cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramppi-teatteri
Näyttelijät
Ramppi-teatterin näytelmissä on ollut säännöllisesti mukana vähintään 20 näyttelijää. Kesällä 2008 näyttelijöitä oli puheroolit ja avustajat yhteenlaskien peräti 55 henkeä. Lavastajat, puvustajat ja muu avustava henkilökunta mukaan lukien teatterissa toimii aktiivisesti kymmeniä henkilöitä, kaikki talkoopohjalla. Näyttelijöitä on ollut paitsi Kangasalta myös Tampereelta, Pälkäneeltä, Orivedeltä ja Vesilahdelta.
Koulutus
Ramppi-teatteri on järjestänyt näyttelijöille myös koulutusta. Koulutuksen ohjaajina ovat toimineet esimerkiksi Kari Honkanen, Seppo Mäki, Emilia Pokkinen ja Matti Viironen. Osa näyttelijöitä on ollut myös omaehtoisesti ammattikoulutuksessa. Tässä suhteessa Tampereen Komediateatterin yhteydessä toimiva näyttelijäkoulutus on ollut Ramppi-teatterille erityisen merkityksellinen. Vuonna 2008 teatteri organisoi näyttelijöilleen erityisen koulutuspaketin, jonka toimeenpanosta vastasi Inga Sulin-Ahola ja kouluttajana toimi näyttelijätyön pitkäaikainen ammattilainen Ahti Jokinen. Vuonna 2009 kouluttajana toimi Vaasan kaupunginteatterin entinen johtaja Marja-Leena Haapanen.
Näytelmät
Ramppi-teatterin näytelmät ovat pääsääntöisesti olleet kesäteatteriesityksiä. Paikallinen historia on innoittanut monia näytelmiä. Kantaesityksen ovat saaneet muun muassa Aulis Aarnion käsikirjoittamat näytelmät:
Vuonna 2000 esitettiin kirkon juhlavuoden kunniaksi kirkkonäytelmä "Alussa oli teko". Ramppi-teatteri on esittänyt myös perinteisiä kesäteatterinäytelmiä kuten "Tukkijoella" ja "Viulunsoittaja katolla".
Rampin Pikkuteatteri
Vuonna 2009 Ramppi-teatteri käynnisti lapsille ja nuorille tarkoitetun Rampin Pikkuteatterin. Tavoitteena on tarjota nuorille mahdollisuus tehdä täysipainoisesti teatteria aina lukuharjoituksista esitykseen asti. Tämä vaikuttaa nuoren tytön tai pojan itsevarmuuden ja esiintymistaitojen kehittymiseen. Perinteisen teatterin lisäksi on mahdollisuus kokeilla erilaisia teatterin tekotapoja: mm. improvisaatiot ja tilatut ohjelmat.
Omaksi yhdistykseksi Pikkuteatteri perustettiin vuonna 2010, jonka jälkeen se on toiminut itsenäisesti ja aktiivisesti lasten ja nuorten teatterina tarjoten useita näytelmätuotantoja vuosittain.
Helsingin Vihreät
Helsingin Vihreät (lyh. HeVi, aiemmin Helsinki-liike) on Vihreän liiton Helsingin vaalipiirin piirijärjestö. Sen puheenjohtaja on Outi Lindqvist ja toiminnanjohtaja Emma Mikkilä. Vihreillä on Helsingin vaalipiiristä neljä kansanedustajaa. Helsingin piiri on puolueen jäsenmäärältään suurin piirijärjestö.
Historiaa
Helsingin Vihreät perustettiin alun perin Helsinki-liikkeen nimellä vuonna 1976. Liikkeen perustamiseen osallistunut myöhempi kansanedustaja ja Vihreiden puheenjohtaja Kalle Könkkölä on muistellut, että liikkeen synnyn taustalla oli tuskastuminen autoliikenteen ylivaltaan, vanhojen rakennusten hävittämiseen ja ylipäätään kaupunkisuunnittelun vaihtoehdottomuuteen. Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa liikkeen asettama kunnallisvaaliehdokaslista sai 1,7 prosenttia helsinkiläisten äänistä eikä ketään valittu kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1979 Helsinki-liikkeelle antoi uutta pontta Koijärvi-liike ja Lepakon valtaus. Vuoden 1980 kunnallisvaaleissa valtuustoon valittiin ensimmäisenä vihreänä Ville Komsi.
Rahoitus
Helsingin Vihreät on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityishenkilöiltä ja järjestöiltä. Tukea Helsingin Vihreille ovat antaneet mm. Espoon Vihreät, Etelä-Helsingin Vihreät, Helsingin Vihreä seura, Helsingin Vihreät naiset, Helsingin Vihreät nuoret, Kallion seudun Vihreät, Uudenmaan Vihreät, Vihreät Naiset sekä Viite – Tieteen ja teknologian vihreät.
Vaalit
Kunnallisvaalien lähde:
Tškhorotsqun piirikunta
Tškhorotsqun piirikunta on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 22 309 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 619 neliökilometriä. Sen keskus on Tškhorotsqun kaupunkityyppinen taajama, jossa oli vuonna 2014 yhteensä 3 141 asukasta (mukaan lukien yli 1 500 sisäistä pakolaista Abhasiasta). Taajama sijaitsee 180 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen nimi tarkoittaa mingreliksi "yhdeksän lähdettä".
Helene Hellmark Knutsson
Helene Hellmark Knutsson (s. 1969 Solna ) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Västerbottenin läänin maaherra vuodesta 2020. Vuosina 2014–19 hän toimi Ruotsin korkeakoulutus- ja tutkimusministerinä.
Jan Anderzén
Jan Anderzén (s. 1978) on tamperelainen kuvataiteilija ja muusikko. Kuvataiteilijana hän on pitänyt näyttelyitä Suomessa ja muualla Euroopassa. Vuonna 2020 Anderzén toteutti lasimosaiikkiteoksen Turtolan tukimuuriin Hervannan valtaväylän varrelle osana Tampereen Ratikan taideohjelmaa. Muusikkona hänet tunnetaan mm. yhtyeestä Kemialliset Ystävät ja hänen musiikillinen sooloprojektinsa on nimeltään Tomutonttu.
Työväen Arkisto
Työväen Arkisto (TyArk) on vuonna 1909 perustettu Suomen vanhin työväenliikkeeseen liittyvä arkisto ja samalla maan vanhin kansanliikearkisto. Työväen arkisto sijaitsee Helsingissä Sörnäisten rantatiellä.
Työväen Arkisto perustettiin SDP:n puoluekokouksessa Kotkassa vuonna 1909 puolueen ja ammattiyhdistysliikkeen toiminnasta kertovaksi arkistoksi. Ruotsissa vastaavanalainen arkisto perustettiin jo vuonna 1902. Ensimmäinen arkistonhoitaja oli SDP:n entinen puoluesihteeri Yrjö Sirola. Sirolan paettua velkojiaan Yhdysvaltoihin tehtävän peri Karl Harald Wiik, joka puolisonsa Annan kanssa antoi merkittävän panoksen arkiston toiminnan käynnistämiseen.
Arkiston tarkoituksena ei ollut pelkästään tallentaa historiaa, vaan toimia poliittisen työn tukena. Osa työväenliikkeen asiakirjoista takavarikoitiin Suomen sisällissodan tapahtumien johdosta 1918, koska asiakirjoja pyrittiin käyttämään todisteena kapinaan nousseita suomalaisia, punaisia vastaan valtiorikosoikeuksissa. Tämä osa työväenliikkeen arkistoiduista asiakirjoista on Kansallisarkistossa.
