cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urheiluopistosäätiö
Pajulahden kehittäminen
Pajulahden urheiluopistoa kehitettiin monin tavoin. Se näkyi konkreettisesti erittäin vilkkaana rakentamisena. Ennen säätiöitymistä Pajulahteen oli saatu uusi opistotalo 1949, urheilukenttä 1950 sekä henkilökunnan asuinrakennukset 1950 ja 1951. Maapohjahalli eli nykyinen Nikula-halli otettiin käyttöön 1956. 1960-luvulla henkilökunnalle rakennettiin uusi asuinrakennus ja entinen muutettiin naisopiskelijoiden asunnoiksi. Vuosikymmenen lopulla laajennettiin urheiluhallia ja rakennettiin uutta lämpökeskusta. 1970-luvulla investoitiin rakennushankkeisiin merkittävästi. Suurin hanke oli vuonna 1977 valmistunut päärakennus, johon tuli myös iso palloiluhalli, uinnin opetusallas, voimailutiloja, opetus-, hallinto- ja toimistotiloja. Päärakennusta kaksi vuotta aiemmin oli rakennettu uusi urheilukenttä. Vuonna 1978 otettiin käyttöön uusi oppilasasuntola. Lisäksi vanha voimistelusali korvattiin uudella 1970-luvun lopulla. Samoihin aikoihin laajennettiin vuonna 1949 valmistunutta opistotaloa. Vilkas rakennusvaihe päättyi urheiluhallin eli Nikula-hallin uudistamiseen ja vanhimman oppilasasuntolan peruskorjaukseen vuonna 1980.
Liikunnanohjaajakoulutuksen uudistus lisäsi Pajulahden oppilasmääriä ja näin majoitustilaa tarvittiin lisää. Vuonna 1988 valmistui majoitusrakennus 44 vuodepaikalla. Samana vuonna saatiin päärakennuksen jatko-osa käyttöön, johon tulivat auditorio, uudet vastaanottotilat, kirjasto ja lisää toimistotilaa, mutta tämäkään ei vielä riittänyt. Vuoden 1988 aikana otettiin käyttöön uusi tennishalli. 1980-luvun lopulla rakennettiin valaistu kuntorata. Ulkoliikuntapaikoista urheilukenttä sai 1991 uuden ilmeen ja pelialue uusittiin hiekkatekonurmeksi.
Urheiluopistosäätiön panostukset eivät menneet hukkaan, sillä Pajulahti oli vuonna 1989 yksi niistä neljästä urheiluopistosta, jotka nimettiin valtakunnalliseksi valmennuskeskukseksi. Muut kolme olivat Kuortane, Vierumäki ja Vuokatti. Nimitys vankisti Pajulahden asemaa valtakunnallisena kilpa- ja huippu-urheiluopistona. Edessä oli myös iso hallinnollinen muutos. Vuonna 1991 Pajulahden opisto jaettiin neljään osaan: koulutus-, valmennus-, vapaa-aika- ja palvelukeskukseksi.
Laajat ja lukuisat rakennushankkeet olivat mahdollisia Urheiluopistosäätiön hyvällä taloudenhoidolla ja valtionavuilla. Opiston taloutta oli hoidettu osana Urheiluopistosäätiön taloutta Pajulahden siirryttyä säätiölle 1952. Pajulahden eri laajentamishankkeita suunniteltiin jo 1960-luvulla, mutta säätiö ei tuolloin uskaltanut lähteä laajamittaiseen rakentamiseen, kun samaan aikaan sitouduttiin Helsingin Urheilutalon rakentamiseen. Oma merkityksensä oli silläkin, että Pajulahden urheiluopistoa alusta saakka rehtorina johtanut aikaansaava Pentti Anttila siirtyi muihin tehtäviin. Lähinnä pelättiin säätiön tuloa tuottavan omaisuuden sitoutumista liikaa Pajulahteen, jolloin mahdollisuudet jatkossa tukea opiston toimintaa heikentyisivät. Laajat investoinnit siirtyivät 1970-luvulle, jolloin Anttilakin palasi takaisin rehtoriksi. Päärakennuksen laajennus liikuntatiloineen toteutettiin lopulta pääosin valtionavulla ja velkoja syövän inflaation turvin. Säätiön pääomapanostus oli suhteellisen pieni. Silti jouduttiin ottamaan lisää lainaa ja investoinnit rasittivat säätiön taloutta. Urheiluopistosäätiön oli 1970-luvun lopulla vuosittain katettava opiston alijäämää suurilla summilla. Vuonna 1979 tukirahat nousivat 610 000 markkaan (298 000 €). Tilanne alkoi korjaantua 1981, jolloin alijäämä supistui 350 000 markkaan.
Pajulahden yhtiöittäminen
Urheiluopistosäätiön hallitus hyväksyi Asko Puumalaisen esittämän yhtiöittämisen linjauksen 1994. Ratkaisua ei tehty hätäillen. Opisto yhtiöitettiin osaksi verotuksen muutosten vuoksi. Arvonlisäverotusta oltiin ulottamassa myös palveluihin. Yhtiöittämisen arvioitiin parhaiten turvaavan opiston talouden tilanteessa, jossa valtionavut vähenivät. Pajulahdesta muodostettiin keväällä 1996 osakeyhtiö, Valtakunnallinen valmennus- ja liikuntakeskus Oy (VVLK), jonka hallitus toimi jatkossa opiston johtokuntana. Yhtiön tarkoituksena oli toimia yleishyödyllisenä valtakunnallisena liikunnan koulutuskeskuksena ja ylläpitäjänä. Väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi valittiin Puumalainen. Yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi nimettiin Markku Pohjola. Muut johtokunnan jäsenet olivat Pentti Laaksonen, Esko Suuperko ja Risto Tuominen. Yhtiön johtokunta koostui Urheiluopistosäätiön luottamushenkilöistä. Laaksonen oli säätiön asiamies ja muut säätiön hallituksen jäseniä.
Yhtiöittäminen toteutettiin hyvässä yhteistyössä opetusministeriön kanssa. Pajulahden maaomaisuus jäi Urheiluopistosäätiölle, joka vuokrasi ne yhtiölle. Pajulahden kiinteistöt siirrettiin yhtiön nimiin apporttiomaisuutena eli yhtiön osakkeina. Yhtiön vastattavaksi siirtyivät rakentamista varten otetut 10 miljoonan markan (2,4 milj. €) suuruiset lainat. Säätiölle yhtiö jäi velkaa aikaisempien vuosien tappioista 5,2 miljoonaa markkaa.
Ilman soraääniä yhtiötä ei perustettu. Osa Pajulahden henkilökunnasta ja johtokunnan jäsenistä koki tulleensa syrjäytetyksi. Pajulahtea vuodesta 1983 johtanut rehtori Tony Bärlund pyysi eroa. Sitä ennen Puumalainen korvattiin heinäkuun alusta 1996 alkaen uudella toimitusjohtajalla Pasi Honkaniemellä. Bärlundin tilalle vt. rehtoriksi nimettiin Jorma Anttila.
Yhtiön puheenjohtajana pitkään toimineen Markku Pohjolan mukaan suurin syy yhtiöittämiseen oli omistajaohjaus. Pohjola korosti, että viime kädessä omistaja eli Urheiluopistosäätiö päättää Pajulahden taloudellisista ratkaisuista. Tätä ei hänen mielestään johtokunta riittävästi ymmärtänyt.
