cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaarlo Metsävainio
Metsävainion vanhemmat olivat nimismies Henrik Immanuel Gutzén ja Elin Cecilia Hertmann. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 Kajaanin yhteiskoulusta. Metsävainio opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915, maisteriksi 1917 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1934. Kasvitieteen alan väitöskirja käsitteli suokasvien juuristoja.
Palkansaajasäätiö
Historiaa
STS-Säätiön valtuuskunnan ja hallituksen paikat jaettiin säätiötä perustettaessa vasemmistopuolueiden välisellä vallanjakosopimuksella siten, että SDP:n osuus oli 2/3 paikoista, kansandemokraattien 3/12 ja Devan osuus 1/12. Uusia jäseniä nimitettäessä on sovellettu vanhaa vallanjakosopimusta.
Kaarlo Metsävainio
Metsävainio oli Oulun Suomalaisen yhteiskoulun maantieteen ja luonnonhistorian opettajana vuodesta 1918 alkaen ja Oulun yhteislyseon rehtorina 1931–1958. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi vuonna 1919 perustetun Oulun korkeakouluseuran sihteerinä 1919–1957.
Metsävainio maalasi vuonna 1910 Piippolan kirkon alttaritaulun Jeesus kolkuttaa ovelle.
Samuel Ödmann
pienoiskuva|Samuel Ödman Samuel Lorentz Ödmann (25. joulukuuta 1750 Växjö, Ruotsi – 2. lokakuuta 1829 Uppsala) oli ruotsalainen teologi, luonnontutkija, kulttuurihistorioitsija ja virsirunoilija.
Moll Flanders
pienoiskuva|Moll Flanders. Moll Flanders (The Fortunes and Misfortunes of the Famous Moll Flanders ) on Daniel Defoen kirjoittama romaani vuodelta 1722. Suomeksi teos on ilmestynyt Kristiina Kivivuoren ja Kirsi Kunnaksen (runot) suomentamana ja Tammen kustantamana vuonna 1957. Romaanin päähenkilö on Moll Flanders, jonka monivaiheisen elämäntarinan se kertoo nuoruudesta vanhukseksi.
Samuel Ödmann
Hän oli kotoisin Växjöstä, jossa hän kävi koulunsa ja aloitti opintonsa 1768 Uppsalan yliopistossa. Hän opiskeli luonnontieteitä Carl von Linnén johdolla. Hänet vihittiin papiksi Växjössä 1773. Opintojensa jälkeen hän toimi pappina Värmdön saarella Tukholman saaristossa. Siellä hän luki paljon ja tutki luontoa ja hänestä kehittyi taitava luonnon tutkija, kalastaja ja metsästäjä. Erityisesti hänen linnustoa koskevat tutkimuksensa herättivät kansainvälistäkin huomiota. Vuosina 1780–1793 hän julkaisi lukuisia luontoa ja eläimiä käsitteleviä artikkeleja Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian julkaisuissa. Hänet valittiin myös akatemian jäseneksi numerolla 229 vuonna 1784. Mutta luonnossa liikkumiselle tuli loppu: Ödmann sairastui 1790-luvun alussa vaikeaan "saaristohorkaksi" sanottuun vilutautiin. Sairastumisensa jälkeen hän eli kokonaan asuntonsa seinien sisällä ja muutti Värmdöstä Uppsalaan.
Moll Flanders
Sovitukset
Romaanista tehtyjä elokuvasovituksia ovat ainakin Terence Youngin ohjaama Moll Flandersin lemmenseikkailut (The Amorous Adventures of Moll Flanders) vuodelta 1965, Pen Denshamin ohjaama yhdysvaltalainen Moll Flanders vuodelta 1996 ja David Attwoodin samana vuonna ensiesitetty brittiläinen televisiotuotanto Moll Flanders (The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders).
Samuel Ödmann
Samuel Ödmann oli aikansa merkittävä persoonallisuus. Hänet valittiin Vanhan Uppsalan kirkkoherraksi 1790, ja 1799 hänestä tuli Uppsalan yliopiston professori ja pappisseminaarin johtaja. Hän oli täysin terve, kunhan hän sai pukeutuneena maata sängyssään huoneessa, jonka lämpötila ei saanut laskea +24 °C alapuolelle. Tuli paloi kaakeliuunissa ympäri vuoden, tuulettaminen ei tullut kysymykseenkään. Tässä huoneessaan hän piti luentoja, komiteoiden kokouksia, se oli hänen ruokasali, työhuone, kirjasto ja makuuhuone. Hän otti osaa pappienkoulutukseen, kirkkokäsikirjan uudistukseen, raamatunkäännöstyöhön ja virsikirjatyöhön, hänen sanotaan silti johtaneen tiedekuntaansa, jopa koko yliopistoakin. Vuoteessa maaten hän luennoi ylioppilaille, korjasi heidän saarnaluonnoksiaan ja johti seminaariharjoituksia. Tupakansavun täyttämässä huoneessaan hän jopa ohjasi ylioppilaiden lauluharjoituksia. Hänet tunnettiinkin aikoinaan nimellä ”Gubben i sängen”.
Kenna
Kenna (syntyjään Kenna Zemedkum) on etiopialaissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko.
Samuel Ödmann
Ödmannin työkyky oli hämmästyttävä. Hän julkaisi muun muassa kymmeniä matkakuvauksia, jotka saivat suuren lukijakunnan. Hän julkaisi oman virsikirjaehdotuksen, Försök till Kyrko-Sånger, jossa oli 76 hänen kirjoittamaansa ja yhdeksän hänen muokkaamaansa virttä. Omasta mielestään hän ei ollut runoilija, hän sanoi virsistään, että ”niissä ei ole mitään runoutta, vaan Jumalan sanaa runomitassa ja mielestäni puhtaalla kielellä se on ainoa, mitä minä osaan”.
Kenna
Virginiaan muuttanut (ja myöhemmin Cincinnatissa varttunut) siirtolaisperheen vanhin poika Kenna kiinnostui musiikista saatuaan kopion U2:n The Joshua Tree -albumista. Pian Kenna hankki Beatlesin, Stevie Wonderin, The Curen ja The Carsin levyjä, ja nämä toimivat vaikutteina Kennan musiikissa nykyään. Kenna sai pientä suosiota julkaistuaan ensimmäisen singlensä "Hell Bent", ja alkoi saada faneja underground-piireistä, jotka odottivat innolla debyyttialbumia New Sacred Cow. Monen viivästyksen ja levy-yhtiön vaihdon jälkeen Columbia Records lopulta julkaisi levyn vuonna 2003. Levyn julkaisua seurasi Pohjois-Amerikan kiertueen yhdessä Dave Gahanin kanssa.
Samuel Ödmann
Hän osallistui Ruotsin virsikirjatyöhön 1814 julkaistun koelaitoksen tekemiseen. Ruotsin vuoden 1819 virsikirjaan hänen virsiään tuli 28. Nykyisessä Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi (542, Armahda, oi Herra, meitä / Herre, dig i nåd förbarma). Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa niitä on neljä (235 Armon lähde, Jeesuksemme / Du, som i ditt ord förkunnar, 253 Herra, joka vartioitset /Du, som din församling vårdar, 255 Taivasten taivaisiin/ Se, milde Gud! i nåd, ja 391 Armahda, oi Herra, meitä / Herre! dig i nåd förbarma; Hör ditt Zions bittra klagan).
Kenna
Kennan yhdessä Chad Hugon kanssa tuottamaa levyä on vaikea lokeroida mihinkään genreen ja se sisältää elementtejä electronicasta, syntikkapopista, post rockista ja house-musiikista. Levyltä julkaistiin kaksi singleä, "Sunday After You" ja "Freetime".
