cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hvar (saari)
Historia
Varhaiskeskiajalla slaavit valloittivat saaren. 600-luvun alkupuoliskolla Paganian slaavit ottivat saaren haltuunsa. Venetsialaiset merimiehet näkivät saaren purjehtiessaan kohti Neretvan kanavaa ja heitä uhkasivat Narentinen merirosvot, jotka elivät saarella. 1000-luvulla saari liittyi Kroatian valtakuntaan.
1100-luku toi mukanaan Venetsian tasavallan viiniköynnöksineen. Viininviljelystä tuli keskiajalla saaren pääelinkeino. Hvar joutui lopulta Bysantin vallan alle ja myöhemmin unkarilaiskuninkaiden alaisuuteen. Vuonna 1331 venetsialaiset ottivat saaren suojaansa merirosvoja vastaan. Vuoden 1358 Zadarin sopimuksen mukaan se annettiin Unkarin kuningaskunnalle. Lyhyen aikaa kesällä 1390 se oli bosnialaiskuningas Tvrtko I:n hallinnassa. Joulukuussa 1396 kuningas Sigismund antoi saaren Zetan ruhtinaskunnan johtajalle ja Balšićin dynastiaan kuuluvalle Đurađ II Stracimirovićille. Hvar oli hänen hallinnassaan kuolemaansa saakka 1403, jolloin se palautettiin Unkarille. Vuonna 1409 Venetsiasta tuli jälleen sen pitkäaikainen hallitsija.
1500-luvulla tapahtui kansannousu plebeijien ja aristokraattien välillä. Vakavin kapinoista tapahtui 1510–1514, jolloin venetsialaiset kukistivat säälimättä paikalliset ja hirttivät 20 heidän johtajaansa. Saaresta tuli tunnettu laivanrakennuksestaan, kalastuksesta ja rosmariinin, laventelin ja oliivien viljelystä. Venetsialaiset perustivat Hvarin hiippakunnan.
Hvar on tärkeä Kroatian historian kannalta, sillä se oli renessanssin aikana yksi kirjallisuuden keskuksista. Hvarilaisia tuon ajan kirjailijoita ovat muun muassa Petar Hektorović ja Hanibal Lucić. Stari Gradissa sijaitsee linnoituksen ja huvilan yhdistelmä Tvrdalj, jonka runoilija Hektorović on suunnitellut itse.
Johannes Rajavaara
Johannes "Juho" Rajavaara (sukunimi aik. Kiiski; 21. joulukuuta 1884 Jaakkima – 12. huhtikuuta 1918 Hämeenkyrö) oli viljakkalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän oli toiminut paikkakunnalla opettajana useita vuosia ennen Suomen sisällissotaa, ja julkaissut myös useita kirjoja. Sisällissodassa hänestä tuli Viljakkalan punakaartin eli Hämeenkyrön punaisen kaartin VIII komppanian varapäällikkö. Hän osallistui myös punaisten kunnallishallintoon. Sisällissodan jälkeen häntä lähdettiin viemään tuomioille Viljakkalasta, mutta saattajana olleet suojeluskuntalaiset ampuivat hänet jo matkalla Hämeenkyrössä.
Hvar (saari)
Historia
Saaren kirkoissa on lukuisia merkittäviä venetsialaisten taiteilijoiden, kuten Tintoretton, Veronesen ja Bellinin, maalauksia ja taideteoksia.
Vuonna 1797 Hvar liitettiin Venetsian tasavallan kukistuttua Habsburgien kuningaskuntaan Campoformion sopimuksen nojalla. Ranskan imperiumi valloitti sen kuitenkin vuonna 1806 Napoleonin sotien aikana.
Kroatian kansallisen renessanssin aikana monet etelä- ja koko Kroatian merkkihenkilöistä olivat kotoisin Hvarilta.
