cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akihito
Akihito (, s. 23. joulukuuta 1933) on Japanin entinen keisari, joka hallitsi vuosina 1989–2019. Akihito on keisari Hirohiton ja keisarinna Nagakon viides lapsi ja vanhin poika.
Keisarina
Akihito nousi valtaan isänsä kuoltua 7. tammikuuta 1989 ja hänet vihittiin virallisesti keisariksi shintoseremonioin 12. marraskuuta 1990. Hänen vaimonsa on keisarinna Michiko. Keisariparilla on kolme lasta: Naruhito (aiemmin prinssi Hiro, s. 1960), Fumihito (prinssi Akishino, aiemmin prinssi Aya, s. 1965) ja Sayako Kuroda (aiemmin prinsessa Nori, s. 1969). Keisaripari on tehnyt lukuisia valtiovierailuja sekä kruununprinssiparina että hallitsijaparina. Vuonna 1992 Akihito vieraili Kiinassa, mikä oli Japanin keisarille ensimmäinen Kiinan-vierailu. Toukokuussa 2000 Akihito vieraili Suomessa.
Heinäkuussa 2016 levisi japanilaisissa tiedotusvälineissä huhu, jonka mukaan keisari Akihito luopuisi lähivuosina vallasta terveydellisiin syihinsä vedoten ensimmäisenä keisarina yli kahteensataan vuoteen. Palatsi kuitenkin kiisti jyrkästi väitteet pian sanoen, ettei keisarilla ole aikomusta luopua vallasta.
Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti kuitenkin hyväksyi lain, joka mahdollistaa Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari oli kärsinyt terveysongelmista ja esittänyt toiveensa jättää tehtävänsä. Joulukuussa 2017 Japanin hallitus ilmoitti, että Akihito luopuu kruunusta.
Virallisesti keisari luopui vallasta 30. huhtikuuta 2019 ja valta siirtyi kruununprinssi Naruhitolle. Kyseessä on ensimmäinen kerta 200 vuoteen, kun Japanin keisari luopuu vallasta. Edellinen vallasta luopunut keisari oli Kōkaku, joka luopui vallasta vuonna 1817.
Henrik II
Henrik II voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
McLaren MCL32
McLaren MCL32 on brittiläisen Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2017. Autolla kilpailivat espanjalainen Fernando Alonso ja belgialainen Stoffel Vandoorne. Auto julkistettiin 24. helmikuuta 2017 ja väritykseen otettiin vaikutteita tallin alkuvuosilta 1960-luvulta.
Yrjö Kaarne
Elämä
Kaarneen vanhemmat olivat kansanedustaja Antti Kaarne ja Fanny Lind. Hän opiskeli 1922–1923 Berliinissä Saksassa muun muassa Deutsche Hochschule für Politikissa sekä 1931 Genèvessä kansainliittokursseilla. Kaarne oli toimittajana Työväenjärjestöjen Tiedonantajassa 1924–1927, Työväen Sanomalehtien Tietotoimistossa (TST) 1928–1933 ja ulkomaantoimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1934–1950. Hän oli samalla myös Sosialistisen Aikakauslehden päätoimittajana 1946–1950. Kaarne oli sitten ylimääräisenä sanomalehtiavustajana Tukholmassa vuodesta 1950 ja ulkoaiainministeriön palveluksessa vuodesta 1953.
Kaarne oli Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton jäsenenä vuodesta 1928, liittotoimikunnan jäsenenä vuodesta 1946 sekä liiton puheenjohtajana 1948–1950. Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen jäsenenä hän oli vuodesta 1937, puheenjohtajana 1948–1950 sekä Helsingin sos.-dem. lehtimieskerhon johtokunnan jäsenenä vuodesta 1944. Kaarne oli Suomen Sanomalehtimiesten liiton toinen varapuheenjohtaja 1948–1950 ja Suomalais-amerikkalaisen yhdistyksen varapuheenjohtaja 1947–1950.
Syksyllä 1971 valtioneuvos K. A. Fagerholm, konsuli Yrjö A. Kaarne, ay-johtaja Emil Skog ja päätoimittaja Atte Pohjanmaa perustivat Vanhat Toverit – Aatteen Miehet –nimisen keskustelukerhon eläkkeellä oleville pääkaupunkiseudun sosialidemokraattisilla järjestöaktiiveille.
Yrjö Kaarne oli naimisissa vuodesta 1925 Lyyli Kerttu Paasijoen kanssa.
Kerteminde
Kerteminde oli aiemmin Lempäälän ystävyyskunta, mutta luopui siitä 2016.
Esko Jantunen
Esko Jantunen (s. 26. syyskuuta 1954 Asikkala) on filosofian maisteri Tampereen yliopistosta (pääaineet tietotekniikka, matematiikka ja yritystalous). Hän työskentelee Saarioinen Oy:lle taloushallinnon ja tietotekniikan suunnittelijan tehtävissä.
Jantunen kärsii retinitis pigmentosasta ja on näkövammainen. Hän käyttää apunaan valkoista keppiä.
Jantunen nousi Tampereen seudun Näkövammaiset ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1998 ja Näkövammaisten keskusliiton puheenjohtajaksi 2004. Hänestä tuli keskusliiton varapuheenjohtaja vuonna 2001. Näkövammaisten keskusliiton puheenjohtajana hän toimi vuoteen 2016 saakka.
Squishmallows
Squishmallows on Kelly Toys Holdings -yrityksen kehittämä lelutuotemerkki, johon kuuluu pehmoleluja ja lelusettejä. Squishmallowsit tunnetaan pyöreistä ja pehmeistä pehmoleluista, joita on yli 1000 erilaista. Pehmolelut perustuvat oikeisiin eläimiin, satuolentoihin ja herkkuihin. Jokaiselle Squishmallowsille on annettu nimi ja taustatarina, joka on kirjoitettu pehmolelun nimilappuun. Squishmallows on suunnattu kaikenikäisille, mutta lelujen ikäraja on 3+ vuotta. Squishmallows-pehmoleluja on eri kokoisia. Pienet Squishmallowsit ovat 13–19 cm, keskikokoiset 30 cm ja isoimmat 50 cm.
Historia
Kelly Toys Holdings perustettiin vuonna 1986, ja yrityksen pääkonttori sijaitsee Kaliforniassa Los Angelesin kaupungissa. Yritys erikoistuu pehmolelujen tuottamiseen. Squishmallows-pehmolelut julkaistiin ensimmäistä kertaa Amerikassa vuonna 2017.
Kelly Toys Holdings -yrityksen johtaja Jonathan Kelly kertoi haastattelussa, miten hän sai inspiraationsa Squishmallowseihin Japanin matkallaan. Hän kertoi haluavansa kehittää japanilaisen kawaii-kulttuurin pohjalta tuotteen, joka vastaisi kyseisen kulttuurin pehmeyttä ja söpöyttä.
Vuonna 2020 pehmolelut saivat paljon suosiota koronaviruspandemian aikana TikTok-sovelluksen kautta. TikTok-sovelluksen käyttäjät julkaisivat videoita Squishmallows-kokoelmistaan, ja videot levisivät nopeasti. Hashtagilla #squishtok on noin 1,3 miljoonaa katsontakertaa.