Jo ennen Pajulahden yhtiöittämistä Asko Puumalaisen selvitystyön perusteella oli perustettu tytäryhtiöitä. Helmikuussa 1995 perustettiin Liikuntakeskus Pajulahden Kahvio Oy. Sen jälkeen aloitti toimintansa tammikuussa 1996 Pajulahden Jäähalli Oy. Molempien yhtiöiden osakkeet omisti Urheiluopistosäätiö. Koko Pajulahden yhtiöittämisen jälkeen säätiö myi syksyllä 1997 kahvio- ja jäähalliyhtiön osakkeet VVLK Oy:lle. Tytäryhtiöiden määrää lisättiin 1999 vielä yhdellä, kun Pajulahden energiahuoltoon liittyvät toiminnot eriytettiin omaan yhtiöön, joka nimettiin Pajulahden Lämpö Oy. Viisi vuotta myöhemmin kolme erillisyhtiötä yhdistettiin Pajulahden Palvelut Oy:ksi.
Pajulahden yhtiöittäminen kiihdytti rakentamista. Harjoitusjäähalli valmistui 1997. Uusi, 25-metrinen uimahalli vihittiin käyttöön maaliskuussa 1999. Seuraavaksi laajennettiin jälleen kerran päärakennusta. Uusi ravintola valmistui 2002. Majoitustiloja lisättiin kahteen otteeseen vuosina 2004 ja 2006. Liikuntatilaa saatiin lisää tennishallia laajentamalla vuonna 2005. Kaksi tenniskenttää katettiin 2009. Urheiluopistosäätiö panosti varsinaisen lippulaivan, Pajulahti-hallin rakentamiseen, mikä oli Pajulahden kaikkien aikojen suurin investointi. Halli vihittiin käyttöön lokakuussa 2010. Hetki oli ikimuistoinen. Isosta hallista oli haaveiltu jo 1990-luvulla. Hanketta veti vuonna 2006 Pentti Laaksosta säätiön asiamiehenä seurannut Yrjö-Olavi Aav. Finanssikriisi alensi kustannusarviota. Urheiluopistosäätiö panosti neljällä miljoonalla, opetusministeriö avusti 1,8 miljoonalla ja loput katettiin pankkilainoin. Pajulahti-halliin liittyi Hotelli Kangaspajun rakentaminen, mikä lisäsi yli sadalla majoituskapasiteettia. Vilkkaan rakentamisboomin aikana vaihtui johto syksyllä 2006. Pasi Honkaniemen työtä toimitusjohtajana ja urheiluopiston rehtorina jatkoi Lasse Mikkelsson.
Pajulahden kehittäminen ei pysähtynyt ison hallin saamiseen. Urheiluopistosäätiö osti 2010 Pajulahdelle lisämaata peräti lähes 72 hehtaaria.
Helsingin Urheilutalo ja hotelli
Urheiluopistosäätiön asiamies Eino A. Wuokko huolehti keväällä 1957, että TUL:n urheilutaloa varten Kalliosta, Brahen kentän vierestä Helsingin kaupungilta vuokrattu tontti siirtyi Urheiluopistosäätiölle, kun TUL:n urheilutalohanke oli jäänyt toteutumatta. Wuokko haaveili edelleen urheilutalosta. Muitakin suunnitelmia tuli esille. Suomen Uimaliitto halusi tontille uimahalliyritystä. Suunnitelmat alkoivat kääntyä siihen suuntaan, että taloon tulisi urheilu- ja yritystiloja. Keväällä 1959 perustettiin Kiinteistö Oy Brahenlinna, jonka korvasi myöhemmin Kiinteistö Oy Helsinginkatu 25. Rakennushanke alkoi edetä. Talon kustannusarvio oli aluksi runsaat 600 miljoonaa markkaa (15 milj. €). Lisäksi taloa hallinnoimaan perustettiin Urheiluhallit Oy, joka maksoi 200 miljoonan markan osuutensa Helsingin kaupungin lupaamalla korottomalla lainalla. Helsingin kaupungin kaavailema avustus kattaisi kustannuksista kolmasosan. Valtio myönsi 30 miljoonaa työllisyystukea. Lainaa otettiin 185 miljoonaa ja perustajäsenet sijoittivat 114 miljoonaa markkaa. Hankkeessa oli mukana Urheiluopistosäätiön lisäksi SVUL:n erikoisliittoja.
Rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 1959. Taloon tuli kaksi uima-allasta ja palloiluhalli sekä niihin tarvittavat katsomotilat. Lisäksi rakennukseen saatiin keilahalli, painonnostosali, painisali sekä tilat voimistelulle ja nyrkkeilylle. Muihin osiin sijoitettiin 500-paikkainen elokuvateatteri, kaksi ravintolaa ja hotelli, opiskelijoiden asuntohotelli ja muita liiketiloja.
Urheiluopistosäätiö kietoutui entistä tiiviimmin hankkeeseen, kun osakkaista liikemies Osmo Ahonen ei selvinnyt rahoitusvelvoitteistaan. Urheiluopistosäätiö osti ravintolaa, hotellia ja kahvilaa vastaavat osakkeet 74 miljoonalla markalla.
Helsingin Urheilutalon vihkiäiset pidettiin huhtikuussa 1962. Eino Ketolan mukaan Urheilutalon valmistuminen oli Urheiluopistosäätiön historian merkkitapaus. Hanke oli vaatinut säätiön johdolta ”melkoista rämäpäisyyttä”. Rakennuskustannukset nousivat lopulta 777 miljoonaan markkaan. Säätiö oli kiinnittänyt lainojensa vakuudeksi Pajulahden kiinteistöjä. Velkaa oli 120 miljoonaa. Lisäksi säätiön omistuksessa olleen Urheilukadun kivitalon myyntirahat 71 miljoonaa markkaa oli käytetty hankkeeseen.
Helsingin Urheilutalon avaamisen myötä Urheiluhallit Oy aloitti varsinaisen toimintansa. Urheiluopistosäätiö omisti yhtiön osakkeista 51 prosenttia ja loput olivat SVUL:n erikoisliittojen ja kahden NMKY-järjestön hallussa. Urheiluhallit Oy laajensi toimintaansa 1970 Kontulaan, 1973 Siltamäkeen ja 1983 Malmille.
Sijoitusvarallisuuden synty
Urheiluopistosäätiön talous oli erittäin tiukalla Pajulahden suurten rakennusprojektien vuoksi 1970-luvun lopulla. Säätiö tarjosi Urheiluhallit Oy:n osakkeistaan 173 kappaletta eli yhtiön osake-enemmistöä Helsingin kaupungille. Neuvottelujen jälkeen hinnaksi sovittiin 1,75 miljoonaa markkaa (1 milj. €). Omistusoikeus siirtyi kaupungille vuoden 1979 alusta. Kaupan myötä Helsingin kaupunki sai välillisen määräysvallan Kiinteistö Oy Helsinginkatu 25:een. Säätiö omisti yhtiöstä kaupan jälkeen vielä 38,6 prosenttia. Kaupan taustalla oli Eino A. Wuokon halu estää urheilutilojen joutuminen TUL:n ja TUK:n yhdistämisprosessissa TUL:n, Wuokon mukaan kommunistien, haltuun.