Monia työväenjärjestöjä lakkautettiin kommunistisina 1920-luvulla. Tällöin Etsivä keskuspoliisi takavarikoi järjestöjen asiakirjat, mutta toimitti ne 1930-luvulla Työväen Arkistoon. Tämän ansiosta ammattiyhdistysliikkeen vanhin asiakirja-aines on hyvin tallennettu. Arkistoaineistoa tuhoutui Neuvostoliiton miehittämässä Karjalan osassa talvisodassa 1939–1940 ja sodan, kuten jatkosodankin 1941–1944 pommituksissa.
Sotien jälkeen Työväen Arkiston hallinnointi siirtyi SDP:n puoluetoimistolta uudelle Työväen Arkiston Säätiölle, mutta arkiston rahoituksesta vastasi edelleen SDP. Epävakaan taloudellisen tilanteen korjaamiseksi pyrittiin 1960-luvun alusta lähtien saamaan arkiston valtionavun piiriin. Laki yksityisluontoisten arkistojen valtionavusta säädettiinkin vuonna 1974. Tämä antoi myös Työväen Arkistolle edellytykset kehittyä tieteellisesti hoidetuksi muistiorganisaatioksi.
Sekä Suomessa että muualla Euroopassa 1980-luvulla heräsi yleinen kiinnostus työväenperinteeseen. Tämä pani alulle prosesseja, jotka toteutuivat, kun perustettiin Työväenliikkeen kirjasto vuonna 1987 ja Työväen Keskusmuseo vuonna 1993. Työväen Arkiston painettu aineisto siirrettiin Työväenliikkeen kirjastoon ja museoesineet Työväen Keskusmuseoon. Tämä vapautti Työväen Arkiston resursseja sen perustehtävään, arkistotoimintaan.
Jokaisessa muussa Pohjolan maassa toimii yksi työväenarkisto ja -kirjasto eikä Suomen kaltaista eriytymistä tapahtunut. Työväen Arkiston aineistoa on julkaistu mm. sisällissotaa koskevana kuva-aineistona monissa kirjoissa. Arkiston käytetyin materiaali on mikrofilmattu. Arkisto järjestää tilauksesta arkistonhoitokursseja.
Among the Living
Among the Living on Anthraxin maaliskuussa 1987 ilmestynyt kolmas täyspitkä albumi. Menestyskappaleet ”I Am the Law” ja ”Indians” sisältävä albumi jatkoi Spreading the Diseasella avausesiintyjän aseman Metallican kiertueella ansainneen yhtyeen suosion nousua. Kappaleiden innoituksena ovat olleet muun muassa Stephen Kingin romaanit sekä novellit ja sarjakuvasankari Judge Dredd.
Vaikka osalla kappaleista on vakavampi sanoma, on albumi yleisesti ottaen sävyltään positiivinen. Yhtye toikin albumin myötä huumoria koko thrash metal -genreen. Among the Living on myynyt kultaa Yhdysvalloissa. Vuoden 2006 kiertueella yhtye esitti joinain iltoina Among the Livingin kokonaisuudessaan.
Vuoden 2015 kiertueen yhteydessä osa yhtyeen jäsenistä tapasi Hotelli Kämpissä Suomen itsenäisyyspäivän juhlinnan keskellä muun muassa Suomen ulkoministerin.
Taustaa
Anthrax omisti levynsä Cliff Burtonille. Burton oli Metallican basisti, joka kuoli traagisesti vuonna 1986. Albumin kannessa poseeraava mies on pastori Henry Kane Poltergeist-elokuvasarjasta. ”I Am the Law” -kappale kertoo sarjakuvahahmo Judge Dreddistä, kun taas ”Among the Living” -kappaleen innoittaja on Stephen Kingin Tukikohta-kirjan antagonisti Randall Flagg. Sama hahmo esiintyy myöhemmin Kingin kirjasarjassa Musta torni. Kappaleen nimi ”Efilnikufesin” on takaperin fonteettisesti kirjoitettu nice fucking life eli "nise fukin life". Laulu kertoo John Belushista.
MySQL
pienoiskuva|300px|Kuvankaappaus MySQL:n komentorivipohjaisesta asiakasohjelmasta. MySQL on ruotsalainen MySQL AB:n kehittämä relaatiotietokantaohjelmisto. Sun Microsystems osti yrityksen 16. tammikuuta 2008. Ohjelmistoyritys Oracle Corporation osti Sun Microsystemsin huhtikuussa 2009 noin 7,4 miljardilla dollarilla. Kaupan yhteydessä MySQL:n omistus siirtyi Oraclelle. MySQL on saatavissa vapaalla GNU GPL -lisenssillä tai kaupallisella lisenssillä, mikäli asiakas ei halua käyttää GPL-lisensoitua ohjelmistoa.
Historiaa
pienoiskuva|David Axmark (vasemmalla) ja Michael "Monty" Widenius (2003) MySQL-tietokannan loi vuonna 1995 suomalainen Michael "Monty" Widenius yhdessä ruotsalaisen David Axmarkin kanssa. MySQL:n ensimmäinen versio julkaistiin 1995.
Käyttö
MySQL-tietokanta on hyvin suosittu web-palveluiden tietokantana. MySQL-tietokannan päälle rakennettava ohjelmalogiikka tehdään usein PHP-, Python- tai Perl-ohjelmointikielellä, sivut julkaistaan Apache-webpalvelimella, joka edelleen toimii Linux-käyttöjärjestelmän päällä. Tätä kutsutaan joskus LAMP-alustaksi. Myös muilla ohjelmointikielillä on mahdollista käyttää MySQL-tietokantaa. MySQL sisältää rajapinnan mm. C:lle, C++:lle, C#:lle, Smalltalkille, Javalle, Rubylle ja TCL:lle. MySQL:lle on olemassa MyODBC-niminen ODBC-rajapinta.
Maurice Béjart
Maurice Béjart (oik. Maurice-Jean Berger, 1. tammikuuta 1927 Marseille, Ranska – 22. marraskuuta 2007 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen tanssija ja koreografi, joka perusti sekä tanssiryhmiä että tanssikouluja. Hänen koreografisen tyylinsä voidaan katsoa edustaneen nykybalettia.
TAM
Tam voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Maurice Béjart
Tausta
Maurice Béjart oli filosofi Gaston Bergerin poika. Hän opiskeli tanssia samaan aikaan kun suoritti lukio- ja yliopisto-opintoja. Hän ihastui Serge Lifarin tanssiresitaaliin ja päätti antautua kokonaan tanssijaksi. Hän suoritti neljätoistavuotiaana debyyttinsä Pariisin oopperassa ja toimi sen jälkeen Roland Petit'n johdolla.
Ura
Vuonna 1951 hän teki Tukholmassa ensimmäisen koreografiansa L’Inconnu. Sen jälkeen oli vuorossa Igor Stravinskyn Tulilintu. Vuonna 1955 hän valmisti oman tanssiryhmänsä Ballets de l’Étoilen kanssa baletin Symphonie pour un homme seul, joka perustui Pierre Henryn ja Pierre Schaefferin musiikkiin. Niin lehdistö kuin yleisökin ylisti teosta.
Bryssel
thumb|1988 Vuonna 1960 Brysselin Théâtre royal de la Monnaien johtaja Maurice Huisman oli huomannut Béjartin kyvyt. Béjart siirtyi Brysseliin ja perusti XX:n vuosisadan baletin, jonka kanssa hän kiersi maailmaa ja opetti myös laajalle yleisölleen uuden tanssin saloja.
