cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liikkeenjohdon strategia
Evolutionaarinen näkökulma
Evolutionaarinen näkökulma poikkeaa klassisesta näkökulmasta siinä, että ympäristön tai yrityksen oman organisaation ei oleteta toimivan aina rationaalisesti. Lisäksi yrityksen markkinaa ja siellä menestymistä pidetään ainoana hyväksyttävänä tapana varmentaa tuotteen tai liiketoiminnan laatu. Evolutionaarisen strategian rakentaja ei oleta näin itsekään ymmärtävänsä markkinaa. Sen sijaan, hän hyväksyy markkinan ylimpänä auktoriteettinaan. Nimensä mukaisesti evolutionaarinen näkökulma vertaa markkinoita luontoon, missä lajit vaativat elintilansa ja sopivat olosuhteet.
Evolutionaariseen näkökulmaan kuuluu kiinteästi vaatimus erikoistumisesta (fokusoimisesta) riittävään kapeaan liiketoiminnan alaan sekä vaatimus jatkuvasta muutoksesta, koska myös markkina muuttuu jatkuvasti. Toisaalta, koska markkinaa ei voida ennustaa, on pidettävä useita liiketoiminnallisia vaihtoehtoja jatkuvasti auki, jotta yritys menestyisi myös tulevaisuudessa markkinan muuttuessa.
Systeeminäkökulma
Systeeminäkökulmasta katsottuna päätöksentekijät toimivat omissa sosiaalisissa ja yhteiskunnallisissa ympäristöissään, ja voiton maksimointi ei ole heidän ainoa perusteensa päätöksille. Ympäristöjen moniarvoisuus tiedostetaan ja yrityksen strategiaa muodostettaessa otetaan huomioon yrityksen osien erilaiset toimintaympäristöt. Yritysten yhteiskunnallinen vastuu nähdään laajemmin kuin pelkkänä omistajien voiton maksimointina.
Systeeminäkökulmaan kuuluu myös vahva ymmärrys siitä, että yrityksen johtajaa motivoi vahvasti hänen oma etunsa (versus omistajien etu).
Fenoprofeeni
Fenoprofeeni (C15H14O3) on fenyylipropaanihappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä tulehduskipulääkkeenä nivelkipujen hoitoon.
Liikkeenjohdon strategia
Strategian tasot
Monissa (suurissa) organisaatioissa on eri tasoisia strategioita. Yhtymästrategia määrittelee, millä aloilla organisaatio toimii, ja miten nämä tuottavat arvoa organisaatiolle. Tämän lisäksi yhtymästrategia pohtii sitä, miten laajalla maantieteellisellä alueella organisaatio toimii, miten voimavaroja jaetaan eri yksiköiden kesken ja miten katto-organisaatio ylipäätään tuo lisäarvoa yksittäisille liiketoimintayksiköille.
Fenoprofeeni
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa fenoprofeeni on väritöntä öljymäistä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hieman paremmin alkoholeihin. Fenoprofeeni on heikko happo ja sen pKa-arvo on 4,5. Monien muiden tulehduskipulääkkeiden tavoin fenoprofeenin vaikutusmekanismi perustuu syklo-oksigenaasientsyymin toiminnan estoon. Tämän seurauksena tulehduksen välittäjäaineina toimivien prostaglandiinien synteesi estyy. Teholtaan aine on verrattavissa ibuprofeeniin. Fenoprofeenia käytetään useimmiten kalsiumsuolana  nivelreuman ja nivelrikon aiheuttaman kivun lievittämiseen. Fenoprofeenin haittavaikutukset ovat tyypillisiä tulehduskipulääkkeille ja tyypillisten haittavaikutusten lisäksi esiintyy myös allergista ihottumaa ja munuaistoksisuutta.
Liikkeenjohdon strategia
Strategian tasot
Operaatiostrategiassa määrätään, miten organisaation päivittäiset toiminnot auttavat saavuttamaan yhtymä- ja toimialastrategioiden määrittämät tavoitteet. Toimintostrategiat taas koskettavat tiettyjä toimintoja, kuten henkilöstöhallintoa tai markkinointia.
Fenoprofeeni
Valmistus
Fenoprofeenin synteesin ensimmäisessä vaiheessa m-hydroksiasetofenoni reagoi emäksisissä olosuhteissa kuparin katalysoimana bromibentseenin kanssa muodostaen m-fenoksiasetofenonia. Tämän yhdisteen karbonyyliryhmä pelkistetään hydroksyyliryhmäksi natriumboorihydridillä. Seuraavalla vaiheessa tuote bromataan fosforitribromidin avulla ja tämän jälkeen bromiatomi korvataan syanoryhmällä nukleofiilisella substituutioreaktiolla natriumsyanidin kanssa. Viimeisessä vaiheessa syanoryhmä hydrolysoidaan ja tuotteena muodostuu fenoprofeenia.
Liikkeenjohdon strategia
Strategisten päätösten teko
Strategisten päätösten tekoon tarvitsee ymmärtää niiden taustalla olevat yhtymä- ja toimialastrategiat. Päätökset voivat koskea esimerkiksi tuoteportfolion laajuutta tai markkinoiden laajuutta. Päätökset koskevat yleensä organisaation kehityksen suuntaa sekä sitä, miten tähän suuntaan on tarkoitus pyrkiä. Strategiatyössä voidaan käyttää apuna erilaisia strategiatyökaluja, joiden avulla voidaan hahmottaa erilaisia asioita yrityksen sisäisestä maailmasta toimialan lainalaisuuksiin. Strategisia työkaluja on kehitelty vaikka miten paljon ja kulloisenkin käytettävän työkalun valinnassa kannattaa kiinnittää huomiota siihen, että mihin ollaan pyrkimässä. Siinä missä Balanced Scorecard auttaa nykyisen liiketoiminnan tehostamisessa, antaa Sinisen meren strategia taas vastauksia pikemminkin uuden kehittämisen kannalta. Tero Vuorinen esittelee kirjassaan Strategiakirja - 20 työkalua käytetyimpiä strategiatyökaluja jakaen ne eri käyttötarkoituksiin sopiviksi.
Strategian positio
Strategian position määrittävät sitä ympäröivä maailma, strategian kyvyt sekä odotukset ja tarkoitukset.
Poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen ympäristö, tekniikka, lait sekä luonto ovat kaikki osa strategiaa ympäröivää maailmaa. Todennäköisesti ei ole mahdollista tutkia kaikkia näistä aiheutuvia yhteisvaikutuksia, joten johdon tulisi pyrkiä erottamaan näistä merkitykselliset osa-alueet. Ympäröivä maailma voi synnyttää sekä mahdollisuuksia että uhkia organisaatiolle.
Strategia toiminnaksi
Jotta strategiset päätökset kehittyvät toiminnaksi, organisaation rakenteen ja prosessien täytyy tukea päätöksiä. Tämän lisäksi päätösten tueksi tulee antaa organisaation voimavaroja: ihmisiä, tietoa, rahaa ja teknologiaa. Yleensä strateginen johtaminen vaatii organisaatiolta muutosta, ja tätä tulisi pyrkiä hallitsemaan.
Ajelehtiminen
Jos strategia on pitkän aikaa jatkunut lähes samanlaisena ilman suurempia muutoksia, on vaarana ajelehtiminen, jolloin strategia ei enää vastaakaan organisaation positiota, ja kilpailukyky heikkenee. Ajelehtimista seuraa yleensä epävakaa ajanjakso, jolloin strategia muuttuu ilman selkeää suuntaa, jonka jälkeen strategia kehittyy kerralla oleellisesti. Tätä ilmiötä kutsutaan nimellä keskeytetty tasapainotila.
