cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Serapis (G94)
HMS Serapis (viirinumero G94) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston S-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 9. tammikuuta 1941 Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista osana viidettä hätälaivuetta ja sen köli laskettiin vielä samana vuonna 14. elokuuta. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1943 ja se valmistui vielä saman vuoden lopulla 23. joulukuuta. Aluksen valmistusta viivästyttivät suunnittelussa havaittujen virheiden korjaaminen sekä ase- ja tulenjohtojärjestelmien toimituksen viivästyminen.
Palvelus
Alus siirrettiin 2. lokakuuta 1945 Chathamin telakalta Alankomaiden laivastolle, joka nimesi sen Hr. Ms. Piet Heiniksi. Alus muutettiin 1957 fregatiksi ja se poistettiin palveluksesta 16. lokakuuta 1961. Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin romutettavaksi 1962.
Taitaja-kilpailu
Taitaja on vuodesta 1988 lähtien järjestetty ammattitaitokilpailu ja Suomen suurin ammatillisen koulutuksen tapahtuma. Taitajassa ammatillista perustutkintoa suorittavat opiskelijat kilpailevat ammattitaidon SM-mitaleista. Kilpailulajit pohjautuvat ammatillisiin tutkintoihin. Tapahtuman taustaorganisaatio on Skills Finland ry, joka luovuttaa kilpailun järjestämisoikeuden vuosittain jollekin ammatilliselle koulutuksen järjestäjälle.
Taitaja-kilpailun ensimmäinen vaihe on semifinaalit, jotka järjestetään ammatillisissa oppilaitoksissa ympäri Suomen. Vuosittain semifinaaleihin osallistuu noin 1500 opiskelijaa. Semifinaaleista kunkin lajin kahdeksan parasta pääsee järjestävän Taitaja-finaaliin. Taitaja-kilpailun finaali kestää kolme päivää, joiden aikana kilpailijat suorittavat useita ammatillisia taitoja vaativia tehtäviä. Ammattitaitokilpailuille luonteenomaisesti yleisö pääsee seuraamaan kilpailua läheltä.
Kussakin lajissa alan ammattilaisista koostuva tuomaristo arvioi ja pisteyttää suoritukset, ja kilpailun päätteeksi kunkin lajin kolme parasta palkitaan kulta-, hopea- ja pronssimitaleilla. Lisäksi kultamitalien joukosta valitaan Taitajien Taitaja, joka toimii ammatillisen koulutuksen lähettiläänä seuraavaan Taitaja-finaaliin saakka.
Kilpailun lisäksi Taitaja-tapahtuma toimii ammatillisen koulutuksen kohtaamispaikkana sen parissa toimiville asiantuntijoille. Tapahtumassa vierailee lukuisia opetusalan henkilöitä peruskoulun oppilaanohjaajista ammatillisten oppilaitosten lehtoreihin ja valtiontason päättäjiin. Vuonna 2018 Taitaja-kilpailun finaalissa Joensuussa vieraili tasavallan presidentti Sauli Niinistö. Ammatinvalintaa pohtiville Taitaja on paikka tutustua ammatillisen koulutuksen eri vaihtoehtoihin. Lukumääräisesti suurin osa tapahtuman yleisöstä onkin peruskoulun jälkeisiä uravaihtoehtoja pohtivia yläkoululaisnuoria.
Monet Taitajassa menestyneet kilpailijat ovat jatkaneet kilpailemista kansainvälisissä WorldSkills-, EuroSkills- tai Abilmpics-ammattitaitokilpailuissa.
Aikaisemmat kilpailut
pienoiskuva|350x350px|Taitaja2017 Helsinki -tapahtuma Helsingin Messukeskuksessa Taitaja-kilpailu on aikaisemmin järjestetty seuraavilla paikkakunnilla:
Tulevat kilpailut
Tulevat Taitaja-kilpailut järjestetään seuraavilla paikkakunnilla:
Pyhäjärven saha
thumb|right|240px|Pyhäjärven saha syksyllä 2007. Pyhäjärven Saha (Partolan Ångsåg och Kvarn ) on Pirkkalassa vuosina 1887–1955 toiminut sahalaitos. Se työllisti parhaimillaan liki 170 henkilöä. Saha tuotti lankkua, lautoja, paneeleita, piirua, listoja ja sen puusepänverstas ikkunoita ja kiintokalusteita. Kiintokalusteet verstas Tampereelle Tuulensuun taloon ja Hotelli Tammeriin toimitettiin juuri tämän sahan puusepänverstaalta. Purkutyöt alueella aloitettiin 2008.
Historia
Sahan perusti Elieser Johansson Pyhäjärven rannalle Partolaan 1880-luvun loppupuolella nimellä Pyhäjärven Höyrysaha. 1891 se paloi ja ajautui lopulta konkurssiin. Seuraavien vuosien aikana omistaja vaihtui useasti, kunnes Alfred Selin osti laitoksen 1905. Vuonna 1912 yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimellä Pyhäjärven saha osakeyhtiö, ja pian työntekijämäärä nousi yli viidenkymmenen. Vuonna 1924 tulipalossa tuhoutuivat kuivaamo, varastorakennus ja työväen asuinrakennus. 40 ihmistä ja kodittomaksi ja yksi kuoli. Seuraavana vuonna sahan työntekijät aloittivat lakon, joka päättyi vasta huhtikuussa 1926. 1930-luvulla alkanut taloudellinen syöksykierre pienensi huomattavasti työntekijämäärää ja johti useisiin omistajanvaihdoksiin. Enimmillään työntekijöitä oli 168. Rauma Oy:n ja Raahe Oy:n yhdistyessä 1942 saha sulautettiin yritykseen. Sodan jälkeen toiminta alkoi katkonaisesti, mutta aika oli jo ajanut pienten sisämaan sahojen ohi. Lopullisesti toiminta päättyi 1955, jonka jälkeen Pirve Oy aloitti virvoitusjuomien pullottamisen tehtaan konttorirakennuksessa. Sahan rakennukset jäivät kuitenkin pian tyhjilleen.
Sahalaitoksen ympärille kasvoi nopeasti aktiivinen asuinympäristö. Työntekijät asuivat Vähämäen rinteellä nykyisen Naistenmatkantien varrella, Pakkalankulmalla tai sahan rakennuttamissa vuokrataloissa Partolassa. Sahan välittömässä läheisyydessä oli kaksi kauppaa ja ruokala-kahvila.
Naistenmatka
pienoiskuva|Pirkkalan kylät: 1-Partola, 2-Nuoliala, 3-Haikka, 4-Naistenmatka, 5-Sankila, 6-Kataisto, 7-Tanila, 8-Sionkylä, 9-Pappila, 10-Pirkkalankylä, 11-Toppari, 12-Ania, 13-Sorkkala. Vaaleankeltaiset kunnan ulkopuolisten kylien alueita. thumb|right|250px|Suupan keskusta Naistenmatkassa.
Naistenmatka on Pirkkalan 7. kunnanosa ja kylä. Sen asukasluku oli 800 henkeä vuonna 1997 eli noin 15 % Pirkkalan asukkaista. Ensimmäiset rakennukset Naistenmatkan kylällä olivat 1500-luvulla Suupanmäellä. Pirkkalan palvelut alkoivat 1950-luvun alkupuolella keskittyä Naistenmatkan ympäristöön, ja pian alueesta muodostui kunnan keskus (tunnetaan nimellä Suuppa). Kunnantalo valmistui alueelle 1964, koulukeskus 1968–1973, kirjasto 1977 ja terveyskeskus 1986. Naistenmatkan tuntumassa sijaitsee myös Pirkkalan uusi kirkko ja koulukeskuksessa Naistenmatkan koulu, Suupanniityn koulu ja Pirkkalan yhteislukio.