Helsingin Urheilutalossa sijaitsevan Hotelli Olympian vuokraaja Helsingin Osuuskauppa (HOK) esitti hotellitilojen saneerausta vedoten kilpailutilanteeseen. Urheiluopiston säätiön hallitus ei ehdotukselle lämmennyt, koska Pajulahdessa oli meneillään useampikin rahaa vievä rakennushanke. Toinen pääkaupunkiseudun keskeinen osuusliike, Elanto, ilmoitti halustaan ostaa Hotelli Olympian osakkeet. Säätiön hallitus totesi kalliin saneeraustarpeen ja näki myynnin järkeväksi. Päätös kaupasta tehtiin nopeasti ja kauppakirja hyväksyttiin keväällä 1988. Urheiluopistosäätiö kirjasi kaupasta 34,5 miljoonan markan (10,5 milj. €). Varat sijoitettiin valtion obligaatioihin. Niistä tulevat neljän miljoonan markan vuosittaiset korkotuotot vahvistivat säätiön taloutta ja antoivat toiminnalle aivan uutta liikkumavaraa. Urheilutalosta säätiön omistukseen jäi vielä osa toimistotiloista, autotallit ja katutason liiketilat. Viimeiset kaksi toimistokerrosta Urheiluopistosäätiö myi Elannolle 2002. Kauppahintana säätiö sai kolme liikehuoneistoa ja välirahaa 25 000 euroa.
SVUL:n rakentama Töölön Urheilutalo siirtyi Urheiluhallit Oy:n omistukseen 1987 ja Pasilan palloiluhalli 1995. Urheiluopistosäätiö oli lisäksi kuudenneksen osuudella mukana Mäkelänrinteen Uintikeskuksessa, joka valmistui 1999.
Vaalirahajupakka
Urheiluopistosäätiön perinteisiin kuului taide-esineiden hankinta eri tarkoituksiin. Jo asiamies Pentti Laaksosen kaudella säätiö osti 1980-luvun alussa Kimmo Pyykön Manu-reliefin. Osto liittyi Mauno Koiviston presidentinvaalikampanjaan. Samalla tavoin – ostamalla taidetta – säätiö tuki Martti Ahtisaarta ja Tarja Halosta. Myös SDP myi Urheiluopistosäätiölle taidetta saadakseen tukieuroja. Yksittäisistä kansanedustajaehdokkaista tuettiin vain muutamia urheilutaustaisia ehdokkaita, ja heitäkin suhteellisen vähäisillä summilla.
Perinteiset käytännöt muuttuivat, kun Urheiluopistosäätiö sai syksyllä 2009 Patentti- ja rekisterihallitukselta (PRH) vaalirahajupakkaan liittyen selvityspyynnön. Sen taustalla olivat tiedot muutamien säätiöiden tuesta kunta-, eduskunta- ja presidentinvaaleissa. Pyynnöllä haettiin säätiöltä selvitystä erityisesti vuosien 2005–2008 vaalirahoituksesta. Urheiluopistosäätiö luetteli seminaari- ja taidehankintamenot, jotka keskimäärin nousivat 9 000 euroon vuodessa. Säätiö arvioi talousseminaarit hyödyllisiksi sen toiminnalle ja taidehankinnoilla ei ollut taloudellista merkitystä sen toiminnassa. Lisäksi seminaari- ja taidehankinnat olivat itse rahoitettu. Kuitenkin Urheiluopistosäätiö oli valmis toimimaan ohjeiden mukaan, mikäli PRH arvioi, etteivät säätiöt voi tehdä tällaisia hankintoja ilman nimenomaista mainintaa säännöissä.
PRH:n vastauksessa Urheiluopistosäätiön seminaareihin osallistumisia ja taidehankintoja ei kaikilta osin pidetty asianmukaisina. Toiminnan piti olla sääntöjen mukaista ja harkittua. Tämä täytyi todeta Urheiluopistosäätiön hallituksessa. Säätiön hallitus päättikin vastaisuudessa noudattavansa PRH:n antamia linjauksia. Tämä ei kuitenkaan riittänyt. Syksyllä 2010 PRH tiedusteli, mitä säätiö on tehnyt edesauttaakseen sääntöjensä mukaisen tarkoituksen toteuttamista. Urheiluopistosäätiö totesi tekemänsä päätökset ja noudattavansa Säätiöiden ja rahastojen neuvottelukunnan ohjetta, jonka suosituksen perusteella säätiön hallitus laati hallintoa ohjaavaa asiakirjaa.
Näistä toimista huolimatta Keskusrikospoliisi aloitti syksyllä 2010 tutkinnan Urheiluopistosäätiön ja Pajulahden VVLK Oy:n toiminnasta vuosilta 2005–2009. Hallituksen jäseniä ja entistä asiamiestä kuulusteltiin epäiltynä luottamusmiesaseman väärinkäytöstä. Epäillyt joutuivat syytteeseen. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi tammikuussa 2013 Urheiluopistosäätiön entisen asiamiehen ja hallituksen jäsenet päiväsakkoihin luottamusaseman väärinkäyttämisestä. Oikeus määräsi heidät korvaamaan Urheiluopistosäätiölle aiheuttamansa vahingon ja PRH:n oikeudenkäyntikulut.
Säätiön hallinto
Urheiluopistosäätiön ensimmäinen asiamies oli Eino A. Wuokko, jonka työlle perustui säätiön taloudellinen pohja. Wuokko teki varsin uskaliaita kiinteistösijoituksia. Suomen Työväen Säästöpankin (STS) hallintojohtajan ja varatoimitusjohtajan paikalta Wuokkoa vuoden 1980 alusta seurannut Pentti Laaksonen oli paljon varovaisempi. Laaksosen yksi suurimmista saavutuksista oli, että hän onnistui realisoimaan säätiön omaisuutta ennen lamaa. Laaksonen rakensi säätiölle mahdollisuuden vakaaseen kehitykseen. Urheiluopistosäätiön asiamies vaihtui 2005, jolloin Pentti Laaksosen seuraajana aloitti STS:n pääjohtajana toiminut ja fuusion jälkeen Kansallis-Osake Pankissa sekä Nordeassa johtajana työskennellyt Yrjö-Olavi Aav. Hänen siirtyessä eläkkeelle 2009 tilalle valittiin filosofian maisteri Jukka Hako. Laaksosen ja Aavin tavoin myös Hakon työura liittyi STS pankkiin, jossa hän oli toiminut tiedotussihteerinä, markkinointipäällikkönä ja Helsingin seudun kenttäjohtajana sekä sen jälkeen KOP:ssa, Meritassa ja Nordeassa. Asiamies Hako nimitettiin Urheiluopistosäätiön toimitusjohtajaksi kesällä 2016.
Urheiluopistosäätiön hallituksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi vuosina 1952–1967 Väinö Leskinen, jota seurasi Väinö Soininen. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Väinö Soinisen kuoltua 1987 varatuomari, kansanedustaja ja monipuolinen urheilumies Markku Pohjola. Valtuuskunnan puheenjohtajan Paavo Lipposen esityksestä valtuuskunta valitsi keväällä 2013 uudeksi hallituksen puheenjohtajaksi Osuuskunta Tradekan toimitusjohtajan Perttu Puron.
