cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietari Hannikainen
Elämänvaiheet
Hannikainen oli naimisissa 1854–1862 Katarina Margareta Krankin (k. 1862) kanssa tämän toisessa avioliitossa sekä vuodesta 1864 Emilia Savanderin (k. 1910) kanssa. Pietari Hannikaisen lapsia olivat Hiittisten piirin nimismies August Edvard Hannikainen (1854–1939), metsähallituksen ylijohtaja Peter Woldemar Hannikainen (1858–1928), Kuopion lyseon rehtori Karl Onni Gerhard Hannikainen (1865–1930) ja Antrean piirilääkäri, lääkintöneuvos Tauno Robert Alarik Hannikainen (1868–1953).
Kirjallinen ura
Hannikainen toimitti Viipurissa ilmestynyttä Kanava-lehteä vuosina 1845–1847. Siinä käsiteltiin uskonnollisia ja valtiollisia (poliittisia) aiheita. Viranomaiset lakkauttivat lehden 1847. Hannikainen avusti myöhemminkin useita lehtiä, kuten Suometarta, jonka päätoimittajakin hän oli. Hannikainen toimitti myös vuoteen 1848 saakka Sanansaattaja Viipurista -lehteä.
Hänen näytelmänsä Silmänkääntäjä eli Jussi Oluvisen matka Hölmölään, ensimmäinen julkisesti esitetty suomenkielinen näytelmä, nähtiin ensin eräässä lappeenrantalaisessa yksityiskodissa vuonna 1846 ja sen jälkeen Kuopiossa 1847. Hannikainen oli kirjoittanut näytelmän jo 1830-luvun lopulla ollessaan maanmittarin apulaisena Ruokolahden Hölmölän kylässä. Silmänkääntäjää lainattiin eri lukemistoihin, mikä osaltaan teki teoksen tunnetuksi. Kaikkiaan Hannikainen julkaisi yhdeksän näytelmää, neljä jäi lisäksi julkaisematta.
Hannikainen kirjoitti myös runoja ja suomensi tunnettujen kirjailijoiden, kuten Holbergin, Shakespearen ja Cervantesin näytelmiä. Hänen suomennoksiinsa kuuluu myös asiaproosaa, lainopillisesta tietoudesta Venäjän historiaan. Hänen sepittämiään tai yleiskielen käyttöön ottamiaan sanoja ovat ajanmukainen, alkeiskoulu, huoltaja, julkisuus, kannattavaisuus, kansakoulu, katse, kirjanpito, kirjanpitäjä, käsityöläinen, liike, menekki, neuvosto, nimetä, näytellä, oppikoulu, osake, osinko, ostos, painattaa, pöytäkirja, sankaruus, sitoutua, taivuttaa (sanoja), taloudellinen, toimikunta, tukkukauppias, tulevaisuus, tuonti, valokuva, varatuomari, yhteiskunta, yhteisö (merkityksessä yleisö) ja äänne.
Muistamiset
Helsingin Pohjois-Haagassa on Pietari Hannikaisen tie.
Seljat
Seljat (Sambucus) on suku tesmayrttikasvien heimossa. Sukuun kuuluu 22 lajia.
Kuvaus
Seljat ovat kesävihantia, yksikotisia ja piikittömiä pensaita. Lehdet kasvavat vastakkain ja lehtilapa on parilehdykkäinen ja päätöparinen. Lehdykät ovat pitkäsuippuisia ja sahalaitaisia. Kukinto on huiskilo ja pienet kukat kaksineuvoisia. Teriö on valkoinen tai vihertävänvalkoinen, ratasmainen ja viisiliuskainen. Hedelmä on 3–5-siemeninen marja.
Käyttö
Siemenet ovat myrkyllisiä. Jos kuitenkin siemenet poistetaan, mustaseljan marjoista voidaan tehdä mehua.
Mikael Saha
Mikael Henrik Kalevi Saha (s. 5. maaliskuuta 1995 Loimaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue SG Cortinassa. Hän pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa Saha pelata myös laidassa. Hänen entisen seuransa Jukureiden silloisen urheilutoimenjohtaja Jukka Holtarin mukaan Sahaa voi hyvällä syyllä kutsua klassisesti kahden suunnan hyökkääjän ruumiillistumaksi.
Ura
Saha on Forssan Palloseuran kasvatti. Hän toimi kaudella 2009–2010 seuran C-nuorten varakapteenina. Kaudella 2010–2011 Saha voitti C-nuorten I-divisioonan karsintojen maalipörssin ja jakoi pistepörssin voiton HJK:n Mikael Hallbäckin kanssa. Kaudella 2011–2012 hän oli B-nuorten I-divisioonan karsinnoissa FoPSin paras maalintekijä 15 osumallaan.
Kaudeksi 2012–2013 Saha siirtyi Porin Ässien B-nuoriin. Seuraavan kauden 2013–2014 päätteeksi hän voitti A-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2014–2015 Saha nousi Ässien SM-liigarinkiin. Hän teki liigadebyyttinsä 31. lokakuuta 2014 vieraissa paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Saha merkittiin Ässien 13. hyökkääjäksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 1.59 minuuttia. Saha teki liigauransa avausmaalin kuudennessa ottelussaan 24. tammikuuta 2015 myös vieraissa Lukkoa vastaan. Yhteensä hänen tulokaskautensa toi 23 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5. Suurimman osan kaudestaan Saha pelasi kuitenkin vielä Ässien A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 20+25=46. Tammikuussa 2015 Saha teki vuoden jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Kaudesta 2015–2016 Saha pelasi vajaat puolet SM-liigassa, jossa hän teki 26 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2016–2017 Saha teki 58 runkosarja- ja kahdessa pudotuspeliottelussa tehot 4+4=8. Hän jakoi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Ässien sisäisen tehotilaston voiton Niko Ojamäen ja Aleksi Mäkelän kanssa lukemalla +1. Huhtikuussa 2018 Saha teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Saha siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan riveihin. Kaudeksi 2020–2021 hän palasi SM-liigaan ja siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Sahan jäi kuitenkin rotaatiorooliin ja hän pelasi vain 29 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Kaudella 2021–2022 Sahan rooli Jukureissa jäi vielä aiempaa pienemmäksi ja hän pelasi siellä kauden aikana vain seitsemän ottelua. Marraskuussa 2021 seura lainasi Sahan joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella hänen aiempaan seuraansa Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueeseen, jossa hän pelasi 11 ottelua.
Syyskuussa 2022 Saha siirtyi loppukauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue SG Cortinaan.
Muuta
Sahan pikkuveli Niklas pelaa hyökkääjänä Suomi-sarjajoukkue Lempäälän Kisassa.
Tunisian koripallomaajoukkue
Tunisian koripallomaajoukkue on Tunisian koripalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tunisiaa maajoukkuekilpailuissa. Sen paras arvokisasaavutus on hopeamitali Afrikan-mestaruuskisoissa 1965. Se selviytyi ensimmäisen kerran MM-kisoihin vuonna 2010. MM-kisoissa se hävisi kaikki viisi alkulohkon otteluaan, niukimmin Iranille lukemin 58–71.
Olli Karjalainen
Olli Karjalainen eli O. Karjaliini tai O. Karjalin (1. tammikuuta 1805 Hevossalo, Kerimäki – 11. helmikuuta 1855 Kompero) oli suomalainen kansanrunoilija.
Pagėgiain kunta
Pagėgiain kunta on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnasta. Se sijaitsee Tauragėn läänissä. Vuonna 2008 kunnan väkiluku oli 11 399 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Pagėgiai. Kunnan alue on tärkeä Klaipėdan, Šiauliain ja Kaliningradin rautateiden risteymäkohta.