Brysselistä tuli hänen toimintansa ansiosta eräänlainen modernin eurooppalaisen baletin ja tanssin keskus. Merkittävimmät teoksensa Béjart loi ehkä juuri Brysselissä, sillä säveltäjä Igor Stravinskin syntymän satavuotisjuhlien kunniaksi siellä esitettiin kaikki säveltäjän keskeiset balettiteokset uudistettuina versioina. Se oli Stravinskin juhla, mutta myös Brysselin ja ennen kaikkea Maurice Béjartin henkilökohtaisen menestyksen juhla.
Brysselissä XX:n vuosisadan baletissa solisteina tanssineet ainoat suomalaiset tähtitanssijat Riitta Heinosen (kultamitali Lausannesta, hopeamitali Varnasta) ja Hannu-Pekka, (HP) Holmströmin, Béjart halusi kiinnittää heti solisteiksi nähtyään heidät Pariisissa keväällä v. 1979.
Brysselin jälkeen
Vuonna 1987 Le Monnaien teatterin johtaja Gerard Mortier ajautui avoimeen konfliktiin Maurice Béjartin kanssa. Ollessaan kiertueella Pietarissa Béjart päätti olla palaamatta Belgiaan. Vähän myöhemmin Philip Morris -säätiö kutsui Béjartin pysyvästi Sveitsin Lausanneen, jossa säätiö pitää päämajaansa. Näin Béjart lopetti XX:n vuosisadan baletin toiminnan ja perusti Lausanneen uuden tanssiryhmän, jolle hän antoi nimen Béjart Ballet Lausanne.
Brysselissä, kuten sen jälkeen myös Lausannessa, Béjart otti ryhmäänsä tulevia huipputanssijoita eri puolilta maailmaa. Béjartilla oli tavoitteenaan saada miesten tanssi uudelleen arvostetuksi, ja hän vaati tanssijoiltaan täydellistä venäläis-ranskalaisen tanssin hallintaa ja taitoa soveltaa ja hallita uusklassisen tanssin uusia virtauksia. Hän halusi toteuttaa kokonaisesityksen, jossa musiikki, lyyrisyys, teatteri ja koreografia yhdistyvät kokonaisuudeksi, ja siihen hän liitti vaatimukset solistisesta mestaruudesta. Teoksissaan Béjart ei kaihtanut suuria universaaleja kysymyksiä, kuten aidsia ja ekologiaa, jotka saivat ryhmän esityksissä oman sijansa.
State of Euphoria
State of Euphoria on Anthraxin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1988. Levy oli tuolloinen jonkinlainen pettymys, koska Among The Living -albumi oli asettanut levylle niin suuret odotukset. Scott Ian on todennut monesti, että hänen mielestään State Of Euphoria on liian hätäisesti tehty levy. Antisocial on englanninkielinen versio ranskalaisen Trustin vuonna 1980 tekemästä kappaleesta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Anthrax, ellei toisin mainittu.
Kolosjoki
Kolosjoki voi tarkoittaa seuraavia:
Virkaylioikeus
Virkaylioikeus oli Suomessa 1926–1987 toiminut hallinto-oikeudellinen erityistuomioistuin, josta saattoi hakea muutosta päätökseen, jolla viran tai toimen haltija oli tuomittu viraltapantavaksi. Valitusoikeus koski myös viran haltijaa, joka oli vapautettu virastaan työkyvyn menettämisen tähden. Viraltapanossa noudatettiin erityistä kurinpitomenettelyä. Korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden päätöksiin ei kuitenkaan ollut valitusoikeutta.
Virkaylioikeudessa oli viisi tasavallan presidentin viideksi vuodeksi kerrallaan nimittämää jäsentä. Jäsenistä vähintään kolmen piti olla oikeustieteellisen tutkinnon suorittaneita. Oikeus oli oikeutettu tuomitsemaan kolmijäsenisenä, jolloin kahden jäsenen tuli olla lainoppineita. Puhetta johti se jäsenistä, jonka presidentti oli tehtävään määrännyt, ja hänen ollessaan estynyt puhetta johti vanhin lainoppinut jäsen. Virkaylioikeus kokoontui oikeuden puheenjohtajan kutsumana tarpeen mukaan, ja sen toimipaikka sijaitsi Helsingissä.
Ami-säätiö
Ami-säätiö sr. aloitti nykymuotoisen toimintansa apurahaa myöntävänä pääomasäätiönä vuosien 2021–2022 vaihteessa. Ami on kehittyvän työn säätiö, joka auttaa koulutus- ja kehitystoimijoita tuntemaan pääkaupunkiseudun tulevaisuuden kehityssuuntia ja työmarkkinoita sekä ratkaisemaan niihin liittyviä kysymyksiä.
Aiemmin säätiö ylläpiti Amiedua, joka oli Helsingissä toimiva ammatillinen aikuiskoulutuskeskus. Tammikuussa 2020 Amiedu ja AEL yhdistyivät AEL-Amiedu Oy:ksi eli Taitotaloksi. Samalla Ami-säätiössä käynnistettiin muutos uuden apurahasäätiötoiminnan kehittämiseksi.
Nykyään säätiö toteuttaa tarkoitustaan sekä oman toimintansa että jakamiensa apurahojen avulla.
Amiedu
Amiedun päätoimipaikka Taitotalo Pitäjänmäellä. Amiedussa opiskeli vuosittain noin 21 000 aikuisoppijaalähde?. Amiedu keskittyi pääkaupunkiseudun elinkeinostrategioiden ja toimialarakenteen tarpeitten mukaisiin osaamisalueisiin. Amiedun osaamiskeskukset olivat erikoistuneet hyvinvoinnin, kaupan, teknologiateollisuuden ja yritysturvallisuuden aloille, ICT-, kiinteistö- ja rakennusaloille sekä henkilöstövalmennukseen ja yrittäjyyteen. Henkilökuntaa Amiedulla oli noin 350 henkilöälähde?.
Taustayhteisöt
Amiedua ylläpiti Ami-säätiö, Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten kaupunkien omistama vuonna 1974 perustettu säätiö, jonka tarkoituksena oli tuottaa ammatillisia aikuiskoulutuspalveluita pääkaupunkiseudulla. Kaupunginhallitukset asettivat Ami-säätiölle yhdeksänhenkisen hallituksen kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Hallituksen tehtävänä oli säätiön ja konsernin strateginen omistajaohjaus. Ami-säätiön hallituksen toimikaudella 2017–2018 puheenjohtajana toimi Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Kristiina Erkkilä. Toimikaudella 2019–2022 puheenjohtajana toimii Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Tapio Erma.
Ami-säätiön hallitus valitsi Amiedulle kaksitoistajäsenisen johtokunnan kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Johtokunnan tehtäviin kuului ennakoida työelämän muutoksia, kehittää Amiedun asiakasohjelmia sekä tehdä Ami-säätiön hallitukselle esityksiä Amiedun strategioiden, toimintamallien, organisaation ja palvelutarjonnan kehittämiseksi.
Lisäksi Ami-säätiö omisti kokonaisuudessaan Amicom Oy:n, joka ylläpiti Taitotalon kongressikeskusta Taitotalossa Helsingin Pitäjänmäellä. Amicom Oy tuotti myös ajankohtaisseminaareja.
Historia
Helsinki, Espoo, Vantaa ja Kauniainen katsoivat aluksi, etteivät pääkaupunkiseudun tarve ja toisaalta koulutustarjontatilanne antaneet aihetta kurssikeskuksen perustamiseen seudulle. Toukokuussa 1972 pääkaupunkiseudun yhteistyötoimikunnan nimeämä ammattikurssijaosto jätti kuitenkin mietinnön, joka johti kurssikeskusta ylläpitävän säätiön perustamiseen.