Strategiset linssit
Strategiaa voidaan katsella monelta eri kantilta, ja jos strategian muodostamisessa pitäydytään vain yhdessä näkökulmassa, muiden näkökulmien esiin nostamat haasteet saattavat jäädä huomaamatta. Eri näkökulmat on rajattu kolmeen pääsuuntaan, joita kutsutaan strategisiksi linsseiksi.
Strategia tutkimusalana
Liikkeenjohdon strategiasta alettiin puhua 1960-luvulla muun muassa Harvardin liiketalouden kursseilla, jolloin strategia tarkoitti lähinnä pitkän aikavälin yleissuunnitelmaa, ja sen opetus perustui yritysjohtajien käytännön kokemuksiin. 1970-luvulla yrityssuunnittelun vaikutuksesta strategian koettiin olevan hyvin lähellä operaatioita, ja eri tekniikoiden avulla pyrittiin löytämään mahdollisimman analyyttisesti yrityksen uhkia ja mahdollisuuksia. Tätä näkemystä kritisoitiin laajalti, sillä osa tutkijoista koki, että maailma on liian monimutkainen, jotta sitä voitaisiin analysoida tarkasti, ja että optimaalisten ratkaisujen etsiminen on näin ollen turhaa, kun voitaisiin sen sijaan keskittyä tutkimaan johtamisprosesseja.
Myöhemmin muun muassa Mintzberg on jakanut strategian eri osa-alueisiin alalla käydyn keskustelun tuloksena.
Strategian kehittyminen
Liiketoimintastrategioita julkaistiin kylmän sodan aikana Yhdysvalloissa noin joka toinen vuosi. Alla esitellään niiden pääsuunnat.
Vaihe I: budjettisuunnittelu (1950–1960)
Tämä koulukunta sai alkunsa Alfred Sloanin (General Motorsin johtaja vuodet 1923–1955) toiminnasta ja muistelmista Vuoteni General Motorsissa (1963). Laajemmin tämän johtamistavan nosti tunnetuksi Peter Drucker jo kirjassaan Concepts of the Corporation vuodelta 1946, jossa analysoitiin Sloanin toimintaa GM:ssä sekä General Electric-, IBM-, Sears- ja Roebuck-yhtiötä. Kaikki nämä olivat pääkonttorin vahvan keskusjohdon alaisia yhtiöitä. Drucker havahtui huomaamaan, että yrityksen toimintaan liittyy voiton tekemisen ja sisäisten prosessien lisäksi asiakas, jonka tarpeita yritystoiminnan tulisi palvella.
Strategista johtamista oli aiemmin opetettu liikkeenjohdollekin Sun Tsun Sodankäynnin taito- ja Carl von Clausewitzin Sodankäynnistä-teoksen avulla. Philip Selznickin teos Leadership in Administration toi vuonna 1957 liikkeenjohdon terminologiaan mm. mission ja kompetenssin. Sosiologisen tutkielman ajatus oli, että yrityksen ylimmän johdon tulisi käyttäytyä valtiomiesmäisesti, ja hän korosti lähinnä yhteiskuntasuhteiden merkitystä liiketoiminnalle mutta esitti myös, että yrityksellä on oltava kilpailuetu, joka erottaa sen muista organisaatioista. Edith Penrosen teos Theory of the Growth of the Firm vuodelta 1959 havaitsi, että johto pyrkii kasvattamaan johtoa eikä yritystä.
Druckerin työhön perustuu tavoitejohtaminen, jota Yhdysvalloissa toimivat yritykset ottivat käyttöön 1960-luvulla ja esim. Suomessa 1970-luvulla.
Vaihe II: korporatiivinen suunnittelu (1960–1968)
Yrityshistorioitsija Alfred Chandlerin teos Strategy and Structure on ensimmäinen yritysstrategiaan keskittyvä teos. Tuohon aikaa hän pystyi näkemään yrityksissä tapahtuvan monialaistumisen ja divisioonien määrän kasvun; myöhemmin 1980-luvulta lähtien hän olisi nähnyt myös yritysten tavoitteiden karsimisen ja ydinosaamiseen keskittymisen.
Vuonna 1965 Igor Ansoff kirjoitti strategisen suunnittelun teoksen Corporate Strategy. Tässä hän esitteli tuote-markkina-matriisin, jota kutsutaan myös Ansoffin matriisiksi.
Vuonna 1965 Harvardin tutkijaryhmä kirjoitti teoksen Business Policy, jossa strategia katsottiin yksinkertaisen SWOT-analyysin lopputulemaksi. Yrityksen vahvuudet, heikkouden, sen ympäristön uhat ja mahdollisuudet määräävat strategian.
Vaihe III: konsernistrategia (1968–1975)
Bruce Henderson perusti vuonna 1963 Boston Consultin Groupin. Hän loi kasvu/markkinaosuus-matriisin. Tämä toi 1970-luvun alussa yrityksiin portfolioajattelun, jossa konsernin liiketoimintayksiköiden hyödyllisyyttä arvioitiin.
Vaihe IV: kilpailija-analyysi (1975–1985)
Harvardin yliopiston Michael Porter toi toimiala- ja kilpailija-analyysin johtamiseen vuonna 1980 julkaistussa teoksessaan Competitive Strategy. Se kuvaa viisi kilpailuvoimaa (Porterin timantti), joiden avulla asemoidaan yrityksen suhteellinen kilpailuasema markkinoilla.
Vaihe V: kilpailuetu (1985–1995)
1980-luvun lopulla alettiin pohtia yrityksen vahvuutta mikroekonomisesta näkökulmasta ja tutkia yrityksen sisäistä rakennetta. Samaan aikaan elettiin yritysvaltausten kulta-aikaa; uuden omistajan alla yritykset yleensä saneerattiin tai lohkottiin ja myytiin paloina. Tämä vaati yritysten ja niiden osien tervehdyttämistä. Gary Hamelin ja C. K. Prahaladin Competing for the Future julkaistiin vuonna 1994. Alettiin puhua yrityksen henkilöstöstä resurssina.
Vaihe VI: strategiset innovaatiot (1995–2001)
Yritykset havaitsivat, että markkinoilla pysyminen vaatii tuotteiden ja toimintatapojen muuttamista. Informaatioteknologia mahdollisti laadukkaan tuotannon muuallakin kuin Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Mm. Davis Foggin Implementing Your Strategic Plan (1999) osoitti, ettei strategioita yleensä implementoida yrityksissä. Robert Kaplan ja David Norton esittelivät kirjassaan The Strategy-focused Organisation ns. balanced scorecardin, jonka mukaan yrityksen kehittämisessä tulee ottaa huomioon strategia, konkreettinen tavoite ja yrityksen organisaatio (etenkin työtekijöiden mobilisaatio). Balanced scorecardia on kritisoitu, mutta Exxonin ja Fannie Maen kaltaiset suuryritykset ovat käyttäneet sitä.
Vaihe VII: strateginen ajattelu (2003–)
Strateginen ajattelu on tähdännyt suunnittelun yksinkertaistamiseen. Kuuluisin tämän vaiheen strategiamalleista on Sinisen meren strategia, jonka esittivät INSEADin Chan Kim ja Renee Mauborgne vuonna 2005 julkaistussa kirjassaan Blue Ocean Strategy. Siinä yrityksiä kehotetaan etsiytymään liian kilpailuilta aloilta aloille, joissa yrityksen kilpailuetu on hyvin suuri ja perustuu tarkkoihin tuote- tai palveluvalintoihin. Eräällä tavalla siinä palataan niche-markkinan etsimiseen, mutta pyrkien välttämään niche-markkinan marginaalisuutta.
