cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edgar Leopold Layard
Elämäkerta
Layard vietti vuodesta 1844 alkaen kymmenen vuotta Ceylonilla tutkien paikallista eläimistöä yhdessä Robert Templetonin (1802–1892) kanssa. Vuonna 1854 hän muutti Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin virkamieheksi työskennellen kuvernööri Sir George Edward Greyn (1812–1898) palveluksessa. 1855 hän perusti Etelä-Afrikan museon ja toimi sen kuraattorina. Sitten hän matkusti Brasiliaan ja keräsi lintuja Arthur Haylle.
Myöhemmin Edgar Layard toimi Britannian konsulina Nouméassa Uudessa-Kaledoniassa. Hän ja hänen poikansa Leopold olivat aktiivisia lintujen kerääjiä tällä Tyynenmeren alueella. Vuosien 1870 ja 1881 välillä he vierailivat Fidžillä, Vanuatussa, Samoalla, Tongassa, Salomonsaarilla, Uudessa-Britanniassa ja Norfolkinsaarella. Yhdessä eteläafrikkalaisen kokoelman kanssa heidän täältä keräämänsä näytteet ovat tieteellisesti arvokkaimmat. Layardit lähettivät keräämiään näytteitä William Sharp MacLeaylle Sydneyyn, mutta myös muille lintutieteilijöille. Heidän kokoelmansa ovat hajonneet laajalle. Paljon näytteitä meni British Museumille Lontooseen ja Henry Baker Tristramille, jotka ovat nykyisin National Museums & Galleries on Merseysidessä Liverpoolissa.
1887 Layard julkaisi teoksen The Birds of South Africa, jossa hän kuvaili 702 lintulajia. Richard Bowdler Sharpe toimitti kirjan myöhemmin uudelleen.
Layard kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa srilankankaijan (Psittacula calthorpae) ensimmäisen vaimonsa Barbara Anne Calthropin kunniaksi, kandavunmesikon (Xanthotis provocator) ja intianharmaasiepon (Muscicapa muttui), tamilikokkinsa Muttun kunniaksi. Hänen kunniakseen on nimetty vanuatunisojalka (Megapodius layardi), viheltäjäkyyhky (Ptilinopus layardi) ja kapintiaiskerttu (Parisoma layardi).
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2011–2012
SM-liigakausi 2011–2012 oli Tampereen Ilveksen 37. SM-liigakausi. Ilves pelasi runkosarjassa 60 ottelua ja jäi 14 joukkueen sarjassa viimeiselle sjialle. Runkosarja alkoi 16. syyskuuta vierasottelulla paikallisvastustaja Tapparaa vastaan Tampereella Hakametsän jäähallissa. Runkosarjan jälkeen Ilveksen pelit jatkuivat karsintasarjassa Mestiksen voittanutta Vaasan Sportia vastaan. Ilves säilytti sarjapaikkansa otteluvoitoin 4-1.
Sarjataulukko
''Taulukko on päivitetty 15. huhtikuuta 2012.''
Kokoonpano
Ilveksen kokoonpano kaudella 2011-2012.
Karsinnat
Ilves sijoittui runkosarjassa neljänneksitoista, joten se joutui karsintasarjaan. Siellä vastaan tuli Mestiksen voittanut Vaasan Sport. Ilves säilytti sarjapaikkansa otteluvoitoin 4-1.
Honkalampi
Honkalampi voi tarkoittaa seuraavia:
HMS Cossack (1907)
HMS Cossack oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1905–1906 laivasto-ohjelmaa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1905. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1907 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1908.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Alus myytiin 1919 romutettavaksi.
McMahon
McMahon tai MacMahon on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Proottinen liuotin
Liuottimien jako proottisiin ja aproottisiin liuottimiin
Proottiset liuottimet sisältävät usein kovalenttisen sidoksen vedyn ja elektronegatiivisemman alkuaineen kuten typen, hapen tai rikin välillä. Proottisia polaarisia liuottimia ovat muun muassa vesi, karboksyylihapot, amiinit, alkoholit ja ammoniakki. Monella proottisella liuottimella on myös korkea dielektrinen vakio. Proottisilla liuottimilla on usein sekä nukleofiilisia että elektrofiilisiä ominaisuuksia.
Polaarisiksi aproottisiksi liuottimiksi kutsutaan liuottimia, joiden dielektrinen vakio on suurempi kuin 15. Tällaisia ovat esimerkiksi pyridiini, asetoni, asetonitriili, dimetyylisulfoksidi, dimetyyliformamidi ja nitrometaani. Riippuen olosuhteista eräät aproottiset liuottimet kuten asetonitriili voivat kuitenkin toimia joko protoneja vastaanottavina liuottimina esimerkiksi väkevän rikkihapon läsnä ollessa tai protoneja luovuttavina liuottimina erittäin emäksisissä olosuhteissa. Tämän vuoksi IUPAC pitää termiä polaarinen aproottinen liuotin virheellisenä, koska useat sellaiset ovat hyvin heikosti protofiilisia tai protogeenisiä.
Ludvig Leonard Laurén
Ludvig Leonard Laurén (13. toukokuuta 1824 Vaasa – 7. toukokuuta 1884 Vaasa) oli suomalainen lyseon lehtori, rehtori, sanomalehtimies ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Brutus, En barnens vän, L.L.L., L-n, L-N, Lrn ja LRN.
Laurén oli naimisissa vuodesta 1852 Fredrika Lovisa Kockin kanssa. Laamanni Lennart Osvald Laurén oli heidän poikansa.
Juana Manuela Gorriti
Juana Manuela Gorriti (15. kesäkuuta 1818 Horconesin karjatila, Rosario de la Frontera, Saltan maakunta, Argentiina – 6. marraskuuta 1896, Buenos Aires) oli argentiinalainen kirjailija.
Gorriti syntyi varakkaaseen maanomistajaperheeseen, joka polveutui Saltan maakuntaa asuttaneista espanjalaisista. Hänen äitinsä oli Feliciana Zuviría ja isänsä José Ignacio de Gorriti, poliitikko ja sotilas, joka oli ollut mukana allekirjoittamassa Argentiinan itsenäisyysjulistusta 9. heinäkuuta 1816. Hänen setänsä oli pahamaineinen sissijohtaja Jose Francisco “Pachi” Gorriti. Hänen vanhempansa olivat liberaaleja, jotka kannattivat Unitaristipuoluetta. He vastustivat kenraali Juan Manuel de Rosasin väkivaltaista hallintoa, joka murhasi alkuasukkaita maiden saamiseksi. Vuonna 1831, kun Gorriti oli 13-vuotias, perhe ajettiin maanpakoon ja he muuttivat Tarijaan, Boliviaan, jossa hän tapasi tulevan aviomiehensä, Manuel Isidoro Belzun.
Manuel Isidro Belzu oli tuolloin kapteeni Bolivian armeijassa. He menivät naimisiin, kun Gorriti oli täyttänyt 15. Parille syntyi kolme lasta. Miehen uran kehittyessä heidän avioliittonsa kärsi ja Belzu hylkäsi Juana Manuelan yhdeksän aviovuoden jälkeen 1842. Myöhemmin Belzusta tuli Bolivian presidentti.
