cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juoksuhaudantie
Henkilöt
Sekä ”he” että ”ne” ovat niin sanottuja ”norminvartijoita”, tavallisia ihmisiä, jotka puolustavat omia oikeuksiaan ja etujaan.
Asetoheksamidi
Haittavaikutukset
Yleensä asetoheksamidin aiheuttavat haittavaikutukset ovat lieviä ja häviävät lääkkeen käytön lopettamisen jälkeen. Mahdollisia haittavaikutuksia ovat muun muassa liian alhainen varensokeritaso, pääkipu, huonovointisuus, oksentelu, ripuli, makuaistin häiriöt, ummetus, painon kasvaminen ja allergiset reaktiot.
Juoksuhaudantie
Elokuva
Romaanin pohjalta tehtiin Veikko Aaltosen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2004.
Asetoheksamidi
Valmistus
Asetoheksamidisynteesin ensimmäisessä vaiheessa p-aminoasetofenonista muodostetaan diatsoniumsuola reaktiolla natriumnitriitin kanssa. Tämä diatsoniumsuola reagoi rikkidioksidin ja kupari(I)kloridin kanssa, jolloin muodostuu sulfonyylikloridijohdannainen. Johdannainen reagoi ammoniakin kanssa muodostaen sulfonamidin. Synteesin viimeisessä vaiheessa sulfonamidin aminoryhmä reagoi sykloheksyyli-isosyanaatin kanssa asetoheksamidiksi.
Juoksuhaudantie
Elokuva
Virtasen perhettä näytelleet Eero Aho, Tiina Lymi ja Ella Aho olivat perhe myös oikeassa elämässä.
Gideon Ståhlberg
pienoiskuva|Gideon Ståhlberg Gideon Ståhlberg (1908–1967) oli ruotsalainen shakin suurmestari. Hän nousi kuuluisuuteen voittaessaan ottelut tähtipelaaja Rudolf Spielmannia ja Aron Nimzowitschia vastaan vuonna 1935. Ståhlberg voitti Ruotsin shakkimestaruuden vuonna 1927 ja Pohjoismaiden mestaruuden 1929, 1938 ja 1939. Ståhlberg osallistui myös shakkiolympialaisiin ja haastajaturnauksiin sekä pelasi useita turnauksia Latinalaisessa Amerikassa.
Ståhlberg julkaisi useita kirjoja, joista jotkut alun perin espanjaksi.
Justin Kirk
thumb|Justin Kirk Justin Kirk (s. 28. toukokuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä 7-vuotiaana.
Kirk syntyi Salemissa, Oregonissa, ja kasvoi Unionissa, Washingtonissa. Hän muutti 12-vuotiaana Minneapolisiin ja high schoolista valmistuttuaan New Yorkiin.
Kirk tunnetaan sekä näyttämöltä, televisiosta että elokuvista. Eräs hänen rooleistaan oli Prior Walterin osa sarjassa Angels in America. Hänellä on nykyisin Andy Botwinin rooli sarjassa Weeds, ja hän esiintyi aiemmin Barton osassa Jack & Jillissä. Näyttelijä asuu New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Puuraja
thumb|Varsin selkeänä erottuva puuraja [[Tararuan vuoristossa Uudessa-Seelannissa.]] thumb|[[Engelmanninkuusia puurajalla Coloradossa.]] Puuraja on se maantieteellinen raja, jonka yläpuolella (vuoristossa) tai pohjoispuolella (arktiset alueet) yksittäiset puut eivät kykene kasvamaan ilmastollisten olosuhteiden vuoksi. Puurajan yläpuolella ennen lumirajaa kasvaa ruohovoittoista vuoristokasvillisuutta. Metsänraja on vastaavasti se raja, jossa metsää ei enää kasva. Usein metsä harvenee hiljalleen ennen tundraa, kitukasvuista kylmää pensas- ja ruohokasvillisuutta. Metsä voi rajoittua myös savanniin tai aroon kuivuuden perusteella. Yleensä metsä vaatii kasvaakseen sadetta 500–1 000 millimetriä vuodessa. Metsä ja yksittäiset puut voivat myös rajoittua suohon tai ihmisen tekemään peltoon, hakkuuaukioon tai muuhun sellaiseen.
Puuraja
Metsänrajalla vuoristossa vuoden keskilämpötila on 6,5 °C, mutta voi olla 5,5–7,5 °C 10 cm:n syvyydessä maan alla. Keski-Alpeilla puuraja on 2 200 m:n korkeudessa mutta Meksikossa, Pico de Orizabassa 4 000 m:ssä. Rannikoilla ja vuoristoissa puuraja on voimakkaiden tuulten takia alempana, tuuli muun muassa haihduttaa kosteutta nopeasti pois. Puuraja riippuu myös rinteen jyrkkyydestä ja sademäärästä (jos rinne on sillä vuoren puolella, jossa ei sada). Ylimpänä kasvavat puut ovat usein matalia, tiheässä kasvavia käyriä pensaita, joita kutsutaan saksan kielessä nimellä Krummholz.
Metsänraja
Metsänraja on Siperiassa taigan ja tundran välissä kohdassa, missä heinäkuun keskilämpötila on alle 10 °C. Tarkka tämä sääntö ei ole. Joitakin puita kasvaa ehkä jo 8 °C:ssä. Metsänrajaksi voisi sanoa viimeistään vyöhykettä (leveysastetta), jossa vuoriston puuraja on laskeutunut merenpinnan tasalle 0 metriin. Norjassa metsänraja siirtää pohjoiseen Golfvirran vaikutus ja lämmin meri-ilmasto paikkaan 71 pohjoista kohdassa 24 itäistä. Keski-Siperiassa yllättäen äärimmäisen mantereisen ilmaston mukanaan tuoma lämmin kesä. Metsänraja lienee lähinnä pohjoisnapaa 72°30' pohjoista pituuspiirillä 102 I, ja Ary-Masissa Keski-Siperiassa Novajajoen, Khatangajoen laaksossa. Grönlannissa on tehty puiden istutuksia ja todettu niiden kasvavan leveysasteella 64° pohjoista leveyttä, Joitakin puita on selvinnyt hengissä hitaasti kasvaen Søndre Strømfjord, 67° pohjoista leveyttä. Quebecissa Kanadassa kylmä Labradorinvirta ja pohjoisnavan läheisyys viilentävät ilmaa ja puuraja laskeutuu 72 läntistä leveyttä paikkaan 56 pohjoista leveyttä mutta Labradorin niemimaalla jopa 53 pohjoista leveyttä. Kamtšatkan niemimaalla Venäjän itäosissa metsää ei kasva 60 leveysastetta korkeammalla kylmien merivirtojen ja voimakkaiden tuulten takia.
Lars Norén
pienoiskuva|Lars Norén 2007.Lars Göran Ingemar Norén (9. toukokuuta 1944 Tukholma – 26. tammikuuta 2021 Tukholma) oli ruotsalainen näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän toimi ohjaajana Tukholman Kuninkaallisessa draamateatterissa, 1999–2007 hän oli Riksteaternin taiteellinen johtaja ja 2009–2012 hän johti Göteborgin Folkteaternia. Norén julkaisi esikoisrunokokoelmansa 1963 vain 19-vuotiaana. Viimeinen runokokoelma ”Stoft” ilmestyi 2016. Hän sai Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon 2003.
Norén kuoli Covid-19-tautiin 26. tammikuuta 2021.