Itävaltalaiset ottivat saaren haltuunsa vuoden 1815 Wienin sopimuksen nojalla ja saivat aikaan suhteellista kukoistusta 1900-luvun alussa. Italian armeija miehitti saarta 1918–1921, jolloin Hvar liitettiin muun Kroatian kanssa Jugoslavian kuningaskuntaan. Vuonna 1939 muodostettiin autonominen Kroatian banovina, kunnes vuonna 1941 fasistinen Italia miehitti sitä toisen maailmansodan loppuun 1945 saakka. Sen jälkeen saaresta tuli osa kommunistista Jugoslaviaa.
Ivan Vučetić, joka kehitti sormenjälkitunnistuksen rikosten tutkinnassa 1900-luvun vaihteessa, oli kotoisin Hvarilta.
Vuonna 1992 Kroatian tasavalta tunnustettiin itsenäiseksi valtioksi, Hvar sen osana.
Nykyään Hvarin tunnetuin kansalainen muualla maailmassa on jalkapalloilija Igor Tudor (Hajduk Split), kuten myös kuuluisin kroatialainen kansanedustaja Tonči Tadić.
Talous
Hvarin asukkaat työskentelevät enimmäkseen kalastuksen ja turismin parissa. Saarella on erittäin leuto välimerenilmasto, kauniit rannat ja välimerellinen kasvillisuus, joiden ansiosta se on yksi viehättävimmistä turistikeskuksista Euroopassa. Saari mainostaa itseään ”Euroopan aurinkoisimpana paikkana”, sillä Hvarilla on vuodessa keskimäärin 2 715 tuntia auringonvaloa.
thumb|Hvarin satama
Hvarin kaupunki on saaren suurin turismin keskus. Kaupungissa on suuri aukio, joka jatkuu rantaan asti. Turistisesongin aikaan satama on täynnä suuria jahteja. Yökerhot houkuttelevat paljon nuorempia vierailijoita.
Laventelin viljely on toinen suuri elinkeino Hvarilla. Siitä valmistetaan aromaattisia öljyjä ja saippuoita. Hvaria kutsutaan usein ”Laventelin saareksi”.
Hvar on myös yksi kahdesta tunnetuimmasta viinialueesta Kroatiassa. Saaren eteläosan viinitarhat ovat tunnettuja Plavac Mali -rypäleistä valmistetuista punaviineistään. Keskustasanko Stari Gradin ja Jelsan välillä on tunnettu valkoviineistään.
Hvarilta pääsee mantereelle laivoilla ja autolautoilla, jotka liikennöivät Splitistä Hvarin kaupunkiin ja Stari Gradiin, sekä Drvenikistä Sućurajiin.
Saaren nimet
Saaren ollessa kreikkalainen siirtokunta se tunnettiin nimellä Faros, ’majakka’. Kreikkalainen runoilija Apollonios Rhodios viittasi saareen nimellä ”Piteyeia” 200-luvulla eaa. Nimi tuli joko kreikan sanasta pitys, joka tarkoittaa kuusta, tai muinaisesta illyrialaiskylästä Pitve saaren keskiosassa.
Rooman vallan aikana ollessaan osana Dalmatian provinssia, saari tunnettiin nimellä Pharia ja myöhemmin nimellä Fara.
1000-luvun lopulta asti Hvarin italiankielinen nimi on ollut Lesina, kroatian sanasta les, joka tarkoittaa metsää. Venetsian kielellä saari tunnettiin nimellä Liesena. Nimi toimi saaren virallisena nimenä Venetsian vallan aikana.
Luettelo Kuopion Palloseurassa pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Kuopion Palloseurassa pelanneista jalkapalloilijoista. Esitetyt pelaajat ovat pelanneet vähintään yhdessä seuran virallisessa kilpailuottelussa. Viralliseksi kilpailuksi ja otteluksi lasketaan Suomen Palloliiton tai jalkapallon jonkun kattojärjestön (Veikkausliiga, Pelaajayhdistys, UEFA) järjestämät edustusjoukkueen ottelut. Piirinsarjapelejä (1926 – 1935) ei lueta tässä virallisiksi otteluiksi.