Juana Manuela Gorriti muutti Peruun, jossa hänen kirjailijan uransa lähti nousuun. Hän alkoi opettaa ja perusti myöhemmin koulun Limaan. Gorriti työskenteli myös toimittajana sekä järjesti seurapiirikutsuja, joissa tutustui kirjallisiin ja poliittisiin vaikuttajiin. Hän oli varhaisia ensimmäisen aallon feministejä ja hänen kirjoitustensa kautta hän yritti neuvoa ja inspiroida latinalaisen Amerikan naisia seuraamaan Euroopan modernimpaa henkeä. Hän halusi naisten nousevan, itsenäistyvän ja tulevan kuulluiksi.
Vuonna 1866 Espanjan laivasto tulitti Perun ja Chilen satamia. Kohteisiin kuului myös Liman satama. Gorriti palveli tuolloin sairaanhoitajana. Myöhemmin hän myös vaaransa itsensä salakuljettaessaan haavoittuneita espanjalaisten antautuessa Callaossa. Perun hallitus palkitsi hänet kunniamerkillä. Hän kirjoitti sodan tapahtumista useissa lehtikirjoituksissa ja novelleissa. 1878 Gorriti palasi Argentiinaan. Huolimatta useista elämänsä aikaisista skandaaleista häntä arvostettiin poikkeuksellisena naisena. Hän perusti lehden Buenos Airesiin, johon hän kirjoitti useita artikkeleita naisten oikeuksista ja kouluttautumisesta. Kuollessaan häntä pidettiin väsymättömänä ja vaikutusvaltaisena aikansa journalistina.
Gorriti tunnetaan myös Bolivian ja Argentiinan ruokakulttuuriin kuuluvan salteña-piirakan luojana, joka sai nimityksensä hänen synnyinkaupunkinsa mukaan.
Njobdino
Njobdino on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallan Kortkerosin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdaan laskevan Njobju-joen suussa. Njobdinon lisäksi kuntaan kuuluvat Anikejevkan, Anufrijevkan, Parkerosin, Timasiktin ja Trofimovskajan kylät. Asukkaita on 623 henkeä (vuonna 2009).
Njobdino mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. 1700-luvun alussa siitä tuli kirkonkylä ja 1800-luvun lopussa volostin keskus.
Kylässä toimii maatalousyritys. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kirjasto, kulttuuritalo ja posti. Njobdinossa on siellä syntyneelle kominkielisen kirjallisuuden perustanlaskijalle Viktor Savinille omistettu museo.
Sergei Sergejev-Tsenski
thumb|upright|Sergei Sergejev-Tsenski. Sergei Nikolajevitš Sergejev-Tsenski (, oikea sukunimi Sergejev; 30. syyskuuta 1875 Tambovin kuvernementin Preobraženskojen kylä – 3. joulukuuta 1958 Alušta) oli venäläinen kirjailija.
Sergejev-Tsenski syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui Gluhovin opettajainstituutista vuonna 1895, työskenteli vuoteen 1904 saakka opettajana ja palveli armeijassa vuosina 1904–1905 ja 1914–1915. Vuodesta 1905 lähtien hän asui Krimillä.
Kirjailija julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1898. Hänet tunnetaan erityisesti historiallisesta proosastaan. Sergejev-Tsenskin pääteos on romaanisarja Preobraženije Rossii (1914–1958), joka keskittyy ensimmäisen maailmansodan vuosiin. Krimin sotaa kuvaava suurromaani Sevastopolskaja strada (1937–1939) sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Kirjailija valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1943.
HMS Penylan
HMS Penylan (viirinumero L89) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin III saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 23. elokuuta 1940 työnumerolla J3585 osana vuoden 1940 hätäohjelmaa Vickers Armstrong and Companyltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 4. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1942 ja valmistui 31. elokuuta.
Palvelus
Elokuussa 1942 alus siirrettiin valmistajan koeajoihin, jolloin sen palveluspaikaksi samalla määrättiin 1. hävittäjälaivue. Alus valmistui 31. elokuuta 1942, jolloin se aloitti vastaanottotestit. Se siirtyi syyskuussa Scapa Flowhun koeajoihin sekä varastojen täydentämiseksi, minkä jälkeen alus siirrettiin koulutukseen Kotilaivaston mukana.
Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi laivueeseensa Portsmouthiin. Se jouduttiin kuitenkin siirtämään 22. lokakuuta havaittujen vikojen vuoksi Lontooseen telakalle, mistä se palasi 9. marraskuuta palvelukseen liittyen laivueeseensa. Alus suojasi 1. joulukuuta saattuetta PW257, kun se joutui Saksan laivaston moottoritorpedovene S115 torpedoimaksi. Penylan upposi 3. joulukuuta viisi merimailia Start Pointista etelään ja sen miehistöstä pelastettiin viisi upseeria ja 112 merimiestä.
Lieksanjoki
Lieksanjoki on Vuoksen vesistöön kuuluva Pieliseen laskeva joki, joka saa vetensä suurelta osin Venäjän puolelta itärajaa Karjalan tasavallasta.
Joen kulku
Joki saa alkunsa Lieksajärvestä Venäjällä ja laskee Pieliseen Lieksan keskustaajamassa. Joen alajuoksulla on Pankakosken voimalaitos. Välillä joki levenee järviksi, joita ovat Suomen puolella Säyneinen, Ruunaanjärvi ja Polvijärvi. Se kulkee Ruunaan retkeilyalueen läpi ja tällä alueella joessa on runsaasti koskia. Joki on myös suosittu melontareitti. Suomen puolella joella on pituutta 80 kilometriä. Myös Venäjän puolella joen leventyminä on isoja järviä sen lähdejärvenä olevan Lieksanjärven alapuolella.
Sivujoet
Lieksanjoen suurimpia sivujokia ovat Kainuusta Kuhmon Jonkerijärvestä alkunsa saava Jongunjoki ja Venäjän puolelta Tuulijärvestä alkuinsa saava Tuulijoki.
Lähdejärvet
Lieksanjoen suurimpia lähdejärviä ovat lähellä Suomen rajaa Venäjän puolella sijaitsevat Tuulijoen lähdejärvi Tuulijärvi ja siitä koilliseen sijaitseva Lieksanjoen lähdejärvi Lieksajärvi, jonka rannalla sijaitsee Repolan taajama. Järvistä Tuulijärvi laskee Lieksanjokeen Venäjän puolelta alkunsa saavaa Tuulijokea pitkin, joka yhtyy Lieksanojoen laajentumana olevaan Polvijärveen Ruunaanjärven alapuolella Suomen puolella. Lieksanjoen varsinaisena lähdejärvenä olevan Lieksanjärven lasku-uomana taas on Lieksanjoen Venäjän puolelta laskeva ylin jokiosuus Ruunaanjärven yläpuolella.
