cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Musiikki
Trubaduuri on täydellistä oopperaa. Siinä on vaativat ja loistavat osat tenorille, baritonille, sopraanolle ja mezzosopraanolle sekä mies- ja naiskuoroille. Azucena aloitti vaativien "Verdin mezzojen" kauden (jatkui Eboli ja Amneris). Tämä rooli on naispuolinen vastine baritonille. Tenorin huippuhetki on Di quella pira. Tässä on mahdollista kuulla oopperakirjallisuuden juhlituin kirjoittamaton nuotti. Giuseppe Verdi ei kirjoittanut tähän aariaan korkea C:tä. Ensimmäisenä C:n lisäsi tenori Enrico Tamberlik Verdin suostumuksella ja sen laulaminen on jäänyt tavaksi tähän päivään asti. Monet tenorit myös transponoivat aarian puolisävelaskelta alaspäin, jolloin viimeinen korkea sävel on H eikä C. Leonoran osa on sopraanoille palkitseva mutta myös hyvin vaativa. Baritonin on hallittava ensimmäistä trioa sekä II näytöksen loppukohtausta. Il balen del suo sorriso on eräs koko italialaisen oopperataiteen kauneimpia baritoniaarioita.
1. kohtaus
Aragoniassa kreivi di Lunan hallitsemassa Aliaferian palatsissa on sotilaita vartiossa. Kreivi on mustasukkainen Leonorasta ja sotilaiden tehtävä on vartioida linnan puistoa, jotta trubaduuri ei pääsisi sinne laulamaan Leonoralle. Vartijoiden esimies Ferrando kertoo tarinan kreivi di Lunan ryöstetystä veljestä. Di due figli vivea padre beato (Hyvä isä sai kaksi poikaa). Tarinan mukaan vanhalla kreivi di Lunalla oli kaksi poikaa. Lastenhuoneeseen oli tunkeutunut mustalaiseukko joka oli noitumassa lapsia. Eukko pidätettiin ja määrättiin poltettavaksi roviolla. Eukon tytär kosti ryöstämällä toisen vanhan kreivi Lunan pojista ja heitti hänet äitinsä rovioon. Ferrando sanoo tunnistavansa naisen jos hänet joskus tapaa.
2. kohtaus
Leonora on kamarineitonsa Inezin kanssa puutarhassa. Leonora on rakastunut tuntemattomaan trubaduuriin, jota hän on tullut kuuntelemaan. Hän kruunasi turnajaisten voittajaksi joitakin aikoja siten tunte­mattomaan ritarin. Sisällissota alkoi ja tuntematon katosi. Sitten eräänä iltana Tacea la notte placida (Hiljainen oli tyyni yö) hän on kuuli trubaduurin laulavan ja toistavan hänen nimeään. Leonora ei voi unohtaa miestä ja hänelle tämä rakkaus on kohtalon täyttymys Di tale amor che dirsi (Sellainen rakkaus kuin tämä).
Kreivi di Luna tulee puutarhaan unelmoiden Leonorasta. Äkkiä hän kuulee trubaduurin äänen Deserto sulla terra (Hylättynä tässä maailmassa). Kreivi naamioituu ja Leonora lähestyy kreiviä luullen häntä Trubaduu­riksi. Leonora huomaa erehtyneensä ja kuu tulee esiin ja Leonora näkee toisen naamioituneen. Leonora tunnistaa miehen trubaduuriksi. Trubaduuri ilmoittaa nimekseen Manrico. Kreivi di Luna toteaa raivoissaan miehen olevan Urgelin kannattaja. Kreivi ja Manrico vetävät miekkansa Di geloso amor speratto (Mustasukkaisuuden kipu) ja taistelevat. Manrico voittaa kaksintaistelun, mutta sisäinen ääni käskee häntä säästämään vastustajansa hengen.
1. kohtaus
Pelillan taistelu on käyty ja Manrico haavoitui siellä. Hän on ollut toipumassa mustalaisleirissä Biskajan vuorilla. Alasinkuoron '''Vedi! le fosche notturne spoglie (Katsokaa! Yön synkkyys poistuu) jälkeen Azucena muistelee hetkeä, jolloin hän seisoi äitinsä roviolla Stride la vampa''' (Liekit leimuavat ja humisevat). Azucena kertoo Manricolle kuinka hänen äitinsä itki roviolla ja pyysi kostamaan puolestaan. Hän heitti liekkeihin vahingossa oman poikansa. Manrico ihmettelee eikö hän olekaan Azucenan poika. Azucena havahtuu muistoistaan ja vakuuttaa Manricon olevan hänen poikansa ja kuvailee kuinka hän löysi poikansa Pelillan taistelukentältä pahoin haavoittuneena ja hoitaneensa hänet.
Urgelin sanansaattaja Ruiz käskee Manricon ottamaan komentoonsa Castellorin linnoituksen ja puolustamaan sitä. Samalla hän kertoo Leonoran menevän luostariin, koska uskoo Manricon kuolleen. Manrico ottaa hevosensa ja lähtee äitinsä pyynnöistä huolimatta.
Kreivi di Lunan sotilaat odottelevat Castellorin ulkopuolella hyökkäyskäskyä Squilli, echeggi la tromba guerriera (Soikoon, kaikukoon sotatorvi). Sotilaat ovat pidättäneet mustalaisnaisen kuljeksimassa leirissä. Kreivi kuulustelee Azucenaa. Azucena toteaa kuulustelijan olevan vanhan kreivi di Lunan toinen poika. Ferrando tun­nistaa Azucenan vanhan kreivin toisen pojan ryöstäjäksi. Azucena huutaa poikaansa Manricoa apuun pelastamaan hänet. Kreivi määrää Azucenan tyrmään ja myöhemmin poltettavaksi roviolla.
2. kohtaus
Castellorin linnassa Man­rico ja Leonora ovat menossa vihille Ah sì, ben mio, coll'essere (Ah, kyllä, rakkaani). Pari on juuri astumassa kappeliin kun Ruiz saapuu kertomaan Azucenan olevan kreivi di Lunan käsissä. Manrico tunnustaa olevansa Azucenan poika ja lähtee pelastamaan äitiään Di quelle pira (Noista liekestä).
1. kohtaus
Kreivi määrää Manri­con teloitettavaksi ja Azucenan poltettavaksi. Leonora saapuu ja anoo armoa Manricolle ja tarjoaa itsensä palkkioksi Manricon vapaudesta Mira d'acerbe lagrime (Katso katkeria kyyneleitäni). Kreivi suostuu kauppaan ja Leonora ottaa salaa myrkkyä sormuksestaan.
2. kohtaus
Vankisellissä Manrico ja Azucena muistelevat vapaata elämää. Azucena muistelee äitinsä rovion liekkejä ja puolihorroksessa on palamassa vuorille Ai nostri monti (Palaamme vuorillemme). Leonora saapuu ja pyytää Manricoa pakenemaan yksin. Manrico epäilee Leonoran maksaneen paosta liian suuren hinnan. Leonora kehottaa pitämään kiirettä. Myrkky vaikuttaa odotettua nopeammin ja Leonora tunnustaa myrkyttäneensä itsensä. Kreivi di Luna näkee Leonoran kuolevan ja ymmärtää tulleensa petetyksi. Kreivi määrää Manricon teloitettavaksi heti. Kreivi herättää Azucenan unitilasta katsomaan poikansa kuolemaa. Teloituksen tapahduttua Azucena kertoo Manricon olevan Kreivin kadonnut veli 'Egli era tuo fratello!' (Hän oli veljesi). Azucena kuolee kun on saanut kostettua äitinsä kuoleman Sei vendicata, o madre!(Olen kostanut puolestasi äiti)!
Vesa Rantanen
Vesa Rantanen voi tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:
Atis Stepiņš
Atis Stepiņš (19. toukokuuta 1958 Liepāja – 20. lokakuuta 2013) oli latvialainen säveltäjä ja urkuri. Hän valmistui Latvian valtionkonservatoriosta/musiikkiakatemiasta, jossa hän oli opiskellut pianon- sekä urkujensoittoa sekä Ādolfs Skulten johdolla säveltämistä. Hän aloitti pianonsoiton ja urkuimprovisaation opettamisen entisessä opinahjossaan, ja vuonna 1990 hän aloitti toimimisen Pyhän Paavalin luterilaisen kirkon urkurina. Stepiņš osallistui useisiin kansainvälisiin urkukilpailuihin ja muun muassa voitti palkinnon Speyerissä, Saksassa vuonna 1990.
Projekti MK-Ultra
thumb|right|150px|Tohtori [[Sidney Gottlieb hyväksyy MK-Ultran LSD-kokeet.]]
Projekti MK-Ultra eli MKultra tai MKULTRA oli Yhdysvaltojen keskustiedustelupalvelu CIA:n salaisen ohjelman koodinimi. Ohjelman tarkoituksena oli tutkia erilaisia hypnoosi- ja aivopesutekniikoita. Kokeita tehtiin muun muassa LSD:llä, amfetamiinilla ja muilla psykoaktiivisilla huumeilla, usein koehenkilöiden tietämättä tai ilman heidän suostumustaan. Ohjelma sai alkunsa vuonna 1950 ja sille annettiin salaisilla järjestelyillä 6 % CIA:n budjetista vuonna 1953. Se oli toiminnassa ainakin 60-luvun lopulle asti. CIA:n kanssa yhteistyötä ohjelmassa tekivät ainakin 44 collegea ja yliopistoa, 15 tutkimussäätiötä tai lääkealan yritystä, 12 sairaalaa ja kolme vankilaa.
MKultra sai laajaa julkisuutta kesällä 1975, kun Churchin komitea toi projektia koskevan selvityksensä julki Yhdysvaltain kongressissa. Tutkimukset perustuivat lähinnä todistajien haastatteluihin, sillä CIA:n johtaja Richard Helms oli määrännyt MK-Ultra-asiakirjat tuhottavaksi vuonna 1973, jolloin ohjelma virallisesti lopetettiin. Jäljelle jääneet dokumentit määrättiin julkisiksi.
Tavoitteet
Erään vuodelle 1955 päivätyn dokumentin mukaan ohjelman tavoitteina oli löytää aineita, jotka
Kokeet
CIA:n asiakirjojen mukaan projektin tehtävänä oli saada tietoa kemiallisia, biologisia ja radiologisia menetelmistä, joilla voidaan ohjata ihmisten käytöstä.
Kokeilla tutkittiin aluksi erityisesti LSD:n vaikutusta ihmisiin operaatio Midnight Climaxissa, mutta sen vaikutuksia alettiin myöhemmin pitää liian ennalta arvaamattomina. Muita kokeissa käytettyjä aineita olivat heroiini, morfiini, tematsepaami (MK-SEARCH-alaprojekti), meskaliini, psilosybiini, skopolamiini, kannabis, alkoholi ja tiopentaali. Ohjelmassa tutkittiin myös hypnoosimenetelmiä, joilla pyrittiin muun muassa ahdistuksen aiheuttamiseen ja oppimiskyvyn sekä muistin parantamiseen.
Kanada, Donald Ewen Cameron
MKULTRA laajeni myös Kanadaan, kun CIA kiinnostui psykiatri Donald Ewen Cameronista. Cameron teki Allan Memorial Institute -sairaalassa CIA:n ja myöhemmin myös Kanadan hallituksen rahoittamia kokeita, joissa potilaille syötettiin huumausaineita ja annettiin voimakasta sähköhoitoa. Kokeet tulivat laajasti ilmi vasta CBC-televisiokanavan tekemän ohjelman myötä vuonna 1984. Kanadan hallitus maksoi 1990-luvulla 100 000 dollaria joillekin kokeiden uhrille.
Yksi Cameronin kokeista selvinneistä, Gail Kastner, on kertonut kirjailija Naomi Kleinille antamassaan haastattelussa muun muassa menettäneensä kokeiden takia suurimman osan muistoistaan ja saavansa paniikkikohtauksia sähkölaitteista. Kastnerille ei koskaan kerrottu hänelle tehdyistä kokeista, vaan hän sai tietää asiasta nähtyään sattumalta uutisen Kanadan muille kokeiden uhreille maksamista korvauksista. Tämän jälkeen Kastner vaati saada itselleen potilaskertomuksensa Allan Memorial Institutelta, joka kuitenkin kielsi aluksi koko raportin olemassaolon. Kastner kuitenkin sai lopulta koko 138-sivuisen raportin, joka käsitteli hänen 18-vuotiaana aloittamiaan käyntejä tohtori Cameronin vastaanotolla ahdistuksen vuoksi. Ennen käyntejään Kastner opiskeli lääketiedettä McGillissä erinomaisin arvosanoin. Hänen kanssaan vastaanotolla tekemisissä olleet sairaanhoitajat keskustelivat hänen kanssaan sairaanhoidoista ja häntä pidettiin vastaanotolla iloisena ja seurallisena. Käytyään Cameronin vastaanotolla usean kuukauden ajan hänen persoonallisuutensa kuitenkin muuttui totaalisesti; pari viikkoa käyntien alkamisen jälkeen sairauskertomuksen mukaan Kastner "osoitti lapsellista käyttäytymistä, ilmaisi eriskummallisia ajatuksia ja ilmeisesti hallusinoi ja halusi särkeä paikkoja". Hänellä todettiin lopulta skitsofrenia. Sairauskertomuksessa todetaan, että Kastner vaivutettiin "hoitojen" aikana useita kertoja insuliinilla koomaan, hänelle annettiin suuria määriä rauhoittavia ja piristäviä lääkkeitä sekaisin sekä kuusinkertainen määrä sähköšokkeja normaaliin hoitoon verrattuna.
Kuolemat
Kahden ihmisen on varmennettu kuolleen MK-Ultra-ohjelmassa. Yhdysvaltalainen tennispelaaja Harold Blauer kuoli 30 minuutissa 8.1.1953 kun häneen pistettiin 450 milligrammaa 3,4-metyleenidioksiamfetamiinia (MDA) "New York State Psychiatric Institute" -sairaalassa. Edeltävinä viikkoina häneen oli pistetty pienempiä annoksia MDA:ta, DMA:ta (3,4‐dimetoksiamfetamiini) ja MDPEA:ta (3,4-metyleenidioksifetyyliamiini). Blauer sai hallusinaatioita aiemmista pistoksista. Hän ei siksi halunnut viimeistä pistosta, mutta se annettiin silti. Blauer oli hakeutunut sairaalahoitoon masennuksen takia. Yhdysvaltain armeija taas pyrki testaamaan näitä meskaliinin johdannaisiin kuuluvien aineiden vaikutuksia ihmisissä yrittäessään löytämään mielenhallintaan sopivia aineita. Kuoleman on arvioitu olleen vahinko, sillä MDA:n myrkyllisyyttä ei tunnettu, eikä sitä ollut testattu aiemmin edes eläimissä osana MK-Ultra-projektia. Vasta Blauerin kuoleman seurauksena näitä meskaliinin johdannaisia alettiin testaamaan eläimissä ennen niiden kokeilemista ihmisiin.
Yhdysvaltain maavoimissa palvellut biokemisti ja biologisten aseiden tutkija Frank Olson sai tietämättään annoksen LSD:tä osana MK-Ultra-koetta ja kuoli psykoottisen jakson jälkeen viikkoa myöhemmin pudottuaan hotellin ikkunasta. CIA:n mukaan kyseessä oli itsemurha. Myöhemmissä tutkimuksissa Olsonin kallosta on löydetty viitteitä siitä, että hänet olisi lyöty tajuttomaksi ennen pudotusta, eikä hänen ihossaan ollut ikkunalasin tekemiä haavoja.
Salaliittoteoriat
Joidenkin salaliittoteorioiden mukaan CIA on MK-Ultra tekniikalla hypnoosin avulla aivopessyt henkilöitä tappamaan mm. tärkeitä poliittisia henkilöitä, kuten 5. kesäkuuta 1968 tapahtuneessa salamurhassa, jonka uhrina oli presidenttiehdokas Robert F. Kennedy. Murhaaja oli palestiinalaissyntyinen Sirhan Bishara Sirhan, joka ei omien sanojensa mukaan muista ampumisesta mitään. Aivopesun syynä on perusteltu esimerkiksi sitä, että Robert F. Kennedy halusi siirtää rahan luontioikeuden Yhdysvaltain keskuspankilta valtiolle ja oli näin uhka uudelle maailmanjärjestykselle.
Suomi
Suomalaisista tutkijoista MKultra-rahoitusta ovat saaneet Human Ecology Fund -rahaston kautta Juhani Hirvas ja Erik Allardt.
Hirvas toteutti avustuksella vuonna 1966 julkaistun väitöskirjansa Mental illness and identity, jossa hän selvitti psykoottisten potilaiden identiteetin muuttumista eri tilanteissa. Tutkimuksessa todettiin psykoottisten potilaiden identiteetin olevan hajaantuneempi kuin ei-psykoottisilla, mutta heidän itseymmärryksensä olevan samalla tasolla kuin muillakin. Toinen tutkimuksen keskeisistä tuloksista on, että matala elintaso edistää identiteetin hajaantumista ja on siten riski mielenterveydelle.
Allardtin ja Yrjö Littusen vuonna 1975 julkaistu artikkeli Authoritarianism and Militarism in Southern Europe syntyi CIA:n poliittisen tutkimuksen osaston koordinoimana. Artikkelin aiheena on yleinen autoritaaristen hallintojen piirteiden arviointi. Tekijät olivat taustavaikuttajista tietoisia: CIA mainitaan artikkelin konsulttina.
Mustapilkkahai
Mustapilkkahai (Carcharhinus limbatus) on maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merillä elävä hai. Se kasvaa tyypillisesti noin puolitoista metriä pitkäksi.
Ulkonäkö ja koko
Mustapilkkahain tyypillinen pituus on 150 senttimetriä, suurin tavattu yksilö oli 275 senttimetrin mittainen ja painoi 228 kilogrammaa. Selkä on tummanharmaa, vatsapuoli vaalea tai kellanvaalea. Perässä on tumma raita joka alkaa takimmaisen selkäevän kohdalta. Kaikkien evien kärjet ovat muuta väritystä tummemmat, ero on selkein nuorilla yksilöillä.
Elinympäristö
Mustapilkkahait elävät mannerjalustan päällä tai saaria ympäröivissä vesissä. Niitä tavataan usein jokisuun murtovesialueilla.
A1-talli Etelä-Afrikka
A1-talli Etelä-Afrikka on eteläafrikkalainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kausilla 2005–2006–2008–2009.
Marie Bonaparte
thumb|Prinsessa Marie Bonaparte (1882-1962) Prinsessa Marie Bonaparte (2. heinäkuuta 1882 Saint-Cloud – 21. syyskuuta 1962 Saint-Tropez, Ranska) oli ranskalainen psykoanalyytikko ja Sigmund Freudin läheinen ystävä. Marie Bonaparte auttoi Freudin perhettä pakenemaan Itävallasta Lontooseen natsivallan alta. Hän yritti myös saada Freudille Nobel-palkinnon, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Bonapartella ei ollut lääketieteellistä koulutusta. Hän organisoi ryhmiä, joissa tehtiin "epälääketieteellistä" psykoanalyysia. Häntä itseään kiinnostivat seksuaalisuuteen liittyvät aiheet. Hän myös käänsi Freudin esseitä ja kirjeenvaihtoa ranskaksi.
Marie Bonaparte oli Napoleon Bonaparten sukulainen: Hänen isänsä Roland Bonaparte (1859–1924) oli ranskalaista aatelisukua. Hänen isoisänsä Pierre Napoleon Bonaparte oli Napoleonin veljen Lucien Bonaparten poika. Marie Bonaparten äiti Marie-Félix Blanc (1859–1882) oli varakkaan kiinteistövälittäjän ja sijoittajan François Blancin tytär. Tällä oli kiinteistöjä muun muassa Monte Carlossa.
Marie Bonaparte avioitui 21. marraskuuta 1907 Pariisissa Kreikan prinssin Yrjön kanssa, joka oli Yrjö I:n poika. Heille syntyi kaksi lasta. 1920-luvulla Marie Bonaparte kävi Sigmund Freudin vastaanotolla useita kertoja hakemassa apua frigiditeettiin. Hoito oli ilmeisen tehokasta, koska Marie Bonapartella on myöhemmin suhde Freudin oppilaan Rudolf Loewensteinin ja Ranskan pääministerin Aristide Briandin kanssa.
Vuonna 1938 natsi-Saksa miehitti Itävallan (Anschluss). Freudin juutalainen tausta oli aina ollut hänelle samantekevä, mutta nyt se tuli väistämättä esille kun natsit vaativat Freudia lopettamaan psykoanalyysin tutkimisen. Freudin kirjoja oli poltettu Saksassa, koska ne olivat natsien mukaan vaaraksi ihmiskunnan tieteelle. Vaikutusvaltansa turvin Marie Bonaparte auttoi Freudin perhettä pakenemaan Itävallasta maksamalla vaaditun maksun viranomaisille, ja 4. heinäkuuta 1938 Freud matkusti perheineen Ranskaan. Sieltä matka jatkui Pariisin kautta Lontooseen, jossa Freud kuoli vuoden kuluttua syöpään.
Marie Bonaparte jatkoi psykoanalyysin harjoittamista Ranskassa Freudin kuoleman jälkeen. Hän kuoli leukemiaan Saint-Tropez’ssa vuonna 1962. Hänen ruumiinsa poltettiin Marseillessa ja tuhkat siroteltiin hänen puolisonsa Kreikan ja Tanskan prinssin Yrjön haudan viereen Ateenaan.
Dysart et al
Brittiläinen Canadian Land and Emigration Company osti nykyisen kunnan alueelta maata englantilaisille siirtolaisille vuonna 1861. Vuonna 1864 alueelle perustettiin Haliburtonin kylä. Lisäksi ajan myötä alueelle muodostui yhdeksän muuta asutuskeskusta. Haliburtonin alueesta tuli piirikunta 1887, josta on muodostunut pohja Haliburtonin aluekunnalle. Alkuperäinen alue on nykyään yksi aluekunnan neljästä kunnasta.
Vartijat
Sarjakuvan tarina kertoo entisistä naamiosankareista, joista osa jatkaa edelleen toimintaansa valtion tai oman oikeutuksen nojalla, ja osa on vetäytynyt eläkkeelle. Kun Koomikko-niminen naamiosankari surmataan New Yorkissa, Rorschach-niminen sankari alkaa tutkia tapausta ja luo teorian ”naamiotappajasta”, joka jahtaa entisiä supersankareita. Paljastuu, että Koomikko oli päässyt selville juonesta, jonka on tarkoitus muuttaa maailmaa. Tohtori Manhattanin, ainoan sankarin jolla on varsinaisia supervoimia, vetäydyttyä Marsiin Neuvostoliitto alkaa uhitella Yhdysvalloille ja maailma ajautuu ydinsodan partaalle.
Vartijat on Frank Millerin Yön Ritarin ohella ensimmäisiä sarjakuvaromaani-nimikkeellä markkinoituja teoksia. Se on saanut useita Kirby- ja Eisner-palkintoja, ja se on ainoa Hugo-palkinnon (1987) saanut sarjakuvaromaani. Vartijat on myös ainoa sarjakuva, joka on mukana Time-lehden luettelossa ”100 parasta romaania vuodesta 1923 nykyaikaan”.
Idea ja tekijöiden valinta
Vuonna 1985 DC Comics osti oikeudet moniin Charlton Comics -yhtiön sarjakuvasankareihin. Samaan aikaan käsikirjoittaja Alan Moore suunnitteli sarjakuvatarinaa, jossa hän aikoi käyttää suurelle yleisölle tuntemattomia supersankareita, joita olisi mahdollista uudistaa. Hän oli toiminut menestyksekkäästi samoin jo Miracleman-sarjakuvan kanssa. Alkuun hän ajatteli voivansa käyttää MLJ Comicsin Mighty Crusaders -sarjan hahmoja ja alkoi työstää tarinaa, jonka alussa The Shield -nimisen supersankarin ruumis löytyisi satamasta. Mooren mielestä sillä ei ollut väliä, mitä hahmoja hän lopulta käyttäisi tarinassaan, kunhan lukijat tunnistaisivat heidät. Lisäksi tarinan etuna olisi yllättävyys, kun lukijat vähitellen havahtuisivat huomaamaan, millainen näiden hahmojen todellisuus oli. Moore päätti käyttää tätä asetelmaa, kun hän alkoi suunnitella tarinaa Charlton-yhtiön hahmoille. Tarinan nimeksi piti tulla Who Killed The Peacemaker. Hän lähetti juoniehdotuksensa DC:n toimittajalle Dick Giordanolle, joka suhtautui siihen myönteisesti, mutta ehdotti kuitenkin Moorelle, että tämä suunnittelisi tarinaan omat hahmot. Giordiano pelkäsi, että Mooren suunnittelema juoni olisi johtanut joko kalliiden hahmojen kuolemaan tai vaikeasti jatkettavaan tilanteeseen. Aluksi Moore epäili, että lukijat eivät samaistuisi hänen hahmoihinsa, mutta on myöhemmin muuttanut mieltään. Hän on sanonut: "Lopulta tajusin, että jos kirjoittaisin hahmot niin hyvin, että he vaikuttavat lukijoiden mielestä tutuilta, se [tarina] voisi toimia." thumb|left|upright|Käsikirjoittaja Alan Moore.
Kuvittaja Dave Gibbons, joka oli työskennellyt Mooren kanssa aiemminkin, kuuli hänen työskentelevän uuden sarjan kanssa ja tiedusteli, voisiko olla mukana. Moore lähetti juonikuvauksen hänelle. Gibbons halusi kuvittaa tarinan, ja hänet palkattiin piirtäjäksi, kun Giordano oli ensin varmistunut Mooren hyväksynnästä. Gibbons pyysi mukaan myös värittäjä John Higginsin, sillä hän piti tämän "erikoisesta" tyylistä. Higgins asui lähellä Gibbonsia, joten he kykenivät keskustelemaan työstä kasvokkain eikä heidän tarvinnut käyttää postia, mikä olisi hidastanut työn tekoa. Projektin uutena toimittajana aloitti Len Wein, ja Giordano jättäytyi taka-alalle ja valvoi sitä vain yleisesti. Kuten Giordano, Weinkin antoi Moorelle ja Gibbonsille vapaat kädet projektin suhteen. Giordano onkin myöhemmin huomauttanut: "Kuka korjaisi Alan Mooren töitä, luojan tähden?" (Who copyedits Alan Moore, for God's sake?).
Suunnittelutyö
Kun Moore ja Gibbons olivat saaneet luvan sarjan tekemiseen, he vetäytyivät Gibbonsin kotiin luomaan hahmoja. Heihin vaikutti huomattavasti Mad-lehdessä julkaistu parodia Teräsmiehestä, nimeltään Superduberman. Moore kertoi: " Me halusimme tehdä Superdubermanista sata kertaa dramaattisemman ja vähemmän koomisen". Moore ja Gibbons päättivät luoda tarinan, joka veisi tutunoloiset ja vanhanaikaiset supersankarit kokonaan uuteen todellisuuteen. Moore on myös sanonut, että Vartijoita käsikirjoittaessaan hänen mielessään oli supersankareiden Moby Dick. Sillä hän tarkoitti teosta, jonka sisältö olisi tiivis ja jolla olisi painoarvoa. Moore käytti Charlton-yhtiön hahmoja päähahmojensa esikuvina, mutta häntä inspiroi myös elokuvaohjaaja Kenneth Angerin kirja Hollywood Babylon. Siitä hän otti vaikutteita mm. Sally Jupiterin elämäntarinaan ja Hollis Masonin murhaan, jonka esikuvana oli näyttelijä Ramón Novarron raaka kuolema. Moore antoi Gibbonsille vapaat kädet hahmojen ulkonäön suunnitteluun, ja Gibbons käytti kolme viikkoa pelkästään hahmoluonnoksien tekemiseen. Hän suunnitteli hahmot tarkoituksellisen yksinkertaisiksi, jotta ne olisi helppo piirtää yhä uudelleen. Tästä syystä Rorschachista tuli hänen suosikkihahmonsa. Gibbonsin mukaan ei tarvinnut osata piirtää kuin hattu, niin osasi piirtää Rorschachin. thumb|left|upright|Kuvittaja Dave Gibbons.
Sarjakuvan työstäminen
Kun Moore oli kirjoittamassa sarjan ensimmäistä osaa, hän tajusi, että juonessa oli materiaalia vain kuuteen osaan, vaikka hän oli tehnyt DC Comicsin kanssa sopimuksen kahdestatoista numerosta. Moore ratkaisi ongelman korvaamalla puuttuvat kuusi numeroa tarinoilla, jotka juonen eteenpäin kuljettamisen sijaan käsittelivät hahmojen alkuperää. Toisinaan Moore joutui ottamaan yhteyttä toiseen käsikirjoittajaan, Sandman-sarjakuvasta tunnettuun Neil Gaimaniin, ja pyytämään lainauksia ja sitaatteja tarinaansa varten. Kun ensimmäisen osan käsikirjoitus oli valmis, Moore lähetti sen Gibbonsille. Tämä on kertonut, että ensimmäisen osan käsikirjoitus oli noin 101 sivua pitkä ja käsitti hyvinkin tarkkoja kuvauksia ympäristöstä, eikä niillä välttämättä edes ollut yhteyttä heidän alkuperäisiin suunnitelmiinsa. Yksityiskohtaisuudesta huolimatta Moore oli lisännyt lähes jokaisen kuvauksen perään lauseen: "Jos tämä ei toimi, keksi jotain muuta." Gibbons pysyi kuitenkin uskollisena Mooren näkemyksille ja toteutti hänen kuvauksensa. Gibbonsilla oli loppujen lopuksi suuret vapaudet sarjakuvan visuaalisen ilmeen suhteen, vaikka hän joutuikin usein viime hetkellä täydentämään ruutujen taustoja, koska oli jättänyt pois jonkin Mooren mielestä välttämättömän yksityiskohdan.
Vaikka sarjakuvan rakenne oli suunniteltu huolellisesti, sen valmistuminen vei aikaa. Marraskuussa 1986 Moore ilmoitti, että asetetuista aikarajoista saatettaisiin myöhästyä. Sarjakuvasta oli tuolloin juuri julkaistu viides osa, ja Moore oli kirjoittamassa vasta yhdeksättä. Gibbonsin mukaan suurin syy myöhästymiseen oli se, että Moore lähetti hänelle kerrallaan materiaalia vain muutaman sivun edestä. Tämä oli alkanut neljännen osan ilmestymisen jälkeen. Kun käsikirjoitetut sivut oli piirretty puhtaaksi, Gibbons joutui usein soittamaan Moorelle ja pyytämään lisää käsikirjoitusliuskoja. Hitaan työskentelyn takia työparille tuli kiire viimeisten osien aikana, ja Moore joutui lähettämään käsikirjoitettuja sivuja taksilla viidenkymmenen mailin päähän Gibbonsille piirrettäväksi. Gibbonskin joutui ajan säästämiseksi turvautumaan apuun, niin että hänen vaimonsa ja lapsensa luonnostelivat hänelle sivuja valmiiksi käsikirjoituksen pohjalta. Moorekin joutui suostumaan kompromisseihin ja esimerkiksi lyhentämään Ozymandiaksen repliikkejä kohdassa, jossa tämä yllättää Rorschachin. Gibbons ei ensin saanut hahmojen välistä keskustelua mahtumaan yhdelle sivulle.
Kirjoittaessaan tarinan viimeistä osaa Moore huomasi, että hänen suunnittelemansa loppu sisälsi yhtäläisyyksiä Äärirajoilla-televisiosarjan jaksoon ”The Architects of Fear”. Moore ja Wein ajautuivat riitaan keskenään, koska Moore halusi tässä tilanteessa muuttaa alkuperäistä loppua. Hän sai tahtonsa läpi, mutta lisäsi viimeiseen osaan viittauksen kyseiseen jaksoon. Kohtauksessa Sally Jupiterin talossa oleva televisio on päällä, ja kuuluttaja esittelee sarjan ja päivän jakson nimen. .
Juoni
Vartijoiden sarjakuvamaailman historia noudattaa todellisuutta vuoteen 1938 asti, jolloin ensimmäinen naamiosankari Huppuoikeus aloitti uransa. Naamioidut sankarit muuttavat 1900-luvun tapahtumia dramaattisesti: näkyvimmät muutokset ovat Richard Nixonin presidenttiyden jatkuminen ja Vietnamin sodan päättyminen Yhdysvaltain voittoon. Tarinan henkilöistä Tohtori Manhattan on ainoa, jolla on käytettävissään sarjakuvien supersankareille ominaisia yli-inhimillisiä kykyjä.
Vartijoiden tarina sijoittuu vuoteen 1985 ja alkaa, kun naamiosankari Koomikko murhataan. Rorschach-niminen laiton naamiosankari alkaa selvittää tapausta ja kehittää mielessään teorian "naamiotappajasta", joka jahtaa sankareita. Hän kertoo siitä ensimmäiseksi entiselle naamiosankarille ja ystävälleen Dan Dreibergille, joka tunnetaan Yöpöllönä. Rorschach ei ole ollut Dreibergin kanssa tekemisissä sitten vuoden 1977, jolloin naamiosankareiden toiminta kiellettiin. Rorschach varoittaa naamiotappajasta myös Adrian Veidtia (Ozymandiasta) ja Tohtori Manhattania sekä tämän tyttöystävää Laurie Juspeczykia, joka tunnettiin naamiosankarina nimellä Silkkiaave. Kukaan ei kuitenkaan ota vainoharhaiseksi leimattua Rorschachia vakavasti.
Samaan aikaan Neuvostoliitto alkaa uhata Afganistanin rajoja. Yhdysvallat päättää lähettää Tohtori Manhattanin televisiohaastatteluun rauhoittamaan kansaa. Haastattelu muuttuu kuitenkin painajaiseksi, kun eräs toimittaja väittää Manhattanin aiheuttaneen syövän entiselle vaimolleen ja monille muillekin, joiden kanssa on ollut tekemisissä. Toimittajien painostuksen takia Manhattan lopulta pakenee Marsiin. Laurie oli aikaisemmin riidellyt Manhattanin kanssa, ja hallituksen agentit pitävät häntä osasyyllisenä Manhattanin lähtöön. Hän joutuu lähtemään sotilastukikohdasta ja muuttaa Dreibergin luokse asumaan.
Seuraavaksi Adrian Veidt yritetään murhata. Rorschachin mielestä se osoittaa, että naamiotappaja on olemassa, ja myös Dreiberg alkaa uskoa siihen. Rorschach jatkaa murhatutkimuksiaan ja alkaa kiristää Moolok-nimistä entistä naamiorikollista, joka oli mukana Koomikon hautajaisissa. Rorschach saa tietää, että Koomikko kävi Moolokin luona ennen kuolemaansa humalassa ja naamiotta. Koomikko oli kertonut Moolokille saaresta, jolla elää tiedemiehiä ja taiteilijoita suunnittelemassa jotakin hirvittävää. Rorschach jatkaa tutkimuksiaan alamaailman yökerhoissa, mutta tutkimukset eivät etene. Vihdoin hän saa Moolokilta viestin, jossa tämä kertoo haluavansa paljastaa lisää tietoja. Rorschach menee tapaamaan häntä, mutta löytääkin hänet ammuttuna kotoaan, jolloin poliisit piirittävät talon. Rorschach pidätetään ja viedään vankilaan. Hänen oikeaksi nimekseen paljastuu Walter Kovacs.
Sillä aikaa Dreibergin ja Laurien suhde syvenee. He pukevat vanhat naamiosankaripukunsa ylleen ja pelastavat palavaan taloon jääneet ihmiset. Sen jälkeen Yöpöllö päättää, että heidän tulisi vapauttaa Rorschach ja alkaa tutkia naamiotappajateoriaa tosissaan. Kun Rorschach on saatu vapautettua, Tohtori Manhattan ilmestyy Laurien luokse ja pyytää tätä lähtemään mukanaan Marsiin, jossa he voivat keskustella Tohtorin mahdollisesta paluusta Maahan. Neuvostoliitto on tällä välin hyökännyt Afganistaniin tietoisena siitä, ettei Tohtori Manhattan ole enää Yhdysvaltojen hallinnassa. Maailma on luisumassa yhä lähemmäs ydinsotaa.
Yöpöllö ja Rorschach alkavat kahdestaan etsiä naamiotappajaa kiertelemällä alamaailman kapakoissa, ja he saavat tietää, että entinen naamiosankari Adrian Veidt on kaiken takana. Rorschach kirjoittaa tapauksesta päiväkirjaansa ja lähettää sen äärioikeistolaisen New Frontiersman -lehden toimitukseen. Sen jälkeen he lähtevät matkaan kohti Etelämannerta, johon Veidt on rakennuttanut tukikohtansa.
Sillä aikaa Laurie ja Manhattan keskustelevat Marsissa maan tulevaisuudesta. Manhattan on menettänyt uskonsa ihmisiin, eikä enää pidä elämää merkityksellisenä. Laurie onnistuu kuitenkin muuttamaan hänen mielensä, ja he lähtevät takaisin maahan. Takionien odottamattoman ilmaantumisen takia matka kuitenkin kestää oletettua kauemmin.
Etelämantereelle saavuttuaan Rorschach ja Yöpöllö löytävät Veidtin, joka paljastaa heille juonensa. Hän aikoo lopettaa kylmän sodan ja luoda maailmaan rauhan. Tästä syystä hän on palkannut tiedemiehiä, elokuvien erikoistehosteiden asiantuntijoita ja monia muita alojensa huippuja suunnittelemaan avaruusolion, jolle on asennettu lapsimeedion aivot. Kehittelemänsä teleportin avulla Veidt pystyy siirtämään olion minne haluaa, mutta ongelma on, ettei olio selviä hengissä siirrosta vaan räjähtää. Kun jättiläismäinen avaruusolio, jonka aivot on täytetty sarjakuvakäsikirjoittajan suunnittelemalla informaatiolla muukalaisten kulttuurista, siirretään New Yorkiin, kolme miljoonaa ihmistä kuolee.
Laurie ja Manhattan saapuvat New Yorkiin, johon olento on juuri saapunut, ja huomaavat aiheutuneet tuhot. Manhattan kykenee aistimaan takioneista olion lähtöpaikan, ja hän siirtyy Laurien kanssa Veidtin tukikohtaan. Veidt huijaa Manhattania ja onnistuu tuhoamaan hänet atomihajottimella, mutta Manhattan kokoaa itsensä uudelleen ja Veidt jää nopeasti alakynteen. Hänen kymmenistä televisioistaan näkyvät uutiset kuitenkin kertovat, että Yhdysvallat ja Neuvostoliitto ovat sopineet lopettavansa vihamielisyydet ja liittoutuvansa yhteistä, "ulkoavaruudesta" tullutta vihollista vastaan. Tässä tilanteessa Manhattan, Yöpöllö ja Laurie ymmärtävät, että paljastamalla Veidtin juonen he vain tuhoaisivat maailmanrauhan mahdollisuuden, joten he päättävät pysyä vaiti. Rorschach ei kuitenkaan suostu siihen vaan poistuu Veidtin linnakeesta, jolloin tohtori Manhattan räjäyttää hänet. Sen jälkeen Manhattan päättää jättää maapallon lopullisesti.
Tarinan lopussa New Frontiersmanin päätoimittaja ei keksi uutta etusivun juttua, koska Neuvostoliitosta ei saa enää uuden uhan takia kirjoittaa mitään pahaa. Hän antaa toimitusapulaiselle luvan kirjoittaa lehteen, mitä vain haluaa. Apulainen päättää käyttää hyväkseen postin tuomia artikkeleita ja tavaroita, joiden joukossa myös Rorschachin päiväkirja on. Sarjakuvan lopussa ei kuitenkaan käy ilmi, käyttääkö toimitusapulainen Rorschachin päiväkirjaa vai ei.
Sarjakuvan hahmoja
Edward Blake/Koomikko löydetään kuolleena heti tarinan alussa, ja hänen murhansa käynnistää juonen. Koomikko esiintyy tarinan takaumissa, ja hänen luonteensa paljastuu osittain. Koomikon hahmo perustuu Charlton Comicsin Peacemaker-nimiseen hahmoon, mutta häneen on lisätty myös piirteitä Marvel-kustantamon Nick Furysta. Moore ja Gibbons näkivät Koomikon "Gordon Liddyn kaltaisena hahmona, vain paljon isompana". Liddy työskenteli Valkoisessa talossa Nixonin presidenttikaudella ja suunnitteli murron demokraattisen puolueen päämajaan, mikä lopulta johti Watergate-skandaaliin ja Nixonin eroon. Koomikko on ollut Tohtori Manhattanin lisäksi ainoa naamiosankari, jota valtio on tukenut vuoden 1977 Keene-asetuksen jälkeen. Hän yritti raiskata ensimmäisen Silkkiaaveen 1940-luvulla.
Jon Osterman/Tohtori Manhattan on hallituksen rahoittama supervoimakas olento, joka syntyi vuonna 1959, kun tiedemies Jon Osterman jäi kiinni sähkömagneettisia kenttiä purkavaan laitteeseen. Tohtori Manhattan perustuu Charlton Comicsin Kapteeni Atomi -hahmoon. Toisin kuin muut sankarit, Manhattan näkee maailman kvantteina ja atomeina, eikä hän ymmärrä aikaa lineaarisena vaan elää jokaisessa hetkessä yhtaikaa. Tämä vaikuttaa hahmon ihmissuhteisiin. Kun Moore loi Manhattanin, hän ei halunnut kuitenkaan tehdä hahmostaan täysin tunteetonta. Siksi Manhattan yrittää säilyttää ihmismäiset tapansa, mutta vähitellen ne kuitenkin häviävät.
Dan Dreiberg/Yöpöllö on eläkkeelle jäänyt naamiosankari, jonka apuvälineet liittyivät pöllöihin: esimerkiksi ilmalaiva Archimedes on saanut nimensä Disneyn vuoden 1963 Miekka kivessä -elokuvan pöllöltä. Yöpöllö on lihonut ja osittain erakoitunutkin, eikä hän tapaa tuttavistaan säännöllisesti muita kuin edeltäjäänsä Hollis Masonia. Yöpöllö perustuu Charlton-yhtiön Blue Beetle -hahmoon, jonka todellinen nimi oli Ted Kord. Koska Blue Beetlellä oli edeltäjä, Moore loi myös Dan Dreibergiä edeltäneen Yöpöllön, vanhan Hollis Masonin, joka oli siirtynyt sivuun naamiosankarin töistä 1950-luvulla ja perustanut autokorjaamon. Richard Reynolds esitti kirjassaan Super Heroes: A Modern Mytology näkemyksen, että vaikka Yöpöllö pohjautuukin Charlton-yhtiön hahmoon, sillä on enemmän yhteistä DC Comicsin oman hahmon, Batmanin, kanssa.
Adrian Veidt/Ozymandias on Aleksanteri Suuren ja Ramses II:n innoittama entinen supersankari. Ozymandias jäi eläkkeelle kaksi vuotta ennen Keene-asetusta. Sen jälkeen hän on paljastanut oikean nimensä julkisuudessa ja perustanut nimeään kantavan yrityksen, joka myy muun muassa Ozymandias-aiheisia tuotteita. Ozymandias on Ramses II:n kreikankielinen nimi, ja se on tunnettu myös Percy Bysshe Shelleyn runosta Ozymandias, jota siteerataan toiseksi viimeisen luvun lopussa. Veidtin kerrotaan olevan maailman älykkäin mies. Hahmo perustuu Charlton-yhtiön Thunderbolt-hahmoon, jolta Moore omaksui ylivertaisen älykkyyden, voimat ja kylmän rationaalisen suhtautumisen eri asioihin. Richard Reynolds on pannut merkille, että kun Veidt päättää auttaa maailmaa, hän omaksuu tahtomattaan useita perinteisesti sarjakuvien superrikollisiin yhdistettyjä piirteitä ja on siis omalla tavallaan tarinan "paha".
Walter Kovacs/Rorschach on antisankari, jonka kasvoja peittää valkoinen naamio, joissa näkyy alati muuttuva, mutta symmetrinen musteläiskä; hahmon nimi tulee Rorschachin musteläiskätestistä. Rorschach on jatkanut rikosten torjujan uraansa lainsuojattomana, Keene-asetuksesta huolimatta, ja hän toimii suoraviivaisesti ja väkivaltaisesti. Moore halusi luoda hahmonsa Steve Ditkon esimerkin mukaan, joten hahmolla piti olla outo naamio, omituinen nimi ja K:lla alkava sukunimi. Hahmo perustuu Ditkon luomaan Mr. A:han, mutta myös Ditkon Charltonille luoma hahmo The Question toimi innoittajana. Aatemaailmaltaan Rorschach on äärioikeistolainen.
Laurie Juspeczyk/Silkkiaave on edellisen Silkkiperhosen Sally Jupiterin tytär, joka on ollut vuosia Tohtori Manhattanin rakastajatar. Hahmo perustuu löyhästi Charltonin hahmoon Nightshade, jonka luonteenpiirteistä Moore ei kuitenkaan pitänyt vaan lisäsi hahmoonsa melko vapaasti aineksia muista sankarittarista, kuten Black Canarysta ja Phantom Ladysta.
Julkaiseminen ja vastaanotto
Vartijat julkaistiin osissa vuosien 1986 ja 1987 aikana. Rajoitettu sarja (limited series) oli taloudellinen menestys, ja sen tuottama voitto auttoi DC Comics -kustantamoa nousemaan hetkeksi kilpailijansa Marvel Comicsin edelle sarjakuvamarkkinoilla. Sarjan julkaiseminen kärsi myöhästymisistä, koska lehtien alkaessa ilmestyä vasta kolme numeroa oli piirretty puhtaaksi. Len Wein oli vaatinut, että ainakin kuusi numeroa pitäisi olla valmiina ennen julkaisemisen aloittamista. Myöhemmin aikataulusta myöhästyttiin siksi, että yhden osan tekemiseen kului kuukausi.
Kun sarja päättyi vuonna 1987, se koottiin yksiin kansiin ja sitä alettiin markkinoida yhdessä Frank Millerin vuonna 1986 ilmestyneen Yön Ritari -sarjan kanssa sarjakuvaromaani-nimikkeen alla. Nimikkeen avulla DC ja muut kustantajat saattoivat julkaista sarjojaan uudessa muodossa, joka lähensi niitä kirjallisuuteen ja teki eroa sarjakuviin. Sarjakuvaromaanit saivat paljon ylimääräistä huomiota, ja monet kirjastot alkoivat ottaa niitä valikoimiinsa.
Vartijat sai sekä sarjakuvateollisuuden että sen ulkopuoliset kriitikot puolelleen. Time-lehti ylisti sitä parhaaksi uuden aallon sarjakuvaksi ja antoi sille hyvin positiivisen arvostelun. Vuonna 1988 Vartijat sai parhaille tieteiskirjoille myönnettävän Hugo-palkinnon ensimmäisenä sarjakuvana.
Suunnitelmat jatko-osasta
Alan Moore ilmoitti vuonna 1985, että jos sarja saisi hyvän vastaanoton, hän ja Gibbons voisivat tehdä jatko-osan, joka olisi nimeltään Minutemen ja kertoisi 1940-luvulla aloittaneista ensimmäisen sukupolven supersankareista. Steve Whitaker vitsaili britannialaisessa sarjakuvaharrastajien lehdessä, että sellainen tarina keskittyisi todennäköisesti lesbojen, homoseksuaalien ja naamioitujen hullujen ympärille. DC Comics innostui jatko-osasta ja ehdotti Moorelle ja Gibbonsille muitakin tarinan aiheita Minutemenin lisäksi. Niitä olivat Rorschach's Journal ja The Comedian's Vietnam War Diary. DC:n toimittajat esittivät myös ehdotuksen, että muutkin piirtäjät ja käsikirjoittajat voisivat käyttää Mooren ja Gibbonsin luomaa sarjakuvamaailmaa. Kun The Comedian's Vietnam War Diaryn suunnitelmista luovuttiin, koska Vietnamin sota oli hyvin suosittu aihe tuohon aikaan, tekijöille ehdotettiin myös ideaa, jonka nimi oli Nite Owl/Rorschach Team. Kumpikaan ei suostunut näihin suunnitelmiin, ja Moore vaati, ettei DC jatkaisi sarjaa uusien tekijöiden kanssa. Tästä alkoi DC Comicsin ja Alan Mooren edelleen jatkuva riita sarjakuvan hahmojen ja maailman omistusoikeudesta. Moore päätti riidan takia lopettaa työskentelynsä DC Comicsille ja katkaista kaikki suhteensa isoihin kustantamoihin.
Vartijat Suomessa
Vartijat julkaistiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2006, kaksikymmentä vuotta alkuperäisteoksen jälkeen. Sen on kustantanut Egmont. Arvostellessaan sarjakuvan Helsingin Sanomissa 10. joulukuuta Jussi Ahlroth sanoi, että Vartijat "aloitti psykologisen realismin aikakauden supersankariperinteestä ponnistavassa angloamerikkalaisessa sarjakuvassa. Se näytti, että sarjakuvalla voi olla romaanilta edellytettävää psykologista mittakaavaa." Internetsivusto Kvaak.fi:n toimittajat Sippo Mentunen ja Vesa Kataisto taas kuvailivat Vartijoiden olevan "suurta science fictionia, ja useampi kuin yksi rakkaustarina".
Kirjasta otettiin seuraava painos vuonna 2009 tarinaan perustuvan elokuvan ilmestyttyä. Tuolloin 12.3.2009 Turun Sanomien Kari Salminen arvosteli teoksen ja totesi "Parhaat amerikkalaiset sarjakuvat ovatkin brittiläisiä". Hän piti sarjakuvasta, mutta totesi että "on sitten se, pystyykö aikuinen ihminen lukemaan kertomuksia naamioiduista lain ja laittomuuden symboleista. Kaikki eivät pysty, ja se heille suotakoon".
Epäonnistuneet suunnitelmat
Vartijoiden pohjalta alettiin suunnitella elokuvaa jo sarjakuvan ilmestymisvuonna 1986, jolloin tuottajat Lawrence Gordon ja Joel Silver ostivat elokuvan oikeudet 20th Century Foxille. Fox pyysi Alan Moorea tekemään käsikirjoituksen alkuperäistarinan pohjalta, mutta hän kieltäytyi. Lopulta studio palkkasi käsikirjoittajaksi Sam Hammin, joka muutti tarinan alkuperäistä loppua "hyväksyttävämmäksi" ja lisäsi siihen sekä salamurhan että aikaparadoksin. Projekti pantiin kuitenkin jäihin ja siirrettiin Warner Bros.:lle vuonna 1991.
Seuraavaksi Terry Gilliam kiinnitettiin ohjaajaksi ja Charles McKeown käsikirjoittajaksi. He päättivät käyttää Rorschachin päiväkirjaa kertojan äänenä ja ottivat mukaan sellaisia alkuperäisen sarjakuvan kohtauksia, joita Hamm oli jättänyt pois. Gilliam ja Silver saivat kerättyä elokuvaa varten vain 25 miljoonaa dollaria, neljäsosan siitä mitä olisi välttämättä tarvittu, sillä heidän edellisten elokuviensa budjetit olivat kasvaneet liian suuriksi. Lopulta Gilliam jätti projektin, koska alkuperäinen sarjakuva oli hänen mielestään mahdoton filmata. Kun Warner hylkäsi koko projektin, Gordon pyysi Gilliamia ohjaamaan elokuvan itsenäisesti. Tämä kieltäytyi jälleen, sillä hänen mielestään sarjakuvasta olisi ollut parempi tehdä viiden tunnin minisarja kuin elokuva.
Elokuvan valmistuminen
thumb|upright|[[Watchmen (elokuva)|Watchmenin ohjaaja Zack Snyder vuoden 2010 Comic-Conissa.]] Lokakuussa 2005 Gordon ja Levin päättivät suunnitella elokuvaa uudestaan Warner Bros. -yhtiön kanssa. He pyysivät Watchmenin ohjaajaksi Zack Snyderia, jonka niin ikään sarjakuvaan perustuva elokuva 300 oli tehnyt heihin vaikutuksen. Kuten 300:n aikana, Snyder käytti myös Watchmenia tehdessään alkuperäistä sarjakuvaa storyboardina. Hän pyrki tekemään elokuvan mahdollisimman tarkasti alkuperäisteoksen mukaan, mutta teki silti joitakin muutoksia: hän lisäsi taistelukohtauksia ja otti juoneen mukaan energiavarannot tehdäkseen tarinasta ajankohtaisemman. Snyder myös vaati, että Yöpöllön hahmo olisi pelottavampi kuin sarjakuvassa, ja hän teki Ozymandiaksen puvusta parodian Batman & Robin -elokuvan kumihaarniskoista. Watchmen sai lopulta ensi-iltansa 6. maaliskuuta 2009.
Kun elokuvan ilmestyminen oli lähellä, 20th Century Fox yritti haastaa Warnerin oikeuteen elokuvan oikeuksien takia ja estää sen julkaisemisen. Asia kuitenkin sovittiin ilman oikeuskäsittelyä, kun Warner lupasi Foxille prosentin elokuvan maailmanlaajuisesta tuotosta ja kaikki oikeudet mahdollisiin jatko-osiin ja spin-off-tarinoihin.
Elokuvaa tehtäessä sarjakuvan piirtäjä Dave Gibbons antoi Snyderille neuvoja, mutta Moore kieltäytyi osallistumasta millään tavoin. Se ei ollut uutta, sillä Moore oli jo aiemmin kieltänyt sen, että hänen nimeään olisi käytetty hänen sarjakuviinsa perustuvien elokuvien markkinoinnissa tai mainittu niiden lopputeksteissä.
Steve Ovett
Stephen Michael James ”Steve” Ovett (s. 9. lokakuuta 1955) on brittiläinen entinen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja 800 metrillä vuoden 1980 olympialaisissa.
Ovett on syntynyt Brightonissa. Hän oli nuorena poikkeuksellisen lahjakas urheilija. Hänen ensimmäinen merkittävä voittonsa oli Euroopan juniorimestaruus 800 metrillä vuonna 1973. Seuraavana vuonna hän saavutti vain 18-vuotiaana 800 metrillä EM-hopeaa aikuisten sarjassa Roomassa. Hän voitti AAA:n Palkinnot 800 metrillä vuodesta 1974 vuoteen 1976, 1 500 metrillä vuonna 1979 ja maililla vuonna 1980. Ovett hankki kokemusta vuoden 1976 olympialaisista, kun hän juoksi 800 metrin loppukilpailussa sijoittuen viidenneksi. Syksyllä 1977 hän voitti ylivoimaisesti Maailman Cupissa 1 500 metrin juoksun, jossa olivat maailman parhaat juoksijat mukana. Tästä voitosta lähtien hän hallitsi 1 500 metrin ja mailin kisoja suvereenisti monta vuotta eteenpäin. Yleisurheilun Euroopan mestaruuskisoissa Prahassa hän voitti ylivoimaisesti kultaa 1500 metrillä ja hopeaa 800 metrillä vuonna 1978.
Ovett voitti 5 000 metriä Kansainyhteisön kisoissa Edinburghissa vuonna 1986. Hän putosi vuoden 1988 olympialaisten joukkueesta ja lopetti uransa pian sen jälkeen. Hän ollut yleisurheilukommentaattorina CBC:llä vuodesta 1992.
Ovettin vahvuus oli erittäin kova ja terävästi lähtenyt kiri, jonka hän usein aloitti vasta loppusuoran alkaessa. Parhaimpina vuosinaan 1970-luvun loppupuolella hänen kirinsä oli täysin ylivoimainen, oli vastassa keitä hyvänsä. Hän oli myös juoksijana hyvin laaja-alainen juosten hyviä tuloksia kaikilla matkoilla 400 metristä (47,5/1974) aina puolimaratoniin (1.05/1977).
Pohjois-Suomen yliopisto
Pohjois-Suomen yliopisto on vuonna 2006 valmistuneeseen opetusministeriön virkamiesten laatimaan Suomen yliopisto- ja korkeakoululaitosten kehittämissuunnitelmaan sisältyvä esitys uudesta yliopistosta, joka muodostettaisiin yhdistämällä Oulun ja Lapin yliopistot ja Kajaanin yliopistokeskus yhdeksi yliopistoyksiköksi.
Suuret välimatkat ongelmana
Suunnitelman taustalla on opetusministeriön pyrkimys karsia liian pieniin yksiköihin jakautunutta Suomen yliopisto- ja korkeakoulujärjestelmää. Pohjois-Suomen yliopistojen yhdistämisen yhtenä ongelmana ovat kuitenkin yliopistojen väliset suuret etäisyydet, joiden vaikutuksesta yhdistämisellä ei saataisi aikaan merkittäviä kustannussäästöjä.
Laajempi yliopistokokonaisuus houkuttaa
Yliopistojen edustajat ovat julkisuudessa voimakkaasti vastustaneet ajatusta yliopistojen yhdistämisestä. Yhtenä keskeisenä perusteena on ollut yliopistojen omaleimainen identiteetti. Oulun yliopistolla ja Lapin yliopistolla ei ole koulutusalojen suhteen päällekkäisyyttä muualla kuin opettajankoulutuksessa. Opetusministeriön suunnitelmien toteuttamisen kannalta tämä on kuitenkin asiaa eteenpäin vievä seikka. Päällekkäisyyden puuttuessa yhdistäminen olisi helposti suoritettavissa. Yhdistymisen seurauksena saataisiin myös aikaan entistä kokonaisempi yliopistoyksikkö.
Hankkeen mahdolliset vaikutukset
Pohjois-Suomen tasapainoisen alueellisen kehittymisen kannalta yhdistymisellä voisi olla myönteisiä vaikutuksia. Tällä hetkellä Lapin yliopistossa ovat edustettuina lähinnä sosiaaliala ja lakitiede. Ouluun on keskitetty ongelmia ennalta ehkäisevät vahvasti teollistavat ja työpaikkoja luovat alat, kuten tekniikka ja luonnontieteet.
Yliopistojen yhdistäminen tarjoaisi molempien yliopistojen opiskelijoille mahdollisuuden opiskella kaikkia yliopistoissa opetettavia aineita. Hankkeen kannattajat uskovat, että pitkällä tähtäimellä tämän voitaisiin olettaa johtavan alueellisen kehityksen tasapainottumiseen.
Opetusministeriön suunnitelma Pohjois-Suomen yliopistosta on kuitenkin toistaiseksi siirretty hyllylle.
Ferulahappo
Ferulahappo (eli 4-hydroksi-3-metoksikanelihappo) on yksinkertainen aromaattinen kanelihappo. Sillä voidaan parantaa esimerkiksi marjamehujen väriä. Luontaislääkinnässä ferulahappo on kouristuksen laukaisija ja vähentää punaisten verisolujen aggregaatiota. Eräässä tutkimuksessa havaittiin, että lääkeyrteissä ja marjoissa esiintyvä ferulahappo vähentää kohdun kouristuksia. Ferulahappoa on marjojen, etenkin pihlajanmarjan, lisäksi myös esimerkiksi viljan oljissa ja männyn kuoressa.
Ferulahapon kemiallinen kaava on C10H10O4 ja CAS-numero 1135-24-6.
Boulogne-sur-Mer
Argentiinalainen itsenäisyystaistelija José de San Martín kuoli Boulogne-sur-Merissa 1850. Argentiinassa on hänen muistokseen ranskalaiskaupungin mukaan nimensä saanut kaupunki Boulogne Sur Mer.
Historia
thumb|200px|left|[[Napoleon I|Napoleonin pylväs eli Grande Arméen pylväs.]] thumb|Boulogne-sur-Merin sijaintikartta. Kaupungin alkuperäinen nimi on Gesoriaum, mutta 300-luvulla roomalaiset antoivat kaupungille nimen Bononia. Boulogne oli Rooman valtakunnan merkittävimpiä satamakaupunkeja ja yhdisti Britteinsaaret muuhun valtakuntaan. Claudius käytti satamaa lähtöpaikkana Britteinsaarten valtaukselle. Keskiajalla Boulognen oli Boullonaisin kreivikunnan keskus.
Napoleon kokosi vuonna 1801 kaupunkiin 180 000 miehen vahvuiset joukot Grande Arméen hyökätäkseen Britanniaan. Tapahtuman muistoksi kaupunkiin on pystytetty pylväs, jonka päässä on Napoleonin patsas. Horatio Nelson yritti hyökätä kaupunkiin, mutta kärsi tappion.
1905 Kaupungissa pidettiin ensimmäinen esperanton kielen kokous.
Maantiede
Kaupungin läpi virtaa Lianejoki.
Matkailu
Vuonna 1991 kaupungissa avattiin merikeskus Nausicaa. Se on tiedekeskus, joka on omistautunut meren ja ihmisen väliselle suhteelle.