Olli Karjalainen
Karjalainen kuvasi omia elämänvaiheitaan Kulkuruno-nimisessä runossaan. Hän lähetti runojaan ja kirjoituksiaan Elias Lönnrotille, ja niitä julkaistiin Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä.
Tammerkoski (kaupunginosa)
Kaupunginosan historiaa
Tampereen vanhimpia, jo vuosina 1807 ja 1822 käyttöön otettuja, vaikkakin vasta vuonna 1868 hyväksytyn asemakaavan myötä virallisiksi tulleita kadunnimiä ovat Tammerkosken kaupunginosassa sijaitsevat Hämeenkatu, Kauppakatu, Kirkkokatu, Kuninkaankatu ja Puutarhakatu. Kauppakatu oli Tampereen alkuperäinen pääkatu, koska sen varrelle keskittyivät kaupungin kauppapuodit. Hämeenkadusta tuli Tampereen uusi pääkatu 1900-luvun taitteessa, mihin vaikutti varsinkin Kyttälän liittäminen Tampereeseen ja uusi asemakaava, jossa Hämeenkatu jatkui 30 metriä leveänä Tammerkosken yli suoraan rautatieasemalle. Entinen Itäinenkatu nimettiin vuonna 1936 toteutetussa kadunnimiuudistuksessa Aleksis Kiven kaduksi ja Läntinenkatu Näsilinnankaduksi. Nimi Itäinenkatu otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1995 entisellä Finlaysonin tehdasalueella Satakunnankadun pohjoispuolella, jossa se muodostaa Aleksis Kiven kadun jatkeen; vanha nimi on näin palannut juurilleen. Itäisen- ja Läntisenkadun nimenmuutos herätti vastustusta, koska ne tarkoittivat alkuperäisen asemakaava-alueen itäistä ja läntistä rajaa. Aleksis Kiven kadun nimeä perusteltiin sillä, että Aleksis Kivi oli ”Hämeen suuri poika”. Näsilinnankadun nimi taas viittaa lähellä kadun pohjoispäätä sijaitsevaan Näsilinnaan. Satakunnankadun nimi oli vuoteen 1907 saakka Uusikatu. Kuninkaankatu on nimetty kaupungin perustajan, Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n mukaan.
Kauppakatu ulottui 1930-luvulle saakka Hämeenpuiston yli ja Aleksanterin kirkon ohi Pyynikintorin kulmaan saakka, kunnes se vuonna 1936 lyhennettiin ulottuvaksi vain Keskustorilta Hämeenpuistoon ja kadun länsipää yhdistettiin Pyynikintorilta Rajaportille (vanhalle Tampereen ja Pohjois-Pirkkalan rajalle) ulottuvaan, vuonna 1908 nimettyyn Pirkkalan valtatiehen (vuodesta 1956 Pirkankatu). Vuoden 1936 kadunnimiuudistuksen yhteydessä osa kaupunkilaisista olisi halunnut muuttaa Puutarhakadun nimen Minna Canthin kaduksi, koska Minna Canth oli syntynyt kadun varrella sijainneessa talossa, mutta kaupunginvaltuusto ei hyväksynyt ehdotusta, sillä Puutarhakatu kuuluu kaupungin alkuperäisiin kadunnimiin. Minna Canthin katu sijaitsee Pyynikinrinteen kaupunginosassa noin kilometrin päässä kirjailijan syntymäkodin paikalta.
Vantaankosken rata
pienoiskuva|[[Malminkartanon rautatieasema|Malminkartanon tunneliasema]] pienoiskuva|Sm2- ja Sm1-junayksiköistä koostuva M-juna saapumassa Vantaankosken asemalle. Vantaankosken rata on Huopalahden ja Vantaankosken välinen osuus Suomen rataverkosta. Radalla liikennöivät  ja  -tunnuksilla ajettavat junat kulkevat samaa reittiä Suomen pääradan kanssa Helsingistä Pasilaan ja Rantaradan kanssa Helsingistä Huopalahteen. Rata on rakennettu ensisijaisesti Helsingin seudun lähiljunaiikenteen tarpeisiin. Sen varrella sijaitsee Malminkartanon tunneliasema, joka oli ennen Kehäradan valmistumista Helsingin metroasemia lukuun ottamatta Suomen ainoa tunnelissa sijaitseva rautatieasema.
Historia
Martinlaakson rata piti rakentaa aikoinaan metroksi ratkaisemaan Helsingin ja Vantaan liikenneongelmia. Asemat ja laiturit suunniteltiin sitä silmällä pitäen, mistä muistona ovat vieläkin laiturin ja junan väliin laitetut etäisyyttä kaventavat puupalkit. Metroon viittaavana voidaan nähdä myös alkuperäinen linjatunnus, joka oli valkoinen M-kirjain oranssilla pohjalla, mikä on sama Helsingin metron tunnuksen kanssa – metron tunnuksessa olevassa oranssissa on kuitenkin enemmän punaista kuin keltaista sävyä, kun taas M-junalla enemmän keltaista.
Poliittisten syiden takia rata otettiin käyttöön 1. kesäkuuta 1975 kuitenkin rautatienä, joka erkanee Huopalahden asemalta ja suunnitelmista jätettiin pois tunnelirata Haagasta Kamppiin. Muusta valtion rataverkosta poiketen radan asemat jäivät Helsingin ja Vantaan kaupunkien omistukseen ja VR toimi niissä ainoastaan vuokralaisena.
Ensimmäisissä suunnitelmissa rata suunniteltiin rakennettavaksi tunneliin Myyrmäen kohdalla, jolloin Malminkartanon ohella myös Myyrmäen asema olisi toteutettu tunneliasemana. Tästä vaihtoehdosta kuitenkin luovuttiin jo varhaisessa vaiheessa. Malminkartanon asema otettiin käyttöön kolme vuotta muita asemia myöhemmin, 28. toukokuuta 1978.
Rata maksoi 110 miljoonaa markkaa, josta Vantaa maksoi 20, Helsinki 57 ja VR 33 miljoonaa markkaa. Martinlaakson rata rakennettiin kaksiraiteisena ja sähköistettynä. Radan kaikki risteykset rakennettiin eritasoristeyksiksi mahdollisimman suuren liikenneturvallisuuden saavuttamiseksi.
Alkuaikoina radalla kuljetettiin matkustajien lisäksi raskasta polttoöljyä Nesteen Kilpilahden jalostamolta Martinlaakson voimalaitokselle lyhyttä sivurataa pitkin, joka erkani Martinlaakson aseman pohjoispuolella, kaartuen Martinkyläntien tasoristeyksen yli tien viereen ja jatkuen edelleen voimalaitoksen säiliöiden eteen. Voimalaitoksen raide valmistui elokuussa 1976 ja säännöllinen tavaraliikenne alkoi tammikuussa 1977. Vuonna 1982 voimalaitos siirtyi kivihiilen käyttöön, jolloin öljy jäi toissijaiseksi polttoaineeksi ja tavaraliikenne radalla loppui. 1990-luvulla voimalaitokselle johtava raide vaihteineen purettiin kokonaan.
2. syyskuuta 1991 otettiin käyttöön Vantaankosken asema, josta tuli samalla M-junien uusi pääteasema. Rata oli kuitenkin jo ennen Vantaankosken aseman rakentamista ulottunut Martinkyläntien sillan eteläpuolelle, jossa sijaitsi lyhyt matkustajalaituri. Kyseistä laituria ei kuitenkaan käytetty normaalissa matkustajaliikenteessä mm. sähköistyksen puuttumisen vuoksi.