Teresa Graves
Teresa Graves (10. tammikuuta 1948 – 10. lokakuuta 2002) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet muistetaan varsinkin poliisiroolista 1970-luvun televisioelokuvassa ja -sarjassa Get Christie Love!. Niiden ulkopuolella hän esiintyi muun muassa Rowan & Martin's Laugh-In -sketsikomediassa.
Afroamerikkalainen Graves oli ehdolla Golden Globen saajaksi. Myöhemmällä iällään hän keskittyi työhönsä Jehovan todistajana.
Graves kuoli 54-vuotiaana tulipalossa Kaliforniassa.
Espoon Pesis
thumb|Espoon Pesiksen vanha logo. thumb|right|NiPe Espoon logo. Käytössä 2001-2005 Espoon Pesis on espoolainen vuonna 1995 nimellä Niittykummun Pesis perustettu pesäpallon erikoiseura. Seurassa on noin 160 lisensoitua pelaajaa. Seuran naisten edusjoukkue pelaa Suomensarjassa ja miesten edustusjoukkue pelaa Maakuntasarjassa kaudella 2022.
Niittykummun Pesisksestä Espoon Pesikseen
Niittykummun Pesiksen perustamiskirja päivättiin 24. marraskuuta 1995 perustajajäseninään Raija Kortelainen, Birgitta Juntumaa, Tarja Väänänen ja Ari Peltomaa. Ensimmäisenä kautenaan vuonna 1996, Niittykummun Pesiksen toiminnassa oli mukana viisi joukkuetta jotka osallistuivat Suur-Helsingin sarjoihin. Ensimmäisenä kautena seuran E-pojat voittivatkin kyseisen sarjan mestaruuden.
Vuoden 2001 aikana seurassa käynnistyi nimenvaihtoprosessi minkä seurauksena seura sai syksyllä uuden nimen, NiPe Espoo.Seuran toiminta keskittyi vuosien ajan lähinnä noin kuuden juniorijoukkueen ympärillä sekä tytöissä että pojissa. Vuonna 2004 seuran toimintaan tuli mukaan ensimmäistä kertaa myös miesten edustusjoukkue joka pelasi ensimmäisenä kautenaan aluesarjassa. Vuoden 2005 aikana seura lähensi yhteistyötä mm. naapuriseura Puna-mustien kanssa. Tytöt voittivat yhdistelmäjoukkueella alueellisen leirikarsinnan ja sijoittuivat valtakunnallisesti sijalle 15. Samana vuonna miesten joukkue pelasi ensimmäistä kertaa alueen Maakuntasarjassa.
Vuonna 2006 seuran joukkuemäärä oli kasvanut jo 16:een. Seuran miehet pelasivat Puna-Mustista Espoon Pesiksen nimelle siirretyllä joukkueella ensimmäistä kertaa Suomensarjassa.
Vuonna 2007 Poikajoukkueita oli yhteensä 8, joista E- ja D-ikäluokassa sekä peli- että kilpasarjan joukkueet. Miesten joukkue pelasi edelleen maakuntasarjassa. Tyttöjoukkueita oli yhteensä 5 sekä lisäksi Lady-pesisjoukkue, joka voitti kuntopesissarjan ylivoimaisesti.
Vuonna 2008 Tyttöjoukkueita oli pelikauden alkaessa 5, joista C-tytöillä kilpa- ja pelisarjan joukkue. Naisjoukkueita oli 2, jotka pelasivat aluesarjaa. Naisten ykkösjoukkue sijoittui sarjassa toiseksi. Poikajoukkueita oli 7, joista E- D- ja C-ikäisissä kilpa- ja pelisarjan joukkueet – D-ikäisissä yhteensä 3 joukkuetta. C-poikien kilpasarjajoukkue voitti valtakunnallisen Nuorisoleirin pelisarjan ja sijoittui aluesarjassa hopealle. D-poikien kilpasarjajoukkue sijoittui alueen kilpasarjassa pronssille. Miesten joukkueet pelasivat aluesarjaa ja maakuntasarjaa, jossa sijoituttiin pronssille.
Kaudella 2019 Espoon Pesiksen naisten joukkue pelasi ensimmäisenä espoolaisjoukkeena Naisten ykköspesiksessä. Vuonna 2019 seura oli mukana toteuttamassa valtakunnallista Tenavaleiriä sekä vuonna 2021 eteläisen alueen E-junioreiden Itä-Länsi -otteluita.
Dorian Gregory
pienoiskuva|Dorian Gregory, 2006 Dorian Gregory (s. 26. tammikuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat saavutuksensa ovat Darryl Morrisin roolin esittäminen sarjassa Siskoni on noita vuosina 1998–2005 ja Soul Train -musiikkiohjelman juontajana toimiminen vuosina 2003–2006.
Gregory syntyi Washington DC:ssä ja kasvoi Clevelandissa, Ohiossa, kunnes muutti 9-vuotiaana Los Angelesiin. Ensimmäinen oleellinen rooli oli sarjassa Baywatch Nights 1990-luvun puolessavälissä.
Gregory on afroamerikkalainen ja tunnetaan paitsi näyttelijänä, myös huomattavana humanitaarisen työn tekijänä. Hänellä on tyypin 1 diabetes.
Edgar Rafael Örnhjelm
Edgar Rafael Örnhjelm (26. maaliskuuta 1867 Piikkiö – 24. lokakuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni ja virka- valtiopäivämies.
Örnhjelmin vanhemmat olivat Carl Theodor Örnhjelm ja Emilia Aurora Lovisa Malmgren ja puoliso vuodesta 1899 Linda Konstantia Afrodite Waenerberg. Insinööri Axel Theodor Örnhjelm oli hänen veljensä. Edgar Rafael Örnhjelm suoritti merikapteenin tutkinnon Turussa 1867 ja toimi sitten luotsi- ja ja satamalaitosten palveluksessa useilla eri paikkakunnilla aina vuoteen 1934 asti, mutta myös liikemiehenä. Luotsilaitoksen palveluksessa hän yleni alikapteeniksi. Örnhjelm osallistui Suomen sisällissotaan 1918, siirtyen reserviin komentajakapteenina 1919.
Örnhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.
Smith/Kotzen
Smith/Kotzen on brittiläisen kitaristi Adrian Smithin ja yhdysvaltalaisen kitaristi Richie Kotzenin yhdessä levyttämä studioalbumi, joka on julkaistu 26. maaliskuuta 2021. Albumin tuottivat Kotzen ja Smith, ja sen miksasi Kevin Shirley. Adrian Smith ja Richie Kotzen äänittivät albumin vuoden 2020 helmikuussa Turks- ja Caicossaarilla. He soittavat yhdessä lähes kaikki albumilla kuultavat instrumentit, lukuun ottamatta muutaman albumin kappaleen rumpuosuuksia; kappaleessa ”Solar Fire” soittaa Smithin Iron Maiden -yhtyetoveri Nicko McBrain, ja kappaleissa ”You You Don’t Know Me”, ”I Wanna Stay” ja ”‘Til Tomorrow” puolestaan Kotzenin pitkäaikainen yhteistyökumppani Tal Bergman.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2017
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2017 järjestettiin 9.–19. helmikuuta Hochfilzenissä, Itävallassa.
Smith/Kotzen
Smith ja Kotzen kirjoittivat albumin kaikki yhdeksän kappaletta yhdessä. Albumi edustaa musiikilliselta tyyliltään 1970-luvun perinteistä rockia, jossa yhdistyvät vaikutteet bluesista, hard rockista sekä perinteisestä rhythm and bluesista.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2017
Valinta
Kilpailujen järjestäjän valinta tapahtui 2.9.2012 järjestetyssä IBU:n kongressissa Meranossa, Italiassa, jossa myönnettiin vuoden 2016 maailmanmestaruuskilpailut Oslolle. Hochfilzenissä oli järjestetty ampumahiihdon MM-kilpailut aiemmin vuosina 1978 ja 2005.