Pikkumaakäki
Pikkumaakäki (Morococcyx erythropygus) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö
Pikkumaakäki kasvaa 25–28 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja selkä ovat harmahtavan ruskeat. Silmien ympärillä on paljasta sinistä ihoa ja kaksi mustaa juovaa. Siivissä on vihertävä kiilto. Pikkumaakäen rinta ja vatsa ovat kellanruskeat. Alalajeista M. e. erythropygus on tummempi ja ruskeampi kuin M. e. mexicanus.
Wade Mainer
Wade Mainer (21. huhtikuuta 1907 Weaverville, Pohjois-Carolina – 12. syyskuuta 2011 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen laulaja ja banjisti. Hän teki pitkän uran ja levytti 1930-luvulta 1990-luvulle. Hänet tunnetaan yleisesti ”bluegrassin isoisänä”.
Elämä
Mainer syntyi Weavervillessä, Pohjois-Carolinan osavaltiossa, ja kasvoi paikallisella maatilalla. Hän muutti jo nuorena Concordiin työskentelemään puuvillatehtaassa. Pian tämän jälkeen hän liittyi veljensä J. E. Mainerin yhtyeeseen, The Mountaineersiin, ja alkoi esiintyä radiossa. Mainer lähti yhtyeestä 1936, kun hän perusti toisen jäsenen Zeke Morrisin kanssa duon, joka kuitenkin hajosi pian, kun Morris perusti veljensä Wileyn kanssa Morris Brothersin.
Vuonna 1937 Mainer meni naimisiin laulaja-kitaristi Julia Brownin kanssa. Samana vuonna hän perusti oman yhtyeensä, The Sons of the Mountaineersin. Yhtye levytti vuoteen 1941 Bluebird Recordsille, jonka alaisuudessa yhtye julkaisi vuonna 1939 tunnetuimman kappaleensa ”Sparkling Blue Eyesin”. Toisen maailmansodan aikana yhtyeen toiminta hiipui, koska Mainerilla ei ollut varaa hankkia polttoainetta. Hän vetäytyikin sodan ajaksi maatilalle. Mainer pääsi kuitenkin kertaalleen esiintymään Valkoiseen taloon presidentti Franklin Rooseveltin kutsusta.
Sodan jälkeen Mainer organisoi yhtyeensä uudelleen, ja se alkoi esiintyä jälleen Pohjois-Carolinan radioasemilla. Seuraavien vuosien aikana yhtye levytti kuitenkin enää harvakseltaan, sillä old-timemusiikin suosio oli laskenut. Mainer vetäytyi musiikkimaailmasta tultuaan uskoon vuonna 1953 ja muutti vaimonsa kanssa Michiganin Flintiin, missä hän työskenteli General Motorsin tehtailla. Mainer lauloi vain uskonnollisissa tilaisuuksia, kunnes laulaja Molly O’Day vakuutti hänet siitä, että banjo on hyväksytty soitin myös gospelmusiikissa. Mainer palasikin levytysstudioon vaimonsa kanssa vuonna 1961, kun he alkoivat levyttämään King Recordsille. Hän levytti epäsännöllisesti 1960-luvulla, mutta jäätyään eläkkeelle 1973 hän alkoi levyttää jälleen enemmän.
Mainer julkaisi Old Homesteadin kautta muutamia albumeita 1970-luvulta 1990-luvun alkupuolelle ja soitti useilla Michiganin alueen bluegrass- ja folkmusiikkifestivaaleilla. Vuonna 1987 presidentti Ronald Reagan tunnusti Mainerin saavutukset Yhdysvaltain musiikille myöntämällä tälle National Heritage Fellowshipin. Mainer soitti vaimonsa kanssa vielä vuonna 2004 Ashevillen Mountain Dance and Folk Festivalilla. Samana vuonna hän soitti radiossa Grammy-palkinto ehdokkaana olleen banjistin George Bucknerin kanssa. Mainer kuoli kotonaan Flintissä syyskuussa 2011, 104-vuotiaana.
Simolinin talo
pienoiskuva|Simolinin talo Porvoossa kesällä 2021 kuva 1 Simolinin talo on Porvoossa Rihkamakadun ja Välikadun kulmassa osoitteessa Jokikatu 39 sijaitseva rakennus. Kaksikerroksinen kivitalo rakennettiin vuonna 1936 Simolinin kauppa-, konttori- ja varastorakennukseksi. Väinö Vähäkallion suunnittelemassa talossa oli suuret näyteikkunat, jotka tarjosivat erinomaiset mahdollisuudet tuotteiden mainontaan suurten kaupunkien tyyliin. Rihkamatorin kulman pääsisäänkäynnistä pääsi suoraan siirtomaatavaraosastolle. Välikadun puoleisella sivustalla oli kangasosasto ja Rihkamakadun puolella taloustavara- ja rautaosastot. Vuonna 1951 talo laajennettiin kaksinkertaiseksi, jolloin se ulottui Välikadulta Jokikadulle. Rakennusta laajennettiin nyös vuonna 1959.
Simolinin yritys
Leonard Simolin syntyi 1826 Simola-nimisellä ratsutilalla Vihdin Leppärlän kylässä. Vihtiläisen rusthollarin poika palveli vuosia merillä. Hän muutti Porvooseen ja sai paikan puotipoikana. Muiden kauppiaiden mielestä Porvoossa ei ollut tilaa parillekymmenelle kauppiaalle. Porvarinoikeuksia mielivän piti osoittaa maistraatille perehtymistä alaan ja ”siveellistä käytöstä”. Leonard sai vuonna 1853 porvarisoikeudet, eli oikeuden harjoittaa kauppaa Porvoossa ja perusti Simolinin kauppahuoneen samana vuonna. Vuonna 1854 Leonard perusti Simolin Oy Ab Porvoon toiseksi vanhimmaksi yritykseksi.
Leonard perusti puotinsa vuokratiloihin Välikadulla, mutta vuonna 1857 hän osti koko tontin, joka ulottui Välikadulta Jokikadulle. Liikepaikan ohi kulki lähes kaikki liikenne Helsingistä itäiseen Suomeen kohti Loviisaa ja Pietariin saakka. Hevoskärryillä tultiin vanhan sillan yli ja siitä oikealle, Ison Jokikadun kautta Rihkamakadun kulmalle, josta kääntyivät Kirkkokadulle ja jatkoivat lopulta Ilolan tullille.
Toimintaa laajennettiin mm. ostamalla laivoja. Vuonna 1964 ostettiin parkkilaiva Hilda ja myöhemmin Hanna Maria, joilla tuotiin eksoottisia tuotteita Saksasta, Ranskasta ja Espanjasta. Tynnyreissä ja arkuissa saapui punaviiniä, oliiviöljyä, suolaa, väskynöitä, pumpulilankoja, paperia, kankaita, sokeria, halpoja lompakoita ja messinkisormuksia unohtamatta kahvia, fajanssiastioita ja rautatavaroita.