Squishmallowseja myytiin ensin Kelly Toys Holdings -yrityksen verkkokaupan kautta, mutta nykyään pehmoleluja on saatavilla monilta eri jälleenmyynneiltä. Squishmallowseja myydään Amerikassa, Kanadassa, Meksikossa, Britanniassa, Australiassa ja kansainvälisesti Costco, PriceMart ja Toys "R" Us kaupoissa. Suomessa pehmoleluja myydään useissa verkkokaupoissa sekä suomalaisissa jälleenmyynneissä.
Tuotteet
Squishmallows-brändin myydyin tuote on pehmolelut. Eläin- ja satuolentoteeman lisäksi osalla pehmoleluista on teemana juhlapäivä, kuten esimerkiksi halloween tai joulu. Peruspehmoleluista on myös tehty pienempiä ja käännettäviä pehmoleluversioita nimeltä Flip-A-Mallows, joilla on kaksi eri puolta.
Squishville-sarja on toinen Squishmallows-brändiin kuuluva tuote, jotka ovat peruspehmoleluihin verrattuna huomattavasti pienempiä. Squishville-lelut ovat Squishmallows-pehmoleluja muistuttavien hahmoja, jotka ovat kooltaan noin 6 cm. Squishville-tuotantoon kuuluu lisäksi lelusettejä, kuten taloja ja autoja. Squishville-leluille on tehty Youtube-kanava, johon on julkaistu mainoksia ja leluihin perustuvan animaatiosarjan jaksoja. Squishmallows on tehnyt yhteistyötä muiden tunnettujen yritysten kanssa. Squishmallows tuotti yhteistyökumppaneiden tunnetuista hahmoista pehmoleluja. Yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa Disney, Hello Kitty ja Pokemon.
Keräily
Squishmallowsien suosion myötä pehmolelujen ympärille on muodostunut keräilykulttuuri. Squishmallowsin nettisivulla on sivu nimeltä Collector’s Guide, josta voi katsoa pehmolelujen tietoja. Nettisivulle voi myös luoda oman käyttäjätilin, jolla voi pitää kirjaa omista pehmoleluista.
Squishmallowseille on tehty muun muassa Facebook-ryhmä, jossa on yli 800 jäsentä. Fanit keskustelevat Facebook-ryhmässä pehmoleluista sekä niiden myymisestä ja vaihtamisesta. Fanit kommunikoivat toistensa kanssa myös videoilla TikTok-sovelluksen kautta.
Jotkin Squishmallowsit ovat harvinaisempia kuin toiset. Yleisin syy pehmolelun harvinaisuudelle on niiden tuotannon rajoittaminen, jolloin sitä tuotetaan tietty määrä eikä sitä valmisteta myynnin jälkeen. Yksi harvinaisimmista Squishmallowseista on Jack the black cat, jota tuotettiin yhteensä vain 500 kappaletta. Yksittäisen Jack the black cat -pehmolelun hinta on ollut noin 1299.99 dollaria tai enemmän.
Ernst Chladni
Ernst Florens Friedrich Chladni (30. marraskuuta 1756 Wittenberg, Saksa – 3. huhtikuuta 1827 Breslau, Saksa) oli saksalainen fyysikko. Häntä pidetään tieteellisen akustiikan perustajana.
Tutkimukset
Chladni opiskeli aluksi lakia isänsä toiveesta, mutta omistautui isänsä kuoleman jälkeen kokonaan fysiikalle. Chladni rakensi soittimia ja löysi hänen mukaansa nimetyt kuviot, jotka hän huomasi muodostuvan hiekassa resonoiville levyille. Hän myös vertasi äänen nopeuksia eri kaasuissa tarkkailemalla äänen korkeutta, jonka sama putki tuotti, kun se oli täytetty kyseisillä kaasuilla.
Chladnin kirjoituksistaan voidaan mainita myös Entdeckungen über die theorie des klanges (1787), Akustik (1802) ja Über die hervorbringung der menschlichen sprachlaut (1825). Chladni ei koskaan hoitanut mitään virkaa tai vakituista toimea, vaan ansaitsi elantonsa luennoimalla akustiikasta ja julkaisemalla kirjoituksia.
Ayran
pienoiskuva|Lasillinen ayrania. Ayran on turkkilainen jogurtista, vedestä ja suolasta sekoitettu juoma. Sen uskotaan vaikuttavan terveyteen ja hyvinvointiin. Turkin lisäksi juoma tunnetaan Armeniassa, Azerbaidžanissa, Bulgariassa, Makedoniassa, Kazakstanissa ja Kirgisiassa. Samankaltaisia, mutta erinimisiä juomia tehdään muuallakin lähiseudulla. Niihin lisätään joskus myös minttua ja muita yrttejä.
SK Tavrija Simferopol
Sportyvnyy̆ Klub Tavrija Simferopol on jalkapalloseura Simferopolin kaupungista. Simferopol pelaa kaudella 2021–2022 Ukrainan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Druha Lihassa. Simferopol on Ukrainan jalkapalloliigan ensimmäinen mestari vuodelta 1992. Seura on perustettu vuonna 1958.
Vihterpalu jõgi
Vihterpalu jõgi (myös nimeltään Änglema jõgi ) on joki Lääne-Nigulassa Läänemaalla ja  Lääne-Harjussa Harjumaalla Viron pohjoisosissa. Joki laskee Kurkse väinin salmeen Paldiskin lahden länsipuolelle Suomenlahdella.
Luontoarvoja
Joki on (alajuoksulla ) lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontaisen lisääntymisalue.
Tuovilan silta
Tuovilan silta on Mustasaaressa oleva kivinen kaksiosainen holvisilta, joka on otettu museosillaksi vuonna 1982. Silta on valmistunut vuonna 1781 ja on Suomen museosilloista toiseksi vanhin Espoon kartanon Sågbron sillan jälkeen. Pienen saaren kohdalle rakennettu Laihianjoen yli johtava Tuovilan silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosillat".
Sillan kokonaispituus on 93 metriä ja hyötyleveys 6 metriä. Kaksiosainen silta on 1- ja 2-aukkoisten siltojen yhdistelmä, suurimman kaaren aukko on 8 metriä.
Tuovilan silta on osa Vaasan ja Kristiinankaupungin välistä tietyhteyttä. Kivisiltaa oli suunniteltu jo 1760-luvulla. Rakentamismääräys tuli maaherralta 1775. Kivisillat olivat tuolloin Suomessa uusia, ja sillan rakentamiseen määrättyjen kuntien talonpojat vastustivat kivisillan rakentamista. Sillan on piirtänyt yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz, ja se on rakennettu vuosina 1780–1781. Se on tehty kylmämuurina, eli kivet on sovitettu paikoilleen ilman laastia ja kivien näkyvien pintojen viimeistely on karkeaa. Siltaa on aiemmin korjattu muun muassa 1960-luvulla.