Oikeusministeriö myönsi vuonna 1973 pääkaupunkiseudun kunnille luvan perustaa Pääkaupunkiseudun ammattikurssisäätiö. Ammattikasvatushallitus antoi puolestaan vuonna 1975 päätöksen kurssikeskuksesta, joka sai toimia neljän kunnan alueella ja jonka toiminnan volyymi oli 350 aikuisopiskelijaa.
Pääkaupunkiseudun ammatillisen kurssikeskuksen toiminta käynnistyi lupaehtojen mukaisesti vuoden 1976 alusta. Tällöin vakinaisen henkilökunnan lukumäärä oli 20 ja toiminta palveli ennen kaikkea työhallinnon asiakkaita. Työvoimakoulutuksen rinnalle toiseksi tukijalaksi vakiintui 1980- ja 1990-luvuilla vähitellen omaehtoinen lisäkoulutus, etenkin vastikään 10 vuotta täyttäneen näyttötutkintojärjestelmän vauhdittamana.
Amiedun kolmannen tukijalan muodosti 1990- ja 2000-luvuilla voimakkaasti kasvanut henkilöstökoulutus, jota vauhditti Ami-säätiön ammatillisen lisäkoulutuksen järjestämislupaan vuonna 2005 kirjattu päätös opetusministeriön myöntämästä "työelämän kehittämis- ja palvelutehtävästä".
Amiedun rehtoreina toimivat Arvi Makkonen 1976–1981, YK Pekka Lampinen 1981–1985, insinööri Jarmo Ojala 1985–2001 ja vuodesta 2001 alkaen KTM Timo Karkola.lähde?
Ruskorahkasammal
Ruskorahkasammal (Sphagnum fuscum) on Suomessa yleinen rahkasammallaji.
Ulkonäkö
Ruskorahkasammal on pieni (5-10 cm) ja hento. Yleensä se on likaisen ruskea ja ruskeavartinen, joskus varjossa se on ruskeanvihreä. Se kasvaa tiheinä mättäinä. Verson kärki on tiivis, eivätkä sivuhaaraat ole kovin selvissä riveissä. Sillä on kaksi ulospäistä ja yksi tai kaksi alaspäistä haaraa.
Levinneisyys
Rahkasammalta tavataan viileillä alueilla sirkumboreaalisesti eli sekä Kanadassa, Aasiassa että Euroopassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö
Ruskorahkasammal kasvaa kosteissa, mutta ei litimärissä paikoissa: se kuolee jos se jää pitkäksi aikaa veden alle, ja muodostaa usein ympäristöään vähän korkeampia keitaita tai mättäitä märän suon keskelle. Se kestää köyhempää ja happamampaa kasvualustaa, mutta huonommin tulvimista kuin muut sammalet.
Martin Ponsiluoma
Martin Ponsiluoma (s. 8. syyskuuta 1995 Östersund) on ruotsinsuomalainen ampumahiihtäjä. Hän on pikamatkan maailmanmestari ja yhteislähtökilpailun olympiamitalisti. Ponsiluoma edustaa seuratasolla Tullus SG:tä.
Ura
Martin Ponsiluoma esiintyi ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäistä kertaa kaudella 2017–2018 Östersundissa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Nové Město na Moravěn pikakilpailussa kaudella kaudella 2018–2019. Hän oli pikakilpailussa kolmas myös Kontiolahdella kaudella 2020–2021. Tämän jälkeen hän sijoittui Hochfilzenin yhteislähtökilpailussa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes kaudella 2020–2021. Hän sijoittui kaudella 2021–2022 toiseksi Hochfilzenin pikakilpailussa. Ponsiluoma on kuulunut kolme kertaa Ruotsin voitokkaaseen miesten viestijoukkueeseen. Kaudella 2022–2023 hän voitti Kontiolahden normaalimatkan. Anterselvan pikakilpailussa hän sijoittui toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Nové Měston takaa-ajossa hän oli kolmas ja Oslon pikakilpailussa toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi sekä normaalimatkan ja pikakilpailun cupissa kolmanneksi.
Ponsiluoma osallistui vuoden 2018 talviolympialaisiin. Siellä hän pääsi kuitenkin kilpailemaan vain yhdessä kilpailussa, normaalimatkalla, jolla hän sijoittui 38:nneksi. Hän ei tuolloin tullut valituksi Ruotsin olympiakultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen. Ponsiluoma voitti sekaviestin Euroopan-mestaruuden 2019. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli 23:s takaa-ajokilpailussa.
Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Ponsiluoma voitti pikakilpailun maailmanmestaruuden ja oli mukana Ruotsin pronssimitalin saavuttaneessa sekaviestijoukkueessa ja hopeamitalin saavuttaneessa viestijoukkueessa. Takaa-ajossa hän oli kolmastoista. Pikakilpailun voitto oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupin osakilpailuvoittonsa.
Pekingin olympialaisissa 2022 Ponsiluoma saavutti yhteislähtökilpailussa hopeaa. Hän sijoittui sekaviestissä neljänneksi, miesten viestissä viidenneksi, pikamatkalla kuudenneksi, takaa-ajokilpailussa 11:nneksi ja normaalimatkalla 12:nneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti yhteislähdössä hopeaa, viestissä pronssia ja oli normaalimatkalla yhdestoista.
Yksityiselämä
Ponsiluoman isä Jyrki Ponsiluoma on entinen Ruotsin maajoukkuehiihtäjä ja kotoisin Pohjanmaalta Kurikasta. Hän kilpaili Albertvillen olympiakisoissa vuonna 1992 ja sijoittui kahdeksanneksi 30 kilometrin kilpailussa. Martin itse osaa muutaman sanan suomea.
Greg Gibson
Greg Gibson (s. 15. maaliskuuta 1969 Siler City, Pohjois-Carolina ) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Gibson valittiin vuonna 2012 Korisliigan vuoden valmentajaksi, ja hän on voittanut päävalmentajana kolme miesten Suomen mestaruutta ja yhteensä viisi miesten SM-mitalia.
Carson Beckett
Carson Beckett oli kuvitteellinen henkilö scifi-sarjassa Stargate Atlantis. Hän toimi Atlantis-retkikunnan ylilääkärinä, ja häntä esitti Paul McGillion.
Greg Gibson
Gibson toimii Korisliigassa pelaavan BC Nokia n valmentajana.
Pelaajaura
Gibson valmistui Etelä-Carolinan yliopistosta 1992 ja oli aikoinaan koulunsa kaikkien aikojen paras pistemies. Hänen pelinumeronsa 30 on "jäädytetty" yliopiston seinälle. Valmistumisen jälkeen hän pelasi muun muassa kuusi vuotta Australian CBA-sarjaa ja kauden Malesiassa.
Carson Beckett
Tohtori Beckett oli muinaisten geenirokotteen alkuperäinen kehittäjä. Rokotteen avulla pystytään istuttamaan muinaisten geeni niihin ihmisiin, jotka eivät kanna geeniä luonnostaan. Noin puolet rokotteen saaneista ihmisistä hylkii geeniä, mutta toinen puoli pystyy rokotuksen jälkeen käyttämään muinaisten teknologiaa. Beckett kehitti myös retroviruksen, joka muuttaa wraithin ulkomuodoltaan ihmiseksi. Wraithien aggressiivisuuteen ja muihin persoonallisuuspiirteisiin retrovirus ei kuitenkaan vaikuta, eikä sen vaikutus kestä pitkään ilman jatkuvaa geeniterapiaa.
Beckett kuoli räjähdyksessä, kun hän oli hävittämässä potilaastaan leikkaamaansa räjähtävää kasvainta. Hänen ruumiinsa ja henkilökohtaiset tavaransa lähetettiin hänen perheensä luo kotiin Skotlantiin. Becketin klooni löydettiin ja se syväjäädytettiin. Myöhemmin hänet otettiin pois syväjäädytetystä tilasta, ja hänet lähetettiin takaisin maahan. Hän palasi kuitenkin takaisin ja joutui lentämään Atlantiksella puolustamaan maata Wraithien hyökkäykseltä.