Kuntakeskusta on tarkoitus kehittää lähivuosina – Pirkkalan jotkin palvelut, kuten posti, ovat siirtyneet Tampereen rajalle Partolan kauppakeskittymän alueelle.
Naistenmatkan ja Vähäjärven kaupunginosan erottavan Vähäjärven pintaa nostettiin ja parannettiin 1990-luvun lopulla.
Naistenmatkan nimelle ei ole ilmeistä selitystä. Monet selitystarinoista viittaavat Näsijärven ympäristön asukkaiden Pirkkalan kirkolle suuntaamiin kirkkomatkoihin, mutta selitysmallit vaihtelevat.
Syvällistä ja pinnallista
Syvällistä ja pinnallista: Teoria, empiria ja kausaalisuus sosiaalitutkimuksessa on Pertti Tötön kirja laadullisesta ja määrällisestä tutkimuksesta. Teoksen julkaisi Vastapaino vuonna 2004. Kirja jatkaa teosten Pirullinen positivismi (1997) ja Pirullisen positivismin paluu (2000) aiheiden käsittelyä.
Ekolalia
Ekolalia on automaattista, tahdostariippumatonta sanojen tai fraasien toistamista. Termi on johdettu kreikankielen sanoista ἠχώ (antiikin kreikassa ēkhō, nykykreikassa ikho), kaiku ja λαλιά (laliá), puhe. Ekolalia on läheisesti yhteydessä ekopraksian kanssa, jolla tarkoitetaan tahdosta riippumatonta muiden ihmisten liikkeiden imitointia.
Pekka Paasikivi
Pekka Johannes Paasikivi (s. 18. heinäkuuta 1944 Rauma ) on vuorineuvos ja Oraksen perustajan Erkki Paasikiven vanhin poika. Hän toimi Oras Investin hallituksen puheenjohtajana huhtikuuhun 2018.
Ekolalia
Ekolalian muodot
Ekolalia voi olla välitöntä tai viivästynyttä. Välittömässä ekolaliassa henkilö toistaa juuri kuulemansa asian heti kuulemisen jälkeen. Viivästyneessä ekolaliassa henkilö taas toistaa aiemmin kuulemansa fraasin tai sanan toisessa yhteydessä.
Ekolalian vaikeusasteet
Ekolaliaa voi esiintyä eri vaikeusasteina. ”Puhtaalla” ekolalialla tarkoitetaan sitä, että henkilö toistaa kaiken sanasta sanaan. Esimerkiksi kysyttäessä ”Miten voit?” henkilö vastaisi ”Miten voit?”. Lieventyneenä (= mitigated) ekolaliaa pidetään, kun henkilö muuttaa osan sanoista. Useimmiten muutokset kohdistuvat persoonapronomineihin ja verbien muotoon. Näin ollen edellisen esimerkin mukaisessa tilanteessa henkilö, jolla ekolalia on lieventynyttä vastaisi ”Miten voin?”
Ekolalia lapsilla
Ekolalia on tavallista lapsille, jotka ovat opettelemassa puhumaan. Lapsi kehittää puheenmuodostustaan ja ymmärrystään sanojen merkityksestä toistelemalla sanoja ja fraaseja. Suurin osa lapsista kasvaa ulos tästä kehityksen vaiheesta ja kehittää kyvyn muodostaa lauseita itse sen sijaan, että hän imitoisi muita. Sanojen toisteleminen voi toimia myös lapselle stressinhallinta- ja itserauhoittamiskeinona. Varsinkin autistiset lapset, jotka usein ilmentävät merkkejä ekolaliasta, saattavat kokea, että tuttu lause helpottaa ahdistuksen tunteita.
Ekolalia aikuisilla
Aikuisilla ekolalia liittyy pääsääntöisesti aivojen häiriötiloihin tai tauteihin kuten skitsofreniaan tai Alzheimerin tautiin.
Liityntäkohdat erilaisiin oireyhtymiin
Ekolalia ilmenee usein osana vakavammanlaatuista tilaa. Korostuneesti autismin yhteydessä. Sen kuitenkin myös liitetty Alzheimerin tautiin, Aspergerin oireyhtymään, afasiaan, Rubinstein–Taybin oireyhtymään, Touretten oireyhtymään sekä katatoniseen skitsofreniaan.
Aarre Voutilainen
Aarre Alfred Voutilainen (27. syyskuuta 1919 Leppävirta – 10. huhtikuuta 2000 Leppävirta) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi hänet nimitettiin 19. marraskuuta 1941 numerolla 36. Sotilasarvoltaan Voutilainen oli nimityshetkellä alikersantti, mutta hänet ylennettiin välittömästi 2. luokan Mannerheim-ristin myöntämisen jälkeen kersantiksi. Voutilainen toimi siviilielämässä maanviljelijänä.
Toinen maailmansota
Enemajoen taistelussa 6. syyskuuta 1941 Voutilainen tuhosi konepistoolilla kymmeniä vihollisia, haavoittuen itse taistelussa. Myöhemmin hän vapaaehtoisena partionjohtajana neljä eri kertaa tunkeutui syvälle vihollisen selustaan ja tärkeisiin keskuksiin ja toi palatessaan komppaniansa etenemistä suuresti edistäviä tietoja.
Aarre Voutilainen osallistui ylipäällikkö Mannerheimin 75-vuotispäivän viettoon 4. kesäkuuta 1942. Voutilainen pääsi kättelemään Adolf Hitleriä ja ruokailemaan marsalkka Mannerheimin salonkivaunussa. Maanviljelijä Voutilainen oli raitis mies ja tilasi ruokajuomaksi maitoa, kun ”herrat” joivat konjakkia.
Esitys Vapaudenristin 1. luokan Mannerheim-ristin ritariksi
Voutilaisesta tekee historiallisen Mannerheim-ristin ritarin se, että hänelle esitettiin Vapaudenristin 1. luokan Mannerheim-ristiä ainoana miehistöön kuuluvana sotilaana. Kenraali Erik Heinrichs puolsi esitystä, jossa mainitaan Voutilaisen pelastaneen 8. joulukuuta 1941 tulvaveden saartamana olleen komppanian päällikön ja kaksi oman komppanian miestä uiden kolme kertaa jäisen tulvaveden yli, joka kerta tuoden kohmettuneita asetovereitaan pois pelastaen täten tällä sankariteollaan komppanian päällikkönsä ja kaksi aseveljeään varmasta kuolemasta. "'Teko suoritettiin 30 asteen pakkasessa komppanian muiden miesten katsellessa, kuinka Mannerheim-ristin ritari, jolla jo ennestään on sotilaskunniaa tarpeeksi, täysin altruistisesti kolmasti osoittaa, ettei hänessä ole annettu suuri tunnustus mennyt väärään mieheen' – lainaus Erik Heinrichsin puoltamasta esityksestä."Heinrichsin puoltamassa esityksessä lukee myös, että kersantti Voutilainen on sotilasarvoonsa, virka-asemaansa ja ikäänsä sekä saamaansa sotakoulutukseen nähden joutunut suorittamaan taistelutehtäviä, jotka säännöllisesti annetaan upseereille ja vaikuttanut niiden onnistuneilla suorituksilla sekä suoranaisesti että välillisesti jopa operatiivisiin saavutuksiin. Esitystä ei kuitenkaan lopulta hyväksytty.