Tuovilan silta korjattiin perusteellisesti vuosina 2009–2010. Korjauksen kustannusarvio oli noin 240 000 euroa. Sillan rakenteita vahvistettiin laastilla ja betoniteräksillä, ja sillan kannelle kertynyt paksu sorakerros poistettiin. Sillalle asennettiin myös uudet riittävän korkeat metallikaiteet — alkuperäiset kaiteet olivat vajaat puoli metriä korkeat kivipaadet. Ne palautettiin kuitenkin paikoilleen.
Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta
Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Uzbekistanin SNT, oli Neuvostoliiton osavaltio Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Uzbekistanin alueen.
Historia
Uzbekistanin SNT perustettiin 27. lokakuuta 1924 samaan aikaan lakkautettujen Turkestanin ASNT:n, Horezmin SNT:n ja Buharan SNT:n osista. Uzbekistanin perustaminen oli osa Keski-Aasian rajojen uudelleenjärjestelyä kansallisuuksien mukaan. Uzbekistanin SNT liittyi Neuvostoliittoon 13. toukokuuta 1925. Uzbekistanin SNT:n pääkaupunkina oli aluksi Samarkand, mutta vuonna 1930 pääkaupunki siirrettiin Taškentiin.
Uzbekistanin SNT:n rajoissa tapahtui muutoksia 1920- ja 1930-luvuilla. Vuoteen 1929 asti sen alaisuuteen kuului Tadžikistanin ASNT, josta tuli samanarvoinen Tadžikistanin SNT. Vuonna 1936 Uzbekistaniin puolestaan liitettiin Karakalpakian ASNT, joka oli aikaisemmin kuulunut Kazahstanin SNT:aan. Toisen maailmansodan jälkeen tapahtui vielä lukuisia pieniä rajansiirtoja Uzbekistanin SNT:n ja Kazakstanin SNT:n välillä.
Uzbekistanin SNT nimettiin uudelleen 1. syyskuuta 1991 Uzbekistanin tasavallaksi, joka muodollisesti oli osa Neuvostoliittoa. Kun Neuvostoliitto virallisesti lakkautettiin 26. joulukuuta 1991, Uzbekistanista tuli itsenäinen valtio.
Wang Yaping
Wang Yaping (kiinaksi ; s. 27. tammikuuta 1980 Yantai, Shandong, Kiina) on kiinalainen sotilaslentäjä ja maansa toinen naistaikonautti. Hänen ensimmäinen avaruuslentonsa oli Shenzhou 10 -lento Kiinan avaruusasema Tiangong-1:lle 11.–26. kesäkuuta 2013. Lennon aikana Wang piti 40 minuutin mittaisen oppitunnin mikrogravitaatiosta, joka televisioitiin Kiinassa yli 60 miljoonalle perus- ja keskiasteen oppilaalle. Tästä syystä häntä kutsutaan toisinaan nimellä "Taikong Jiaoshi" (avaruusopettaja).
Wang oli varalla oleva taikonautti jo Kiinan edelliselle avaruuslennolle (Shenzhou 9). Avaruuslennolle osallistuessaan Wangin sotilasarvo oli kapteeni. Sittemmin hän on ylennyt everstiksi.
Voyager 2
thumb|Voyager 2 thumb|Voyagerin kaaviokuva. Voyager 2 on Voyager-avaruusohjelman avaruusluotain, joka laukaistiin vuonna 1977. Alun perin luotaimen piti olla Mariner-avaruusohjelman Mariner 12. Voyager 2 on identtinen Voyager 1 -luotaimen (eli "Mariner 11") kanssa. Voyager 2 seurasi kuitenkin hieman erilaista rataa ohittaessaan Saturnuksen, eikä tehnyt Titanin ohilentoa kuten Voyager 1, vaan käytti hyväkseen Saturnuksen painovoiman linkovaikutusta matkatakseen Uranukselle ja Neptunukselle. Siitä tuli ensimmäinen ja tähän asti ainoa avaruusluotain, joka on vieraillut noiden planeettojen läheisyydessä, ja ensimmäinen avaruusluotain, joka on tehnyt "Suuren planetaarisen kiertomatkan" (Planetary Grand Tour) vieraillessaan Jupiterin, Saturnuksen, Uranuksen ja Neptunuksen luona. Tämän mahdollisti noiden neljän planeetan harvinainen keskinäinen asema, joka toistuu vain joka 175. vuosi.
Voyager 2:n lento
thumb|Voyager 2:n laukaisu.
Saturnus
thumb|left|140px|Saturnus Voyager 2:n kuvaamana. Ollessaan Saturnuksen takana (Maasta katsottuna) Voyager 2 suoritti tutkamittauksia Saturnuksen ulommasta kaasukehästä selvittääkseen sen lämpötilan ja tiheyden vaihteluita. Voyager 2 havaitsi, että kaasukehän yläosissa (70 millibaaria) Saturnuksen lämpötila oli 70 kelviniä, kun taas mittauksien alimmilla tasoilla (1200 millibaaria) lämpötila nousi 143 kelviniin. Pohjoisnavan havaittiin olevan 10 kelviniä kylmempi, vaikka tämä saattaa olla kausivaihteluista johtuvaa.
Uranus
Voyager 2 havaitsi 10 ennestään tuntematonta kuuta, tutki Uranuksen ainutlaatuista kaasukehää (Uranuksen akselin kaltevuus on 97,77 °) ja sen rengasjärjestelmää.
Neptunus
Luotain havaitsi myös Suuren tumman pilkun ("Great Dark Spot") Neptunuksen eteläisellä pallonpuoliskolla, mikä muistutti Jupiterin vastaavaa ulkonäöltään ja kooltaan. Pilkku näytti muuttuvan luotaimen ohittaessa sen. Pilkun ei ajatella olevan myrsky kuten Jupiterissa, vaan reikä Neptunuksen kaasukehässä aivan kuten maapallolla on reikä otsonikehässä. Hubble-avaruusteleskooppi kuvasi vuonna 1994 Neptunusta, eikä kuvissa nähty enää pilkkua, vaikka samankaltainen pilkku oli ilmestynyt planeetan pohjoiselle pallonpuoliskolle.
Aurinkokunnasta poistuminen
Koska luotaimen planeettatutkimusvaihe on ohi, se pyrkii nyt hankkimaan Nasaa kiinnostavaa tietoa siitä, missä Aurinkokunta loppuu (katso heliosfääri) ja millaiset olosuhteet vallitsevat Aurinkokunnan ulkopuolisessa tähtienvälisessä avaruudessa.
Maaliskuussa 2020 yhteys maapallolta luotaimeen katkesi lähes vuodeksi.
21.7.2023 NASA lähetti luotaimelle virheellisen komennon, jonka johdosta luotaimen antenni kääntyi kaksi prosenttia, joka katkaisi yhteyden siihen maapallolta. Luotain on kuitenkin ohjelmoitu suuntaamaan antenninsa automaattisesti maapalloa kohti useita kertoja vuodesta. Heinäkuusta seuraava kerta tapahtuu saman vuoden Lokakuun 15. päivä.
5.8.2023 Australiasta kuitenkin onnistuttiin lähettämään komento luotaimelle, jonka avulla antenni kääntyi ja yhteys maapallon ja luotaimen välille saatiin palautettua.