Greg Gibson
Pelaajaura
Uransa Suomessa hän aloitti vuoden 1999 keväällä Kauhajoen Pesukarhujen II-divisioonajoukkueessa. Seuraavana vuonna hän saapui jälleen alkukeväästä vahvistamaan Kauhajokea, jonka kausi päättyi huhtikuussa nousuun I-divisioonaan. Gibson oli yksi nousun pääarkkitehdeista. Hän pelasi Kauhajoen Karhussa myös seuran historian ensimmäisen I-divisioonakauden 2000–2001.
Valmentajaura
Pelaajauransa jälkeen Gibson siirtyi valmennustehtäviin Kauhajoen Karhuun kaudeksi 2003–2004, josta lähtien hän toimi joukkueen päävalmentajana. Kauden 2006–2007 päätteeksi Gibson johdatti joukkueen I-divisioonan voittoon ja suoraan nousuun Korisliigaan. Seura putosi korisliigakautensa päätteeksi takaisin I-divisioonaan mutta nousi uudelleen pääsarjaan kaudeksi 2009–2010. Toinen korisliigakausi ei alkanut hyvin ja lopulta Gibson erotettiin päävalmentajan paikalta ja hänen tilalleen valmentajaksi valittiin Timo Hakamaa.
Entisar Elsaeed
Elsaeed on puhunut naisten sukupuolielinten silpomista vastaan Egyptissä, joka on yksi maista, joissa on eniten naisia joille on tehty sukupuolielinten silpominen. Elsaeed hyväksyi Egyptin hallituksen toimet määrätä ankarampia rangaistuksia heille, jotka on tuomittu naisten sukupuolielinten silpomisesta, mutta Elsaeed mainitsi samalla huolensa siitä, että lainsäädännön toteutumista ei valvottaisi tarpeeksi hyvin.
Greg Gibson
Valmentajaura
Kesäkuussa 2016 Gibson siirtyi Joensuun Katajan päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella, johon sisältyi ulkomaille siirtymisen ensimmäisen kauden jälkeen mahdollistanut optio. Kataja oli yrittänyt saada Gibsonia seuraan aikaisemmin sekä valmentajana että jo pelaajana. Gibson luotsasi Katajan kaudella 2016–2017 Korisliigan loppuotteluun, jossa joensuulaisseura voitti Salon Vilppaan otteluvoitoin 4-2. Gibsonille Suomen mestaruus oli valmennusuran kolmas, Katajalle seuran historian toinen. Kataja menestyi Gibsonin johdolla myös eurokentillä. Kaudella 2017–2018 loukkaantumisista kärsinyt Kataja jäi Gibsonin johdolla puolivälieriin, joissa BC Nokia oli parempi otteluvoitoin 3-0. Huhtikuun lopussa 2017 Kataja Basket kertoi, että Gibson käyttää sopimuksensa purkuoptiota. Hän jätti Suomen 19 vuoden jälkeen ja siirtyi valmentamaan Belgian pääsarjaan Limburg Unitedin joukkueeseen.
Toukokuussa 2019 BC Nokia ilmoitti, että Gibson aloittaa seuran päävalmentajana kolmen vuoden mittaisella sopimuksella.
Lauantain toivotut levyt
Lauantain toivotut levyt on levytoivekonsertti ja Yleisradion vanhin yhä lähetettävä radio-ohjelma. Sen ensimmäinen lähetys kuultiin 2. marraskuuta 1935. Alkuperäinen lähetysaika oli klo 17.00. Nykyisin ohjelmaa lähetetään Yle Radio 1:ssä lauantaisin klo 18.10–19.00.
Ohjelmassa toteutetaan kuuntelijoiden musiikkitoiveita tavallisesti 10–12 kappaleen verran. Ohjelmassa ei ole varsinaista juontajaa, vaan kunkin kappaleen soitua loppuun radiokanavan kuuluttaja lukee sen tekijätiedot. Lähetysaika on kautta vuosikymmenten jakautunut kahteen osaan: alkupuoliskolla soitetaan enimmäkseen klassista musiikkia, loppupuoliskolla populaarimusiikkia. Klassisen musiikin puolikkaan on katsottu palvelevan Yleisradion tehtävää kansaa sivistävänä laitoksena.
Kajo
Kalle ”Kajo” Niskanen (s. 28. syyskuuta 1989 Kaarina) on suomalainen rap-artisti, joka tunnetaan parhaiten osallistumisistaan rapin SM-kilpailuihin. Kajo on kilpaillut kilpailuissa vuosina 2005–2011 ja 2015. Hän on voittanut vuosina 2009, 2011 sekä 2015 ja häntä pidetään yhtenä Suomen parhaista battle-artisteista. Kajo on myös perustanut kaarinalaisen rap-kokoonpanon nimeltä Sakea yhdessä S-Mollin kanssa. Kajo asuu nykyään Kokkolassa. Kajo aloitti räppäämisen viidennellä luokalla. Kajon ensimmäinen soolojulkaisu Promo EP julkaistiin 11. maaliskuuta 2011. Kajo on perustanut S-Mollin kanssa Skriivaa ku riivaa (SKR) -nimisen kirjoitettujen battlejen liigan. Ensimmäinen battle järjestettiin vuonna 2012 Old Texasissa Kaarinassa. Kajo oli myös Suomen Kommunistisen Puolueen ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
FishBase
FishBase on maailmanlaajuinen kalalajeihin keskittyvä internet-tietokanta. Se on suuri ja laajalle levinnyt, ja sitä lainataankin usein tieteellisissä julkaisuissa.
Lauantain toivotut levyt
Aikana ennen televisiota, populaarimusiikin osuuden radion musiikkitarjonnasta ollessa niukkaa, ohjelman suosio oli aivan omaa luokkaansa. Ohjelma onkin syöpynyt syvälle suurten ikäluokkien ja heitä vanhempien polvien muistoihin.
FishBase
Tietokanta
Sivusto tarjoaa kattavaa tietoa lajien koosta, levinneisyydestä, ravinnosta, elintavoista ja käyttötarkoituksista. FishBasen joulukuun 2019 versiossa on kohde yhteensä 34 300 eri lajille. Monien lajien yhteydessä kerrotaan myös sen suomenkielinen nimi.
Lauantain toivotut levyt
Soitetut kappaleet kuulutetaan vasta jälkikäteen, ja tämä suo kuuntelijoille mahdollisuuden tunnistamisyritykseen ja vaikkapa tietokilpailunomaiseen arvuutteluun soivasta musiikista.
Kajo
Sakea
Freestylen ohella Kajo on räpännyt S-mollin kanssa Sakea-yhtyeessä vuodesta 2004 lähtien. Sakean ensilevyä myytiin muun muassa The Funkiest -levykaupassa Helsingissä ja Gangsta Clothing Storessa Turussa. Sakean ensilevy ”Käsikasvattajan” myytiin loppuun Funkiestissä.
Lauantain toivotut levyt
Lauantain toivottuja levyjä toimitti alkuun ohjelman keksinyt ja Yleisradion levystön perustanut Alvar Andström 1935–1954, sitten Cay Idström 1954–1965. Idström muisteli ohjelman 60-vuotispäivänä 1995, miten ihmisten levytoiveet pysyivät vuodesta toiseen niin samoina, että samat levyt olisi voinut soittaa joka ohjelmassa. Kiertoa kuitenkin saatiin aikaan esimerkiksi niin, että huippusuosittua Miliza Korjuksen kappaletta ”Warum?” sai soittaa vain kolmen viikon välein. Muita kestosuosikkeja olivat Tapio Rautavaaran ”Ontuva Eriksson” ja ”Isoisän olkihattu”. Maisteri Andström suosi saksalaisia marsseja ja schlagereita, jotka sotien jälkeen laitettiin Yleisradiossa soittokieltoon pääjohtaja Hella Wuolijoen määräyksestä.