Smith/Kotzen
Albumin kappaleista avausraita ”Taking My Chances” julkaistiin singlenä 10. joulukuuta 2020. Kappale julkaistiin myöhemmin myös musiikkivideona 27. tammikuuta 2021.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2017
Kilpailuohjelma
Kilpailuissa oli 11 eri kilpailutapahtumaa, jotka kaikki vaikuttivat maailmancupin tilastoihin.
10 km pikakilpailu
Päivämäärä: 11. helmikuuta <br style="clear:both" />
12,5 km takaa-ajo
Päivämäärä: 12. helmikuuta <br style="clear:both" />
20 km normaalimatka
Päivämäärä: 16. helmikuuta <br style="clear:both" />
15 km yhteislähtö
Päivämäärä: 19. helmikuuta <br style="clear:both" />
4 × 7,5 km viesti
Päivämäärä: 18. helmikuuta <br style="clear:both" />
7,5 km pikakilpailu
Päivämäärä: 10. helmikuuta <br style="clear:both" />
10 km takaa-ajo
Päivämäärä: 12. helmikuuta <br style="clear:both" />
15 km normaalimatka
Päivämäärä: 15. helmikuuta <br style="clear:both" />
12,5 km yhteislähtö
Päivämäärä: 19. helmikuuta <br style="clear:both" />
4 × 6 km viesti
Päivämäärä: 17. helmikuuta <br style="clear:both" />
2 × 6 km + 2 × 7,5 km sekaviesti
Päivämäärä: 9. helmikuuta <br style="clear:both" />
Kiertokaukoputki
Kiertokaukoputki on kenttätykissä käytettävä suuntainlaite.
Kiertokaukoputkeen (lyhennetään KKP) asetetaan haluttu sivusuunta ("sivuluku") ja tykin putkea kierretään samaan aikaan kiertokaukoputken läpi tähystäen, kunnes kiertokaukoputken ja yleensä vasemmalle takaviistoon asetetun kollimaattorin asetusmerkit ovat päällekkäin. Kiertokaukoputkea ja kollimaattoria käytettäessä tykin lavetin ei tarvitse olla tarkasti suunnattu.
Kiertokaukoputkea voidaan käyttää myös suora-ammuntatähtäimenä, joskin etenkin venäläisvalmisteisten kenttätykkien vakiovarustukseen kuuluu erityinen suora-ammuntaan tarkoitettu tähtäinkaukoputki (TKP).
Jesse Blacker
Jesse Blacker (s. 19. huhtikuuta 1991) on kazakstanilais-kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Barys Nur-Sultanissa. Hän on Toronto Maple Leafsin toisen kierroksen varaus vuodelta 2009.
Pelaajaura
Blacker aloitti uransa OHL-joukkue Windsor Spitfiresissä, jonka hän auttoi vuoden 2009 Memorial Cupin voittoon. Ammattilaistasolla hän debytoi AHL-joukkue Toronto Marliesissa Owen Sound Attackissa pelatun viimeisen juniorikauden jälkeen, kun hän teki Toronto Maple Leafsin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen.
Isotooppilääketiede
Isotooppilääketiede on lääketieteen erikoisala, jossa käytetään radioaktiivisia merkkiaineita tautien diagnosointiin ja hoitoon. Isotooppilääketieteessä radioaktiiviset isotoopit liitetään lääkeaineisiin ja näin syntynyttä merkkiainetta kutsutaan radiolääkkeeksi. Isotooppilääketieteeseen liittyvät erilaiset elimistön kuvantamismenetelmät, joissa kuva muodostetaan elimistön sisällä säteilevän isotoopin avulla ja eroaa esim. röntgentutkimuksesta, jossa säteily tulee elimistön ulkopuolelta. Lisäksi isotooppilääketieteelliset kuvantamismenetelmät (isotooppikuvaukset) eroavat radiologiasta siinä, että kuvantamisen painopiste on elimistön toiminnassa eikä anatomiassa. Tästä syystä isotooppikuvausta kutsutaan fysiologiseksi kuvantamiseksi. Yksifotoniemissiotomografia (SPECT) ja positroniemissiotomografia (PET) ovat kaksi yleisintä isotooppikuvausmenetelmää. Isotooppikuvauksessa potilaalle annetaan kudokseen hakeutuvaa radioaktiivista merkkiainetta (radiolääkettä), jonka puoliintumisaika on lyhyt. Yleisin isotooppitutkimuksissa käytetty isotooppi on teknetiumin metastabiili-isotooppi 99 (Tc-99m), joka lähettää 140 kiloelektronivoltin tavanomaista gammasäteilyä. Kehoon kertynyt merkkiaine jakautuu eri tavoin kudoksen ja tautiprosessin mukaan. Merkkiaineen lähettämää säteilyä mitataan yleensä gammakameralla, positroniemissiolaitteilla (SPECT ja PET) tai näiden ja tietokonetomografia-laitteiden yhdistelmillä.
Jesse Blacker
Pelaajaura
16. marraskuuta 2013 Blacker kaupattiin Anaheim Ducksiin kolmannen ja seitsemännen kierroksen varauksien kanssa. Tilalle Anaheim antoi Peter Hollandin ja Brad Staubitzin.
Kauden 2014–2015 alussa 28. marraskuuta 2014 Blacker sai kutsun Anaheimin NHL-miehistöön, jossa hän teki debyyttinsä Chicago Blackhawksia vastaan. Blacker pelasi Anaheimissa yhden ottelun, jonka jälkeen hänet kaupattiin yhdessä varausvuoron kanssa Florida Panthersiin vaihdossa Colby Robakiin.
Georgi Gretško
Georgi Mihailovitš Gretško (25. toukokuuta 1931 Leningrad – 8. huhtikuuta 2017 Moskova ) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Gretško valmistui insinööriksi Leningradin mekaniikan instituutista väitellen matematiikasta. Hän työskenteli Sergei Koroljovin alaisena, kunnes hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Gretško koulutettiin kuulentoa varten. Hän lensi Sojuz 17-, Sojuz 26- ja Sojuz T-14 -lennoilla muun muassa Saljut-avaruusasemalle. Gretško vietti avaruudessa 134 vuorokautta, 20 tuntia ja 32 minuuttia.
Hän teki ensimmäisen avaruuskävelyn Orlan-avaruuspuvussa 20. joulukuuta 1977. Gretško erosi avaruustoimestaan vuonna 1992 ja ryhtyi luennoijaksi Venäjän tiedeakatemiassa.
Hän totesi seuraavasti ufoista: ”Jos saisin vapaasti kertoa, mitä olemme avaruudessa kokeneet, maailma järkyttyisi perusteellisesti.” (Juhan af Grannin Vieraita taivaalta -ohjelma 1990-luvun alusta)
Gretško oli kaksinkertainen Neuvostoliiton sankari.
Kullervo Hulkko
Kullervo Kuudes Veikko Hulkko (2. heinäkuuta 1914 Kemijärvi – 17. joulukuuta 1965 Oulu) oli vanhoillislestadiolainen rovasti ja kirkkoherra. Vuodesta 1959 alkaen hän toimi Oulun tuomiokapitulin notaarina ja sittemmin Oulun yliopiston opettajainvalmistuslaitoksen uskonnon lehtorina.
