cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kari Tapio
Ura
1960-luvulla Kari Tapio esiintyi kotipaikkakunnallaan Pieksämäellä paikallisten ER-Quartet ja Jami & The Noisemakers -yhtyeiden kanssa. Käytyään vuonna 1966 koelaulussa Musiikki-Fazerilla hän sai Toivo Kärjen kehotuksesta laulunohjausta Ture Aralta.
Kari Tapio teki ensimmäisen singlensä ”Tuuli kääntyköön”/”Niskavuoren nuorimmainen” vuonna 1972 ja oli sen jälkeen mukana Dannyn kiertueilla, toimien aluksi apumiehenä ja muun muassa show’ssa käytetyn käärmeen hoitajana. Ennen 1970-luvun puoliväliä uraan mahtui myös jäsenyys Erkki Liikasen Aikapommi-yhtyeessä. Erkki Liikasen "testamentattua" Aikapommi-nimen Kari Tapiolle, keikkalavoja kiersi runsaan vuoden Lea Laven, Kari Tapio & Aikapommi -yhtye.
Kari Tapion oma läpimurto tapahtui vuonna 1976 singlellä ”Laula kanssain”. Sitä seurasivat ”Viisitoista kesää” ja ”Kaipuu”. Myöhempien vuosien myyntimenestyksiä olivat muiden muassa ”Olen suomalainen”, ”Myrskyn jälkeen”, ”En pyydä paljon” ja ”Paalupaikka”.
Kari Tapio sijoittui Suomen euroviisukarsinnassa 2008 toiseksi kappaleella ”Valaise yö”. Samana vuonna hän lähti kiertueelle Paula Koivuniemen, Jorma Kääriäisen ja Riku Niemen johtaman orkesterin kanssa. Hänen viimeinen nauhoituksensa oli Felix Zengerin sekä Asan kanssa tehty kappale Pitkät päivät täällä.
Kari Tapiolla oli cameorooli 6. tammikuuta 2012 ensi-illan saaneessa elokuvassa Vares – Kaidan tien kulkijat. Elokuva kuvattiin elo-syyskuussa 2010 muutama kuukausi ennen hänen kuolemaansa.
Kari Tapio sai uransa aikana yhteensä 21 kultalevyä (+ 1 postuumisti), 8 platinalevyä ja yhden tuplaplatinan. Vuonna 2003 hän sai Iskelmä-Finlandia-palkinnon. Emma-gaalassa hänet valittiin parhaaksi miespuoliseksi artistiksi vuosina 1999 ja 2005. Kari Tapio on palkittu Suomen Rintamaveteraaniliiton kunniaristillä.
Kari Tapion urasta on tehty elämäkertaelokuva Olen suomalainen, jonka ohjasi Aleksi Mäkelä. Elokuva sai ensi-iltansa syksyllä 2019. Televisiossa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran joulukuussa 2021. Kari Tapiosta, yhdessä Reijo Taipaleen ja Topi Sorsakosken kanssa, tehtiin laulunäytelmä Kulkukoirat, jota esitettiin 13 kertaa Syvälahden viihdekeskuksessa Kangasniemellä.
Yksityiselämä
Kari Tapion puoliso oli vuodesta 1964 Pia (oik. Brita Kyllikki) Viheriävaara (12.4.1947 – 5.4.2015 ). Heillä on kolme lasta, Jani, Jiri ja Joona Jalkanen. Jani ja Jiri soittivat isänsä taustayhtyeessä ja Joona toimi hänen managerinaan. Jani Jalkanen toimii keulakuvana tanssiyhtyeessä Jani Jalkanen ja Hänen Orkesterinsa. Kari Tapiolla on myös avioliiton ulkopuolinen neljäs poika Karri. Kari Tapio asui vuosia Kirkkonummen Luomassa ja muutti vuonna 2010 Espoon Haukilahteen.
Kari Tapio kuoli äkilliseen sydänkohtaukseen 7. joulukuuta 2010. Hänet siunattiin 22. joulukuuta 2010 Tapiolan kirkossa. Hautajaiset järjestettiin avoimena tilaisuutena ja kirkossa oli 700 ystävää ja ihailijaa. Kansaa oli myös kirkon ulkopuolella. Kari Tapion hauta on Olarissa Gräsan uurnalehdossa korttelissa Koivikko, viimeisiä hautoja aivan hautausmaan reunassa.
Muistomerkit
Suonenjoen kaupunki on pystyttänyt muistomerkin Kari Tapion kunniaksi torin laidalle. Muistomerkin alkuperäisessä tekstissä oli kirjoitusvirhe, joka kuitenkin korjattiin myöhemmin.
Kari Tapion hautamuistomerkin on tehnyt Kimmo Pyykkö vuonna 2011.
Albumit
Yhteensä 420 erilaista levytystä vinyylinä tai CD:nä sekä Citroen ja kaunis nainen -kappale vain Citroenin mainoskasetilla julkaistuna.
Vierailevana artistina
Listasijoitukset Suomen viralliselta albumilistalta.
In Times Before the Light
In Times Before the Light on norjalaisen metallibändi The Kovenantin debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä. Levyllä soittavat Nagash (Stian Arnesen) ja Blackheart (Amund Svensson). Levyn soundimaailma on melko tunkkainen ja suttuinen, joka oli tuohon aikaan hyvin yleistä, mutta musiikki itsessään oli melodista black metal -musiikkia jopa pienillä doom metal -vivahteilla. Albumi uudelleennauhoitettiin vuonna 2002, jolloin sen soundi muuttui puhtaammaksi ja musiikki itse tehtiin enemmän industrial-tyylisemmäksi.
Far Cry 2
Far Cry 2 on Ubisoftin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin vuonna Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peliä varten luotiin uusi pelimoottori, vaikka itse peli on jatko-osa Far Crylle. Pelin juonella ja tapahtumapaikalla ei kuitenkaan ole mitään yhteyttä edeltäjäänsä. Alkuperäisen pelin tehnyt Crytek ei ollut kehittämässä jatko-osaa, sillä se myi oikeutensa pelisarjaan Ubisoftille.
Pelin tapahtumapaikka on Afrikka, ja avoin pelialue on suurudeltaan yli 50 neliökilometriä.
Pelisarjan seuraava osa on Far Cry 3.
Pelaaminen
Pelissä tavattavat aseet jakautuvat ensisijaisiin, toissijaisiin ja erikoisaseisiin, joita on yksinpelissä mahdollista sekoittaa useisiin pelaajalle mieleisiin varustekokonaisuuksiin. Moninpelissä aseet on jaettu kuuteen erilaiseen luokkaan; kommandoon (Commando), tarkka-ampujaan (Sharpshooter), sissiin (Guerrilla), kapinalliseen (Rebel), tykkimieheen (Gunner) ja sabotööriin (Saboteur), joiden väliltä pelaaja valitsee. Näin ollen varustekokonaisuuksien yhdisteleminen on rajoitetumpaa, ja luokka määrittelee lähinnä, minkälaisia aseita pelaajan on mahdollista käyttää. Missään luokassa ei muihin luokkiin nähden ole käytössä keskenään samanlaisia aseita.