Sisällöstä
Pelaajat on jaettu kolmeen eri taulukkoon siten, että vanhin luettelo on seuran ensimmäiset vuodet alkaen 1923. Seuraava luettelo alkaa KuPS:n ensimmäisestä mestaruussarjakaudesta 1947/48. Uusimmat ottelut on pelattu vuonna 1990 ja sen jälkeen. Pelaajan nimen jälkeen esitetään sarja tai kilpailu ja siinä pelatut ottelut / niissä tehdyt maalit. Kun ei ole tiedossa tietyn kilpailun ottelut/maalit –määriä, esitetään kilpailu ja vuosi, ja lähteeksi ainakin joku pelattu virallinen ottelu, ks. esim. Banzineen kerätty ottelulista. Kausilta 1923 – 1946/47 on löydettävissä erittäin huonosti ottelut/maalit –tietoja ja kyseisessä luettelossa on valittu riittäväksi tiedoksi ”pelannut tiettynä kautena” -tieto. Ulkomaalaispelaajista on esitetty maan lipun lisäksi FIFAn maatunnuslyhenne.
Pelaajia 1923 – 1946/47
Kausien tunnisteina on käytetty SMC = 1923-29, 1940, 1942, 1945 = SM-kilpailut, jotka pelattiin cup-muotoisesti; KuPS ei mukana 1925 (KuPS-pelaajat Savon joukkueessa) eikä 1942 (KuPS-pelaajat yhdistetyssä joukkueessa), SS = 1930 – 1946/47 = Suomen sarja, myös B- ja Itä-Länsi -sarjoista on käytetty SS-lyhennettä; KuPS ei mukana 1943/44).
KuPSin 60 v -historiikissa esitetään 20-luvun runkopelaajia sekä SS1931- ja SS1939-pelaajia. Kauden SS1946/47 pelaajat ottelusta 15.6.1947 KaPS – KuPS.
Pelaajia 1947/48 - 1989
Mestaruussarjaa pelanneiden tietojen lähde on Pelimiehet-kirja Aulis Rytkösen tiedot tarkennettu. Ulkomaalaispelaajien kansalaisuustieto on kotoisin Pelimiehistä, ellei toisin ole esitetty. Kilpailujen tunnisteet: MS = Mestaruusarja, SS = Suomen sarja 1948, MS/Y-k: karsinta Mestaruussarjaan; KuPS mukana 1983 (7 ottelua) ja 1988 (2 ottelua), karsintapelejä ei lasketa pääsarjaotteluiksi.
Pelaajia 1990 – 2016
Tilanne kauden 2016 jälkeen. Vuodesta 2014 alkaen ei ole enää esitetty Veikkausliigasta ottelut/maalit tietoja. Liigakarsinnoista ei ole esitetty kautta 2008 (kahdesta karsintapelistä puuttuvat lähteet), Ykkösen ottelut/maalit on esitetty, 1997 karsinta Kakkoseen puuttuu (2 peliä, lähteet puuttuvat), Kakkosen ainut kausi 1998 on esitetty. Suomen cupista on esitetty 1990 - 2008 vain ne pelaajat (ottelut/maalit), joilla ei ole sarjapelejä. Muiden virallisten kilpailuotteluiden tiedot on esitetty aina erikseen.
Veikkausliigaa 1990-13 pelanneiden tietojen lähde on Veikkausliiga-pelaajat ja -tilastot. Ulkomaalaispelaajien kotimaa/jalkapallokansalaisuus on samasta lähteestä, ellei toisin esitetä. Ykkösen ottelut/maalit lähde on Pelimiehet-kirja. (kirjan tiedoissa viimeisin kausi on 2006). Ykkönen 2007 pelaajien ottelut/maalit lähde on Jalkapallokirja. Ei-Veikkausliigaa pelanneiden ulkomaalaisten kansalaisuustieto on kotoisin Pelimiehistä, ellei toisin ole esitetty. Kakkosen 1998 ottelut/maalit lähteenä on käytetty ottelupöytäkirjoja. Suomen cupissa pelaajien ottelut/maalit on myös kerätty ottelupöytäkirjoista. Pelaaja, joka ei ole pelannut pääsarjaa (Veikkausliigaa) esitetään luettelossa nimi sisennettynä. Tietyssä kilpailussa pelaajan kansalaisuudelle ja pelaamalle ottelulle löytyy siis lähde.