Kokkolan Tiikerit
Kokkolan Tiikerit on kokkolalainen lentopalloseura, jonka miesten lentopallon edustusjoukkue on voittanut kolme kertaa lentopallon Suomen mestaruuden, vuosina 2013, 2015 ja 2016. Vuonna 1974 perustetun seuran toiminta eli vuosien ajan hiljaiseloa, kunnes Tiikerit herätettiin uudelleen henkiin tammikuussa 2008.
Simolinin talo
Simolinin yritys
Leonard toivoi lastensa jatkavan tavarataloa, mutta ainoa poika Gustaf halusi maanviljelijäksi.Leonard kuoli 55 vuotiaana vuonna 1881.Leonardin ”oikea käsi” ja serkku Oskar Simolin jatkoi liikettä. Oskar oli yksityiselämässään nuuka, mutta piti hyvää huolta työntekijöistään ja oli antelias. Hän muun muassa lahjoitti Johan Askolinin kanssa rahaa, kun Näsin hautausmaalle tarvittiin siunauskappeli.
Karoliina Kudjoi
Karoliina Kudjoi (s. 14. toukokuuta 1962 Pyhäjoki) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Tampereen näyttelijäntyönlaitokselta 1989.
Simolinin talo
Simolinin yritys
Vuonna 1902 rakennettiin jokirantaan nelikerroksinen tiilimakasiini, jossa toimii nykyään Porvoon paahtimo.
Kokkolan Tiikerit
Tiikerit voitti miesten lentopallon 1-sarjan kaudella 2010-11 ja nousi liigakarsintojen kautta Mestaruusliigaan eli Suomen korkeimmalle sarjatasolle. Edellisen kerran Suomen pääsarjassa se oli pelannut 1980-luvun vaihteessa. Paluukaudellaan Mestaruusliigassa Tiikereiden täytyi uusia paikkansa liigakarsintojen kautta. Kaiken kaikkiaan Tiikerit pelasikin uudelleentulemisensa jälkeen osallistunut liigakarsintoihin kolmesti peräkkäin: kaksi kertaa 1-sarjasta nousua tavoitellen (2010, 2011) ja kerran (2012) liigapaikkansa säilymisen puolesta taistellen.
Karoliina Kudjoi
Kudjoi on näytellyt sekä Riihimäen että Vaasan kaupunginteattereissa. Vaasan kaupunginteatterista hän siirtyi freelancernäyttelijäksi Tampereen seudulle näytäntökauden 2009–2010 jälkeen. Kudjoi on näytellyt muun muassa elokuvassa Aleksis Kiven elämä Albina Palmqvistiä sekä televisiosarjassa Salatut elämät naispappi Rauni Koivukujaa. Hän on antanut myös äänensä Laa-Laalle lastensarjaan Teletapit sekä Nallelle piirrossarjaan Franklin.
Simolinin talo
Simolinin yritys
Vuonna 1936 valmistui tavaratalo "Simolinin talo", jossa muiden osastojen joukossa oli lyhyttavaraosasto. Tukkuosasto siirtyi pihan puolelle. Vuoden 1951 laajennuksessa erityisesti rautakaupan tilat kasvoivat. Elintarvikkeita myytiin edelleen Rihkamatorin kulmassa. Myöhemmin Simolin vastasi kiristyvään kilpailuun rakentamalla lisätilaa pihalle sekä laajentamalla elintarvikeosastoa ja monipuolistamalla valikoimaa. Kilpailun kiristyessä liikevaihto laski ja elintarvikeosasto lakkautettiin vuonna 1995.
Kokkolan Tiikerit
Kaudella 2013 Tiikerit voitti Lentopallon Mestaruusliigan kukistamalla finaalisarjassa Loimaan Hurrikaanin voitoin 4-2. Kaudella 2014 Tiikerit vei Vantaan Energia Areenalla Suomen cupin Vammalan Lentopalloa vastaan 3-1, mutta Mestaruusliigan finaaleissa se taipui VaLePalle otteluvoitoin 2-4.
Simolinin talo
Simolinin yritys
Vuonna 1996 Simolin tarjosi tavaratalorakennusta Porvoon kaupunginkirjaston tiloiksi, mutta kaupunki päätyi uudisrakennukseen.
Kokkolan Tiikerit
Kaudella 2014–2015 Tiikerit voitti Hämeenlinnan Elenia areenalla Suomen cupin jälleen Vammalan Lentopalloa vastaan erin 3-1 ja voitti liigamestaruuden. Kaudella 2015-16 Tiikerit voitti kolmannen SM-kultansa sekä kolmannen kerran peräkkäin Suomen Cupin. Useamman kauden menestykseksen jälkeen Tiikerien runko hajosi ja kausi 2016-17 päättyi hallitsevalta mestarilta puolivälierissä. Suomen Cupissa Tiikerit ylsi välieriin.
Simolinin talo
Simolinin yritys
Vuonna 1999 Simolin joutui yrityssaneeraukseen ja kiinteistö myytiin vuonna 2003. Simolin toimii edelleen rautakauppana Porvoon Hattulassa.
Kokkolan Tiikerit
Kaudella 2020-2021 Tiikerit palasivat jälleen mitalikantaan voittaessaan pronssiottelussa Vantaan Ducksin 3-1. Tiikereiden SM-mitali oli seurahistorian viides ja ensimmäinen pronssinen.
Simolinin talo
Rakennuksen nykyisiä yrityksiä
pienoiskuva|Simolinin talo Porvoossa kesällä 2021 kuva 2 Rakennuksessa toimivat nykyään mm.
Kokkolan Tiikerit
Saavutukset
Muita mainitsemisen arvoisia saavutuksia:
Historia
Vuosikymmeniä sitten halusivat Kokkolan lentopalloilijat perustaa kaupunkiin oman erikoisseuran. Lentopalloa oli kaupungissa harrastettu aiemmin yleisseura Kokkolan Jymyssä, mutta pelaajat kuitenkin kaipasivat omaa lajiinsa keskittynyttä erikoisseuraa, niinpä vuonna 1974 pidettiin seuran perustava kokous ja seuran nimeksi tuli Lentopalloseura Kokkolan Tiikerit ry., koska pelkkää nimeä Tiikerit ei yhdistysrekisteri hyväksynyt. Perustamisen liikkeellepanijoita olivat Vilho Poranen, Erkki Närä ja Voitto Lehto.
Voitto Lehdosta tuli seuran ensimmäinen puheenjohtaja, ja Erkki Närästä seuran monivuotinen sihteeri. Vilho Poranen toimi vuosikaudet joukkueen huoltajana ja isähahmona. Kaikki Kokkolan Jymyn pelaajat siirtyivät uuteen seuraan ja Jymy luovutti sille sarjapaikkansa. Seuraavassa vuosikokouksessa puheenjohtajaksi valittiin Esko Salo, joka johti seuraa aina vuoteen 1991 saakka.
Seura selviytyi myös uuteen perustettuun ykkössarjaan ja asetti tavoitteekseen ylimmälle sarjatasolle nousemisen. Joukkueen pelaajavalmentajaksi hankittiin nuori lahjakas Pekka Toppari, Kauhavalta. Muita nimekkäimpiä pelaajia olivat Kauko Alajoki ja hieman myöhemmin Kari Körkkö. Kaudella 1975-76 Tiikerit sijoittui 1-sarjassa kolmanneksi, seuraavalle kaudelle 1976-77 seura haki jo tosissaan sarjanousua, joka kuitenkin jäi vielä toteutumatta.