Kennan toinen albumi Make Sure They See My Face (alkuperäiseltä nimeltään Face), joka on myös Hugon kanssa tuotettu, on julkaistu vuonna 2007. Levyltä löytyvä kappale "Face The Gun" julkaistiin levyä odottavien fanien tyydyttämiseksi. Kenna julkaisi uuden, "Better Wise Up" -nimisen kappaleen MySpace-sivuillaan juuri Super Bowlin kynnyksellä.
Kenna oli yksi esiintyjistä Live Earth -jättikonserteissa.
Egyptin 24. dynastia
'''Egyptin 24. dynastia''' oli lyhytkestoinen kausi Egyptin historiassa. Dynastian faaraoiden pääkaupunki oli Sais Niilin läntisellä suistoalueella.
Lasse Lampi
Lasse Lampi (s. 3. lokakuuta 1951 ) on suomalainen entinen ralliautoilija ja ralliautoilun taustahenkilö. Hän on A-ryhmän Suomen-mestari vuodelta 1991.
Ralliura
MM-tasolla Lammen paras sijoitus on kolmas sija Ruotsin rallissa Audi Quattrolla vuonna 1983. Viimeisen MM-rallinsa hän ajoi vuonna 1996, jolloin sijoittui Suomen rallissa tehdastallin Mitsubishillä kahdeksanneksi.
Lammen kartanlukijana toimi lähes koko hänen uransa ajan Pentti Kuukkala.
Sonkakosken voimalaitos
Sonkakosken vesivoimalaitos on Sonkajärven kunnan Sonkakosken kylässä sijaitseva pieni vesivoimalaitos, joka toimii Sonkakosken myllyn yhteydessä. Vuonna 1941 Kalle Edvard Mustonen (s. 1900) rakennutti myllyn viereen sähkögeneraattorin ja samalla sähköisti myllyn. Alkuperäisenä voimanlähteenä oli 75 hevosvoiman vesiturbiini. Turbiinin teho riitti seitsemän talon tarpeisiin. Lisäksi voimalaitos antoi käyttövoiman sirkkelisahalle ja myllylle sekä puimakoneelle. Myllyn toiminta lopetettiin vuonna 1969.
1980-luvun lopulla nykyinen omistaja kunnalispoliitikko Mikko Mustonen aloitti myllyn turbiinin ja konehuoneen kunnostuksen. Itä-Suomen vesioikeus myönsi luvan voimalaitoksen perustamiselle uudelleen vuonna 1988. Mylly ja voimalaitos käynnistyivät 20 vuoden tauon jälkeen 2.10.1989. Nykyisin myllyn voimanlähteenä on turbiini, joka tuottaa sähköä myllyn toimintaan ja Mustosen tilalle. Ylijäämäsähkö myydään Savon Voimalle.
Myllyn pohjoispuolella on ollut 1940-luvulla rakennettu myllytupa piharakennuksineen, mutta se on purettu 1970-luvun puolivälissä.
Dougie Poynter
thumbnail Douglas "Dougie" Lee Poynter (s. 30. marraskuuta 1987 Corringham, Essex, Englanti) on brittiläisen McFly -yhtyeen bassisti ja taustalaulaja. Poynterin lisäksi bändiin kuuluvat myös kitaristi-vokalistit Danny Jones ja Tom Fletcher, sekä rumpali Harry Judd. Poynter liittyi bändiin koe-esiintymisen kautta vuonna 2003, ollessaan vasta 15-vuotias.
Biografia
Dougie Poynter syntyi Orsett Hospital -sairaalassa, lähellä Corringhamia, Essexiä. Poynter asui äitinsä Samin ja nuoremman sisaruksensa Jazzien kanssa kolmisin heidän isänsä jätettyä perheen hieman ennen kuin Poynter koe-esiintyi McFlylle. Poynter kävi koulua Gable Hall School Arts Collegessa kotikaupungissaan. Poynter on kertonut olevansa koulukiusattu nuorempana.
Ollessaan 12-vuotias, Poynter inspiroitui Blink-182 -bändistä tutuista Tom Delongesta ja Mark Hoppusista, ja hän päätti opetella soittamaan bassokitaraa. 15-vuotiaana Poynter päätti koe-esiintyä bändiin nähtyään NME -lehdessä ilmoituksen, joka kertoi basistin ja rumpalin vapaista paikoista uudessa bändissä. Koe-esiintymisen pitäneet Tom Fletcher ja Danny Jones pitivät Poynterista ja tahtoivat tämän mukaan. Samana päivänä bändiin koe-esiintyi myös McFlyn nykyinen rumpali Harry Judd ja niin McFly oli syntynyt.
Yksityiselämä
McFlyn ensimmäisinä vuosina Poynter on antanut itsestään ujon kuvan medialle. Hän on pysynyt mielellään hiljaa haastatteluissa ja taka-alalla valokuvissa. Huolimatta Poynterin "mediakäyttäytymisestä", fanit tuntevat miehen bändin hassuttelijana. Lavalla ja backstagella Poynter on rennompi ja vapautuneempi, ja McFlyn kolmannen albumin julkaisun aikoihin Poynter alkoi tuoda itseään enemmän esille.
Poynter seurusteli S Club 8 -yhtyeestä tutuksi tulleen, nyttemmin The Saturdays -yhtyeessä laulavan Frankie Sandfordin kanssa. Seurustelee tällä hetkellä Lara Carew Jonesin kanssa. Vuoden 2011 lopussa Poynter kruunattiin viidakon kuninkaanksi brittiläisen ralitysarjan I'm A Celebrity... Get Me Out Of Here! 11. kaudella.
Rakennuspuutuoteteollisuus
Rakennuspuutuoteteollisuus eli rakennuspuusepänteollisuus (englanniksi construction carpentry industry) valmistaa rakennusten osia puusta tai puupohjaisista levyistä. Se on metsäteollisuuteen kuuluva teollisuudenala, jonka tuotteiden valmistusmenetelmät eivät juuri poikkea huonekaluteollisuudessa käytetyistä, tuotteet vain ovat erilaisia.
Tuotteet toimitetaan rakennuksille valmiina elementteinä heloitettuina, lasitettuina ja maalattuina tai pinnoitettuina. Ovissa ja ikkunoissa käytetään puun lisäksi paljon myös muovi- ja alumiiniosia sekä levytuotteissa erilaisia kalvopinnoitteita. Tuotteiden mitoitukset ja laatuvaatimukset ilmenevät Rakennustietosäätiön julkaisemista RT-ohjekorteista.
Rakennuspuutuotteita ovat
Ivan Mazepa
Mazepa on ollut kiistelty avainhahmo sekä Ukrainan että Venäjän historiassa. Hänen elämänsä innoitti monia romantiikan ajan eurooppalaisia runoilijoita, kirjailijoita ja säveltäjiä.