Kilpailujen tunnisteet: VL = Veikkausliiga (KuPS mukana 1990-92, 94, 2001-03, 2005-06, 2008-16). VL/Y-k = karsinta Veikkausliigaan (KuPS mukana 2002 (7 ottelua) ja 2008 (2 ottelua, joita ei ole esitetty - lähteet puuttuvat)). YKKÖNEN = toiseksi korkein sarjataso (KuPS mukana 1993, 1995-97, 1999-2000, 2004, 2007). Y/K-k = karsinta Kakkoseen (KuPS mukana 1997 (2 ottelua, joita ei ole esitetty - lähteet puuttuvat)). KAKKONEN = kolmanneksi korkein sarjataso (KuPS mukana 1998). SCUP = Suomen cup (KuPS mukana joka kerta). LC = Liigacup, SMH = SM-hallisarja, YC = Ykköscup.
Virtuaalijääkiekon suomenmestaruuskilpailut 2016
Virtuaalijääkiekon suomenmestaruuskilpailut 2016 olivat järjestyksessään ensimmäiset viralliset virtuaalijääkiekon suomenmestaruuskilpailut.
Helsingissä uudenvuodenpäivänä pelatussa finaalitapahtumassa 16 pelaajaa kilpaili Xbox One -pelikonsolilla NHL 16 -pelin Suomen mestaruudesta ja palkintomatkasta jääkiekon MM-kilpailuihin, jotka järjestettiin Pietarissa toukokuussa 2016.
Pelaajat olivat varmistaneet paikkansa turnaukseen joko DigiExpo-tapahtumassa pelatuista karsinnoista tai sitten Livegamers.fi:n järjestämistä verkkokarsinnoista. Scandic Parkin Xbox Players Loungessa pelattuun kilpailuun ottivat osaa muun muassa kolminkertainen Suomen mestari Hannes Kettunen sekä vuonna 2015 mestaruuden voittanut Nico Tuoreniemi.
Yleisradio esitti loppuottelun parhaaseen katseluaikaan television välityksellä Yle TV2 -kanavalla. Väli- ja puolivälieriä pystyi myös seuraamaan suorana Yle Areenan verkkopalvelussa. Tapahtuman selostajana toimi Teemu Hiilinen.
Loppuottelu
Finaaliin selvisivät Hannes Kettunen sekä koko SM-kisojen vanhin pelaaja, 30-vuotias Kenneth Lehtinen. Kettunen valitsi finaaliin joukkueekseen Washington Capitalsin, Lehtisen luottaessa New York Rangersiin. Kenneth Lehtinen kertoi sosiaalisessa mediassa jättäneensä jo ennakkoon Rangersin viimeiseksi, koska hän oli kyseisen joukkueen kannattaja.
Loppuottelusarjan ensimmäinen osa
Avauserässä nähtiin jo toisen peliminuutin kohdalla maali. Peli jatkui kuitenkin 0-0-tilanteesta, sillä maali hylättiin pelaajan oltua maalivahdin alueella maalin syntyhetkellä. Lehtinen siirtyi 1-0-johtoon noin kymmenen minuutin kohdalla. Johtomaali jäi avauserän ainoaksi.
Kettunen jatkoi ottelun hallintaa myös kolmannessa erässä. 41. minuutin kohdalla hän teki viidennen maalinsa, jonka jälkeen vain kaksi minuuttia myöhemmin syntyi 6-1-lukemat Ovetškinin tehdessä kolmannen maalinsa. Avausottelu päättyi lopulta 7-1-loppulukemiin Kettusen hyväksi.