Kaudesta 1977-78 tuli ikimuistettava Tiikereille, kun 1-sarja päättyi tasapisteisiin Porin Pyrinnön kanssa. Joukkue kävi Pyrinnön kanssa täten uusintaottelut. Kokkolassa tehtiin ratkaisuotteluissa Kokkolan urheilutalon yleisöennätys, kun väkeä ahtautui saliin lähes 2000 henkeä ja poliisiviranomaiset joutuivat lopuksi keskeyttämään lipunmyynnin Kokkolassa. Kotiottelun Tiikerit voitti, mutta Porissa hävisi, ja kun kaikki, eräpisteitä myöten, oli tasan, jouduttiin arvontaan, jossa Tiikerit oli onnekkaampi. Pyrintö nousi myöhemmin karsintaottelun kautta pääsarjaan.
Syksyllä 1979 tilanne Kokkolan Tiikerissä näytti todella valoisalta muutenkin, sillä seura oli yhdessä jalkapalloseura GBK:n kanssa käynnistäneet Sporttihallin toiminnan, josta se odotti seuralle säännöllistä tulolähdettä. Toisin kuitenkin kävi, huolimatta seuran toimihenkilöiden ponnisteluista.
Parina seuraavana vuonna Tiikereiden seuran toiminta oli laajimmillaan: miesjoukkueita osallistui liiton sarjatoimintaan eri tasoilla 5-7, ja naisten ykkösjoukkue nousi ykkössarjaan. Menestystä tuli myös nuorten sarjoissa. Seuran pyörittämiin puulaakisarjoihin osallistui lähes sata joukkuetta. Keväällä 1980 kävi kuitenkin selväksi, että Pekka Toppari oli lähtemässä ammattilaiseksi Espanjaan. Vodek Sadalski otti joukkueen valmennusvastuun, ja hän nosti joukkueeseen vasta 17-vuotiaan Petri Mutkan, josta sittemmin kehittyi Suomen maajoukkuepelaaja.
Kun edustusjoukkue sitten putosi 1981 mestaruussarjasta ja samanaikaisesti Sporttihallin talous ajautui vaikeuksiin, eivät kokkolalaiset onnistuneet pitämään enää Vodekia Kokkolassa. Edustusjoukkue jatkoi vielä kymmenkunta vuotta ykkössarjassa Jaakko Ojatalon toimiessa suurimman ajan joukkueen pelaajavalmentajana, mutta uutta paluuta liigaan emme onnistuneet tekemään. Vähitellen seuran toiminta hiipui.
Tiikerit teki paluun huippulentopalloon vuonna 2008 kun se päätti yllättäen herättää uudelleen lentopallotoimintansa eloon. Seura halusi panostaa miesten edustusjoukkueeseen, ja joukkue haki heti suoraa sarjapaikkaa lentopallon 1-sarjaan. Paikka aukesikin hieman yllättäen kokkolalaisille, sillä alun perin kokkolalaisten piti aloittaa pelit 2-sarjassa, mutta sarjapaikkaluopumisten vuoksi tie ylemmälle sarjatasolle aukesi. Näin Tiikerit pelasi ykkösessä kaudella 2008-09. Sijoitukseksi joukkueelle tuli 5. tila pohjoislohkossa.
Kaudella 2009-10 Tiikerit sijoittui 1-sarjan hopealle ja taisteli liiganoususta Hurrikaani Loimaata vastaan. Vielä joukkue ei onnistunut lunastamaan paikkaansa mestaruusliigaan. Kaudella 2010-11 Tiikerit oli ylivoimainen 1-sarjassa. Joukkue ei hävinnyt peliäkään koko kauden aikana ja lunasti mestaruuden ansaitusti. Liigakarsinnoissa Liiga-Riento kaatui otteluvoitoin 3-2. Tiikerit oli häviöllä sarjaa jo voitoin 1-2, mutta nousi sillasta sarjan voittoon. Viimeisessä ottelussa joukkue nousi 1-2 tappioasemasta 3-2 kotivoittoon ja lunasti mestaruusliigapaikan. Joukkueen valmentajana toimi Matti Försti edelliskauden tapaan.
Ensimmäinen mestaruusliigakausi oli Tiikereille pahasti mollivoittoinen. Joukkue kärsi pitkiä tappioputkia, ja Tiikereiden valmentaja meni vaihtoon jo muutaman mestaruusliigaottelun jälkeen, kun Matti Försti vaihtui Ismo Tuomiseen. Tiikerit oli lopulta runkosarjan viimeinen. Liigakarsinnoissa se säilytti tiukasti paikkansa otteluvoitoin 3-2 Joensuun Riennon nenän edestä.
Kauden 2013-14 puolessa välissä Tiikerit voitti Suomen Cupin mestaruuden. Finaalissa joukkue kaatoi Vammalan Lentopallon. Runkosarjassa joukkue sijoittui toiseksi, kun VaLePa oli runkosarjan ykkönen. Tiikerit eteni finaaleihin asti, mutta joutui taipumaan Vammalan Lentopallolle otteluvoitoin 2-4. Tiikerit pelasi myös eurocupeissa kauden aikana. Kauden 2014-15 puolessa välissä Tiikerit palasi lentopalloliigan mestariksi ja voitti jälleen Suomen Cupin. Myös kausi 2015-16 tuotti tuplamestaruuden.
Tiikereiden menestyksen kantavat voimat, kuten päävalmentaja Tommi Tiilikainen ja hakkuri Olli-Pekka Ojansivu, lähtivät Kokkolasta kauden päätteeksi solmien sopimukset ulkomaan kentille. Tiikerit hävisi mitalipeleistä usean kauden ajaksi, kunnes kaudella 2020-21 Mikko Keskisipilän valmennuksessa joukkue selvitti tiensä lentopalloliigan huipennukseen.
Joukkue
Sopimukset kaudelle 2020-2021:
Passarit
4 Anton Välimaa
6 Joska Försti
Yleispelaajat
7 Jere Mäkinen
8 Teemu Lahti
13 Jiri Hänninen
Keskitorjujat
1 Benjami Montonen
10 Roope Keskinen
11 Antti Leppälä
15 Rami Rekomaa
Hakkurit
12 Oskari Keskinen
18 Antti Ropponen
Liberot
2 Aleksi Mäkiluoma
3 Ville Sihvonen
Päävalmentaja: Mikko Keskisipilä
Apuvalmentaja: Antti Spak
Fysiikkavalmentaja: Jukka Ritola
Joukkueenjohtaja: Juhani Lehto
Tilastot: Julia Laakso
The Actors Studio
The Actors Studio on vuodesta 1947 toiminut elokuva- ja teatterinäyttelijöiden työpaja, joka sijaitsee New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Lähtölaukaus ja perustaminen
The Actors Studion perustivat Cheryl Crawford, Elia Kazan ja Robert Lewis vuonna 1947 New Yorkiin. Actors Studio ei ollut aluksi eikä ole nykyäänkään varsinainen koulu tai koulutusohjelma, vaan näyttelijöiden ja ohjaajien työpaja ja harjoituskenttä.
Taiteen kehittäminen
Studiossa työskentely kulminoituu Konstantin Stanislavskin ja Lee Strasbergin oppeihin metodinäyttelemisestä ja sen prosessista, jossa voidaan erottaa näyttämötaiteen eri elementit itse produktion tuottamisesta. Esimerkiksi näyttelijän ei tarvitse tällöin keskittyä lopullisen suorituksen hiontaan, vaan prosessiin, jolla etsitään ja löydetään luovan inspiraation tulos kuvattavasta henkilöhahmosta. Oleellinen osa prosessia ovat mielikuva-, tunnemuisti- ja assosiointiharjoitteet.