Sotien jälkeen
Aarre Voutilainen toimi maanviljelijänä omalla maatilallaan Leppävirralla vuosina 1945–78. Hänet ylennettiin vääpeliksi 6. joulukuuta 1968. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Leppävirran Kunnia-ammattilaiseksi. Hän toimi kotikuntansa kunnanvaltuustossa yli kaksi vuosikymmentä.
Uudenkaledonianviherkaija
Uudenkaledonianviherkaija (Cyanoramphus saisseti) on Uuden-Kaledonian kotoperäinen kaija, joka aikaisemmin luettiin uudenseelanninviherkaijan alalajiksi.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 26 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä, muistuttaen uudenseelanninviherkaijaa.
Esiintyminen
Uudenkaledonianviherkaijat elävät Uudessa-Kaledoniassa ja laji on silmälläpidettävä. Sen kannan suuruus on 2 500–10 000 yksilöä.
Elinympäristö
Laji elää vuoristometsissä, savanneilla ja pensaikkoalueilla, ja on käytökseltään hiljainen ja huomaamaton.
Lisääntyminen
Pesä on puun kolossa. Muuten lisääntyminen lienee saman tapaista kuin uudenseelanninviherkaijan.
Ravinto
Ruokavalioon kuuluu ainakin siemeniä ja hedelmiä.
Te Rauparaha
pienoiskuva|Piirros Te Rauparahasta 1840-luvulta. Te Rauparaha (1760–1849) oli Ngāti Toa -maoriheimon johtaja. Epäselvyydet maakaupoissa New Zealand Companyn kanssa johtivat Wairaun verilöylyyn Marlboroughissa, jossa maorit surmasivat 12 heille antautunutta eurooppalaista.
Yhteenotto eurooppalaisten kanssa
New Zealand Company lähetti vuonna 1839 retkikunnan Ngāti Toan alueelle. Heidän tehtävänään oli etsiä sopivaa maata siirtokunnan perustamista varten. Te Rauparaha myi heille maata nykyisen Nelsonin alueelta Golden Baysta. 1840 Te Rauparaha allekirjoitti Waitangin sopimuksen, jolla hän uskoi turvaavansa valloittamansa alueet. Eurooppalaisten siirtolaisten tulo kuitenkin jatkui, ja Te Rauparaha kieltäytyi myymästä heille uusia alueita. Tämä johti välien kiristymiseen eurooppalaisten kanssa jotka yrittivät pidättää hänet. Tapahtui Wairaun verilöyly jossa kuoli 22 eurooppalaista. Silloinen kuvernööri Robert FitzRoy päätti antaa maoreille anteeksi sillä New Zealand Company oli käyttänyt maahankinnoissa hämäriä keinoja.
Mustan kullan maa
Mustan kullan maa on Hergén piirtämä ja käsikirjoittama viidestoista Tintti-sarjakuva, joka julkaistiin ranskaksi vuonna 1950. Suomeksi tarina julkaistiin 1973 Heikki Kaukorannan ja Soile Kaukorannan suomentamana.
Panathinaikos BC
Panathinaikos BC on kreikkalainen koripalloseura. Se on voittanut historiansa aikana Euroliigan-mestaruuden 6 ja Kreikan-mestaruuden 33 kertaa. Panathinaikos BC on osa Panathinaikosin urheiluseuraa ja koripallojoukkueen omistavat Pavlos Giannakopoulos ja Thanassis Giannakopoulos.
Mustan kullan maa
Juoni
Belgiaa vaivaa omituinen polttomoottorien räjähdysepidemia. Sen epäillään johtuvan bensiinissä olevasta viasta. Epidemia herättää huolta varsinkin siksi, että samaan aikaan pelätään sodan syttymistä. Polttoaineen pilaantuminen voisi helposti lamauttaa maan koko armeijan. Sodan uhan takia kapteeni Haddock komennetaan laivaston palvelukseen.
Panathinaikos BC
Historia
250px|thumb|Panathinaikosin kotiareena, OAKA 250px|thumb|Kreikan liigan finaalit vuonna 2008 250px|thumb|Gate 13 on Panathinaikos-seuran ultrasryhmä
Mustan kullan maa
Juoni
Tintti sekä Dupont ja Dupond lähtevät öljytankkerilla Khemediin tutkiakseen syitä epidemiaan. Heidät kuitenkin pidätetään laivan saavuttua perille, sillä eräs merimies on lavastanut heidät rikollisiksi. Dupondtit vapautetaan pian, mutta Tintti joutuu šeikki Bab El Ehrin johtamien arabikapinallisten kaappaamaksi. Hän onnistuu pakenemaan tekeytymällä kuolleeksi.
Panathinaikos BC
Seuran alkuvuodet
Seuran perustaja oli kreikkalainen Giorgos Kalafatis, joka aloitti seuran toiminnan vuonna 1922. Panathinaikos ei saavuttanut historiansa alkuvuosina suurempaa menestystä. Ensimmäisen maan mestaruuden seura voitti sisällissodan aikana vuonna 1946, jolloin Panathinaikos voitti myös ensimmäisen Ateenan ja Pireuksen mestaruuden. Seuraavan kerran seura juhli mestaruutta vuosina 1947, 1950, 1951 ja 1954. 1960-luvulla Panathinaikos kilpaili tasapäisesti AEK Ateenan kanssa. Kreikan mestaruuksista Panathinaikos voitti neljä ja AEK kuusi. Panathinaikos esiintyi ensimmäistä kertaa Euroliigassa kaudella 1961–1962. Tällöin seura putosi karsinnoissa Hapoel Tel Aviville. Cup-voittajien cupissa Panathinaikos eteni välieriin, joista se putosi BC Dinamo Tbilisia vastaan.
Mustan kullan maa
Juoni
Tintti tapaa vanhan vihollisensa tohtori Müllerin, mutta onnistuu pakenemaan tältä. Hän kohtaa Dupondtit ja pääsee kaupunkiin tapaamaan Khemedin emiiriä Ben Kalish Ezabia, joka kertoo tohtori Müllerin (joka käyttää salanimeä professori Smith) edustavan Skoil Petroleum -nimistä öljy-yhtiötä, joka yrittää saada haltuunsa Khemedin öljyvarat toiselta öljy-yhtiöltä Arabexiltä. Kun emiirin poika, prinssi Abdullah, kaapataan, Tintti epäilee tohtori Mülleriä ja lähtee Wadesdahin kaupunkiin, jossa tämä asuu.
Panathinaikos BC
1970- ja 1980-luku
1970-luvulla Panathinaikos nousi Kreikan johtavaksi seuraksi kuudella maan mestaruudella.
Mustan kullan maa
Juoni
Ystävänsä senhor Oliveira de Figueiran avulla Tintti tunkeutuu Müllerin linnoitusmaiseen asuntoon. Hän onnistuu löytämään Abdullahin, mutta tämä karkaa häneltä ja päätyy jälleen Müllerin käsiin. Müllerin talon vartijat piirittävät Tintin, mutta äkkiä kapteeni Haddock ryntää apuun emiirin sotilaiden kanssa ja pelastaa Tintin. Haddock ei koskaan ehdi selittää, kuinka hän tuli apuun juuri oikealla hetkellä. Tintti ja Haddock lähtevät Müllerin perään ja pitkän takaa-ajon ja tulitaistelun jälkeen he onnistuvat vangitsemaan hänet ja pelastamaan Abdullahin.