Nuoruus
Mazepan syntymävuoden on arveltu olleen vuosien 1629 ja 1644 välillä. Erään tiedon mukaan tarkka syntymäpäivä olisi 20. maaliskuuta 1639. Mazepa kuului ukrainalaiseen aatelissukuun, joka omisti tilan Kamenetsin (myöhempi Mazepyntsi) kylässä Bila Tserkvan seudulla. Hänen isänsä oli rekisteröity kasakka. Mazepa opiskeli Kiovan Mohyla-kollegiossa ja Varsovan jesuiittakollegiossa. Hän pääsi paašipojaksi Puolan kuninkaan Juhana II Kasimirin hoviin ja opiskeli kuninkaan lähettämänä asetaitoja Hollannin Deventerissä vuosina 1656–1659, minä aikana hän matkusteli myös muualla Länsi-Euroopassa. Palattuaan ulkomailta Mazepa oli muutamia vuosia Puolan hovin erikoistehtävissä Ukrainassa, kunnes palasi sukutilalleen vuonna 1663. Hän peri vuonna 1665 kuolleelta isältään Tšernihivin kuninkaallisen juomanlaskijan arvon.
thumb|upright=1.25|Mazeppa ja sudet, [[Horace Vernet|Horace Vernet’n maalaus vuodelta 1826.]] Tunnetun legendan mukaan Mazepa olisi nuoruudessaan vietellyt Volyniassa Falbowski-nimisen puolalaisen maanomistajan vaimon, ja saatuaan tietää tästä aviomies olisi rankaissut Mazepaa sitomalla hänet takaperin villin hevosen selkään, mistä koettelemuksesta hän hädin tuskin selvisi hengissä. Juuri villihevostarina innoitti monia romantiikan ajan kirjailijoita ja taiteilijoita käsittelemään Mazepaa. Tarinan teki kuuluisaksi Mazepan aikalainen, puolalainen kronikoitsija Jan Chryzostom Pasek, mutta se on todellisuudessa sepitettä.
Ura Ukrainassa ennen hetmaniutta
Mazepa asettui vuonna 1669 hetmani Petro Dorošenkon palvelukseen, ja toimi korkeissa asemissa tämän armeijassa ja esikunnassa. Dorošenko oli alkuaan Puolan tukema vastahetmani, joka valtasi tilapäisesti suuren osan Venäjän alaisesta kasakkahetmanaatista, mutta liittoutui myöhemmin Osmanien valtakunnan kanssa. Mazepa osallistui vuonna 1672 Dorošenkon sotaretkeen Puolaa vastaan. Matkustaessaan vuonna 1674 Dorošenkon lähettiläänä Mazepa joutui Zaporožjen kasakoiden eli zaporogien atamaanin Ivan Sirkon vangitsemaksi. Sirko luovutti hänet Dorošenkon viholliselle, Venäjän tukemalle hetmani Ivan Samoilovytšille. Mazepa voitti Samoilovytšin luottamuksen ja ryhtyi tämän palvelukseen. Mazepa osallistui Venäjän–Turkin sodan aikana vuosina 1677–1678 Samoilovytšin joukoissa taisteluihin Tšyhyrynistä. Vuodesta 1682 Mazepa oli hetmanaatin kenraalijesaul.
Ukrainan hetmanina
Mazepa kohosi hetmaniksi syrjäyttämällä esimiehensä Samoilovytšin salaliiton avulla. Kesken venäläisten kanssa Kolomak-joen luona käytyjen neuvottelujen Samoilovytš vangittiin ja vietiin vankina Moskovaan. Muutamaa päivää myöhemmin, 25. heinäkuuta 1687, kasakoiden yleiskokous valitsi Mazepan uudeksi hetmaniksi. Hän varmisti Venäjän tuen hyväksymällä niin sanotut Kolomakin pöytäkirjat, joissa hetmanaatti sitoutui luopumaan omasta ulkopolitiikasta ja diplomaattisuhteista ulkovaltoihin, vaikka vuoden 1654 Perejaslavin sopimus oli taannut sille oikeuden niihin. Sopimus sisälsi myös eräitä muita pieniä kavennuksia Ukrainan autonomiaan.
Mazepa oli pitkään erittäin uskollinen Venäjälle. Uudessa Venäjän–Turkin sodassa hän lähetti joukkojaan vuoden 1689 Krimin-sotaretkelle ja kukisti Krimin kanssa liittoutumista yrittäneiden zaporogien kapinan. Vuonna 1689 Mazepa oli myös sattumalta Moskovassa, kun nuori tsaari Pietari I syrjäytti valtataistelussa sijaishallitsijana toimineen sisarpuolensa Sofia Aleksejevnan. Mazepa oli alkujaan ollut Sofian tukija, mutta onnistui muodostamaan luottamukselliset suhteet myös Pietariin. Mazepan on arveltu alusta alkaen tavoitelleen Puolalle kuuluneen Dneprin länsipuolisen Ukrainan yhdistämistä hetmanaattiin ja laskelmoineen uskollisuuden Venäjälle olevan paras tie tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Hetmanina Mazepa suosi taiteita, edisti koulutusta ja rakennutti paljon kirkkoja. Hänen valtakaudellaan myös kirjallisuus ja kansallinen kulttuuri kukoistivat Ukrainan hetmanaatissa. Hän rahoitti Uuden testamentin kääntämisen arabiaksi. Lisäksi Mazepa suosi ortodoksista kirkkoa ja maanomistajien yläluokkaa.
Suuri Pohjan sota
Vuonna 1700 puhjenneessa Ruotsin vastaisessa suuressa Pohjan sodassa Mazepa pysyi aluksi uskollisena Venäjälle, mutta alkoi vähitellen menettää uskoaan yhteistyöhön Venäjän kanssa. Ukrainan kasakat joutuivat nyt sotimaan Venäjän armeijan mukana kaukana kotiseudultaan, kuten Liivinmaalla. Mazepan joukot olivat mukana sodassa vuoden 1701 Erastferin taistelusta alkaen, tosin hän ei aluksi johtanut joukkojaan taistelukentällä itse. Kasakoiden tyytymättömyys lisääntyi, koska heitä käytettiin paljon kaikkein kuluttavimmissa taisteluissa ja esimerkiksi Venäjän uuden pääkaupungin Pietarin rakennustöissä.
Vuonna 1704 hetmanaatin armeija määrättiin Puolaan sotimaan Venäjän tukeman kuninkaan August II Väkevän puolesta Ruotsin tukemaa kilpailevaa kuningasta Stanislaw Leszczynskiä vastaan. Edetessään Puolaan Mazepan kasakat onnistuivat valloittamaan koko Puolalle kuuluneen läntisen Ukrainan. Mazepan ja kasakoiden pettymykseksi Pietari Suuri kuitenkin ilmoitti, että Dneprin länsipuolinen Ukraina palautettaisiin sodan jälkeen Puolalle, jos kuningas August pysyisi vallassa. Samaan aikaan Venäjän armeijan ukrainalaisille aiheuttamat rasitukset heikensivät myös Mazepan omaa suosiota. Mazepan kärsivällisyyttä koetteli sekin, että heinäkuussa 1706 Pietari Suuri määräsi hänet venäläisen kenraalin Aleksandr Menšikovin alaiseksi komentajaksi, mitä hän ei pitänyt arvolleen sopivana. Kun Ruotsin sotamenestys pakotti August II:n luopumaan Puolan kruunusta vuoden 1706 Altranstädtin rauhan yhteydessä, Mazepa alkoi vakavissaan harkita puolen vaihtamista sodassa ja aloitti salaisen yhteydenpidon ensin Stanislaw Leszczynskin ja sitten myös Ruotsin Kaarle XII:n kanssa.