Kultaiset korvarenkaat (elokuva)
Kultaiset korvarenkaat on Mitchell Leisenin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen vakoiluelokuva vuodelta 1947. Sen käsikirjoitus perustuu unkarilaisen Jolán Földesin romaaniin. Pääosia näyttelevät Ray Milland ja Marlene Dietrich. Elokuva kertoo brittiläisestä vakoojasta, joka lähetetään Saksaan hieman ennen toisen maailmansodan alkua. Vakoojan tehtävänä on etsiä saksalainen tiedemies, joka kehittelee uudenlaista myrkkykaasua, ja estää tiedemiestä luovuttamasta kaasun kemiallista kaavaa saksalaisille.
Elokuvan tunnusmelodiasta levytettiin useita versioita, joista Peggy Leen levyttämä versio nousi Yhdysvaltain singlelistan kakkoseksi.
Tryparsamidi
Tryparsamidi (C8H11AsN2O4) on arsonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Se sisältää hiilen ja arseenin välisen sidoksen eli kuuluu arseenin organometalliyhdisteisiin. Tryparsamidia on käytetty lääketieteessä unitaudin hoitoon, mutta sen käytöstä on luovuttu haittavaikutusten ja resistenttiyden ilmenemisen vuoksi.
Käyttö
Tryparsamidia käytettiin yleensä sen natriumsuolana, joka on väritöntä ja veteen liukenevaa kiteistä ainetta. Se liukenee myös vähäisessä määrin etanoliin. Tryparsamidi pelkistyy elimistössä varsinaiseksi vaikuttavaksi yhdisteeksi. Yhdiste tehoaa Trypanosoma gambiense-alkueläimeen ja sitä käytettiin unitaudin hoitamiseen 1920- ja 1930-luvuilla. Yhdiste annettiin ruiskeena joko suoneen tai lihakseen. Tryparsamidi läpäisee veri-aivoesteen ja kävi sen vuoksi sairauden hoitoon myös silloin kuin alkueläimet olivat päässeet jo keskushermostoon. Loisiot alkoivat kehittää vastustuskykyä aineelle jo 1930-luvulla, minkä vuoksi sille alettiin etsiä korvaavia vaihtoehtoja. Tryparsamidin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla vaikutukset silmän linssiin, mikä ilmenee näkökentän kaventumisena, huonovointisuus, kuumeilu, tinnitus ja allergiset reaktiot.
Tryparsamidia valmistetaan arsaniilihapon ja klooriasetamidin välisellä reaktiolla natriumhydroksidin ja natriumkarbonaatin toimiessa emäksisinä katalyytteinä.
Pratibha Patil
Pratibha Devisingh Patil (s. 19. joulukuuta 1934 Nadgaon, Maharashtra ) on intialainen poliitikko ja maan 12. presidentti. Hän seurasi virassa edeltäjäänsä A. P. J. Abdul Kalamia Intian ensimmäisenä naispuolisena presidenttinä heinäkuussa 2007.
Patil kuuluu kongressipuolueeseen ja oli valtaapitävän United Progressive Alliance -puoluekoalition ja Intian vasemmiston ehdokas vuoden 2007 presidentinvaaleissa.
Ura
Patil toimi Rajasthanin kahdeksantenatoista kuvernöörinä 8. marraskuuta 2004 – 23. kesäkuuta 2007 ja oli osavaltion ensimmäinen naiskuvernööri. Hän toimi parlamentin alaneuvostossa ja osavaltioneuvostossa vuodet 1985–1996, sekä ministerinä useaan otteeseen.
Siviiliammatiltaan Patil on sosiaalityöntekijä. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi (LL.B.) Mumbain valtion lakikoulusta (Law College) sekä taiteen maisteriksi Mooljee Jaitha College in Jalgaonista (M.J. College).
Perhe
Patil on ollut naimisissa opettaja Devisingh Ransingh Shekhawatin kanssa 7. heinäkuuta 1965 lähtien. Heillä on poika ja tytär.
Kritiikkiä
Presidentin asemaa pidetään Intiassa lähinnä seremoniallisena. Vaalikampanjoinnin kerrotaan olleen analyytikkojen mukaan likaisinta sitten Intian itsenäistymisen, sillä Patilia syytettiin vaalien alla muun muassa veljensä suojelemisesta murhatutkimusten yhteydessä, sekä lukuisista talousepäselvyyksistä.
Myös uudelleen esille nostettu, Patilin vuonna 1975 toimiessaan Maharashtran terveysministerinä antama lausunto perinnöllisiä sairauksia sairastavien pakkosteriloinnista herätti huomiota.
Jarmo Övermark
Jarmo Erkki Övermark (s. 26. toukokuuta 1955 Lappajärvi) on suomalainen painija, joka ylsi 1980-luvulla kahdesti arvokisamitaleille kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Lappajärveläisen Övermarkin veljessarjan menestynein painija on Jarmo. Hän oli mukana kolmissa olympiakisoissa ja on Keijo Mannin ohella viimeinen suomalainen painija, joka on edustanut Suomea olympialaisissa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Övermarkin parhaaksi olympiasaavutukseksi jäi Los Angelesin 1984 kisojen viides sija. MM-pronssia hän sai Kiovassa 1983 ja EM-pronssia Jönköpingissä 1984. Hän on voittanut myös veteraanien maailmanmestaruuden.
Suomen mestaruuden Jarmo Övermark voitti 16 kertaa ja sijoittui toiseksi seitsemän kertaa. Myös hänen veljensä Kari, Hannu ja Matti ovat Suomen mestareita ja heistä kaksoisveli Kari myös olympiaedustaja. Veljekset edustivat Lappajärven Veikkoja.
Filosofinen teologia
Filosofinen teologia voi tarkoittaa:
SFC Desna Tšernihiv
SFC Desna Tšernihiv on jalkapalloseura Tšernihivin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Ukrainan jalkapalloliiga, joka on maan jalkapalloilun korkein sarjataso.
Jonne Valtonen
Jonne Valtonen (s. 1976) on suomalainen säveltäjä, joka on laatinut musiikkia esimerkiksi näytelmiin ja tietokonepeleihin.
Future Crew'n hajottua 1990-luvun puolivälissä Valtonen jatkoi säveltämistä, työskenteli tietokonepelien parissa ja kirjoitti musiikkia useisiin näytelmiin. Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisen ammattimaisesti tuotetun musiikki-CD:nsä nimeltä Musicdisk. Vuosina 2005 ja 2006 hän sovitti musiikkia Play! A Video Game Symphony -kiertueelle.
Valtonen on osallistunut Merregnonin konsertteihin ja ollut pääsovittajana Symphonic Shadesille, joka koostui Chris Hülsbeckin säveltämästä musiikista.
Pasmajärvi (järvi Kolarissa)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 840 hehtaaria eli 8,4 neliökilometriä. Se on 6,1 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järvenselän aukeutta rajoittavat pitkät länsirannan Tirronniemi ja itärannan Honkaniemi. Honkaniemen kainaloihin jäävät Housulahti ja Leveälahti. Luoteisrannassa on pieni Isolahti ja järven kaakkoispäässä sijaitsee Alaisenpäänlahti. Järvelle näkyviä korkeita mäkiä on pohjoisessa sijaitseva Vuorkavaara, jonka kohoaa 65 metriä vedenpintaa korkeammalle, ja Hunnuvaara, jonka järvenpuoleinen sivu nousee sitäkin korkeammalle. Tirronniemen eteläpuolella oleva Petäjäniemi on harjujakson pää, joka alkaa pohjoisempana Pasmajoen mutkasta. Harjujakson sivulla sijaitsee Palokoskenrova.