Juoni
Pelin alussa pelaajan valitsema hahmo istuu taksin kyydissä. Hän on juuri saapunut nimeämättömään Afrikan valtioon tehtävänään tappaa kahta armeijaa varustava asekauppias, "The Jackal". Taksin saavuttua Palan-nimisessä kylässä olevalle hotellille malariatartunnan saanut pelihahmo pyörtyy. Hän herää hotellihuoneessa, jossa Jackal juttelee pelaajalle. Pelihahmo pakenee paikalta ja pelaaja pyörtyy taas. Hänen herättyään Palassa on meneillään hurja taistelu. Pelaaja liittyy taistoon, mutta haavoittuu vakavasti. Sen jälkeen hän herää joko UFLL:n (vasemmisto) tai APR:n (oikeisto) leirissä ja saa pikaisen koulutuksen selviytymisestä sodan keskellä. Lisäksi pelaaja saa kaksi ensimmäistä kaveriaan. Alkutehtävien jälkeen pelaaja käsketään etsimään ja tappamaan Jackal. Jackalia ei voi kuitenkaan tavata ennen kuin on suorittanut oikeat päätehtävät.
Kehitys
Alun perin pelissä piti olla paljon elämää ja esimerkiksi saalistajaeläimiä. "Pitää vain karsia pelin sisältöä ja keskittyä oleelliseen", sanoi pelin tuottaja Louis-Pierre Pharandin. Olennaisella tarkoitetaan, että pelissä pitäisi olla pitkälle kehittynyt tekoäly ja paljolti tuhoutuva ympäristö. Laaja ja vapaa maailma on myös keskeisessä roolissa.
Anita Rée
Anita Clara Rée (9. helmikuuta 1885 Hampuri – 12. joulukuuta 1933 Kampen) oli saksalainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Tyylillisesti hänet voidaan luokitella avantgardisteihin.
Elämänvaiheita
Anita Rée syntyi kuuluisaan juutalaiseen kauppiasperheeseen ja hänen vanhempansa olivat Israel ja Clara Rée. Vanhemmat päättivät kuitenkin viedä Anitan ja hänen sisarensa Emilien kasteelle ja kasvattaa tyttärensä luterilaisiksi.
Rée opiskeli aluksi taidetta Hampurissa Arthur Siebelistin johdolla, ja vuonna 1906 hän tapasi Max Liebermannin, joka havaitsi hänen lahjansa ja kannusti jatkamaan opintoja. Yhdessä ystäviensä ja taidemaalari Franz Nölkenin kanssa Rée perusti oman ateljeeyhteisön vuoden 1910 paikkeilla. Rée lähti ateljeesta, kun huomasi että rakkaussuhde Nölkeniin oli jäänyt yksipuoliseksi. Talven 1912–1913 Rée oleskeli Pariisissa ja opiskeli maalaustaidetta Fernand Légerin johdolla.
Vuonna 1913 Rée otti osaa Hampurissa pidettyyn suureen taidenäyttelyyn ja seuraavana vuonna hän oli tunnustettu muotokuvamaalari. Vuonna 1919 hän liittyi "Hampurin Secession" - nimiseen taiteilijaryhmään, jonka esikuvana olivat Berliinin ja Münchenin vastaavat ryhmät. Vuonna 1921 hän matkaili Tirolissa ja vuodet 1922–1925 hän asui Positanossa Italiassa. Italian oleskelunsa aikana hän sai vahvoja vaikutteita renessanssitaiteilija Piero della Francescalta.
Hampuriin Rée palasi vuonna 1926. Hän oli mukana naistaiteilijoiden yhdistyksen perustamisessa. Tuolloin häneltä tilattiin seinämaalauksia julkisiin rakennuksiin. Maalaukset hävitettiin kansallissosialistien valtakaudella 1933–1945. Vuonna 1930 Rée koki ensimmäisiä takaiskuja elämässään urallaan, kun häneltä uuteen Langenhornin Angkarkircheen tilatut seinämaalaukset päätettiin jättää toteuttamatta. Kirkonmiehet vetosivat tuolloin uskonnollisiin syihin. Pian kansallissosialistit julistivat hänet juutalaiseksi ja Hampurin taiteilijaseura muukalaiseksi. Rée muutti Hampurista Syltiin.
Rée tunsi olevansa monien vihamielisten hyökkäysten kohteena ja todennäköisesti näiden syiden vuoksi surmasi itsensä vuonna 1933. Sisarelleen hän oli jättänyt kirjeen, jossa kuvaili maailman mielettömyyttä. Hän jätti jälkeensä 190 teosta. Vuonna 1936 Réen ystävä, historioitsija Carl Georg Heise kirjoitti häntä puolustaneen artikkelin. Sen mukaan Rée, jonka vanhemmat olivat saksalaistuneita ja joka oli kasvatettu kristityksi, ei ollut itsekään pitänyt itseään juutalaisena. Sen vuoksi häntä ei tulisi pitää juutalaisena taiteilijana. Kirjoitus suututti Réen sekä kristityt että juutalaiset ystävät.
Vuonna 1937 hänen työnsä julistettiin rappiotaiteeksi ja ne poistettiin museoista. Hampurin taidehallin huoltomies Wilhelm Werner otti Réen työt kotiinsa, minkä ansiosta ne säilyivät jälkipolville. Nykyään niitä on esillä Hamburger Kunsthallessa.
Sarsaparillat
Sarsaparillat (Smilax) on kasvisuku sarsaparillakasvien (Smilacaceae) heimossa, joka kuuluu koppisiemenisten Liliales-lahkoon.
Roman Matsov
Roman Matsov (27. huhtikuuta 1917 – 24. elokuuta 2001) oli virolainen kapellimestari.
Matsov valmistui Tallinnan konservatoriosta pianonsoitossa Sophie Heinrichsin ja Theodor Lemban luokalta sekä viulunsoitossa Johannes Paulsenin luokalta. Hän jatkoi opiskelua vuonna 1939 Georg Kulenkampffin sekä Walter Giesekingin johdolla Berliinissä ja vuonna 1940 Leningradin konservatoriossa. Vuonna 1946 Matsov sai toisen palkinnon koko Neuvostoliiton kapellimestarikilpailussa.
Sarsaparillat
Tuntomerkit
Sarsaparillojen varret kasvavat tavallisesti monopodiaalisesti eli varsijatkoisesti. Flavonoleja esiintyy, lehdissä on putkiloita, kasveissa on limasoluja. Kukat ovat yksineuvoisia ja kasvit kaksikotisia. Heteitä on 3–12, ja niissä on mettä erittäviä karvoja. Siitepölyhiukkanen on aukoton, vaihtelevasti pallomainen, enemmän tai vähemmän piikkinen. Emikukissa on joutoheteitä, vartalo on lyhyt tai puuttuu, sen haarat ovat luottipintaisia ja pitkiä. Kussakin emilehdessä on yksi tai harvemmin kaksi riippuvaa siemenaihetta. Siemenet ovat enimmäkseen pyöreitä.
Roman Matsov
Matsov toimi Viron kansallisen sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuosina 1950–1963. Hän johti sitä säännöllisesti myös vuosina 1944–1950 ja 1963–1988. Viimeisen täysimittaisen konserttinsa orkesterin kanssa hän piti 80-vuotispäivänsä kunniaksi huhtikuussa 1997. Neuvostoliiton aikana Matsov sai ajan käytännöistä huolimatta johtaa lukuisia hengellisiä Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin ja Franz Schubertin teoksia. Hän edisti aktiivisesti myös virolaista musiikkia; hän esitti ja levytti muiden muassa Heino Ellerin, Eino Tambergin, Heimar Ilveksen, Jaan Räätsin ja Arvo Pärtin teoksia. Matsov johti esityksiä myös muualla Neuvostoliitossa ja ulkomailla, kuten Bulgariassa, Romaniassa ja Itä-Saksassa. 1950-luvulla hän johti esityksiä lisäksi Estonia-teatterissa.
Sarsaparillat
Levinneisyys
Sarsaparillalajeja kasvaa tropiikissa ja lämpimillä alueilla, Euroopassa vain etelässä.