Jäsenyys
Actors Studion jäsenyys on ilmainen ja ikuinen. Jäseneksi pyrkivien näyttelijöiden on läpäistävä kaksi pääsykoetta, joista ensimmäinen esitetään rivijäsenille ja toinen kolmelle merkittävälle näyttelijäjäsenelle, jotka kuuluvat Actors Studion johtokuntaan. Actors Studion presidentit ovat näyttelijät Ellen Burstyn, Harvey Keitel ja Al Pacino.
Uudet koulutusohjelmat
Actors Studiolla oli vuosina 1994-2005 yhteistyösopimus New Yorkissa toimivan New School Universityn kanssa, joka tarjosi koulutusta maisteritasoiseen tutkintoon saakka näyttelijä-, ohjaaja- ja käsikirjoittajaopiskelijoille. The New School For Drama -opinto-ohjelman vierailevia luennoitsijoita ja kouluttajia olivat Actors Studion jäsenet, maailmankuulut näyttelijät, ohjaajat ja käsikirjoittajat. Kun sopimus New School Universityn kanssa raukesi toukokuussa 2005, kolmivuotinen The Actors Studio Drama School -koulutusohjelma siirtyi New Yorkin Pace Universityyn ja uusin tiloihin.
Inside the Actors Studio eli televisiosarja Tähdet kertovat
Yhdysvaltalaisen Bravo-televisiokanavan tuottama ja James Liptonin juontama ohjelma Tähdet kertovat kutsuu The Actors Studion jäseniä usean tunnin mittaisiin haastattelutuokioihin. Tästä haastattelusta ja yleisönä olevien näyttelijä-, käsikirjoittaja- ja ohjaajaoppilaiden kysymys/vastaus -osioista koostetaan alle tunnin mittainen televisio-ohjelma.
Brittiläinen 1. laskuvarjoprikaati
'''Brittiläinen 1. laskuvarjoprikaati''' oli brittiläinen sotilasyksikkö, joka taisteli toisessa maailmansodassa. Prikaati muodostettiin 5. syyskuuta 1941. Prikaati osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuun, Sisilian maihinnousuun ja Arnhemin taisteluun. Toisen maailmansodan jälkeen prikaati liitettiin 6. laskuvarjodivisioonaan, jonka osana se palveli Palestiinassa 8. huhtikuuta 1946 alkaen.
Polaris Celebration Band
Polaris Celebration Band on suomalainen vuonna 1981 perustettu klassisen jazzin yhtye. Yhtyeen ohjelmisto on perinteistä klassista jazzia eli dixielandiä, swingiä ja New Orleans -jazzia. Yhtyeen perustajajäsenet – monet tietotekniikan ja oikeustieteen ammattilaisia – olivat soittaneet monissa yhteisissä kokoonpanoissa jo 1960-luvulta lähtien. Yhtye on esiintynyt esimerkiksi Pori Jazzissa, Kaamosjazzissa ja Classic Jazz -festivaaleilla sekä myös muun muassa Saksassa, Unkarissa ja Virossa.
Kokoonpanot
Vuonna 2006 kokoonpano oli lähes sama, mutta mukana oli myös Curt Quarnström ja vierailevana laulajana Hannah Wilson. Vuodesta 2000 lähtien yhtyeen vierailevana solistina on usein ollut Jussi Raittinen.
George Genereux
George Patrick Genereux (1. maaliskuuta 1935 Saskatoon – 10. huhtikuuta 1989 Saskatoon) oli Kanadaa edustanut kilpa-ampuja ja olympiavoittaja.
Helsingin 1952 olympialaisissa Genereux voitti kultaa trapissa. Hänen yhteistuloksensa oli 192, joka koostui ensimmäisen päivän 95 ja toisen päivän 97 osumasta. Hopealle sijoittunut Ruotsin Knut Holmqvist hävisi hänelle yhdellä osumalla.
Vuonna 1952 Generaux palkittiin Lou Marsh Trophylla ja hänet otettiin jäseneksi Kanadan Sports Hall of Fameen, Saskatchewanin Sports Hall of Fameen, Saskatoonin Sports Hall of Fameen ja Trapammunnan Hall of Fameen. Genereux sai kandidaatin tutkinnon Saskatchewanin yliopistosta ja opiskeli lääketiedettä McGill'in yliopistossa. Genereux on kanadalais-yhdysvaltalaisen näyttelijän Brendan Fraserin eno.
Veijo Mikkolainen
Veijo Veikko Mikkolainen (25. elokuuta 1924 Kivennapa – 7. huhtikuuta 2013) oli suomalainen kilpasoutaja.
Mikkolainen edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 perämiehellisessä kaksikossa, jossa Suomi sijoittui viidenneksi. Hän souti Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1953.
Mikkolainen kilpaili myös hiihdossa. Hänen serkkunsa Martti Mikkolainen ja tämän poika Kimmo Mikkolainen ovat myös maajoukkuetason soutajia.
UC3 Nautilus
UC3 Nautilus on yksityisesti rakennettu pienoissukellusvene, joka upposi 11. elokuuta 2017 Køgen lahteen Kööpenhaminan eteläpuolelle. Aluksen on rakentanut tanskalainen keksijä Peter Madsen. Sukellusveneessä oli uppoamista edeltävänä päivänä ollut Madsenin lisäksi ruotsalainen toimittaja Kim Wall, joka on ilmoitettu kadonneeksi. Tanskan poliisi epäilee Madsenia osalliseksi Wallin katoamiseen.
Madsen esitteli Nautiluksen tiedotusvälineille vuonna 2008. Aluksen rakentaminen kesti kolme vuotta, ja se rahoitettiin joukkorahoituksella, jolla saatiin kerättyä 1,5 miljoonaa Tanskan kruunua eli yli 200 000 euroa. Valmistuessaan Nautilus oli maailman suurin ja nykyisin kolmanneksi suurin yksityishenkilön rakentama sukellusvene. Se on pituudeltaan 18-metrinen.
Aria Giovanni
Aria Giovanni (s. 3. marraskuuta 1977 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on alastonmalli ja -näyttelijä. Hän oli Penthousen Kuukauden lemmikki syyskuussa 2000.
Elämäkerta
Giovanni opiskeli San Diegossa pääaineenaan biologiaa ja työskenteli samalla tarjoilijana. Lokakuussa 1999 hän hakeutui sanomalehti-ilmoituksen perusteella alastonkuvauksiin ja päätyi tämän jälkeen Amateur Pinkin, Busty Amateursin, Seductive Amateursin ja BubbleGirlsin kaltaisille amatööripornosivustoille.
Vuonna 2000 Aimee Sweet esitteli hänet valokuvaaja Suze Randallille, joka otti hänestä kuvasarjan. Tämä julkaistiin Penthousen syyskuun 2000 numerossa. Samanaikaisesti hän poseerasi Bomisin nettisivuilla vaatteet päällä Ferrarin kampanjassa. Seuraavana vuonna hän näytteli Monica Snatchia Selviytyjät-televisiosarjaa parodioivassa elokuvassa Survivors Exposed.
Giovanni on esiintynyt bondage-, fetissi-, amatööri-, glamour- ja taidekuvissa. Hän kuuluu siihen verraten vähälukuiseen isorintaisten pornomallien joukkoon, joille ei ole tehty rintojen suurennusta.