Kun Ruotsin ja Puolan armeijat vuonna 1708 aloittivat hyökkäyksensä Ukrainan alueelle, Pietari Suuri kieltäytyi lähettämästä Mazepalle apujoukkoja hetmanaatin puolustamiseen. Tämä oli Mazepalle viimeinen pisara, joka sai hänet solmimaan salaisen liiton Kaarle XII:n ja Leszczynskin kanssa. Käänne tuli Pietari Suurelle täytenä yllätyksenä. Läheskään kaikki kasakat eivät olleet valmiita vaihtamaan puolta. Aluksi vain viitisentuhatta kasakkaa seurasi Mazepan mukana Gorkiin, jossa hän tapasi Kaarle XII:n ensi kerran lokakuussa 1708. Venäjän käynnistettyä vastahyökkäyksen Mazepa joutui marraskuussa 1708 perääntymään pois hetmanaatin alueelta, jolloin venäläiset valtasivat hänen pääkaupunkinsa Baturynin, polttivat sen maan tasalle ja joukkomurhasivat sen asukkaat. Samassa kuussa Venäjälle uskollisina pysyneet kasakat valitsivat Ivan Skoropadskyin kilpailevaksi hetmaniksi Hluh’ivissa. Kaarle XII:n lupaus Ukrainan itsenäisyydestä houkutteli kuitenkin Zaporožjen kasakat Mazepan puolelle. Maaliskuussa 1709 Kaarle XII allekirjoitti Mazepan ja zaporogien atamaanin Kost Hordijenkon kanssa liittosopimuksen, jossa Kaarle sitoutui olemaan solmimatta rauhaa Venäjän kanssa ennen kuin Ukraina olisi vapautettu Venäjän vallasta.
thumb|upright=1.25|Kaarle XII ja Ivan Mazepa Pultavan taistelussa, [[Gustaf Cederströmin historiamaalaus.]] Mazepan kohtalon sinetöi Ruotsin liittouman tappio 8. heinäkuuta 1709 käydyssä suuressa Pultavan taistelussa, johon Mazepakin osallistui omien joukkojensa komentajana. Hän oli itse suositellut Kaarle XII:lle Pultavan kaupungin valtaamista. Tappion jälkeen Mazepa, kuningas Kaarle ja Hordijenko pakenivat kasakka-armeijan rippeiden kanssa turvaan Osmanien valtakunnan alueelle. Pietari Suuri vaati Ruotsilta rauhan ehtona petturina pitämänsä Mazepan luovuttamista hänelle. Mazepa oli tässä vaiheessa jo pahasti sairas, ja hän kuoli pian pakopaikassaan Benderissä, nykyisen Moldovan alueella.
Kuoleman seuraukset
Mazepan petoksen seurauksena Pietari Suuren asennoituminen Ukrainan kasakkahetmanaatin itsehallintoon muuttui kielteiseksi ja tämä alkoi rajoittaa sitä eri tavoin. Mazepan kuoltua hänelle uskolliset kasakat valitsivat Pylyp Orlykin hetmaniksi maanpaossa. Orlyk jatkoi taistelua itsenäisen kasakkavaltion puolesta, kunnes hänen tärkein tukijansa Osmanien valtakunta solmi vuonna 1711 Prutin rauhan Venäjän kanssa. Hetmaniksi Ukrainassa jäi Venäjälle uskollinen Skoropadskyi. Pääosa zaporogeista uskaltautui palaamaan Venäjälle vasta vuosia Pietari Suuren kuoleman jälkeen, vuonna 1734.
Jälkimaine
thumb|Mazepa Ukrainan kymmenen hryvnian setelissä. thumb|Vuonna 2016 paljastettu Mazepan patsas Pultavassa. Mazepa on ollut kiistelty hahmo Ukrainassa ja Venäjällä. Ukrainassa häntä on pääsääntöisesti pidetty kansallissankarina ja Ukrainan itsenäisyyden esitaistelijana. Osa myöhemmistä kansallismielisistäkin ukrainalaisista historioitsijoista on tosin pitänyt Mazepaa lähinnä kasakkaeliitin etuja ajaneena talonpoikien sortajana. Venäjällä Mazepa muistetaan ennen kaikkea epäluotettavana petturina. Hänet tuomittiin sekä Venäjän keisarikunnan että Neuvostoliiton historiankirjoituksessa.
Ukrainalainen pappi ja kirjailija Teofan Prokopovitš kirjoitti 1700-luvun alussa historiallisen näytelmän Vladimir, jonka hän omisti Mazepalle. Hän esittää Mazepan siinä Kiovan suuriruhtinaana. Mazepasta kerrotut tarinat innoittivat suuresti 1800-luvun eurooppalaisia kirjailijoita ja säveltäjiä. Englantilainen lordi Byron kirjoitti hänestä runoelman Mazeppa (1819) ja ranskalainen Victor Hugo samannimisen runon (1828). Myös venäläisen Aleksandr Puškinin runoelma Pultava (1828) käsittelee Mazepaa. Puolalainen Juliusz Słowacki kirjoitti hänestä näytelmän Mazepa (1839). Hän innoitti myös Franz Lisztin sinfonisen runon Mazeppa (1851) ja Pjotr Tšaikovskin oopperan Mazeppa (1884).
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen itsenäistyneessä Ukrainassa on pystytetty Mazepan näköispatsaat Mazepyntsiin (1994), Baturyniin (2009), Tšernihiviin (2009), Pultavaan (2016) ja Kolomakiin (2017). Mazepan kuva on lisäksi ollut kymmenen Ukrainan hryvnian setelissä vuodesta 1992.
If (vakuutusyhtiö)
If on ruotsalainen vakuutusyhtiö, jolla on toimintaa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Baltian maissa. Ifissä työskentelee noin 7900 työntekijää. If kuuluu Sampo-konserniin. Ifin toimitusjohtaja on Morten Thorsrud.
Ifin nimi tulee englannin sanasta if 'jos'.
Historia
Marraskuussa 2012 If osti vakuutusyhtiö Trygin Suomen liiketoiminnan. Samalla If solmi mittavan yhteistyösopimuksen Nordean kanssa. Nordea myy Ifin vahinkovakuutuksia henkilöasiakkailleen osana pankkipalveluitaan konttoriverkostossa ja internetissä Suomessa, Ruotsissa ja Baltian maissa.
Lokakuussa 2017 Ifin Suomen liiketoiminnasta vastannut yhtiö If Vahinkovakuutusyhtiö Oy on sulautettu ruotsalaiseen emoyhtiöön If P&C Insurance Holding Ltd (publ). Suomessa If toimii emoyhtiön sivuliikkeenä (If Vahinkovakuutus Oyj, Suomen sivuliike).
Johtajavaihdokset
Keväällä 2019 Morten Thorsrud aloitti Ifin toimitusjohtajana. Hänen edeltäjänsä oli Torbjörn Magnusson (2002–2019), joka siirtyi Nordean hallituksen puheenjohtajaksi. Magnusson aloitti Sammon konsernijohtajana vuoden 2020 alussa.
M/S Elisabeth Russ
M/S Elisabeth Russ on saksalaisen Ernst Russin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 J.J. Sietas KG -nimisellä telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 438 tonnia. Aluksen konttikapasiteetti on 303 TEU. Elisabeth Russ on rekisteröity Antigua ja Barbudan lipun alle. Nykyisin Elisabeth Russilla operoi Transfennica, reitillä Hanko–Lyypekki.
Elisabeth Russin sisaraluksia ovat M/S Seagard, M/S Caroline Russ, M/S Friedrich Russ, M/S Mistral, M/S Pauline Russ ja M/S Miranda.
Pentagonin ufo-raportti
Pentagonin ufo-raportti on Yhdysvaltain tiedustelupalvelujen kongressin tiedustelukomitealle laatima ja 25.6.2021 julkaisema raportti 144 tunnistamattomasta lentävästä kohteesta (eng. unidentified flying object) eli ufosta. Raportti viittaa tapauksiin laajemmalla tunnistamattomien ilmailmiöiden käsitteellä UAP (eng. unidentified aerial phenomena). Raportin perusteena olleet tapaukset ovat vuosilta 2004-2021, joista suurimman osan ovat havainneet ja raportoineet Yhdysvaltain armeijaan kuuluvat henkilöt, kuten laivaston lentäjät.