Tákis Lemonís
Panagiótis ”Tákis” Lemonís (, s. 13. tammikuuta 1960) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Lemonís aloitti pelaajauransa Attikosin juniorijoukkueessa, josta siirtyi 1978 Olympiakosin organisaatioon. Hän edusti seuraa kaikkiaan yhdeksän kauden ajan ja pelasi 174 liigaottelua. Hän voitti seuran kanssa viisi Kreikan mestaruutta. Hän siirtyi Levadiakosiin 1987 ja pelasi vielä Panioniosissa ennen kuin lopetti uransa 1993.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Lemonís opiskeli valmennusta Isossa-Britanniassa ja palattuaan Kreikkaan 1996 hänestä tuli Asteras Zografoun päävalmentaja. Neljän vuoden jälkeen hän palasi entiseen seuraansa Olympiakosiin apulaisvalmentajaksi. Giánnis Mantzourákiksen saatua potkut pian kauden alettua nousi Lemonís seuran päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran kahteen perättäiseen Kreikan mestaruuteen, mutta sai potkut 2002 ajaduttuaan fanien epäsuosioon.
Olympiakos-potkujensa jälkeen Lemonís valmensi lyhyen aikaa APOELia, Kallitheaa, Levadiakosia sekä Skoda Xanthia. Joulukuun lopussa 2006 hän palasi takaisin Olympiakosin päävalmentajaksi yllättäen erotetun Trond Solliedin seuraajaksi.
Monet fanit kritisoivat Lemonísin paluuta Olympiakosiin, mutta jälleen hän piiskasi seuran hyvään menestykseen ja kausi päättyi mestaruuteen. Seuraavalla kaudella hän johdatti Olympiakosin komeasti jatkoon Mestarien liigassa. Alkulohkossa taakse jäivät SV Werder Bremen ja SS Lazio. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella vastaan arvottiin kuitenkin Chelsea. Fanit odottivat huikeaa ottelua Pireusin illassa. Maaliton tasapeli olikin Chelsean tasoista ryhmää vastaan kova suoritus, mutta se ei pelastanut epäsuositun Lemonísin työpaikkaa ja hän sai potkut seuraavalla viikolla.
Archin maa
Archin Maa on ￼￼roguelike￼￼-tietokonepeli, joka julkaistiin Amiga-tietokoneille 1994 ja Windowsille vuonna 2007. Archin maa on ilmaisohjelma.
Tákis Lemonís
Ura valmentajana
Marraskuussa 2008 Lemonís palasi valmennustehtäviin korvaten yllättäen eronneen Ewald Lienenin Panioniosin päävalmentajana. Pesti jäi kuitenkin kuukauden mittaiseksi, sillä Lemonís erosi tehtävistään jo joulukuussa vastalauseena seurajohdon päätökselle olla erottamatta kolmea valmentajaa.
Maaliskuussa 2009 Lemonís siirtyi kyproslaisen AC Omonian päävalmentajaksi. Kaudella 2009/10 Lemonís palautti Omonian Kyproksen mestariksi seitsemän vuoden tauon jälkeen. Lemonís jätti Omonian lokakuussa 2010.
Archin maa
Pelaaminen
Archin maassa ohjaillaan luolaston tai kartan läpi sankarihahmoa, joka kehittyy paremmaksi keräten esineitä ja ansaiten kokemuspisteitä. Pelin erikoisuuksiin kuuluivat tietokoneen ohjaamat hirviöt, jotka myös saivat kokemuspisteitä, keräsivät esineitä ja saattoivat taistella keskenään pelaajan siitä tietämättä.
Tákis Lemonís
Ura valmentajana
Joulukuussa 2010 Lemonís palasi kahden vuoden tauon jälkeen Panioniosin peräsimeen. Lemonísin sopimus on 2,5-vuotinen ja ensijaisena tavoitteena on pelastaa seura putoamiselta Kreikan liigasta. Lemonís johdattikin Panionisin hyvään vauhtiin kevätkauden aikana ja seura oli lopulta liigassa yhdeksäs. Syyskautta 2011/12 varjostivat seuran omistusolosuhteiden muutokset ja taloudelliset vaikeudet. Lopulta tilanne johti Lemonísin lähtöön seurasta marraskuun lopulla 2011.
Archin maa
Pelaaminen
Archin maa hyödynsi merkkigrafiikan sijasta 16-väristä näyttötilaa ja 8-bittisiä ääniefektejä. Seikkailueditori on sisällytetty alkuperäiseen Amiga-versioon.
Tákis Lemonís
Ura valmentajana
Helmikuun alussa 2012 Lemonís allekirjoitti kesään 2013 ulottuvan sopimuksen Kreikan liigan putoamiskamppailussa riutuvan Panetolikosin kanssa. Hän ei onnistunut nostamaan kriisiseuraa pois putoamisviivan alapuolelta ja jätti seuran huhtikuussa 2012. Toukokuun puolivälissä 2013 hänestä tuli Levadiakosin päävalmentaja. Hän erosi tehtävästään lokakuussa 2013.
Syyskuussa 2015 Lemonísista tuli saudiarabialaisen Al-Raedin päävalmentaja. Hän sai heikkojen tulosten vuoksi potkut helmikuun alussa 2016.
Maaliskuussa 2017 Lemonís palasi Olympiakosin päävalmentajaksi. Lemonísin johdolla Olympiakos varmisti historiallisen 44. Kreikan pääsarjan mestaruuden. Kauden jälkeen Lemonísin korvasi Besnik Hasi.
Lemonís palasi Olympiakosin peräsimeen jo syyskuussa 2017, kun Hasi sai potkut tehtävistään. Lemonís nosti Olympiakosin Kreikan liigan kärkipaikalle syyskauden aikana, mutta hänet siirrettiin päävalmentajan tehtävästä muihin tehtäviin tammikuun alussa 2018. Taustalla oli muun muassa seurajohdon tyytymättömyys Olympiakosin passiiviseen esitykseen Mestarien liigassa.
South Petherton
thumb|South Pethertonin metodistikirkko South Petherton on suuri kylä Lounais-Englannissa. Siellä asuu noin 3 200 ihmistä.
Monet kylän rakennuksista on tehty paikallisesta kellertävästä hiekkakivestä, jota kutsutaan Hamin kylän mukaan hamstoneksi.
Jarkko Welling
Jarkko Welling (s. 26. huhtikuuta 1971 Tampere) on suomalainen voimavalmentaja, sekä painonnostaja.
Lukuisia Suomen mestaruuksia voittanut Jarkko Welling harrastaa painonnostoa Tampereen Pyrinnössä. Welling on vastannut myös jääkiekon SM-liigassa pelaavan Tampereen Ilveksen fysiikkavalmennuksesta vuodet 1997–2007 sekä uudelleen kesästä 2010 alkaen.
Welling antoi positiivisen dopingtestituloksen vuonna 1994 Kankaanpäässä kun hänen doping-näytteestään löydettiin dekstropropoksifeenin metaboliittia. Welling asetettiin dopingrikkomuksesta kahden vuoden kilpailu- ja toimitsijakieltoon marraskuussa 1994. Welling valitti ratkaisusta urheilun oikeusturvalautakuntaan, joka ei muuttanut annetun kiellon pituutta.
İlkay Gündoğan
İlkay Gündoğan (s. 24. lokakuuta 1990 Gelsenkirchen) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa FC Barcelonaa, jonne hän siirtyi Manchester Citystä kesällä 2023. Hänen vanhempansa ovat turkkilaisia.
Saksassa
Gündoğan aloitti ammattilaisuransa VfL Bochumin kakkosjoukkueessa, jossa pelasi kaksi ottelua. Kausilla 2009–2011 hän pelasi 1. FC Nürnbergissä 48 liigaottelua, joista 47 korkeimmalla sarjatasolla. Kausien 2011–2016 aikana hän pelasi Dortmundissa 105 Bundesliigaottelua ja teki kymmenen maalia. Hän voitti Bundesliigan ja Saksan cupin mestaruudet kaudella 2011–2012 sekä Saksan supercupin 2013. Mestarien liigassa hän sijoittui toiseksi kaudella 2012–2013.
Englannissa
Manchester Cityssä Gündoğan voitti Valioliigan ja Liigacupin kaudella 2017–2018 sekä Valioliigan, FA-cupin, Liigacupin ja Community Shieldin kaudella 2018−2019. Seuraavalla kaudella hän voitti Liigacupin ja Community Shieldin. Kaudella 2020–2021 Hän voitti Valioliigan mestaruuden ja oli Cityn paras maalintekijä 13 maalilla. Hän voitti myös liigacupin. Hänet valittiin valioliigan kauden tähdistöjoukkueeseen. Mestarien liigassa hän pelasi 12 ottelua, myös tappiollisen finaalin, ja teki kolme maalia. Kaudella 2021–2022 hän teki valioliigamestaruuden ratkaisseessa kauden päätösottelussa kaksi maalia. Kaudella 2022–2023 hän toimi Cityn kapteenina seuran voittaessa Mestarien liigan, Valioliigan sekä FA Cupin, jonka loppuottelussa teki kaksi maalia. Kaikkiaan hän pelasi Cityssä 188 valioliigaottelua, joissa hän teki 44 ja syötti 17 maalia. Mestarien liigan 67 ottelussa maaleja syntyi kymmenen, lisäksi hän antoi 11 maalisyöttöä.
Espanjassa
Gündoğan siirtyi Primera Divisiónin Barcelonaan ilmaissiirrolla kesällä 2023.
Maajoukkueura
Saksan maajoukkueessa Gündoğan teki ensiesiintymisensä marraskuussa 2011 EM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän maaliskuussa 2013, kun Saksa voitti MM-karsintaottelussa Kazakstanin 4–1. Hän kuului Saksan joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012, muttei päässyt pelaamaan. MM-kilpailujen 2014 ja EM-kilpailujen 2016 aikaan hän oli loukkaantunut. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi ottelussa Ruotsia vastaan. Vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi Saksan kaikissa kolmessa ottelussa ja teki maalin Japania vastaan.
HMS Ghurka (1907)
HMS Ghurka oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1905-1906 laivasto-ohjelmaa Hawthorne Leslie and Companyltä Newcastle upon Tynestä, missä köli laskettiin 6. helmikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1907 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1908.
Palvelus
50.85556°N, 0.88806°W
Peter Jehle (käsipalloilija)
Peter Jehle (s. 14. toukokuuta 1957) on sveitsiläinen entinen käsipalloilija. Hän kuului vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa kahdeksanneksi ja vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa seitsemänneksi sijoittuneeseen Sveitsin miesten joukkueeseen. Myös Peterin veli Robert Jehle kilpaili olympialaisissa.
Salmijärvi (Ulvila)
Salmijärvi on Kullaalla Ulvilassa Satakunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede
Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Itärennalla on myös avosuota. Tie Levanpellon suunnasta kiertää järven pohjoisosat ja siellä on rannalla pari loma-asuntoa. Itärannan tuntumassa on 50 metrinen saari.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Salmijärvi, mutta se oli laajempi kuin nykyään. Ennen vedenpinnan laskemista järvi ulottui nykyisten Salmijärven ja Pikku Salmijärven alueille ja niiden ylikin.
Marc-André ter Stegen
Marc-André ter Stegen (s. 30. huhtikuuta 1992 Mönchengladbach, Nordrhein-Westfalenin osavaltio, Saksa) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa FC Barcelonaa. Hän on joukkueen tämänhetkinen ykkösmaalivahti.
Seurajoukkueura
Ter Stegen liittyi Borussia Mönchengladbachiin jo 4-vuotiaana. Bundesliiga-debyyttinsä hän teki 18-vuotiaana huhtikuussa 2011 ja pian hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi joukkueessa kaiken kaikkiaan neljän kauden ajan pelaten 108 liigaottelua.
Kesällä 2014 Ter Stegen siirtyi FC Barcelonaan Espanjan La Ligaan. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä Barcelonan maalilla ystävyysottelussa Recreativo Huelvaa vastaan. Hän loukkasi selkänsä Barcelonan harjoituksissa elokuussa, mikä viivästytti hänen virallista debyyttiään. Barcelonan toinen maalivahti Claudio Bravo sai aseman joukkueen ykkösvaihtoehtona Espanjan liigaan ter Stegenin torjuessa cup-pelit. Ensimmäisen virallisen pelin Barcelonalle ter Stegen pelasi syyskuussa 2014 Mestarien liigassa kyproslaista APOEL:ia vastaan voittaen 1-0. Ter Stegen on voittanut Barcelonan maalilla Mestarien liigan kerran kaudella 2014–2015, Espanjan cupin kahdesti kausilla 2014–2015 ja 2015–2016, Euroopan supercupin kaudella 2015–2016 ja La Ligan kolmesti kausina 2014–2015, 2015–2016 sekä 2017–2018.
Garigeba qelmtsipis karisa
Garigeba qelmtsipis karisa (, 'kuninkaallisen hovin säädökset', 'kuninkaallisen hovin perustuslaki') on keskiaikainen georgialainen lakiteksti. Sen laatimisajankohtana on yleisesti pidetty kuningas Giorgi V Loistavan toista hallituskautta (1314–1346) tai aikaa sen lähellä. Vain osa alkuperäistekstistä on säilynyt yhden 1600-luvun käsikirjoituksen muodossa. Teos on merkittävä dokumentti, joka kertoo Georgian kuningaskunnan rakenteesta ja täydentää 1700-luvun alun tutkijan prinssi Vakhuštin kertomusta Georgian keskiaikaisesta hovista ja hallintojärjestelmästä.
Kuninkaallisen hovin säädösten säilyneessä osassa annetaan systemaattinen ja yksityiskohtaisen selkeä kuvaus keskiajan Georgian hovista, hallintokoneistosta ja sosiaalisesta rakenteesta. Jotkin tekstin osiot perustuvat selvästi 1000- ja 1100-luvuille ulottuvaan perinteeseen. Tärkeimpiin lukuihin kuuluvat ne, jotka käsittelevät hovietikettiä, kuten kruunajaisseremonian järjestystä, kuninkaan pukeutumista, kuninkaallisten päivällisten tarjoilua, audiensseja ja tärkeiden juhlapäivien ja uskonnollisten paastopäivien viettoa. Tekstissä määrätään ministeriren (visiirien) velvollisuudet ja oikeudet ja kerrotaan valtaneuvoston (savaziro) istuntojen protokolla. Kappaleessa amirspasalarin (asevoimien komentajan) ja hänen henkilökuntansa velvollisuuksista mainitaan myös teknisiä yksityiskohtia Georgian kuninkaallisen armeijan varustuksesta.
David Bomberg
David Garshen Bomberg (5. joulukuuta 1890 – 19. elokuuta 1957) oli englantilainen taidemaalari, joka kuului Whitechapel Boys -nimellä tunnettuun taiteilijaryhmään. Hän yhdisteli teoksissaan kubismia ja futurismia ja käytti runsaasti geometrisiä muotoja. Vuosien 1914–1916 aikana hän oli lähellä vortisisteja.
Terje Aronsen
Terje Aronsen (s. 1947) on norjalainen opettaja ja merkittävä kainun eli kveenin kielen edistäjä. Hän oli Ruijan kveeniliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Aronsen on omistautunut kveenin kielen ja kulttuurin aseman vahvistamiselle ja tunnustamiselle Norjassa. Merkittävin konkreettinen saavutus tällä alalla oli Kainun institutin perustaminen Pyssyjoelle eli Børselvaan vuonna 2005.
David Bomberg
Bomberg osallistui ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla. Sotakokemus muutti hänen taiteellista tyyliään, eikä hän enää sodan jälkeen suosinut ”koneiden aikakauden” estetiikkaa. Vuosina 1945–1953 Bomberg toimi opettajana Borough Polytechnic Institutessa, jossa hänen oppilaanaan oli Frank Auerbach.
Rebecca Ferguson (laulaja)
Rebecca Caroline Ferguson (s. 21. kesäkuuta 1986 Liverpool, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi kuuluisuuteen sijoituttuaan toiseksi brittiläisessä The X Factor -kykyjenetsintäohjelmassa vuonna 2010. Ohjelman jälkeen hän solmi levytyssopimuksen Syco Musicin ja Epic Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa. Yhdysvalloissa Fergusonilla on levytyssopimus Columbia Recordsin kanssa.
Fergusonin esikoisalbumi, Heaven, julkaistiin joulukuussa 2011. Toinen studioalbumi, Freedom, julkaistiin joulukuussa 2013. Artisti on kertonut saaneensa musiikkiinsa vaikutteita Aretha Franklinilta, Kings of Leonilta, Christina Aguileralta ja Amy Winehouselta.
Ura
X Factorin tultua päätökseen Ferguson alkoi työstää ensimmäistä studioalbumiaan, Heavenia. Se julkaistiin joulukuussa 2011 ja ylsi Ison-Britannian albumilistalla kolmanneksi. Se sai kaksinkertaisen platinalevyn Isossa-Britanniassa ja platinalevyn Irlannissa. Albumilta julkaistiin yhteensä 6 singleä, joista "Nothing's Real but Love" menestyi parhaiten sijoittuen kymmenenneksi Iso-Britannian singlelistalla.
Toinen studioalbumi, Freedom, julkaistiin joulukuussa 2013. Ensimmäisen albumin tapaan myös se sai kriitikoilta positiivista palautetta. Freedom sijoittui Isossa-Britanniassa kuudenneksi ja sai kultalevyn. Albumilta on julkaistu kolme singleä, joista pääsingle "I Hope" on menestynyt parhaiten.
Vuoden 2015 maaliskuussa Ferguson julkaisee kolmannen studioalbuminsa, Lady Sings the Blues, jolla on hän tulkitsee uudelleen Billie Holidayn kappaleita. Sen ensimmäinen single on nimeltään "Get Happy".
Tamililainen kirjaimisto
Tamililainen kirjaimisto on tamilin kielessä käytetty kirjoitusjärjestelmä, joka perustuu brahmi-kirjoituksesta kehittyneihin grantha- ja vatteluttu-aakkostoihin. Omaksi kirjaimistokseen se eriytyi 1000-luvulla jaa.
Kirjaimistoon kuuluu 23 konsonanttia ja 12 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Se on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjainmerkki kuvaa pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Muista intialaisista aakkostoista poiketen tamililaisessa kirjaimistossa ei muodosteta ligatuureja peräkkäisistä konsonanteista, vaan jokainen konsonantti kirjoitetaan erikseen.
Tamililaisia kirjaimia käytetään tamilin lisäksi Tamil Nadussa ja sitä ympäröivillä alueilla puhuttujen vähemmistökielten, kuten saurashtran, irulan ja kotan, kirjoittamiseen.
Historia
Tamililaiset kirjaimet kehittyivät Ašokan ajan brahmi-kirjoituksen eteläisestä haarasta. Varhainen muoto tamil-brahmi ajoittuu 200-luvulta eaa. 200-luvulle jaa. Varhaiset dokumentit kaiverrettiin palmun lehdille, jotka halkesivat helposti kulmikkaita merkkejä kirjoitettaessa. Tästä syystä monet alun perin kulmikkaat kirjaimet kehittyivät tamililaisessa kirjaimistossa kaareviksi tai pyöreiksi. 600-luvulle jaa. tultaessa tamilinkielisillä alueilla oli otettu käyttöön tamil-brahmista eriytynyt vatteluttu-aakkosto (tamiliksi வட்டெழுத்து, vaṭṭeḻuttu).
Pallava-dynastian kirjaimistoksi kehitettiin uusi tamililainen aakkosto yksinkertaistamalla sanskritin kirjoittamiseen käytettyä grantha-aakkostoa ja täydentämällä sitä tamilin kirjoittamiseen tarvittavilla vatteluttusta lainatuilla kirjaimilla. Tästä aakkostosta oli 1000-luvulle mennessä tullut tamilin pääkirjaimisto.
Konsonantit
pienoiskuva|Tamil-brahmi-kirjaimiston kehitys vatteluttu-aakkostoksi (keskeltä vasemmalle) ja nykyiseksi tamililaiseksi kirjaimistoksi (keskeltä oikealle). Tamililainen kirjaimisto on tyypiltään abugida. Konsonanttia seuraa aina perusvokaali a, ellei kirjaimeen ole liitetty toista vokaalimerkkiä tai erillistä merkkiä vokaalin puuttumisesta. Vokaalin puuttuminen merkitään säännönmukaisesti lisäämällä konsonantin yläpuolelle piste (virama, tamiliksi puḷḷi), esim. க ka → க் k. Useista muista intialaisista aakkostoista poiketen tamililaisessa kirjaimistossa ei muodosteta peräkkäisistä konsonanteista ligatuureja, vaan jokainen konsonantti kirjoitetaan erikseen. Ainoa poikkeus on konsonanttiyhdistelmä kṣ, jota pidetään tamililaisessa kirjaimistossa omana kirjaimenaan.
Tamilin sukukielten kirjaimistoissa käytetään erillisiä merkkejä soinnillisille klusiileille, , ja. Vaikka näitä äänteitä käytetään myös tamilissa, niiden kirjoittamisessa käytetään samoja kirjaimia kuin soinnittomien vastinparien, , ja. Tamilin ääntämissääntöjen mukaan lyhyt klusiili äännetään soinnittomana sanan alussa ja soinnillisena muualla; pitkä klusiili puolestaan ääntyy aina soinnittomana.
Kirjaimia ja, ṣa, sa, ha ja kṣa käytetään pääasiassa sanskritista ja englannista lähtöisin olevien lainasanojen kirjoittamiseen. Moderniin tamililaiseen kirjaimistoon kuuluu lisäksi merkki ஃ (tamiliksi ஆய்தம் āytam), jota käytetään ilmaisemaan vierasperäisiä äänteitä ja.
Vokaalit
pienoiskuva|Sana ”Wikipedia” (vikkippīṭiyā) tamililaisilla kirjaimilla. Kirjaimet k ja p on kahdennettu, koska ne ääntyisivät muuten sanan keskellä soinnillisina.
Konsonanttialkuisissa tavuissa vokaali ilmaistaan konsonanttimerkkiin tehtynä lisäyksenä, joka sijoittuu joko konsonantin jälkeen, sitä ennen tai sen molemmin puolin. Vokaalia a ei merkitä erillisellä merkillä, vaan sen katsotaan seuraavan jokaista konsonanttia, jonka yhteyteen ei ole liitetty muuta vokaalia tai vokaalin puuttumista ilmaisevaa pistettä.
Tavun alussa esiintyvät vokaalit kirjoitetaan erillisinä kirjaimina. Itsenäisiä vokaalimerkkejä käytetään toisinaan myös tyylikeinona ilmaisemaan tarkoituksellisesti pidennettyä vokaalia, esim. பெரிய periya (”iso”) → பெரீஇஇய perīiiya (”tooosi iso”).
Alla olevassa taulukossa on esitetty tamililaiset vokaalit ja diftongit sekä itsenäisinä merkkeinä että konsonantin க ka yhteydessä.
Numerot
Tamililaisella kirjaimistolla on omat numeronsa, joita käytetään lähinnä vanhoissa teksteissä. Nykykirjaimistossa tamililaiset numerot on korvattu arabialaisilla numeroilla.
Diamond in the Firepit
Kappaleet
Kaikkien kappaleiden sävellys ja sanoitus: Brother Firetribe, ellei toisin mainittu.
Gyrostemonaceae
Gyrostemonaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa; se on siten sukua ristikukkaiskasveille (Brassicaceae).
Levinneisyys
Heimo kasvaa Keski-Australiassa ja Tasmaniassa.
Luokittelu
Gyrostemonaceae-heimoon kuuluu vähintään 18 lajia, jotka kuuluvat viiteen sukuun. Runsaslajisin on heimon nimisuku Gyrostemon, jossa on lajeja peräti 12. Seuraavassa luettelossa synonyymit ovat suluissa.
Luza
thumb|Luzajoki Kirovin alueella. Luza (komiksi ja venäjäksi Лу́за) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Jugin sivujoki Komin tasavallassa sekä Kirovin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 574 kilometriä, valuma-alueen laajuus 18 300 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 99 kilometrin päässä joen suusta 117 kuutiometriä sekunnissa. Suurimmat sivujoet ovat Lopju, Porub, Lehta ja Lala. Luzan varrella sijaitsee Luzan kaupunki, Lalskin kaupunkimainen taajama ja Objatševon piirikeskus.
Emmy Rossum
Emmanuelle Grey ”Emmy” Rossum (s. 12. syyskuuta 1986 Manhattan, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja-lauluntekijä ja malli.
Rossumin tunnetuimmat elokuvat ovat The Day After Tomorrow (2004), Oopperan kummitus (2004) ja Lumoava kirous (2013). Roolistaan Oopperan kummituksessa hänet palkittiin useilla nuoren näyttelijän palkinnoilla, mm. Young Artistilla. Rossum oli elokuvan koekuvausten aikaan vasta 16-vuotias. Hän on näytellyt merkittäviä rooleja myös elokuvissa kuten Poseidon (2006) ja Dragonball Evolution (2009). Nykyään Rossum näyttelee Fiona Gallagheria suositussa tv-sarjassa Hävyttömät (Shameless).
Rossum on laulanut seitsemänvuotiaasta asti New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän aloitti näyttelemisen jo lapsena, minkä lisäksi hän on nykyisin myös malli ja laulaja. Rossumin debyyttialbumin nimi on Inside Out. Hän on myös tehnyt joululevyn Carol of the Bells. Rossum näytteli ensimmäisen ison roolinsa vuonna 1999 amerikkalaisessa saippuasarjassa As the World Turns. Laajaa huomiota hän sai kuolevan tyttären roolista Clint Eastwoodin elokuvassa Menneisyyden ote (2003).
My, belarusy
My, belarusy (, ’Me, valkovenäläiset’) on Valko-Venäjän kansallislaulun alkusäe ja sen epävirallinen nimi. Hymnin virallinen nimi on ”Valko-Venäjän tasavallan kansallislaulu”. Alun perin laulu kirjoitettiin vuonna 1955 Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan hymniksi. Laulun sävelsi Nester Sakalouski ja sen sanoitti Maksim Klimkovitš. Hymni hyväksyttiin viralliseen käyttöön 24. helmikuuta 1955.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ja Valko-Venäjän itsenäistyttyä Sakalouskin sävelmä säilyi kansallislauluna, mutta sanat poistettiin käytöstä. Hymni oli ilman sanoja toistakymmentä vuotta, kunnes Uladzimir Karyznan vanhaan melodiaan kirjoittamat uudet sanat otettiin virallisesti käyttöön Valko-Venäjän presidentin Aljaksandr Lukašenkan antamalla asetuksella 2. päivänä heinäkuuta 2002, päivää ennen Valko-Venäjän itsenäisyyspäivää. Asetuksen pääasiallinen tehtävä oli määrätä kansallislaulun viralliset sanat ja sävel, mutta se säätää myös, miten, missä ja milloin kansallislaulu tulee esittää.
Karyznan kirjoittamat uudet sanat perustuvat Maksim Klimkovitšin vanhoihin sanoihin. Hän poisti laulusta viittaukset Venäjään, kommunistiseen puolueeseen ja Leniniin, mutta muuten muutokset olivat varovaisia. Vanhan laulun yleinen teema, kansojen välinen ystävyys, säilytettiin uudessakin hymnissä, mikä toki on ymmärrettävää monikansallisella Valko-Venäjällä.
Lukašenkan antaman asetuksen mukaan Valko-Venäjän radio- ja televisioasemien on soitettava kansallislaulu joka aamu lähetysten aluksi kello 6 aamulla ja samoin lähetystensä päätteeksi noin puoliltaöin. Laulu voidaan esittää tietyissä tilanteissa, kuten valtiollisissa ja presidentillisissä juhlatilaisuuksissa sekä urheilukilpailujen aluksi. Asetus määrää lisäksi, että Valko-Venäjän kansalaisten on laulua soitettaessa noustava seisomaan ja sotilashenkilöiden on tehtävä kunniaa.
Sanat
Viralliset sanat (valkovenäjäksi)
Epäviralliset sanat (venäjäksi)
Kertosäe:
Kertosäe
Epävirallinen, suomalainen käännös (laulun englantilaisen käännöksen pohjalta)
Vertailun vuoksi myös Valko-Venäjän neuvostotasavallan hymni (valkovenäjäksi):
Epävirallinen suomalainen käännös (englanninkielisen käännöksen pohjalta)
Dublinin kreivikunta
Dublinin kreivikunnalla ei ole enää hallinnollista merkitystä, sillä se lakkautettiin vuonna 1994. Siitä lähtien sen alue on jaettu neljään osaan: Dublinin kaupunkiin sekä Dún Laoghaire–Rathdownin, Fingalin ja Etelä-Dublinin kreivikuntiin.