Louis Brandeis
Louis Dembitz Brandeis [ˈbrændaɪs] (13. marraskuuta 1856 Louisville, Kentucky – 5. lokakuuta 1941 Washington DC) oli yhdysvaltalainen lakimies ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen. Hän oli tuomioistuimen ensimmäinen juutalainen tuomari. Brandeisia pidetään yleisesti yhtenä korkeimman oikeuden merkittävimmistä jäsenistä.
Lauantain toivotut levyt
Lauantain toivottujen levyjen 75-vuotisjuhlaohjelma lähetettiin 30. lokakuuta 2010. Tavanomaisen toivekonsertin päätyttyä oli kolmen tunnin mittainen syntymäpäiväohjelma. Tässä suorassa lähetyksessä vieraina olivat säveltäjä, muusikko Pirjo Bergström, tutkija Kaarina Kilpiö ja musiikkitoimittaja Paavo Helistö. Toimittajana oli Jake Nyman, äänitarkkailijana Joonatan Kotila ja tuottajana Tuuli Saarakkala.
Louis Brandeis
Elämä
Keski-Euroopasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden juutalaissiirtolaisten poika syntyi Keskilännen Kentuckyssa ja valmistui Harvardin yliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta parhain arvosanoin – tarinan mukaan paremmin arvosanoin kuin kukaan häntä ennen. Hän rikastui nopeasti asianajajan työllä Bostonissa ja toimi sitten yhteiskunnallisesti eräänlaisena ”kansan asianajajana”, kuten häntä kutsuttiin. Hän valikoi ajettavakseen yhteiskunnallisesti tärkeitä oikeusjuttuja korvauksetta niin, että The Economist kutsui häntä ”lakiasioiden Robin Hoodiksi”. Hänen kiinnostuksensa kohdistui erityisesti valtionhallinnon uudistamiseen, monopoliyritysten ja muiden kilpailurajoitusten vastaiseen antitrustilainsäädäntöön sekä työväestön oikeuksien ja sananvapauden edistämiseen.
Brandeis toimi presidentti Woodrow Wilsonin neuvonantajana, ja Wilson nimitti Brandeisin vuonna 1916 korkeimman oikeuden tuomariksi. Brandeisia pidetään keskeisenä vaikuttajana Wilsonin radikalisoitumiseen virkakautensa aikana. Myöhemmin 1930-luvulla hän tuki Franklin D. Rooseveltin New Deal -hanketta. Brandeis toimi myös Balfourin julistuksen taustavoimana hankkeessa luoda juutalaisille oma valtio Palestiinaan.
Perintö
Juutalainen Brandeisin yliopisto Massachusettsissa on nimetty Louis Brandeisin mukaan, samoin kuin hänen synnyinkaupunkinsa Louisvillen yliopiston lakitiedekunta Louis D. Brandeis School of Law.
LATAM Brasil
LATAM Brasil on listattu Bovespaan ja New Yorkin pörssiin nimellä "TAM".
Laivasto
TAM Linhas Aereasin laivasto huhtikuussa 2016:
Jaakko Jahnukainen
Jaakko Juhani ”Jahnu” Jahnukainen (15. maaliskuuta 1925 Helsinki – 8. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, jazzmuusikko ja television Levyraati-ohjelman ensimmäinen juontaja.
Ura
Jahnukainen kiinnostui jazzista ja rumpujensoitosta jo käydessään koulua Helsingin Normaalilyseossa. Syksyllä 1959 hän toimi Suomen ensimmäisten televisiouutisten uutistenlukijana mutta hänen uutisankkurin uransa jäi lyhyeksi. Jahnukainen sai Levyraati-ohjelman idean kesällä 1961 ja toimi saman vuoden syksyllä alkaneessa ohjelmassa raadin puheenjohtajana aina vuoteen 1980 saakka. Ohjelmalla oli 1960-luvulla parhaimmillaan liki kaksi miljoonaa katsojaa. Levyraadin ohella Jahnukainen toimitti radiossa Jazzstudio-ohjelmaa ja Suomen Televisiossa M-Show -haastatteluohjelmaa.
Jahnukainen tunnettiin varsinkin 1960-luvun alussa intohimoisena jazzmusiikin harrastajana, joka suhtautui kielteisesti perinteiseen suomalaiseen tangomusiikkiin. Aikakirjoihin on jäänyt Veikko Tuomen esittämän Sabina-tangon saama Levyraadin silloin vielä lyhyen historian huonoin pistemäärä syksyllä 1961. Jahnukaisen omia jazz-suosikkeja olivat Max Roachin kvintetti ja Ella Fitzgerald. Hänen musiikkimakunsa näkyi Levyraadissa myös suhtautumisena rautalankamusiikkiin ja The Beatles -yhtyeen kappaleisiin; jälkimmäisten hän julisti olevan vain "mölisevää karjuntaa, typerää, mautonta ja yksitoikkoista". Eräässä lähetyksessä kesällä 1963 Jahnukainen jopa rikkoi brittiläisen rautalankayhtyeen The Cougarsin levyn Saturday Night at the Duck-pond, jossa häntä kiukutti etenkin se, että kappale oli mukailtu Pjotr Tšaikovskin Joutsenlampi-baletin eräästä teemasta.
Jahnukainen oli opiskellut valtiotieteitä Helsingin yliopistossa ja mainontaa Yhdysvalloissa. Varsinaisena leipätyönään Jahnukainen johti omaa Suomen Ilmoituskeskus-nimistä mainostoimistoaan. Hänen muita yrityksiään olivat muun muassa Mainos-Visio ja ohjelmatoimisto Finntuonti Oy. Jahnukainen oli myös innokas harrastelentäjä. Hän kuoli sydänkohtaukseen lokakuussa 1980.
Jahnukainen teki sivuosia muutamissa suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Tähtisumua (1961), jossa hän oli myös käsikirjoittajana.
Hunter (videopeli)
Hunter on Activisionin julkaisema toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin vuonna Amigalle ja Atari ST:lle. Pelin on ohjelmoinut Paul Holmes, joka teki myös pelin grafiikan. Peli käyttää vektorigrafiikkaa. Alkumusiikin on tehnyt Martin Walker.
Pelaaminen
thumb|right|Talon sisällä Pelissä pelaaja kontrolloi laajassa, kolmiulotteisessa maailmassa taivaltavaa yksinäistä sotilasta. Pelin kenties eniten ihastusta herättänyt piirre oli vapaus kulkea suurella pelialueella ja käyttää erilaisia alueelta löytyviä kulkuneuvoja, joita on valtava määrä. Mukana on tavallisimpien ajoneuvojen lisäksi esimerkiksi soutuvene, polkupyörä, taistelu- ja kuljetushelikopteri, laiva sekä ilmatyynyalus. Pelissä on avoimen pelimaailman tapaan ja käyttää eri ajoneuvoja. Erilaisia aseita on saatavilla tavallisimmista käsiaseista SAM-ohjuksiin. Pelialueella vastaantulevat objektit ovat rakennusten ja vihollisen sotilaiden lisäksi esimerkiksi erilaisia eläimiä. Lokit silpoutuvat helikopterin roottoreihin ja lehmät voi räjäyttää vaikkapa miinoilla. Myös erilaisia rakennuksia on paljon pienistä majoista suuriin voimalaitoksiin. Useimpiin rakennuksiin pääsee sisälle. 2000-luvun peleissä laajat kolmiulotteiset ympäristöt ovat tavanomaisia, mutta vuonna 1991 Hunterin ympäristö oli kolmiulotteisten pelien joukossa erittäin rikas vaihtelevuudessaan.