Raporttia varten kyseisiä UAP-tapauksia on tutkinut Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnistamattomia ilmailmiöitä tutkiva työryhmä (UAPTF).
UAP-tapausten tutkimusten tulokset
Raportin mukaan suurin osa UAP-tapauksista jää selittämättä rajallisen datan vuoksi. Osa tapauksista on sellaisia, joiden analysointiin ja tunnistamiseen vaaditaan lisää tieteellistä tietoa. Jos ja kun yksittäiset UAP-tapaukset joskus ratkaistaan, ne kuuluvat raportin mukaan yhteen viidestä seuraavista kategorioista:
Raportin mukaan suurin osa UAP-tapauksista edustaa todennäköisesti fyysisiä esineitä, koska ne rekisteröitiin useissa antureissa, kuten tutka, infrapunakamera, elektro-optiset sensorit, aseentunnistimet sekä visuaalisina havaintoina.
Osa tutkituista UAP-tapauksista osoittaa raportin mukaan edistynyttä teknologiaa. Yhteensä 18 tapauksessa UAP-kohteiden liikeradat ja lento-ominaisuudet olivat epätavallisia. Tunnistamattomat kappaleet esimerkiksi kulkivat tuulta vastaan tai liikkuivat äkillisesti tai huomattavalla nopeudella ilman havaittavaa voimanlähdettä. Muutamissa harvoissa tapauksissa tunnistamaton kappale osoitti kiihtyvyyttä tai liikkeen hallintaa.
Tapauksista ainoastaan yksi pystyttiin tunnistamaan luotettavasti. Kyseessä oli suuri tyhjenevä ilmapallo. Muut tutkitut tapaukset ovat edelleen selittämättömiä.
Raportin johtopäätökset
Raportti ei tarjoa UAP-tapausten selitykseksi vieraan sivilisaation avaruusaluksia, mutta ei toisaalta sulje tätäkään mahdollisuutta ulkopuolelle.
Kari Hiltunen
Kari Hiltunen (s. 1948 Puolanka ) toimi Yleisradion tv-urheilun uutispäällikkönä, josta jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2011. Hän on selostanut urheilua vielä senkin jälkeen, muun muassa ampumahiihtoa yhdessä Heikki Ikolan kanssa ja Lontoon olympialaisia 2012. Lontoossa hän selosti avajaiset Hannu-Pekka Hännisen kanssa. Aikaisemmin hän on selostanut muun muassa yleisurheilua Hannu-Pekka Hännisen kanssa sekä pikaluistelua. Ensimmäistä kertaa talviolympialaisissa hän oli vuonna 1988 Calgaryssa. Hiltunen on myös ollut ruutukasvona Urheiluruudussa.
Marcos Maidana
Marcos René Maidana (s. 17. heinäkuuta 1983 Santa Fe) on argentiinalainen välisarjan ammattilaisnyrkkeilijä.
Syyskuuhun 2014 mennessä Maidanan saldo ammattilaiskehissä oli 40 ottelussa 35 voittoa ja viisi tappiota. Voitoista 31 oli tullut tyrmäyksellä. Maidana on hävinnyt urallaan pisteillä Andreas Kotelnikille, Amir Khanille, Devon Alexanderille sekä kahdesti Floyd Mayweather Jr:lle.
Saijonmaa
Saijonmaa on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Brabantinhevonen
Brabantinhevonen on Belgiasta kotoisin oleva kylmäverinen hevosrotu.
Ominaisuudet
Brabantinhevonen on hyvin raskasrakenteinen. Pää on suhteellisen pieni, kaula lyhyt ja lihaksikas, lavat ja lautaset hyvin kookkaat ja voimakkaat. Jalat ovat lyhyet ja vuohiskarvat lyhyehköt. Liikkeet ovat lyhyet ja töksähtävät. Väritys on yleensä rautias tai rautiaanpäistärikkö. Luonne on hyvin aulis. Säkäkorkeus voi olla 160-173 cm.
Historia
Brabantinhevonen on ollut hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja sille perustettiinkin paikallinen kantakirja vuonna 1887. Sittemmin amerikkalainen kanta on muuttunut belgialaista piirteiltään hienostuneemmaksi.
Turva
Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva on Tampereella pääkonttoriaan pitävä keskinäinen vakuutusyhtiö. Keskinäisyys tarkoittaa sitä, että vakuutuksenottajat omistavat Turvan. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yhtiö jakaa kertyneet tuotot asiakkaiden hyväksi kilpailukykyisinä hintoina ja pitkäjännitteiseen asiakkuuteen perustuvina alennuksina. Turvassa on yli 300 työntekijää ja 25 toimipaikkaa ympäri Suomen. Turvan nykyinen toimitusjohtaja on Ville Raunio. Hänen lisäkseen johtoryhmään kuuluvat Jussi Ilveskoski, Tiina Kemppi, Timo Laukas, Anita Aalto ja Satu Rinta-Jaskari.
Turva perustettiin vuonna 1910 työväestön ja työväenyhdistysten tarpeisiin nimellä Hämeen Työväen Keskinäinen Paloapuyhdistys. Yhdistys oli tarpeen, koska tavanomaiset vakuutuslaitokset eivät mielellään, tai ainakaan halvalla, vakuuttaneet paloherkkiä puisia työväentaloja. Sisällissodan seurauksena toiminta keskeytyi hetkeksi. 1930-luvulla nimeksi vaihdettiin Työväen Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva. Vuoden 2000 yhtiökokouksessa nimi sai nykyisen muotonsa.
Turva on LähiTapiola-ryhmään kuuluvan LähiTapiola Vahinkovakuutuksen tytäryhtiö. Turva välittää Elon työeläkevakuutuksia ja LähiTapiolan vapaaehtoisia eläke- ja henkivakuutuksia asiakkailleen omien tuotteidensa ohessa. EPSI Rating on tutkinut vuosittain suomalaisten vakuutusyhtiöiden asiakastyytyväisyyttä. Tutkimuksen mukaan Turvalla oli alan tyytyväisimmät asiakkaat vuonna 2022. Turva oli alansa ykkönen asiakastyytyväisyydessä myös vuosina 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2021.
Omistus
Turvan omistavat asiakkaat ja takuupääoman omistajat. Takuupääomasta valtaosan omistaa LähiTapiola-ryhmä. Muita takuupääoman omistajia ovat SAK, 15 ammattiliittoa sekä kaksi työväenyhteisöä.
Tuhkamuuranen
Tuhkamuuranen (Myrmotherula iheringi) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkamuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 650 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, ja sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Laajan levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jeesuksen Kristuksen pyhä kirkko
Jeesuksen Kristuksen pyhä kirkko on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Sen perustaja, ranskalainen Alexandre Caffiaux, kuului aikaisemmin strangiittien Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon.
Vuonna 1963 Caffiaux, joka oli tullut vakuuttuneeksi strangiittien yhteisön olevan Jeesuksen Kristuksen todellinen kirkko maan päällä, matkusti Ranskasta Wisconsiniin saadakseen kasteen kyseisen kirkon jäseneksi. Hänet kastettiin ja asetettiin pappeuteen. Caffiaux kertoi saaneensa lennolla takaisin Ranskaan ilmestyksen, jonka mukaan hän olisi Joseph Smithin ja James J. Strangin oikea seuraaja ja näin ollen Jumalan kutsuma Kristuksen kirkon johtajaksi.
Vuonna 1964 Caffiaux vieraili Iranissa. Hänen kertomansa mukaan hänen luonaan vieraili matkan aikana enkeli, joka asetti hänet profeetaksi, näkijäksi ja ilmestyksensaajaksi sekä antoi hänelle Melkisedekin pappeuden täyteyden. Joukko Ranskassa asuvia strangiitteja asettui tukemaan hänen vaatimuksiaan.