Järvessä on laskettu olevan viisi saarta, jotka ovat kaikki yli aarin kokoisia, mutta eivät ylitä hehtaaria. Niiden yhteispinta-ala on noin yksi hehtaaria, mikä on noin 0,2 % järven kokonaispinta-alasta. Niitä ovat Vaarasaari, Kuussaari ja Pajusaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 13 miljoonaa kuutiometriä eli 0,013 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys on 4,0 metriä. Syvin kohta sijaitsee Tirronniemen edustalla Kuussaaresta pohjoiseen.
Järven rantaviivan pituus on 23 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on noin yksi kilometri. Rannoilla on muutama kiinteistö haja-asutusta ja noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Järven eterantaan ulottuu Pasmajärven kylä. Sen kautta kulkee järven sivua seuraava yhdystie 19702 ja pohjoisesta sen ohittava yhdystie 9361.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Naamijoen valuma-alueen (67.8) Pasmajoen valuma-alueella (67.86), jonka Pasmajärven alue (67.862) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,0 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Nuottajoen valuma-alueen (67.866) laskujoesta Nuottajoesta, joka laskee kaakkoisrantaan, ja Siikajoen valuma-alueen (67.867) laskujoesta Siikajoesta, joka laskee Isolahteen järven länsirantaan. Siikajoen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Iso Pahajärvi (3 ha) ja Pikku Pahajärvi (2 ha), jotka laskevat Pahajärvenojaa myöten, Iso Haukijärvi (2 ha) Haukirovan pohjoispuolella, sekä Säynäjärvi (1 ha) laskujoen alajuoksulla. Nuottajoen valuma-alueella sijaitsevat Nuottajärvi (14 ha) ja Nuottalompolo (6 ha). Pasmajärven alueella on kolme yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Vuorkajärvi (6 ha), joka laskee Koivuvuomalta Vuorkajokea pitkin Iso Housuniemeltä järven itärantaan, Tirrojärvi (3 ha), joka sijaitsee länsirannalla Tirronniemellä, ja Verijärvi (1 ha), joka laskee Petäjäniemen eteläpuolelle Petäjälahteen.
Järven laskujoki Pasmajoki lähtee järven pohjoispäästä ja juoksee ensin laskien ensin Vaattojärveen (233 ha), jatkaen sitten Vaattojokena Sieppijärveen (92 ha), josta se jatkaa Naamijokena Naamijoelle, missä se yhtyy Tornionjokeen.
Yui Hasegawa
Yui Hasegawa (, s. 29. tammikuuta 1997 Miyagi) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä. Hasegawa edustaa seuratasolla Englannin Superliigassa pelaavaa Manchester Cityä ja on pelannut myös Englannissa West Ham Unitedin ja Italiassa AC Milanin joukkueissa. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 17-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2014 kultaa ja alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2016 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2017. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Ennen MM-kilpailujen 2023 alkua Hasegawa on pelannut maajoukkueessa 67 ottelua ja tehnyt niissä 18 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi kahdessa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle. Hän teki maalin neljännesvälieräottelussa Alankomaita vastaan.
FK Lviv
FK Lviv on jalkapalloseura Lvivin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Ukrainan jalkapalloliigassa, joka on maan jalkapalloilun korkein sarjataso.
Dimas Camilo
Dimas Camilo Cortés (s. 22. lokakuuta 1989 Urandén, Michoacán) on meksikolainen ratameloja.
Camilo edusti Meksikoa Pekingin kesäolympialaisissa 2008, joissa hän karsiutui yhdessä José Cristóbalin kanssa 500 metrin ja 1 000 metrin kanadalaiskaksikoissa välierissä. Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Camilo saavutti hopeaa 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa Mayagüezissa 2010.
ProSieben
oikea|kehyksetön|111x111px ProSieben on saksalainen kaupallinen televisiokanava, jonka ohjelmatarjonta painottuu lähinnä yhdysvaltalaisiin televisiosarjoihin. ProSieben, joka aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1989, on Saksan toiseksi suurin yksityinen televisio-asema. Vuodesta 2003 kanavan on omistanut ProSiebenSat.1 Media AG.
Pekka Malinen
Pekka Kullervo Malinen (11. kesäkuuta 1921 Viipuri – 21. syyskuuta 2004) oli suomalainen suurlähettiläs ja ministeri. Hän toimi 1950-luvulla Suomen Kansanpuolueen puoluesihteerinä.
Henkilöhistoria
Malisen vanhemmat olivat maanviljelijä Esko Malinen ja emäntä Hilda Junttu. Toisen maailmansodan aikana Malinen palveli Natsi-Saksan rekrytoimassa  Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa sotilasarvolla SS-Unterscharführer.
Hän valmistui valtiotieteen kandidaatksi 1948. Malinen toimi Oulun kauppakamarin asiamiehenä 1949–1950, oululaisen sanomalehti Kalevan 2. toimittajana 1950–1952 ja Suomen kansanpuolueen puoluesihteerinä 1952–1960.
Suomen Kansanpuoluetta edustanut Malinen oli Sukselaisen I hallituksessa 1957 toisena sosiaaliministerinä 2. syyskuuta 1957 saakka ja sen jälkeen puolustusministerinä sekä toisena valtiovarainministerinä.
Jätettyään politiikan Malinen siirtyi 1960-luvulla ulkoasiainministeriön palvelukseen. Hän oli Suomen konsulina Gdyniassa Puolassa 1960–1961, Suomen Beirutin suurlähetystön kaupallisena sihteerinä 1961–1965, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1965–1967 ja suurlähetystöneuvoksena Washingtonissa 1967–1969. Malinen toimi ulkoministeriön kehitysyhteistyöosaston johtajana ja suurlähettiläänä viidessä eri maassa: Egyptissä ja Syyriassa vuosina 1969–1974, Suomen pysyvänä edustajana OECD:ssä Pariisissa 1978–1983, Algeriassa   Tunisiassa 1983–1985 ja viimeksi suurlähettiläänä Portugalissa 1985–1988.
Elokuussa 1989 eläkkeellä ollut Malinen herätti keskustelua julkaisemallaan raportilla Kehitysapu täysremonttiin. Siinä hän arvosteli silloista Suomen kehitysapua siitä, että se tuotti kohdemaissa vähäisiä kehitystuloksia käytettyihin rahamääriin verrattuna. Malinen ehdotti avun keskittämistä suuriin hankkeisiin sellaisissa maissa joissa taloudellinen kasvu oli mahdollista ja varsinaisen ”köyhäinavun” jättämistä kansalaisjärjestöjen huoleksi. Samoin väestönkasvun hillitsemistä olisi Malisen mielestä tullut pitää ensisijaisena tavoitteena.