Loppuottelusarjan toinen osa
Ensimmäinen maali nähtiin erän viimeisellä minuutilla, kun Kettunen ja Washington iskivät ylivoimalla 1-0-maalin. Erän viimeisillä sekunneilla Kettunen siirsi itsensä vielä 2-0-johtoon.
Toinen erä oli tasaista alusta lähtien. Muutamaa minuuttia ennen erän loppua Lehtinen ja Rangers kuitenkin kavensivat pelin 2-1:een. Maali jäi lopulta erän ainoaksi lukuisista lähitilanteista huolimatta.
Kolmannen erän heti ensiminuuteilla nähtiin maali, kun Ovetškin vei Washingtonin ja Kettusen 3-1-johtoon. 50. minuutin kohdalla nähtiin, kun Washingtonille ja Matthew Niskaselle vihellettiin rangaistuslaukaus. Niskanen onnistui rangaistuslaukauksellaan, ja tulokseksi muodostui 4-1 Kettusen hyväksi.
Maali jäi finaalin viimeiseksi, kun Kettunen voitti Suomen mestaruuden 2-0-yhteistuloksella (7-1- ja 4-1-ottelutulokset).
Pronssiottelu
Paras yhdestä -otteluna pelatussa pronssiottelussa kilpailtiin turnauksen kolmannesta sijasta. Aaro Paljakka pelasi Detroit Red Wingsillä, Eetu Keinänen Los Angeles Kingsillä. Keinänen aloitti maalinteon, mutta Paljakka tasoitti avauserän aikana pelin vielä 1-1:een.
Toisessa erässä Paljakka siirtyi johtoon tehtyään maalin heti ensisekunneilla. Erän toisella minuutilla Keinänen ansaitsi itselleen kahden minuutin jäähyn, jonka aikana Paljakka edelleen kasvatti johtoaan tehtyään maalin ylivoimalla. Kavennusmaali nähtiin kuitenkin jo 29. minuutin kohdalla, mutta kolmanteen erään lähdettiin lopulta Paljakan 4-2-johdosta.
Keinänen sai kavennettua peliä yhdellä maalilla, mutta ei noussut tasoihin pelin viime minuuttien hallinnasta huolimatta. 4-3-voitolla Paljakka saavutti pronssimitalin kisoista.
Olive Fremstad
thumb|right|Olive Fremstad
Olive Fremstad (1871 Tukholma – 1951) oli ruotsalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut oopperalaulaja, joka esiintyi eri äänialoja varten laadituissa rooleissa. Hänen luontaisimpana äänialanaan on pidetty mezzosopraanoa, mutta hänestä tuli yksi aikansa johtavista dramaattisista Richard Wagnerin oopperoiden sopraanoista.
Varhaiset vaiheet
Fremstad syntyi avioliiton ulkopuolisena tyttärenä Tukholmassa. Hänen alkuperäinen nimensä oli Anna Olivia Rundquist. Hän tuli kuitenkin Fremstad-nimisen amerikanskandinavialaisen pariskunnan adoptoimaksi ja varttui Minnesotan Minneapolisissa, jossa hän sai lapsena pianonsoiton opetusta. Fremstad aloitti vuonna 1890 lauluopintonsa New Yorkissa laulettuaan ensin kirkkokuoroissa. Sitten hän opiskeli Berliinissä Lilli Lehmannin johdolla ennen kuin teki debyyttinsä oopperalaulajana Azucenan roolissa Giuseppe Verdin Trubaduurissa Kölnin oopperassa vuonna 1895. Fremstad lauloi seuraavien kolmen kauden aikana Kölnissä, Wienissä, Antwerpenissä, Amsterdamissa ja Münchenissä. Hänet kiinnitettiin altto-osiin Bayreuthin musiikkijuhlille Nibelungin sormuksen esityksiä varten vuonna 1896. Fremstad jatkoi lauluopintojaan Italiassa ja sai eniten mainetta Georges Bizet'n Carmenin nimiroolissa ollessaan kiinnitettynä hovioopperaan Müncheniin vuosina 1900–1903.
