cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deismi
Ranskan suuri vallankumous
Toisaalta kommuunin ateistiset johtajat katsoivat, että kansanjoukot tarvitsisivat kaikesta huolimatta jotain palvottavaa. Niinpä he perustivat erityisen ”Järjen kultin”, jonka palvontapaikoiksi sisustettiin muutamia suljettuja kirkkoja. Deistinen Maximilien Robespierre esitti kuuluisassa puheessaan konventissa 7. toukokuuta 1794, että ei ole viisasta ottaa ateismia kansakunnan periaatteeksi. Robespierren mukaan moraalin takaavat ”Korkein olento” ja sielun kuolemattomuus. Robespierre ehdotti artiklaa, jonka mukaan ”Ranskan kansa tunnustaa Korkeimman olennon olemassaolon ja sielun kuolemattomuuden”. Hän julisti, että totuuteen on sekoitettava ”jotain keksittyä”. Ajan mittaan kansanjoukot eivät omaksuneet abstraktia deismiä, joka Napoleonin aikana hävisi, kun suhteet katoliseen kirkkoon palautettiin.
Ranskan Grand Prix 1991
Ranskan Grand Prix 1991 oli 507. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 7. heinäkuuta 1991 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla ensimmäistä kertaa. Kilpailun voiton otti ensimmäisen kerran tällä kaudella Nigel Mansell. Mansell ajoi kilpailussa uransa 20. nopeimman kierroksen.
Pirro Gonzaga
Pirro Gonzaga (1505 – 28. tammikuuta 1529) oli katolisen kirkon italialainen pappi. Hän kuului tunnettuun sukuun, josta lähti 1400-luvulta 1600-luvun alkuun saakka useita kardinaaleja.
Gonzaga oli Modenan piispa ja yksi kardinaaleista vuodesta 1527. Hän kuitenkin kuoli jo nuorena tammikuussa 1529.
Myanmarin sotilasvallankaappaus 2021
Myanmarin sotilasvallankaappaus 2021 oli Myanmarin asevoimien Tatmadawin suorittama vallankaappaus, jossa valtiokansleri Aung San Suu Kyi ja maan muut poliittiset johtajat pidätettiin, ja valta siirtyi asevoimien komentajalle Min Aung Hlaingille.
Asevoimien komentaja Tatmadaw suoritti vallankaappauksen, koska komentaja Min Aung Hlaingin mukaan edellisen marraskuun vaaleissa tapahtui vaalivilppiä. Armeijan tukemat ehdokkaat olivat menestyneet vaaleissa huonosti ja menettivät jonkin verran paikkoja demokraattisille puolueille. Min Aung Hlaingin mukaan esimerkiksi äänestyslistoissa oli samoja nimiä kahteen kertaan. Kansainvälisten järjestöjen lähettämien vaalitarkkailijoiden mukaan vaalien järjestelyissä oli kylläkin huomattavia puutteita, mutta laajamittaista vilppiä ei ilmennyt ja havaitut epäkohdatkin suosivat sekä armeijan että Aung San Suu Kyin johtaman NLD-puolueen ehdokkaita erityisesti etnisten vähemmistöjen kustannuksella.
Vallankaappaaja Min Aung Hlaing julisti maahan vuoden mittaisen poikkeuslain. Puhelin- ja internetyhteyksissä oli laajalti häiriöitä vallankaappauksen aikana. Muun muassa Yhdysvallat ja syrjäytetty NLD-puolue tuomitsivat vallankaappauksen. NLD-puolueen mukaan maa on luisumassa kohti diktatuuria. Yhdysvallat uhkasi toimilla, jos Tatmadaw ei peräänny vallankaappauksesta. Kaappaus oli epäsuosittu kansan keskuudessa. Se laukaisi helmikuussa viikkoja kestäneet mielenosoitukset ja lakot. Armeija ja poliisi pyrkivät kovenevin ottein kukistamaan mielenosoitukset. Turvallisuusviranomaiset ovat käyttäneet toistuvasti myös tappavaa väkivaltaa. Turvallisuusjoukot olivat 27. elokuuta 2021 mennessä surmanneet ainakin 1019 mielenosoittajaa ja pidättäneet yli 2600. Sotilashallitus pyrki estämään riippumattoman tiedonsaannin kotimaansa tapahtumista katkaisemalla internet-yhteydet, takavarikoimalla satelliittiantenneja ja pidättämällä toimittajia. Myös Etniset kapinnalliset ovat osallistuneet ja seisovat mielenosoittajien rinnalla.
Tausta
Asevoimilla eli Tatmadawilla on ollut Myanmarissa hyvin vahva asema. Se katsoo olevansa perustuslain ja kansallisen yhtenäisyyden suojelija. Asevoimille kuuluu lisäksi 25 prosenttia parlamentin paikoista, ja sille on turvattu pysyvästi puolustusministerin, sisäministerin ja rajaministerin paikat. Sen komentaja Min Aung Hlaing tunnetaan myös vahvana asevoimien aseman kannattajana. Hän ei ole esimerkiksi antanut merkkejä siitä, että voisi olla valmis luopumaan asevoimien 25 prosentin paikkakiintiöstä parlamentissa.
Armeija käynnisti demokratisointia 2010-luvulla, koska se halusi kipeästi läntisiä talousyhteyksiä. Maan piti näyttää salonkikelpoiselta länteen päin, vaikka armeijalla olikin suuri valta. Demokratiaa ajanut Aung San oli Myanmarin perustajan tytär, jonka armeijan kenraalit kasvattavat. Monet armeijan korkeat upseerit olivat Aung Sanin isälle sukua. Näin NLD:llä ja armeijalla oli siteitä. Armeija uskoi pysyvänsä demokratian aikanakin vahvasti vallassa, koska sille oli sovittu kiintiöt maan hallinnossa. Armeija ei silti luottanut Aung Saniin ja demokraatteihin.
Asevoimat kärsi merkittävän tappion maan vuoden 2020 parlamenttivaaleissa. Asevoimiin yhdistetty USDP-puolue sai vain 33 paikkaa 476 paikasta parlamentista. Vaalit voittanut NLD-puolue sai äänistä yli 80 prosenttia. Vaalitarkkailijoiden mukaan vaalit olivat pääsääntöisesti reilut, mutta asevoimat kiistivät tuloksen vedoten muun muassa virheellisiin äänestyslistoihin. Asevoimat ei myöskään ollut tyytyväinen siihen, miten vaalilautakunta vastasi sen valituksiin vaaleista. Jo viikkoja ennen vallankaappauksen tapahtumia asevoimat antoivat lausuntoja, jotka katsottiin sen uhkauksiksi kasvattaa valtaansa.
Vain päiviä ennen vallankaappausta IMF oli lähettänyt Myanmariin 350 miljoonaa dollaria korona-avustuksia. IMF:n mukaan heillä ei ole käytännössä mahdollisuutta vaatia rahoja palautettaviksi.