Panathinaikos BC
1970- ja 1980-luku
Ensimmäisen Kreikan Cupin joukkue voitti 1979. Konstantinos Politisin ja ensimmäisen ulkomaalaisen valmentajan Richard Dukshire johdolla Panathinaikos nosti Kreikan mestaruuksia vuosi toisensa jälkeen. Tuplamestari (Kreikan liigan ja Kreikan Cupin voittaja) Panathinaikosista tuli kaudella 1981-1982. Viimeinen mestaruus ennen “pimeätä aikaa“ tuli vuonna 1984.
Mustan kullan maa
Juoni
Dupont ja Dupond löytävät maasta Müllerin pudottaman pilleriputkilon, ja he syövät kumpikin yhden tabletin luullen niitä aspiriiniksi. Äkkiä kummankin hiukset ja parrat alkavat kasvaa nopeasti ja muuttaa väriään. Dupondtit toimitetaan sairaalaan, ja kun professori Tuhatkauno myöhemmin tutkii tabletteja, hän huomaa niitä käytettävän öljyn räjähdystehon voimistamiseen. Tällöin öljystä valmistettu bensiini räjähtää moottorissa. Müller käytti tabletteja pilatakseen kaiken Arabexin tuottaman öljyn, jotta sodan syttyessä muiden valtioiden armeijoilla ei olisi käyttökelpoista polttoainetta.
Panathinaikos BC
1984–1994
Panathinaikosin hallinta loppui Nikos Galisin johtaman Aris Thessaloniki BC:n tullessa parrasvaloihin. Aris voitti Kreikan mestaruuden seitsemän kertaa peräkkäin ja oli Kreikan kiistaton ykkönen. Vuonna 1987 seuralle löytyi kuitenkin pelastava henkilö kun Pavlos Giannakopoulos yhdessä veljensä Thanassis Giannakopoulosin omistivat lääkefirman ja ryhtyivät joukkueen rahallisiksi tukijoiksi. Vuosi 1990 oli seuran faneille ikimuistoinen, sillä silloin joukkueen entinenn kapteeni Fragiskos Alvertis liittyi joukkueeseen. Alvertisia pidetään yhtenä Euroopan tärkeimmistä koripallopersoonista vaikkakaan hän ei enää uransa loppuaikoina samanlaisessa roolissa kuin uransa alussa. Alvertis pelasi joukkueessa 19 vuotta ja päätti uransa Panathinaikosin mestaruuteen. Harva olisi uskonut, että Alvertisin johdolla Panathinaikos tulee voittamaan kymmenen Kreikan mestaruutta, kahdeksan Kreikan Cupia, neljä Euroliigan mestaruutta ja Intercontinental Cupin.
Mustan kullan maa
Tarinan eri versiot
Mustan kullan maasta on kolme eri versiota: keskeneräinen vuodelta 1939, ja kaksi valmista versiota vuosilta 1950 ja 1971.
Hergé aloitti tarinan kirjoittamisen jo vuonna 1939, mutta Belgian jouduttua Saksan miehittämäksi hänen oli pakko keskeyttää se, sillä tarinan konna Müller oli selvästi saksalainen ja myös Belgian nimetön vihollismaa oli selvästi Natsi-Saksa. Tarinan julkaiseminen miehityksen aikana olisi ollut mahdotonta sensuurin vuoksi. Vasta sodan päätyttyä Hergé pääsi jatkamaan tarinaa. Se valmistui vuonna 1950.
Panathinaikos BC
1984–1994
Kun Kreikan liiga nimettiin vuonna “Epangelamtiko Protathlima A1“:si ja se menetti amatööristatuksensa, alkoi Giannakopoulos tukea seuraa suuremmilla summilla. Tällä tavoin seuraan alkoi virrata suuria tähtiä. Suurimmat tähdet olivat Nikos Galis, Panagiotis Giannakis, Arijan Komazec, Tiit Sokk ja Antonio Davis. Heidän avullaan Panathinaikos voitti Kreikan Cupin vuonna 1993 ja oli Kreikan liigan toinen.
1994–1999
Joukkue pääsi vuosina 1994 ja 1995 Euroliigan finaaleihin, mutta ei pystynyt vielä mestaruuteen. Vuonna 1995 valmistui seuran nykyinen koriareena,Athens Olympic Indoor Hall. 1996 Panathinaikos hankki NBA:sta Dominique Wilkinsin, joka pelästytti Kreikan muut seurat. Hänen johdollaan seura voitti Intercontinental Cupin, Euroliigan ja Kreikan Cupin, mutta Kreikan mestaruus sai vielä odotella. Ensimmäinen mestaruus 14 vuoteen tuli vuonna 1998, jolloin alkoi myös Panathinaikosin Kreikan liigan dominointi. Vuosina 1998-2008 seura voitti 13:sta mestaruudesta 12. Ainoastaan putkea häiritsevät AEK Ateena B.C.:n yksi mestaruus.
Mustan kullan maa
Tarinan eri versiot
Tarinan ensimmäisessä, keskeneräisessä versiossa ovat mukana ainoastaan Tintti, Dupondtit ja Milou. Sodan aikana Tintin maailmaan liittyi kaksi uutta hahmoa, kapteeni Haddock ja professori Tuhatkauno, ja Hergé lisäsi heidät mukaan tarinan sodanjälkeiseen versioon.
Panathinaikos BC
1999–2009
Panathinaikosista on tullut yksi Euroopan menestyneimmistä seuroista. Se on esiintynyt Euroliigan final fourissa yhteensä yhdeksän kertaa viddentoista vuoden aikana ja voittanut sen viidesti. Kreikan Cupin joukkue on voittanut kuudesti 2000-luvulla. Seitsemän kertaa joukkue on voittanut tuplamestaruuden ja harvinaisen triplamestaruuden kerran. Seura on onnistunut kaappaamaan NBA:sta pelaajia ja kilpailemaan palkoissa jopa heidän kanssaan. Hyvinä esimerkkeinä ovat tämänhetkiset pelaajat Šarūnas Jasikevičius ja Vasileios Spanoulis.
Mustan kullan maa
Tarinan eri versiot
Tarinan kahdessa ensimmäisessä versiossa maa, johon Tintti ja Dupondtit saapuvat öljytankkerilla, on Palestiinan brittiläinen mandaatti. Sotilaat, jotka pidättävät heidät, kuuluvat Ison-Britannian armeijaan. Teiden varrella on juutalaisia kauppoja hepreankielisine kyltteineen. Juutalaisen Irgun-järjestön miehet kaappaavat Tintin luullen tätä järjestönsä jäseneksi, joka on joutunut vangiksi. Arabisissit puolestaan pysäyttävät Irgunin miehet ja vievät Tintin – jota yhä luullaan Irgunin jäseneksi – Bab El Ehrin leiriin. Palestiinan öljyvarojen hallinnasta kilpailevat brittiläinen ja Müllerin edustama saksalainen öljy-yhtiö. Onkin totta, että ennen toista maailmansotaa Saksa pyrki turvaamaan oman öljynsaatinsa, joka oli tärkeää sen armeijalle.
Myöhemmin Tintin brittiläiset kustantajat pitivät viittauksia Palestiinaan brittiläisenä mandaattialueena ja juutalaisiin terroristiryhmiin vanhentuneina ja vaativat niiden poistamista. Tarinan kolmannessa versiossa vuodelta 1971 Palestiina on korvattu kuvitteellisella Khemedin valtiolla ja brittisotilaat arabisotapoliisilla. Henkilösekaannusta ei enää ole, ja Tintti joutuu suoraan arabien kaappaamaksi. Brittien ja saksalaisten välinen kilpailu öljyvaroista on korvattu kapitalistisella kilpailulla Arabexin ja Skoil Petroleumin välillä, vaikkakin tarinassa yhä viitataan Saksaan Belgian vihollismaana.