Henkilöhistoria
Hulkon vanhemmat olivat Kemiyhtiön konttoripäällikkö Arvid Hulkko ja Hilja Pöykkö, joiden perheessä oli 14 lasta. Hänen puolisonsa vuodesta 1941 oli Toini Annikki Liakka. Lukion Hulkko kävi Oulun lyseossa, minkä jälkeen hän vuonna 1933 kirjoittautui Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Hänet vihittiin papiksi 11.9.1936 Oulussa. Hulkko suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1939 ja teologian lisensiaatin tutkinnon 1955. Syksyllä 1950 hän opiskeli Lundin yliopistossa kolme kuukautta.
Hulkko tunnettiin vanhoillislestadiolaisena pappina, saarnamiehenä ja kirkkohistorian tutkijana Suomessa, Pohjoismaissa ja Amerikassa. Papin tehtävät hän aloitti ensin sotilaspappina ja sitten elokuussa vuonna 1941 rintamalla haavoituttuaan Kemijärvellä, jossa hän toimi jonkin aikaa myös vt. kirkkoherrana. Myöhemmin hän työskenteli pappina Kajaanissa ja Iisalmessa ja kirkkoherrana Kuivaniemellä ja Iissä ennen siirtymistään Ouluun, jossa hän toimi myös muun muassa kaupunginvaltuutettuna.
Kirjallinen tuotanto
Hulkko julkaisi useita uskonnollisia teoksia ja uskontoon liittyviä tietokirjoja ja muita julkaisuja:
Jermont Horton
Jermont Bernard Horton (s. 26. tammikuuta 1983 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laituri. Hän edustaa Korisliigassa pelaavaa Kauhajoen Karhua. Kauhajoelle hän saapui kesäkuussa 2014 Ruotsista. Ennen Suomeen saapumistaan Horton on pelannut Yhdysvaltojen ja Ruotsin lisäksi myös Romaniassa ja Turkissa.
Paola Suhonen
Paola Anneli Ivana Suhonen (alk. Paula Anneli Suhonen, s. 19. kesäkuuta 1974 Helsinki) on suomalainen vaatesuunnittelija, taiteilija, muotoilija, yrittäjä ja elokuvantekijä. Hänet tunnetaan erityisesti Ivana Helsinki -vaatemerkistä, jonka hän perusti siskonsa Pirjo Suhosen kanssa vuonna 1998.
thumb|upright|Ivana Helsinki Paola Suhonen konseptimyymälä Helsingissä. Koulutukseltaan Suhonen on taiteen kandidaatti Helsingin taideteollisesta korkeakoulusta. Ennen opintojaan Suhonen toimi muun muassa nuorten suunnittelijoiden muodostamassa Fabrik-ryhmässä. Hän on myös voittanut lumilautailun Suomen mestaruuden.
Suhonen on tehnyt yhteistyötä muun muassa Coca-Colan, Nanson, Aarikan, Alkon, Luhdan, Itellan, Pirkan, Seppälän, Vitaliksen, Valion ja Googlen kanssa. Keväällä 2002 Suhosen suunnittelemaa ylioppilaspipoa myytiin 600 kappaletta.
Suhonen asui kaksi vuotta New Yorkissa, missä hän opiskeli vuoden ajan New York Film Academyssa. Syksyllä 2010 hän muutti Los Angelesiin ja opiskeli kuvaajaksi American Film Institutessa. Suhonen on toiminut Yhdysvalloissa ilmestyvän Love Contemporary -rakkauslehden päätoimittajana. Hän muutti takaisin Suomeen keväällä 2013. Samana vuonna Suhoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Paola Suhosella on puolisonsa Olli Happosen kanssa yhtye Lone Deer Laredo.
Suhonen joutui Yhdysvalloissa kiistaan Donald Trumpin ex-vaimon Ivana Trumpin kanssa Ivana-tuotemerkkinimestä. Trump vaati Ivana Helsinki -vaatemerkin nimeä muutettavaksi ja se muutettiin globaalisti muotoon Ivana Helsinki Paola Suhonen.
Keväällä 2022 nousivat julkisuuteen entisten työntekijöiden lausunnot Suhosen yrityksen kireästä työilmapiiristä, ylitöiden määrästä ja palkattomien työharjoittelijoiden väärinkäytöstä. Suhonen on jyrkästi kiistänyt väitteet. Suhoseen kohdistuneet väitteet ovat kohdanneet mediassa myös kovaa arvostelua. Ivana Helsingistä esitettyjen väitteiden on katsottu olleen osa sosiaalisen median vaikuttajien generoimaa Suhoseen kohdistunutta maalituskampanjaa.
Nathan Hale
Nathan Hale (6. kesäkuuta 1755 – 22. syyskuuta 1776) oli amerikkalainen sotilas, joka palveli Yhdysvaltain vapaussodan alkuvuosina Siirtokuntien armeijan sotilastiedustelussa. Englantilaisen Kenraali William Howen johtamat sotilaat pidättivät Halen New Yorkin tulipalon yhteydessä syyskuussa 1776. Halea epäiltiin tulipalon sytyttämisestä ja vakoilusta ja hänet hirtettiin 22. syyskuuta 1776. Yhdysvalloissa häntä on pitkään pidetty sankarina. Halesta tuli Connecticutin osavaltion virallinen sankari vuonna 1985. Hänen kunniaksi on pystytetty useita patsaita.
Varhaiset vuodet
Nathan Hale syntyi 6. kesäkuuta 1755 Coventryssä, Connecticutin siirtokunnassa. Hänen vanhempansa olivat Richard Hale ja Elizabeth Strong. Vuonna 1768 hänet lähetettiin vanhemman veljensä Enochin kanssa Yale Collegeen. Eräs Nathanin luokkatovereista oli Benjamin Tallmadge, joka myöhemmin perusti George Washingtonin alaisuudessa toimineen vakoilujärjestö Culperin ringin. Hale opiskeli muun muassa kirjallisuutta, matematiikkaa, luonnontieteitä ja astrologiaa.
Valmistuttuaan opettajaksi Hale otti vastaan opettajanviran talvella 1773–1774. Hän työskenteli ensin Haddamissa, ja siirtyi myöhemmin New Londonissa sijaitsevaan Connecticutin maineikkaimpaan akatemiaan, jossa hän opetti nuoria poikia ja hieman vanhempia tyttöjä. Hale oli pidetty opettaja ja häntä kuvattiin miellyttäväksi ja erittäin tahdikkaaksi. Hän pystyi pitämään pojat kurissa ilman kuritusta ja sai tyttöjen jakamattoman suosion.
Lähtö vapaussotaan
Vuonna 1774 Hale liittyi paikalliseen New Havenin militiaan, jonka yksiköt olivat ryhtyneet tukemaan patrioottien liikettä. Kun Yhdysvaltain vapaussota sota alkoi vuonna 1775, Hale joutui vaikeaan tilanteeseen. Hän ei lähtenyt mitilian mukana taisteluihin, koska ei tiennyt kumpaa sodan osapuolta hän tukisi. Hale ei halunnut taistella äitinsä synnyinmaata Britanniaa vastaan, koska se tekisi hänestä maanpetturin. Saatuaan kesällä 1775 kirjeen luokkatoveriltaan Benjamin Tallmadgelta, Halen mieli muuttui. Tallmadge oli henkilökohtaisesti ollut Bostonissa näkemässä kaupungin piirityksen. Hän kirjoitti miten tärkeää oli liittyä Amerikan itsenäisyystaistelijoihin ja puolustaa omaa maataan. Hale otti toimeksiannon militian luutnanttina ja liittyi Bostonia piirittäviin George Washingtonin joukkoihin.