Vallankaappaus
Vallankaappauksen jälkeen asevoimat jalkautuivat kaduille ja estivät liikenteen maan pääkaupungissa Naypyidawissa ja suurimmassa kaupungissa Yangonissa. Televisiokanavat ja internet-yhteys olivat suljettuina kello kuudesta noin puoli kymmeneen. Itse vallankaappaus sujui rauhallisesti ilman kuolonuhreja tai loukkaantumisia, mutta on mahdollista, että tilanne kärjistyy vielä. pienoiskuva|Mielenosoitus, jossa vaaditaan Aung San Suu Kyin vapauttamista [[Tokiossa, Japanissa.]] Vallankaappauksen jälkeen jo aikaisemmin pidätetyt valtiokansleri Aung San Suu Kyi ja presidentti Win Myint saivat syytteitä. Presidentti Win Myintiä syytetään luonnonkatastrofeissa toimimista koskevien lakien nojalla ja San Suu Kyitä syytetään laittomasti maahan tuotujen radioiden käytöstä. Asevoimat rajoittivat myös voimakkaasti tiedon liikkumista. Osa Facebookin palveluista on estetty kokonaan ja operaattorit ovat lakanneet tarjoamasta mobiili-internetpalveluita.
Mielenosoitukset
thumb|right|300px|Video mielenosoituksista 3. maaliskuuta 2021. 350px|thumb|right|Mielenosoitus vallankaappausta vastaan Yangonissa 9. helmikuuta 2021. 350px|thumb|right|Opettajia protestoimassa vallankaappausta vastaan 9. helmikuuta 2021. Myanmarilaisten suhtautuminen vallankaappaukseen oli lähtökohtaisesti kielteinen. Kymmenet lääkärit läpi maan lopettivat työt ja jotkut terveydenhuollon työntekijöistä menivät lakkoon. Monet työntekoa jatkaneet pukivat päällensä protestiliikkeen symbolin. Yangonissa ihmiset paukuttelivat kattiloita, soittivat autojen torvia ja lauloivat vallankumouksellisia kappaleita iltaisin.
Maan asevoimat jatkoi pidätyksiä, ja poliittisia vankeja seuraavan ryhmän mukaan jo yli 130 poliitikkoa ja virkamiestä pidätettiin 6. helmikuuta 2021 mennessä. Pidätettyjen joukossa on myös ainakin yksi ulkomaalainen; australialainen Sean Turnell, joka on toiminut Suu Kyin talouspoliittisena neuvonantajana. Turnell kiisti syyllisyytensä ja kertoi olevansa suljettuna hotelliinsa ennen kuin häneen menetettiin yhteys. Australian ulkoministeriö ilmoitti olevansa huolissaan Turnelin sekä mahdollisesti muiden kansalaistensa pidätyksistä.
Armeija varoitti 8. helmikuuta protestoijia, mutta mielenosoitukset jatkuivat.
Tiistaina 9. helmikuuta Yangonissa ositti mieltään 100 000.
Poliisi käytti vesitykkejä, kyynelkaasua ja kumiluoteja hajottaakseen protestit. Se myös ampui varoituslaukauksia kovilla patruunoilla. Neljä ihmistä loukkaantui ja yksi heistä on kriittisessä tilassa poliisin ammuttua tätä päähän.
Myanmar vapautti vankiloista 13 000. Näitä syytettiin AP:n mukaan käytetyn mielenosoittajien pelotteluun.
Myanmarin sotilashallinto laati 13. helmikuuta lakeja, jotka helpottivat oppositioaktivistien pidätyksiä. 14. helmikuuta armeija ampui Pohjois-Myanmarissa protestoijia joko kumiluodeila tai kovilla ja pidätti journalisteja.
19. helmikuuta turvallisuusjoukkojen käyttämä väkivalta tuotti ensimmäisen kuolonuhrin pääkaupungissa Naypyidawissa. Paria päivää vaille 20-vuotiaaseen naiseen Mya Thwe Thwe Khaingiin osui edelisellä viikolla poliisin luoti. Hän joutui sairaalan teho-osastolle, missä kuoli päivien päästä. Myanmarin sotilashallinnon edustaja lupasi, että tapaus tutkitaan. Myanmar kiisti Amnestyn toteaman puoliautomaattiaseiden käytön.
20. helmikuuta turvallisuusjoukot ampuivat Mandalayssa mielenosoittajia sekä kumiluodeilla että kovilla Syynä oli se, että mielenosoittajat yrittivät estää poliisia tekemästä pidätyksiä satama-alueella. Kaksi kuoli, 20-30 haavoittui. Toista mielenosoittajaa oli ammuttu päähän. Toinen kuolleista oli teini-ikäinen poika. Poliisit lupasivat lähteä, jos väkijoukko hajaantuu. Kun joukko alkoi hajota, poliisit hyökkäsivät pamppuineen mielenosoittajien kimppuun. Turvallisuusjoukot heittivät kyynelkaasua koteihin. He ampuivat koteihin ja luostareihin. He myös ampuivat ambulansseja, jatkaen sitä, vaikka väkijoukko pyysi lopettamaan. Yhteensä 570 ihmistä oli siihen mennessä otettu kiinni koko kaappauksen aikana. 3 mielenosoittajaa ja yksi poliisi oli kuollut koko protestien kuluessa siihen asti.
25. helmikuuta Yangonissa tapahtui ensimmäinen kohtalaisen kokoinen sotilashallituksen tukijoiden mielenosoitus. Noin tuhat sotilashallituksen tukijaa oli aseistautunut veitsin, rautasauvoin, ritsoin ja kivin. Joukko hakkasi mielenosoittajia ja puukotti ainakin kahta.
27. helmikuuta poliisi teki siihen asti päättäväisimmän yrityksen protestien hajottamiseksi kovin ottein. Yksittäistapauksissa poliisi käytti myös kovia luoteja. Yksi nainen haavoittui.
28. helmikuuta ainakin 18 mielenosoittajaa kuoli. 30 haavoittui. Poliisi ampui kovilla monissa kaupungeissa. Päivä oli siihen astisista verisin. Myös jotkut protestoijat käyttivät väkivaltaa. He heittelivät kiviä ja polttopulloja estääkseen poliisin tulon katusululle.
Maaliskuu
3. maaliskuuta monissa kaupungeissa osoitettiin mieltä. Sotilaat ampuivat ainakin 33, jopa 38 mielenosoittajaa hengiltä. Kahdeksan kuoli Yangonissa, kuusi tai seitsemän Monywassa.
6. maaliskuuta poliisi ampui Yangonissa tainnutuskranaatteja ja kyynelkaasua mielenosoitusten hajottamiseksi.
13. maaliskuuta turvallisuusjoukot tappoivat ainakin kuusi mielenosoittajaa. Ainakin 20 haavoittui.
14. maaliskuuta protestoijat tunkeutuivat vaatetehtaisiin Yangonissa. He pahoinpitelivät tehtaiden kiinalaisia työntekijöitä. Kiina kehotti Myanmaria rankaisemaan hyökkääjiä ja tekemään päättäväisiä toimia väkivaltaisuuksien hillitsemiseksi. Poliisi ampui kepein ja veitsin aseistettuja protestoijia. Ainakin 22 mielenosoittajaa kuoli Hlaing Tharyarin alueella.
15. maaliskuuta ainakin 20 kuoli protesteissa.