Kolme pelimaailmaa
Pelissä on eri pelimoodeja omine karttoineen, joissa pelin luonne vaihtelee:
Vastaanotto
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
Kaj Stenvall
Kaj Kristian Stenvall (s. 25. joulukuuta 1951 Tampere) on suomalainen taidemaalari, joka tunnetaan Disneyltä innoituksensa saaneista ankkamaalauksistaan.
Stenvallien perhe oli kaksikielinen: isänsä kanssa Kaj Stenvall puhui ruotsia ja äitinsä kanssa suomea. Stenvall aloitti koulunkäynnin 1958 Tampereen Svenska Folkskolanissa. Vuonna 1969 hän aloitti vakavammin piirtämisen ja öljyvärimaalauksen. 1960-luvun lopun maalauksissa Stenvall haki synteesiä poptaiteen ja surrealismin välille. Keskikoulua käyneen Stenvallin varhaisissa piirroksissa näkyy hänen silloisten suosikkitaiteilijoidensa Kimmo Kaivannon ja Raimo Kanervan vaikutusta. Hän ihaili myös amerikkalaista poptaidetta ja etenkin Roy Lichtensteinia.
Vuonna 1971 Stenvall kirjoitti ylioppilaaksi Svenska Samskolanista Tampereella. Hän suunnitteli sisustusarkkitehdin opintoja, mutta saatuaan palkinnon kahdessa sarjassa nuorten Suomi-Ruotsi-kulttuurimaaottelussa Göteborgissa hän päätti panostaa kuvataiteeseen. Samana vuonna hän aloitti opinnot Turun Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa, jossa hän opiskeli Vieno Orren johdolla.
Pottaharjoittelu
Pottaharjoittelussa vauvaiän automaattinen ulostaminen muuttuu tahdonalaiseksi, kun lapsi oppii hitaasti ja aluksi rajallisesti hallitsemaan peräaukon ulompaa sulkijalihasta.
Kaj Stenvall
Stenvall maalasi muun muassa sosialistista realismia henkiviä teoksia, joissa kuvattiin ihmisiä työnsä äärellä. Hän sai Valtion taidepalkinnon 1972. Hän valmistui 1974. Vuosina 1975–1982 Stenvall osallistui moniin yhteisnäyttelyihin ja piti yksityisnäyttelyjä muun muassa Husan Taidesalongissa Tampereella ja Galleria Hörhammerissa Helsingissä. Stenvall piti myös kaksi valokuvanäyttelyä 1980-luvulla.
Warren Landing
Warren Landing sai nimensä vuonna 1815 Hudson's Bay Companyn työntekijän John Warrenin mukaan. Warren menehtyi Redjoen taisteluissa saamiinsa vammoihin ja haudattiin sotilaallisin kunnianosoituksin. Kylä tunnettiin myös sijaintinsa mukaan nimellä Mossy Point, siellä sijaitsi Winnipegjärven suurin kalastusasema, ja se oli useiden järvellä liikennöineiden höyryveneiden reitin pohjoisin päätepiste.
Kaj Stenvall
Vuonna 1989 Stenvall teki ensimmäisen kokeilun sarjakuvan ja perinteisen öljymaalauksen yhdistämiseksi maalaamalla yhden sarjakuvaruudun Mikki Hiirestä ja Hessu Hoposta mutta siirtyi pian ankkahahmon pariin.
Warren Landing
Warren Landingissä sijainnut Dominion Fish Companyn kalasatama tuhoutui lähes täydellisesti tulipalossa 9. elokuuta 1908. Palo oli saanut alkunsa laituriin kiinnitetyltä SS Premieriltä, ja se tuhosi kalasataman kaikki rakennukset yhtä lukuun ottamatta.
Lähteet
53.69694°N, -97.87°W
Kaj Stenvall
Hahmot
Ulkopuolisuus ja kapina kuvaavat Stenvallin maalausten henkistä maisemaa. Traditio ja vanhat mestarit ovat Stenvallille tärkeitä, mutta vielä tärkeämpää on löytää yhteys vanhan ja uuden, menneen ja nykyisen välille. Käytännössä se näkyy ristiriitaisten elementtien yhdistelemisenä.
”Ankkamaalauksina” tunnettu vaihe lähti liikkeelle pettymyksestä taide-elämän kiemuroihin ja taiteen rajuun kaupallistumiseen 1980-luvun lopun kuumina kasinovuosina. Kuvataiteen trendien aallonharjalla ratsastivat uusekspressionistit sekä töistään ja omasta henkilöstään kokonaistaideteoksia rakennelleet ”ilmiöt”, mutta Stenvall pysyi uskollisena näkemyksilleen.
Joskus ankkahahmoja on useita ja ne ovat keskellä maalauksen pintaa, joskus hahmosta saadaan vain ohivilahteleva viite.
Ankkasymbolia ei voi Stenvallin 90-luvun puolivälin jälkeisissä töissä enää edes tulkita länsimaisen pinnallisuuden tai amerikkalaisuuden ilmentymäksi, sillä se on istutettu milloin venäläiseen ikonitaiteeseen tai ikiaikaiseen enkelikuvastoon, milloin itämaiseen traditioon. Ankka on vuosien aikana osoittautunut äärimmäisen joustavaksi työkaluksi.
Kirjailija Leena Lander on määritellyt Stenvallin maailman ”oudoksi yhdistelmäksi klassista perinnettä ja allegorista mielikuvitusta.”
Myöhempi ura
Taiteilijan suosio nähdään aina eri gallupien yhteydessä. Stenvall oli Suomessa ”Rakkaimmat nykytaiteilijat TOP 20” -kisan kolmannella sijalla, sekä ”Keräilijöiden suosikki” –kisassa ensimmäisellä sijalla joka julkaistiin syyskuussa 2010. Hän ylsi myös Iltasanomien tekemän ”Rakkaimmat taulut 2011” kärkeen. . Stenvallin töitä tulee harvoin myyntiin. Niiden hintojen voi odottaa myös nousevan.
Stenvall on esittänyt töitään ulkomailla, esimerkiksi vuonna 2007 Firenzessä ja Washingtonissa ja vuonna 2009 Oslossa. Vuonna 2010 järjestettiin Juuassa iso Stenvall-näyttely ilmastonmuutoksesta.
Stenvall oli vuonna 2005 mukana Valion "Taidetta maitotölkkeihin" -projektissa. Viineissä nimeltä Pato Amado (punaviini) ja Pato Africano (valkoviini) on myös käytetty kuvituksena Kaj Stenvallin teoksia.
Vuonna 2007 Stenvall maalasi Eppu Normaalin Syvään päähän –levyyn kansikuvan.
Stenvallin teokset innoittivat sisustusalaa erityisesti vuonna 2011.
Keväällä 2014 Stenvall alkoi maalata ankkamaalausten sijaan Vladimir Putin -aiheisia töitä Krimin kriisin inspiroimana. Eräässä teoksessa Venäjän presidentti Vladimir Putin kävelee paidatta Narvajoessa vuonna 2015, ja toisessa hän pysäyttää panssarivaunun paljain käsin.
Suomalaispoliitikot päätyivät Stenvallin töihin vuonna 2016, ja mukana olivat ainakin Timo Soini, Alexander Stubb ja Juha Sipilä. Vuonna 2019 hän innostui maalaamaan töitä Antti Rinteestä.