Panathinaikos BC
Logo
Panathinaikosin logossa on kolmilehtinen apilanlehti sekä seuran perustamisvuosi. Tähdet pallon yläpuolella kertovat Euroopan mestaruuksien määrästä (1996, 2000, 2002, 2007, 2009). Uuteen logoon onkin lisätty yksi tähti Euroopan mestaruuden kunniaksi.
Camillo Ruini
thumb|200px|Kardinaali Camillo Ruini keskustelee [[paavi Benedictus XVI:n kanssa.]]
Camillo Ruini (s. 19. helmikuuta 1931) on italialainen katolisen kirkon kardinaali. Kardinaali hänestä tuli vuonna 1991 silloisen paavin Johannes Paavali II:n päätöksellä.
Nuoruudessaan Ruini on opiskellut filosofiaa ja teologiaa. Papinvihkimyksensä hän sai vuonna 1954. Myöhemmin hän muun muassa opetti filosofiaa paikallisessa pappisseminaarissa. Muutamaa kuukautta ennen kardinaalinnimitystään hänestä tuli Italian piispojen konferenssin presidentti.
Ruini osallistui kardinaalina myös vuoden 2005 konklaaviin äänioikeutettuna kardinaalina. Valituksi tuli tällöin saksalainen Joseph Ratzinger, joka otti nimekseen Benedictus XVI:n. Kardinaali Ruinilla oli oikeus osallistua tuleviin konklaaveihin ja tulla valituksi paaviksi vielä vuoteen 2011 asti, kunnes hän täytti 80 vuotta 19. helmikuuta 2011.
Kirkollisilta näkemyksiltään Ruini on konservatiivi. Hänen ajatuksensa ovat lähellä edesmennyttä paavia Johannes Paavali II:ta ja nykyistä Benedictus XVI:ta.
Kurjenrahka
thumb|250px|right|Varsinais-Suomen laajin suo Kurjenrahka talvisessa lumisateessa. Kesällä tämä Kurjenrahkan lounaisosan avosuo on vaikeasti saavutettavissa.
Charles Louis Joseph Vandame
Charles Louis Joseph Vandame (s. 4. kesäkuuta 1928) on ranskalainen jesuiitta. Hän sai vihkimyksensä papiksi 7. syyskuuta 1960 ja piispaksi 6. tammikuuta 1982. Hänet nimitettiin vuonna 1981 Tšadin N'Djamenan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 31. heinäkuuta 2003, ja hänen seuraajakseen tuli tšadilainen Matthias N'Gartéri Mayadi.
Kurjenrahka
Kurjenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa sijaitseva Varsinais-Suomen laajin yhtenäinen suoalue. Se sijaitsee pääosin Auran, Maskun Nousiaisten, Ruskon ja Turun alueilla, vaikka Mynämäen ja Pöytyänkin kuntien alueet ulottuvat suolla sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle.
Yleiskuva ja suotyypit
Kansallispuistolle nimensä antanut, yli kahdenkymmenen neliökilometrin laajuinen Kurjenrahkan keidassuo Savojärven eteläpuolella muodostaa Varsinais-Suomen ja lähes koko Etelä-Suomen laajimman yhtenäisen suoalueen. Tyypillisenä keidassuona Kurjenrahkalla kermit eli muuta ympäristöä kuivemmat alueet kiemurtelevat kuljujen eli märempien alueiden väleissä. Kermit ja kuljut ovat myös selvästi suuntautuneet ja koko suo muodostuu useasta samankeskisestä keitaasta. Kuivilla alueella kasvaa harvassa mäntyä sekä runsaasti suopursua. Upottavat kuljut taas kasvavat pääosin rahkasammalta. Keidassoille tyypilliset reunaluisut ovat myös suolla hyvin kehittyneet. Niiden alaosat ovat isovarpurämettä ja yläosa kanervarahkarämettä. Eräin paikoin myös kahden eri keitaan keskustasanteen reunaluisut sijaitsevat vastakkain. Näiden välissä sijaitsevalla nevakorvella virtaa pieni puro osittain piilossa turpeen alla.
Luoteis- ja keskiosiltaan Kurjenrahka on hyvin vetinen. Näillä vaikeakulkuisilla allikko-osilla on useita pieniä suolampia eli allikoita, joiden rannat ovat monien suolintujen pesimämaastoa. Luoteessa allikoita on noin 40 ja keskellä noin 20. Kurjenrahkan vallitsevaksi suotyypiksi ilmoitetaan lähteestä riippuen joko kitukasvuista mäntyä harvakseltaan kasvava isovarpuräme tai keidasräme, mutta suon itäosissa on runsaasti myös laajoja erilaisia neva- ja korpisoita, joista nevat ovat Varsinais-Suomen suurimpia. Suon kaakkois- ja eteläosissa on kaksi laajaa, ombrotrofista lyhytkorsinevaa ja kurjenrahkalla on myös avoimia sara- ja rahkanevoja. Suon koillis- ja kaakkoiskulmat puolestaan rajoittuvat rämeestä raivattuihin peltoihin, joiden tuntumasta on nostettu turvepehkua. Pehkun noston jäljet ovat kuitenkin jo lähes hävinneet maisemasta. Kurjenrahkan reuna-alueilla on myös kosteaa ja koivikkoista, keidassoille tyypillistä laidenevaa. Ravinteikkaat valumavedet tekevät näiden alueiden kasvillisuudesta muuta suota rehevämpää.
Metsäsaarekkeet
Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Avosuon lisäksi Kurjenrahkan suohon kuuluu useita metsäisiä saarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina. Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, joista jälkimmäisen puut on hakattu kokonaan pois ennen kansallispuiston perustamista. Mustasaaressa puolestaan sijaitsee pienialainen käenkaali-oravanmarjatyypin metsä. Suon itäreunan metsät ovat nuoria taimikoita, mutta eteläreunan Raakanokassa on vielä jäljellä vähän vanhempaa metsää.
Vesistöt
Pohjoisessa Kurjenrahkan suo rajoittuu Savojärveen, jonka pohjoisosasta 64 hehtaaria kuuluu kansallispuistoon. Järvi toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Savojärvi laskee vetensä Kurjenrahkan suon länsilaitaa etelään virtaavaan Järvijokeen, joka on Aurajoen toiseksi suurin sivujoki. Kurjenrahkan vedet valuvat Järvijoen ja Ihavanjoen kautta etelään ja Aurajokeen.
Eläimet ja kasvit
Kurjenrahkan suoalueella on tavattu muun muassa uhanalaiset muurainhopeatäplä ja rahkahopeatäplä sekä harvinainen rämepörhömittari. Tehdyissä hyönteiskartoituksissa suon runsaimpia perhosia ovat olleet muun muassa suokeltaperhonen, juolukkasinisiipi, suohopeatäplä, saraikkoniittyperhonen, rämeokamittari, suomittari, kehnämittari ja mustaluhtayökkönen. Yhteensä kurjenrahkalta on tutkimuksissa löydetty 40 tunnusomaista suoperhoslajia. Myös Kurjenrahkan suon hämähäkkieläinkanta on tutkimusten mukaan erityisen runsas ja monipuolinen ja siihen kuuluu muun muassa eri risti-, juoksu-, kääpiö-, pikkumatto-, riippu- ja rapuhämähäkkilajien edustajia.