16. maaliskuuta ihmiset pakenivat Yangonista, jonka osiin oli julistettu sotatilalaki. Myanmarin sotatilalain nojalla ihmisiä voidaan tuomita sotilastuomioistuimissa jopa teloitettaviksi.
24. maaliskuuta vallan kaapannut Tatmadaw vapautti satoja pidätettyjä protestoijia.
26. maaliskuuta mennessä ainakin 320 mielenosoittajaa oli kuollut. Näistä ainakin 80:tä oli ammuttu päähän. Vallan kaapannut sotilasjuntta varoitti televisiossa, että mielenosoittajat ovat vaarassa tulla ammutuksi päähän tai selkään. Juntta ei kuitenkaan silti ole myöntänyt aiempia turvallisuusjoukkojen tekemiä ampumisia, pikemminkin väittänyt niiden tulevan protestoijien joukosta.
27. maaliskuuta oli siihen astisista päivistä pahin protestoijille. Monissa kaupungeissa ammuttiin jälleen protestoijia kovilla ammuksilla. Ainakin 114 kuoli. Näistä Mandalayssa kuoli 29, Yangonissa 24. Armeija tappoi myös lapsia. Se myös hyökkäsi Kayinin alueelle ilmaiskuja tehden. Tuona päivänä oli armeijan juhlapäivä. Armeijan juhlallisuuksiin osallistui 8 muuta valtiota, joiden joukossa oli Kiina ja Venäjä. Kenraali Min Aung Hlaing lupasi "turvata demokratian" ja vaalit.
29. maaliskuuta mielenosoittajat jatkoivat protestejaan. Sagaingin alueella mielenosoittajat muistivat 20-vuotiasta sairaanhoitajaopiskelijaa, jota ammuttiin kun hän yritti auttaa haavoittuneita mielenosoittajia.
8. huhtikuuta armeija pidätti protesteihin osallistuneen näyttelijä-laulajan Paing Takhonin.
9. huhtikuuta turvallisuusjoukot ampuivat yli 82 mielenosoittajaa Bagon kaupungissa. Paikallisten mukaan kuolleita saattoi olla 100. Tiesululla niin sanotussa Bunkkeri 1:ssä kuoli 30 protestoijaa, kun armeija käytti mm. kiväärikranaatteja, kun hiekkasäkit oli tarkoitettu pysäyttämään vain keveiden aseiden luodit. 40 vetäytyvää kuoli, kun armeija ampui luostarista. Armeija estti sairaanhoitohenkilöstöä auttamasta haavoittuneita
10. huhtikuuta Myanmar tuomitsi 19 kuolemaan mielenosoitusten takia.
16. huhtikuuta 2021. Joukko syrjäytettyjä ministereitä, vähemmistökansojen edustajia ja juntan vastaisia aktivisteja perusti kilpailevan oppositiohallituksen, "Kansallisen yhtenäisyyden hallituksen". Ainakin kolme kuoli protesteissa.
24. huhtikuuta 2021. Hyvin poikkeuksellisesti Asean-maiden kokous puuttui kokouksessaan jäsenmaansa sisäisiin asioihin. Muun muassa Indonesia vaati sovittelua ja Malesia väkivallan lopettamista. Maat vaativat myös poliittisten vankien vapauttamista ja humanitäärisen avun sallimista.
Myanmarin asevoimien ihmisoikeusrikkomukset
Myanmarin asevoimat on syyllistynyt lukuisiin vakaviin ihmisoikeusrikkomuksiin sotilasvallankaappauksen aikana ja sen jälkeen. YK:n ihmisoikeus­komissaarin Michelle Bacheletin mukaan juntta on jaellut mielivaltaisesti kuolemantuomioita mielenosoittajille salaisissa oikeudenkäynneissä ja hyökännyt maan eteläosassa sijaitsevassa Bagon kaupungissa mielenosoittajia vastaan kranaatein. Lisäksi Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston mukaan Myanmarin asevoimat on ampunut protestoijia kohti mielivaltaisesti ja pidättänyt kansalaisia tekaistuilla syytteillä. Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto onkin ilmoittanut juntan syyllistyvän rikoksiin ihmisyyttä vastaan.
Kansalaisjärjestöistä muun muassa Amnesty ja Human Rights Watch ovat myös todenneet Myanmarin asevoimien syyllistyneen vakaviin ihmisoikeusrikkomuksiin. Lisäksi Myanmarin demokraattisesti valittua hallitusta edustava ryhmä on kerännyt satoja tuhansia kappaleita todisteita juntan ihmisoikeusrikkomuksista. Tämänkin ryhmän mukaan mielenosoittajia kohtaan on kohdistettu laittomia kuolemantuomioita ja pidätyksiä tekaistuin syin.
Myanmarin armeija surmasi 24. joulukuuta 2021 noin 35 siviiliä Hpruson pikkukaupungin vieressä sijaitsevan Mo Son kylän lähellä lähellä Kayahin osavaltiossa, missä oli käynnissä taisteluja. Armeija hyökkäsi taisteluja pakenevien karen-kansaan kuuluvien siviilien ajoneuvojen kimppuun. Sotilaat pidättivät joitakin, tappoivat loput. Sotilaat ampuivat pakenevat. He tappoivat vanhukset, naiset ja lapset ja polttivat ruumiit autoihin. Joukossa oli kaksi Pelastakaa lapset -järjestön työntekijää. Armeija kertoi, että se hyökätessään Hprusoon yritti pysäyttää seisämää autoa, jotka liikkuivat epäilyttävällä tavalla, mutta nämä eivät pysähtyneet. YK:n turvallisuusneuvosto tuomitsi väkivallanteon.
Reaktioita
pienoiskuva|{{legend|#0000ff|Myanmar}}{{legend|#4daf4a|Tuomitsee vallankaappauksen}}{{legend|#80c87d|Huolissaan tilanteesta}}{{legend|#fee000|Neutraali}}{{legend|#c0c0c0|Ei julkista kannanottoa}} pienoiskuva|[[Yhdysvaltain presidentti|Yhdysvaltain presidentin Joe Bidenin kommentit vallankaappaukseen liittyen.]]
Jukka Savolainen (sosiologi)
Jukka Savolainen on suomalainen sosiologi, joka amerikkalaisen Wayne State Universityn sosiologian ja kriminologian professori. Hän on valmistunut tohtoriksi New Yorkin osavaltionyliopistosta ja sitä ennen maisteriksi Helsingin yliopistosta.
Savolainen on kritisoinut akateemista maailmaa ja sosiologian alaa vasemmistolaisuuteen kallellaan olevasta ideologiasta. ”Yli 30 vuoden kokemuksen perusteella voin todeta, että sosiologiasta on tullut, muiden pehmeiden yhteiskuntatieteiden tavoin, lähinnä punavihreän ideologian temmellyskenttä. Asiaa ei ole tutkittu systemaattisesti Suomessa, mutta kansainvälisen evidenssin valossa arviolta 95 prosenttia alan professoreista kuuluu poliittiseen vasemmistoon”, hän sanoo.
Savolainen on suominut myös suomalaista kriminaalipolitiikkaa. ”Alan asiantuntijat koostuvat ideologisesti yhdenmukaisesta eliitistä, jonka keskeinen uskonkappale on alhainen vankiluku”, hän toteaa.