Hale löysi rykmenttinsä leirin nykyisestä Massachusettsista noin kolmen kilometrin päästä lähintä brittilinjaa. Rykmentin päätehtävä oli muodostaa rinki Bostonin ympärille, mutta piiritys ajautui pattitilanteeseen militian vähäisen ammusmäärän vuoksi. Amerikkalaisten joukkojen tärkeimmäksi tehtäväksi muodostui brittijoukkojen pitäminen eristettynä Bostonissa ja Charlestownin niemimaalla. Britit eivät yrittäneet murtautua ulos, vaan tyytyivät ampumaan satunnaista tykkitulta tai lähettämään sotilaitaan varastamaan karjaa linjojen välissä olevalta ei kenenkään-maalta. Halen rykmentti vietti leirillä useita kuukausia. Vaikka Hale löysi leirielämästä hyviä puolia, se ei vastannut hänen odotuksiaan sotilaselämästä. Piirityksen aikana Hale perehtyi tarkasti sotilassanastoon, tapoihin sekä joukkojen sijoitteluun ja hankki mahdollisimman paljon tietoja vihollisesta.
Syyskuun alussa 1775 Hale ylennettiin militian kapteeniksi. Vuoden lopulla siirtokuntien joukot järjestettiin uudelleen ja Halesta tuli George Washingtonin johtaman Siirtokuntien armeijan upseeri. Tammikuussa 1776 Hän sai vakinaisen kapteenin vakanssin,  jonka oli allekirjoittanut Toisen mannermaakongressin puheenjohtaja John Hancock. Bostonin piirityksen loputtua maaliskuussa 1776 Halen rykmentti oli ensimmäisiä, joka marssi kotiin. Hän saapui maaliskuun lopulla New Londoniin, mutta ehti vain lyhyesti tavata ystäviään, koska jo seuraavana päivänä hänen rykmenttinsä komennettiin New Yorkin kaupunkiin. Koko kevään ja alkukesän siirtokuntien armeija teki lujasti töitä rakentaakseen riittävän vahvan puolustuksen torjumaan brittien armeijan ja laivaston hyökkäykset New Yorkiin.
Vakoojaksi
Kenraali Washingtonin suunnitelmat eivät toteutuneet, sillä brittikenraali Howen joukot tekivät maihinnousun New Yorkiin saman vuoden elokuussa. Long Islandin taistelun aikana elokuun lopulla 1776 amerikkalaiset vetäytyivät saarelta ja brittijoukot pääsivät hyökkäämään New York Cityyn. Syyskuun alussa George Washington organisoi ensimmäisen amerikkalaisen sotilastiedustelun. Kapteeni Thomas Knowltonin alaisena tiedustelijat joutuivat Harlemin taisteluun, jossa kapteeni itse kuoli. Hale, joka kuului Knowltonin tiedustelupalveluun, oli saanut oman erillisen tehtävän. Hän ylitti Long Islandin salmen 9. syyskuuta ja matkusti siviilivaatteissa brittilinjojen taa hankkimaan tietoja Howen armeijan liikkeistä.
Samaan aikaan kun tuhannet lojalistit etsivät turvapaikkaa New York Citystä, Hale liikkui heidän joukossaan ja teki havaintoja brittiarmeijan olinpaikoista ja määristä. Mutta myös häntä tarkkailtiin. Siviiliasuinen brittieversti Robert Rogers kiinnitti Haleen huomionsa ja etsiytyi tämän seuraan Doven tavernassa. Rogersin ystävällinen käytös ja Amerikan itsenäisyystaistelijoita ylistävät puheet saivat Halen avautumaan ja hän paljasti olevansa amerikkalainen vakooja. Miehet sopivat uudesta tapaamisesta samassa tavernassa 21. syyskuuta. Tuolloin Hale kertoi uudelleen työstään Washingtonin salaisessa palvelussa. Heidän seuraansa liittyi joitakin patriootteja ja miehet kohottivat maljansa Siirtokuntien kongressille. Samanaikaisesti Rogers antoi merkin ja paikalle ilmestyi kolme brittisotilasta, jotka ympäröivät Halen. Rogers ilmoitti, että tämä oli pidätetty vakoojana. Hale kuljetettiin kenraali Howen päämajaan Manhattanille. Rogersin todistus riitti Halen tuomitsemiseen ilman sotaoikeuden istuntoa. thumb|Nathan Halen teloituksen valmistelut. Saman yön aikana Hale teki täydellisen tunnustuksen. Hän myönsi vakoilun mutta kielsi syyllisyytensä New Yorkin tuhopolttoon, joka oli tehty samana päivänä, ja oli tuhonnut neljäsosan Manhattanista. Seuraavana aamuna 22. syyskuuta 1776 hirttoköysi pantiin Halen kaulaan tykkipuistossa lähellä Doven tavernaa. Hänen hirtetty ruumiinsa jätettiin roikkumaan niin että kaikki halukkaat saivat nähdä sen.
Pontiac (intiaanipäällikkö)
Pontiac oli ottawa-intiaanien kuuluisin päällikkö. Hän johti vuonna 1763 alkanutta suurta kapinaa Uuden-Englannin linnakkeita vastaan Suurten järvien alueella nykyisissä Yhdysvalloissa. Kapina oli intiaaneille suuri menestys, sillä kapinaan osallistuneet heimot valtasivat yhdeksän linnaketta ja surmasivat tapahtumien yhteydessä yli 2 000 brittiä. Pontiac murhattiin vuonna 1769.
Varhaisvuodet
Pontiacin tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä, mutta sen on arveltu ajoittuneen vuosien 1714–1725 välille. Hänen syntymäpaikakseen on mainittu kylä Detroitjoen varrella, Michiganissa, ja hänen omakieliseksi nimekseen Obwandiyag. Pontiacin varhaisista vuosista ei ole luotettavia merkintöjä. Historioitsijoiden tekemän yhteenvedon mukaan Pontiacin äiti oli ojibwa ja isä ottawa. Ensimmäinen maininta Pontiacista on vuodelta 1745, jolloin hän oli puolustamassa Fort Detroitia (nykyinen Detroit) pohjoisten intiaanien hyökkäyksiä vastaan. Toinen maininta löytyy tammikuulta 1746, jolloin Pontiac nousi sotapäällikön asemaan cherokeita vastaan tehdyn sotaretken päätteeksi.
Englannin ja Ranskan seitsenvuotinen sota
Ranskan ja Britannian siirtomaavaltojen keskinäinen taistelu Ohiolaakson turkismaista johti vuonna 1754 alkaneeseen sotaan maiden välillä. Kaksi vuotta myöhemmin Englanti ja Ranska julistivat virallisesti sodan toisiaan vastaan. Euroopassa seitsenvuotisena sotana tunnettu sota levisi aina Intiaan asti.
Sodassa ranskalaiset ja englantilaiset tukeutuivat helposti saatavilla oleviin intiaaniliittolaisiin. Pontiac ja hänen soturinsa taistelivat Uuden-Ranskan joukoissa brittejä vastaan. Yhteenotoissa eri puolen valinneet intiaanit välttelivät toistensa surmaamista. Sodan edetessä Pontiac alkoi arvostaa ranskalaista kenraalia Louis-Joseph de Montcalmia, jonka joukoille hän antoi tukeaan vielä silloinkin, kun kaikki muut intiaaniliittolaiset olivat jo lopettaneet sodan tai siirtyneet brittien puolelle. Miehistä tuli hyviä ystäviä ja Montcalmin kuolema 1759 Quebecin taistelussa oli Pontiacille raskas henkilökohtainen menetys.
Vuonna 1760 tapahtuneen Montrealin valtauksen jälkeen Suurten Järvien alue siirtyi englantilaisten haltuun.
Sodan jälkeen
Suurten järvien ja Ohiolaakson intiaanien katkeruutta lisäsi syvä inho, jota heitä kohtaan tunnettiin rajaseuduilla. Pariisin rauhan yhteydessä tehty päätös jakaa suuria alueita algonkin-kielisten heimojen maa-alueista englantilaisille nosti intiaanien vihat englantilaisia vastaan. Samaan aikaan delawarein profeetta Neolin levitti sanomaa paluusta entiseen. Sana kulki kylästä toiseen ja nykyisestä Pennsylvaniasta lähtöisin ollut henkiliike levisi Illinoisin maaseudulle ja Ohioon.
Englantilaisten valta sai intiaanit valmistelemaan kapinaa, jonka johtajaksi valittiin Pontiac. Ranskalaiset yllyttivät henkiliikkeen innostamia intiaaneja ja Pontiac uskoi Uuden-Ranskan uuteen nousuun. Hän lähetti viestinviejiä intiaanikyliin kertomaan hankkeilla olevasta kapinasta, jossa tarkoituksena oli vallata englantilaisten haltuun joutuneet linnakkeet.
Pontiacin kapina
thumb|300px|Pontiacin kapinan linnakkeet ja taistelupaikat thumb|270px|Fort Detroitin piiritys. Pontiac aloitti kapinansa toukokuun 9. päivä 1763 ja johti soturinsa Fort Detroitin ympärillä olevia asutuksia vastaan. Samanaikaisesti Pontiacin liittolaiset saartoivat linnakkeen. Kesällä 1763 Pontiacin alaisuudessa olleet ryhmät valtasivat kahdeksan brittien linnaketta. Hyökkäyksiin osallistui kaikkiaan noin 3000 soturia yli kymmenestä heimosta. Ainoastaan Fort Detroit, Fort Niagara ja Fort Pitt (nykyinen Pittsburgh) jäivät valtaamatta.
Lokakuussa 1763, vajaa puoli vuotta kapinan alkamisesta, Pontiac sai kirjeen Ranskan Louisianan komentajalta majuri Pierre Joseph de Villiersilta, joka kehotti intiaaneja lopettamaan turhan verenvuodatuksen. Pontiac suostuikin lopettamaan Fort Detroitin piirityksen saatuaan kuulla Englannin kuningas Yrjö III:n julistuksesta rajoittaa uudiasukkaiden muuttoliikettä. Kapinallisten iskut jatkuivat kuitenkin syksyyn 1764, jolloin suurin osa lopetti sotimisen.
Vallan menetys
Pontiac yritti turhaan elvyttää rakoilevaa liittoaan tekemällä puhujamatkoja länteen. Myös ranskalaiset kieltäytyivät tukemasta häntä. Vuonna 1765 Pontiac käski jäljelläolevia sotureitaan lopettamaan hyökkäykset ja suostui lopulliseen rauhansopimukseen englantilaisten kanssa kesällä 1766. Kapinan epäonnistuminen himmensi Pontiacin mainetta. Raskaimmin asiaan suhtautuivat illinoisin liittokunnan heimot, jotka olivat eniten uskoneet Pontiacin ja Uuden-Ranskan nousuun. Erään neuvottelun aikana syntyneessä riidassa Pontiac puukotti illinoisien peoria-heimon vaikutusvaltaista päällikköä Makatachingaa.
Vuonna 1768 Ohion intiaanien hyökkäykset englantilaisasutuksia vastaan lisääntyivät, ja monet pelkäsivät Pontiacin suunnittelevan uutta kapinaa. Tapaukset osoittautuivat kuitenkin yksittäisiksi hyokkäyksiksi, sillä Pontiacin vaikutusvalta idässä oli kadonnut lopullisesti. Hän joutui jättämään jopa oman talvileirinsä Ohion Maumeejoella nuorten soturien halveksunnan takia.
Muutettuaan lähimpien sukulaistensa kanssa Illinoisin maaseudulle, Pontiac teki kauppamatkan Mississippijoelle ja kävi samalla matkalla tervehtimässä St. Louisin ranskalaisia ystäviään. Paluumatkalla hän poikkesi seurueineen St. Louisin lähellä sijainneessa illinoisien peoria-heimon kylässä. Kylän tapahtumista tuolta ajalta ei ole luotettavaa tietoa, mutta seurueen jatkaessa matkaansa Pontiac oli luvannut tehdä kylään suuren kostohyökkäyksen seuraavan kevään aikana.
Kuolema
Cahokiassa seurue hajaantui eri suuntiin 20. huhtikuuta 1769. Pontiac oli aseettomana ja yksin, kun hänen seuraansa liittyi nuori peoria-soturi. Miehet menivät yhdessä eräälle paikalliselle kauppa-asemalle tutkimaan kauppatuotteita. Pontiacin poistuessa kaupasta peoria seurasi häntä. Kadulla nuori intiaani iski tomahawkilla ottawajohtajan takaapäin tajuttomaksi, puukotti uhriaan tämän kaaduttua maahan ja pakeni paikalta. Pontiac jäi makaamaan kadulle kuolettavasti haavoittuneena.
Pontiacin seurue, johon kuului kaksi hänen aikuista poikaansa ja noin 20 ottawaa, ei ottanut päällikkönsä ruumista mukaansa vaan poistui Cahokiasta nopeasti. Perimätiedon mukaan ranskalaiset kuljettivat Pontiacin ruumiin St. Louisiin, jonne hänet haudattiin. Hautapaikan tarkka sijainti on kiistanalainen.
Teorioita Pontiacin murhasta
Tieto Pontiacin kuolemasta levisi hitaasti itään ja saavutti monien kapinaan osallistuneiden heimojen kylät vasta kuukausia tapahtuneen jälkeen. Jotkut intiaanijohtajat vannoivat kostoa, ja vuonna 1770 ojibwojen pieni sotapartio kävi etsimässä Pontiacin murhaajaa Cahokiasta. He surmasivat joitakin syyttömiä ja kertoivat olevansa tyytyväisiä vasta kun illinoisit ja englantilaiset oli tuhottu. Myöhemmät heimosodat illinoisien mailla liittyivät enemmän intiaanien vanhoihin riitoihin kuin Pontiacin puolesta tehtyihin kostoiskuihin. . thumb|Pontiacin muistomerkki Livingstonin piirikunnan oikeustalossa Pontiacin kaupungissa Illinoisissa.
Murhan syy ei selvinnyt koskaan. Sen mahdollisista motiiveista liikkui erilaisia huhuja, joiden paikkansapitävyyttä ei kyetty todistamaan. Ranskalaisten keskuudessa liikkuvan teorian mukaan Williamson-niminen brittikauppias oli palkannut nuoren peorian verityöhön lupaamalla palkkioksi tynnyrillisen rommia. Williamson-nimisiä henkilöitä kuulusteltiin, mutta kukaan ei osoittautunut etsityksi kauppiaaksi. Toinen versio väitti, että illinoisit itse olivat heimoneuvostonsa päätöksellä valinneet Pina-nimisen soturin surmaamaan Pontiacin kostoksi siitä, että tämä oli puukottanut Pinan setää Makatachingaa kaksi vuotta aiemmin. Eräs teoria kertoi englanninvastaisten intiaanien suunnittelemasta kostosta brittien kannattajaksi kääntynyttä Pontiacia vastaan.
Henkilökuva
Aikalaiskuvausten mukaan Pontiac oli ylpeä, ylimielinen ja helposti suuttuva. Alaistensa keskuudessa hänet tunnettiin ankarana komentajana, joka ei sietänyt vastaväitteitä. Kirjallisuudessa Pontiac kuvataan lähes poikkeuksetta sodanhaluiseksi, mutta hänestä löytyi myös inhimillinen puoli. Siitä esimerkkinä oli syksyllä 1760 sattunut tapaus, jossa majuri Robert Rogers johdatti 200 rajavartijaa Detroitiin. Dokumentoidun tiedon mukaan Pontiac esti sotureitaan käymästä Rogersin miesten kimppuun ja säästi monet näistä varmalta kuolemalta. Kapinan tauottua Pontiacin käytöstavat herättivät ihastusta englantilaisissa ja häntä pidettiin rehellisempänä ja inhimillisempänä kuin muita intiaanijohtajia tai ranskalaisia upseereita.
Eurooppalaisten kauneuskäsitysten mukaan Pontiac ei ollut erityisen komea. Vaatetuksessaan hän sekoitti keskenään omaa ja eurooppalaista perinnettä ja arvosti suuresti ranskalaisen upseerin univormua, jonka kenraali de Montcalm oli lahjoittanut hänelle. Fyysisesti Pontiac oli hyväkuntoinen ja rakenteeltaan kookkaampi kuin intiaanit yleisesti.
Pontiacilla oli elämänsä aikana useita vaimoja. Hänen ensimmäisistä avioliitoistaan ja vaimojen nimistä ei ole kuitenkaan luotettavaa tietoa. Eräs vaimoista, joka tunnettiin nimellä Pokanoka, hukkui Mazen Creekissa Illinoisissa 1764. Vaimoista nuorin, Kan-tuck-ee-gun, muistetaan lähinnä naisena, joka allekirjoitti rauhansopimuksen 1817.
Kunnianosoituksia
Pontiacin kunniaksi nimettiin kaupunki Illinoisissa ja Michiganissa ja maakunta Quebecin provinssissa. Maailman suurin autonvalmistaja General Motors valmisti Pontiac-merkkisiä autoja vuosina 1926–2010 ja Detroitilainen panimo valmisti Chief Pontiacin nimeä kantavaa olutta. Kanadan kuninkaallinen sotakorkeakoulu (RMC) nimesi laivueen Pontiacin mukaan.
Heikki Hannikainen (valtiopäivämies)
Heikki Hannikainen (2. helmikuuta 1816 Sääminki – 20. helmikuuta 1878 Nurmes) oli suomalainen lukkari, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hannikaisen vanhemmat olivat Mikko Aaponpoika Hannikainen ja Katarina Johanneksentytär Löppönen ja puoliso Eeva Heikintytär Hannikainen. Kirjailija, lehtimies Pietari Hannikainen oli hänen veljensä. Lukkariksi Hannikainen tuli Nurmekseen. Hän oli talonpoikaissäädyssä Pielisjärven tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878, joilla hän jo muun muassa puolusti kansakoulupakkoa, mikä oli säädyssä vielä harvinaista.
Louis Becke
George Lewis Becke, muita nimiä: Louis Becke ja Lewis Becke (18. kesäkuuta 1855 Port Macquarie, Uusi Etelä-Wales, Australia – 18. helmikuuta 1913 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän vietti pitkiä ajanjaksoja eteläisen Tyynenmeren saarilla, jotka innoittivat useita hänen teoksiaan. Suurin osa hänen teoksistaan käsitteleekin Oseaniaa.
Elämäkerta
Becken vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä. Isä oli virkailija paikallisessa Petty Sessions -oikeusistuimessa. Becke aloitti koulunkäynnin vasta kaksitoistavuotiaana, kun perhe muutti Sydneyyn. Kahden vuoden kuluttua hän jo kuitenkin lähti San Franciscoon, jossa hän tutustui pahamaineiseen Bully Hayesiin, mutta palasi Australiaan 1871. Hän työskenteli pian Hayesin palveluksessa lastinvalvojana. Hän oli Hayesin laivalla Leonoralla, kun se joutui pyörremyrskyyn ja tuhoutui Karoliineilla. Hän kertoo tapahtumista kirjassaan Ridan, the Devil, and Other Stories (1899). Hän työskenteli eri ammateissa ja avioitui Tuvalussa Nukufetaussa paikallisen tytön Nelea Tikenan kanssa. Menetettyään omaisuutensa haaksirikossa hän lähti Tuvalusta ja jätti vaimonsa sinne. Britanniassa ja Marshallinsaarilla viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Australiaan 1885.
Becke avioitui Elizabeth (Bessie) Maunsellin kanssa 1886, ja perhe muutti 1888 Townsvilleen. 1892 hän palasi Sydneyyn. Kun töitä ei löytynyt, hän ryhtyi kirjoittamaan tavattuaan Ernest Favencin kautta toimittaja J. F. Archibaldin, joka kehotti häntä hyödyntämään kokemuksiaan Etelämerellä. Ensimmäinen kertomus oli "Tis in the Blood", joka ilmestyi 6 toukokuuta 1893. Vuoden kuluttua ilmestyi novellikokoelma By Reef and Palm. Hän kirjoitti kaikkiaan 34 kirjaa, joista 13 romaania, kuusi yhdessä Walter James Jefferyn kanssa. Australialainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija Colin Roderick pitää hänen merkittävimpinään teoksia Adventures of a Supercargo (1906) ja The Adventures of Louis Blake (1909).
Kirjat olivat menestyksiä, mutta sopimuksellisista syistä hän hyötyi niistä itse hyvin vähän. Hän ajautui konkurssiin 1894. Hän erosi vaimostaan 1896 ja muutti Englantiin tyttärensä ja naisystävänsä Fanny Sabina Longin kanssa. Heidät vihittiin 1908, vaikka aiempi avioliitto oli yhä voimassa. Hän kävi vielä Tyynellemerellä tutkimassa kansanrunoutta, mutta palasi Sydneyyn 1909 ja keskittyi kirjoittamaan. Hän oli velkainen ja juopotteli. Hän sairasteli ja kuoli syöpään.
Becke sai postuumisti 1913 Commonwealth Literary Fund Fellowships -stipendin, joka myönnettiin hänen leskelleen Fanny Beckelle.
Rabbe Wladimir Wrede
Rabbe Wladimir (Vladimir) Wrede (20. toukokuuta 1846 Anjala – 16. tammikuuta 1903 Arrajoen kartano, Nastola) oli suomalainen vapaaherra, sotilas, tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Wreden vanhemmat olivat maaherra Carl Gustaf Fabian Wrede ja Margaretha Sophia Eleonora Glansenstierna ja puoliso Eugenie Hisinger. Wreden veljiä olivat ylijohtaja Carl Ernst Wrede, metsänhoitaja Gustaf Wrede af Elimä, kihlakunnantuomari Kasper Hjalmar Wrede, agronomi Henrik Wrede ja senaattori Otto Wrede. Vankien ystävänä tunnettu Mathilda Wrede oli puolestaan hänen sisarensa. Wrede kävi Haminan kadettikoulun ja paashikoulun Pietarissa ja tuli 1865 vänrikkinä sotapalvelukseen Käkisalmen krenatöörirykmenttiin. Vuonna 1868 hänet siirrettiin Suomen kaartinpataljoonaan, sotapalveluksesta Wrede erosi 1869 ja toimi sitten maanviljelijänä.
Wrede oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
S/2003 J 9
S/2003 J 9 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003.
S/2003 J 9 on läpimitaltaan noin kilometrin ja se kiertää Jupiteria noin 23 858 000 kilometrin etäisyydellä. Radan inklinaatio on 165° ja eksentrisyys 0,276.
