin 76,20 metriä mpy. (NN+) ja ehdottomaksi yläkorkeudeksi 76,75 metriä. Tällä suunnitelmalla ei juoksutuksilla katsottu koituvan kenellekään vahinkoa. Uusi suunnitelma sai luvan vuonna 1966.
Suunnitelman soveltamisesta käytäntöön ja uuden Saimaan kanavan valmistuminen käynnisti Suomen puolella uuden juoksutussuunniteman valmistelut. Eduskunnassa hyväksyttiin vuonna 1962 vesilaki sellaisessa muodossa, että vedensäännöstelyn hyödyt ja haitat huomioitiin yhdessä ja niiden annettiin kompensoida toisensa vahinkokorvauksia määrättäessä. Vesioikeudessa Saimaan juoksutusta kuitenkin vastustettiin haettavassa muodossa, joten suunnitelma raukesi.