Jukka Savolainen
Jukka Savolainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Woimasointu
Woimasointu on vuonna 2001 perustettu espoolainen pienlevy-yhtiö. Aluksi vain vinyyliä julkaisemaan perustettu yhtiö siirtyi melko pian julkaisemaan myös musiikkia CD-formaatissa, mutta on sittemmin luopunut CD-julkaisuista ja keskittyy taas vain vinyyliin.
Woimasointu on julkaissut pääasiassa suomalaista punkrokkia, osallistunut valikoituihin kansainvälisiin yhteisjulkaisuihin ja alkuvuosina julkaissut The Ramones -yhtyeen jäsenten soololevyjä, joista jälkimmäisiä vain vinyylillä. Näitä sooloja Woimasointu on julkaissut Dee Dee Ramonelta Born to Lose 7” ja Hop Around LP, joista molemmilla on muualla eli CD:llä julkaisemattomia versioita sekä LP:ltä kokonainen kappale, Marky Ramonelta Speedkings Ride Tonight 7” ja Rawk Over Scandinavia 7” EP sekä CJ Ramonelta Bad Chopper -yhtyeen Real Bad Time 7”. Katalogissa on myös italialaisen Senzabenzan 7”, jonka toinen kappale on Joey Ramonen ja Daniel Reyn äänittämä ja tuottama. Woimasoinnun kataloginumerointi alkaa numerosta WS005, koska WS001, 002, 003 ja 004 on varattu siihen epätodennäköiseen mahdollisuuteen, että Woimasointu julkaisisi The Ramonesin musiikkia.
Norm Ullman
Norman Victor Alexander ”Norm” Ullman (s. 26. joulukuuta 1935 Provost, Alberta, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjä Ullman saavutti National Hockey Leaguessa 1410 ottelussa 1229 tehopistettä, jotka koostuvat 490 maalista ja 739 syötöstä. Jäähyjä hänelle tuomittiin 712 minuuttia.
Mainiona mailankäsittelijänä tunnettu Ullman pelasi uransa parhaat vuodet Detroit Red Wingsin NHL-seurassa. Siellä hänen laitahyökkääjänsä olivat maineikkaat Gordie Howe ja Ted Lindsay.
Paweł Łukaszewski
pienoiskuva|Paweł Łukaszewski Paweł Łukaszewski (s. 19. syyskuuta 1968 Tšekkoslovakia) on puolalainen kuoromusiikkiin erikoistunut säveltäjä. Tutkija Adrian Thomasin mukaan tyyllisesti "Paweł Łukaszewski [on] ennen kaikkea tunnettu määrätietoisen antimodernista sakraalista koraalimusiikistaan."
Łukaszewski on myös aktiivinen orkesterin ja kuoron johtaja Varsovan Musica Sacra -kuorossa. Hänen töitään on äänitetty yli viidellekymmenelle albumille. Łukaszewski toimi säveltäjänä Varsovan filharmoniselle orkesterille kautena 2011–2012. Hän on sävellyksen professori Frederic Chopin -yliopistossa ja Szczecin taideakatemiassa.
Łukaszewskin isä Wojciech Łukaszewski sekä hänen veljensä Marcin Łukaszewski ovat niin ikään säveltäjiä.
Sumuvalkokangas
Sumuvalkokangas tai FogScreen on laite, joka tuottaa sumusta ilmaan muodostetun sumuseinämän. Sumuvalkokangas perustuu ohuisiin laminaarisiin ilmasuihkuihin, jotka yhdessä vesihöyryn kanssa muodostavat sumuseinämän. Tätä seinämää voidaan käyttää muun muassa läpikäveltävänä valkokankaana, johon voi heijastaa kuvia tavallisella projektorilla. Interaktiivisia esityksiä varten voi myös käyttää erillistä laitteistoa, jonka avulla sumuvalkokangasta voi käyttää navigointiin kuten kosketusnäyttöä. Laitteen nykyisissä versioissa seinämä on noin kaksi metriä leveä ja 1,5 metriä korkea.
FogScreenin on kehittänyt suomalainen FogScreen Oy, joka esitteli laitteen ensimmäisen kerran vuonna 2002. FogScreen haettiin konkurssiin vuonna 2013. Sen jatkajaksi perustettiin FogScreen AdS In The Air. Tämän uuden yrityksen viimeiset tilinpäätöstiedot ovat vuodelta 2016. Tekniikan kehitystä on jatkanut Fogio-niminen yritys, joka osti FogScreen Oy:n konkurssipesältä IPR-oikeudet.
Kanamäen veljekset
Iiska Kanamäki (13. huhtikuuta 1864 – 1940-luku) ja Joonas Kanamäki (28. toukokuuta 1874 – 1940-luku) eli Kanamäen veljekset olivat jalasjärveläinen kulkuripari, joka tuli tunnetuksi muissakin Etelä-Pohjanmaan kunnissa, etenkin Peräseinäjoella ja Ilmajoella 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Heistä vanhempi Iiska oli ilmeisesti kehitysvammainen ja nuorempi Joonas ilmeisesti kuuromykkä.
Miehet olivat kotoisin Jalasjärven Koskuen kylästä. He olivat velipuolia: Iiska syntyi vanhempiensa aviolapsena, Joonas taas Iiskan isän kuoltua äidille aviottomana kymmentä vuotta myöhemmin. Leskiäiti avioitui uudelleen kurikkalaisen Iisakki Mikinpoika Kanamäen kanssa vuonna 1882, jolloin molemmat pojat saivat tämän sukunimen. Heidän sukunimekseen mainitaan myös Mansikkaviita, Korvenmaa ja Hunnakko.
Huonosta hygieniastaan tunnetut Kanamäen veljekset kiertelivät Jalasjärven ja lähipitäjien kyliä ja elättivät itsensä kaupustelulla ja kerjuulla sekä keräämällä lumppua eli tekstiilijätettä, jota tuolloin käytettiin paperin ja lumppuvillan valmistuksessa. He tekivät taloissa myös tilapäistöitä, kuten halonhakkuuta.
Suomen Kuvalehti julkaisi veljeksistä Paavo Nevalan ottaman valokuvan palstallaan Eri tahoilta Suomea numerossa 4/1924. Kuvatekstissä kirjoitettiin: ”Näyttelijöille tyyppejä tutkittavaksi. Koko Etelä-Pohjanmaalla tunnetut n. k. Kanamäen veljekset. Aikaisemmin he oval elättäneet itseään pienellä kaupustuksella, mutta nykyään kulkevat he vain ’visiiteillä’.”
Kanamäen veljekset ovat mukana sivuhahmoina Jorma Panulan ja Tapio Parkkisen Jokioopperassa, joka sai kantaesityksensä Ilmajoen musiikkijuhlilla kesäkuussa 1983. Veljeksiä esittivät Jyrki Kovaleff ja Antti Seppä.
Belgian Grand Prix 1975
Belgian Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan kuuden osakilpailu kaudella 1975, joka ajettiin 25. toukokuuta 1975 Spa-Francorchamps'n radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Nia Peeples
pienoiskuva|Nia Peeples vuonna 2013. Virenia Gwendolyn "Nia" Peeples (s. 10. joulukuuta 1961 Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen R&B- ja dance-artisti ja näyttelijä. Hänen sukujuurensa ovat Filippiineiltä.