Nykyään Jeesuksen Kristuksen pyhällä kirkolla on seurakuntia Ranskassa ja New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Justin Boots
Justin Boots on yhdysvaltalaisen saappaiden valmistaja. Se valmistaa perinteisiä cowboysaappaita ja muita jalkineita yli 400:lla mallilla. Yhtiön omistaa nykyisin Justin Brands, joka on suursijoittaja Warren Buffettin holdingyhtiö Berkshire Hathawayn tytäryhtiö.
Yritys tekee markkinointiyhteistyötä toisen Berkshire Hathawayn yrityksen Fechheimer Brothersin kanssa myyden myös vaatteita kuten housuja, paitoja ja ulkoiluvaatteita Justin FR -brändillä ( eli palosuojatut vaatteet).
Historia
Justin Bootsin perusti Joe Justin vuonna 1879. Hän perusti yhden toimipaikan kenkäkaupan Spanish Fort -pikkukylään Texasissa, jota mainosti kyltillä "H.J. Justin, Bootmaker". Vuonna 1908 Joe Justin ottaa poikansa mukaan liiketoimintaan ja yrityksen nimeksi vaihtuu H.J. Justin & Sons. Liikepaikaksi vaihtuu Nocona rautatien läheisyyden vuoksi. Vuonna 1925 yritys muuttaa Fort Worthiin. Vuonna 1938 John Justin Jr. perustaa Justin Belt Co.:n valmistamaan vöitä. Yritys fuusioituu Acme Brick Companyn kanssa 1968 ja on jonkun aikaa nimeltään First Worth Corporation. 1970-luvulla nimeksi muutetaan Justin Industries ja alkaa yritysostojen aikakausi; ostetaan arizonalainen kustannusyhtiö Northland Press (1973), rakennustarvikeyhtiö Featherlite Building Products (1976), kenkävalmistajat Nocona Boot Co. (1981) ja Chippewa Shoe Co. (1985), Tony Lama Co. (1990) ja rakennusainesten toimittaja American Tile Supply (1994). Useat näistä divestoidaan tai lopetetaan myöhemmin ja 1990-luvulle tultaessa yrityksen perinteinen kenkäliiketoiminta tuottaa tappioita.
Vuonna 1999 yrityksen toiminta jaetaan kahtia perinteiseen saappaiden valmistukseen (Justin Boots) ja rakennustarviketoimintaan, josta on nykyään jäljellä tiilienvalmistaja Acme Brick. Tällöin rakennustarvikkeiden liikevaihto oli noin 83 miljoonaa ja jalkineiden 41 miljoonaa dollaria. Berkshire Hathaway osti yrityksen 600 miljoonalla dollarilla kesäkuussa 2000.
Vuonna 2019 Justin Brandsilla oli 755 työntekijää (Justin Industriesin peruja olevalla Acmen tiililiiketoiminnalla 2 117).
Muistikuvaputki
Muistikuvaputki on Yleisradion tuottama, syksyllä 2007 ensiesitetty kuusiosainen ohjelmasarja, joka käy läpi suomalaisen televisiotoiminnan 50-vuotista historiaa katsojien kertomana. Tv-sarja sai vuoden 2007 parhaan kulttuuriohjelman Koura-palkinnon, ja se palkittiin vuoden 2007 parhaana asiaohjelmana Kultainen TV -gaalassa (nykyisin Kultainen Venla).
Sarjan lähtökohtana oli tv-muistojen keräyskampanja, johon suomalaiset osallistuivat lähettämällä kirjeitse muistojaan suomalaisista televisio-ohjelmista 1950-luvun ensimmäisistä tv-lähetyksistä nykypäivään asti. Tv-sarja käsikirjoitettiin näiden muistojen pohjalta, ja muistelijoita käytiin kuvaamassa eri puolilla Suomea.
Sarjassa on runsaasti näytteitä niin Yleisradion kuin kaupallisten kanavien televisio-ohjelmista. Sarjan juontaja, fiktiivinen Rouva Ruutu, vaeltaa jaksoissa vuosikymmenten ja ohjelmien läpi trikkikuvauksen keinoin.
Sarjan ensimmäinen osa käsittelee Suomen kaikkien aikojen katsotuimpia televisio-ohjelmia, joihin lukeutuvat muun muassa Linnan juhlat, Eurovision laulukilpailut, Syksyn sävelet, missikisat, jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, ensimmäinen kuukävely, prinsessa Margaretin häät 1960, prinsessa Dianan hautajaiset 1997 ja monet muut suorat lähetykset.
Toisessa osassa muistelun kohteena ovat sketsisarjat ja muu televisiohuumori. Kolmannen jakson aiheena ovat Pikku Kakkonen, Kylli-täti, Arja-täti, Sirkus Papukaija, Nunnu, Hyrrä, Noppa ja koko suomalaisten lastenohjelmien historia.
Neljännessä jaksossa käsitellään keskustelu- ja asiaohjelmia, ja mukana ovat muun muassa Uutiset, Jatkoaika ja Tänään kotona. Viides jakso on omistettu television visailuohjelmaperinteelle. Sitä edustavat muun muassa Arpa on heitetty, Tupla tai kuitti, Ruutuässä ja Heikoin lenkki.
Sarjan viimeinen jakso käsittelee tv-draamaa eli televisioteatteria ja tv-elokuvia sekä draamasarjoja. Jaksossa muistellaan muun muassa ohjelmia Heikki ja Kaija, Naapurilähiö, Simpauttaja, Elämänmeno, Kotikatu ja Salatut elämät.
Muistikuvaputken ohjasivat ja käsikirjoittivat Harto Hänninen ja Kati Sinisalo. Musiikin sarjaan sävelsi Zarkus Poussa. Trikit ja ohjelmatunnuksen teki Kirsi Kukkurainen.
Ohjelman juontajana toimi Rouva Ruutu, jota esitti näyttelijä Jaana Pesonen. Hän sai Muistikuvaputken jälkeen vielä kaksi omaa nimikkosarjaansa: Rouva Ruudun musiikinhistoria esitettiin vuonna 2009 ja Rouva Ruutu ja nuoriso-ongelma sai ensiesityksensä joulukuussa 2011.
Sarjaan kuului laaja nettisivusto, jonka yksi osio oli Kysykää Rouva Ruudulta. Siitä tuli niin suosittu, että tv-aiheisiin kysymyksiin vastaamista jatkettiin pitkään ohjelman jälkeen.
Muistikuvaputki esitettiin uusintana TV1:ssä elo-syyskuussa 2010 ja Yle Teemalla syksyllä 2015.
Patriarkan syksy
Patriarkan syksy on Nobel-palkitun kolumbialaisen kirjailijan Gabriel García Márquezin vuonna 1975 ilmestynyt romaani. Se julkaistiin suomeksi 1986 Pentti Saaritsan suomentamana.
Hauyniitti
thumb|Hauyniittia Hauyniitti on foideihin kuuluva silikaattimineraali. Sen kemiallinen kaava on (Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2. Hauyniitti kiteytyy isometrisesti muodostaen läpikuultavia, lasimaisia kaksoskiteitä, joiden väri vaihtelee suuresti (sininen, valkoinen, harmaa, keltainen, vihreä, vaaleanpunainen). Sen kovuus on 5–6 ja ominaispaino 2,4–2,5.
Hauyniittia löydettiin ensi kerran Vesuviukselta kerätyistä näytteistä vuonna 1807. Se nimettiin ranskalaisen kristallograafikon Rene Just Hauyn (1743–1822) mukaan. Sitä esiintyy vähän piitä sisältävissä magmakivissä.