Suon lintu- ja nisäkäskanta on myös runsas. Suolla tavattuja lintuja ovat suolle nimensä antaneiden kurkien lisäksi muun muassa liro, kapustarinta, metsäviklo, keltavästäräkki, pikku- ja isolepinkäinen, niittykirvinen, riekko, metso ja teeri. Suon nisäkkäitä taas edustavat ainakin hirvi, kettu, lumikko, mäyrä ja supikoira. Matelijoista ja sammakkoeläimistä Kurjenrahkalla tavataan ainakin kyytä ja vaskitsaa sekä sisiliskoja, sammakoita ja viitasammakoita.
Nähtävyydet ja retkeily
Kurjenrahkan kansallispuiston ja suon tunnetuin nähtävyys on seitsemän kunnan rajapyykki Kuhankuono, jonne parhaimmillaan on ulottunut kahdeksan kuntaa. Vähä-Välisaaressa, Kuhankuonosta noin 400 metriä lounaaseen, sijaitsee myös kansalaissodan aikainen punakaartilaisen Ahti Jalosen hauta. Haudalle on pystytetty yksinkertainen muistokivi. Paikallisen tarinan mukaan myös vain sukulaisille näyttäytyvä kuolleen pojan isän haamu etsiskelee paikalla kadonnutta poikaansa.
Suon eteläpäässä on entinen partiolaisten kämppä. Sen läheisyydessä, mutta puiston ulkopuolella sijaitsee myös turkulaisen Tunturikerho Login huonokuntoinen turvekammi. Retkeilyä varten on suon laidoilla Kuhankuonon retkeilyreitistön Vajosuon vaellus -nimiseen rengasreittiin kuuluvia polkuja ja pitkospuita. Reitin varrella, Töykkälästä Kuhankuonolle kulkevan reitin varrella sijaitsee laavu ja kuivakäymälä suon etelälaidassa. Polun varrelle rakennetusta Koivusaaren luontotornista avautuu näköala yli Kurjenrahkan. Uusi suon reunakallioita ja metsäsaarekkeita myötäilevä, suo-osuuksiltaan pitkostettu reitti on valmistunut syksyllä 2004. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Kurjenrahkan rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.
Converge
Converge on amerikkalainen metalli/hardcore punk yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1990. Yhtye on julkaissut 9 studioalbumia, 3 live-albumia ja monia EP:tä.
Yhtye on saanut paljon ylistystä uransa aikana, mutta yhtyeen neljäs albumi Jane Doe on saanut paljon kulttimainetta ja albumia pidetään yhtyeen parhaimpana ja albumin kansikuvasta on tullut bändin ikoni.
Yhtyeen vokalisti Jacob Bannon on myös tunnettu taiteilijana joka on tehnyt kaikkien Converge-levyen kansikuvat ja on myös tehnyt kansikuvia muillekin bändeille, kuten As I Lay Dyingille, Goatwhorelle, Norma Jeanille. Yhtyeen kitaristi Kurt Ballou on myöskin tunnettu tuottajana, joka on suurin osan Convergen levyistä tuottanut tai ollut osallisena albumin tuottamisessa. Hän on myöskin tuottanut levyjä muille bändeille kuten Kvelertakille ja High on Firelle.
Paavo Korpi
Paavo Armas Korpi (18. marraskuuta 1919 Sievi – kadonnut 8. joulukuuta 1941 Poventsa) oli Mannerheim-ristin ritari numero 34.
Elämäkerta
vasen|pienoiskuva|upright=0.5|Paavo Korpi kuvattuna 13 päivää ennen katoamistaan, 25. marraskuuta 1941. Talvisodan sytyttyä Paavo Korpi hakeutui vapaaehtoisena asepalvelukseen. Hänellä oli aluksi tavoitteena päästä sotapoliisiksi. Esimiehet kuitenkin huomasivat Korven poikkeukselliset taidot konepistooliampujana ja hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 2:en toiseen komppaniaan, jossa hän toimi ensin komppanianpäällikön lähettinä. Jatkosodan alussa hän sai johtoonsa komppanian komentoryhmän toimien taistelulähetti-aliupseerina. Erittäin taitavana ja rohkeana kp-ampujana hän kunnostautui niin, että 13. marraskuuta 1941 hänet nimitettiin ensimmäisenä keskipohjalaissoturina Mannerheim-ristin ritariksi numero 34.
Pian Korven nimittämisen jälkeen suomalaiset joukot valtasivat Poventsan kaupungin, ja väsyneet joukot asettuivat hetkeksi lepoon. Myös Korpi komentoryhmineen teki näin löytäen majapaikan Stalinin kanavan varrella olevasta mökistä. Aamuyöllä 8. joulukuuta 1941 neuvostoliittolaiset räjäyttivät Stalinin kanavan patojen sulkulaitteet, jolloin vesi tulvi Poventsaan. Tulva vei mennessään sotilaita, autoja, taloja ja siirteli jopa panssarivaunuja. Myös mökki, johon Paavo Korpi tovereineen oli majoittunut, oli hetkessä veden ympäröimä. Miesten lähdettyä etsimään tietä tulvasta poispäin, vesi vei Paavo Korven ja osan hänen tovereistaan. He todennäköisesti hukkuivat jäätävään tulvaveteen. Ruumiita ei löydetty.
Paavo Korpi on siunattu kentälle jääneenä Sievin sankarihautaan.
Jääkäripataljoona 2:n komentajan esitys
Jääkäripataljoona 2:n komentajan, majuri T. Häkkisen 8.10.1941 allekirjoittama ja pataljoonan adjutantin, luutnantti P. Larin varmentama esitys Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin myöntämisestä alikersantti Paavo Armas Korvelle: Myös kaikissa muissa taisteluissa on hän osoittanut pelottomuutta ja taitavuutta komppanian komentoryhmän johtajana ja taistelijana.
Jääkäripataljoona 2:n komentajan esitys on lähetetty Päämajaan Karjalan Armeijan Esikunnan kirjelmällä N:o 3266/I/22/19.10.1941. Esitys on kirjattu Päämajan komento-osastolla 21.10.1941 (N:o 1620).
Komentoesikunnan päällikön esittely
”Ehdotetaan Kar.A:n komentajan kenraali E. Heinrichsin esityksestä, että komentoryhmän joht. alikersantti Paavo Armas Korvelle myönnettäisiin Mannerheimin R 2…”
Vapaudenristin ritarikunnan hallitus on 4.11.1.941 laatinut suosituskirjelmän ylipäällikölle. Esityslistan alkuperäinen päivämäärä .10.1941 on korjattu nimityspäivämääräksi 13.11.1941.
Viralliset nimitysperustelut
”Ylipäällikkö on pvm:llä 13.11.1941 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Paavo Armas Korven…”
Albin Asikainen
Albinus (Albin) Asikainen (24. maaliskuuta 1873 Mikkelin maalaiskunta – 15. marraskuuta 1948 Mikkeli) oli suomalainen maanviljelijä, kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Albin Asikaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Asikainen ja Hedda Otranen. Hän työskenteli maanviljelijänä Mikkelin maalaiskunnassa ja Mikkelin maalaiskunnan rahastonhoitajana 1925–1926. Asikainen hoiti myös perunkirjoitus-, pesänselvitys-, lainhuudatus- ja kiinnitysasioita.
Asikainen toimi maalaisliiton kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä 1929–1948. Presidentin valitsijamiehenä hän oli kolmesti. Asikainen oli myös Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan puheenjohtaja. Hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi 1943.