Peeples esiintyi 1980-luvulla useissa saippuasarjoissa. Hänen tunnetuin roolinsa tuolta ajalta on Nicole Chapman sarjassa Fame, jota hän esitti vuosina 1983–1986. Lisäksi hän näytteli muun muassa sarjoissa General Hospital ja Enkelin kosketus. 2000-luvulla hän on tehnyt merkittäviä rooleja sarjoissa Walker, Teksasista, Tunteita ja tuoksuja ja Valehtelevat viettelijät.
Peeples on näytellyt muun muassa elokuvissa Blues Brothers 2000 ja Kuoleman selli.
Peeplesin laulajanura ajoittuu 1990-luvun taitteeseen, jolloin hän sai mainetta menestyskappaleillaan "Trouble" ja "Street of Dreams", jotka molemmat sijoittuivat kärkisijoille Billboard Hot 100 -listalla.
Weisut ia Ennustoxet
Weisut ia Ennustoxet Mosesen Laista ia Prophetista Wloshaetut ("Veisut ja ennustukset, Mooseksen laista ja profeetoista uloshaetut") oli Mikael Agricolan suomennos eräistä Raamatun Vanhan testamentin osista. Teos ilmestyi vuonna 1551. Se oli osa Agricolan raamatunsuomennostyötä, josta oli kolme vuotta aiemmin ilmestynyt Uuden testamentin suomennos Se Wsi Testamenti ja samana vuonna psalmien suomennos Dauidin Psalttari.
Teoksen nimen mukaisesti suomennetut osat olivat peräisin Mooseksen kirjoista ja profeetallisista kirjoista. Teoksen alussa oli kuusi Vanhan testamentin historiallisista kirjoista valittua virttä eli weisua. Varsinaisista kirjoista teos sisälsi osan Jesajan, Jeremian, Hesekielin ja Danielin kirjoista, sekä Valitusvirret ja yhdeksän ensimmäistä ns. pientä profeettaa, eli Hoosean kirjasta Sefanjan kirjaan, kokonaisuudessaan.
Malliltaan teos noudattaa jossain määrin Johannes Bugenhagenin julkaisemaa latinankielistä psalttaria. Agricola liitti teokseen erilaisia alkupuheita ja selityksiä, jotka selittivät muun muassa profetioiden sisältöä sekä kirjojen historiallista ja maantieteellistä taustaa. Nämä oli lainattu saksan- ja ruotsinkielisistä lähteistä, eli Lutherin ja Kustaa Vaasan Raamatuista, sekä Vulgatasta.
Seuraavana vuonna Agricola täydensi profeettakirjojen suomennostyötä julkaisemalla teoksen Ne Prophetat. Siinä julkaistut kirjat, loput kolme pientä profeettaa, jäivät pois Weisut ja Ennustoxet -teoksen painoksesta, koska suomennokset eivät ehtineet Tukholmaan ajoissa painettaviksi kelirikon takia. Nämä kaksi teosta päättivät Agricolan raamatunsuomennosurakan, joka loppui rahoituksen puutteeseen. Keskeneräisenkin Vanhan testamentin suomennokset tarjosivat kuitenkin pohjan vuosien 1642 ja 1758 raamatunsuomennoksille, Biblialle.
Tomasz Makowski
Tomasz Artur Makowski (IPA [ˈtɔmaʃ ˈartur maˈkɔfsci], s. 1970) on puolalainen kirjastonhoitaja ja historioitsija sekä vuodesta 2007 lähtien Puolan kansalliskirjaston johtaja. Hän on myös luennoija Kardinaali Stefan Wyszyński Yliopistossa (UKSW). Kirjoitti kolme kirjaa ja lukuisia artikkeleita.
Taigapunavarpunen
Taigapunavarpunen (Carpodacus roseus) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Taigapunavarpusta tavataan pesivänä Venäjän itäosissa ja Mongoliassa sekä talvehtivana etelämpänä Venäjällä, Kazakstanin itäosissa, Kiinassa, Pohjois- ja Etelä-Koreassa ja Japanissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Theater des Westens
thumb|300px|Theater des Westens Berliinissä Theater des Westens (sananmukaisesti Lännen teatteri tai Länsiteatteri) on yksi Berliinin tunnetuimmista musikaali- ja operettinäyttämöistä. Se sijaitsee Kantstraßella Charlottenburgin kaupunginosassa Berliinin läntisessä keskustassa.
Historia
Teatteri rakennettiin vuosina 1895–1896 historismin tyyliin arkkitehti Bernhard Sehringin suunnitelmien pohjalta. Se avattiin 1. lokakuuta vuonna 1896 Holger Drachmannin näytelmällä Tausendundeine Nacht (Tuhat ja yksi yötä). Tulipalo vahingoitti teatteria 25. elokuuta vuonna 1912 ja se oli rakennettava uudelleen. Vuonna 1922 talo muutettiin oopperataloksi ja sille annettiin nimi Große Volksoper (Suuri kansanooppera). Ooppera kuitenkin suljettiin vuonna 1924.
Vuonna 1933 teatteri avattiin uudelleen nimellä Volksoper kansallissosialistisen Kraft durch Freude -ohjelman tuloksena. Teatteri suljettiin toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944 ja se vaurioitui myöhemmin Berliinin ilmapommituksissa. Sodan jälkeen talo jälleenrakennettiin ja sinne muutti Städtische Oper Berlin eli Berliinin kaupunginooppera (nykyinen Deutsche Oper Berlin). Kaupunginoopperan oma rakennus Bismarckstraßella oli tuhoutunut sodassa täysin. Vuonna 1961, uuden rakennuksen valmistuttua Bismarckstraßelle, Kaupunginooppera muutti sinne takaisin.
Kaupunginoopperan muutettua pois Theater des Westensistä tuli jälleen musikaali- ja operettiteatteri. Ensimmäinen vuonna 1961 teatterissa esitetty musikaali oli Frederick Loewen My Fair Lady. Vuonna 1962 rakennusta uudistettiin ja laajennettiin. Vuonna 1978 restauroitiin teatterisali Sehringin alkuperäisiä suunnitelmia mukaillen. 1980-luvulla oli rakennuksen muiden osien vuoro saada takaisin alkuperäisilmeensä.
Aiheesta muualla
52.50594°N, 13.32906°W
Oliver Larsen
Oliver Joakim Larsen (s. 25. joulukuuta 1998 Aalborg, Tanska) on tanskalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa.
Seuraura
Larsen on Aalborg IK:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten kakkosjoukkueessa vain 15-vuotiaana Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa kaudella 2013–2014, jolloin Larsen pelasi siellä 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Odense Bulldogsin organisaatioon. Larsen debytoi AL-Bank Ligaenissa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Larsen pelasi myös kaksi Tanskan Cupin ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi Odensen kakkosjoukkueessa sarjatasoa alempana, jossa Larsen voitti Tanskan I-divisioonan pronssia. Hän pelasi osan kaudestaan myös sekä seuran U20- että U17-joukkueessa. Larsen voitti koko Tanskan U17-juniorisarjan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 13+16=29. Pudotuspeleissä hän voitti sarjan puolustajien piste- ja maalipörssin tehoilla 7+1=8.