Giovanni on työskennellyt usein Andrew Blaken kanssa ja esiintynyt tämän ohjaamissa elokuvissa Girlfriends, Aria, Blondes & Brunettes, Justine, Adriana ja Naked Diva. Giovannin elokuvat ovat olleet softcorea.
Siviilissä
Giovanni oli naimisissa kitaristi John 5:en kanssa, mutta on eronnut.
Parsippany
Parsippany-Troy Hills Township (yleisesti vain Parsippany) on kunta (township) New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 56 162 vuonna 2020, ja se oli Morrisin piirikunnan suurin kunta.
Väestö
Vuonna 2020 Parsippanyn 56 162 asukkaasta valkoisia oli 58,3 %, aasialaisia 34,2 % ja mustia 3,7 %. Vuonna 2019 44,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 38,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Random early detection
Random Early Detection (RED) on tietoliikenteessä käytetty jononhallinta-algoritmi. Siinä protokolla ikään kuin ”haistelee” mahdollista tulevaa virhetilannetta.
Undgåelse af datanet-trafikforstoppelse
Holly Bradshaw
Holly Bradshaw (o.s. Bleasdale, s. 2. marraskuuta 1991) on brittiläinen seiväshyppääjä.
20. tammikuuta 2012 Bleasdale paransi omissa nimissään ollutta Britannian ennätystä (471 cm) kolmesti. Hän ylitti 472 cm ja 480 cm ensimmäisellä yrityksellään ja 487 cm kolmannellaan. Hän yritti kolmesti myös uudesta sisäratojen maailmanennätyskorkeudesta 501 cm. Bleasdalen tulos oli tuolloin kautta aikain toiseksi paras hallitulos Jelena Isinbajevan maailmanennätyksen 500 cm jälkeen.
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Bleasdale sijoittui kolmanneksi tuloksella 470 cm. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 445 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 Bleasdale voitti kultaa tuloksella 467. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 455 ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 seitsemänneksi hypättyään 470. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli viides tuloksella 470 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 kuudes tuloksella 465.
Bradshaw sijoittui neljänneksi Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018. Hän sai samana vuonna pronssia Berliinin EM-kilpailuissa tuloksella 475. Hän sai sisäratojen EM-kilpailuissa Glasgow'ssa 2019 hopeaa tuloksella 475 ja Toruńissa 2021 pronssia tuloksella 465.
Dohan MM-kilpailuissa 2019 Bradshaw neljänneksi tuloksella 4,80 m. Hän saavutti pronssia vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa tuloksella 485.
Luettelo Päijänteen sisävesialuksista
Päijänteen vesistössä on liikennöinyt useita sisävesilaivoja jo 1800-luvun loppupuolelta alkaen. Aiemmin ne olivat höyryaluksia (S/S), mutta nykyään suurin osa on moottorialuksia (M/S). Suurin osa listalla olevista nykyisistä aluksista tarjoaa matkoja turisteille, mutta osa on yksityiskäytössä.
Ahvenisto
pienoiskuva|Ahveniston sijainti Hämeenlinnassa. Ahvenisto on Hämeenlinnan 9. kaupunginosa. Sen kautta kulkee Ahvenistonharjun pitkittäisharju. Ennen Vanajan kunnan yhdistämistä Hämeenlinnaan harjulla kulki kuntien välinen raja. Ahveniston alue, etenkin Ahvenistonjärven eteläpäässä sijaitseva uimaranta, on hämeenlinnalaisten suosima ulkoilualue.
thumb|250px|Suosittu Ahveniston maauimala sijaitsee Ahveniston kaupunginosassa. Kuva kesäpäivän aamulta (26.7.2014). thumb|Olympiarenkaat kahvilarakennuksen seinässä muistuttavat vuoden 1952 tapahtumista.
Ahvenistonharjulla sijaitsevat myös Kanta-Hämeen keskussairaala, hautausmaa Ahveniston kappeleineen, ortodoksinen kirkko, TV-linkkimasto ja jonkin verran asuntoja.
Osa perinteisesti Ahveniston alueella sijaitseviksi mielletyistä toiminnoista sijaitsee nykyisessä Pullerinmäen kaupunginosassa: esimerkiksi Ahveniston moottorirata, Rinkelinmäen jäähalli, hyppykäytöstä poistettu hyppyrimäki.
Hedvig Charlotta Nordenflycht
thumb|upright| [[Johan Fredrik Martinin kuparipiirros Hedvig Nordenflychtistä.]] Hedvig Charlotta Nordenflycht (28. marraskuuta 1718 Tukholma, Ruotsi – 29. kesäkuuta 1763 Skokloster, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen vanhempansa olivat Kamarikollegion kamreeri Anders Andersson Nordbohm (aateloitu nimellä Nordenflycht) ja Christina Rosin. Häntä on toisinaan pidetty Ruotsin ensimmäisenä feministinä, ja hänen katsotaan olevan 1700-luvun merkittävimpiä ruotsalaisia runoilijoita. Hän on myös sikäli ainutlaatuinen, että hän oli ensimmäisiä ruotsalaisia naisia, jotka elättivät itsensä kirjoittamalla.
Aikalaiset käyttivät Nordenflychtistä nimitystä ”Herdinnan i Norden” hänen vuosittain ilmestyneen runovihkosensa Qvinligt tankespel af en herdinna i Norden (1744–1750) johdosta.
Nuoruus ja avioliitto
Nordenflycht vietti lapsuutensa Tukholmassa mutta muutti 1731 perheen maatilalle Vibyn kartanoon Uppsalan lääniin. Annettuaan isänsä kuolinvuoteen äärellä 1734 lupauksen hän sen mukaisesti kihlautui opettajansa Johan Tidemanin kanssa, joka kuitenkin kuoli 1737 ennen vihkimistä. Nordenflycht sai voimakkaita vaikutteita Tidemanin terävästä älystä, mutta Tideman kannatti valistusajan rationalismia ja skeptisismiä, joihin Nordenflycht myöhemmin otti etäisyyttä.
Pian Tidemanin kuoleman jälkeen hän tutustui pappi Jacob Fabriciukseen ja meni tämän kanssa naimisiin 1741. Avioliitosta tuli lyhyt mutta onnellinen. Puoliso sairastui ja kuoli yhdeksän kuukautta vihkimisen jälkeen. Sen seurauksena Nordenflycht muutti pois Karlskronasta, jonne pariskunta oli muuttanut, kun Fabricius sai työtä amiraliteetin saarnaajana, pieneen torppaan Lidingöhön. Hänen elämäänsä leimasi suru, ja hän kuvasi asuntoaan sanoilla: ”Huone, jonka seiniä peittivät surulliset maalaukset, todisti kaipaustani, ja ainoa iloni oli lintujen laulu...”
Kirjailijanura
Nordenflycht sai mainetta runokokoelmallaan Den sörgande turtur-dufwan (1743), jonka hän kirjoitti tehdessään surutyötä miehensä kuoleman jälkeen. Vuosina 1744–1750 hän julkaisi neljä nidettä, joille hän antoi nimen Qwinligit Tankespel. Hän seurasi innostuneena aikansa keskusteluja, ja monet hänen kirjoituksensa käsittelevät poliittisia, filosofisia ja uskonnollisia kysymyksiä sekä kysymyksiä naisen vapaudesta ja oikeuksista. Runojen lisäksi Nordenflycht kirjoitti myös rokokoo-henkisiä laulelmia (Dorillas kväde). Hänen kirjoituksistaan on merkittävä esimerkiksi Fruentimrets försvar (1761), jossa hän pitkän esipuheen jälkeen puolustaa naissukupuolta siinä kun Rousseau syyttää naisia teatterin alamäestä.