Roman Matsov
Matsov opetti Tallinnan konservatoriossa vuodesta 1947 ja oli siellä vuodesta 1977 professorin asemassa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Vallo Järvi, Erich Kõlar, Peeter Lilje, Endel Nõgene, Tõnu Kaljuste, Jüri Alperten, Arvo Volmer, Toomas Vavilov ja Olari Elts. Matsovin saamia palkintoja ja tunnustuksia olivat Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvo (1967), Viron kansallisen kulttuurijärjestön elinikäisten saavutusten palkinto (1995) ja Valkoisen Tähden ritarikunnan arvo kolmannessa luokassa (2001).
Sarsaparillat
Luokittelu
Sarsaparillojen sukuun kuuluu 210 lajia. Lähintä sukua niille ovat liljakasvit (Liliaceae).
Lajeja
Suomenkielinen nimi on seuraavilla sarsaparillalajeilla:
Raging Silence
Raging Silence on hard rock -yhtye Uriah Heepin seitsemästoista studioalbumi vuodelta 1989. Levy oli ensimmäinen studioalbumi nykyisen laulusolistin Bernie Shaw’n kanssa. Toinen uusi jäsen albumilla on kosketinsoittaja Phil Lanzon, joka siirtyi Uriah Heepiin Sweet-yhtyeestä. Molemmat tosin olivat tehneet debyyttinsä yhtyeen riveissä jo vuoden 1988 livealbumilla Live in Moscow. Raging Silencella esiintyvä kokoonpano pysyi koossa aina vuoteen 2007 asti.
Taave Junnila
pienoiskuva|Taave Junnila 1930-luvun alussa. Taavetti (Taave) Ananias Junnila (vuoteen 1890 Yli-Maakala, 27. maaliskuuta 1869 Mouhijärvi – 29. tammikuuta 1943 Tyrvää) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja poliitikko. Hän vaikutti Suomalaisessa puolueessa ja Kansallisessa kokoomuksessa. Hänen vanhempansa olivat Taavetti Ananias Yli-Maakala ja Anna Katrina Junnila. Puoliso oli vuodesta 1890 Matilda Pantti.
Hammaskillit
Hammaskillit (Cyprinodontidae) on hammaskarppikalojen lahkoon kuuluva makeassa vedessä elävien kalojen heimo, jonka eräät jäsenet ovat melko suosittuja akvaariokaloja. Heimoon kuuluu 119 lajia.
IF Gnistan
Idrottsföreningen Gnistan on Helsingin Oulunkylässä toimiva jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1924 silloin itsenäisessä Oulunkylän kunnassa. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2023 Ykkösessä, ja sen kotikenttä on Oulunkylän liikuntapuistossa sijaitseva Mustapekka Areena (katsojakapasiteetti 1 100).
Seura on pelannut seitsemän kautta Ykkösessä (1995–1998, 2001–2002 ja 2017). Vuonna 2002 seura selviytyi Suomen Cupissa kahdeksannelle kierrokselle, jossa se taipui FC Lahdelle jatkoajalla. Gnistan on ollut kahdesti Palloliiton Helsingin piirin vuoden seura, 1987 ja 2000.
Gnistanilla oli aikoinaan toimintaa lukuisissa lajeissa, mutta 1950- ja 60-lukujen vaihteessa siitä tuli rajallisten resurssien vuoksi pelkkä jalkapalloseura.
Aika yleisseurana
Idrottsföreningen Gnistanin perusti noin puoli tusinaa Oulunkylässä asuvaa Svenska Reallyceumin ja Åggelby Svenska Samskolan oppilasta vuonna 1924. Alkuvuosina toiminta keskittyi hiihtoon, yleisurheiluun, uintiin ja pesäpalloon, mutta ilmeisesti myös jalkapalloa pelattiin jo tuolloin. Pesäpallon kuuluminen lajivalikoimaan oli sikäli erikoista, että kyseinen laji ei ole koskaan saavuttanut suurta suosiota ruotsinkielisissä piireissä. Toisaalta Gnistan on ruotsinkielisistä perustajistaan huolimatta ollut jäsenistöltään aina hyvin kaksikielinen seura.
Jalkapallosta tuli seuran keskeinen laji 1930-luvulla, jolloin pieni oulunkyläläisseura IF Sportaren yhdistyi Gnistaniin. Kyseisen seuran jäsenistön vaatimuksesta Gnistaniin perustettiin jalkapallojaosto. Vuonna 1934 Oulunkylään valmistui urheilukenttä, mikä paransi harrastusolosuhteita. Seuraavana vuonna 1935 Gnistan liittyi Suomen Palloliiton Helsingin piiriin.
Ensimmäisenä piirisarjavuotenaan Gnistan ei menestynyt, mutta seuraavana vuonna se voitti Syyscupin, kun HJK kaatui 1–0. Oulunkylä oli haluttu pelipaikka, joten Gnistan pelasi harjoitusotteluita esimerkiksi HPS:n kanssa. Myös yleisurheilutoiminta oli 1930-luvun lopulla vilkasta ja seuran vastustajana oli vuoroin Malmin Ponnistajat, Tapanilan Erä ja uusi paikalliskilpailija Oulunkylän Urheilijat. Seuralla oli Pikkukoskella kaupungilta vuokrattu kahvipaviljonki, jossa kokoontumistilojen lisäksi järjestettiin suosittuja tanssi-iltoja kesälauantaisin.
Toinen maailmansota katkaisi seuran toiminnan, kun jäsenistöä joutui rintamalle. Vuonna 1945 toiminta käynnistettiin uudelleen ja suunniteltu yhdistyminen Oulunkylän Urheilijoiden kanssa päätettiin torjua. Samana vuonna käynnistyi juniorijalkapallotoiminta, kun piirin sarjoihin osallistuttiin B- ja C-juniorijoukkueilla. Edustusjoukkueen ensimmäinen piirimestaruus voitettiin 1947 piirin III-luokassa. Vuonna 1958 Gnistan nousi Maakuntasarjaan.
Gnistanin 25-vuotisjuhlavuonna 1949 seuran jäsenmäärä oli 300. Yleisurheilutoiminnassa järjestettiin kahdeksan seuraottelua ja jalkapallossa edustusjoukkue säilytti Maakuntasarja-paikkansa.
Seuran varhaisemman jalkapallohistorian suurimpia saavutuksia oli 1957 saavutettu 5–3-voitto Suomensarjassa pelanneesta GBK:sta. Talvisin harrastettiin jalkapallon asemasta jääpalloa ja käsipalloa. Jääpallossa Gnistan saavutti piirin mestaruuden IV-sarjassa ja käsipallossa seura pelasi hetken Suomi-sarjassa. Junioritoimintaa lajennettiin D-junioreihin, mutta vetäjien puuteen vuoksi joukkue ei saavuttanut mainittavaa menestystä.
Siirtyminen jalkapalloseuraksi
Yleisurheilutoiminta jatkui voimakkaana vielä 1950-luvulla, kuten myös hiihto. Muita lajeja olivat suunnistus, naisvoimistelu, pöytätennis ja maastojuoksu. 1950- ja 60-lukujen vaihteessa vanha seurajohto alkoi vetäytyä nopeaan tahtiin. Seuran perustamisesta asti puheenjohtajana toiminut Bror Krabbe jätti tehtävänsä, ja tilalle tuli Ernst Fogden, joka kuitenkin työskenteli tehtävässään vain vuoden ajan. Yhteiskunnan muuttumisen myötä pieni seura ei enää voinut jakaa voimavarojaan monelle taholle. Hiihdon ja yleisurheilun laannuttua Gnistanista tuli pelkkä jalkapalloseura, ja sen puheenjohtajaksi valittiin Jacob Söderman.