Lokakuussa 2013 liikenne radalla muuttui oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.
Kalusto
Martinlaakson radan matkustajaliikennettä liikennöitiin 2000-luvulle asti yksinomaan Sm1- ja Sm2-sähkömoottorijunilla. Lisäksi Martinlaakson voimalaitoksen tavaraliikenteessä käytettiin Dv12- ja Dv15-dieselvetureita. Syksyllä 2002 osa M-junan vuoroista alettiin ajaa matalalattiaisilla Sm4-junilla. Marraskuussa 2009 aloitettiin liikenne Sm5-junayksiköillä, jotka korvasivat aiemmat kalustotyypit kokonaan syksyyn 2013 mennessä. Vanhempaa kalustoa kuitenkin käytettiin satunnaisesti poikkeustilanteissa kevääseen 2015 asti.
Kesällä 2015 valmistuneen Kehäradan käyttöönoton jälkeen rataosan kaikki kaupallisen matkustajaliikenteen vuorot on ajettu Sm5-kalustolla.
Markku Suominen
Markku Olavi Suominen (8. marraskuuta 1949 Ämmänsaari – 22. toukokuuta 2013 Oulu ) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Suomisen levytysura alkoi vuonna 1968. Hänet muistetaan parhaiten Bobby Goldsboron kappaleen ”Honey” suomenkielisestä versiosta ”Hän” vuodelta 1968, ja José Felicianon listahitin "Sade" suomalaisversiosta vuodelta 1970.
Juhani Ihalainen
Juhani (Juhana) Ihalainen (1. heinäkuuta 1799 Rautalampi – 5. tammikuuta 1856 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Markku Suominen
Hänen veljensä Tapio Suominen on elokuvaohjaaja, jonka esikoiselokuva Narrien illat (1970) kertoi iskelmälaulaja Markku Suomisen arjesta ja keikkailusta puolidokumentaariseen tyyliin.
Juhani Ihalainen
Henkilöhistoria
Riitta Raatikaisen aviottomana lapsena syntynyt Ihalainen joutui jo lapsena kerjuulle. Vartuttuaan aikuiseksi hän oli ensin kuusi vuotta renkinä ja sairastuttuaan ryhtyi räätäliksi. Sairaus esti kuitenkin lopulta myös räätälinä toimimisen ja 1820-luvulta alkaen Ihalainen joutui elämään ruotuvaivaisena elämänsä loppuun saakka.
Kirjallinen tuotanto
Ihalaisen runoista kuusi: Tupakkiruno, Ylistysruno Kirjavaiselle, Naimaruno, Toholahden markkinoista, Talkousruno ja Runo itsestänsä ilmestyi painettuna Elias Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä vuosina 1836-1837. Ihalaisen runoja on ilmestynyt myös kokoomateoksessa Juhana Ihalaisen runoja, toimittaja Vihtori Laurila (Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1962).
Markku Suominen
Suominen levytti myös kaksi levyllistä lastenmusiikkia: levyn Pilvien paimen vuonna 1977 sekä albumin Hottentottilaulu ja muita suosittuja lastenlauluja vuonna 1982. Vuonna 1986 hän perusti levy-yhtiön Ring Music, mutta se teki konkurssin vuonna 1987.
Screaming Life (EP)
Screaming Life on grunge yhtye Soundgardenin lokakuussa vuonna 1987 julkaistu debyytti-EP. Albumin julkaisi Sub Pop levy-yhtiö. EP uudelleenjulkaistiin vuonna 1990 Screaming Life/Fopp-albumilla, joka sisälsi Soundgardenin molemmat kaksi ensimmäistä EP:tä.
Markku Suominen
Suomisella diagnosoitiin keväällä 2013 ruokatorven syöpä. Hän menehtyi Oulun yliopistollisessa keskussairaalassa 22.5.2013. Markku Suomisen poika Olavi Suominen on laulukilpailuissa menestystä saavuttanut tenori, poika Anton Suominen ja tytär Tuuli Suominen ovat jazzmuusikkoja.
ARA Cabo San Antonio
ARA Cabo San Antonio (runkonumero Q-42) oli Argentiinan laivaston maihinnousualus, joka valmistettiin Argentiinassa AFNEn Rio Santiagon telakalla. Aluksen suunnittelu perustui Yhdysvaltain laivaston De Soto County -luokan maihinnousualuksiin. Se kykeni kuljettamaan jopa 23 keskiraskasta panssarivaunua ja 700 miestä varusteineen.
Palvelus
Alus osallistui Falklandin sotaan kuljettaen kaksikymmentä 1. maihinnousupataljoonan panssaroitua LVTP7 AMTRAC -maihinnousuajoneuvoa sekä LARC-V -kuljetusamfibioajoneuvoa, joilla siirrettiin 2. merijalkaväkipataljoonan D- ja E-komppania Yorke Bayhin. Tämän operaation päätyttyä alus ei enää osallistunut sotatoimiin lukuun ottamatta Port Stanleyn miinoittamista.
Alus poistettiin palveluksesta 1997.
Taavetti Savolainen
David (Taavetti) Savolainen (1. tammikuuta 1797 Kuopion pitäjä – 4. toukokuuta 1855 Kuopio) oli suomalainen kansanrunoilija.
Savolainen myi perinnöksi saamansa maatilan ja muutti asumaan Kuopion kaupunkiin josta hän osti kaupunkitalon. Myöhemmin Savolainen myi tämänkin talonsa ja työskenteli sitten laivamiehenä Saimaan vesistössä liikkuneissa laivoissa. Palattuaan Kuopioon Savolainen kuljetti viimeksi tavaroita Toivalan ja Kelloniemen välillä.
Lohjanjärvi
Lohjanjärvi on Uudenmaan maakunnan suurin järvi. Lohjanjärven pinta-ala on 122 km², josta 31 km² on saaria. Sen korkeus merenpinnasta on 32 metriä. Järvi on suhteellisen syvä ja sen syvin kohta Isollaselällä on lähes 55 metriä. Järven keskisyvyys on 12,7 metriä. Lohjanjärvi laskee Mustionjoen kautta mereen.
Ajan saatossa osia järvestä on kuulunut Nummi-Pusulaan, Nummeen, Lohjan kuntaan, Karjaaseen, Karjalohjaan ja Sammattiin, mutta nykyisin se on osa Raaseporin ja Lohjan kaupunkeja.
Maantiede
Lohjanjärvi oli aikoinaan eräs Itämeren lahdista, kunnes kuroutui siitä maankohoamisen myötä erilleen. Järviallas on muodostunut kahden reunamuodostuman, Lohjanharjun ja Karjalohjanharjun väliselle alueelle. Nimenomaan Lohjanharju on se tekijä, joka on synnyttänyt järvialueen. Ilman sitä läntisellä Uudellamaalla olisi yhtä vähän järviä kuin Keski- ja Itä-Uudellamaalla.
pienoiskuva|Haikarinniemestä virkistysarvoltaan tärkeään Liessaareen johtava 1950-luvulla rakennettu puinen silta.
Hiidenvesi ja Hormajärvi laskevat Lohjanjärveen. Lohjanjärvi ulottuu Lohjan ja Raaseporin kaupunkien alueille. Järven rantoja sivuavat merkittävät taajamat ja kylät Lohjalla: Virkkala, Vappula, Ojamo, Lohjan keskusta, Moisio, Routio, Karstu ja Karjalohjan kirkonkylä sekä Raaseporin alueella Mustio. Järven rannoilla on parikymmentä kaupunkien ylläpitämää yleistä uimarantaa. Lohjanjärven suurin saari Lohjansaari (1 995 ha) on Suomen sisävesien saarien pinta-alatilastossa 24. sijalla. Muita merkittäviä saaria ovat Jalassaari (360 ha), Pensaari (114 ha), Huhtasaari (76 ha) ja Seppälänsaari (68 ha). Niihin kaikkiin on tieyhteys siltojen avulla. Virkistysarvoltaan tärkeässä Liessaaressa on muun muassa yleinen uimaranta, luontopolku sekä laavu.
Suomen järvien pinta-alatilastossa Lohjanjärven sijoitus on 49. suurin. Valuma-alue on järvi mukaan lukien 1 930 km². Valuma-alueesta noin neljä viidesosaa muodostaa Väänteenjoki, jonka kautta Hiidenvesi laskee Lohjanjärveen. Lohjanjärvi on melko syvä, keskisyvyys on 12,7 metriä. Koska järven keskipinta on vain vajaan 32 metrin korkeudella, isonselän syvin kohta (55 m) ulottuu siis 23 metriä merenpinnan alapuolelle. Lohjanjärven 1 120 miljoonan kuutiometrin vesitilavuudesta noin 85 miljoonaa kuutiometriä on merenpintaa syvempänä. Tämä on Suomen järvien suurin kryptodepressio.
Lohjanjärven kaksi suurinta selkää ovat Isoselkä ja Karjalohjanselkä. Järvi on vesityypiltään tummavetinen. 1970-luvulla järvi kärsi pahoin yhteiskunta- ja teollisuusjätevesistä, mutta päästöjen rajoitus- ja puhdistustoimien ansioista vedenlaatu on nykyisin hyvä. Haja-asutuksen ja maatalouden päästöt ovat edelleen ajoittain ongelma. Noin 80 % kuormituksesta on hajakuormitusta. Erityisesti Väänteenjoen reittiä pitkin tulee Hiidenveden liian ravinteikasta vettä. Kuormituksen vuoksi Lohjanjärvessä esiintyi vielä 2000 -luvulla sinilevä kukintoja. Vesistöpäästöjen rajoittamistoimien ansiosta tilanne on vuosi vuodelta parantunut.
Huomattavimmat pistekuormittajat ovat viime vuosikymmeninä olleet Lohjan kaupunki, Kirkniemen paperitehdas sekä Lohjan keskustan läheisyydessä vuoteen 2015 asti sijainnut Mondin paperitehdas. Huonokuntoisimpia alueita ovat mainittujen kuormittajien läheisyydessä sijaitsevat Maikkalanselkä, Pappilanselkä ja Hållsnäsfjärdenin-Kyrköfjärdenin alue.
Lohjanjärveltä on yhteys Väänteenjoen kautta pohjoisempana sijaitsevaan Hiidenveteen. Nämä kaksi Uudenmaan suurinta järveä muodostavat siis yhtenäisen vesireitin. Järvien välissä on Väänteenjoella pato, jossa on veneliikennettä varten kesällä 2009 avattu sulkuportti. Pato tarvitaan, koska Hiidenvesi toimii pääkaupunkiseudun vesihuollon varavesialtaana ja sen pinta on tämän vuoksi säännelty. pienoiskuva|Kaksi uudenmaan suurinta järveä, Hiidenveden ja Lohjanjärven yhdistävä Väänteenjoki kuvattuna Väänteenjoen sulkuportin luota.
Lohjanjärvi oli vuonna 2011 ehdolla Uudenmaan maakuntajärveksi, mutta hävisi yleisöäänestyksen Tuusulanjärvelle.
Luonto
thumb|Hiidenvesi, Lohjanjärvi ja Karjaanjoki.
Lohjanjärvelle ovat tyypillisiä hyvin rehevät ja tiheät lehtokasvillisuuden peittämät rannat. Tyypillinen rantavyöhykkeen lehtojen puulaji on tervaleppä. Alueella on runsaasti lehtoja kalkkipitoisen maaperän ja eteläisen sijainnin vuoksi. Alueella tavataan useita eteläisiä kasvi- ja eläinlajeja, joita ei esiinny muualla Suomessa. Lohjanjärven rannoilla on myös havaittavissa vanhan rantaviivan muistona niin kutsuttua terassi- ja vesijättömaata, sillä järven pintaa laskettiin 1800-luvun lopussa 1,5 metriä uuden viljelysmaan hankkimiseksi louhimalla Mustion koskea kahteen otteeseen.
Karkalin niemellä sijaitsee Suomen suurin luonnon itsensä muodostama luola, kalkkikiveen muinaisen puron syövyttämä Torholan luola ja Karkalin luonnonpuisto, joka on Suomen merkittävimpiä ja lajistoltaan ainutlaatuisimpia lehtometsiä. Karkalin nähtävyyksiin kuuluvat jalopuut, kuten tammet, saarnet ja lehmukset, runsaat pähkinäpensaskasvustot, kevätkukat, kuten sini-, valko-, kelta- ja kangasvuokko sekä harvinaiset kasvit kuten punavalkku ja pesäjuuri. Pähkinäpensaslehtoja on järven rantojen läheisyydessä erityisen runsaasti. Näitä on esimerkiksi Virkkalan Pähkinäniemessä. Lohjansaaressa ja Jalassaaressa tavataan harvinaista kynäjalavaa. Alueen useilla kalkkikivikallioilla tavataan maaperälle erikoistuneita kasveja, joita ei muualla Suomessa juuri esiinny. Lohjanjärven luonto kuuluu Suomen eteläisimpään kasvivyöhykkeeseen eli niin sanottuun tammivyöhykkeeseen. Tammen luontainen kasvualue seuraa Lohjanjärven pohjoisrantaa. pienoiskuva|Kuuluisa Paavolan Tammi Lohjanjärven Lohjansaaressa.
Lohjanjärvestä kalastetaan muun muassa kuhaa, haukea, ahventa ja muikkua. Järveen on istutettu myös taimenta. Lohjanjärvellä järjestetään säännöllisesti heittokalastus-, uistelu- ja pilkkikilpailuja.
Karva-levyt
Karva-levyt oli Ypö-Viis -yhtyeen levy-yhtiö vuosina 1979-1980. Monista muista punk-kauden pienlevymerkeistä sen erottaa nimenomaan se, että se toimi yrityspohjalla. Yhtye julkaisi samaan aikaan Karva-Levyjen pyörittämisen kanssa omia levytyksiään myös Poko Rekordsilla, "
Ypö-Viiden tuotannon lisäksi Karva-levyt julkaisi Tommy & the Teenagersin, Pupukuusikon ja Äpyli ja Utu ptrui tänne prutuin singlet kultakin.
Vuonna 1980 tarkoitus oli julkaista kokoelma-LP jossa Karva-levyjen artistien lisäksi olisi ollut Eppu Normaalin muualla julkaisematonta musiikkia. Eppu Normaali kuitenkin perui lupaamansa mukaantulon. Karva-levyt peruutti projektin ja lopetti toimintansa.
S/S Metsä
Tekniset tiedot
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Kaijat
Kaijat (Psittaculidae) on papukaijalintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit on luokiteltu kuuluviksi papukaijojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu siitä omaksi heimokseen. Kaijojen heimoon kuuluu BirdLife Suomen käyttämän luokituksen mukaan 45 sukua ja 184 lajia.
Kaijoja tavataan Afrikasta, Aasiasta ja Oseaniasta. Niiden elinympäristöä ovat metsät ja ravintoa marjat, hedelmät, siemenet ja kukkien mesi. Ulkonäöllisesti tyypillisiä piirteitä ovat suuri ja koukkupäinen nokka ja usein värikäs höyhenpuku.
Yrjö Meurman
Kaarlo Yrjö Agathon Meurman (1888 Ilmajoki –1960 ) oli Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautiopin professori 1931–1957, ja hän oli arvostettu korvalääkäreiden kouluttaja. Meurman toimi sisällissodan aikana kenraali Linderin esikuntalääkärinä.
Meurmanin veljiä ovat Otto-Iivari Meurman ja Olavi Meurman.
Protocetus
Protocetus oli muinaisvalaisiin kuulunut suku, joka eli eoseenikaudella Egyptin alueella. Sen edeltäjiä valaiden evoluutiossa olivat Pakicetus, Ambulocetus ja Rodhocetus ja seuraajia Dorudon ja Basilosaurus. Protocetus oli petoeläin ja se oli noin 2,5 metriä pitkä. Sen eturaajat olivat vielä räpylämäiset, mutta takaraajat olivat muuttuneet evämäisiksi.
Maanosaliittojen cup 2009
Maanosaliittojen cup 2009 pelattiin Etelä-Afrikassa 14.–28. kesäkuuta. Se on vuoden 2010 jalkapallon MM-kilpailuiden esiturnaus. Puolustavana mestarina turnaukseen lähti Brasilia, joka voitti vuoden 2005 turnauksen. Brasilia voitti turnauksen loppuottelussa alkulohkosta negatiivisella maalierolla jatkoon päässeen Yhdysvallat, vaikka oli kahden maalin tajaa-ajoasemassa ottelun puoliajalla.
Turnauksen virallinen ottelupallo oli Adidasin valmistama Kopanya. Sana on eteläsothoa ja tarkoittaa ”liittykää yhteen”. Pallon kuviointiin oli otettu vaikutteita ndebeleiden taiteesta.
Joukkueet
thumb|310px|Fifan maanosaliitot
Turnaukseen pääsivät mukaan isäntämaa, hallitseva maailmanmestari ja Fifan maanosaliittojen hallitsevat mestarit.
Joukkueet arvottiin kahteen neljän joukkueen alkulohkoon. Isäntämaa Etelä-Afrikka sijoitettiin automaattisesti lohkon A ensimmäiseksi joukkueeksi. Saman maanosaliiton joukkueet eivät voi pelata samassa lohkossa, joten Egypti sijoitettiin lohkoon B. Myös Italia ja Espanja arvottiin eri lohkoihin. Arvonta suoritettiin Sandton Convention Centressä Johannesburgissa 22. marraskuuta 2008.
Ottelupaikat
Otteluita pelattiin neljällä stadionilla neljässä kaupungissa.
Alun perin myös Port Elizabethin Nelson Mandela Bay Stadiumilla oli määrä pelata, mutta kaupunki vetäytyi isännyydestä, sillä stadionin ei katsottu valmistuvan ennen 30. maaliskuuta 2009 asetettua takarajaa.
Tuomarit
FIFA nimesi turnaukseen kymmenen tuomarikolmikkoa, vähintään yhden jokaisesta maanosaliitosta. Tuomarit valittiin vuoden 2010 MM-kilpailuihin ehdolla olevien tuomarien joukosta. Päätuomari ja tämän mukana olevat avustavat tuomarit tulevat pääsääntöisesti samasta maasta.
Tulokset
Otteluiden alkamisajat Etelä-Afrikan aikaa (UTC+2).
Maalintekijät
5 maalia:
3 maalia:
2 maalia:
1 maali:
oma maali:
Kokkelivekkulit
Kokkelivekkulit on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1994 valmistunut lähinnä lapsille suunnattu ruoka-aiheinen televisio-ohjelma. Televisio-ohjelmassa Yle TV2:n Pikku Kakkosesta tuttu käsinukke Ransu Karvakuono ja Pekka "Pablo" Seppä valmistavat sarjan joka osassa eri ruokalajin. Tarinankerronnan ja ruoanlaiton lomassa Ransu ja Pablo esittävät kyseisen ruokalajin inspiroiman laulun.
Ohjelma on esitetty ensimmäisen kerran Pikku Kakkosen yhteydessä vuosina 1994–1995. Uusinta esitettiin 2000-luvun alussa. Kokkelivekkulit on saatavilla kokonaisuudessaan Yle Tallennemyynnin julkaisemana kirjastotallenteena.
Sony Music Entertainment julkaisi samana vuonna Kokkelivekkulit-nimisen albumin, joka sisälsi kaikki ohjelmassa esitetyt musiikkiesitykset.
Mantelipistaasi
Mantelipistaasi (Pistacia vera) on pistaasien (Pistacia) sukuun kuuluva kasvi. Sen luumarjojen vaaleanvihreää siementä, niin sanottua pistaasipähkinää, käytetään muun muassa jälkiruoissa ja leivonnaisissa. Sitä myydään myös paahdettuina ja suolattuina.
Mantelipistaasi kasvaa luonnonvaraisena Aasian keski- ja lounaisosien vuoristoalueilla kuten Iranissa, Afganistanissa ja Turkmenistanissa. Sitä viljellään yleisesti muun muassa Välimeren seudulla, Kaliforniassa ja Australiassa. Välimerellä on kasvanut luonnonvaraisena pienempisiemenisiä mantelipistaaseja.
Puu kasvaa noin kymmenmetriseksi. Sen lehdet ovat kapeat, 10–20 senttimetriä pitkät. Se on kaksikotinen: hede- ja emikukat kasvavat eri yksilöissä.
Ensten
Ensten voi viitata ainakin seuraaviin:
Lakselvtindane
Lakselvtindane on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva teräväpiirteinen vuorimassiivi Tromssan kunnassa, Pohjois-Norjassa. Korkein huipuista on Store Lakselvtinden yltäen 1 616 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta.
Huippuja
thumb|310px|right|Lakselvtindanen vuoriketjua nähtynä lounaan suunnalta [[Lakselvdalen-laaksosta maaliskuussa 2012.]]
thumb|left|250px|Lakselvtindanen huippuja Lakselvbukta-lahden takana nähtynä luoteen suunnalta maaliskuussa 2012.
Live from the Jungle
Guns N' Roses, joka tunnetaan myös nimellä Live from the Jungle, on rock-yhtye Guns N' Rosesin vuonna 1988 vain Japanissa julkaistu EP. Suurin osa kappaleista on äänitetty The Marquee Clubilla.
Kappaleet
"Move to the City" on sama versio kuin Live Like a Suicidella. "Sweet Child O 'Mine" on sama versio kuin Appetite for Destructionilla.
Tetijivin piiri
Piirin hallintokeskus oli Tetijivin kaupunki (Тетіїв, 13 268 as.). Se sijaitsee linnuntietä 135 kilometriä Kiovan keskustasta etelälounaaseen. Tetijiv mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1185, sai vuonna 1956 kaupunkityyppisen taajaman ja vuonna 1968 kaupungin aseman.
Tall Poppy Syndrome
Nauhoitus
Leprous päätti nauhoittaa albuminsa kotimaansa Norjan sijaan Ruotsissa siitä syystä, että sieltä löytyi enemmän heidän musiikkityyliinsä sopivia studioita. Myös tuottajaksi löytyi ruotsalainen Scar Symmetryn sekä Carnal Forgen kitaristi Jonas Kjellgren. Ennen studioon astumista yhtye oli jo säveltänyt ja harjoitellut albumin sisällön huolellisesti, joten nauhoittamisessa saatettiin keskittyä vain soittamiseen. Nauhoitukset alkoivat rumpujen äänityksellä Peter Tágtgrenin The Abyss-studiossa. Muut soittimet ja laulu nauhoitettiin Black Lounge Studiossa lukuun ottamatta bassoraitoja, jotka Leprouksen basisti Halvor Strand äänitti kotistudiossaan Norjassa. Nauhoitukset suoritettiin elokuussa 2008 ja ne kestivät yhteensä kolme viikkoa.