Apurahatoiminnan kasvu
Urheiluopistosäätiön säännöt antavat varsin laajat mahdollisuudet urheilu- ja liikuntakasvatuksen tukemiseen. Aluksi säätiö ei harjoittanut varsinaista apurahojen myöntämistä julkisen haun kautta, mutta säätiö myönsi pieniä tunnustusapurahoja Pajulahdesta valmistuneille urheiluohjaajille ja siellä opiskelevien nuorten kerhotoiminnalle. Lisäksi annettiin apurahoja pääasiassa poikien painivalmennukseen. Säätiön vakavaraisuuden kohentuessa 1980-luvulla apurahoilla alkoi olla suurempi merkitys. Vuonna 1987 avustukset ja stipendit olivat yhteensä lähes 120 000 markkaa. Vuonna 1988 säätiö tuki nuorisourheilua 80 000 markalla ja TUL:n naisten rytmistä kilpavoimistelua 15 000 markalla. Pajulahden urheiluopistosta säätiö lahjoitti 250 henkilövuorokautta golfin nuorisoleirille yhdessä Suomen Työväen Säästöpankin kanssa. Tenniksen nuorisoleirille myönnettiin 200 vuorokautta.
Urheiluopistosäätiön tuki vuonna 1989 uintia, tennistä ja koripalloa. Apurahatoiminta laajeni 1990-luvun alussa. Vuonna 1991 apurahoja myönnettiin yhteensä lähes 170 000 markkaa, seuraavana vuonna 164 000 ja vuonna 1993 jo lähes 180 000 markkaa.[41]
Apurahatoiminnassa tapahtui käänne vuonna 1995, jolloin Urheiluopistosäätiö aloitti urheilu- ja liikunta-aiheisen tutkimuksen tukemisen lahjoittaen 55 000 markkaa Kansan Sivistysrahastolle. Seuraavana vuonna avustettiin lääketieteellistä tutkimusta antamalla Helsingin Yliopistolliselle Keskussairaalle 10 000 markkaa. Panostus urheiluaiheiseen tutkimukseen nousi uudelle tasolle vuonna 2000, jolloin säätiö myönsi tutkimukselle Kansan Sivistysrahaston kautta 410 000 markkaa.
Urheilua tuettiin edelleen vuonna 1996, jolloin Tampereen Ilveksen naisten jalkapallon SM-sarjajoukkue sai 30 000 markan stipendin viikon leiriä varten Pajulahdessa. Seuraavana vuonna säätiö sai useita apurahahakemuksia lajiliitoilta. Stipendit Pajulahden leiritykseen, 225 000 markkaa, myönnettiin painonnostajille, suunnistajille, sulkapalloilijoille, taitoluistelijoille ja voimistelijoille. Vuodelle 1998 leiristipendejä annettiin peräti 500 000 markan arvosta.
Urheiluopistosäätiö tuki vuonna 2001 liikuntatieteellistä tutkimusta 89 000 eurolla, urheiluvalmennusta ja liikuntakasvatusta 279 000 eurolla. Siten panostukset kasvoivat merkittävällä tavalla. Puolustusvoimien Urheilukoulu ja Urheiluopistosäätiö aloittivat yhteistyön 2002. Siihen liittyi säätiön 150 000 markan stipendi, jolla Urheilukoulu maksoi Pajulahden liikuntakeskuksen käyttökustannuksia.
Urheiluopistosäätiö myönsi vuosina 2000–2010 apurahoja yhteensä runsaat 2,5 miljoonaa euroa. Niistä yli puolet, 1,5 miljoonaa, jaetiin urheiluseuroille, liitoille ja muille järjestöille. Pääkohteina olivat yleisurheilu, jalkapallo, tennis ja kamppailulajit. Tuen turvin lajit käyttivät Pajulahden monipuolisia palveluja. Vuodesta 2002 apurahoja myönnettiin hakemuksien perusteella yksittäisille hakijoille. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä noin 320 000 eurolla tuettiin urheilijoita ja siitä puolet enemmän yksittäisiä tutkijoita. Vuodesta 2010 urheiluapurahojen jaossa merkittävä osuus meni vammaisurheilun tukemiseen.
Eniten vuosina 2000–2010 apurahoja myönnettiin vuonna 2008 yhteismäärän ollessa runsaat 319 000 euroa. Tutkimusapurahat olivat 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä suurimmillaan vuonna 2006, jolloin ne nousivat 93 000 euroon. Urheiluapurahat liitoille, seuroille ja muille yhteisöille ylsivät parhaimmillaan vuonna 2008 jo 197 500 euroon. Eniten urheiluapurahoja yksittäisille urheilijoille jaettiin vuonna 2007, jolloin määrä oli vajaat 53 000 euroa.
Urheiluopistosäätiö kasvatti yhteiskuntavastuuta apurahojen myöntämisessä entisestään 2010-luvulla, jolloin alettiin myöntää apurahoja sosiaalisin perustein. Tukea saivat muun muassa Suomen Icehearts kasvattaja-valmentajien koulutuskuluihin ja joukkueiden harjoituskuluihin sekä Young Move lastenkodeissa asuvien tai vähävaraisten perheiden lapsien urheiluvarusteiden, lisenssimaksujen ja vakuutusten kattamiseen.
Yksittäisille urheilijoille myönnettiin 2010-luvulla yhteensä keskimäärin noin 30 000 euroa vuodessa ja vastaavasti tutkijoille 30 000–45 000 euroa vuosittain. Liittoja ja seuroja tuettiin vuosittain 170 000–180 000 euron välillä; poikkeuksena vuosi 2012, jolloin tukisumma nousi 197 000 euroon. Vuodesta 2013 alettiin myöntää hankerahoitusta, jonka jaossa painotettiin 2020-luvulla liikunnan tasa-arvoa.
Urheiluopistosäätiö solmi 2010-luvun puolivälissä kolme merkittävää, näkyvää sopimusta. Säätiö ja Suomen Olympiakomitea aloittivat yhteistyön vuonna 2015. Vuosina 2015–2020 säätiö tuki Pajulahti-teamin urheilijoita ja Pajulahti nimikoitiin Suomen Olympiakomitean viralliseksi valmennuskeskukseksi 15 000 euron vuosittaisella tuella. Sopimus sai jatkoa vuosiksi 2021–2024. Lisäksi uusi yhteistyösopimus tehtiin Paralympiakomitean kanssa, minkä ansiosta Pajulahdesta tuli myös Paralympic Training Center. Näiden lisäksi Urheiluopistosäätiö aloitti yhteistyön Suomen urheilugaalan kanssa. Säätiöstä tuli aluksi 6 200 euron panostuksella Urheilukulttuuritekopalkinnon kummi. Yhteistyö Urheilugaalan kanssa kesti kuusi vuotta.
Vuonna 2015 asetettiin uudessa strategiassa tavoitteeksi kasvattaa apurahojen yhteismäärää vuoteen 2025 mennessä 500 000 euroon. Painopistealueiksi otettiin erityisliikunta ja sosiaalista eheyttä parhaiten edistävät lajit. Apurahojen määrä onkin lisääntynyt strategian mukaisesti. Vuonna 2018 apurahoihin varattiin jo yli 400 000 euroa.
Eri lajien vertailussa vuonna 2017 yleisurheilu oli edelleen säilyttänyt asemansa 37 500 eurolla. Jalkapallolle myönnettiin 25 000, tennikselle 23 000, kamppailulajeille 15 500 sekä strategian mukaisesti erityis- ja vammaisurheilulle 15 000 euroa. Näin apurahojen myöntämisestä oli kehittynyt Urheiluopistosäätiön yksi tunnetuimmista ja vaikuttavimmista toiminnoista.
Aiheesta muualla
Urheiluopistosäätiö
Seksuaaliterapia
Seksuaaliterapia on yksilöille ja pareille suunnattu terapeuttinen kuntoutus- ja hoitomuoto. Seksuaaliterapiassa tutkitaan ja selvitetään ongelmiksi muodostuneita asioita, kuten toiminnallisia häiriöitä, nautintoon ja kommunikointiin liittyviä pulmia, sekä kriisejä, traumoja ja riippuvuuksia yhdessä terapeutin kanssa.
Menetelmät ja teoria
Nykyaikainen seksuaaliterapia yhdistää usein psykoterapeuttisia ja lääketieteellisiä tekniikoita transformatiivisesti, pyrkien ymmärtämään seksuaalisten ongelmien psykologisia, biologisia ja muita osa-alueita vuorovaikutteisella keskustelulla sekä tarvittaessa esimerkiksi lääkehoidon avulla. Seksuaaliterapeutit voivat käyttää hoidon apuna myös muuan muassa mielikuvaharjoituksia, kehollisia harjoitteita, sekä rentoutumismenetelmiä, mutta seksuaaliterapia ei sisällä fyysistä koskettamista terapeutin ja asiakkaan välillä.
Terapiasuhteen kesto vaihtelee, mutta tyypillisesti hoitosuhde on lyhytkestoista, vaihdellen muutamasta tapaamiskerrasta pariin kuukauteen. Seksuaaliterapia voi joskus vaatia tuekseen myös erikoislääkäreiden osallistumista, koska esimerkiksi haluttomuuden tai erektiohäiriön taustalla voi olla myös somaattinen tai psykogeeninen perusta, eli esimerkiksi verenkiertohäiriö tai psyykkiset suorituspaineet.
Osana terapiaa tai erillään siitä on usein myös seksuaalineuvonta, sillä suurin osa Suomessa toimivista seksuaaliterapeuteista on myös koulutettuja seksuaalineuvojia.
Seksuaaliterapeutin nimike ei ole suojattu, mutta seksuaaliterapeutti voi hakea saa suojakseen Nordic Association for Clinical Sexology (NACS) -järjestön auktorisointia Suomen seksologisen seuran kautta. Tällöin nimikkeeksi tulee erityistason seksuaaliterapeutti.
Asiakasryhmät ja oireet
Seksuaaliterapiakäynneillä keskitytään ensisijaisesti asiakkaiden oireisiin pikemminkin kuin taustalla oleviin psykodynaamisiin konflikteihin, esimerkiksi masennukseen tai ahdistukseen. Näihin oireisiin kuuluvat esimerkiksi seksuaalisen kiinnostuksen tai kiihottumisen puute, kivulias seksi, viivästynyt tai ennenaikainen siemensyöksy, erektiohäiriöt, ei-toivotut seksuaaliset fetissit, seksuaalinen riippuvuus, päätyypillisten seksuaalisten kiinnostuksen kohteiden (parafilioiden) aiheuttamien ongelmien käsitteleminen, sukupuolidysforia, yliaktiivinen libido tai hyperseksuaalisuus, seksuaalisesta hyväksikäytöstä, kuten raiskauksesta tai seksuaalisesta häirinnästä toipuminen, sekä myös ikääntymiseen, sairauteen tai vammaisuuteen liittyvät seksuaaliset ongelmat. Seksuaaliterapiaan voi hakeutua kuka tahansa täysi-ikäinen. Seksuaaliterapia ei ole KELA-korvattua kuntoutusta.
Historia
Seksuaaliterapialla on pitkät juuret eri kulttuureiden piireissä ympäri maailman, ja sitä on harjoitettu esimerkiksi muinaisessa Intiassa, Kiinassa, Kreikassa ja Roomassa. Seksuaaliterapian piiriin on kuulunut monenlaisia perinteitä ja hoitoja esimerkiksi ohjeiden, loitsujen, anafrodisiakkien tai afrodisiakkien ja tantrisen joogan muodossa. 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa suuri osa seksuaaliterapiasta ja seksuaaliongelmien keskustelusta rajoittui tieteelliseen keskusteluun.
1900-luvun alussa seksologit kuten Henry Havelock Ellis ja Alfred Kinsey, alkoivat tehdä uraauurtavaa, kiistanalaista tutkimusta ihmisen seksuaalisuudesta. 1950-luvulla seksuaaliterapiassa oli kysymys niinsanotusta "seksuaalisen ilmaisun hallinnasta" ja silloin poikkeavana pidetyn käyttäytymisen, kuten homoseksuaalisuuden tai liiallisen seksuaalisuuden, tukahduttamisesta. Vuosisadan puolivälissä seksuaaliterapia alkoi sisältää myös pariterapiaa ja esimerkiksi aistiharjoituksia, joita muun muassa Masters ja Johnson (tutkijatiimi William H. Masters ja Virginia E. Johnson) edistivät tutkimuksellaan. Tohtori Helen Singer Kaplan muokkasi joitain Mastersin ja Johnsonin ideoita omaan avohoitotyöhönsä, ja sisällytti siihen myös psykodynaamista terapiaa. Molemmat integroivat käyttöönsä myös kognitiivisen käyttäytymisterapian.
1980-luvun puolivälissä seksuaaliterapia medikalisoitui, ja se keskittyi pitkän aikaa ensisijaisesti miesten seksuaaliseen toimintahäiriöön. 1990-luku toi penikseen ruiskeet ja lääkkeet kuten Viagran, sekä masennuslääkkeiden markkinoinnin niiden siemensyöksyä viivästyttävien sivuvaikutusten vuoksi. Myös erilaiset hormonihoidot alkoivat tulla tunnetuiksi seksuaalisissa toimintahäiriöissä. Erilaisten emätinkipujen hoitoon otettiin käyttöön laajentavia kirurgisia toimenpiteitä sekä laajentimia.
TMI
TMI voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Hyvinkään kirkko
Hyvinkään kirkko on professori Aarno Ruusuvuoren suunnittelema, vuonna 1961 valmistunut moderni kirkko. Kirkko on Hyvinkään seurakunnan pääkirkko ja yksi Hyvinkään tunnetuimmista nähtävyyksiä. Se sijaitsee keskeisellä paikalla kaupungin pääkadun Hämeenkadun varrella. Kirkko näkyy kauas, ja se on helppo tunnistaa pyramidimaisesta muodostaan. Pyhän Kolminaisuuden kunniaksi suuri osa rakennuksen muodoista on kolmioita.
Kirkkosalin valaistus on toteutettu siten, että päähuomio keskittyy alttarille. Alttaritauluna on ikkuna, josta avautuu näkymä kirkkopuistoon. Alttarilla on matala risti. Salissa on istumapaikat 630 ihmiselle, jonka lisäksi urkuparvelle ja yläsaliin mahtuu yhteensä 250 henkeä. Urut on rakentanut vuonna 1977 Urkurakentamo Hans Heinrich. Ne ovat 35-äänikertaiset.
Museovirasto on määritellyt Hyvinkään kirkon ja siihen liittyvän seurakuntakeskuksen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Hyvinkään evankelis-luterilaisen seurakunnan muut kirkot ovat Hyvinkään vanha kirkko ja Kytäjän kirkko.
Marcelo Augusto Mathias da Silva
Marcelo Augusto Mathias da Silva (26. elokuuta 1991 Juiz de Fora, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Marcelo. Hänen seuransa oli Chapecoense. Marcelo menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Qigong
Qìgong (氣功; yksinkert. 气功, pinyin: qìgōng; Wade-Giles: ch'i kung) on kiinalainen oppi ruumiin qin eli energian ylläpidosta, vahvistamisesta ja elvyttämisestä ruumiillisen liikunnan ja henkisten harjoitusten avulla. Päämääränä on "terve sielu terveessä ruumiissa".
Oppisuunnat
Qigong sisältää viisi oppisuuntaa:
Kaikki qigongin oppisuunnat sisältävät sekä ulkoisia (外功 wàigōng) että sisäisiä (内功 nèigōng) harjoituksia.
Waigong
Waigong eli ulkoinen harjoitus on fyysisten liikkeiden suorittamista ja niiden koordinointia hengityksen kanssa. Huomiota kiinnitetään tapaan, jolla qin kulkua pitkin meridiaaneja vahvistetaan. Tunnetuimpia qigongin lännessä harjoitettuja muotoja ovat wushu-qigongin laji taijiquan sekä gongfu (kungfu), joka todellisuudessa on vain länsimaisten omaksuma nimitys wushulle.
Neigong
Neigongin eli sisäisen harjoituksen tarkoituksena on hengitysharjoitusten ja mielen keskittymisen avulla tehostaa qi-virtojen kulkua kehossa. Harjoitukset ovat meditatiivisia. Neigongin kolme perusosaa ovat:
Delfim Peixoto
Delfim de Pádua Peixoto Filho (3. tammikuuta 1941 Itajaí, Santa Catarina, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen poliitikko, jalkapallojohtaja, Brasilian jalkapalloliiton varapresidentti, Federação Catarinense de Futebolin presidentti ja kongressin jäsen. Peixoto oli koulutukseltaan lakimies. Peixoto menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Järvenpään viljasiilot
Järvenpään viljasiilot olivat entisen valssimyllyn viljasiiloista muodostuva suurikokoinen maamerkki Järvenpään keskustassa lähellä rautatieasemaa. Ne purettiin asuntojen tieltä 2012.
Järvenpääläinen maanviljelysneuvos Bjarne Westermarck rakennutti paikalle valssimyllyn vuonna 1918. Tämä ensimmäinen mylly paloi 1944. Suomen Maanviljelijäin Kauppa SMK osti rauniot ja tontin ja rakensi uuden myllyrakennuksen. Funktionalistista tyylisuuntaa edustava rakennus valmistui 1947. Viljasiiloihin mahtui viisi miljoonaa kiloa viljaa. Mylly lopetti toimintansa 1971. Valssimylly ja viljasiilot on purettu ja tilalle on rakennettu asuinkerrostaloja. Siilot suojeltiin asemakaavassa vuonna 2009, mutta jo seuraavana vuonna haettiin asemakaavan muuttamista ja suojelupäätöksen purkamista.
High Live
High Live on Helloweenin livelevy vuodelta 1996. Livelevyistä on myös ilmestynyt painos, jossa on myös DVD mukana.
CD2
DVD sisältää samat kappaleet.
Francis Bacon
Francis Bacon (22. tammikuuta 1561 Lontoo – 9. huhtikuuta 1626 Highgate) oli englantilainen yleisnero: kirjailija, lakimies, filosofi ja valtiomies. Bacon otti elämäntehtäväkseen uudistaa kaikki tieteet ja hänen ajatuksensa ovat monien tieteellisten ja filosofisten suuntauksien pohjana. Silti on edelleen vaikea määritellä kuinka suuri hänen vaikutuksensa edellä mainittuihin on ollut, koska hän oli enemmän tieteen agendan julistaja kuin käytännön työn tekijä.
Elämä
Bacon syntyi Lontoossa ja sai englantilaisen herrasmiehen kasvatuksen. Hänen isänsä oli Sir Nicholas Bacon ja äitinsä Anne Cooke. Elämäkertojien mukaan hän sai kotiopetusta huonon terveytensä vuoksi.
Vuonna 1573 vasta 12-vuotias Bacon alkoi opiskella Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Vuonna 1576 hän alkoi opiskella lakia asianajajien Gray’s Inn -yhdistyksessä, mutta opinnot keskeytyivät vuoden kuluttua Baconin saatua pestin Ranskassa suurlähettilään assistenttina. Vuonna 1579, Baconin ollessa vielä Ranskassa, hänen isänsä kuoli ja Bacon jäi käytännössä tulottomaksi, minkä vuoksi hän palasi Englantiin jatkamaan asianajajaopintojaan. Bacon valmistui opinnoista vuonna 1582.
Bacon valittiin parlamenttiin vuonna 1584 ja hän toimi sen jäsenenä yhtensä 36 vuoden ajan. Baconin ura lähti todelliseen nousuun kuitenkin vasta kun kuningatar Elisabet I kuoli vuonna 1603 ja Bacon siirtyi Jaakko I:n palvelukseen. Samana vuonna hänet lyötiin ritariksi. Vuonna 1613 Baconista tuli tuomari, ja viisi vuotta myöhemmin hän sai lordikanslerin ja Verulamin paronin arvonimen. 60-vuotias Bacon nimitettiin St. Albansin varakreiviksi. Myöhemmin samana vuonna häntä syytettiin lahjusten ottamisesta, johon hän myönsi syyllisyytensä. Bacon sai 40 000 punnan sakot ja hänet tuomittiin vankeuteen Lontoon Toweriin. Hän ehti viettää vain neljä päivää vankeudessa ennen armahdustaan eikä hänen tarvinnut maksaa sakkoja, mutta Bacon ei enää tapahtuneen jälkeen voinut toimia parlamentin jäsenenä tai poliittisessa virassa.
Tieteessä Bacon kehitti induktiivista päättelyä eteenpäin yrittäessään saada selville lämmön olemuksen. Hän teki luetteloita kuumista ja kylmistä kappaleista toivoen löytävänsä näistä luetteloista joitain, joka olisi mukana aina esimerkiksi kuumissa kappaleissa, mutta puuttui kylmistä. Tarinan mukaan Bacon halusi eräänä talvipäivänä kuninkaan lääkärin kanssa käydyn keskustelun jälkeen kokeilla kylmyyden vaikutusta lihan säilyvyyteen ja osti tätä varten teurastetun kanan. Hän täytti sen lumella ja vei sen sisälle. Samalla Bacon itse sairastui ja joutui vuodepotilaaksi. Bacon kuoli myöhemmin saamaansa keuhkokuumeeseen, mutta viimeisessä kirjoittamassaan kirjeessä hän toteaa Arundelin jaarlille, jonka hoteissa hän sairasti, että kanalla tehty koe oli onnistunut erinomaisen hyvin, ja liha todella säilyy hyvin kylmässä.
Filosofia
thumb|Bacon, Sylva sylvarum Huolimatta siitä, että tiede kiinnosti Baconia ja hänen yleinen katsantotapansa oli tieteellinen, Bacon ei oikeastaan osallistunut siihen, mitä tehtiin hänen aikanaan tieteen alalla ja hän aliarvioi useiden aikalaistensa saavutuksia.
Bacon piti tieteen tavoitteena luonnon hallitsemista ja tähän käsitykseen perustuu hänen kuuluisa lauseensa: "Tieto on valtaa." Bacon ei antanut arvoa matemaattisille menetelmille tai teorioiden muodostamiselle. Hän arvosteli esimerkiksi Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskistä planeettateoriaa spekulatiivisuudesta.
Baconia on yleisesti pidetty yhtenä empirismin perustajista. Hänen mielestään kuitenkin luottamus aistien pettämättömyyteen on lapsellista. Alkemisteja Bacon moitti "sokeasta empirismistä" ja piti itse keskeisenä, että tieteentekijä kehittäisi järjestelmällisen tavan tehdä tutkimusta.
Bacon kehitti opin idoleista (< kr. eidolon, aavekuva) eli huonoista ajatustottumuksista, jotka saavat ihmiset erehtymään. Hän luetteli teoksessa Novum Organum neljä idolien lajia:
Teokset
Bacon aikoi kirjoittaa Instauratio Magna (Suuri laitos) -nimisen kaikki tieteet käsittävän suurteoksen. Siihen kuuluivat:
Tähän mennessä Baconin teoksista on käännetty suomeksi Uusi Atlantis ja Filosofisia mietelmiä. Ainut suomeksi ilmestynyt perusteellinen tutkimus on Jukka Kanervan Matkaan: tutkimus Francis Baconin poliittisesta ajattelusta.
Šarja
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 23 681 henkeä. Koko kaupunkipiirissä asukkaita oli 36 659, mihin sisältyi Šarjan kaupungin ohella Vetlužskin kaupunkityyppinen taajama (, 12 224 as.) ja 754 maaseutukylien asukasta.
Šarja on saanut alkunsa vuonna 1906 valmistuneen rautatien asemataajamasta. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä toimii lähinnä puunjalostusteollisuutta ja rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä. Kaupungissa on kotiseutumuseo.
Tursola
Tursola on kylä Kangasalan keskustan luoteispuolella Aseman tien varrella. Se kuuluu Aseman kaupunginosaan.
Tursolassa on Tursolan korttelikoulu, päiväkoti , ponitalli ja ryhmäpuutarha. Tursolaan on rakennettu Vainiometsän asuntoalue.
Messier 73
M73 (tunnetaan myös nimellä NGC 6994) on neljän näennäisesti hyvin lähekkäisen tähden muodostama rypäs. Se sijaitsee Vesimiehen tähdistössä. Charles Messier löysi sen 4. lokakuuta 1780.
M73 on neljän tähden muodostama asterismi eli tähtikuvio, jonka tähdet eivät ole varsinaisesti yhteydessä toisiinsa. M73 on yksi parhaimmin tunnetuista ja tutkituista asterismeista.
Sijainti
M73 sijaitsee taivaalla Vesimiehen tähdistössä.
Columbia Sportswear
pienoiskuva|oikea|Yrityksen lippulaivamyymälä Portlandissa, Oregonissa. Columbia Sportswear on yhdysvaltalainen vaateketju, joka myy ulkoiluvaatteita, asusteita, jalkineita sekä urheilu- ja retkeilyvälineitä Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Ulkoiluvaatteiden lisäksi Columbia myy urheiluvälineitä hiihtämiseen, lasketteluun, lumilautailuun, retkeilyyn, vuorikiipeilyyn, suunnistukseen, kalastukseen, metsästykseen, golfiin ja muihin ulkoilmaharrasteisiin.
Yhtiön tuotemerkkejä ovat Columbia, Mountain Hard Wear, SOREL, ja prAna. Vuonna 2000 hankittu SOREL on ulkoilujalkineiden tuotemerkki, vuonna 2003 hankittu Mountain Hard Wear on vuorikiipeilyvälineiden brändi, ja vuoden 2014 prAna on vaatemerkki. Alkuperäinen Columbia tuotemerkki vuodelta 1938 on käytössä suurimmalla osalla tuotteista.
Yhtiöllä oli vuonna 2020 143 omaa myymälää, joista suurin osa Yhdysvalloissa, mutta se myy merkittäviä määriä tuotteistaan Aasiaan, Eurooppaan ja Kanadaan. Noin 40 % yhtiön liiketoiminnasta on Yhdysvaltojen ulkopuolella, samoin kaikki sen tuotteiden valmistus.
Carlos Thompson
pienoiskuva|Carlos Thompson (vasemmalla) ja [[Lana Turner vuonna 1954.]] Carlos Thompson (oikeasti Juan Carlos Mundin Schaffter; 7. kesäkuuta 1923 Buenos Aires – 10. lokakuuta 1990 Buenos Aires) oli argentiinalainen näyttelijä. Hänen elokuviensa joukossa on Richard Brooksin Intohimon liekki (1954). Hän esiintyi runsaasti myös saksalaisissa elokuvissa.
Thompson oli naimisissa Lilli Palmerin kanssa vuodesta 1957 tämän kuolemaan 1986. Hän itse teki itsemurhan 67-vuotiaana.
Kazys Petkevičius
Kazys Petkevičius (, 1. tammikuuta 1926 Steigviliai – 14. lokakuuta 2008 Kaunas) oli Neuvostoliittoa kilpaurallaan edustanut liettualainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Petkevičius saavutti olympiahopeaa Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1947 ja 1953 sekä pronssia vuonna 1955.
Mário Sérgio Pontes de Paiva
pienoiskuva|Mário Sérgio Pontes de Paiva vuonna 1979.Mário Sérgio Pontes de Paiva (7. syyskuuta 1950 Rio de Janeiro, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija, manageri ja urheiluselostaja. Hänet tunnettiin nimellä Mário Sérgio. Mário Sérgio menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Velkuan seurakunta
Velkuan seurakunta on entinen evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Velkualla. Velkuan seurakunta itsenäistyi Taivassalosta vuonna 1917. Vuonna 1961 Velkuan seurakunta liitettiin Naantalin seurakuntaan. Seurakunta itsenäistyi myöhemmin uudelleen, kunnes se liitettiin Naantalin seurakuntaan jälleen vuonna 2005. Velkuan seurakunnan pääkirkkona toimi Velkuan kirkko.
Velkua sai saarnahuonekunnan oikeudet 1793. Tuolloin seurakunta sai myös oman kirkon, papin ja omat kirkonkirjat. Suomen sodan aikana Velkuan kirkonkirjat vuosilta 1796-1808 tuhoutuivat Velkuan vesillä käydyn meritaistelun jälkeen. Tuolloin venäläiset sotajoukot nousivat maihin Palvan saarelle syyskuussa 1808 hävittäen ja ryöstäen kirkon omaisuutta, johon kuuluivat mm. kirkonkirjat. Vain niin kutsuttu personaalikirja löydettiin myöhemmin metsästä.
Württemberg
Württemberg on entinen ruhtinaskunta ja alue Schwabenissa Lounais-Saksassa. Alueen suurin kaupunki on Stuttgart. Stuttgart toimi myös Württembergin pääkaupunkina, lukuun ottamatta lyhyeitä jaksoja jolloin Württembergia johdettiin Ludwigsburgista ja Urachista.
Historia
Württembergistä tuli herttuakunta vuonna 1495, Württembergin kuningaskunta 1806 ja Saksan tasavallan osa vuonna 1918. Saksan liittotasavaltaa muodostettaessa vuonna 1952 Württemberg ja Baden yhdistyivät Baden-Württembergin osavaltioksi.
Viininviljelyalue
Württemberg on yksi Saksan kolmestatoista viininviljelyalueesta. Alueen viinikeskuksia ovat Stuttgart ja Heilbronn. Useimmat viinitarhat kuitenkin sijaitsevat hajallaan Neckarin jokilaaksossa peltojen ja metsien keskellä.
Uniformitarianismi
Uniformitarianismi voi tarkoittaa:
Uniformitarianism
Heili-kirjastot
Heili-kirjastot on Etelä-Karjalan kaikkien kirjastojen yhteinen kirjastokimppa. Kimppa aloitti toimintansa vuonna 2013 ja laajeni koko Etelä-Karjalaan kesällä 2018, kun myös Luumäen kunnankirjasto liittyi mukaan.