Gabriel Anttila
Gabriel Anttila (9. joulukuuta 1835 Jalasjärvi – 14. joulukuuta 1921 Jalasjärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Dominikaanisen tasavallan presidentti
Dominikaanisen tasavallan presidentti on Dominikaanisen tasavallan valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla neljävuotiselle toimikaudelle, sama henkilö voi toimia presidenttinä useampia kausia. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa, ellei kukaan edokkaista saa ehdotonta enemmistöä järjestetään toinen kierros.
Ákos Kecskés
pienoiskuva|Ákos Kecskés kesäkuussa 2017. Ákos Kecskés (s. 4. tammikuuta 1996 Hódmezővásárhely) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän siirtyi vuonna 2010 italialaisseura Atalantan junioreihin. Hän pysyi seuran omistuksessa kesään 2018 saakka mutta pelasi edustusjoukkuetasolla sarjaotteluita vain lainasopimuksilla Unkarissa Újpestin sekä Puolassa Termalica Niecieczan ja Korona Kielcen joukkueissa. Hän pelasi Unkarissa 31 ja Puolassa 16 pääsarjaottelua. Vuodesta 2018 hän on edustanut Sveitsissä Luganoa. Hän on pelannut kolmen kauden aikana Sveitsin Superliigassa 62 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Kecskés pelasi useissa Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäiset ottelunsa marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa ja kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Irlantia vastaan.
Frank Millerin Sin City: A Dame to Kill For
Frank Millerin Sin City: A Dame to Kill For on jatko-osa vuonna 2005 julkaistulle elokuvalle Sin City, joka perustui Frank Millerin samannimiseen sarjakuvaan. Tarinoista mukana on Kaiken takana on nainen (A Dame to Kill For) ja Ihan tavallinen lauantai-ilta (Just Another Saturday Night) sekä kaksi muuta elokuvaa varten tehtyä tarinaa: The Long Bad Night ja Nancy's Last Dance. Elokuvan ohjasi edellisen tapaan Robert Rodriguez yhdessä Frank Millerin kanssa.
Elokuvan ensi-illan ajankohdaksi ilmoitettiin alun perin 4. lokakuuta 2013, mutta sittemmin julkaisua lykättiin lähes vuodella 22. elokuuta 2014 asti.
Roolitus
Ava Lordin rooliin harkittiin näyttelijöitä Angelina Jolie, Salma Hayek, Rose McGowan ja Rachel Weisz, kunnes Miller ja Rodriguez valitsivat yksimielisesti Eva Greenin.
Jacob Levy Moreno
Moreno syntyi sefardijuutalaisille vanhemmille. Hän opiskeli vuosina 1912–1917 Wienin yliopistossa, josta hän valmistui lääkäriksi (MD). Hän avasi psykiatrin yksityisvastaanoton Vöslaussa, joka sijaitsee runsas 30 kilometrin päästä Wienistä etelään. Hän toimi myös julkisena terveysviranomaisena ja sai vajaan vuoden kuluttua nimityksen läheisen Mitteldorfn valtionsairaalan ylitarkastajaksi.
Moreno perusti 1918 filosofiaa ja avantgardistista kirjallisuutta kuukausittain julkaisevan Daimon-aikakauslehden, jota hän julkaisi ja toimitti usean vuoden ajan. Hän oli ollut jo lapsena näytelmien ystävä, ja vähitellen kiinnostus teatteri-improvisaatioon kasvoi. Vuonna 1921 hän organisoi Das Stegreiftheater-ryhmän ("spontaaniteratteri").
Vuonna 1925 Moreno muutti Yhdysvaltoihin ja asettautui aluksi New Yorkiin. Hän alkoi työskentelemään lasten kanssa Brooklynissa sijaitsevassa Plymouth-instituutissa ja esitteli muutamia kokeita Mount Sinain sairaalassa. Vuonna 1929 hän perusti Carnegie Hallin Impromptu-teatterin, ja myöhemmin työskenteli Guild-teatterissa. Vuonna 1931 tohtori Moreno teki myös sosiometrisiä tutkimuksia Sing Sing -vankilassa, ja järjesti aiheesta konferenssejä. Vuonna 1936 hän perusti Beacon Hillin parantolan Beaconiin, ja hän käynnisti siellä myös Terapeuttisen teatterinsa (Therapeutic Theater) samana vuonna. Parantola nimettiin myöhemmin Morenon mukaan.
Moreno toimi neuvonantajana useille muille laitoksille ja hänelle myönnettiin monia ammatillisia palkintoja. Morenon julkaisemiin kirjoihin kuuluvat "Sociometry, Experimental Method and the Science of Society” (1951), “Who Shall Survive?” (korjattu painos 1953), ja useita hänen toimittamia teoksia psykodraamasta.
Alevtina Tanygina
Alevtina Tanygina (s. 15. joulukuuta 1989) on venäläinen maastohiihtäjä.
Tanygina debytoi maastohiihdon maailmancupissa marraskuussa 2011 Sjusjøenissä Norjassa ollen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalla 51. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti noin viikkoa myöhemmin Rukalla ollen 10 kilometrin takaa-ajon 15. Tanyginan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kahdeksas, jonka hän saavutti Tour de Skin takaa-ajo-osakilpailusta Oberstdorfista tammikuussa 2015.
Raimo Hirvonen (painija)
Raimo Hirvonen (17. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Alevtina Tanygina
Tanygina voitti alle 23-vuotiaiden MM-kisoista hopeaa 10 kilometrin perinteiseltä Hinterzartenista vuonna 2010. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa neljästoista.
Raimo Hirvonen (painija)
”Raikka” Hirvonen oli lähellä olympiamitalia Münchenin olympiakisoissa 1972. Hänen oli kuitenkin tyytyminen neljänteen sijaan. MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi Edmontonissa 1970 ja EM-kisoissa neljänneksi Helsingissä 1973. Modenan EM-kisoissa 1969 Hirvonen selätti kolmannessa ottelussaan tanskalaisvastustajansa, mutta tuomarit epäilivät sopupeliä ja diskasivat molemmat.
Suomen mestariksi Viipurin Voimailijoita ja Helsingin Paini-Miehiä edustanut Hirvonen paini viidesti.
Kelvenne
Kelvenne on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella. Saari kuuluu kokonaan Päijänteen kansallispuistoon ja se on puiston näyttävimpiä saaria Pulkkilanharjun saarten ohella.
Maantietoa
Kelvenne on 7,7 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä saari, ja sen pinta-ala on 3,49 neliökilometriä. Saari on kokonaisuudessaan pitkä harju, joka on osa Päijänteen pohjassa kulkevasta harjujaksosta. Harju jatkuu etelässä Ykskoivun saarena ja sitten se kiipeää Vähä-Äiniönniemelle. Pohjoisessa se jatkuu veden alla, nousten pinnan yläpuolelle Papinsaaressa, Hietasaaressa ja ainakin Tupasaaressa. Kelventeen pohjoispään vieressä sijaitsee Virmailan Höysniemi, jonka välissä on 400 metriä leveä Höyssalmi. Sen itärannalta aukeaa Virmailanselkä, jonka vastaranta on Päijänteen itäranta neljän kilometrin päässä. Kelventeen lähellä sijaitsee selkäsaaria, kuten esimerkiksi Kärppäsaaret, Hirvisaari, Hinttolansaari, Neitsaari, Haapasaari ja Petäjäsaaret. Ykspetäjän lounaispuolella sijaitsee myös Iso Mustasaari, Rajasaari ja Piilonsaari. Kelventeen eteläpäästä on mantereelle matkaa länteen Hirtniemelle 1,6 kilometriä ja etelään Vähä-Äiniöniemelle 3,0 kilometriä. Hirtniemen pohjoispäässä on Huovari, Hietasaari ja Kurtinsaari. Kelventeen länsirannoilta näkee aavalle Padasjoenselälle ja sen länsipuolella ovat myös seuraavat saaret: Lietsaari, Haukkasalo ja Iso Lammassaari. Kelventeeltä voi nähdä myös pitkälle 11 kilometrin pituista Salonsalmea ja Kellosalmea, jotka erottavat Virmailan mantereesta.