Elefanttiheinä
Elefanttiheinä kasvaa suurina mättäinä. Se kasvaa 1–2 m, joskus jopa 4 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat pitkiä (18–75 cm) ja kapeita (0,3–2 cm), ja kasvavat pystyssä, latvojen taipuessa alaspäin. Kukinnot ovat punertavia tai kullanvärisiä ja nousevat lehtien yläpuolelle. Koristeellisen ulkomuotonsa ansiosta se on yleinen puutarhakasvi kaikkialla maailmassa. Se viihtyy valoisassa, aurinkoisessa paikassa. Sen siemeniä voi ostaa myös suomalaisista hyvin varustetuista puutarhaliikkeistä. Elefanttiheinälajikkeita ovat muun muassa vaskielefanttiheinä (lajike 'Purpurascens'), 'Strictus', 'Variegatus' ja 'Zebrinus'.
Elefanttiheinä on kotoisin Kiinasta, Koreasta ja Japanista. Istutusten takia se on levinnyt vieraslajiksi luontoon monin paikoin Pohjois-Amerikassa ja uhkaa syrjäyttää paikallisia kasvilajeja.
Kuurilan rautatieasema
Kuurilan rautatieasema oli rautatieasema Suomen rataverkolla Hämeenlinnan kaupungin (entisen Kalvolan kunnan) Kuurilan kylässä. Asema sijaitsi rataosalla noin ratakilometrillä km 135+800 Helsingin päärautatieasemalta. Kuurila oli Hämeenlinnan ja Tampereen välisen rataosan alkuperäisiä IV luokan asemia Parolan, Viialan ja Lempäälän asemien ohella. Nykyisin valtion rataverkolla on vuonna 1993 käyttöön otettu Kuurila-niminen raiteenvaihtopaikka, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä alkuperäisestä rautatieasemasta pohjoiseen Valkeakosken kaupungin alueella.
Kuurilan vanha asema
Toijalan ja Iittalan asemien välillä sijainnut Kuurilan alkuperäinen rautatieasema toimi junakohtauspaikkana, kun rataosuus Riihimäki–Tampere oli vielä yksiraiteinen. Vuonna 1876 valmistuneen asemarakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Knut Nylander. Kuurila alennettiin laiturivaiheeksi vuonna 1963 ja miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1968. Henkilöliikenne Kuurilassa lopetettiin vuonna 1980. Kun asematoiminnot Kuurilassa loppuivat maaliskuussa 1984, huonokuntoinen asemarakennus purettiin.
Kuurilan vanhalta asemalta lähti aikoinaan myös kapearaiteinen Kuurilan metsärata.
Kuurilan puolenvaihtopaikka
Riihimäki–Tampere -rataosan kaksiraiteistamisen myötä vanha Kuurilan liikennepaikka säilyi aina kauko-ohjauksen käyttöönottoon saakka, jonka jälkeen se lakkautettiin. Samanniminen uusi liikennepaikka perustettiin muutaman kilometrin alkuperäisen aseman pohjoispuolelle. Uusi, edelleen käytössä oleva Kuurilan liikennepaikka on raiteenvaihtopaikka, jossa ei ole henkilö- eikä tavaraliikenteen palveluja.
Retkikunta 33
Retkikunta 33 on  Kansainvälisen avaruusaseman 33. miehistö. Retkikunta alkoi 16. syyskuuta 2012 kello 23:09 UTC Sojuz TMA-04M:n irtautuessa asemasta. Asemalle jääneet Retkikunta 32:n jäsenet Williams, Malentšenko ja Hoshide jatkoivat asemalla Retkikunta 33:n miehistössä. Aseman täydennysmiehistö (Ford, Novitski ja Tarelkin) saapuivat asemalle lokakuussa 2012 lennolla Sojuz TMA-06M.
SpaceX Dragon CRS-1
thumb|left|SpaceX Dragon CRS-1 robottikäsivarren päässä. Avaruusasemalle telakoitui myös ensimmäinen kaupallinen rahtialus, SpaceX Dragon. Williams ja Hoshide tarttuivat Canadarm2 -robottikäsivarella rahtialukseen 10. lokakuuta 2012 ja telakoivat sen aseman Harmony-moduuliin. Rahtia, polttoainetta ja tarvikkeita tuova ensimmäinen SpaceX Dragon CRS-1 rahtilento on ensimmäinen suunniteltu lento 12 rahtilennosta. Paluumatkalla maahan rahtialus kuljettaa muun muassa koejärjestelyitä ja tarpeettomia varaosia takaisin maahan.
Myrskylän terveysasema
Myrskylän terveysasema, nykyään Myrskylän terveyskeskus, on Myrskylän kirkonkylällä toimiva julkisen palvelun terveysasema. Siellä hoidetaan kroonisia sairauksia ja annetaan ei-kiireellistä sairaanhoitoa. Mikäli on tarve päästä samana päivänä hoitoon, asiasta huolehtii Askolan terveyskeskus.
thumb|left|Myrskylän terveysasema. Vaikka Myrskylä sijaitsee Uudellamaalla, kunta on Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän osakas. Tämä kuntayhtymä tuottaa Myrskylän sosiaali- ja terveyspalvelut. Päivystyspalveluja tarjotaan virka-aikana Orimattilan kaupungissa, Orimattilan terveysasemalla. Kiireellistä hoitoa iltaisin, öisin ja viikonloppuisin tarjoaa Päijät-Hämeen keskussairaalan yhteydessä toimiva Akuutti24-yhteispäivystys (Keskussairaalankatu 7, Lahti).
Myrskylän kunta kuuluu vuodesta 2023 Itä-Uudenmaan hyvinvointialueeseen.
Akseli Tola
Akseli Gabriel Tolvanen, kirjailijanimeltään Akseli Tola, (9. helmikuuta 1886 Tohmajärvi – 1. syyskuuta 1968) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Lauri Reitz
Lauri Kullervo Andervaldt Reitz (7. maaliskuuta 1893 Valkeala – 8. syyskuuta 1959) oli suomalainen rakennusmestari, rakennuttajagrynderi sekä taide- ja antiikkiesineiden keräilijä.
Akseli Tola
Tolvasen vanhemmat olivat postiljooni Pekka Tolvanen ja Liisa Sorsa. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta 1905 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1915 ja maisteriksi 1923.
Lauri Reitz
Reitzin suku oli alun perin kotoisin Ruotsista josta hänen esi-isänsä oli muuttanut 1770-luvulla Suomeen lasinpuhaltajaksi Grönvikin lasitehtaaseen. Reitzin kaksikielisen perheen isä Ernst Andervaldt Reitz oli rautatienkirjuri ja äiti Emma Paulina Malm ompelija. Reitz kävi kansakoulun Kuopiossa ja perheen muutettua Helsinkiin hän kävi viisi luokkaa Helsingin normaalilyseossa. Reitz valmistui sitten vuonna 1914 rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta. Hän oli Helsingin kaupungin rakennuskonttorin rakennusmestarina 1914–1917 ja Kulosaaren huvilayhdyskunnan rakennusmestairna 1917–1921.
Akseli Tola
Tolvanen toimi vuodesta 1920 Posti- ja lennätinhallituksen tilastoitsijana sekä arkiston- ja kirjastonhoitajana.