Heili-kortilla voi lainata ja tehdä varauksia jokaisesta Etelä-Karjalan kirjastosta. Aineiston voi palauttaa mihin tahansa kimpan kirjastoon ja varatut aineistot toimitetaan asiakkaan omaan kotikirjastoon. Heili-verkkokirjasto siirtyi osaksi Kansalliskirjaston Finna-tiedonhakupalvelua syyskuussa 2017.
Toimipisteet
Kirjastokimppaan kuului kesäkuussa 2021 yhteensä 24 kiinteää toimipaikkaa ja yksi kirjastoauto:
Elena Santarelli
thumb|Elena Santarelli Elena Santarelli (s. 18. elokuuta 1981 Latina) on italialainen tv-juontaja, malli ja näyttelijä.
Tbilisin Olympiapalatsi
Tbilisin Olympiapalatsi on monitoimihalli Georgian Tbilisissä. Olympiapalatsi valmistui vuonna 2015 ja sen yleisökapasiteetti on konserteissa 4 000 ja urheilutapahtumissa 3 600. Halli rakennettiin alun perin vuoden 2015 Euroopan nuorten olympiafestivaaleja varten. Siellä on järjestetty myös lukuisia urheilutapahtumia.
Elena Santarelli
Santarelli on ollut kihloissa jalkapalloilija Bernardo Corradin kanssa vuodesta 2005.
Tbilisin Olympiapalatsi
Tbilisin Olympiapalatsi isännöi vuoden 2017 Lasten Eurovision laulukilpailun.
Gruzino
thumb|200px|Toisen maailmansodan aikana tuhoutunut apostoli Andreaan katedraali Gruzinossa. Gruzino on kylä ja maalaiskunta Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla 14 kilometriä Tšudovosta itään. Kylässä on vajaat tuhat ja kunnassa 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Gruzinon kunnan pinta-ala on 975,82 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Tšudovon piirin Uspenskojen ja lounaassa Tregubovon kuntiin, kaakossa Malaja Višeran piiriin ja pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 76,3 % on metsää, 10 % maatalousmaata ja 7,1 % suojelualueita. Olhavan lisäksi suurimmat joet ovat Ptševža, Oskuja ja Šarja. Seudulla sijaitsee Borin (Širinskojen) rauhoitusalue.
Kunnan hallinnollinen keskus on Krasnofarfornyin taajama. Sen lisäksi siihen kuuluu 34 kylää: Beglovo, Berjozovets, Berezovo, Dereva, Dubtsy, Filippovo, Gatševo, Glad, Gorka, Gruzino, Jefremovo, Jurševo, Krug, Krutiha, Melehovo, Melehovskaja, Muratovo, Nekšino, Novaja, Novaja Derevnja, Oblutšje, Opaljovo, Oskui, Otoka, Perehod, Pokrovskoje, Rogatši, Šarja, Serebrjanitsy, Steremno, Štšetino, Suvorovka, Tšernitsy ja Velja. Suurimmat asutuskeskukset ovat Krasnofarfornyi, Gruzino ja Oskui.
Krasnofarfornyissa toimivan Russkij farfor -posliinitehtaan lisäksi kunnassa on kaksi maatalousyritystä ja saha. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Gruzinosta on linja-autoyhteys Tšudovoon. Kylässä toimii lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Araktšejevin kartanon puistoalue Gruzinossa, Speranskin kartanoalue ja kirkko Derevassa, Krasnofarfornyin vanhat tehdasrakennukset, Artsebaševin ja Konovalovin kartano Oblutšjessa, Oskuin kirkko, vanhat asuin- ja kauppiastalot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Manfred Rommel
Manfred Rommel (24. joulukuuta 1928 – 7. marraskuuta 2013 ) oli ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa taistelleen sotamarsalkka Erwin Rommelin ainoa poika. Hän toimi 1974–1996 Stuttgartin pormestarina ja sittemmin muun muassa ulkopoliittisena neuvonantajana ja kolumnistina. Ennen poliitikoksi ryhtymistään hän opiskeli lakia. Hän edusti Saksan kristillisdemokraattista puoluetta CDU:ta.
Gabe Saporta
Gabriel Eduardo "Gabe" Saporta (s. 11. lokakuuta 1979) on yhdysvaltalaisen Cobra Starship -yhtyeen laulaja. Ennen nykyistä yhtyettään hän toimi Midtownin laulajana, basistina ja sanoittajana.
Saportan nykyinen yhtye Cobra Starship levyttää Pete Wentzin perustamalle Decaydance levy-yhtiölle. Yhtyeen uusin levy Night Shades julkaistiin 29. elokuuta 2011 Yhdysvalloissa.
Waiblingen
Waiblingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin ja on Rems-Murr-Kreisin piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 15 kilometriä koilliseen Stuttgartista ja on osa sen metropolialuetta. Kesäkuun 2022 lopussa Waiblingenissa oli 55 969 asukasta.
Historia
pienoiskuva|vasen|Waiblingenin vanha raatihuone. Varhaisin tunnettu maininta Waiblingenistä on peräisin vuodelta 885, jolloin se mainittiin karolingisessa asiakirjassa. Waiblingenille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1250. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1634 kaupunki tuhottiin lähes täysin. Se jälleenrakennettiin sodan jälkeen, ja kaupungin nykyinen vanhakaupunki on peräisin vuosilta 1640–1700.
Waiblingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajapyykin vuoden 1960 tienoilla. 1. joulukuuta 1971 kaupunkiin liitettiin Beinsteinin kunta ja 1. tammikuuta 1975 Bittenfeldin, Hegnachin, Hohenackerin ja Neustadtin kunnat.
Majholmen
Majholmen on saari lounaisessa Espoossa Moisöfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Suvisaaristoon.
Majholmenin pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 150 metriä. Aivan Majholmenin lounaispuolella sijaitsee Käringholmen ja eteläpuolella Högholmen. Majholmenin pohjoispuolella on Suvisaariston pääsaariin kuuluva Svinö. Kapeat salmet erottavat Majholmenia sen naapurisaarista. Majholmenilla oli vuonna 2010 vakinaisia asukkaita kolme ja vapaa-ajanasuntoja yksi. Alueella vallitsee lämminkesäinen ja kylmätalvinen mannerilmasto (Dfb).
Matti Kurjensaari
Elämäkerta
Kurjensaari pääsi ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Hän työskenteli aluksi kustannusvirkailija K.J.Gummerus Oy:ssä vuosina 1932–1935 ja sen jälkeen päätoimittajana Kansallisen Edistyspuolueen Nykypäivä-viikkolehdessä 1936–1937 ja osuusliike Elannon Elanto-lehden toimittajana 1938–1940. Välirauhan aikana 1940–1941 Kurjensaari oli Suomi-Filmi Oy:n kirjallisen osaston palveluksessa.
Concrete
Concrete voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Matti Kurjensaari
Elämäkerta
Esikoisromaaninsa Tie Helsinkiin Kurjensaari julkaisi vuonna 1937. Ensimmäisistä teoksistaan alkaen Kurjensaari kuvasi Suomen ja Euroopan menneisyyttä ja senhetkistä nykyisyyttä. 1960-luvulla hän kiinnostui politiikan, tieteen ja kulttuurin suurhenkilöistä. Kirjailijan nuoruuden idoli Olavi Paavolainen oli yksi heistä. Samalla Kurjensaari kirjoitti myös päiväkirjamaisia poliittissävyisiä ajankuvia. Hän otti muutenkin reippaasti kantaa poliittisiin kysymyksiin.