Ilmasto
Ilmasto on tilastollinen käsite, joka määritellään laskemalla erilaisia keskiarvoja ja hajontoja säähavainnoista. Ilmaston muodostavia säämuuttujia ovat esimerkiksi ilmanlämpötila, sadanta, tuulen nopeus ja suunta sekä ilman kosteus.
Ilmastoon vaikuttavat paikan leveyspiiri, korkeus ja etäisyys merestä sekä merivirrat. Fysikaalisesti tarkastellen ilmaston määrää ilmakehän kiertoliike.
Ilmastoa tutkii ilmastotiede eli klimatologia. Historiallisia ilmastoja tutkii muinaisilmastotiede eli paleoklimatologia.
Ilmastoon vaikuttavat tekijät
Auringonvalon tulokulma on tärkeimpiä ilmastoon vaikuttavia tekijöitä. Matalilla leveysasteilla tropiikissa lähellä päiväntasaajaa Aurinko paistaa joka päivä korkealta, ja siksi ilmasto on kuuma ja vuodenaikojen väliset lämpötilaerot pieniä. Lähellä napoja Aurinko paistaa matalalta tai on talvisin kokonaan piilossa, mikä viilentää ilmastoa. Lauhkeilla alueilla päiväntasaajan ja napaseutujen välissä on tyypillisesti neljä vuodenaikaa.
Tuulet tuovat kosteutta maalle. Pasaatituulet kohtaavat tropiikissa ja aiheuttavat ukkosilmoja, kosteutta ja monsuuneja. Pasaatituulten pohjois- ja eteläpuolella noin 30. leveysasteen kohdalla on vain vähän tuulta, eikä valtameriltä siksi tule mantereille paljon kosteutta. Lisäksi maanpinnalle laskeutuu kuivaa ilmaa, joka samalla lämpenee. Siksi maapallon suurimmat aavikkoalueet sijaitsevat näillä leveysasteilla.
Vuoristot pakottavat tuulen nousemaan ylöspäin. Ilma viilenee kohotessaan, jolloin kosteus tiivistyy pilviksi ja sateiksi. Tuulen puolelle vuoria syntyy kostea ilmasto ja toiselle puolelle kuiva.
Valtameret tuottavat kosteutta, joka synnyttää sateita ja myrskyjä. Valtameret myös tasaavat rannikkoseutujen lämpötiloja.
Ilmastoluokittelut
thumb|center|600px|[[Köppenin ilmastoluokitus: A Trooppiset ilmastot B Kuivat ilmastot C Lauhkeat ilmastot D Kylmätalviset ilmastot E Jääilmastot]]
Ilmaston mittaus
Ilmastoa mitataan seuraavilla luvuilla:
Ilmastoa voidaan mitata myös muun muassa seuraavilla luvuilla:
Ilmaston muuttuminen
Ilmasto muuttuu sekä pitkän että lyhyen ajan kuluessa eri syistä. Jaksollisesti esiintyvät jääkaudet aiheutuvat maan kiertoradan ja pyörimisakselin kallistuskulman vaihteluista. Vain 20 000 vuotta sitten viimeisen jääkauden kylmimpänä aikana maapallon keskilämpötila oli arviolta kuusi astetta nykyistä alhaisempi. Dinosaurusten aikana noin 90 miljoonaa vuotta sitten maapallo sen sijaan oli hyvin lämmin eikä jäätiköitä juurikaan esiintynyt edes Etelänavan lähialueilla. Parhaillaan maapallolla eletään jälleen niin sanottua jäätiköitymisvaihetta, mikä tarkoittaa aikakautta, jolloin mannerjäätiköitä esiintyy. 2000-luvulla jäätiköiden sulaminen on kiihtynyt huomattavasti.
Maapallon ilmaston hitaimmat muutokset ovat seurausta erilaisista geologisista muutoksista, kuten mannerten hitaasta liikkumisesta sekä vuoristojen synnystä ja häviämisestä. Mannerten liike muuttaa merivirtoja, millä on suuri vaikutus paikallisiin ilmastoihin. Jäähtymisen seurauksena kasvanut mannerjäätikkö jäähdyttää ilmastoa edelleen heijastamalla Auringon säteilyä takaisin taivaalle.
Lyhytkestoisia ilmastonmuutoksia aiheutuu Auringon säteilyn muutoksista ja esimerkiksi tulivuorenpurkauksista tai suurten meteoriittien törmäyksissä Maahan. Ilmaston muuttumista aiheuttaa myös ilmastojärjestelmän eri osien luonnollinen vuorovaikutus.
Prokne (mytologia)
thumb|Filomena ja Prokne. [[Elizabeth Jane Gardnerin (1837–1922) maalaus.]] Prokne oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Pandion I:n ja Zeuksippen tytär ja Filomelan sisar. Hänellä oli myös kaksoisveljet Erekhtheus ja Butes. Hänen isänsä oli antanut hänet puolisoksi Tereukselle, Traakian kuninkaalle, kiitokseksi tämän avusta rajariidoista alkaneesta taistelussa Theban kuningasta Labdakosta vastaan.
Prokne alkoi kuitenkin ikävöidä sisartaan ja pyysi miestään tuomaan tämän luokseen vierailulle Ateenasta. Tereus suostui, mutta alkoi himoita kälyään. Filomela ei kuitenkaan suostunut Tereuksen ehdotuksiin, vaikka tämä tarjosi hänelle lahjoja. Viimein he nostivat purjeet palatakseen takaisin Traakiaan, mutta alusten rantauduttua Tereus veikin Filomelan metsässä olleeseen mökkiin ja pahoinpiteli ja raiskasi tämän. Pelätessään Filomelan kertovan tapahtuneesta hän vielä leikkasi Filomelan kielen poikki ja piti tätä vankinaan. Vaimolleen hän kertoi Filomelan kuolleen.
Vuoden kuluttua Filomela kuitenkin kutoi kankaan, jossa hän kertoi tapahtuneen ja sai sen toimitettua sisarelleen. Kostoksi sisarensa kohtelusta Prokne tappoi Tereuksen kanssa saamansa pojan Ityksen ja syötti tämän ruumiin miehelleen. Kun Tereus sai tietää, mitä oli tapahtunut, hän alkoi jahdata sisaruksia kirves aseenaan, mutta tällöin jumalat muuttivat kaikki kolme linnuiksi: Tereuksesta tuli harjalintu, Proknesta satakieli, joka laulaa suruisasti poikansa kuolemaa, ja Filomelasta pääskynen, joka kielensä menettäneenä ei pysty laulamaan vaan ainoastaan sirkuttamaan. Roomalaisten runoilijoiden aikana sisarusten lajit vaihtuivat, ja Proknen kerrottiin muuttuneen pääskyseksi ja Filomelan satakieleksi. Samoin Tereuksen ase muuttui miekaksi, jota verrattiin satakielen nokkaan.
Lehtelä
Lehtelä on suomalainen sukunimi. Nimen tunnettuja kantajia ovat:
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1991
Vuoden 1991 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 14. marraskuuta – 24. marraskuuta 1991 Sydneyssä, Australiassa. Kisoissa oteltiin 12 painoluokassa.
The Unraveling
The Unraveling on yhdysvaltalaisen punkyhtye Rise Againstin vuonna 2001 julkaistu debyyttialbumi. Se julkaistiin Fat Wreck Chords -levy-yhtiön kautta. Vuonna 2005 The Unraveling julkaistiin uudelleen, jolloin albumille oli lisätty kaksi bonuskappaletta.