Lauri Reitz
Reitz ryhtyi rakennusurakoitsijaksi vuonna 1921 ja hän perusti Rakennustoimisto Lauri Reitz Oy:n vuonna 1928. Reitzin rakennustoimisto rakennutti vuosina 1927–1952 parikymmentä asuinkerrostaloa sekä lisäksi elokuvateattereita, kahviloita ja huviloita pääkaupunkiseudulle. Reitz rakennutti kerrostaloja erityisesti Töölön kaupunginosaan ja näiden töölöläisfunkkista edustaneiden talojen suunnittelijana toimi useimmiten arkkitehti Jalmari Peltonen. Reitz ei itse omistanut tontteja eikä urakoivia yrityksiä vaan toimi rakennuttajakonsulttina eri osapuolten välillä. Reitz kuului Helsingin Rakennusmestariyhdistyksen, Rakennusmestarien Säätiön, Työnantajarakennusmestariyhdistyksen ja Suomen Rakennusteollisuusliiton johtokuntiin.
Akseli Tola
Tolvanen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1963.
Lauri Reitz
Rakennuttajana ja grynderinä 1930-luvulla menestynyt Reitz aloitti myös taide- ja antiikkiesineiden keräämisen. Hän keräsi maalauksia, antiikkihopeaa, posliiniesineitä, vanhoja aseita, soittimia, kelloja, kirjoja ja antiikkihuonekaluja. Reitz harjoitti myös maanviljelyä, hänellä oli aluksi Solvikin tila Porkkalassa ja sitten Tasbyn tila Sipoossa.
Reitz rakennutti vuonna 1938 Eteläinen Hesperiankatu 22:teen Jalmari Peltosen suunnitteleman funkisasuinkerrostalon jonka hän sitten itse omisti. Reitz asui perheineen talossa vuodesta 1941 alkaen ja hänen taidekokoelmansa sijoitettiin myös taloon. Talossa avattiin elokuvateatteri Kino Ritz, joka sai nimensä Reitzin mukaan ja talon pohjakerroksessa sijaitsi myös taiteilijaravintola Elite.
Lauri Reitz oli naimisissa vuodesta 1922 Maria Lindholmin (1891–1971) kanssa. Heidän poikansa oli Lasse Reitz (1924–1966). Lauri Reitzin leski Maria Reitz perusti vuonna 1971 testamentillaan Lauri ja Lasse Reitzin säätiön, joka ylläpitää vuonna 1972 avattua taidemuseota Reitzin perheen entisessä kodissa Apollonkadulla sekä kartuttaa Reitzin kokoelmia säätiön tuotoilla. Museo on avoinna ilman pääsymaksua.
Veikko Saarelainen
Veikko Saarelainen (13. syyskuuta 1919 Kontiolahti – 26. joulukuuta 1968 Pielisjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 37. Jääkäripataljoona 3:n konekiväärikomppaniassa konekivääriampujana toiminut Saarelainen tuhosi Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa 27. heinäkuuta 20 vihollisen kuorma-autoa ja niiden mukana tulleen jalkaväkikomppanian. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Saarelainen työskenteli ennen sotaa maanviljelijänä, ja sotien jälkeen muun muassa myymälänhoitajana. Hän oli mukana perustamassa Lieksan Rintamamiesveteraaniyhdistystä ja toimi Mannerheim-ristin ritarien säätiön säädekirjan allekirjoittajana 1954.
Mannerheim-ristin perustelut
”''Ylipäällikkö on pvm:llä 19.11.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi jääkäri Veikko Saarelaisen.''
''Jääkäri Saarelainen joutui taistelussa 27.7.41 [Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa] konekivääriautoineen vihollisautojen täydelleen yllättämäksi. Hän asetti konekiväärinsä keskelle maantietä ja tuhosi sillä kuusi kuorma-autoa. Samalla saapui Salmista päin paikalle neljätoista muuta vihollisen kuorma-autoa käsittävä kolonna, useat autot täynnä sotilaita. Haavoittuneena jääkäri Saarelainen suuntasi nyt konekiväärinsä suihkut näitä kohden ja tuhosi kaikki neljätoista autoa sekä huomattavan osan niissä olleista sotilaista. Avattuaan täten itselleen tien, jääkäri Saarelainen jatkoi sisukkaasti matkaansa. Sairaalasta palattuaan hän on toiminut taitavana ja rohkeana konekivääriampujana''.”
Suomukivikyyhky
Suomukivikyyhky (Petrophassa albipennis) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Australiasta.
Koko ja ulkonäkö
Suomukivikyyhky voi kasvaa 28–30 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja pitkäpyrstöinen. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväritykseltään lintu on tummanruskea. Kurkku on harmaampi ja höyhenissä on valkoista, mikä antaa kurkulle suomumaisen ulkonäön. Rinta on ruskea ja siinä on harmaa suomukuvio ja suomukuviota näkyy myös selässä. Suomukivikyyhkyn ruskeissa siivissä on yläpuolella hieman valkoista ja alapuolelta ne ovat mustat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Suomukivikyyhkyä tavataan Länsi-Australian pohjoisosissa Kimberleyn alueella ja Pohjoisterritorion länsiosissa Florajoelle saakka. Lajin elinympäristöä ovat kallioiset hiekka- ja kalkkikivialueet ja satunnaisesti niiden läheiset metsät. Päivisin ne piileskelevät kallionkoloissa ja kivien alla ja ovat aktiivisimmillaan illan viilentyessä. Suomukivikyyhkyn ravintoa ovat kasvien siemenet. Linnun pesimäkausi on lähes ympäri vuoden.
Allegoria (maalaus)
Allegoria on Reino Hietasen vuonna 1967 tekemä kollaasi guassilla ja tussilla paperille. Tämä kooltaan 160×120 cm työ on kiinnitetty kovalevylle ja se ostettiin valmistumisvuotenaan 1967 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Taiteilija sanoo pyrkineensä kuvaamaan kaupunkielämän kiirettä, elintason perässä juoksemista ja yksilön sulautumista massoihin. Siinä on nähtävissä vanhan kirkkotaiteen vaikutusta. Suurin osa maalauksen ihmisiä kuvaavista päistä on sijoitettu kuin alkeellisen kirkkorakennuksen sisään. Rakennus on kuin yhteyttä ylläpitävä suoja, jonka ulkopuoleltakin kyllä löytyy yksilöitä. Kaikki maalauksen päät tai napit on aseteltu kangasmaisten pohjien päälle. Viivoitukset kulkevat eri alueilla eri suuntiin ja on kuin ompelukoneen saumat liittäisivät ne toisiinsa.
Taiteilija kutsui tämän ajan teoksiaan lokeromaalauksiksi.
20. lokakuuta
20. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 293. päivä (294. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 72 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 19. lokakuuta, 21. lokakuuta
Boz Burrell
pienoiskuva|Boz Burrell vuonna 1976 Raymond "Boz" Burrell (1. elokuuta 1946 – 21. syyskuuta 2006) oli englantilainen basisti ja laulaja. Hän aloitti uransa laulajana 1960-luvulla Boz People -nimisessä kokoonpanossa.
Boz People saavutti hyvän lavaesiintyjän maineen ja sai sopimuksen Columbia-levy-yhtiön kanssa. Yhtye levytti 4 singleä vuosina 1965-66. The Who -yhtyeen sisäisten riitojen ollessa pahimmillaan Burrell oli ehdolla korvaamaan Roger Daltreyn joulukuussa 1965.
Singlet eivät menestyneet ja Boz Peole hajosi. Siinä soittanut Ian McLagan liittyi Small Faces - kokoonpanoon. Burrell levytti edelleen käyttäen nimeä Boz. Näissä sessioissa oli studiomuusikkona mm. Ritchie Blackmore.
Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi liityttyään 1971 King Crimson -yhtyeeseen, jonka kitaristi ja johtaja Robert Fripp opetti hänet soittamaan bassoa. Burrell on laulaja/basistina vuonna 1971 julkaistulla albumilla Islands.