1960-luvulla Gnistan saavutti piirin mestaruuden 1B-luokassa. Myös nousu Suomensarjaan oli lähellä. Vuosikymmenen puolivälissä seuran juniorituotanto alkoi aktivoitua. Vuonna 1966 Gnistanin juniorit vierailivat Ruotsin Norrtäljessä, mikä osaltaan vauhditti toiminnan kehitystä. Puheenjohtaja Jacob Södermania odottivat kuitenkin vaativammat siviilitehtävät, jolloin seuran olemassaolo oli hetken uhattuna. Pelastajaksi ilmaantui Stig Kämpe, joka toimi puheenjohtajana ylimenokautena 1968–1969. Seuraavana vuonna puheenjohtajaksi tuli Nils Andersson, joka tarjosi kaivattua jatkuvuutta. Hänen johtamanaan Gnistan alkoi kehittyä erääksi Helsingin piirin voimakkaimmista juniorikasvattajista.
Gnistan pelasi ensimmäisen kerran Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä kaudet 1995–1998 ja 2001–2002.
2010-luku
Seuran miesten edustusjoukkue käytti vuosina 2012–2014 nimeä FC Gnistan ja toimi Fair Pay Areenaa hallinnoivan Oulunkylän tekonurmi Oy:n alaisuudessa. Erkka V. Lehtola valittiin joukkueen päävalmentajaksi lokakuussa 2012. Lehtolan johdolla FC Gnistan sijoittui kaudella 2013 Kakkosen etelälohkon toiseksi.
Alkuvuodesta 2014 FC Gnistanin ja Oulunkylän tekonurmi Oy:n tiet erosivat ja samalla Fair Pay Areenan omistaja vaihtui. Tämän seurauksena Gnistanin miesten edustusjoukkue siirtyi takaisin IF Gnistan ry:n hallintaan.
Rajusti uudistunut joukkue pelasi myös kaudella 2014 Kakkosen etelälohkossa sijoittuen lopulta sijalle 8. Siten IF Gnistan jatkoi samalla sarjatasolla ja samassa lohkossa myös kaudella 2015.
Gnistan nousi kauden 2016 päätteeksi Ykköseen, kun se voitti kaksiosaisessa nousukarsinnassa Musan Salaman. Molemmat osaottelut päättyivät 1–0-kotivoittoihin, mutta Gnistan voitti toisen osaottelun päätteeksi käydyn rangaistuspotkukilpailun 4–3.
Ykkösen kaudella 2017 Gnistan vaihtoi heinäkuussa päävalmentajaa, kun Tommi Lingman vapautettiin tehtävästään ja hänet korvasi toistaiseksi apuvalmentaja Petri Haapimaa. Joukkue oli kerännyt 13 ottelustaan neljä tasapelipistettä ja oli sarjan viimeisenä. Muutamaa päivää myöhemmin uudeksi päävalmentajaksi nimettiin loppukauden mittaisella sopimuksella italialainen Roberto Nuccio. Lokakuussa 2017 Nuccion tiedotetiin jatkavan seuran päävalmentajana. Hän teki toistaiseksi voimassa olevan jatkosopimuksen, jonka myötä hänestä tuli lisäksi Gnistanin urheilutoimenjohtaja sekä A-junioreiden valmentaja. Gnistan sijoittui 21 pisteellä sarjan viimeiseksi ja putosi takaisin Kakkoseen.
Kakkosen kaudelle 2019 Gnistan hankki HIFK:sta Veikkausliiga-kokemusta omaavat Pekka Sihvolan, Pauli Kuusijärven ja paluumuuttaja Tuomas Mustosen. Gnistan nousi takaisin Ykköseen. Se myös voitti historian ensimmäisen Kakkosen Cupin, kun Oulunkylässä pelatussa loppuottelussa JS Hercules kaatui 1–0.
Paluu Ykköseen
Ykkösen kaudella 2020 päävalmentaja Roberto Nuccio erotettiin elokuun alussa, ja tilalle nimettiin portugalilainen Ricardo Duarte. Duarten valmentamana Gnistan voitti 11 jäljellä olevasta ottelustaan kuusi ja säilytti sarjapaikkansa. Duarten sopimusta jatkettiin kaudelle 2021. Uudeksi päävalmentajaksi Ykkösen kaudelle 2022 tuli Joonas Rantanen.
Joukkue kaudella 2022
Puolustajat
Keskikenttäpelaajat
Hyökkääjät
Muut joukkueet
Gnistanin naisten edustusjoukkue pelaa Uudenmaan Naisten Kolmosessa. Seuralla on pojissa ja tytöissä yhteensä kymmeniä juniorijoukkueita. Gnistan Rootsin toiminta-ajatuksena on tarjota joustava mahdollisuus harrastaa jalkapalloa hyvässä kaverillisessa ilmapiirissä. Organisaation alaisuuteen kuuluu myös Gnistan Ogeli. Naisten harrastejoukkueena toimii vuonna 2011 perustettu Gnistan Akat. Gnistanilla on myös useita ikämiesjoukkueita, jotka pelaavat Helsingin piirin 35-, 40-, 45- ja 50-vuotiaiden Kunnossa Kaiken Ikää -sarjojen valiolohkoissa.
Stadion
thumb|right|Mustapekka Areena. Gnistan pelaa kotiottelunsa Oulunkylän liikuntapuistossa sijaitsevalla Mustapekka Areenalla. Myös Kakkosen seura Käpylän Pallo pelaa siellä kotipelinsä.
Alkuperäinen urheilukenttä valmistui vuonna 1934. Vuonna 2010 kentän yhteyteen rakennettiin katettu katsomo sauna-, pukuhuone-, kahvio- ja kokoustiloineen. Stadionin katsomoon mahtuu 1 100 henkilöä.
Ykkösen kaudella 2017 Gnistan joutui pelaamaan ensimmäiset kotiottelunsa Telia 5G -areenalla, koska Mustapekka Areenan vanha tekonurmi ei täyttänyt Palloliiton Ykkösen lisenssivaatimuksia. Nurmi uusittiin toukokuun aikana, ja kolmas kotiottelu pelattiin jälleen Oulunkylässä.
Tunkki
thumb|[[NASCAR-mekaanikko valmistelee tunkkia käyttökuntoon]] thumb|Mekaaninen tunkki Tunkki on laite, joka on tarkoitettu raskaiden kohteiden nostamiseen. Esimerkiksi autoa nostetaan tunkilla renkaan vaihdossa.
Major League Baseball -kausi 1903
Major League Baseball -kausi 1903 päättyi Boston Americansin voitettua Pittsburgh Piratesin ensimmäisessä modernissa - National Leaguen ja American Leaguen välisessä World Seriesissä.
Tunkki
Tunkit voidaan jakaa kahteen lajiin, hydraulisesti ja mekaanisesti toimiviin. Hydraulisesti toimivat tunkit moninkertaistavat nostovoiman vipuvarren ja mäntien avulla. Mekaanisesti toimivat tunkit perustuvat yleensä ruuviin, joka toimii voiman välittäjänä.
Sainte-Geneviève-des-Bois
Sainte-Geneviève-des-Bois voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Fangxiang
Fangxiang on vanha kiinalainen metallofoni. Se koostuu kuudestatoista palikalla lyötävästä osasta, jotka ovat kahdessa rivissä. Fangxiangia käytettiin muinoin hoveissa ja samankaltaisia soittimia löytyy Koreasta.
Yhdysvaltalainen säveltäjä Lou Harrison käytti fangxiangia teoksessaan Music for Violin with Various Instruments: European, Asian and African vuonna 1967.