Spirit (yhtye)
Spiritin kaksi ensimmäistä albumia, vuonna 1968 julkaistut Spirit ja The Family That Plays Together, saavuttivat menestystä nousten top-40:een. Spirit-kappaleen "Taurus" väitetään antaneen vaikutteita Led Zeppelinin kuuluisaan hittiin "Stairway to Heaven". 14. kesäkuuta 2016 joutuvat Jimmy Page ja Robert Plant Los Angelesissa oikeuteen syytettyinä tästä plagioinnista. Kaksikko kuitenkin välttyi tuomiolta.
Toisen albumin aikainen oli Spiritin top-30-hitti "I Got a Line on You". Vuonna 1970 julkaistu yhtyeen neljäs albumi Twelve Dreams of Dr. Sardonicus ei ilmestyttyään menestynyt yhtä hyvin, mutta nykyisin se on rockhistorian harrastajien keskuudessa kovin kiitelty. Alkuperäinen Spirit hajosi vuonna 1972, jolloin Mark Andes ja sittemmin myös Randy California erosivat yhtyeestä. Yhtye jatkoi vielä jonkin aikaa toimintaansa Ed Cassidyn johdolla. Vuonna 1974 Cassidy ja California perustivat Spiritin uudestaan. Yhtye toimi vaihtelevalla kokoonpanolla vuoteen 1979. Vuonna 1982 Spiritin alkuperäiskokoonpano palasi yhteen. Yhtye jatkoi toimintaansa Randy Californian soolouran rinnalla aina vuoteen 1997, jolloin California sai surmansa surffausonnettomuuden yhteydessä.
Spiritin vaikutusta suomalaiseen rockmusiikkiin
Suomessa Spirit ei ole ollut kovin tunnettu muusikkopiirien ulkopuolella, mutta muun muassa Kingston Wallin basisti Jukka Jylli on joissakin haastatteluissa maininnut Spiritin yhdeksi lempiyhtyeistään. Albert Järvinen on maininnut Randy Californian yhdeksi suosikkimuusikokseen. Hän on myös levyttänyt Californian kappaleen "I Don't Want Nobody" (levyllä Patchy Moss – 30 Big Ones). Ile Kallio on levyttänyt Spiritin kappaleen "I Got a Line on You" levylleen IRock. Wigwam on levyttänyt kappaleen "Fresh Garbage" levylle Fresh Garbage – Rarities 1969-1977 (julkaissut Love Records/Siboney vuonna 2000).
Urho Somersalmi
Urho Armas Somersalmi (aik. Sundell, 23. syyskuuta 1888 Helsinki – 12. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1908 vuoteen 1958. Somersalmen ominta alaa olivat miehiset sankariosat ja ensirakastajien roolit. Näihin tehtäviin hänellä oli erinomaiset ulkonaiset edellytykset. Uransa alussa häntä kritisoitiin pinnallisuudesta. Puolivuosisataisen teatteriuran aikana hänen näyttämötyönsä saivat yhä enemmän sisäistä ulottuvuutta. Somersalmi näytteli pääosia myös useissa mykkäelokuvissa, ja äänielokuvaan siirtyminen oli komeaääniselle näyttelijälle luontevaa. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948. Urho Somersalmen puoliso oli näyttelijä Aili Somersalmi vuodesta 1912.
Perhetausta
Urho Somersalmen vanhemmat olivat puuseppä Johan Adolf Somersalmi ja Amanda Fransiska Kourlaa. Perheeseen kuului myös Urhon vanhempi veli, Yrjö Somersalmi. Vuonna 1902 perheeseen syntyi vielä Aune Somersalmi. Kaikki kolme lasta tekivät uran esiintyvinä taiteilijoina. Urho Somersalmelle ja hänen puolisolleen Aili Somersalmelle syntyi tytär Armi vuonna 1913.
1900–1920-luvut
Urho Somersalmi kävi Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun 1906–1908, samaan aikaan tulevan puolisonsa Aili Rosvallin kanssa. Hän aloitti Kansallisteatterissa vuonna 1908, kuten myös Rosvall. Nuoren Somersalmen ulkoiset edellytykset saivat suitsutusta aikalaiskriitikoilta, häntä pidettiin hyvävartaloisena ja miehekkäänä nuorukaisena. Hänen sisäistä tulkintaansa pidettiin tosin vielä kehittymättömänä. Ammattitaidon lisääntymisen myötä hänen näyttämötyöhönsä tuli ulkonaisen näyttävyyden lisäksi myös sielusta kumpuavaa syvyyttä. Urho Somersalmesta muotoutui 1910-luvulla miehisten toimijoiden ja lujaa tahtoa edustavien hahmojen tulkitsija. Hänen varhaisiin rooleihinsa kuului muun muassa Olavi näytelmässä Maunu Tavast. Ida Aalbergin ohjaamassa kappaleessa John Gabriel Borkman syksyllä 1909 hänellä oli nimiosa. Aalberg itse näytteli Ella Rentheimia. Edellisenä kesänä Somersalmi oli tutustunut Aalbergiin ja tämän puolisoon Terijoella, missä legendaarisen näyttelijättären huvila sijaitsi.
Somersalmen nuoruuden näyttämötulkinnoista vahvin oli nimiosa Arvid Järnefeltin näytelmässä Titus. Maila Talvio arvioi: "Herra Somersalmi, joka Borkmanissa astui suuren askeleensa eteenpäin, antaa meidän taas tässä aavistella suuria lahjojaan ja vilpittömästi iloita niistä. Hän on komea katsella, hänellä on hyvä ääni. Kunhan hän ei niin paljon huutaisi eikä niin paljon hosuisi eikä yhtämittaa tulisi suoraan yleisölle lausumaan sanottaviaan." Eino Leinon mielestä Somersalmella oli "mitä kaunein elämäntyö edessään". Leinon tapaan myös V. A. Koskenniemi näki Somersalmelle "kauniin tulevaisuuden traagillisten roolien esittäjänä". Somersalmen uran alkuvuosien taiteellisiin voittoihin kuului myös tri Astrov Anton Tšehovin näytelmässä Vanja-eno. Siitä alkoi hänen yhteistyönsä ohjaaja Eino Kaliman kanssa, joka jatkui 1950-luvulle asti. Somersalmen Karl Mooria Friedrich Schillerin näytelmässä Rosvot (1914–1915) pidettiin lennokkaana ja miehekkäänä, mutta varsin pintapuolisena. Näytelmässä Perintö (1916) Somersalmi tulkitsi ylioppilas Bruno Stormia ja Aili Somersalmi puolestaan Mirjam Krausea. Perinnössä Bruno surmaa raivokohtauksen vallassa samalla kertaa sekä rakastamansa Mirjamin että tämän entisen ihailijan. Kriitikoiden mukaan Somersalmi tulkitsi osuvasti sekä Brunon sairaalloisen raivon että vankilakohtausten katumuksen ja heltymykset. Näytelmässä Jokamies Somersalmella puolestaan oli "Jokamiehen suuri ja kestävyyttä vaativa rooli, jossa hän antoi kypsää taidetta ja runon hehkua". Keväällä 1922 Somersalmella oli nimiosa Wallensteinin kuolemassa. Kappaleessa Elinan surma (1925) hän ansioitui ylväänä Kurkena.