Kausi 2015–2016 oli Larsenille varsinainen tulokaskausi Metal Ligaenissa (ent. AL-Bank Ligaen) ja hän pelasi Odense Bulldogsissa 35 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4 ja seitsemän playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Larsen pelasi myös kuusi Metal Cupin ottelua tehden yhden maalin. Turnaus päättyi Bulldogsin voittoon. Hän pelasi osan kaudestaan vielä myös seuran U20-joukkueessa, jossa Larsen voitti Tanskan-mestaruuden. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Metal Ligaenissa tehden 31 runkosarjaottelussa tehot 1+6=7 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Larsen siirtyi kaudeksi 2017–2018 Ruotsiin Leksands IF:n J20-joukkueeseen. Hän debytoi myös seuran miesten joukkueessa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa Larsen pelasi 16 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja yhden nousukarsintasarjan ottelun ilman tehopisteitä. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella jatkamaan Allsvenskan-pelejään IK Panternin riveihin. Larsenin ensimmäinen kokonainen kausi sarjassa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 5+12=17. Tammikuussa 2019 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, mutta Pantern ajautui kauden päätteeksi kuitenkin konkurssiin.
Kesällä 2019 NHL-varaamaton Larsen osallistui Toronto Maple Leafsin kehitysleirille. Kaudeksi 2019–2020 hän jatkamaan Allsvenskan-pelejään kaksivuotisella sopimuksella IF Björklöveniin. Kauden jälkeen, huhtikuussa 2020 Larsenin sopimus seuran kanssa kuitenkin purettiin, kun hän siirtyi kaudeksi 2020–2021 kaksivuotisella sopimuksella SHL:n nousijajoukkue IK Oskarshamniin. Larsenin ensimmäinen SHL-kausi toi 49 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11. Kaudella 2021–2022, lokakuussa 2021 Oskarshamn lainasi hänet 18. joulukuuta asti kestävällä sopimuksella SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureihin. Joulutauolla Larsen teki seuran kanssa kevääseen 2023 asti ulottuvan jatkosopimuksen.
Tammikuussa 2023 Larsen teki Jukureiden kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Larsen edusti Tanskaa Pekingin olympiakisoissa 2022 sekä MM-kilpailuissa vuosina 2019, 2021 ja 2022. Yhteensä hän on pelannut 57 A-maaottelua tehopistein 3+5=8. Larsen teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 6. huhtikuuta 2018 Grenoblessa Ranskaa vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman –2 ja Larsen sai myös yhden kahden minuutin jäähyn koukkaamisesta. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Nordic Cupissa 13. huhtikuuta 2022 Odensessa Suomea vastaan.
Larsen pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Larsen on kuulunut valmistavissa otteluissa myös Tanskan alle 18-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Pelityyli
Jukureiden kehityspäällikkö Mikko Hakkaraisen mukaan Larsen on jämäkkä kahden suunnan puolustaja.
Muuta
Larsenin eno Frederik Åkesson on entinen Tanskan maajoukkueen puolustaja ja kapteeni, joka on luonut myöhemmin uraa valmennus- ja seurajohtotehtävissä. Åkesson on valittu Tanskan jääkiekon kunniagalleriaan. Frederikin poika ja Larsenin serkku Benjamin Åkesson pelasi kaudella 2020–2021 puolustajana Metal Ligaenia Odense Bulldogsissa. Hänen toinen serkkunsa Christoffer Åkesson pelaa hyökkääjänä Metal Ligaenia Frederikshavn White Hawksissa.
William Barksdale
William Barksdale (21. elokuuta 1821 – 3. heinäkuuta 1863) oli lakimies, sanomalehden toimittaja, kongressin jäsen ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän kaatui Gettysburgin taistelussa.
Lapsuus ja nuoruus
William Barksdale syntyi Smyrnassa Tennesseessä William Barksdale ja Nancy Hervey Lesterin pojaksi. Hän valmistui Nashvillen yliopistosta ja harjoitti lakimiehen tointa Mississippissä 21-vuotiaana, mutta luopui työstään ryhtyäkseen toimittajaksi orjuutta puolustavaan sanomalehteen. Hän värväytyi 2. Mississippin jalkaväkirykmenttiin ja palveli Meksikon–Yhdysvaltain sodassa kapteenina ja majoitusmestarina, mutta toimi jalkaväensotilaana ja taisteli hyvin. Sodan jälkeen hän meni Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ja saavutti kansallista kuuluisuutta valtion oikeistodemokraattina, palvelleen 4. maaliskuuta 1853 – 12. tammikuuta 1861. Hänet tunnettiin yhtenä talon pahimmista kuumapäistä. Hän piti edustaja Preston S. Brooksin puolta, kun Brooks hyökkäsi Massachusettsin abolitionistisenaattori Charles Sumnerin kimppuun senaatin kamarissa kepin kanssa, ja hakkasi häntä päähän ja melkein tappoi hänet.
Sisällissota
[[Tiedosto:Barksdale.jpg|thumb|Barksdalen mississippiläiset vastustavat unionin ponttoonisiltojen rakentamista Fredericksburgin taistelussa (lähde)]] Kun Mississippin osavaltio erosi unionista juuri ennen sisällissodan alkua, Barksdale erosi kongressista tullakseen adjutanttikenraaliksi ja sitten majoitusmestari-kenraaliksi Mississippin miliisiin prikaatinkenraalin arvoisena. Toukokuussa 1861 hänet nimitettiin everstiksi konfederaation armeijaan 13. Mississippiin jalkaväkirykmenttiin, rykmenttiin jota hän johti ensimmäisessä Bull Runin taistelussa sinä kesänä. Seuraavana keväänä hän osallistui Virginian niemimaalla käytyihin taisteluihin ja Seven daysin taisteluun. Kun hänen prikaatinkenraalinsa Richard Griffin haavoittui kuolettavasti Savagen aseman taistelussa 29. kesäkuuta 1862, Barksdale otti prikaatin komennon, ja johti sen veriseen ja turhaan hyökkäykseen Malvern Hillin taistelussa. Prikaati tultiin tuntemaan "Barksdalen Mississippin prikaatina". Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 12. elokuuta 1862.
Pohjois-Virginian sotaretkellä Barksdalen prikaati sijoitettiin Harpers Ferryyn, eikä se ottanut osaa toiseen Bull Runin taisteluun. Maryland-sotaretkellä hänen prikaatinsa annettiin kenraalimajuri Lafayette McLawsin divisioonaan kenraaliluutnantti James Longstreetin 1. armeijakuntaan Pohjois-Virginian armeijaan. Se oli yksi prikaateista, joka hyökkäsi Maryland Heightsiin ja johti unionin armeijan antautumiseen Harpers Ferryssä. Antietamin taistelussa McLawsin divisioona puolusti West Woodsia kenraalimajuri John Sedgwickin divisioonan hyökkäystä vastaan, ja pelasti konfederaation vasemman sivustan. Fredericksburgin taistelussa Barksdalen prikaati puolusti joenylityspaikkoja unionin joukoilta, jotka yrittivät ylittää Rappahannock-joen tähdäten jalkaväkeen ja insinööreihin rakennuksista, jotka unionin tykistö oli jauhanut raunioiksi.
Chancellorsvillen taistelussa 1863 Barksdalen prikaati oli yksi harvoista James Longstreetin armeijakunnasta, jotka olivat mukana taistelussa. Suurin osa armeijakunnasta oli komennettu Suffolkiin Virginiassa. Taas kerran Barksdalen prikaati puolusti kukkuloita Fredericksburgin yläpuolella, tällä kertaa Sedgwickin VI armeijakuntaa vastaan, joka oli yli kymmenen kertaa hänen prikaatian isompi. Sedgwickin hyökkäys onnistui, Barksdale vetäytyi viivytettyään unionin joukkoja, mutta hän kykeni valtaamaan menetetyn alueen takaisin prikaatillaan seuraavana päivänä
Gettysburgin taistelu
Gettysburgin taisteluun Barksdalen prikaati saapui McLawsin divisioonan mukana yhden taistelupäivän jälkeen 1. heinäkuuta 1863. Kenraali Robert E. Leen suunnitelma oli Longstreetin armeijakunnalle se, että sen tuli siirtyä asemiin ja hyökätä koilliseen ylös Emmitsburgin tietä kiertääkseen unionin vasempaan sivustaan. Barksdalen sektori hyökkäyksessä laittoi hänet keskeiseen kärkeen unionin linjaan, joka oli ankkuroitu Peach Orchardiin, jota puolusti unionin III armeijakunta. Noin kello 5:30 p.m., Barksdalen prikaati syöksyi metsästä ja aloitti hyökkäyksen. Unionin everstin muistetaan sanoneen "Se oli suurin hyökkäys jonka kuolevainen ihminen on koskaan tehnyt". Maalaukset näyttävät Barksdalen johtamassa prikaatiaan hevosen selästä. Oikeasti hän käveli ylhäältä saamiensa määräysten mukaan.
Konfederaatio murskasi unionin puolustuslinjan "Persikkatarhassa", haavoittaen ja vangiten unionin prikaatinkenraalin itsensä. Jotkut Barksdalen rykmenteistä kääntyivät pohjoiseen ja pakottivat kenraalimajuri Andrew A. Humphreysin divisioonan vetäytymään, jotkut jopa Cemetery Ridgelle saakka. Toiset hänen rykmenteistään etenivät suoraan eteenpäin. Siihen mennessä osa hänen miehistään oli mennyt Plum Runiin saakka, mailin päähän hyökkäyksestä, ja joutuivat unionin eversti George L. Willardin joukkojen vastahyökkäyksen kohteeksi. Barksdale haavoittui vasempaan polveen, jonka jälkeen hänen vasempaan jalkaansa osui kanuunankuula, ja toinen luoti osui häntä rintaan, ja pudotti hänet hevosen selästä. Hän sanoi adjutantilleen W.R. Boydille "Kuolen! Kerro vaimolleni ja lapsilleni että kuolin taistelussa asemapaikallani". Hänen joukkonsa joutuivat jättämään hänet haavoittuneena kentälle ja hän kuoli seuraavana aamuna unionin kenttäsairaalassa (Joseph Hummelbaughin farmilla). Barksdale on haudattu Greenwoodin hautausmaalle Jacksonissa Mississippissä.
Barksdalea esitti elokuvissa Gettysburg ja Jumalan miekka hänen jälkeläisensä Lester Kinsolving.
Louis Durey
upright|pienoiskuva|Louis Durey vuonna 1930.
Louis Durey (27. toukokuuta 1888 – 3. heinäkuuta 1979) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän kuului säveltäjäryhmään Les Six.
Durey syntyi Pariisissa liikemiesperheeseen. Hän päätti omistautua musiikkiuralle sangen myöhään oltuaan Debussyn Pelléas et Mélisande -oopperan esityksessä 19-vuotiaana. Säveltäjänä hän oli enemmän tai vähemmän itseoppinut. Hänen ensimmäinen musiikkimaailmassa kiinnostusta herättänyt teoksensa oli pianoduetto Carillons. Maurice Ravel kiinnitti säveltäjään huomiota ja suositteli häntä kustantajalleen. Kuoromusiikki oli alusta lähtien Dureyn tuotannossa tärkeällä sijalla. Kuuden ryhmä Les Six syntyi puolivahingossa, ja aluksi Durey oli sen kantava voima. Välirikko ryhmän suojelijan Jean Cocteaun kanssa sai Dureyn vetäytymään yhteistyöstä, ja ryhmä hajosi pian syntymänsä jälkeen.
Les Six -kauden jälkeen Durey muutti Saint-Tropez'n kaupunkiin Etelä-Ranskaan ja jatkoi siellä työskentelyään. Hän ei koskaan tuntenut tarvetta kuulua Ranskan musiikkipiireihin, mikä yhdessä hänen vasemmistolaisten aatteidensa kanssa jätti hänet taiteellisesti eristyksiin koko loppuelämäkseen.
Durey sävelsi Saint-Tropez'ssa ainoan oopperansa L’Occasionin. Vuonna 1929 hän nai Anne Grangeonin ja muutti takaisin Pariisiin seuraavana vuonna. 1930-luvulla hän liittyi kommunistiseen puolueeseen. Natsimiehityksen aikana toisessa maailmansodassa Durey toimi vastarintaliikkeessä ja sävelsi antifasistisia lauluja. Sodan jälkeenkin hänen jyrkät poliittiset mielipiteensä haittasivat hänen uraansa. Ansaitakseen elantonsa Durey hyväksyi musiikkikriitikon paikan pariisilaisessa kommunistilehdessä vuonna 1950.
Dureyn myöhäisemmät (muun muassa Vietnam-aiheiset) sävellykset ovat jääneet unohduksiin. Nykyään hän on Kuuden ryhmän jäsenistä ehkä tuntemattomin. Durey kuoli Saint-Tropez'ssa.
Ruunikko
Ruunikko on hevosen värinimitys. Ruunikon karva on ruskeaa ja jouhet (harja ja häntä) mustia. Koska jouhet voivat auringossa haalistua lähinnä ruskean tai harmaan näköisiksi, ruunikon tunnistaa varmimmin sen mustista jaloista, korvankärjistä ja turvasta. Ruunikon eri sävyjä ovat esimerkiksi tummanruunikko, punaruunikko ja mustanruunikko. Vaaleanruunikko on sekä todellinen ruunikon vaalea sävy että vanha virheellinen nimitys ruunivoikolle.
Niin kutsutuilla villiruunikoilla jalkojen ja pään mustat alueet jäävät hyvin pieniksi ja voivat myös olla mustan sijasta lähinnä tummanharmaita.
Varsinkin lämminveriravurit ovat lähes pelkästään ruunikoita.
Periytyminen
Jokainen hevonen on pohjaväriltään eli geneettisesti jotain näistä neljästä, vaikka väritysfenotyyppi eli -ilmiasu saattaakin muiden väriin vaikuttavien geenitekijöiden vuoksi olla esimerkiksi täysin valkoinen.