Vapaa Pohjola
Vapaa Pohjola on Pohjoismaiden neuvostossa toimiva itsenäisiä kansallisvaltioita kannattava puolueryhmä. Vapaan Pohjolan ryhmään kuuluu kolme puoluetta: perussuomalaiset Suomesta, ruotsidemokraatit Ruotsista ja Tanskan kansanpuolue Tanskasta. Ruotsidemokraatit hyväksyttiin ryhmään perussuomalaisten hajottua ja Jussi Halla-ahon noustua perussuomalaisten puheenjohtajaksi. Ryhmä kannattaa vapautta, demokratiaa ja ajatusta itsenäisistä kansallisvaltioista. Ryhmän puheenjohtajana toimii ruotsalainen Aron Emilsson ja varapuheenjohtajana on suomalainen Lulu Ranne.
Puolueet
Suomi 25px
Ruotsi 25px
Tanska 25px
Natalja Iljina
Iljina debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2006 Oberstdorfissa ollen perinteisen sprintin kilpailussa 34. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2007 Rybinskin vapaan sprintistä sijoituttuaan sijalle 17. Iljinan paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kahdeksas sija, jonka hän saavutti tammikuussa 2015 Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta.
Iljina on saavuttanut kaksi nuorten MM-kultaa, viestistä Strynistä vuodelta 2004 ja viideltä kilometriltä Rovaniemeltä vuodelta 2005. Rovaniemen kisoissa Iljina voitti myös hopeaa viestistä. Vuonna 2009 hän voitti kultaa talviuniversiadeista Yabulista viideltä kilometriltä.
Allen Leech
Allen Leech (s. 18. toukokuuta 1981 Dublinin kreivikunta, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Tom Bransonin roolistaan draamasarjassa Downton Abbey (2010–), josta hänet on palkittu parhaan draamasarjan näyttelijänkokoonpanon SAG-palkinnolla vuonna 2012 ja 2014. Hän on näytellyt lisäksi muun muassa elokuvissa From Time to Time (2009), The Imitation Game (2014) ja Bohemian Rhapsody (2018).
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1979–1980
Jalkapallon Euroopan cupin kausi 1979–1980 oli mestarijoukkueiden Euroopan cupin 25. kausi. Cupiin osallistui 33 joukkuetta, ja yhden karsintaottelun jälkeen 32 joukkuetta aloittivat cup-muotoisen kilpailun, jossa välieriin saakka kukin joukkuepari pelasi ottelun koti- ja vieraskentällä yhteistuloksen ratkaistessa jatkoon pääsemisen. Loppuottelu pelattiin Estadio Santiago Bernabéulla, Madridissa 28. toukokuuta 1980. Englantilainen Nottingham Forest voitti loppuottelussa saksalaisen Hamburger SV:n maalein 1–0.
Kauden paras maalintekijä oli kymmenen maalia tehnyt, välierissä karsiutuneen alankomaalaisen Ajaxin Søren Lerby, jonka maaleista viisi syntyi toisen kierroksen kotiottelussa kyproslaista AC Omoniaa vastaan.
Toiset osaottelut
Nottingham Forest eteni loppuotteluun yhteismaalein 2–1.
Hamburger SV eteni loppuotteluun yhteismaalein 5–3.
Olavi Nikkilä
Olavi Allan Nikkilä (12. huhtikuuta 1922 Sääksmäki – 15. kesäkuuta 2014 Sääksmäki, Valkeakoski ) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Nikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Ilmari Nikkilä ja Fanny Erika Seppälä. Hänen puolisonsa oli Sisko Marjatta Laaksonen vuodesta 1950 alkaen. Pariskunnalla on kolme lasta.
Nikkilä nousi eduskuntaan vuoden 1966 eduskuntavaaleissa. Hän toimi kansanedustajana yhteensä neljä vaalikautta vuosina 1966–1975 ja 1979–1983. Hän ehti toimia myös Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana sekä presidentin valitsijamiehenä 1968, 1978 ja 1982.
Ranskan ympäriajo 1996
Ranskan ympäriajo 1996 alkoi 29. kesäkuuta Alankomaiden ’s-Hertogenboschista ja päättyi 21. heinäkuuta 1996 Pariisiin. Kilpailureitti kävi myös Espanjan puolella Baskimaalla. Kilpailun voitti kaikkien aikojen ensimmäisenä tanskalaisena Bjarne Riis, toiseksi sijoittui hänelle 1.41 minuuttia hävinnyt Saksan Jan Ullrich ja kolmas oli Ranskan Richard Virenque 4.37 minuuttia voittajalle hävinneenä.
Operaatio Kesäsade
Operaatio Kesäsade on koodinimi Israelin sotilasoperaatiolle Gazassa. Operaatio alkoi 28. kesäkuuta 2006, ja se oli ensimmäinen merkittävä rajanylitys Gazaan sen jälkeen kun Israel luovutti syyskuussa 2005 Gazan turvallisuuden palestiinalaishallinnon vastuulle.
Operaatioon johtaneet tapahtumat
Tilanne kiristyi palestiinalaisten ammuttua muutama kuukauden aikana yli 100 Kassam-rakettia Israelin asutuskeskuksiin.
9. kesäkuuta 2006 Gazan rannalla tapahtui räjähdys, jossa kuoli seitsemän Ghaliyan perheen jäsentä. Israelin tykistö ja laivat olivat tulittaneet aluetta. Uutiset tapahtuneesta herättivät suurta kritiikkiä maailmalla. Süddeutsche Zeitung tutki Hamasin toimittaman materiaalin todenperäisyyden ja löytänyt suuria epäjohdonmukaisuuksia. Israelin puolustusvoimat teki oman tutkintansa ja päätyi tulokseen, ettei alueelle ole voinut lentää kranaattia. Human Rights Watch ja journalistit arvostelivat puolueettoman tutkinnan puutetta. Kun sekä sairaalan että radioliikenteen raportit osoittivat toisin, Israelin armeija joutui vetäytymään kannassaan.
Tapahtumien jälkeen Hamas lopetti kuusitoista kuukautta jatkuneen tulitaukonsa.
Tapahtumat saivat alkunsa usean yhteistyössä toimineen palestiinalaisen militanttijärjestön (mm. Hamasin sotilaallinen siipi Izz al-Din al-Qassam prikaatit) hyökätessä 25. kesäkuuta maiden rajalla sijaitsevalle Israelin sotilasasemalle Kerem Shalomissa. Militantit tappoivat hyökkäyksen yhteydessä kaksi sotilasta, haavoittivat neljää ja sieppasivat yhden sotilaan, alikersantti Gilad Shalitin panttivangikseen. Israel uhkasi voimatoimilla, jos vankia ei vapauteta, ja aloitti sotilasoperaation 28. kesäkuuta palestiinalaisten kieltäydyttyä vapauttamasta vankiaan.
Vain muutaman tunnin päästä Gilad Shalitin kaappauksesta ilmoitti palestiinalainen militanttijärjestö Kansan vastarinnan komitea (PRC) siepanneensa 18-vuotiaan pojan Eliahu Asherin. Siepatun ruumis löydettiin myöhemmin Israelin armeijan saamien tietojen perusteella Ramallahin alueelta. Operaation jo alettua palestiinalaisen Fatah-järjestön sotilaallinen siipi al-Aqsan marttyyrien prikaatit ilmoitti 28. kesäkuuta kaapanneensa 62-vuotiaan israelilaismiehen. Noah Moskovich löydettiin myöhemmin kuolleena Israelin armeijan etsinnöissä.
Operaatio
Operaation ensimmäisinä tunteina Israelin joukot tuhosivat siltoja jakaakseen Gazan kahtia ja katkaisivat sähköverkon noin 65 prosentista Gazaa iskemällä voimalaitokseen. Israel iski myös Hamasin koulutus- ja aseistusleireihin. Kenenkään ei kerrottu kuolleen tai loukkaantuneen iskuissa. Panssarivaunut valmistautuivat seuraavassa vaiheessa valloittamaan strategisia kohteita, erityisesti Kassam-rakettien valmistus- ja ampumisalueita. Yöllä Israel onnistui tuhoamaan kaksi asevarastoa. 29. kesäkuuta Israel jatkoi Hamasin poliittisen siiven johtajien pidättämistä ,joukossa kahdeksan palestiinalaishallinnon 20 ministeristä, syyttäen heitä terrorismista. Heitä pidätettiin yhden tiedon mukaan 64. Se on noin kolmannes sen johtajista, ja loput ovat piiloutuneet. Israel ilmoitti, että heidät asetetaan kansainvälisesti tunnustetun oikeuden eteen. Pääministeri Ismail Haniya jäi vielä vapaalle jalalle. 3. heinäkuuta 2006 Israel iski yön tunteina al-Aqsan marttyyrien prikaatien käyttämään rakennukseen raketein. Isku tehtiin muutamia tunteja sen jälkeen, kun pääministeri Ehud Olmert komensi armeijaa tehostamaan toimiaan. al-Aqsan marttyyreja pidetään presidentti Mahmud Abbasin Fatah-puolueen aseellisena siipenä.
Yöllä 12. heinäkuuta Israelin armeija iski voimakkaasti Gazan keskustassa sijaitsevaan rakennukseen tavoitteenaan surmata Hamasin sotilaallisen siiven Izz al-Din al-Qassam prikaatien korkea-arvoisin johtaja Muhammed Deif. Israelin armeijan mukaan Deif haavoittui iskussa, jossa Hamas-johtaja Nabil Abu Selmeija ja hänen koko perheensä yhtä poikaa lukuun ottamatta kuoli. Hamasin sotilaallisen siiven edustajan mukaan Israel pyrki peittelemään iskun siviiliuhreja väittämällä Deifin haavoittuneen. Israelin turvallisuusviranomaiset luokittelevat Muhammed Deifin yhdeksi etsityimmäksi vastustajakseen.
Kansainvälinen reaktio
Valkoisen talon tiedottaja Tony Snow sanoi, että Israelilla on oikeus puolustaa itseään ja kansalaistensa henkeä, mutta että sen pitää välttää Gazan siviiliväestöön ja infrastruktuuriin kohdistuvia vahinkoja. Palestiinalaisjohtaja Mahmud Abbasin mukaan iskut olivat kollektiivinen rangaistus palestiinalaisia vastaan ja humanitaarinen rikos. Silloisen EU:n puheenjohtajamaa Suomen pääministeri Matti Vanhasen mukaan "EU tuomitsee Israelin ylimitoitetut sotatoimet ja niiden aiheuttaman humanitaarisen kriisin". Israelin hallitus kieltäytyi tulitauosta ennen kuin kaapattu sotilas vapautetaan, Hamas taas kieltäytyi luovuttamasta kaapattua sotilasta. Israelin armeijan aloittaessa Gazaan tunkeutumista sen ilmavoimien lentokoneet lensivät varoituksenomaisesti myös Syyrian presidentinpalatsin yli.
Libanon
Israelin ja Libanonin välinen konflikti käynnistyi 12. heinäkuuta 2006, kun islamistinen Hizbollah-järjestö ampui Katjuša-ohjuksia Israeliin, tunkeutui Israeliin, tappoi kahdeksan Israelin kansalaista ja kaappasi kaksi sotilasta. Tämä tulkittiin Libanonin sotatoimeksi Israeliin, ja Israel aloitti Libanonin puolelle ulottuvan pelastusoperaation kaapattujen vapauttamiseksi.
T-70
T-70 oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen kevyt panssarivaunu. T-70 oli jatkokehitelmä T-60-vaunusta. Sen valmistus alkoi maaliskuussa 1942, ja se korvasi kokonaan edeltäjänsä tuotannossa syyskuuhun mennessä. Kaikkiaan 8 200 vaunua rakennettiin.
Kehitys
Edeltänyt T-60 oli heikosti aseistettu vain 20 millimetrin konetykillä. Vaunun panssarointia oli parannettu sen valmistuksen ajan, mutta nyt maastoliikkuvuus oli kehno.
T-60:n pääsuunnittelija Nikolai Astrov kehitti parannetun version GAZin tehtaalla loppuvuodesta 1941. Prototyyppi valmistui 14. helmikuuta 1942, ja se lähetettiin Moskovaan kokeisiin. Armeijan päämoite oli sama kuin T-60:ssa: yhden miehen torni, jossa vaunun komentaja joutui myös tykin ampujaksi ja lataajaksi. Etupanssari vaadittiin vahvistamaan 45 millimetriin. Vaunun torni ei kestänyt edes saksalaisten 20 millimetrin tykin osumia, eikä sen vahvistaminen ollut mahdollista teknisistä ja tuotannollisista syistä. Kolmannen miehistönjäsenen mahduttaminen torniin olisi lisännyt vaunun massaa useilla tonneilla. Kokeet 11,5 tonniin lastatulla vaunulla vahvistivat, ettei alusta kestänyt painoa. Vaunu hyväksyttiin kuitenkin puna-armeijan sotavarustukseen 6. maaliskuuta 1942 ja sarjavalmistus alkoi pian.
T-70 pääaseena on 45 millimetrin tykki mallia 20-K ja yksi DT-konekivääri. Panssarin oli tarkoitus kestää saksalaisen 37 millimetrin panssaritorjuntatykin panssariammukset.
Moottori oli sama 70-hevosvoimainen GAZ-202 kun T-60:ssä, mutta niitä oli nyt kaksi, mikä antoi enemmän voimaa. Kummankin moottorin voima välitettiin omalle telaketjulleen. Ratkaisu oli epäonnistunut. Vaunu oli erittäin vaikea ohjata ja värinät ja vääntö rikkoivat nopeasti voimansiirron. Tämä korjattiin nopeasti T-70M-mallilla, jossa kaksi peräkkäin kytkettyä moottoria käyttivät yhtä akselia ja normaalia voimansiirtoa ja ZIS-5-kuorma-autosta otettua vaihteistoa. Malli T-70M vahvisti myös ripustusta ja levensi telaketjun 300 millimetriin.
T-70 seuraajaksi suunniteltu T-80 valmistui joulukuussa 1942. Siinä oli viimein komentajalle ja ampujalle suunniteltu kahden miehen torni sekä turboahdettu moottori. Gorkin tehtaan ei kuitenkaan annettu alkaa valmistaa sitä, koska panssarivaunujen valmistusmäärä olisi väliaikaisesti laskenut uuteen tuotantoon siirtymisen vuoksi. Tämän vuoksi valmistus aloitettiin vain uudella Mytištšin tehtaalla numero 40. Näitä vaunuja valmistettiin vain muutamia kymmeniä ennen kevyiden panssarivaunujen tuotannon lopettamista.
Taistelussa
pienoiskuva|T-70 [[Parolan panssarimuseossa (ilman päätykkiä).]] T-70 osallistui taisteluihin ensi kerran kesällä 1942 lounaisrintamalla. 21. armeijan 4. panssariarmeijakunnalla oli 30 vaunua vahvuudessaan 26. kesäkuuta, ja ne kaikki menetettiin pian Saksan kesähyökkäyksen alettua.
Puna-armeija huomasi pian vaunun heikon taistelutehon. Se hävisi yhteenotot Panzerkampfwagen III-, Panzerkampfwagen IV- ja StuG III -vaunuja vastaan. Panssari oli myös riittämätön jalkaväen tukemiseen nopeasti yleistyvän 75 milimetrin Pak 40 -panssaritorjuntatykin vuoksi, jonka osuma tuhosi vaunun mistä tahansa kulmasta ja kaikilta etäisyyksiltä.