1930–1950-luvut
Yhden onnistuneimmista koomisista tyypeistään Somersalmi teki Don Juanina William Shakespearen romanttisessa komediassa Paljon melua tyhjästä välirauhan aikana. Ohjaaja Wilho Ilmari oli muovannut Don Juanista, näytelmän mustasta sielusta, eräänlaisen parodian. Naissankarin koomiset puolet nostettiin etualalle, ja Somersalmi loihti niistä herkullisen luonnetutkielman. Romanialaisen Mircea Stefanescun kolmiodraamassa Iloinen sanoma (1943) Somersalmi oli itsekeskeinen suurtilanomistaja Tudor. Vastanäyttelijänä oli Ruth Snellman. Somersalmi näytteli osan hänelle tyypilliseen koristeelliseen ja plastiseen tapaansa.
Elokuvaura
Somersalmi oli mukana kotimaisessa elokuvatuotannossa alusta lähtien: vuonna 1913 hän teki ensimmäisen pienen filmiroolinsa Teuvo Puron Sylvissä, ensimmäisessä suomalaisessa näytelmäelokuvassa. Ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa Somersalmi sai Mauritz Stillerin ruotsalaisessa Juhani Aho -filmatisoinnissa Juha, jossa hän sai näyteltäväkseen Shemeikan osan. Tämän jälkeen Somersalmi näytteli pääosia ruotsalaisissa tuotannoissa Hänen englantilainen rouvansa (1927) ja Charlotta Löwensköldin tarina (1930), sekä suomalaisissa elokuvissa Tukkijoella (1928), Työn sankarilaulu (1929, kadonnut), Juhla meren rannalla (1929, kadonnut), Tukkipojan morsian (1931) ja Oi, aika vanha, kultainen...! (1942). Merkittäviin sivuosiin lukeutuvat Somersalmen myös teatterissa näyttelemä Karjamaan Köysti Pohjalaisten vuoden 1936 elokuvaversiossa, sekä isoisän rooli elokuvassa Pimeänpirtin hävitys (1947). Hänen viimeiseksi osakseen jäi Väinämöisen rooli Aleksandr Ptuškon ohjaamassa suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistuotannossa Sampo (1959).
Kuolema
Urho Somersalmi löi vaimoaan Suomen Näyttelijäliitolta lahjaksi saamallaan kirveellä otsaan ja iski tätä puukolla kahdesti rintaan 12. huhtikuuta 1962 niin, että vaimo kuoli. Somersalmi surmasi sen jälkeen itsensä hirttäytymällä. Syyksi on arveltu pitkäaikaisen masennuksen aiheuttamaa mielenhäiriötä.
Henkka Niemistö
Henkka Niemistö (oik. Karl Henrik Niemistö, s. 1972 ) on suomalainen masteroija. Niemistö on tehnyt masterointeja noin kolmen vuosikymmenen ajan lukuisille artisteille niin Suomessa kuin ulkomailla. Häntä voidaan pitää yhtenä merkittävimmistä suomalaisista alallaan.
Niemistön tunnetuimpiin yhteistyökumppaneihin Suomessa lukeutuvat muun muassa Cheek, Sanni, JVG, Antti Tuisku, Chisu ja Vesala. Ulkomaisista artisteista hänen masteroimillaan kappaleilla ovat esiintyneet muun muassa Ed Sheeran, Pitbull, Jason Derulo, Stormzy ja Skepta.
Sara Hildénin taidemuseo
Sara Hildénin taidemuseo on Tampereen Särkänniemessä sijaitseva taidemuseo. Sara Hildén, jonka nimeä museo kantaa, oli vaatetusalan yrittäjä ja suuri taiteen ystävä, joka hankki elämänsä aikana laajan suomalaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelman. Taidemuseo on nykyään Tampereen kaupungin ylläpitämä, ja sinne on pysyvästi sijoitettu Sara Hildénin säätiön omistama nykytaiteen kokoelma. Museon kokoelman painopiste on 1960- ja 1970-lukujen taiteessa.
Museo on avoinna ympäri vuoden, ja se on esteetön liikuntavammaisille. Piha-alueella on veistospuisto.
Historia
thumb|Näkymä yläkerran galleriatilasta. Museon alkuperäiseen sisustukseen kuului kokolattiamatto. Tampereen kaupungin ja Sara Hildénin säätiön välinen sopimus museon perustamisesta solmittiin vuonna 1975. Museo avasi ovensa yleisölle helmikuussa 1979.
Museorakennuksen on suunnitellut Pekka Ilveskosken arkkitehtitoimisto.
Uusi museorakennus
Sara Hildénin taidemuseon uusi rakennus sijoitetaan Tampereen keskustaan Finlaysonin tehdasalueelle tehtaan vanhan pääkonttorin ja Finlaysonin palatsin väliselle aukiolle. Rakennuksen kansainväliseen arkkitehtuurikilpailuun osallistui 472 ehdotusta ja kilpailun voitti 2021 arkkitehti Janne Hovi ehdotuksellaan Lumen valo. Tulevan taidemuseorakennuksen omistavat Tampereen kaupunki, Sara Hildénin säätiö ja työeläkevakuutusyhtiö Varma.
Kokoelma
Museoon on sijoitettu Sara Hildénin säätiön taidekokoelma, joka sai alkunsa vuonna 1962. Tuolloin Sara Hildén lahjoitti omistamansa taideteokset säätiölle, joka nimettiin hänen mukaansa. Kokoelman ytimen muodostavat Erik Enrothin varhaiskauden maalaukset vuosilta 1945–1963.
Sara Hildénin säätiön kokoelma koostuu suomalaisista ja ulkomaisista maalauksista, veistoksista, piirustuksista ja grafiikasta, ja se on yksi Suomen laajimmista ja merkittävimmistä modernin taiteen kokoelmista. Säätiö huolehtii edelleen kokoelman kartuttamisesta ja tallentaa hankintansa Sara Hildénin taidemuseoon. Tällä hetkellä kokoelmaan kuuluu noin 4 600 teosta sekä testamenttilahjoituksena vastaanotettu graafikko Pentti Kaskipuron taidekokoelma.
Näyttelyt
Museo järjestää vaihtuvia näyttelyitä. Usein kesäaikaan esillä ovat Sara Hildénin säätiön kokoelmateokset modernismin klassikoista uusimpiin hankintoihin. Näyttelyohjelmaan kuuluvat myös suomalaisen nykytaiteen esittelyt sekä erityisesti korkeatasoiset kansainvälisen modernin taiteen ja nykytaiteen katselmukset. Näyttelyiden tutkimuksellinen valmistelu, julkaisutoiminta sekä lapsille ja nuorille suunnattu taidekasvatustyö ovat keskeisiä museon toiminnallisia painopistealueita.
Veistospuiston teokset
thumb|Veistospuisto Näsijärven rannalla Sara Hildénin taidemuseon veistospuisto museorakennuksen vieressä avattiin vuonna 1979. Siellä on parisenkymmentä taidemuseon kokoelmiin kuuluvaa veistosta.
Paul Doornbusch
Paul Doornbusch (s. 1959 Melbourne) on australialainen säveltäjä.
Doornbusch opiskeli sävellystä Barry Conynghamin ja Peter Tahourdinin johdolla Melbournen yliopistossa vuosina 1980–83. Lisäksi hän sai siellä kitaransoiton opetusta. Vuosina 1992–94 Doornbusch opiskeli Haagin kuninkaallisen konservatorion Instituut voor Sonologiessa elektronisen musiikin sävellystä ja esittämistä Paul Bergin johdolla; siellä hän myös tutustui Richard Barrettiin. Doornbuschin sävellyksiin kuuluu kamari-, kuoro- ja pianomusiikkia sekä elektroakustisia ja multimediateoksia. Niitä on esitetty Australian lisäksi Argentiinassa, Belgiassa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Italiassa, Japanissa, Liettuassa, Alankomaissa, Uudessa-Seelannissa, Puolassa, Sveitsissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa.