cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Artjärven historia
Seurakunta
Vanhoista kirkoista ei ole erityistä tietoa olemassa. Ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1636. Jo vuonna 1664 nousi seuraava, joka oli entistä kolme syltä pidempi, korkeampi ja kauniimpi. Muuta siitä ei tiedetä.
Hautausmaa sijaitsee kirkon vieressä ja ensimmäiset hautaukset tehtiin kirkon sisään. Hautausmaan oli luonnontilassa kirkon pelto ja vasta August Raatsin aikana hautausmaita uudistettiin ja rakennettiin myös seurakuntakoti, joka monin tavoin on palvellut seurakuntaa etenkin kun sitä Veli Toukomiehen aikana suurennettiin nykyiseen asuunsa. Kirkon seudun rakennuksiin kuuluu myös hevostalli ja vanha leikkuuhuone tontilla, missä sijaitsi myös lainajyvästö ja Harjanteen kauppa. Lainajyvästö suljettiin vasta 1950-luvulla. Varat siitä oli siirretty jo säästöpankin pohjakassaksi, mutta sen merkitys oli tähän asti merkittävä. Ensimmäinen viljamakasiini rakennettiin jo 1700-luvulla ja saatiin nykyiseen asuunsa vuonna 1822.
Seurakunta oli kuitenkin keskeinen vaikuttaja Artjärven henkisessä elämässä Seurakunta meni papin mukaan. Bromsia seurasi Bärlund, josta on olemassa perimätietoa, mutta vielä enemmän häntä seuranneesta Albert Leideniuksesta. Hän oli raittiusseuran perustaja ja koetti kitkeä viinan käytön pois, mitä seurakunnankin tilaisuuksissa laveasti viljeltiin. Hän oli toimelias mies ja myös innokas maanviljelijä, kookas ja pelottava hengen mies, joka sitten lähti Artjärveltä Pohjanmaalle Härmään.
Häntä seurasi nuorena kuollut Henrik Mäkinen, joka pani alulle Artjärvellä kauan harrastetun lähetystyön. Pappilassa järjestettiin lähetystilaisuuksia, ompeluseuroja ja hengen elämä kukoisti. Artjärvellä oli taipumusta herännäisyyteen, mitä kohensi Artjärvellä Werner Urhonen.
Aina tähän asti seurakunnan meno oli harrasta, joskin seurakuntaelämän murros alkoi tulla vähitellen esille. Artjärvellä on suoritettu kirkollisen kansanperinteen keruu, mikä valottaa tätä ilmiötä. Kirkonpalvelijoina olivat myös kirkon isännät kuten Kaanulat ja kuudennusmiehet, joiden tehtävä oli valvoa moraalia. Mustakirja kertoi sitten seurakuntalaisten vilpeistä.
Erityisesti maanviljelijäpappina tunnettiin Eljas Hyytiäinen, joka kuului myös karjan tarkkailuyhdistykseen. Hän oli kiinnostunut myös metsän hoidosta ja oli viimeinen kirkonmies, joka itse viljeli pappilaa. Papilla oli hiukan keskikokoista suurempi maatila ja se yhdessä saatavien ja rahatulon ohella muodosti papin elannon.
Hyytiäistä seurasi August Raatsi, joka vaikutti kirkonmiehenä Artjärvelle eläkkeelle asti noin 30 vuotta ja vielä eläkkeelläkin kiipesi saarnastuoliin. Hänen varjoonsa jäikin häntä seurannut Aaro Ahonen, joka eli vielä vanhemmaksi kuin Raatsi kuollen 94-vuotiaana Tampereella, minne eläkepäiviään Artjärveltä lähti viettämään 16.2.2006.
Nykyinen pappi on Jouko Rintaniemi, joka ei enää edes asu Artjärvellä. Vanha kirkonjärjestyskin on valunut muodolliseksi, mutta itsenäisyytensä seurakunta on säilyttänyt. Kirkon hallintoa hoitaa valtuusto ja neuvosto, jossa ovat keskeisesti vaikuttanut mm. Helvi Lehtonen ja Oiva Virvelä. Seurakunnan talouden hoitajan oli 27 vuoden ajan pankinjohtaja Ahti J. Pihatie, minkä jälkeen seurakunnan taloudenhoito on tehty yhteistyössä Orimattilan seurakunnan kanssa.
Väkiluku on vähentynyt koko ajan ja on nyt alle 1500 henkeä. Ennätysmäärä väestöä oli vuonna 1952, jolloin siirtoväen lapset tulivat kouluikään, liki 3500 henkeä. Jo sitäkin ennen väkiluku oli ollut jo 1800-luvun puolivälissä n. 2000 henkeä. Artjärvi on siis menettänyt merkitystään väestökadon vuoksi, kun se aikaisemmin oli melkein Espoon veroinen maalaispitäjä. Rakennemuutos on kohdellut rajusti Artjärveä.
Kartanokausi
Artjärven kylät muotoutuivat talonpoikaisen asutuksen perusteella. Onkiniemen kylä  on hävinnyt kartanotalouden tieltä ja toisaalta Ratulan kylää oli korvattu  kartanomaataloudella Arvid Forbuksen saadessa Kristiina-kuningattarelta koko pitäjän läänityksenä. Hän ei tosin koskaan asettunut asumaan Artjärvelle, mutta hänet tunnettiin vaativan karkeakäytöksinä herrana, jolla oli Ruotsin valtakunnassa keskeinen asema. Kartanotalous muutti Artjärven maan omistuksen paikallisen elämän. Talonpojat koettivat puolustaa omaisuuttaan jatkuvilla käräjillä, joskin kartanonomistajat  tekivät myös hyvää paikalliselle väestölle. Artjärven aateliin kuuluvan merkittävän kotimaisen Arvid Forbuksen tytär avioitui Axel de la Gardien kanssa. Niin Ratulan kuin Kinttulankin kartano periytyi lähinnä Ruotsin armeijassa palvelleille sotilaille.
Arvid Forbuksella ei ollut poikia perillisinä, mutta hänen tyttärensä meni naimisiin Viron kenraalikuvernöörin Axel de la Gardien kanssa. Sen jälkeen tuli Bielke-suvun kausi Ratulassa. Nils Bielken serkku Margareta oli erityisen vaikeasti palveltava kartanon omistaja.
Krook-suvun aikana koitti rauhallisempi kausi. He olivat aatelia ja nousivat Kinttulan kartanon tilanhoitajan asemasta kartanon omistajaksi ja olivat myös Ratulan kartanon vuokraajina. Kinttulassa sotilaat tulivat hetkeksi omistajiksi, joista parhaiten tunnetaan Peter Ulrik Möllersvärd. Hän oli Ulla Möllersvärdin setä. Ulla tunnettiin Aleksanteri I:sen tanssikavaljeerina Porvoon valtiopäivillä vuonna 1809
Ratulassa oli osin samaa omistajakuntaa kuin Kinttulassakin aina Axel Sparreen asti, joka kuoli vuonna 1928. Ratulan omisti sitten maaherra Robert Muhl ja erityisen tunnettu vapaaherra Berndt Magnus Stackelbeg, joka oli Kustaa III:n vastaisessa liittoutumassa yhdessä Seestan Yrjö Maunu Sprengtportenin kanssa
Alexander Armfelt hallitsi kartanoa vuosina 1835–1876. Hän oli maan mahtavin mies ja pääsi vaikutukseltaan melkein kuuluisan isänsä Kustaa Mauri Armfeltin mittoihin. Hän oli ministerivaltiosihteeri ja vaikutti pääosan ajastaan Pietarissa. Hän oli myös Helsingin yliopiston kansleri. Hän kunnosti kartanoa ja teki sinne suuren puistikon huvimajoineen. Hän lahjoitti myös alttaritaulun Artjärven seurakunnalle, jonka on maalannut Matilda Wulfert.
Edvard Duncker oli Kinttulan herra ja valtiopäivämies ja maatalouden uudistaja etenkin karjataloudessa. Kinttulassa oli oma meijeri ja taloutta hoidettiin tilanhoitajan avulla Dunckerin ollessa valtiopäivillä. Hän oli maan tärkeimpiä maatalousmiehiä ja pyrki maatilahallituksen ylijohtajaksikin häviten kilpailun Nils Grotenfeltille tullen kuitenkin lisätyn maanviljelyshallituksen jäseneksi.
Maatalouden uudenaikaistuminen
Maataloudessa oli kaskiviljely ensimmäisenä maatalousmuotona, kunnes peltoa alettiin raivaamaan. Hopeaveroluettelo vuodelta 1571 tarjoaa hyvän kuvan talonpoikien varallisuudesta. Suurikylä oli kylistä suurin. Kylässä oli varakkain Simo Björnsson, joka oli säveltäjä Jean Sibeliuksen esi-isä. Peltoviljely alkoi syntyä 1500-luvulla, jolloin tilalla oli 2–3 hehtaaria viljeltyä, mikä tuotti seitsemän jyvän sadon eli noin 3 000 kilogrammaa viljaa tilaa kohti. Lehmillä ei ollut suurta taloudellista merkitystä vaan niitä pidettiin vain lannan tuottajina ja ne lypsivät tähän aikana korkeintaan 500 litraa.
Maataloudessa vaikutti leipäviljanviljely-valtainen maatalous aina  1800-luvulle asti, minkä jälkeen myös talonpojat omaksuivat uudenaikaisen lypsykarjatalousvaltaisen maatalouden, mitä harjoitettiin voimakkaasti aina 1960-luvulle asti. Viljan viljely alkoi tulla merkittävämmäksi kansalaissodan jälkeen, kun viljan puute johti kansalaissotaan omalta osaltaan. Traktorit tulivat ensin kartanon pelloille 1920-luvulla. Maatalous meni omalla painollaan talvisotaan asti ja Artjärvellä elintaso nousi viljelijäväestön keskuudessa muun väestön joutuessa tyytymään niukempaan elantoon.
Sodan jälkeen alkoi suuntautuminen taas kohti pienviljelystä, kun siirtolaiset piti asuttaa Artjärvellekin. Väkeä tuli ennen muuta Vahvialasta tuoden mukanaan Latvasyrjän osuuspankin kohotessa vähitellen merkittävimmäksi rahalaitokseksi Artjärvellä. Kartanot joutuivat antamaan maata itsenäisille torpille, jotka olivat sosiaalidemokraattien kannattajia, mutta omaksuivat maalaisliiton saadessaan omaa maata.
Maatalous oli viljanviljelyvaltaista rukiinviljelyvoittoista maataloutta aina nälkävuosiin saakka, jolloin maataloudessa tultiin seinää vasten niin Artjärvellä kuin kaikkialla muuallakin Suomessa. Maatalous ei voinut elättää sen enempää viljelijöitä kuin väestöäkään ja lavantauti tappoi väestöä koko Suomessa etenkin niillä alueilla, missä ravinto oli puutteellista. Artjärvi tosin oli rintapitäjä eikä kärsinyt niin pahoin nälkävuosista kuin mm. Kainuu. Toisaalta yhteiskunnan apuun ei haluttu mielellään turvautua, eikä vuoden 1902 katokaan pakottanut isäntiä kerjuulle. Tähän aikaan oli ilmasto ruvennut jo lämpiämään ja kyseinen vuosi oli tilastollinen poikkeus, mutta muistutti luonnon armosta ja katovuosia nähtiin senkin jälkeen aina tähän päivään asti, yksi kymmenessä vuodessa keskimäärin.
Vanha maatalous ei sinänsä ollut niin alkeellista kuin usein luullaan, sillä siinä oli työntekijä helposti korvattavissa toisella ja työmenetelmät opittiin helposti eikä suuria pääomia tarvittu. Palkatkin pysyivät koko 1800-luvun alkupuolen alhaalla, mutta siitä huolimatta jo ennen nälkävuosia oli kartanoissa ryhdytty kokeilemaan lypsykarjatalousvaltaista maataloutta, missä maidontuotannon jalostamisessa omassa meijerissä juustoksi ja vuoroviljelyllä oli ratkaiseva sija.
Tuotannonsuunnan muutos kesti talonpojilla kauemmin, sillä pääomia uusien menetelmien investointeihin ei ollut, mutta puun hinnan nouseminen auttoi vähitellen, kun kantorahat oikein opittiin käyttämään kohentamaan tuotantorakennuksia. Vuoroviljely löi itsensä kuitenkin läpi vasta 1890-luvulla ja sen jälkeen. Tuotantosuunnan muutokseen pakottivat osaltaan nälkävuodet, joita sattui 1870-luvulla. Ne olivat toisinto suurille kuolonvuosille 1600-luvun lopulla.
Karjatalous oli kuitenkin yksipuolista, sillä viljanviljely lyötiin laimin joskin hyvissä taloissa yhä viljeltiin ruista, mutta rehukasvit heinä ja kaura työntyivät esille. Vähitellen alettiin huomata, että pelkkä karjanhoito ei voinut tyydyttää maan ravinnon tarvetta ja tämä maatalousmuoto alkoi rakoilla 1910-luvulla ja tasapainoinen maatalouden kausi alkoi koittaa, missä monipuolisesti koetettiin viljellä ja kasvattaa eläimiä erityisesti omaan tarpeeseen ja ylikin. Maatalous kaupallistui ja muutti seuraavalla vuosikymmenellä taas muotoaan traktoreiden tullessa vähitellen käyttöön ja traktorivaltaisen maatalouden alkaessa. Rationaalinen maatalous onkin kestänyt aina tähän päivään asti, joskin erikoistuminen muutti sen suuntaa 1960-luvun lopulta lähtien. EU-aikana maatalouden tulon muodostus ja luonne on muuttunut, mutta työ perustuu entisiin menetelmin EU-tuen avulla saatuihin lisäsatsauksiin.
Uudenmaan läänin maanviljelysseura uudisti maanviljelyn yhdessä paikallisen maamiesseuran kanssa. Artjärven kunnallishallinto on paljossa perua vuosisadan alun isäntien ajasta, missä talouden langat keskittyivät nimitalollisen käsiin.
Artjärven maataloustuottajat syntyi vuonna 1917 kuten useimmat muutkin Uudenmaan alueen maataloustuottajat. Tuottajajärjestön tavoitteena oli turvata maataloustuotteille kohtuulliset hinnat. Maataloustuottajien tuli muuttaa neuvontatyön luoma työ rahaksi. Tuottajajärjestössä ovat olleet aktiivisia mm. Jalmari Lakkila, Väinö Marttala, Erkki Ahtila ja kunnallisneuvokseksi tullut Erkki Malmiharju.
Artjärvellä oli vuodesta 1922 pienviljelijäin liiton osasto, jossa oli puheenjohtajana Edvard Uotila ensimmäisenä. Vuonna 1937 perustettiin Soinojan pienviljelijäyhdistys ja vuonna 1954 Asutus- ja maatilatalousliiton Artjärven yhdistys, joista kaksi viimeksi mainittua edelleen toimii.
Kunnallinen itsenäistyminen
Artjärven seurakunta kuului kappelikuntana Lapinjärveen aina vuoteen 1865, jolloin tapahtui irtaantuminen Lapinjärvestä. Tähän aikaan kirkon paimenena oli lahjakas Aron Broms, joka yhdessä Kinttulan kartanon esimiehenä Edvard Dunckerin kanssa järjesteli seurakunnan itsenäistymisen ja kunnan ja seurakunnan työnjaon.
Anomus itsenäisen kunnan perustamiseksi tehtiin 15.2.1863, jolloin päätettiin lisäksi anoa, että Porlammin kylä Lapinjärvestä, Artjärven puoleisin osa Orimattilan Kuivannosta sekä Iitin rajakylät Taasia ja Muikkula liitettäisiin Artjärveen. Lopulta Artjärveen ajateltiin liitettävän vain Porlammin kylä, mutta porlammilaiset kieltäytyivät ja Artjärven kunnan rajoiksi jäivät nykyiset rajat.
Kunnalle tuli rakentamisvelvollisuus ja yhdessä tuumin rakennettiin kansakouluja kaikkiin kyliin, kuten myös kunnalliskoti. Kouluja rakennettiin kuhunkin kylään saman perusmallin mukaan. Ne vaativat paljon talkootyötä ja koulujen paikat myös muuttuivat siten, että vanhasta tyttöjen kansakoulusta tehtiin 1950-luvulla kunnantalo.
Maaseutu herää
Maaseudulle alkoi tulla 1800-luvun lopussa paljolti sortokauden innoittamina henkisiä virtauksia, jotka toisaalta elähdyttivät paikallista elämää ja toisaalta olivat vastineena sortokaudelle. Raittiusseura oli ensimmäinen yhdistys, jonka Albert Leidenius perusti Artjärvelle. Tästä polveutuivat Säilän- ja Villikkalan nuorisoseura. Ne olivat kansan korkeakouluja ja täydensivät kansanopistojen opetusta. Nuorisosta kasvatettiin isänmaallista kunnon väkeä.
Tärkein vuosisadan vaihteen perustetuista seuroista oli kuitenkin maamiesseura, sillä se loi pohjan taloudelliselle vaurastumiselle opastaen uudenaikaiseen maatalouteen. Hevoskasvatusyhdistys perustettiin myös, kun Artjärven isännät perustivat oman siitosorin saamiseksi yhdistyksen.
Joachim Raff
thumb|right|Joachim Raff Joseph Joachim Raff (27. toukokuuta 1822 – 24. kesäkuuta 1882) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli romantiikan aikana hyvin menestynyt siitä huolimatta, että oli suurimmilta osin itseoppinut.
Artjärven historia
Maaseutu herää
Ensimmäiset meijerit olivat kartanomejereitä, joita oli sekä Kinttulassa että Ratulassa. Riihimäen Pietarin rata oli hyvä markkinointikeino. Kartanoissa oli sveitsiläisiä juustomestareita, joita Artjärvellä oli Liechtit. Töyrylän meijeriä piti Eetu Laine ja hänen mentyään konkurssiin sitä piti Kalle Vuorenalho ja vielä hänen poikansa Veikko Vuorenalho, jolla oli meijeri myös Pukkilassa. Tämä meijeri loppui vasta Tuottajain maidon tultua perustetuksi.
Artjärven Osuusmeijeri perustettiin vuonna 1930 Väinö Marttalan ollessa siinä primus mottorina. Hän oli perustanut jo vuonna 1924 Artjärven karjantarkkailuyhdistyksen, mikä oli meijerin esiaste. Tuottajain maito perustettiin 1970-luvulla, jossa olivat puuhamiehinä mm. agronomi Viljo Anttila Myrskylästä ja sitten Erkki Malmiharju. Sen tarkoitus oli voittaa kilpailuissa Elannon meijeri, joka  ostettuaan osuusmeiierin toimitti kulutusmaitoa Helsinkiin.
Joachim Raff
Raff syntyi Lachenissa Sveitsissä.
Artjärven historia
Sisällis-, talvi- ja jatkosota
Sisällissota ei paljon Artjärveä koskettanut. Punaisten terrorin yhteydessä ammuttiin kuitenkin poliisi Karlen ja tehtiin varkauksia jyvästöihin sekä koetettiin ottaa pakko-otolla eläimiä taloista. Artjärvelle tuli Kotkasta punakaartilaisia, jotka herättivät hämmennystä, ja oma punakaartikin, sillä Manne Ilolan johdolla kunnallishallinto kaapattiin punaisiin käsiin. Pian alkoivat kuitenkin sotatapahtumat Artjärvellä, kun Osasto Brandensteinin johdolla saksalaiset joukot tulivat Porlammille ja Artjärvelle ja kävivät Vuorenmäellä pienen taistelun, minkä yhteydessä osa punaisista antautui, osa lähti pakoon Uuteenkylään, missä oli jo merkittävä taistelu. Artjärvellä menehtyi punaisia muun muassa Villikkalan järven jäälle ammuttuina, mutta myös valkoisia kuoli taistelussa jo ennen Artjärven tapahtumia, sillä Arvi Eerola kuoli suuressa taistelussa Lusissa.
Joachim Raff
Raff lähetti pianosävellyksiään Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka suositteli niitä Breitkopf & Härtelille. Teosten saamat hyvät arvostelut olivat lähtölaukaus Raffin taiteelliselle uralle, joka tuotti muun muassa useita sinfonioita, kamarimusiikkia ja oopperaa.
Artjärven historia
Sisällis-, talvi- ja jatkosota
Rauha tuli kuitenkin toukokuussa ja oli ruvettava kevätätöihin sinänsä ajallaan, mutta kartanoihin oli haettava työväkeä Fellmannin pellon vankileiriltä Lahdesta. Sota ei Artjärvelle jättänyt niin suurta traumaa kuin monesti muualla, sillä kaikki olivat kiinni maataloudessa, jota ylläpidettiin yhteisymmärryksessä toimeentulon saamiseksi.
Artjärvelle muodostettiin suojeluskunta 28. huhtikuuta 1918, jota johti Vuorenmäen reservikomppanian johtaja G. Holmström yhdessä toimeliaan vaimonsa Constancen kanssa, joka oli lottien puheenjohtaja. Sotavalmiuksia voitiin harjoittaa ja Vuorenmäelle tehtiin sitä varten suojeluskunnan urheilukenttäkin ja ampumapaikka oli Ratulan kylässä. Silti sota oli yllätys rauhalliseen maataloustyöhön tottuneille artjärveläisille. Liikekannallepano tapahtui ja artjärveläiset palvelivat jääkäriryhmä 33:ssa. Artjärvi oli antanut kalliin lahjan itsenäisyydestään. Suojeluskunta oli myös isäntien järjestö ja se perustettiin Artjärvellä 28. huhtikuuta 1918. Artjärvellä oli suojeluskunnan talo ja ampumalaani, missä miehiä koulutettiin. Puolustustahto oli korkea.
Joachim Raff
Raff toimi sävellystyönsä lomassa opettajana; hänen opiskelijoistaan tunnetuimpia oli yhdysvaltalainen Edward MacDowell. Hän kuoli Frankfurtissa 60-vuotiaana.
Artjärven historia
Sisällis-, talvi- ja jatkosota
Sodan jälkeen Artjärvellä oli vielä asekätkentääkin, mutta vaaran vuosiin ajauduttiin luottavaisina. Asutustoiminta oli vilkasta ja sitä varten oli oma neuvoja Peltonen ennen kuian maatalousneuvonta keskittyi kokonaan Uudenmaan läänin maanviljelysseuran neuvojalle Paavo Huviselle, joka oli neuvojana 20 vuotta Artjärvellä, Porlammilla ja Myrskylässä. Toinen tärkeä virkamies oli niin ikään 1950-luvun alussa tullut Tauno Hämäläinen, mutta muuten toimistossa oli vain kanslisti luottamusmiesten hoitaessa kunnan asioita.
Maatalouden rakennemuutos
Artjärvellä maatalous on ollut tehokasta. Lehmien määrä on pudonnut kolmannekseen vuoden 1910 tasosta, mutta lehmät tuottavat vähintään kolminkertaisesti. Myös viljasadot ovat kehittyneet kun vielä 1800-luvulla sadot olivat tuhannen kilon luokkaa jyväluvun ollessa seitsemän.
Siirtoväkeä tuli Artjärvelle 400 henkeä, joka asutettiin lohkotuille tiloille väkiluvun noustessa ennätykseen vuonna 1952 jolloin kunnassa oli n. 3 500 henkeä. Siirtoväen oli saatava itselleen peltoa ja sitä voitiin saada lisää vain raivaamalla. Raivausavustusten kirjaaminen olikin keskeisin sodanjälkeisen neuvojan tehtävä. Maidontuotanto oli ainoa viljelysmuoto, joka sopi pientilallisille.
Ylituotanto-ongelmat alkoivat näkyä jo 1950-luvulla ja viimeistään 1960-luvulla, jolloin vasemmiston vaalivoiton jälkeen haluttiin poistaa tuotannosta eriä ja peltoja paketoitiin. Tällöin alkoi myös entistä suurempi muutto asutuskeskuksiin, Ruotsiinkin. Sitä helpotti Porlammille perustettu Itä-Uudenmaan yhteiskoulu, joka antoi peruskoulutuksen.
Artjärvellä pyrittiin kuntainliittojen avulla yhteistoimintaan niin koulu kuin sairausasioissakin Orimattilan, Myrskylän, ja Lapinjärven kanssa ja saavutukset olivat aina palvelurakenteen muutokseen asti riittäviä. Peruskoulu saatiin aikaan ja ylioppilaista leivottiin paitsi Porlammin myös Nastolan, ja Orimattilan ja Kausalan lukiosta, minne artjärveläisiä oli lähtenyt.
Tämän jälkeen Artjärvellä herättiin todellisuuteen ja alkoi voimakas rakentamiskausi, jolloin asuntoja tehtiin keskustaan lähinnä luopuville maanviljelijöille ja eläkeläisille. Kuntaan tuli kunnanjohtaja, joka muutti kunnanjohtamisen tuloshakuiseksi ja toiminnalliseksi ja myös kunnan erityistehtäviin tuli enemmän työntekijöitä. Maatalous tuli kokonaan kunnan vastuulle kun neuvonnan uudistus tapahtui ja kuntaan palkattiin maataloussihteeri. Kunta oli nyt tulosyksikkö, jonka piti vastata tuloistaan ja menoistaan.
Sodanjälkeinen kunnalliselämä
Artjärvellä olivat olleet valtapuolueina Suomalainen puolue ja Sosialidemokraatit, kunnes sodan jälkeen Maalaisliito paljolti siirtoväen äänin tuli suurimmaksi puolueeksi ja on asemansa säilyttänyt. Maalaisliitolla oli näin myös aina kunnanhallituksen puheenjohtajan paikka, jossa vaikutti mm. Ilmari Sipiläinen.
Artjärveltä pääsi eduskuntaan Helvi Koskinen, joka oli talon emäntä ja puolusti perheviljelmä- pohjaista maataloutta. Luonnollisesti Artjärven äänet eivät riittäneet vaalivoittoon. Koskinen ei ollut syntyperäinen artjärveläinen, joita on ollut eduskunnassa vain yksi, professori Erkki Leikola, joka oli eduskunnassa 1950-luvulla. Hän oli kirkkoherra Albert Leideniuksen nuorin poika, joka loi uransa Helsingin yliopistossa.
Artjärvi on muuten jäänyt yhä enemmän sivuun vallan keskiöstä, joskin järjestökanavia on yhä. Maataloustuottajissa ja myös kunnan asioissa vaikuttanut Erkki Malmiharju, joka hoiti kunnan asioita kun maatilaa. Rakentamiseen panostettiin, mitä koettiin jatkaa vielä 1980-luvun lopullakin, kunnes, julkinen rakentamien EU-aikana väheni, joskin kunnalliskotia voitiin laajentaa tekemällä sinne dementiayksikkö Vanhusten asioita onkin Artjärvellä hoidettu hyvin, mikä on välttämätöntä sillä joka kolmas kunnan jäsen on eläkeläinen.
EU-aika
EU-aika merkitsi suurta rakennemuutosta, mitä Artjärvellä pankit pehmensivät. Tiloilla oli kyllä katetta, mutta lyhennysten ja korkojen kanssa piti välillä sovitella. Maataloudessa piti nyt kaksinkertaistaa työmäärä saadakseen entisen.
Artjärvellä oli aikaisemmin kaksi pankkia ja posti, mutta uudistukset veivät nämä, joskin asiamiesposti jäi jäljelle. Artjärvellä jouduttiin sopeutumaan markkinatalouteen ilman valmistelua sekä äänestettiin enimmäkseen EU:n puolesta, millä perusteltiin idän vaaraa.
Palvelurakenteen muutoksesta alettiin puhua Suomessa vuonna 2006, josta alkaen kuntien oli laadittava suunnitelma koululaitoksen ja sairaalaliitoksen ylläpitämiseksi, ynnä muiden palvelujen hoitamiseksi, mikä johti moniin neuvotteluihin, joita Artjärvellä lähinnä kunnanjohtaja Kimmo Kuparinen vei eteenpäin. Uudistuksia koetettiin tehdä EU-tukien avulla ja kunnalliselämä oli varsin värikästä, olihan Artjärvellä koetettu irtisanoa kunnanjohtajakin, mutta KHO:n päätöksellä kunnanjohtaja Jorma Pylväs sai jatkaa virassaan. Hänen edeltänsä oli Pentti Junttila.
Artjärvellä ei sopeuduttu tulosjohtamiseen ja kitkaa aiheutti uudistusten tekeminen nopeassa tahdissa. Kunnan veroäyriin kohdistui koko ajan painetta, mutta välttämättömät tehtävät pystyttiin turvaamaan. Väkilukua koetettiin nostaa lääninhallituksen esityksen pohjalta, mutta tässä ei onnistuttu. Varsin paljon kunnan talous olikin muualla työssäkäyvien kuntalaisten varassa. Maatalous ei enää pystynyt maksamaan veroja kovin paljon, koska kannattavuus oli romahtanut ja johtanut tilojen velkaantumiseen.
Kaupungistumiskehitys oli nopeaa, eikä maatalous voinut enää pitää yllä entisensuuruista väestöä. Kun muuta työssäkäyvää väestöä ei ollut, oli kuntaliitos vääjäämätön. Artjärven kunta liittyi Orimattilan kaupunkiin 1.1.2011. Liitos perustui kuntalaisten enemmistön tahtoon.
Metsänarvioimistiede
Metsänarvioimistiede tutkii puun ja puuston mittausta, kasvua, rakennetta ja kehitystä. Tieteenala myös kehittää metsätalouden suunnittelun menetelmiä. Tiede jakautuu metsänkartoitusoppiin, metsänmittausoppiin, puuntuotosoppiin sekä metsätalouden suunnitteluoppiin. Opetusta annetaan Helsingin ja Joensuun yliopistoissa.
Pratt & Whitney
pienoiskuva|Yhtiön pääkonttori East Hartfordissa Yhdysvalloissa. Pratt & Whitney on yhdysvaltalais-kanadalainen lentokoneiden moottorien valmistaja, jonka suihku- ja potkuriturbiinimoottoreita käytetään laajalti sekä siviili- että sotilaslentokoneissa. Paitsi että yritys kilpailee kahden muun suuren valmistajan General Electricin ja Rolls-Roycen kanssa, se on myös perustanut yhteisyrityksiä kummankin kanssa. Pratt & Whitney valmistaa lentokonemoottorien lisäksi kaasuturbiineita teollisuuden voimaloiden ja laivojen voimanlähteiksi sekä lisäksi veturien ja rakettien moottoreita.
Alussa oli kaksi miestä
Vuonna 1860 kaksi koneenrakentajaa, Francis Pratt ja Amos Whitney, alkoivat vapaa-ajallaan hankkia lisäansioita rakentamalla langanpuolauskoneita. Molemmat Hartfordissa Connecticutissa asuvat miehet olivat aiemmin työskennelleet paikkakunnalla sijaitsevassa Samuel Coltin asetehtaassa. Kun Yhdysvaltain sisällissota vuonna 1861 syttyi, uusi yritys aloitti myös aseiden ja aseiden teossa tarvittavien koneiden valmistamisen. Vuonna 1863 Monroe Stannard tuli yrityksen kolmanneksi osakkaaksi ja seuraavana vuonna Pratt ja Whitney jättivät vakinaisen työnsä ja ryhtyivät kokopäiväisiksi yrittäjiksi.
Yritys kasvoi nopeasti ja sen työstökoneiden valmistusohjelma oli hyvin monipuolinen. Se valmisti sorveja, porakoneita, jyrsinkoneita, höyläkoneita ja kierteityskoneita monelle eri teollisuudenalalle. Tekniikan kehittyessä Pratt & Whitney kehitti jatkuvasti uudenlaisia ja yhä tarkempia työstökoneita aseiden, ompelukoneiden, maatalouskoneiden, sähkölaitteiden, polkupyörien ja autojen valmistajille.
Mittaustarkkuus
Yrityksen koneiden valmistus ja koneiden kunnossapito perustui vakio-osiin ja osien vaihdettavuuteen. Tämän edellytyksenä oli riittävä valmistustarkkuus, jonka saavuttamiseen tarvittiin tarkkoja mittauksia. Yrityksen aloittaessa toimintansa ei edes tuumalla ollut vakiomittaa ja jaardia varten oli useita eripituisia mittatankoja.
Vuonna 1879 yritys palkkasi Harvard Collegen tähtitieteen professorin William A. Rogersin ja George M. Bondin johtamaan tarkan mittalaitteen luomista. Vuonna 1882 Rogers-Bond-komparaattori oli valmis ja takasi tuuman vakiomittaisuuden.
Rogers suoritti vertailumittauksia Lontoossa olevaan jaardin mittatankoon ja vastaavaan metrin perusmittaan Pariisissa ja loi näin Yhdysvaltoihin uuden luotettavan jaardin perusmitan. Metrinkin määritelmä osoittautui myöhemmin epätarkaksi, joten sekin määriteltiin uudelleen 1889. Vuonna 1893 tuuma määriteltiin tietyksi metrin murto-osaksi.
Lentokonemoottorit
Lentokonemoottoreita valmistava Pratt & Whitney Aircraft Company sai alkunsa vuonna 1925. Silloin Pratt & Whitney rahoitti ja antoi työtiloja Frederich Brant Rentschlerille, jotta tämä voisi toteuttaa uuden moottorisuunnitelmansa. Uudesta 425-hevosvoimaisesta (317 kW) moottorista, joka oli saanut nimekseen Wasp, tuli menestys.
UTC
Pratt & Whitney oli osa yhdysvaltalaista monialayritystä United Technologies Corporationia (UTC), kunnes se yhdistyi Raytheonin kanssa huhtikuussa 2020. Sulautimisen jälkeen Pratt & Whitneystä tuli Raytheon Technologiesin tytäryhtiö. UTC:hen kuului myös Pratt & Whitney Canada (PWC, alkuaan United Aircraft of Canada), Sikorsky Helicopters, Hamilton Sundstrand (potkurit ym.), hissiyhtiö Otis Elevator (vuodesta 1976) ja jäähdytyskonejätti Carrier (vuodesta 1979) sekä suomalainen Marioff (vuodesta 2007).
Kanadalainen PWC valmistaa pieniä lentokonemoottoreita ja Pratt & Whitney suurempia moottoreita. Pratt & Whitneyn pääkonttori on East Hartfordissa Connecticutissa ja sen tehtaat sijaitsevat Middletownissa ja Cheshiressa Connecticutissa sekä Floridan West Palm Beachissa ja Mainen North Berwickissa.
Marija Kiseljova
Mаrija Aleksandrovna Kiseljovа (, s. 28. syyskuuta 1974 Samara, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kilpauransa päättänyt taitouimari, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Kiseljova voitti pariuinnin olympiakultaa Sydneyssä 2000 Olga Brusnikinan kanssa. Joukkuekilpailussa hän voitti kultaa Sydneyssä ja Ateenassa 2004. MM-kilpailuista Kiseljova voitti kaksi ja EM-kilpailuista yhdeksän kultamitalia.
Kiseljova on myös toiminut Heikoin Lenkki -visailuohjelma venäläisen version juontajana.
HMS Mutine (J227)
HMS Mutine (viirinumerot M227 ja J227) Britannian kuninkaallisen laivaston 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffin telakalta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin 24. marraskuuta 1941 telakkanumerolla 1140. Alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1942 ja valmistui 26. helmikuuta 1943.
Palvelus
Alus romutettiin vuonna 1967 Barrow Vernonilla.
Lappeenrannan rautatieasema
Lappeenrannan rautatieasema (,, ratakm 287+726) sijaitsee noin kilometrin päässä Lappeenrannan kaupungin keskustasta. Asemalta matkaa kaukojunia Helsinkiin sekä Joensuuhun. Ne pysähtyvät pääsääntöisesti raiteelle 1. Pendolinot S 105/106 Helsinkiin käyttävät kuitenkin raidetta 3. Myös IC 12 käyttää raidetta 3. Raiteella 1 on korotettu laituri, kun taas raiteilla 2 ja 3 sitä ei ole.
Matkustajajunien pääteasemana Lappeenranta on viime vuosina ollut harvinainen. Lappeenrantaa pääteasemanaan käyttivät vuoden 2019 aikataulukauden aikana pendolinot S 105/106 ja S 109/114. Yhteensä Lappeenrannassa pysähtyy päivittäin kymmenen kaukojunaa suuntaansa.
Historia
1990-luvulle asti Lappeenrannan rautatieasemalla kohtasi kaksi yöhenkilöjunaa noin klo 2.30: pikajuna Joensuu–Helsinki ja pikajuna Helsinki–Joensuu. Syksyllä 1993 ne siirtyivät kulkemaan Mikkelin kautta. Lappeenrannan kautta kulkee yhä yöaikaan bussien pikavuoroja.
Huonejärjestys vaihtui Lappeenrannan rautatieasemalla 2000-luvun taitteessa uuden matkakeskuksen valmistuttua. Odotussalin itäpuolella sijainnut lipunmyynti ja rahtitavaran vastaanotto siirtyivät odotussalin länsipuolelle ja vastaavasti länsipuolella ollut kahvila siirtyi odotussalin itäpuolelle (ilman erottavaa väliseinää). VR lakkautti asemalla sijainneen oman lipputoimistonsa vuoden 2016 alkupuolella, jonka jälkeen entisen lipputoimiston paikalla aloitti matkatoimisto Saimaa Travelin myyntipiste.
Palvelut asemalla
Rautatieaseman sisätiloissa sijaitsee odotussali, matkatoimisto, kahvila-ravintola ja VR:n lippuautomaatti. Rautatieaseman yhteydessä on taksitolppa ja kaukoliikenteen sekä paikallisliikenteen linja-autopysäkit. Matkakeskuksen vieressä sijainneen Matkahuollon palveluita on vuodesta 2018 lähtien Ratakadun K-market asiamies-toimipisteenä. Siellä ovat matkahuolto ja posti.
Keisarinasema
Keisarinasema oli vanha asemarakennus Lappeenrannan keskustassa. Rakennus tuhoutui tulipalossa aamuyöllä 19. tammikuuta 2013. Tämän vanhan aseman ratakilometrisijainti oli 287+900.
Salon vaakuna
thumb|150px|Salon vaakuna vuodesta 2009. Sama vaakuna oli [[Halikko|Halikon vaakunana vuosina 1953–2008.]] Salon vaakuna on Salon kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultatammi ja sakarakoroinen kultalakio, jossa musta sarvi."
Salon vanha vaakuna
thumb|150px|Salon vaakuna vuosina 1949–2008. Alkuperäinen Salon kauppalalle 24. syyskuuta 1949 vahvistettu vaakuna perustui taidemaalari Jac. Ahrenbergin vuonna 1902 tekemään ehdotukseen. Sen vaakunaselitys kuului seuraavasti: ”Sinisessä kilvessä kultaisella aaltoviivalla uiva hopeinen joutsen ja sen yläpuolella hopeinen lilja; vasemmassa kolkassa oikealta esiin työntyvä haarniskoitu, pistoolia pitelevä käsivarsi. Kilven päällä herttuankruunu.”
Antti Helander
Antti Daniel Helander (24. helmikuuta 1851 Haapajärvi – 7. elokuuta 1929 Viipuri) oli suomalainen rehtori, valtiopäivämies ja tietokirjailija.
Salon vaakuna
Salon vanha vaakuna
Vaakunan uiva joutsen ja Turunkin vaakunassa esiintyvä lilja viittaavat Uskelanjoen varteen syntyneeseen asutukseen. Kolkassa kuvattu haarniskoitu käsivarsi pistooleineen on peräisin Armfelt-aatelissuvun vaakunasta. Uskelan- ja Halikonjokien suistossa sijainnut Joensuun eli Åminnen kartano oli Armfelt-suvun omistuksessa 1780–1900-luvuilla. Salon kauppala perustettiin kartanon maille Uskelanjoen varteen kasvaneesta kauppapaikasta vuonna 1887.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksen myötä.
Antti Helander
Henkilöhistoria
Helanderin vanhemmat olivat Sotkamon kirkkoherra, rovasti Reinhold Helander (1824–1881) ja Sofia Forsman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1877 Helsingin yliopistosta sekä suoritti kasvatusopin tutkinnon 1886. Helander toimi Turun suomalaisen yksityislyseon opettajana ja johtajana 1879-1887 ja vuodesta 1887 Viipurin suomalaisen klassillisen lyseon maantiedon ja suomen kielen vanhempana lehtorina. Hän oli myös koulun rehtori vuodesta 1910 alkaen. Helander oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1900. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1899–1907.
Salon vaakuna
Halikon vaakuna
Heraldikko Olof Erikssonin alun perin Halikon kunnalle suunnittelema vaakuna on vahvistettu 12. helmikuuta 1953. Vaakunan sakarakoro viittaa Halikon lukuisiin muinaislinnoihin, joista tunnetuin on rautakautinen Rikalan linnavuori. Lakion sarvi on pitäjässä vaikuttaneen Horn-suvun tunnus. Suvun omistuksessa olivat muun muassa Vuorentaan ja Joensuun kartanot 1300-luvulta lähtien. Tammi oli Halikon tunnuspuu, ja viittaa alueen runsaaseen kasvistoon ja vanhaan kartanokulttuuriin. Vaakuna vahvistettiin uuden Salon kaupungin vaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa.
Salon vanhan vaakunan lilja ja nykyisen vaakunan sarvi esiintyivät myös alueen emäpitäjän Uskelan vaakunassa. Uskela liitettiin Saloon vuonna 1967. Ulkomuodoltaan Salon nykyinen vaakuna muistuttaa ranskalaisen Bougivalin kunnan vaakunaa.
Ehdotukset joutsenvaakunan palauttamisesta
Halikon vaakunan valitsemista uuden Salon kaupungin vaakunaksi vastustettiin jo ennen vuoden 2009 kuntaliitoksen voimaan tuloa. Vuonna 2007 1600 kaupunkilaista allekirjoitti adressin vanhan joutsenvaakunan säilyttämisen puolesta, vedoten vaakunan vaihdosta koituviin kuluihin ja tunnesyihin. Allekirjoittaneiden mukaan vanha vaakuna koettiin sopivampana Salon imagolle kuin Halikon vaakuna.
Vanhan vaakunan palauttamista käsiteltiin lisäksi Salon kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa vuonna 2018. Kaupunginhallitus ei kuitenkaan puoltanut joutsenvaakunan palauttamista sillä perusteella, että se oli kuntaliitoksen jälkeen myönnetty Salo-Uskela Seura ry:n käyttöön. Aloite joutsenvaakunan palauttamisesta raukesi lopulta kaupunginvaltuuston äänestyksessä äänin 44-6.
OSM-malli
thumb|upright=1.25|OSM-mallin kaksitasoinen rakenne. Punaiset ympyrät esittävät varattavia poletteja.
Operaatiotaso
Operaatiotaso kuvaa prosessorin käskykannan yksittäisten käskyjen käyttäytymisen. Operaatiotasoa kuvataan joukolla laajennettuja äärellisiä tilakoneita, joita kutsutaan OSM-tilakoneiksi. Jokainen OSM-tilakone esittää yhtä operaatiota. Tilakoneen solmut määrittävät esittämänsä operaation tämänhetkisen vaiheen ja sen kaaret mahdolliset seuraavat ajo-askeleet. Solmut ja kaaret yhdessä muodostavat OSM:n tilakoneen. Jotta lukkiumatilanteita ei pääsisi syntymään, ja jotta yksikään alikomponentti ei olisi eristyksissä, tulee tilakoneen olla tyypiltään nk. vahvasti yhtenäinen graafi.
Normaalisti samanlaisia tilakoneita on samanaikaisesti käytössä useampia. Tämä mahdollistaa esimerkiksi rinnakkaisen laskennan mallintamisen liukuhihnoitetun prosessorin tapauksessa.
thumb|upright=1.25|Esimerkki OSM-tilakoneesta. Kyseinen esimerkki esittää tilakonetta, jolla voidaan mallintaa 5-portaisen liukuhihnoitetun prosessorin toimintaa.
Tilasiirtymien ohjaamiseksi jokaiseen kaareen OSM-tilakoneessa on yhdistetty ehto (katso kuvan e0-e5), jonka toteutuessa kone voi vaihtaa tilaansa. Ehto esittää prosessorin eri toiminnallisten alueiden resurssien vapauteen liittyviä vaatimuksia. Esimerkkejä tällaisille vaatimuksille ovat muun muassa laskutoimituksen operandien saatavuus.
Kovotaso
Prosessorin suoritusresursseja kuvataan OSM-mallissa kovotason poletteihin perustuvalla varausjärjestelmällä. Järjestelmä koostuu poleteista ja polettimanagereista.
Poletti (engl. token) on varausmerkintä tietyntyyppiselle resurssille. Poletti voi myös valinnaisesti sisältää jonkin data-arvon.
Polettimanageri (engl. token manager) hallinnoi kaikkia samantyyppisiä poletteja ja jakaa niitä kyseisen managerin polettipolitiikan perusteella OSM-tilakoneille varausten perusteella.
Varausjärjestelmällä voidaan mallintaa esimerkiksi liukuhihnoitetuissa prosessorissa rinnakkaiset fetch-decode-execute -jaksot.
Mescal Architecture Description Language
Käytännössä OSM-mallin operaatiotason ja kovotason toiminnot kuvataan Mescal Architecture Description Language -kuvauskielellä (MADL).
Käytännön sovellukset
OSM-mallin avulla pystytään mallintamaan jo olemassa olevia sekä suunniteltavia mikroprosessoreita. Malli tukee sekä liukuhihnoitettuja että liukuhihnoittamattomia prosessoreita. Se mahdollistaa myös prosessorin mikroarkkitehtuurin tarkan mallintamisen mukaan lukien sen käskykanta, liukuhihnoitus, rakennehasardit, kontrollihasardit, muuttujaviiveet, data-ohitukset, skedulointi, sekä datahasardit.
Mallinnetusta prosessorista voidaan luoda automaattisilla työkaluilla prosessorille sopiva assembler-kääntäjä, käskykantasimulaattori, disassembler, kellojakson tarkkuudella toimiva simulaattori (Cycle Accurate Simulator, CAS), käskyjen binäärinen purkaja ja varausasemataulujen luontityökalu.
Valmista mallia muuntelemalla prosessorisuunnittelijat voivat kokeilla erilaisten kovoratkaisuiden vaikutusta valmiin prosessorin suorituskykyyn ja muihin toimintaparametreihin (esimerkiksi virrankulutus).
Mallin avulla on luotu esimerkiksi kehittynyt kellojakson tarkkuudella toimiva simulaattori StrongArm-arkkitehtuurille.
Sunborn
thumb|Naantalin kylpylä vuonna 2003. thumb|Ruissalon kylpylä vuonna 2006. Sunborn Oy on suomalainen monialakonserni, jonka päätoimialoja ovat hotelli- ja ravintolatoiminta, terveydenhuolto ja laivanrakennustoiminta. Konsernilla on toimintaa Suomen lisäksi Englannissa ja Gibraltarilla. Konsernin ovat perustaneet Ritva ja Pekka Niemi.
Suomessa konserniin kuuluvat Naantalin ja Ruissalon kylpylät. Sunbornilla oli aiemmin hotellilaiva Naantalissa, nykyään Lontoossa ja Gibraltarilla. Konsernissa on eri toimintoihin erillisiä osakeyhtiöitä. Tällä hetkellä Suomessa toimivat mm. Sunborn Oy, Sunborn International Oy ja Sunborn Saga Oy, joka vuonna 2019 oli Suomen viidenneksi suurin majoitusalan yritys 28 miljoonan euron liikevaihdolla.
Historiaa
Sunborn sai alkunsa vuonna 1973 nimellä Turun fysikaalinen hoitoasema, jota fysioterapeutiksi valmistunut Ritva ja ekonomiksi opiskellut Pekka Niemi hoitivat aluksi kahdestaan. . Seuraavana vuonna yritys aloitti Aurinkomatkojen kanssa terveyslomatoiminnan Espanjassa. Yritys aloitti kuntoutustoiminnan Turun Ruissalossa 1977. Samana vuonna perustettiin Lääkintätekniikka Oy, joka erikoistui kylpylöissä ja kuntoutuslaitoksissa käytettävien laitteiden ja hoitoaineiden maahantuontiin, myyntiin ja huoltoon.
1980-luvun alussa Niemet myivät Espanjan-toiminnot pois ja alkoivat panostaa toimintaan Lounais-Suomessa. Vuonna 1981 yhtiön nimeksi tuli Kuntoutusyhtymä – Rehab Group Oy. Marraskuussa 1984 avattiin keskieurooppalaistyylinen Naantalin Kylpylä jatkamaan kaupungin historiallisia kylpyläperinteitä. Kuntoutusyhtymä hankki Rantasipi-ketjulta omistukseensa Turun Hotelli Ruissalon vuonna 1986 ja kunnosti sen Ruissalon kylpyläksi. Molempien kylpylöiden asiakaskunta muodostui valtaosin sotaveteraaneista ja -invalideista sekä Kansaneläkelaitoksen kautta kuntoutukseen ohjatuista. Vuonna 1987 Kuntoutusyhtymä osti Düsseldorfista liikemieshotelli Saga Excelsiorin.
Laivahotellit
Naantalin Kylpylän rantaan ankkuroitiin kesäkuussa 1998 loistoristeilijää muistuttava laivahotelli Sunborn Yacht Hotel. Vuonna 2002 laivahotelli siirrettiin Englantiin ja sijoitettiin Lontooseen Excel messukeskuksen yhteyteen, Docklands-alueelle. Naantaliin tuli uusi, isompi laivahotelli Sunborn Princess. Vuonna 2007 Malesian Lumutiin perustettiin oma laivahotellien rakennustelakka Sunborn Marine. Lisäksi Sunborn neuvotteli vuonna 2011 kahden laivahotellin rakentamisesta STX Finlandin Turun telakalla.
Lontoossa toiminut laivahotelli myytiin 2008 Nigerian valtion omistamalle yhtiölle. Vuodesta 2014 alkaen tämä hotellialus toimii Myanmarissa.
Sunborn Princess siirrettiin huhtikuussa 2014 uudistettuna Naantalista Lontooseen, jossa sai nimekseen Sunborn London. Uusin Malesiassa valmistunut Sunborn-hotellialus aloitti toimintansa Gibraltarissa maaliskuussa 2014.
Konsernin muita yrityksiä
Sunbornin Gibraltarin hotellialuksella avattiin kasino yhdessä ahvenanmaalaisen PAF:n kanssa vuonna 2015. Sunbornin tytäryhtiöt tuovat maahan ammattikosmetiikkaa, kylpylälaitteita ja -tarvikkeita, hotellilukitustuotteita sekä hotellien ja kylpylöiden sisustustarvikkeita. Sunbornin konserniin kuuluvat myös ravintolat Pinella Turussa, Naantalin Kaivohuone ja Snickari Naantalissa. Ohjelmistoja suunnitteleva Pramedia Software sekä mainos- ja viestintätoimisto Pramedia.
Hotelliravintoloidensa lisäksi Sunborn Konserni huolehtii ravintolatoiminnasta muun muassa Turun Logomossa ja Helsingin Kulttuuritalolla.
Series 60
S60:n nimi oli ennen Nokian yleisen käyttöliittymäkäytännön mukaisesti Series 60, mutta marraskuussa 2005 virallinen nimi lyhennettiin muotoon S60. Myös uusi logo julkistettiin samalla. Vuoden 2008 lopulla Symbian oli älypuhelinten suosituin käyttöjärjestelmä 47 prosentin markkinaosuudella.
Versiot
S60:stä on monia eri versioita. Uusin versio on 5th Edition, jossa on tuki kosketusnäytöille ja suuremmille näyttötarkkuuksille.
S60 2nd Edition
S60 2nd Edition julkistettiin vuonna 2003 ja oli ensimmäistä kertaa käytössä Nokia 6600 -puhelimessa. Myöhemmin ominaisuuksia lisättiin kolmella Feature Pack -paketilla: Feature Pack 1 toi paremman verkkoselaimen ja tuen EDGE-verkoille, Feature Pack 2 tuen WCDMA-verkoille ja Feature Pack 3 tuen suuremmille näytön resoluutioille.
3rd Edition rikkoo täysin binääriyhteensopivuuden edellisten versioiden kanssa. Binääriyhteensopivuus on rikottu uuden turvallisuusjärjestelmän takia, joka vaatii kaikkien sovellusten olevan allekirjoitettuja. Allekirjoituksen tasosta riippuen sovellus saa erilaisia kykyjä (engl. capabilities), joiden avulla se voi käyttää käyttöjärjestelmän eri toimintoja. Osan kyvyistä saa kehittäjä allekirjoittamalla sovelluksen itse, mutta monimutkaisempiin toimintoihin tarvitaan ns. Symbian Signed -ohjelman läpikäynti. Pieni osa kyvyistä on rajattu vain operaattorin tai valmistajan allekirjoitusten saataville.
Feature Pack 1 tuo uusia ominaisuuksia kuten langattomien ohjelmistopäivitysten tuen sekä tuen standardille pikayhteystoiminnolle. Lisäksi verkkoselainta on jälleen parannettu, käyttöliittymän muokattavuutta lisätty ja toimivuutta ripeytetty.
Feature Pack 2 lisää mm. Web Run-Time (WRT)-widgetit eli xml/html/js -pohjaiset applikaatiot.
S60-versiot ja -laitteet
Taulukossa on listattu kunkin S60-versiota käyttävät puhelinlaitteet sekä S60:n alla oleva Symbian-versio, jolle S60-versio perustuu.
Alexander Kolyagin
Alexander Kolyagin (, s. 8. syyskuuta 1992 Krasnoturjinsk, Sverdlovskin alue, Venäjä) on venäläis-saksalainen hyökkääjänä pelaava jääpalloilija, joka edustaa Krasnoturjinskin Majakia.
Kolyagin aloitti uransa Venäjän toiseksi korkeinta sarjatasoa pelaavassa Krasnoturjinskin Majakissa. Hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Ruotsin pääsarjaan Bollnäsin riveihin. Venäjälle palattuaan Kolyagin edusti Kemerovon Kuzbassin kakkosjoukkuetta. Hän siirtyi syksyllä 2014 Norjan pääsarjaan Høvikin riveihin, mutta palasi seuraavalla kaudella kasvattajaseuraansa Majakiin.
Kolyagin sai syksyllä 2016 Saksan passin, joten hän saattoi edustaa vuoden 2017 MM-kisoissa Saksan jääpallomaajoukkuetta. Kaikkiaan hän on pelannut kolmissa MM-kisoissa ja ollut joukkueen parhaita maalintekijöitä.
Hermann Minkowski
250px|thumb|Hermann Minkowski Hermann Minkowski (22. kesäkuuta 1864 – 12. tammikuuta 1909) oli saksalainen matemaatikko. Minkowski oli erityisesti geometrian tutkija, joka sovelsi geometrian menetelmiä monille eri aloille, kuten lukuteoriaan. Minkowskin ajatuksilla neliulotteisesta aika-avaruudesta oli merkittävä vaikutus Einsteinin suhteellisuusteoriaan.
Elämä
Minkowski syntyi Kaunasissa, Liettuassa perheeseen, jolla on saksalainen, puolalainen ja juutalainen tausta vuonna 1864. Minkowski valmistui tohtoriksi Königsbergissä vuonna 1885.
Kuolema ja kunnianosoitukset
Minkowski kuoli äkillisesti umpilisäkkeentulehdukseen Göttingenissä. Asteroidi 12493 Minkowski on nimetty Minkowskin mukaan.
Lehtikaktukset
Lehtikaktukset (Epiphyllum) on 19-lajinen kaktuskasvisuku, jonka lähimpiä sukulaisia ovat talvikaktukset (Schlumbergera) ja hovikaktukset (Disocactus). Lehtikaktukset ovat epifyyttisiä metsissä kasvavia kaktuksia, joilla on litteät lehtimäiset varret ja yöllä kukkivat valkoiset kukat. Suvun tieteellinen nimi on muodostettu kreikankielisistä sanoista epi 'päällä' ja fyllon 'lehti'. Nimi viittaa kukkiin, jotka näyttävät sijaitsevan lehtien päällä.
Tuntomerkit
Lehtikaktukset ovat monihaaraisia pensaita, joko pystykasvuisia, kiipeileviä köynnöksiä tai riippuvia puiden oksilla tai kivien päällä kasvavia kaktuksia. Usein niillä on ilmajuuria. Vanhat haarat ovat tyvestään liereitä, tavallisesti piikittömiä ja usein puutuneita, kun taas nuoret varret ovat litteitä ja lehtimäisiä. Lehtimäisen varren reunassa on pyöristyneitä tai teräviä hampaita, jotka voivat olla liuskoittuneita tai pariosaisia. Hampaat sijaitsevat areoleiden eli kääpiöversojen väleissä. Areolit ovat tavallisesti piikittömiä.
Lehtikaktusten näyttävät ja isot (pituus 10–30 cm), mutta yleensä vain öisin auki olevat kukat sijaitsevat kasvien varsissa yksittäin. Ne ovat muodoltaan suppilomaisia tai tarjottimen tavoin laakeita, ja emin vartalon tyvellä on pieniä suomuja ja harvoin sukasia tai karvoja. Kukan tyvimalja on pitkä ja sen pinta on suomuinen. Malja laajenee äkisti nielun kohdalta. Uloimmat kehälehdet ovat väriltään vaaleita, kellertäviä tai vaaleanpunertavia, sisimmät vaaleankeltaisia tai valkoisia. Heteet kiinnittyvät nieluun. Hedelmä on munamainen tai pitkänomainen, ja sen pinnalla on pieniä suomuja ja piikittömiä areoleja. Siemenet ovat munuaismaisia ja mustia.
Levinneisyys
Lehtikaktusten luontainen levinneisyysalue käsittää Keski-Amerikan ja Meksikon, mutta jokunen laji kasvaa myös Karibian alueella ja Etelä-Amerikan pohjoisosassa.
Lajit
Lehtikaktuksiin kuuluvat lajit:
Raouf Bouzaiene
Raouf Bouzaiene (, s. 16. elokuuta 1970 Sousse, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja ja keskikenttäpelaaja.
Ura
Bouzaienen ura alkoi Ranskassa, jossa hän pelasi vuosien 1990–1997 aikana Ligue 2 sarjatasolla ja viimeisellä kaudellaan Ligue 1:ssä Châteaurouxin paidassa. Bouzaiene palasi kotimaahansa Tunisiaan vuonna 1998, jolloin hän edusti Club Africainia kolmen kauden verran ennen paluutaan Eurooppaan. Tällä kertaa Bouzaiene matkasi Italiaan Serie B:ssä pelanneeseen Genoaan. Kahden kauden jälkeen Bouzaiene päätti lopettaa uransa kotimaassaan ja synnyinkaupunkinsa joukkueessa ES Sahelissa.