Luettelo antiikin Kreikan kaupungeista
Tämä on luettelo antiikin Kreikan kaupungeista, ja sisältää antiikin Kreikan keskeisimmät arkaaisen ja klassisen kauden kaupungit sekä eräitä merkittävimpiä hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupunkeja kreikkalaisessa maailmassa.
Tämä on samalla luettelo poliksista eli kreikkalaisista kaupunkivaltioista, ja perustuu tältä osin The Copenhagen Polis Centren tekemään inventaarioon (Hansen 2004). Kaikki luettelossa olevat kaupungit eivät olleet poliksia sanan varsinaisessa merkityksessä, toisin sanoen itsenäisiä arkaaisen tai klassisen kauden kaupunkivaltioita. Poliksiksi tunnistetut kaupungit on merkitty sarakkeeseen ”Polis?” seuraavasti:
Poliksista, katso myös: Luettelo antiikin Kreikan poliksista alueittain.
Ron-Robert Zieler
Ron-Robert Zieler (s. 12. helmikuuta 1989 Köln, Nordrhein-Westfalenin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Bundesliigan Hannoveria.
Beneq
Beneq Oy on suomalainen vuonna 2005 perustettu yritys, joka suunnittelee ja valmistaa nanoteknologiaan perustuvia pinnoituslaitteita muun muassa aurinkokennojen ja taipuisan elektroniikan, kuten OLED-valaisimien valmistukseen.
Cleantech-alaan lukeutuvan Beneqin liikevaihto lähes kaksinkertaistui jokaisena toimintavuonna 2005–2011.
Vuonna 2016 Beneqin liikevaihto oli yhtiön verkkosivujen mukaan 22,2 miljoonaa euroa, josta 98 % tuli Suomen ulkopuolelta. Aasia oli suurin markkina-alue 38 %:n osuudella.
Beneqin ensimmäiset suunnittelijat olivat vanhoja ASM Microchemistryn insinöörejä, jotka olivat siirtyneet Nextromille muutamaa vuotta aiemmin, kun ASM siirsi laitevalmistuksensa Suomesta USA:han. Nextromilla heidän tehtävänään oli ollut kehittää ALD:n sukulaista, MCVD-menetelmää (Modified Chemical Vapor Deposition) optisten kuitujen varmistukseen.
Beneqin ensimmäisten suunnittelijoiden ALD-taustasta ja MCVD-teknologian ja ALD:n yhtäläisyyksistä johtuen ensimmäinen Beneqin myymä laite oli ALD-pinnoituskone. Asiakas oli mikro- ja nanoteknologiakeskus Micronova, joka on nykyään VTT:n ja Aalto-yliopiston yhteinen tutkimuslaitos.
Beneqin nykyisiin omistajiin kuuluvat yksityishenkilöiden lisäksi venäläinen Rusnano sekä Suomen Teollisuussijoitus ja tanskalainen Via Venture Partners.
Joulukuussa 2012 Beneq kertoi ostavansa Espoossa sijaitsevan elektroluminesenssiliiketoiminnan yhdysvaltalaiselta Planar Systemsiltä. Samalla Beneq sai haltuunsa Lohja Oy:n alun perin rakentaman näyttötehtaan Espoon Olarinluomassa. Lohja Oy rakensi uuden elektroniikkatehtaan Espooseen vuonna 1984, koska yhtiö suunnitteli aloittavansa täysin uudentyyppisten litteiden näyttöjen valmistuksen. Uudenlaiset ohuet näytöt teki mahdolliseksi 1970-luvulla Suomessa keksitty ALD (Atomic Layer Deposition), atomikerrostusmenetelmä, jolla pystyttiin hallitusti käsittelemään erittäin pieniä materiaalimääriä. Beneq valmistaa samassa tehtaassa edelleen elektroluminenssinäyttöjen uudempia sukupolvia, joita myydään nykyään Beneqin Lumineq-tuotemerkillä. Näyttöliiketoiminta toimi vuodesta 2012 vuoteen 2016 tytäryhtiönä Beneq Products Oy, joka fuusioitiin emoyhtiöön vuoden 2016 lopussa.
Pikku Salmijärvi (Ulvila)
Pikku Salmijärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede
Järven rantaviiva on 0,752 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat soistuneet ja osittain umpeen kasvaneet.
Luonto
Järvi kuuluu alun perin Salmijärven kanssa yhteen ja niitä erottaa kannas, jonka aukosta vedenpinnat tasoittuvat.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Salmijärvi, mutta se oli laajempi kuin nykyään. Ennen vedenpinnan laskemista järvi ulottui nykyisten Salmijärven ja Pikku Salmijärven alueille ja niiden ylikin.
Nikolai Mihailov
Nikolai Nikolajevitš Mihailov (, 23. joulukuuta 1905 Moskova – 5. maaliskuuta 1982 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Mihailov valmistui Moskovan teollisuus- ja talousinstituutista vuonna 1930. Hän matkusteli paljon eri puolilla Neuvostoliittoa sekä ulkomailla. Kirjailijan ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1927. Hänen pääteemansa oli Neuvostoliiton talousmaantieteen muutosten tieteellis-taiteellinen, tyyliltään yksinkertainen ja romanttinen kuvaus. Kotimaamme kartan ääressä (Nad kartoi rodiny, 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1948 ja Moja Rossija (”Minun Venäjäni” 1964–1966) Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon vuonna 1968.
Oulun Reserviupseerikerho
Yhdistyksen toimialue on Oulun kaupunki ja jäsenmäärä on yli 800 reserviupseeria. Jäsenmäärällä mitattuna ORUK on Suomen kolmanneksi suurin reserviupseerikerho. Oulun Reserviupseerikerhon jäsensivu (entinen Reserviupseerilehti eli RELE) ilmestyy Pohjan Poika -lehdessä.
Historia
Oulun Reserviupseerikerho ry:n perustava kokous kutsuttiin sanomalehti-ilmoituksella 22. huhtikuuta 1933 Pohjanmiesten kerholle keskustelemaan reserviupseerikerhon tarpeellisuudesta ja perustamisesta. Tässä kokouksessa päätettiin perustaa Oulun Rererviupseerikerho ry. Reserviupseerikerhoon liittyi jo tässä perustavassa kokouksessa noin 30 jäsentä. Ensimmäinen Oulun Reserviupseerikerho ry:n johtokunta (eli hallitus) sai perustamiskokouksessa seuraavan kokoonpanon: puheenjohtaja kapteeni H. Nieminen, varapuheenjohtaja kapteeni E. Kärnä, sihteeri insinööriluutnantti A. Ruuska, taloudenhoitaja insinööriluutnantti A. Ruuska, jäsenet kapteeni J. Kara, insinööriluutnantti E. Viljo, vänrikki O. Piikivi ja vänrikki A. Takalo.