Kelventeen harjussa on suppia, joiden rinteet tekevät saaresta mäkisen kävellä. Osa supista sijaitsee osittain veden alla ja ne muodostavat saareen lahtia. Saari on suppien kohdalla muuta osaa kapeampi. Suppien muodostamia lahtia ovat esimerkiksi Supanlahti ja Koukunlahti. Saaren supat ovat yleensä soistuneet pohjaltaan suoksi, mutta kahden supan pohjat ovat lampia. Tällainen on Kelveneenlampi ja sen pohjoispuolella sijaitseva nimetön suolampi. Myös Supanlahdella on matala lampi.
Kelventeen kapein kohta on Koukunlahden kohdalla, missä saaren leveys on vain 80 metriä. Saaren harjumuodostelma on yleensä jyrkkärinteinen. Harjun korkeus kuitenkin vaihtelee. Paikoin harjuun on muodostunut korkeitakin kohtia, joita Päijänteen aallokko ei ole vuosituhansien aikana sortanut järveen. Saaren pohjoispäässä sijaitsee kalliohuippuinen mäki, joka kohoaa noin 130 metrin korkeuteen. Huippu on siten yli 52 metriä Päijänteen pintaa korkeammalla.
Kelvenne on asumaton saari ja ainoat rakennukset ovat retkeilyreitistön nuotiopaikoilla olevat rakennelmat.
Historiaa
Kelvenne muodostui viimeisimmällä jääkaudella jäätikkövirtojen kasaamasta sorasta jään vetäytyessä. Saarelta löytyy muistoina jääkaudesta useita suppia, joista osa on yhdistynyt Päijänteeseen muodostaen suojaisia lahtia.
Kelventeen ja lähisaarten alueesta on löydettävissä tiluskartta selityksineen vuodelta 1788 Kansallisarkiston Astia-palvelussa. Tuolloin on määritelty Hinttolan rusthollin rajat. Kartassa Kelventeen eteläosa on merkitty kuuluneen Hinttolan rustholliin ja pohjoisosa Koukunniemestä pohjoiseen on merkitty kuuluneen Nyystölän kylälle. Myöhemmin osa Kelvennettä on kuulunut Verhon kartanoon ja eteläosa on edelleen kuulunut Hinttolan rusthollin maihin. Rusthollin omistaneiden Robert ja Amanda Tähkäsen kuoleman jälkeen perikunta pyrki vuonna 1927 myymään koko tilan (624,14 hehtaaria) vapaaehtoisella huutokaupalla, myös Kelventeen puolelta. Ostajaa koko tilalle ei löytynyt, ja Kelventeen eteläosasta tuli jälleen myyntiin 218 hehtaaria vuonna 1934. Nyt toiminimi Askolin osti Kelventeen eteläosan Hinttolan talollisilta kesällä 1934. Kelventeen arvo matkailulle puhututti ja Kelventeen eteläosan myyntiä yhtiölle harmiteltiin. Muita alueiden omistajia ovat olleet Hämeenlinnan kaupunki ja Oy Forsbygård Ab. Valtio hankki Kelventeen ja koko kansallispuiston alueet omistukseensa maata vaihtamalla tai ostamalla. Päijänteen kansallispuisto syntyi 1.6.1993, kun laki Päijänteen kansallispuistosta astui voimaan.
Vuoden 1947 taloudellisessa kartassa saari oli merkitty asumattomaksi eikä siellä ollut peltomaata.
Kelventeelle suunniteltiin 1960-luvulla lomakeskusta. Sinne haluttiin rakentaa hotelli, asuntovaunualue, ostoskeskus ja toipilaskoti sekä läheiseen Huovarinsaareen lentokenttä.
Luontoarvoja
Koko saari muodostaa yhtenäisen suojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000 -alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Kelventeellä sijaitsee 9,7 kilometriä pitkä retkeilypolku. Reitti kulkee pääosin helppokulkuisessa kangasmaastossa, tosin nousee välillä ylös harjulle. Karisalmen silta (61°17.6' N 25° 32.3' E) Pulkkilanharjulla Asikkalassa palvelee melojia, jotka lähtevät liikkeelle Kelventeen eteläpuolelta. Reittiliikenteen sisävesilaivalla Kelventeelle pääsee Padasjoen kirkonkylältä, Virmailasta, Vääksystä, Sysmästä ja Kuhmoisista. Lähin lähtöpaikka melojille on Päijänteen kansallispuiston ranta Höysniemessä.
Aiheesta muualla
61.366°N, 25.453°W
Kaltimonjärvi
Kaltimonjärvi on järvi Enon alueella Joensuun pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 31 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Kaltimonjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on noin 3,6 kilometriä. Järven koillisosan muodostaa 1,5 kilometriä pitkä Enonlahti. Kaltimonjärven eteläpuolisko on huomattavasti pohjoispuoliskoa matalampi. Vähintään kymmenen metriä syvän alueen pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Se ulottuu yhtenäisenä järven keskiosasta luoteisrannoille. Alueen keskellä on järven syvin kohta, 31 metriä. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä.
Kaltimonjärvessä sijaitsee viisi pientä saarta, niiden yhteispinta-ala on 70 aaria. Järven rannoilla on jonkin verran pientaloja ja peltomaata; enimmäkseen rannat ovat metsäisiä. Kaltimonjärvi laskee noin 250 metriä pitkää Myllypuroa lounaaseen Alasenlampeen (113,2 metriä mpy), josta virta vie etelään Pielisjokeen.
Kaltimonjärven vesitilavuus on 13 907 000 kuutiometriä.
Kaltimonjärvi (04.344.1.003) kuuluu Louhiojan valuma-alueeseen (04.344), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe Pielisjoen yläosan alue (04.34) ja ensimmäinen Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Kaltimonjärvi on laajin Louhiojan valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajin, Alasenlampi, on noin 18 hehtaarin suuruinen.
Einar Vihma
Einar August Vihma (vuoteen 1936 Wichmann; 19. syyskuuta 1893 Kuopio – 5. elokuuta 1944 Ihantala) oli suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari. Talin–Ihantalan taistelussa kuollut Vihma oli viimeinen jatkosodassa kaatunut jääkäri ja tiettävästi itsenäisen Suomen ainoa sodassa rintamalla kaatunut kenraali. Muita sodassa kuolleita kenraaleja ovat Kaarlo Viljanen ja Aarne Snellman, jotka ylennettiin kenraaleiksi vasta haavoittumisen jälkeen. Vihma osallistui myös 1912 Tukholman kesäolympialaisten joukkuevoimisteluun varamiehenä.