Stenvallin taide liittyen Venäjän hyökkäys Ukrainaan
Venäjän hyökkättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Stenvall alkoi tehdä töitä koskien sotaa Ukrainassa. Hän oli aiemminkin maalannut paljon maailman johtajia ja myös sodan aloittanutta Putinia. Stenvallin ironiset maalaukset ovat herättäneet kansainvälistäkin huomiota. Pelätyn turvallisuusuhan ja mainehaitan takia Stenvallin kesälle 2023 suunniteltu Putin-maalausten näyttely Turun Logomossa peruttiin.
Säppikala
Säppikala (Balistes capriscus ) on säppikalojen heimoon kuuluva kalalaji. Johann Friedrich Gmelin kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1789.
Kuvaus
pienoiskuva|239x239px|Säppikala Säppikalalla on terävät hampaat. Ne käyttävät niitä leikatakseen muun muassa meritähtien ja merisiilien kuoret. Niiden väri vaihtelee kevyeen harmaasta ruskeanharmaaseen. Ne voivat myös säätää väriään sulautuakseen ympäristöönsä. Ne voivat kasvaa 60 senttimetrin pituiseksi, mutta yleensä vain noin 44 senttimetrin mittaiseksi. Niiden paino on noin kuusi kilogrammaa.
Ravinto
Nämä kalat ovat sekä kaikkiruokaisia että lihansyöjiä. Nuoret säppikalat syövät lähinnä merilevää meren pinnalla, kun taas jotkut aikuiset syövät siimajalkaisia ja simpukoita.
Elinalue
Säppikalojen levinneisyysalue on Välimeri, Mosambik, Angola, Nova Scotia, Bermuda, Pohjois-Meksikonlahti ja Argentiina.
Elinympäristö
Säppikalaa tavataan sekä luonnollisilla riuttoilla ja hiekkarannoilla. Nuoret yksilöt ovat usein lähellä meren pintaa, missä niiden ravinto on, kun taas aikuiset asuvat lähinnä meren pohjassa noin 55 metrin syvyydessä. Se elää myös laguuneissa, lahdissa ja satamissa.
Eines
thumb|right|[[Atrian mikroaaltouunissa lämmitettävä jauhelihapizza.]] Eines on vähittäiskaupassa myytävä valmis elintarvike, joka voi olla myös säilyke tai pakaste. Se on teollisesti valmistettu elintarvike, joka on jatkokäsitelty. Jotkin einekset, kuten salaatit ja kolmioleivät, ovat valmiita syötäviksi sellaisinaan. Toiset taas ovat lämmitystä vaille valmiita ruokia. Tällaisia ovat esimerkiksi maksalaatikko, lihapullat ja kananugetit.
Einesvalmisteet ovat helposti pilaantuvia tuotteita, jotka on varastoitava 2–4 asteen lämpötilassa.
Einespakkauksessa tulee olla merkittynä viimeinen käyttöpäivä. Se on lainsäädännössä määrätty merkittäväksi helposti pilaantuviin elintarvikkeisiin, jotka pilaantuessaan muodostaisivat terveydellisen vaaran.
Nimen historiaa
Entisaikaan sanaa ”eines” käytettiin kuvaamaan maaseudulla pellolla työskentelevien välipalaa, pientä purtavaa.
Aiheesta muualla
Fertiggericht
Sighnaghi
thumb|Sighnaghi Sighnaghi on kaupunki Sighnaghin piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupunki on yksi maan pienimmistä 1 485 asukkaallaan vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan. Sighnaghin taloutta hallitsevat viinin ja perinteisten mattojen tuotanto. Kaupunki ja sen ympäristö tunnetaan myös maisemistaan ja historiallisista nähtävyyksistään. Sighnaghin kaupunkia on viime aikoina restauroitu ja siitä on tullut tärkeä matkailukohde.
Maantiede ja ilmasto
thumb|240px|Puisto Sighnaghissa. thumb|240px|[[Bodben luostari, jossa säilytetään Pyhän Ninon jäänteitä, lähellä Sighnaghia.]]
Sighnaghin kaupungin pinta-ala on 2,978 ha ja 24,3 prosenttia sen alueesta on asuinaluetta. Sighnaghi sijaitsee noin 113 kilometriä Georgian pääkaupungista Tbilisistä kaakkoon. Sighnaghin piirikunta levittäytyy kaupungin itä- ja lounaispuolilla. Kaupunki sijaitsee Gombori-vuorijonon itäisellä reunalla – vuorijono muodostaa vedenjakajan Iori- ja Alazani-jokien laaksojen välille hedelmällisellä maaseutu- ja puutarhaviljelyalueella. Kaupunki on noin 790 metrin korkeudella merenpinnasta Alazanin jokilaakson yläpuolella kasvokkain Suuren Kaukasuksen kanssa.
Sighnaghissa on lauha ilmasto. Alueella on neljä vuodenaikaa; talvet ovat kohtalaisen kylmiä ja kesät kuumia. Korkein keskilämpötila on 24,3 astetta celsiusta heinäkuussa ja alhaisin keskilämpötila 0,2 astetta tammikuussa. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 602,1–949,7 millimetriä, ja rankimmat sateet osuvat kevätkuukausille ja alkukesälle.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Sighnaghissa sijaitsee useita historiallisia ja kulttuurisia nähtävyyksiä, ja alue on ollut valtion erityissuojeluksessa vuodesta 1975 lähtien. Kaupunkia ympäröivät 1700-luvun linnoitusmuurien jäänteet. Kaupungissa on kaksi ortodoksikirkkoa, Pyhän Yrjön ja Pyhän Stefanoksen kirkot. Arvostettu Bodben luostari sijaitsee kahden kilometrin päässä kaupungista ja on pyhiinvaelluskohde, sillä se liitetään Pyhään Ninoon, Georgian 300-luvun apostoliin.
Paikallinen, 1950-luvulla perustettu etnografinen ja arkeologinen museo kunnostettiin nykyaikaiseksi näyttelytilaksi, Sighnaghin museoksi, vuonna 2007.
Aiheesta muualla
az:Siğnaği
Etelänleinikki
Etelänleinikki (Ranunculus sardous, syn. R. philonotis, R. pseudobulbosus, R. sardous ssp. xatardii) on yksivuotinen, kosteiden kasvupaikkojen leinikkilaji. Etelänleinikki on myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|180px|Etelänleinikin kukassa verholehdet ovat taakäänteisiä.
Suomessa tavattavista leinikkikasveista etelänleinikki muistuttaa suuresti mäkileinikkiä (Ranunculus bulbosus), joka kuitenkin on monivuotinen ja sen varren tyvi on mukulamainen.
Sinikka Salminen
Sinikka Salminen (o.s. Riihelä, s. 14. toukokuuta 1954 Helsingin mlk) on entinen suomalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Päälajissaan kiekonheitossa hän saavutti neljä suomenmestaruutta. Ennätystuloksensa 60,36 m hän heitti vuonna 1980. Seuratasolla Salminen edusti Kenttäurheilijat-58:a.
Etelänleinikki
Levinneisyys
Alkuperäislajina etelänleinikkiä kasvaa Euroopassa Espanjasta ja Iso-Britannian etelä- ja keskiosista Bulgariaan, Romaniaan, Länsi-Ukrainaan, Puolaan ja Tanskaan. Myös Pohjois-Afrikassa Tunisiasta länteen se on alkuperäislaji. Tulokkaana etelänleinikki on levinnyt myös Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin, sekä Pohjois-Amerikkaan lähinnä mantereen itä- ja kaakkoisosiin.