Toiminta
Kerhon toiminta on ollut sen perustamisesta lähtien hyvin vilkasta ja jäsenistön koulutus on alusta alkaen ollut yksi päätoimintamuodoista. Toiminnan käynnistyttyä keskityttiin koulutukseen, jonka tavoitteena oli peruskoulutuksen täydentäminen. Suomen sotien 1939–1945 aikana kerholla ei ollut varsinaista toimintaa. Sota-ajan jälkeen toiminta lähti nihkeästi liikkeelle ja liikkui jopa huhuja reserviupseeritoiminnan lakkauttamisesta. Noina vaikeina vuosina kerhon toimintaan kuului yhteishengen ylläpitäminen. Autettiin vaikeuksiin joutuneiden omaisia ja pyrittiin parantamaan jäsenistön fyysistä kuntoa erilaisin kilpailuin, myös kerhoillat alkoivat tuona aikana. Vuonna 1947 käynnistyneen urheilutoiminnan myötä Oulun Reserviupseerikerhossa kilpailtiin latusuunnistuksessa, suunnistuksessa ja hiihdossa. Vasta 1950-luvulla päästiin uuteen nousuun.
Vuonna 1950 perustettiin naistoimikunta, joka on ollut suurena apuna varojen keräämisessä. Oulun Reserviupseerikerho ry:n ensimmäinen lippu naulattiin ja vihittiin käyttöön 22. maaliskuuta 1953. Ampumaharjoitukset tulivat toimintaan mukaan vasta vuonna 1954 oikeusministeriön myönnettyä siihen luvan. 1960-luvulla mukaan tulivat myös lento- ja jalkapallo, 3-ottelu, uinti, ampumahiihto, partiokilpailut ja prosenttimarssit ja -hiihdot. 1950-luvulla nuoria alettiin innostamaan mukaan kerhon toimintaan ja vuonna 1959 perustettiin nuorten upseerien oma toimikunta ja vuonna 1961 perustettiin Oulun Yliopiston Reserviupseerit. Ehkä Oulun Reserviupseerikerhon monipuolisin kausi ja jäsenmäärän huippu oli 1970-luvun vaihteessa, jolloin edettiin voimakkaasti aatteellisella rintamalla, koulutustoiminnassa ja yleisen johtamistaidon kohottamisessa. Maanpuolustustietouden ja -tahdon levittäminen myös jäsenistön ulkopuolelle vakiintui viime vuosikymmenien aikana.
Mietinsaari
Mietinsaari on saari varsinaisella Saimaalla Suur-Saimaan järvenosassa Etelä-Karjalan Ruokolahdella.
Maantietoa
Mietinsaari on 7,6 kilometriä pitkä, 3,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 17,8 neliökilometriä. Saari on rantaviivaltaan selväpiirteinen mutta matala. Sen rantojen erityisiä kohtia ovat pohjoisrannikolla suojaisa mutta matala Liudunlahti ja Huusniemi, jonne tulee lossi, kaakkoisrannikolla Raukkalanlahti ja Mustalahti, etelärannikolla pieni Huopalahti, länsirannikolla Ristilahti, jota suojaa etelästä Ristiniemi, ja luoteispäässä kivikkoinen salmi, joka jää Vahvasalon saaren suojaan. Suur-Saimaan laaja järvenselkä avautuu suojaamattomana lounaasta. Näkyvyyttä on sinne päin 5–15 kilometriä. Mietinsaaren lähivesillä on joitakin saaria. Suurin on Äitsaari, josta tulee lossin vastarantaan loppuva tieyhteys mantereelle. Imatran suunnassa etelässä on Mullikoinselkä ja Äitsaaren ja Härskiänsaaren suunnassa pohjoisessa Sopalanselkä ja Korosniemenselkä. Viimeksi mainitun länsipuolella sijaitsee Kuisaari ja Haapasaari. Äitsaaren lounaispään edessä on Karhuselkä, jota suojaa etelästä Urkonsaari, Kangassaari ja etelässä Masteensaari. Saarien ja Mietinsaaren välissä sijaitsee Mykeävirta, jossa ovat vielä pienemmät Kivisaari ja Ruissaari. Mullikoinniemen lounaispuolella sijaitsee hiekkainen saariryhmä, johon kuuluvat Ala-Lyhy, Keski-Lyly, Satamosaari, Leutu ja Suni.
Saaren maaperä on moreenia ja saaren keskivaiheilla kulkee viime jääkauden loppuvaiheessa muodostunut harjujakso, jonka eteläpäässä sijaitsee muinaisen jäätikkösuiston hiekkainen mäki Mullikoinniemessä. Sen hajujakson puolivälissä sijaitsee Lintuharju .Vaikka mäki kohoaa 104 metrin korkeuteen, on itäpäässä Karttisenvuori siitä huolimatta korkeampi yli 105 metrin korkeudellaan. Toiselle sijalle voidaan ehdottaa myös Liudunlahdelta Ylilahdenvuori. Samalta ajalta on peräisin kapea päätemoreeni, joka ylittää saaren lounais-koillis-suuntaisena alkaen Ristiniemestä ja päättyen ennen Norrissuota. Se on valittu arvokkaaksi geologiseksi muodostumaksi.
Saaren koillispuoliskolla on maasto alavampaa kuin lounaispuoliskolla. Koillispuolen metsäalue on soistunutta ja siksi sinne on kaivettu suo-ojia. Saaren ainoa järvi Arposenjärvi (9 ha ) on rannoiltaan avosuota. Sen vedenpinta on 10 senttimetriä korkeammalla kuin Saimaalla. Maaston painauma jatkuu kaakkoon päin, jossa Raukkalanlahti työntyy kilometrin sisämaahan päin.
Saaressa on kaksi kylää, Mietinkylä ja Arpolahti, jotka ovat entisiä maanviljelysalueita. Vuonna 2009 tehdyn selvityksen mukaan saaressa oli 12 vakituista asukasta, 129 vapaa-ajan asuntoa ja 516 vapaa-ajan asukasta. Saarella ei harjoiteta enää ammattimaista viljelyä tai kalastusta. Mietinsaareen ei ole kiinteää tieyhteyttä, ja se on kokonaisasukasluvulla mitattuna Etelä-Karjalan suurin tällainen saari. Saarta palvelee Karhusalmen lossi, joka kulkee 800-metristä reittiä Huusniemestä Äitsaaren Ristiniemeen, ja josta on tieyhteys mantereelle ja Ruokolahden keskustaan Rasilaan. Lossi on yksityinen ja ulkopuolisilta peritään siksi pieni ylitysmaksu. Ruokolahden keskustaan on matkaa 37 kilometriä, Imatralle 40 ja Lappeenrannan Joutsenon taajamaan 50 kilometriä. Saaren eteläpäästä Lappeenrannan Tiuruniemeen tule vesitse matkaa vain reilut 3 kilometriä.
Virkistys
Retkimelojalle on tarjolla kaksi levähdyspaikkaa: Hartikanhiekka ja Ahvenniemen hiekka.
Historiaa
Saari on jääkauden jälkeen merestä kohottuaan ollut aina vedenpinnan yläpuolella, mutta silloinkin hyvin pienenä. Korkeimmillaan vesi oli juuri ennen Vuoksen puhkeamista. Korkein vesi ylsi saarella 80–81 metriä mpy. Aikaisemmissa arkeologisissa inventoinneissa löydetyt kohteet, jotka sijaitsevat 78–82 metrin korkeudella, ovat olleet kivi- tai varhaismetallikaudelta. Tällaisia ovat Liudunniemessä, Sikoniemellä, Huusniemellä (asumuspainanteita) ja Temoniemen ympäristössä (asumuspainanteita).