Perusvärien periytymiseen vaikuttaa kaksi geenilokusta: E-lokus määrää, voiko hevonen muodostaa mustaa pigmenttiä. Dominoiva alleeli E mahdollistaa mustan pigmentin, resessiivinen ee-genotyyppi estää sen muodostumisen täydellisesti ja hevonen on siis pohjaväriltään rautias. Ruunikkoväritykseen kuuluu mustaa pigmenttiä, joten ruunikon hevosen on oltava genotyypiltään EE tai Ee.
A-lokus määrittää mustan pigmentin jakautumisesta karvoituksessa. Villiruunikkovärityksestä vastaava +-alleeli tavataan niputtaa yhteen tavallisesta ruunikkovärityksestä vastaavan A-alleelin kanssa, koska väritykset ovat hyvin samankaltaiset. Ruunikon suhteen resessiivisesti periytyvät mustanruunikko (t-alleeli) ja musta väritys (a-alleeli). A-lokuksen suhteen ruunikko hevonen voi siis olla AA, At, tai Aa.
Ilman DNA-testejä voidaan ruunikon genotyypistä päätellä joitain seikkoja sen vanhempien ja jälkeläisten perusteella: rautias, musta tai aito mustanruunikko vanhempi tai jälkeläinen kertoo varmuudella, että ruunikon hevosen oma genotyyppi on vastaavasti Ee, Aa tai At. Jos ruunikon genotyyppi on AA EE, se voi saada ainoastaan ruunikoita jälkeläisiä. Täysin ruunikko jälkeläisryhmä voi kuitenkin syntyä myös sattumalta toisenlaisestakin genotyypistä, varsinkin jos jälkeläismäärä on pieni.
Monimutkaisen periytymisen vuoksi ruunikkoväriä on vaikea täysin vakiinnuttaa esimerkiksi rodun ainoaksi väriksi, sillä monen puhtaasti ruunikkovärisen sukupolven jälkeenkin saattaa syntyä lähinnä rautiaita yksilöitä. Näin on käynyt esimerkiksi clevelandinruunikolla. Toisaalta E- ja A-alleelien dominoivuus tarkoittaa sitä, että ruunikkoväritys on helppo karsia kannasta, josta halutaan esimerkiksi vain rautiaita tai mustia.
Sävyt
Ruunikon sävyt vaihtelevat paitsi tummuudeltaan ja vaaleudeltaan myös. Esimerkiksi mustanruunikko on melkein musta ja punaruunikko on selkeästi punaruskea. Suomessa ruunikon sävyt erotellaan toisistaan ja niillä on eri lyhenteet. Mustanruunikko ja villiruunikko eroavat geneettisesti muista ruunikoista.
Samankaltaisia värejä
Jotkin ruunikosta geneettisesti eroavat värit voivat tuottaa ruunikolta näyttäviä mustanruskeita hevosia.
Roy Babbington
Roy Babbington (s. 8. heinäkuuta 1940) on brittiläinen rock- ja jazzbasisti. Hän oli Soft Machine -kokoonpanon jäsen.
1960–1970-lukujen vaihteessa Babbington soitti myös Delivery-nimisessä yhtyeessä.
Babbington on myöhemmän uransa aikana tehnyt yhteistyötä useiden artistien kanssa; hän esiintyi muun muassa Judie Tzuken albumilla Welcome to the Cruise (1979).
Maailman paras kylä
Maailman paras kylä on Arto Paasilinnan vuonna 1992 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY.
Kirja kertoo Eemeli Toropaisesta, jonka isoisä Asser Toropainen on kuollut ja testamentissaan vaatii Eemeliä rakentamaan kirkon. Tämä siksi, koska Asser on nuoruudessaan polttanut useita kirkkoja ja haluaa näin tehdä eräänlaisen hyvityksen Jumalalle. Eemeli perustaa testamentin mukaisesti kuolinkirkkosäätiön ja alkaa rakentaa kirkkoa. Kuitenkaan kirkon rakentaminen keskelle erämaata ei ole niin yksinkertaista.
Lopulta valmiin kirkon ympärille alkaa syntyä kylä, joka ajan myötä kasvaa ja katselee maailman mullistuksia sivusta.
Vastaanotto
Maailman paras kylä oli myyntimenestys, sitä myytiin ilmestymisvuonnaan 80 000 kappaletta. Myös kriitikot pitivät kirjasta, Antti Majander kirjoitti:'' Parasta Paasilinnassa on hulluus. Hän kehittelee uskomattomia tilanteita ja luo niihin uskottavuutta''.
Luettelo Pedersören kunnan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Pedersören kunnan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pedersören kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kunta oli vuoteen 1989 nimeltään Pietarsaaren maalaiskunta. Siihen liitettiin vuonna 1977 Purmon ja Ähtävän kunnat.
Anja Vähäaho
Anja Vähäaho (o.s. Isomaa 26. elokuuta 1946, Ylivieska - 5. huhtikuuta 2010, Pyhäjärvi) oli kärsämäkinen monen kulttuurin alan vaikuttaja; kirjailija, kriitikko, kirjoittajakouluttaja sekä Suomen Elämäntarinayhdistyksen puheenjohtaja.
Anja Vähäaholta ilmestyi viisi kaunokirjallista teosta, joista viimeisin on omaelämäkerrallinen romaani Musta joutsen (1991). Lisäksi hän toimitti lukuisia antologioita, mm. toimituskunnan puheenjohtajana Elämäntarinayhdistyksen julkaiseman Lapsuusmuistoja-antologian (2006). Hän myös kirjoitti yhdessä Liisa Enwaldin ja Marja-Riitta Vainikkala-Kejosen kanssa teoksen Elämä tarinaksi (2003).
Anja Vähäaho oli perustamassa Suomen Elämäntarina- ja kansantaideakatemiaa (myöhemmin Elämäntarina-akatemia) ja sen tueksi Suomen Elämäntarinayhdistystä Kärsämäelle vuonna 1999. Vähäahon aloitteesta Elämäntarinayhdistys alkoi vuonna 2000 julkaista Elämäntarina-lehteä, joka on Suomen ainoa elämäkertateemainen kulttuurilehti. Anja toimi sekä yhdistyksen puheenjohtajana että lehden päätoimittajana alusta lähtien kuolemaansa asti. Kärsämäellä 2000-luvun alussa järjestettyjen tapahtumien luomalta pohjalta alkoi kehitys, joka on synnyttänyt jokakesäiset mittavat Elämäntarinafestivaalit työpajoineen, seminaareineen ja Tarinaniskennän SM-kilpailuineen.
Anja Vähäaholle on myönnetty hänen ansioistaan seuraavat palkinnot: Oulun läänin vuoden 2004 Hyvä Opettaja -tunnustuspalkinto ja Kärsämäen kunnan kulttuuripalkinto vuonna 2009. Anjan johtama Suomen Elämäntarinayhdistys sai Alfred Kordelinin rahaston myöntämän kannustuspalkinnon vuonna 2005 suomalaisten elämäkertakirjoittamisen lisäämiseen.
Michael Vartan
Michael Vartan (s. 27. marraskuuta 1968) on ranskalais-amerikkalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.