Varhaisempi sotilasura
Wichmann palasi Saksaan jääkäripataljoonaan huhtikuussa 1917, mutta jo saman vuoden lokakuussa hänet lähetettiin takaisin Suomeen. Saksassa hän sai erikoiskoulutusta Polangenin komennuskunnassa ja saavutti hilfsgruppenführerin arvon. Jääkärien paluu Suomeen alkoi etukomennuskuntien lähettämisellä. Wichmann kuului Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneellä SM UC 57 Suomeen tulleeseen joukkoon. Suomessa hän toimi suojeluskuntalaisten kouluttajana Kuopiossa ja johti kersanttikoulua tammikuussa 1918. Kuopion suojeluskunnan mukana hän osallistui useisiin sisällissodan taisteluihin, kuten Varkauden ja Viipurin valtauksiin. Vuoden 1918 aikana Wichmann ylennettiin luutnantiksi ja nimitettiin komppanianpäälliköksi.
Wichmann ylennettiin vuonna 1919 kapteeniksi, 1922 majuriksi, 1927 everstiluutnantiksi ja 1933 everstiksi. Hän toimi 1933–1936 Kadettikoulun johtajana ja 1936–1939 Suomen Valkoisen Kaartin komentajana. Hän opiskeli 1926 sotakorkeakoulun 1. kurssilla, mutta ei tehnyt diplomityötä koskaan valmiiksi. Loppuarvostelussa hän sijoittui kurssinsa kolmanneksi viimeiseksi. Wichmann suomensi sukunimensä Vihmaksi vuonna 1936.
Chełmno
Chełmno ( tai Culm) on kaupunki Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Pohjois-Puolassa lähellä Veiksel-jokea. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 19 510 asukasta. Chełmno on kuulunut Kujavia-Pommerin voivodikuntaan vuodesta 1999 lähtien. Sitä aiemmin se kuului Toruńin voivodikuntaan (1975–1998).
Einar Vihma
Talvi- ja jatkosota
Talvisodassa Vihmasta tuli ensin 1. prikaatin ja sitten everstin arvoisena 10. divisioonan kolmas komentaja everstien Kauppila ja Aarne Blick jälkeen. Vihma siirrettiin 9. tammikuuta 1940 alkaen 7. divisioonan komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka. Välirauhan aikana hän komensi Helsingin sotilaslääniä. Jatkosodassa hän komensi ensin 12. divisioonaa ja 18. joulukuuta 1941 lähtien 6. divisioonaa. 12. lokakuuta 1941 hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi.
Chełmno
Kaupunki on ollut puolalaisen ja saksalaisen kulttuuripiirin rajapinnassa. Masovian puolalainen ruhtinas Konrad I kutsui saksalaiset teutoniritarit suojaamaan ruhtinaskuntaa balttipakanallisilta preussilaisilta vuonna 1226. Tuosta lähtien se oli osa Saksalaista ritarikuntaa ja myös Hansaliittoa. Vuonna 1454 se palasi puolalaishallintoon, kun kaupungista tuli osa Puolan kuningaskuntaa. Vuonna 1772 Puolan ensimmäisessä jaossa kaupunki liitettiin Preussin kuningaskuntaan. Vuosina 1807–1815 se oli osa Ranskan vasallivaltiona ollutta puolalaista Varsovan herttuakuntaa, mutta päätyi takaisin Preussille Napoleonin sotien päättymisen jälkeen. Vuonna 1871 Saksan yhdistyttyä siitä tuli osa Saksan keisarikunnan Posenin provinssia. Kaupungin yli 100 vuotta kestänyt yhtäjaksoinen saksalaisvalta päättyi 1920, kun Puolan tasavallan joukot saapuiva kaupunkiin 22. tammikuuta 1920. Saksan hyökättyä Puolaan saksalaisjoukot saapuivat Chełmnoon 5. syyskuuta 1939. Kaupunki nimettiin taas Kulmiksi ja siitä tuli Kulmin piirikunnan (kreis) keskus osana Danzigin-Länsi-Preussin valtakunnapiiriin kuuluvaa Brombergin aluepiiriä. Kaupungin juutalaiset hävitettiin, 5000 puolalaista surmattiin ja loput puolalaiset lähetettiin Puolan kenraalikuvernementtiin. Osana poltetun maan taktiikkaa saksalaiset hävittivät kaupunkia laajasti 25. tammikuuta 1945. Puna-armeija saapui kaupunkiin kolme päivää myöhemmin 28. tammikuuta ja kaupungista tuli jälleen osa Puolaa. Sodan jälkeen kaupungin saksalaisväestö karkotettiin.
Einar Vihma
Talvi- ja jatkosota
Vihma johti joukkojaan edestä itsekin aseistettuna, mikä teki hänestä miestensä keskuudessa legendan. Hänen kerrotaan jopa joutuneen kerran itse mottiin johtaessaan hyökkäystä.
12. divisioonan Saunojankankaan vankisurmat
Jatkosodassa elokuussa 1941 Vihman komentama 12. divisioonan joukot työntyivät nopeasti kohti Terijokea, jolloin suuria vihollisosastoja jäi mottiin Länsi- ja Keski-Kannakselle. Raskaiden taisteluiden ja marssin jälkeen osa Jalkaväkirykmentti 46:n I pataljoonaa asettui 4. syyskuuta Terijoen Saunojankankaalle. Mukana tuotiin vangiksi otettuja neuvostosotilaita. Päivän mittaan omille linjoille pyrkiviä neuvostojoukkoja hyökkäsi kahteen otteeseen suomalaisjoukkoja kohti, jotka torjuivat hyökkäykset vaivoin. Tällöin puolustusta johtanut rykmentin tiedustelu-upseeri kapteeni Ahonen määräsi vangit ammuttavaksi heti. Kaksi konepistoolimiestä toteutti käskyn ja surmasi yhteensä 46-57 sotavankia. Rykmentinkomentaja raportoi asiasta Vihmalle, joka hyväksyi täysin Ahosen toiminnan.
Sodan jälkeen asiasta nostettiin oikeudessa kanne. Kenttäoikeudessa rykmentinkomentaja väitti, että divisioonankomentaja Vihma oli syyskuun 1941 alussa käskenyt teloittaa kaikki selustaan jääneet vihollisen upseerit, politrukit eli poliittiset upseerit ja merisotilaat. Asia oli epäselvä, sillä etulinjassa Vihma antoi suullisia käskyjä. Syyksi käskyyn arveltiin 1. syyskuuta tapahtunutta Vihman esikuntapäällikön haavoittumista ja usean miehen kaatumista sotavankina olleen merisotilaan paetessa vangitsijoiltaan. Juttu päätyi korkeimpaan oikeuteen, joka tuomitsi kapteeni Ahosen 46 kuolemantuottamuksesta. Tuomiossaan oikeus otti huomioon Vihman antaman surmaamiskäskyn rangaistusta alentavana seikkana.