Kurskin taistelun kokemusten perusteella päätettiin, että T-70:n valmistus ei ole tarpeellista ja sen sijaan GAZ keskittyi samalle alustalle rakennetun SU-76-rynnäkkötykin valmistukseen.
Mankotsebi
Mankotsebi on kasvinsuojeluaine, joka on tarkoitettu perunaruton, herukoiden, karviaisen ja avomaan koristekasvien laikkutautien torjuntaan kasvustoruiskutuksin sekä siemenperunan peittaukseen perunaseitin torjumiseksi. Se estää myös perunan lehtipoltetta sen lehtien pinnalla leviämästä.
Erich Kühnhackl
Peliura
Tšekkoslovakian saksalaisvähemmistöön kuulunut Kühnhackl aloitti jääkiekkouransa synnyinmaassaan HC Baník Sokolovin joukkueessa mutta pakeni vuoden 1968 kansannousun jälkeen perheensä mukana Saksan liittotasavaltaan. Saksassa hän edusti urallaan pääasiassa EV Landshutia.
TIETY
right
Mankotsebi
Mankotsebi ei imeydy lehden solukkoon, vaan jää sen pinnalle. Se kulkeutuu erinomaisesti lehden pinnalla veden mukana ja kestää jonkin verran sadetta.
Erich Kühnhackl
Peliura
Keskushyökkääjä Kühnhackl pelasi 778 Bundesliiga-ottelua (724 maalia, 707 syöttöä, 1431 tehopistettä, 1110 jäähyminuuttia).
TIETY
TIETY - Tietotyötutkinnon suorittaneilla on kyky hyödyntää tieto- ja viestintäteknisiä taitoja monipuolisesti, verkottuneesti ja luovasti. Tutkinnossa korostuu perinteisen yksilöllisen tekemisen lisäksi yhteisöllinen toiminta ja tutkinto lisää suorittajien kykyä työskennellä ammatillisissa ryhmissä ja verkostoissa käyttäen tieto- ja viestintäteknologiaa välineenään. Yksi keskeisistä tavoitteista on lisätä tutkinnon suorittajien innovatiivisuutta ja rohkaista heitä soveltamaan uusia tekniikoita omassa työssään.
Erich Kühnhackl
Peliura
211 maaottelua pelannut ja niissä 131 maalia tehnyt Kühnhackl oli 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa Saksan maajoukkueen keskeinen pelaaja.
TIETY
TIETY - Tietotyötutkinnon esitietovaatimuksena on Kansalaisen @ -kortin tasoisten tietojen ja taitojen hallitseminen. TIETY -Tietotyötutkinto soveltuu monikäyttöisenä erilaisten kohderyhmien koulutuksiin. Koulutusta voidaan toteuttaa esim. henkilöstö- tai työvoimakoulutuksena tai TIETY - Tietotyötutkinto voidaan sisällyttää osaksi muuta koulutusta (esim. toisen asteen ammatilliset tutkinnot). TIETY - Tietotyötutkinnon näyttökokeita voi järjestää vain siihen oikeuden (lisenssin) saanut organisaatio.
Mankotsebi
Väärin varastoitu mankotsebi muuttuu ranskalaistutkimusten mukaan 85%:sti eteenitiokarbamidiksi, joka on karsinogeeninen aine.
TIETY
TIETY - Tietotyötutkinto koostuu 4 moduulista:
Mankotsebi
Mankotsebin kemiallinen kaava on C4H6N2S4Mn·C4H6N2S4Zn ja CAS-numero 8018-01-7.
Johanneshov
Johanneshov on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella, ja kuuluu Enskede-Årsta-Vantörin kaupunginosa-alueeseen. Sitä rajaavat Södra Hammarbyhamnenin, Hammarbyhöjdenin, Gamla Enskeden ja Årstan kaupunginosat. Vuonna 2004 Johanneshovissa asui 5 621 ihmistä, ja maa-alaltaan se on 1,30 neliökilometrin suuruinen.
TIETY
Tutkinto suoritetaan näyttökokein. Moduulien 2–4 näyttökokeet sisältävät koulutuksen aikana tehtäviä yksilö- tai ryhmätöitä ja soveltavan tehtävän. Moduuli 1, Työ tietoyhteiskunnassa, suoritetaan verkossa tehtävänä käsitetestinä. Testausmalli vahvistaa näin tutkinnon lähtökohtia: ymmärtäminen, soveltaminen ja yhteisöllinen tekeminen.
Johanneshov
Johanneshovin kaupunginosa tunnetaan varsinkin kolmesta areenastaan: Siellä sijaitsee maailman suurimpiin pallomaisiin rakennuksiin kuuluva Globen, katettava monitoimiareena Tele2 Arena (Stockholmsarenan), sekä jääkiekkoareena Hovet.
Erich Kühnhackl
Pelejä Suomea vastaan
Kühnhackl muistetaan Suomessa etenkin seuraavista otteluista:
TIETY
Katso myös
TIEKE:n tietokoneen käyttäjän ajokorttitutkinnot
Erich Kühnhackl
Pelejä Suomea vastaan
Katowicen MM-kisoissa 1976 Suomi johti peliä alemman loppusarjan ottelussa Länsi-Saksaa vastaan. Hieman ennen loppua Kühnhackl tasoitti lukemiksi 4–4.
Prahan MM-kisoissa 1978 Länsi-Saksa voitti Suomen 5–3. Kühnhackl teki maaleista kolme ja syötti yhden.
Vuonna 1984 Sarajevon olympiakisojen sijoitusottelussa kamppailussa viidennestä sijasta Suomi johti Länsi-Saksaa vastaan jo 4–1. Länsi-Saksa teki kuitenkin vielä kuusi maalia. Kühnhackl teki maaleista kolme ja syötti kaksi.
Länsi-Saksa löi Suomen MM-kisoissa Prahassa vuonna 1985 alemman loppusarjan ottelussa 5–4: Kühnhacklin tehot ottelussa 2+2=4.
Muuta
Erichin poika Tom Kühnhackl pelaa ammatikseen jääkiekkoa New York Islandersin organisaatiossa.
Kirjorastas
Koko ja ulkonäkö
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla vaihtuvat etupäässä vain ruumiinhöyhenet.
Toat
Toat (Goodeidae) on hammaskarppikalojen lahkoon kuuluva makeassa vedessä elävien kalojen heimo, johon kuuluu 50 lajia. Lajeista 36 on endeemisiä meksikolaislajeja, neljä elää Yhdysvaltojen eteläosissa. Monet lajit ovat uhanalaisia, esimerkiksi mustaevätoka. Toisaalta heimoon kuuluu suosittuja akvaariokaloja, mm. punapyrstötoka Xenotoca eiseni ja perhostoka Ameca splendens.
Kirjorastas
Elinympäristö
Pesii Siperian taigan tuoreissa havu- ja sekametsissä. Muuttoaikoina piilottelee kasvillisuudessa.
Lisääntyminen
Pesä on puussa ja munia on 3–4. Naaras huolehtii hautomisesta.
Ravinto
Syö maasta löytyviä selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Maksujenvälitysjärjestelmä
Maksujenvälitysjärjestelmä, riippuen termin käyttöyhteydestä, voi tarkoittaa:
Maksukorttimaksujen välitystä, esimerkiksi
Tilisiirtojärjestelmää, esimerkiksi
Järvenpään uusi sosiaali- ja terveyskeskus
Järvenpään uusi sosiaali- ja terveyskeskus JUST on Järvenpään Pöytäalhon kaupunginosassa, Helsingintien pohjoispuolella toimiva kunnallinen sosiaali- ja terveyskeskus. Se sai rakennusluvan kesällä 2014 ja avattiin yleisölle vuoden 2017 alussa.