Nordenflychtin luetuin runo Öfver en Hyacint (1762) on rakkaudenjulistus nuorelle miehelle nimeltään Johan Fischerström, josta tuli hänen viimeinen rakkautensa. Hänen jälkikäteen kirjoittamansa runot käsittelevät talven 1762–1763 aikaista kolmiodraamaa, jossa ovat osallisina he kaksi ja kreivitär Cathérine Charlotte De la Gardie. Jo pian Nordenflychtin kuoleman jälkeen liikkui huhuja, että hän olisi hypännyt virtaan, joka erotti hänet hänen rakkaastaan, ja kylmettynyt ja kuollut sen seurauksena. Todellisuudessa hänen on päätelty sairastaneen jotakin vakavaa tautia, ehkä syöpää. Kuollessaan 28. kesäkuuta 1763 hän oli 44-vuotias.
Neustadt
Neustadt on usean kaupungin ja kunnan nimi.
Miika Koppinen
Miika Johannes Koppinen (s. 5. heinäkuuta 1978 Kokkola) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Suurimman osan ammattilaisurastaan Norjassa pelannut Koppinen tuli tunnetuksi Tromsø IL:ssä, jota hän edusti kahdentoista kauden ajan yli 250 sarjaottelussa.
Jalkapalloura
Koppinen on Kokkolan Palloseuran kasvatti. Seurassa pelasi aiemmin myös hänen isänsä Kai Koppinen. Miesten tasolla Miika Koppinen on edustanut Suomessa Kokkolan Pallo-Veikkoja ja FF Jaroa. Pelatessaan Jarossa Koppinen oli mukana Suomen Cupin loppuottelussa vuonna 1999, joka jäi hänen viimeiseksi ottelukseen ennen siirtoaan ulkomaille.
Jarosta Koppinen siirtyi pelaamaan Norjaan Tromsø IL:n joukkueeseen. Viiden kauden aikana hän kuului seuran avainpelaajiin. Koppinen siirtyi saman sarjan Rosenborg BK:iin yhdessä Lars Hirschfeldin kanssa vuonna 2005 ilmaisella siirrolla Tromsøstä. Kaudella 2007 hän pääsi seurajoukkueineen vierailemaan Suomessa Mestareiden liigan kolmannella karsintakierroksella, kun vastaan asettui Tampere United. Koppinen puski sisään Tampereella pelatun osaottelun ensimmäisen maalin, mikä jäi lopulta voittomaaliksi Rosenborgin voittaessa 0-3. Lohkovaiheeseen edennyt Rosenborg kohtasi avauskierroksella Chelsean. Koppinen onnistui Stamford Bridgella pelatussa ottelussa maalinteossa ensimmäisellä puoliajalla. Lopulta norjalaisjoukkue ylsi sensaatiomaiseen 1–1-tasapeliin englantilaisjättiä vastaan. Chelsean päävalmentaja José Mourinho erosi tehtävästään seuraavana päivänä.
Koppinen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta yhteensä 18 kertaa vuosina 2000–2006. Hän teki debyyttinsä 16. elokuuta pelatussa ottelussa Norjaa vastaan, tullen vaihdosta Simo Valakarin tilalle 56. minuutilla. Koppinen pelasi myös Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuessa neljä ottelua vuonna 1999. Urallaan hänellä ei ole yhtään Veikkausliigaottelua, sillä Suomessa hänen edustamansa seurat pelasivat 1990-luvun lopulla Ykköstä.
Jalkapallouran jälkeen
Uransa jälkeen Miika Koppinen asuu yhä Tromssassa. Viimeiset kaksi pelaajavuotta hänen teki seuralleen markkinointityötä. Aiemmin hän oli tehnyt Tromsassa lohimyynti- ja automyyntitöitä. Hän toimii 2020-luvun alussa BMW:n automyynnin johtajana Tromssan seudulla.
Félix Potvin
Félix Potvin (s. 23. kesäkuuta 1971 Anjou, Québec, Kanada) on uransa lopettanut kanadanranskalainen jääkiekkomaalivahti. Toronto Maple Leafs varasi hänet toisella kierroksella, 31. varauksena, vuoden 1990 varaustilaisuudessa. Hän sai lempinimekseen The Cat nopeiden refleksiensä ansiosta. Potvin oli voittamassa nuorten maailmanmestaruutta 1991.
Kauden 2003–2004 päättyessä Potvin oli pelannut NHL:ssä 635 runkosarjaottelua ja 72 pudotuspeliä.
AHL
Toronto Maple Leafs varasi Potvinin NHL:ään kaudella 1991–1992, mutta hän joutui pelaamaan aluksi joukkueen farmiseurassa St. John's Maple Leafsissä. Potvin pelasi menestyksekkäästi 35 ottelua joissa hänen päästettyjen maalien keskiarvo oli 2,93. Tämän myötä Potvin palkittiin vuoden tulokkaaksi sekä AHL:n parhaaksi maalivahdiksi.
Hän pelasi vielä muutaman ottelun kaudella 1992–1993 ennen kuin siirtyi Toronto Maple Leafsiin.
NHL
Toronton varattua hänet Potvin vietti yhden kauden farmissa pelaten kuitenkin samalla kaudella neljä ottelua NHL:ssä. Kaudella 1992–1993 Potvin pelasi jo vakituisesti NHL:ssä ja nopean kehityksen myötä hänestä tuli joukkueensa ykkösmaalivahti. Tämän seurauksena joukkueen toinen maalivahti Grant Fuhr myytiin Buffalo Sabresiin. Samalla kaudella Potvin auttoi Torontoa pääsemään pudotuspeleissä itäisen konferenssin finaaliin, jolloin he hävisivät Los Angeles Kingsille. Loistavien esityksiensä myötä hän oli ehdokkaana Calder Trophy voittajaksi.
Kaudella 1993–1994 Potvinin kehitys jatkui, kun hän voitti 34 ottelua pelaamastaan 66 ottelusta. Samalla Potvin äänestettiin ensimmäiseen NHL:n tähdistöotteluunsa ja hän johdatti toistamiseen joukkueensa pudotuspeleissä itäisen konferenssin finaaliin, mutta hävisi tällä kertaa Vancouver Canucksille. Pudostupelien aikana hänestä tuli Toronto Maple Leafsin ensimmäinen maalivahti, joka torjui rangaistuslaukauksen pudotuspeleissä.
Kaudella 1995–1996 Potvin valittiin toisen kerran NHL:n tähdistöotteluun, mutta pudotupeleissä ei enää tullut samanlaista menestystä ja Toronto putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Hän kuitenkin pelasi urallaan eniten otteluita yhdellä kaudella yhteensä 74. Samalla Potvin teki uuden ennätyksen kun häntä kohti lauottiin yhteensä 2 438 kertaa. Ennätyksen rikkoi Roberto Luongo kaudella 2003–2004.
Kausi 1998–1999 oli Potvinille vaikea, kun joukkue teki sopimuksen silloin vapaana olleen Curtis Josephin kanssa. Samalla hän kärsi polvivammasta ja pelasi vain viisi ottelua. Potvin kaupattiin yhdessä Fjodor Fjodorovin kanssa New York Islandersiin, mutta hän ei kyennyt pelaamaan entisellä tasollaan uudessa seurassa, jossa hänen torjuntaprosenttinsa jäi alle 90 prosentin.