Kappaleet
Musiikin on säveltänyt Leprous, sanat ovat kirjoittaneet Halvor Strand ja Tor Oddmund Suhrke.
Dordogne (joki)
Dordogne on joki Ranskan lounaisosissa. Dordogne saa alkunsa Ranskan keskiylängöltä Puy de Sancy -vuoden rinteiltä Auvergnen alueella. Joki virtaa noin 500 kilometriä länteen ennen kuin luovuttaa vetensä Girondeen, joka on Dordognen ja Garonnen yhteinen estuaari.
Dordogne kuuluu niiden muutamian jokien joukkoon, jossa esiintyy vuorovesiporras-nimistä ilmiötä. Dordognen laakso on tunnettu kauneudestaan. Se houkuttelee runsaasti matkailijoita ja vaikuttaa merkittävästi koko alueen matkailuelinkeinoon. Matkailijoiden pääkausi on kesäkuulta syyskuulle.
Dordognen merkittävin sivujoki on Vézère, jonka laaksoista on löytynyt merkittäviä esihistoriallisia luolapaikkoja. Yleensä Dordognen varrella on paljon luolia, joita kutsutaan yhteisnimellä Dordognen luolat.
Ea
200 px|thumb|Eaa esittävä korkokuva
Enki merkitsee sumerin kielellä kirjaimellisesti ”maan herra”, ja hän lienee ollut alun perin maan jumala. Sumerien myytissä Enki ja maailman järjestys kerrotaan, että Enki vakiinnutti valtioiden rajat ja asetti jumalille näiden tehtävät. Toisen sumerilaisen myytin mukaan Enki oli luojajumala, joka muotoili ihmiset jumalten orjiksi. Alkuperäisessä roolissaan Enki liitettiin siemeniin ja hedelmällisyyteen. Hänet esitettiin usein puoliksi vuohena ja puoleksi kalana, ja astrologian eläinradan merkki kauris juontuukin Enkistä.
Enkin akkadilainen vastine Ea oli puolestaan rituaalisen puhdistautumisen jumala. Vesien puhdistusriittiä kutsuttiin ”Ean vedeksi”. Ea hallitsi myös noituuden ja manaukset. Useissa taruissa hän oli lisäksi kulttuurin tuoja ja muotoilun jumala, ja siten käsityöläisten ja taiteilijoiden suojelusjumala. Ea oli myös kuninkaiden neuvonantaja, jota pidettiin viisaana jumalana. Akkadilaisissa myyteissä hänet esitetään taitavana ja ovelana välittäjänä, joka saattoi tarpeen tullen olla viekas ja kavala. Akkadin mytologiassa hänellä on myös merkittävä rooli Babylonian kansallisjumala Mardukin isänä.
Enki ja Ninhursag
Enki ja Ninhursag -tekstissä kuvataan tarkasti Enkin tekemisiä. Ninhursag on Enkin puoliso, ja he saavat Ninsar-tyttären. Merkittävä osa tätä tekstiä ovat myös Enkin saamat kahdeksan haavaa, joista parantuakseen hän synnyttää kahdeksan jumalaa:
Synnytettyään nämä kahdeksan jumalaa Enki määrää jokaiselle vielä kohtalon.
Susiemon klaani
Susiemon klaani on vuonna 2005 ilmestynyt Maite Carranzan kirjoittama kirja, joka kertoo 14-vuotiaasta tytöstä nimeltä Anaid ja hänen matkastaan tavallisesta tytöstä noidaksi.
Juoni
Neljätoistavuotias Anaid elää Pyreeneillä, pienessä Urtin kylässä. Eräänä aamuna Anaidin äiti Selene katoaa merkillisesti, ja Anaid sekä susiemon klaanin jäsenet Gaya, Elena, Karen sekä Criselda ryhtyvät etsimään tätä. Anaidin täyttäessä 14 vuotta hän alkaa huomata erilaisia ja uusia merkkejä ympärillään ja luulee jo tulleensa hulluksi, kunnes saa kuulla tädiltään Criseldalta olevansa noita kuten kaikki sukunsa naiset. Anaid joutuu pakenemaan Sisiliaan Valerian ja tämän ylimielisen tyttärensä Clodian luokse. Siellä Anaid adoptoidaan delfiiniemon klaaniin ja vihitään noidaksi. Hän saa tietää äitinsä Selenen olevan kauan sitten laaditun ennustuksen valittu, joka lopettaa ikiaikaisen taistelun omarien ja odishien välillä. Anaid alkaa kehittää omia noidankykyjään.
Haaparannan rata
Haaparannan rata on Ruotsin rataverkon osuus Bodenista Morajärven ja Kainuun (Kalixin) kautta Haaparannalle. Rataosa on yksiraiteinen ja kuuluu Ruotsin rataverkon runkoratoihin. Bodenin rautatieasemalta on yhteys Luulaja–Kiiruna–Narvik-radalle. Radan alkuperäinen linjaus kulki Morajärveltä Haaparannalle sisämaassa Karungin kautta. Vuonna 1961 rataosaan liitettiin 50 kilometrin mittainen sivurataosuus Morajärveltä Kainuuseen ja edelleen Karlsborgin paperitehtaille. Tämä rataosuus on uuden Kainuu–Haaparanta-radan valmistumisen myötä nykyisin osa varsinaista Haaparannan rataa, ja vanha päälinja Karungin kautta on lakkautettu.
Faa’an kansainvälinen lentoasema
thumb|225px|Faa'an kansainvälinen lentoasema Faa’an kansainvälinen lentoasema on lentoasema Tahitin saarella Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Faa’an kunnassa.
Faa’an kansainvälinen lentoasema on Ranskan Polynesian ainoa lentoasema, jolta lähtee kansainvälisiä lentoja. Lentoasemalla on yksi kiitotie (04/22), jonka pituus on 3 463 metriä. Vuonna 2015 lentoasemaa käytti 1 195 105 matkustajaa.
Haaparannan rata
Peruskorjaushanke
Osuus Bodenista Kainuuseen sähköistettiin rataosan peruskorjauksen yhteydessä vuosina 2008–2011 ja ensimmäinen sähkövetoinen juna Kainuuseen liikennöi vuoden 2011 lopulla. Kaupallinen sähkövetoinen tavaraliikenne Kainuusta Haaparannalle alkoi aamulla 10. joulukuuta 2012 klo 6.00. Ensimmäinen kaupallisen liikenteen juna uudella radalla oli tavarajuna nro 6000 Bodenista Haaparannalle. Vanha rataosuus Morajärveltä Karungin kautta Haaparannalle lakkautettiin 8.12.2012. Radalla on tason 2 mukainen eurooppalaisen junankulunvalvonnan liikenteenohjausjärjestelmä.
Suurimmat sallitut ajonopeudet Haaparannan radalla vaihtelevat: vanhimmalla rataosuudella Boden–Morajärvi 90 km/h, myöhemmin rakennetulla osuudella Morajärvi–Kainuu 140 km/h, sekä hiljattain valmistuneella osuudella Kainuu–Haaparanta 250 km/h. Rataosuudella kulkee toistaiseksi kuitenkin vain tavarajunia, joiden huippunopeus on 100 km/h.
Liikenne
Uusi rataosuus Kainuu–Haaparanta mahdollistaa matkustajajunien ajamisen nykyistä bussiyhteyttä nopeammin Luulajan ja Haaparannan välillä. Norrbottenin junaliikennettä hallinnoiva Norrtåg on osoittanut kiinnostusta harjoittaa henkilöliikennettä reitillä koko 2010-luvun ajan. Matkustajaliikenne Haaparannan välillä alkoi 1. huhtikuuta 2021 kahdella päivittäisellä vuoroparilla Luulajaan ja yhdellä Uumajaan. Matka-aika Luulajaan on hieman alle kaksi tuntia, ja siihen sisältyy pysähdykset Bodenissa ja Kainuun uudella matkakeskuksella. Liikenteessä käytettävien Regina-junien huippunopeus on 200 km/h.
Radan rakentaminen
thumb|250px|Uutta Haaparannan rataa [[Kalixissa.]] thumb|250px|[[Haaparannan rautatieasema.]] thumb|250px|[[Karungin rautatieasema (Ruotsi)|Karungin rautatieasema.]] Rata Haaparannalle valmistui 1900-luvun alussa useissa osissa. Vuonna 2012 rataosuus siirtyi uudelle linjaukselle rannikkoa pitkin.
Henkilöliikenne rataosalla Karunki–Ylitornio päättyi vuonna 1984 ja tavaraliikenne vuonna 1986, jonka jälkeen radan kiskotus purettiin. Radan sillat ovat kuitenkin jäljellä.
Vuonna 1986 otettiin käyttöön Morajärven ja Lapinjärven välinen 3,6 kilometrin mittainen rataoikaisu, joka lyhensi matkaa 1,5 kilometriä. Samalla Räktjärven rautatieasema jäi syrjään ratalinjalta ja lakkautettiin. Vanha rataosuus sekä Lillån-joen ylittävä rautatiesilta purettiin. Uusi ratalinja kulkee lähes viivasuorana Stråkanista Lill-Galbergetin juurelle ja ylittää Furuträsketin järven maapenkereellä.
Fredrik Geronimo Björnberg
Björnberg toimi upseerina 1878–1898, sai eron everstinä ja oli Suomen Pankin Pietarin konttorin komissaari 1897–1906. Vaasan läänin kuvernööri hän oli 1900–1903 ja 1905–1906 sekä ministerivaltiosihteerin apulainen 1906–1909.
Björnberg toimi Myllykoski Träsliperi Aktiebolagin hallituksen puheenjohtajana ja tuki neljännesvuosisadan ajan veljeään, isännöitsijänä toiminutta Claes Björnbergiä. Veljekset kehittivät yhdessä pienestä puuhiomosta huomattavan teollisuulaitoksen.
Myllykosken Träsliperi Aktiebolag siirtyi vuonna 1919 osaksi Yhtyneet Paperitehtaat Osakeyhtiötä. Uuden yhtiön perustavassa yhtiökokouksessa 1920 hallituksen puheenjohtajaksi valittiin kenraali Rudolf Walden. Björnberg valittiin hallituksen jäseneksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka 1924.
Sixten Wackström
Sixten Konstantin Wackström (s. 2. elokuuta 1960 Porvoo) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.
Wackström edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Moskovassa 1980 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa seitsemänneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Puiston ja vanhemman veljensä Patrick Wackströmin kanssa sekä keskeytti henkilökohtaisessa 189 kilometrin maantieajossa. Radalla hän sijoittui 4 000 metrin takaa-ajossa 11:nneksi Suomen ennätyksellä 4.50,17. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa 13:nneksi yhdessä Harry Hannuksen, Kari Myyryläisen ja Patrick Wackströmin kanssa sekä karsiutui 4 000 metrin takaa-ajon alkuerissä.
Sixten Wackström sijoittui viidenneksi 3 000 metrin takaa-ajossa nuorten MM-kilpailuissa vuonna 1978. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui 100 kilometrin joukkueajossa parhaimmillaan 11:nneksi vuonna 1983 sekä 4 000 metrin takaa-ajossa 17:nneksi ja joukkuetakaa-ajossa 11:nneksi vuonna 1981. Hän sijoittui Berliinin neljän päivän ajossa kolmanneksi vuonna 1981. Ikämiessarjoissa hän voitti kaksi maailmanmestaruutta 1990-luvun lopulla, ja mm. 2010 EM-kisoissa pisteajon kultaa.
Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Wackström voitti kultaa henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1980 sekä 4 000 metrin takaa-ajon henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa vuonna 1984. Vuoden 1980 maantieajon palkintojenjaossa hän sai alun perin hopeamitalin, koska hän irrotti kätensä ohjaustangosta ennen maaliviivaa ja hänet silloisten sääntöjen mukaisesti pudotettiin lopputuloksissa oman ryhmänsä viimeiseksi eli tuossa tapauksessa toiseksi. Mestaruusarvo palautettiin hänelle vasta vuonna 2000.
Seuratasolla "Sicke" Wackström edusti Porvoon Akillesta. Hän voitti maantie- ja ratalajeissa vuosina 1979–1998 yhteensä kymmenen henkilökohtaista Suomen-mestaruutta ja viisi joukkuemestaruutta. Hän ajoi 4 000 metrin takaa-ajon lisäksi Suomen ennätyksen myös 1 000 metrin aika-ajossa, 1.09,68 vuonna 1984.
Sixten Wackströmin isä Ole Wackström oli 1960-luvulla Suomen parhaita kilpapyöräilijöitä ja toimi myös poikiensa valmentajana.
Myrskysukeltaja
thumb|Myrskysukeltaja lennossa. Myrskysukeltaja (Pelecanoides urinatrix) on yksi neljästä myrskysukeltajien heimon lintulajista. Ne kuuluvat kaikki samaan sukuun (Pelecanoides). Myrskysukeltaja elää eteläisen pallonpuoliskon valtamerillä.
Koko ja ulkonäkö
Myrskysukeltaja on ulkonäöltään lunnimainen ja sen ruumiinrakenne on tanakka. Täysikasvuisen linnun pituus on 23 cm. Sukupuolet ovat samannäköiset. Väritykseltään selkäpuoli on tummanharmaa, siipien takaosat vaaleamman harmaat ja vatsapuoli vaalea.
Levinneisyys
Myrskysukeltajaa tavataan Etelä-Afrikassa ja Intian valtameren saarilla sekä myös eteläisellä Atlantilla, Australian kaakkoisrannikolla ja Uuden-Seelannin ympäristössä. Maailman populaation koko on noin 14 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Lintu viihtyy merellä ja se on hyvä lentäjä ja sukeltaja.
Lisääntyminen
thumb|left|220px|Myrskysukeltajan muna. Myrskysukeltaja pesii onkaloissa luodoilla ja saarilla sekä rannikolla, muodostaen yhdyskuntia. Naaras munii yhden munan ja molemmat puolisot hautovat sitä yhteensä kahdeksan viikkoa.
Ravinto
Ravinto koostuu erilaisista vedenelävistä. Ruokaa etsiessään se sukeltaa tavallisesti 30–35 metrin syvyyteen ääriarvojen ollessa 8 ja 64 metriä. Tärkeimmät ravintoeläimet olivat äyriäisiä ja hankajalkaisia.
John Ericson
John Ericson (25. syyskuuta 1926 Düsseldorf, Saksa – 3. toukokuuta 2020 ) oli yhdysvaltalais-saksalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa TV-ohjelmissa ja elokuvissa kuten Pretty Boy Floyd (1960), Vihreä tuli (1954) ja Hokkuspokkus taikaluudalla (1971).
U-124 (1940)
U-124 oli Saksan laivaston tyypin IXB sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se teki yksitoista taistelupurjehdusta ja upotti 46 kauppa-alusta, yhteensä 219 862 rekisteritonnia ja kaksi sotalaivaa. Lisäksi se vaurioitti neljää alusta (30 067 grt). Purjehdusten aikana se oli kahdessa sukellusveneryhmässä. Britannian kuninkaallisen laivaston alukset upottivat veneen 2. huhtikuuta 1943 Portugalin rannikolla koko miehistön saadessa surmansa.
Isaac Peral (C1)
Isaac Peral (runkonumero C1) oli Espanjan laivaston vuonna 1927 vesille laskettu C-luokan sukellusvene.
U-124 (1940)
Valmistus
Alus tilattiin 15. joulukuuta 1937 AG Weseriltä Bremenistä, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1939 telakkanumerolla 956. Se laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 11. kesäkuuta ensimmäisenä komentajanaan Georg-Wilhelm Schulz.
Isaac Peral (C1)
Valmistus
Alus tilattiin SECN:ltä Cartagenasta, missä köli laskettiin 19. kesäkuuta 1923. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1927 nimellä C1 ja otettiin palvelukseen 18. heinäkuuta 1928.
U-124 (1940)
Palvelus
Alus oli palvelukseen oton jälkeen miehistön koulutuksessa 2. sukellusvenelaivueessa 11. kesäkuuta - 11. kesäkuuta 1940 ennen kuin se aloitti partiomatkat saman laivueen mukana.
1. Partiomatka
U-124 lähti 19. elokuuta 1940 Wilhelmshavenista ensimmäiselle partiomatkalleen. Se kulki Pohjanmeren yli sekä Färsaarten ja Shetlannin välistä edelleen Atlantille. Alus hyökkäsi 25. elokuuta kolmen saattueen HX65 aluksen - Stakesby, Harpalyce ja Firecrest -kimppuun Skotlannin luoteispuolella Lewisin saaren edustalla. Välttääkseen saattuetta suojanneen korvetin HMS Godetian kahdentoista syvyyspommin sarjan alus sukelsi 90 metrin syvyyteen. Sukellusvene makasi tunnin pohjassa, jolloin korvetti kadotti sen, mutta pohjakiviin osuessa kolme neljästä keulatorpedoputkesta vaurioitui. Vaurioiden seurauksena alus sai määräyksen matkan lopun ainoastaan raportoida säätilaa merellä. Alus saapui Lorientiin Ranskan rannikolla 16. syyskuuta.
2. Partiomatka
Aluksen lähti 5. lokakuuta Lorientista toiselle partiomatkalleen, joka suuntautui kauemmas luoteeseen Skotlannin rannikosta. Sen ensimmäinen uhri oli Trevisa, joka upposi 16. lokakuuta 218 merimailia Rockallista länteen. Seuraavana päivänä Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan sukellusvene HMS Clyde laukaisi kolmen torpedon viuhkan tuloksetta ja U-124 ei edes havainnut sitä.
Alus upotti vielä neljä alusta, joista Cubanon ja Sulacon 20. lokakuuta, Rutlandin 31. lokakuuta ja Empire Bisonin 1. marraskuuta. Se palasi Lorientiin 13. marraskuuta.
3. Partiomatka
Alus lähti 16. joulukuuta Lorientista kolmalle partiomatkalleen. Se matkallaan 6. tammikuuta 1941 Empire Thunderin Rockallista pohjoiskoilliseen. Alus palasi Lorientiin 22. tammikuuta 1941.
4. partiomatka
Neljännellä partiomatkalla, jolle se lähti Lorientista 23. helmikuuta, alus upotti yksitoista alusta. Nardana, Hindpool, Tielbank ja Lahore upotettiin 8. maaliskuuta Kap Verdestä pohjoiseen. Lisäksi alus upotti seitsemän alusta Freetownista lounaaseen. Umona tuhoutui 30. maaliskuuta, Marlene 4. huhtikuuta, Portadoc 7. huhtikuuta ja Tweed vuorokautta myöhemmin. Alus upotti vielä Aegeonin 11. huhtikuuta, St. Helenan 12. huhtikuuta ja Corinthicin 13. huhtikuuta. Umonan tuhoutuessa sai surmansa 102 henkeä. Se palasi Lorientiin 1. toukokuuta.
5. partiomatka
Alus lähti 10. heinäkuuta Lorientista viidennelle tuloksettomalle partiomatkalleen Keski-Atlantille Gibraltarin lounaispuolelle, jossa se liittyi ryhmä Südiin 22. heinäkuuta. Alus erkani ryhmästä 5. elokuuta ja se palasi Lorientiin 25. elokuuta. Aluksen kapteeni Schulz luovutti 8. syyskuuta 1941 aluksen päällikkyyden Johann Mohrille.
7. partiomatka
Alus lähti seitsemännelle matkalleen Lorientista 30. lokakuuta. Se havaitsi 24. marraskuuta risteilijä HMS Dunedinin, joka oli etsimässä Saksan laivaston kaapparia Atlantista sekä tukilaiva Pythonia. Kaksi sukellusveneen laukaisemaa torpedoa osui upottaen risteilijän 17 minuutissa, jolloin 419 miehistönjäsentä sai surmansa.
Vene jatkoi purjehdustaan Etelä-Atlantilla upottaen 3. joulukuuta US Sagadahocin, joka oli samalla neljäs ja viimeinen sukellusveneen upottama puolueettoman maan alus. Alus palasi Lorientiin 29. joulukuuta.
8. partiomatka
Alus määrättiin operaatio Paukenschlagin jälkeen uudelle toiminta-alueelle Yhdysvaltain itärannikolle. Se lähti kahdeksannelle partiomatkalleen Lorientista 21. helmikuuta 1942. Alus upotti 14. maaliskuuta ensimmäisen aluksen British Resourcen noin 370 kilometriä Bermudalta pohjoiseen jo ennen saapumistaan toiminta-alueelleen. Maaliskuun aikana vene upotti seitsemän alusta ja vaurioitti lisäksi kahta. Alus palasi Lorientiin 10. huhtikuuta.
9. partiomatka
Alus aloitti yhdeksännen matkansa 4. toukokuuta 1942 osana ryhmä Hechtiä, joka operoi Keski-Atlantilla. Se upotti 12. toukokuuta saattueesta ONS-100 neljä alusta. 9. kesäkuuta U-124 upotti Vapaan Ranskan laivaston korvetin Mimosan ja se upotti vielä kaksi alusta ennen paluutaan Lorientiin 26. kesäkuuta.
10. partiomatka
Alus lähti 25. marraskuuta Lorientista jälleen uudelle toiminta-alueelle Etelä-Amerikan rannikolle. Se upotti 28. joulukuuta 80 kilometriä Port of Spainistä itään Trewlorasin. Vene joutui 1. tammikuuta 1943 Yhdysvaltain laivaston 53. partiolaivueen (VP-53) Catalina-lentoveneen hyökkäyksen kohteeksi, mutta alus selvisi vaurioitta lentokoneen pudottamista kahdesta syvyyspommista. Ennen paluuta alus upotti vielä neljä alusta. Broad Arrow, Birmingham City ja Minotaur tapasivat kohtalonsa 9. tammikuuta. Alus palasi Lorientiin 13. helmikuuta 1943.
11. partiomatka
U-124 lähti 27. maaliskuuta 1943 viimeiselle matkalleen Lorientista. Se oli juuri ylittänyt Biskajanlahden, kun se joutui 2. huhtikuuta Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Stonecropin ja HMS Black Swanin maaliksi Portugalin rannikolla Oporton länsipuolella. Sukellusvene tuhoutui vieden mukanaan koko 53 hengen miehistönsä.
Saavutukset
Sukellusvene upotti 48 ja vaurioitti neljää alusta :