Järvenpään sosiaali- ja terveyskeskus (Lääkärinkuja 1) palvelee akuuttipotilaita päivittäin kello 8-20. Muina aikoina terveydenhuollon akuuteissa tilanteissa asukkaita palvelee Hyvinkään sairaalan yhteydessä toimiva Hyvinkää Akuutti (Sairaalankatu 1).
Vasile Lupu
thumb|upright|Vasile Lupu
Vasile Lupu (noin 1593 – 1661 ) oli Moldavian ruhtinas vuosina 1634–1653. Hän oli mahdollisesti albanialaista syntyperää, joidenkin lähteiden mukaan romaanista aromanian kieltä äidinkielenään puhunut. Romanialaiset pajarit eli suurmaanomistajat valitsivat hänet ruhtinaakseen, koska hän oli vastustanut kreikkalaisten ja Levantin valtapyrkimyksiä alueella.
Vasile Lupun aikaisista luomuksista on mainittava Iașin Kolmen hierarkin Vasilen, Grigoren ja Ioanin (Trei Ierarhi) luostari ja kirkko. Hänen kehotuksestaan Kiovan Mohyla-akatemian professorit perustivat Iaşiin 1640 slaavilais-latinalaisen kollegion, jonka johtoon tuli Sofroni Potšaskyi.
Vasile Lupun tytär oli prinsessa Roksana Lupu (k. 1686), jonka puoliso oli Tymiš H’melnytskyi.
Adam Ludvig Lewenhaupt
pienoiskuva|[[David von Krafftin maalaus Adam Ludvig Lewenhauptista.]] Adam Ludvig Lewenhaupt (1659–1719) oli ruotsalainen sotapäällikkö ja kenraali. Hän osallistui suureen Pohjan sotaan Liivinmaalla. Kun Kaarle XII hyökkäsi Venäjälle Lewenhaupt lähti joukkojensa kanssa apuun. Lesnajan taistelussa 1708 hän kuitenkin menetti pääarmeijalle tarkoitetut ammus- ja muonavarat. Pultavan taistelun jälkeen oli tarkoitus että hän veisi joukot Dneprin yli, mutta Perevolotšnan luona hän kuitenkin joutui antautumaan.
Štšuka-luokka
Štšuka tai Štš-luokka oli Neuvostoliiton laivaston 1930-luvulta käytössä ollut sukellusveneluokka. Luokka ei kuitenkaan ollut yhtenäinen, vaan siihen kuului kaikkiaan kuusi alaluokkaa. Yhteensä veneitä valmistui 88.
Štšuka oli keskikokoinen sukellusvene, joka oli tarkoitettu mataliin ja suljettuihin vesiin. Veneitä alettiin rakentaa vallankumouksellisen sotilasneuvoston tammikuun 1930 päätöksellä. Tavoitteena oli rakentaa 200 venettä, ja työtä teki seitsemän telakkaa. Ennen toisen maailmansodan alkua 86 venettä oli valmiina. Itämerellä, Mustallamerellä ja Pohjoisessa laivastossa palvelleista etulinjan veneistä menetettiin sodan aikana noin 70 %.
Alukset
Suunnitelmiin kuului valmistaa 193 luokan venettä toisen viisivuotiskauden (1933-1937) aikana. Näistä oli tarkoitus sijoittaa Itämerelle 36, Mustallemerelle 55, Kauko-Itään 84 ja Jäämerelle 18 venettä. Tilauksia ei rajoittanut rahoitus vaan telakoiden kyky valmistaa aluksia. Veneet nimettiin ensin normaalisti, mutta 15. toukokuuta 1934 ne nimettiin alphanumeerisesti siten, että tyyppinimen Štš jälkeen lisättiin kolminumeroinen tunnusnumero. Tunnusnumeron ensimmäinen numero ilmoitti sijoituspaikan: Kauko-Itä 1, Mustameri 2, Itämeri 3 ja Jäämeri 4.
Sarja III
Sarja III:een kuului neljä sukellusvenettä: Štš 301 Štšuka, Štš 302 Okun, Štš 303 Jorš ja Štš 304 Jaz. Sarjan aluksista kolme kuului ensimmäiseen viisivuotisohjelmaan ja neljäs tilattiin julkisin keräysvaroin.
Veneet oli valmistettu Itämeren telakalla ja ne laskettiin vesille joulukuussa 1930-marraskuu 1931. Alusten uppouma oli pinnalla 578 tonnia ja sukelluksissa 704 tonnia. Niiden pituus oli 57 metriä, leveys 6,20 metriä ja syväys 3,78 metriä. Alusten aseistuksena oli kuusi 21 tuuman (533 mm) torpedoputkea, joista neljä keulassa ja kaksi perässä. Putkiin oli aluksilla kymmenen torpedoa. Lisäksi aluksilla oli yksi 45 millimetrin 46 pituuskaliiperin tykki sekä kaksi .3 tuuman konekivääriä.
Veneiden voimanlähteenä oli dieselmoottori sekä kaksi sähkömoottoria, jotka oli kytketty kahteen akseliin. Koneet tuottivat 800 hevosvoimaa, joilla alusten nopeus oli pinnalla 12,5 solmua ja sukelluksissa 8,5 solmua. Aluksilla oli 35 hengen miehistö.
Sarja V
Sarjasta III muokattuun sarja V:een kuului yhdeksäntoista sukellusvenettä (Štš-101 - Štš-112 ja Štš-305-Štš-311). Veneet oli rakennettu Dalzavodin, Martin ja Ordžonikidzen telakoilla. Alusten uppouma oli 589 tonnia.
Sarjan aluksista 12 kuului ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan Tyynenmeren laivaston varustamiseksi. Seitsemän luokan aluksista tilattiin osana Itämeren laivastolle suunnatun toisen viisivuotissuunnitelman alkuvuosina.
Sarja Vbis
Sarja Vbis:iin, joka oli alkuperäiseltä nimeltään Sarja VIII, kuului kaksitoista sukellusvenettä (Štš 113-121 ja Štš 201-203). Veneet oli valmistettu Dalzavodin ja Martin telakoilla. Alusten uppouma oli 607 tonnia. Luokan alukset tilattiin osana ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa ja ne oli suunnattu Tyynenmeren laivastolle.
Sarja Vbis-2
Sarja Vbis-2:een kuului yhdeksän sukellusvenettä (Štš 122-125 ja Štš 204-208). Veneet oli valmistettu Dalzavodin, Martin ja 61 Kommuunin telakoilla. Alusten uppouma oli 617 tonnia.
Sarja X
Sarja X:ään kuului 33 sukellusvenettä (Štš 126-134, 139-141, 209-215, 317-320, 322, 323, 324, 401-404, 421-422 ja 424). Alusten uppouma oli 590 tonnia.
Alukset tilattiin osana kolmatta viisivuotissuunnitelmaa.
Sarja Xbis
Sarja Xbis:iin kuului 20 sukellusvenettä (Štš 135-138, 216 ja 405-419). Alusten uppouma oli 587 tonnia. Alukset tilattiin osana kolmatta viisivuotissuunnitelmaa.
Laajasalon Palloseura
Laajasalon Palloseura eli LPS on Helsingin Laajasalossa toimiva jalkapalloseura. Seura on perustettu vuonna 1978 ja se on Työväen Urheiluliiton sekä Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilu, ESLUn jäsenseura. Seuran jäsenmäärä vuoden 2016 kynnyksellä oli noin 700. LPS:n edustusjoukkue pelaa kaudella 2021 Kolmosessa kotikenttänään Laajasalon liikuntapuistossa sijaitseva Hertta Areena.