Ura Yhdysvalloissa
Fremstad teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa marraskuussa 1903 Sieglindenä Wagnerin Valkyyriassa. Hän esiintyi Metropolitan-oopperan tuotannoissa yhteensä 351 kertaa. Hänen useimmin esittämänsä roolit siellä olivat Venus (Tannhäuser), Kundry (Parsifal), Sieglinde (Valkyyria), Isolde (Tristan ja Isolde) ja Elsa (Lohengrin). Fremstadin ohjelmistoon kuului Metropolitan-oopperassa myös rooleja Giacomo Meyerbeerin, Christoph Willibald Gluckin, Pietro Mascagnin, Jacques Offenbachin ja Giacomo Puccinin teoksissa. Hän osallistui lisäksi yhteen esitykseen Richard Straussin Salomesta. Fremstad ei saavuttanut yhdysvaltalaisten yleisöjen keskuudessa suurta suosiota Carmenina, mutta tulkitsi roolin Enrico Caruson vastaesiintyjänä San Franciscossa viimeisenä iltana ennen kaupungin suurta maanjäristystä ja tulipaloa (1906).
Fremstadin teki ensimmäisen esiintymisensä Isoldena Metropolitan-oopperassa vuonna 1908, jolloin esitystä johti Gustav Mahler. Manageri Giulio Gatti-Casazza antoi kauden 1913–1914 päätteeksi Fremstadin sopimuksen Metropolitan-oopperassa umpeutua, sillä hän kiinnitti tämän tilalle laajemman ohjelmiston hallinneen ja matalampaan palkkaan tyytyneen Melanie Kurtin. Fremstad kiersi parin vuoden ajan pitäen resitaaleja. Hän teki ajoittaisia esiintymisiä myös Chicagon, Bostonin ja Manhattanin oopperaseurueiden kanssa. Viimeisen esiintymisensä oopperalaulajana Fremstad teki Puccinin Toscan nimiroolissa Chicagon seurueen kanssa kiertueella Minneapolisissa vuonna 1918. Viimeisen ammattimaisen esiintymisensä hän teki resitaalissaan New Yorkissa 19. tammikuuta 1920. Fremstadilta on säilynyt suhteellisen vähän äänityksiä.
Annie Hopper
Annie Hopper on kanadalainen ydinuskomuskonsultti ja NLP-hypnoterapeutti, joka markkinoi DNRS-itsesuggestioterapiaa hoitona monikemikaaliherkkyyteen, ruoka-aineallergioihin, ME-tautiin, fibromyalgiaan, Lymen tautiin, masennukseen ja POTSiin.
Hoidon lähtökohtana on ajatus, että tulehdukset, homealtistus, pitkäkestoinen stressi tai traumat saattavat "muuttaa aivojen rakennetta". Aivojen rakenteelliset muutokset muuttaisivat niiden stressivastetta sekä immuunijärjestelmän ja umpieritysjärjestelmän toimintaa tavalla, joka laukaisisi keskushermoston taistele, pakene tai jähmety -reaktion. Kyseinen reaktio voisi puolestaan häiritä potilaan fyysistä terveyttä ja tunne-elämää.
Hopperin mukaan monikemikaaliherkkyydessä, ruoka-aineallergioissa, ME-taudissa, fibromyalgiassa, Lymen taudissa, masennuksessa ja POTSissa esiintyisi limbisen järjestelmän ja HPA-akselin yliaktivaatiota, mistä aiheutuisi esimerkiksi yliherkkyyksiä tai kipua. Kroonisessa väsymysoireyhtymässä esiintyy kuitenkin päin vastoin limbisen järjestelmän aliaktivaatiota.
Christopher Weait
Christopher Robert Irving Weait (s. 27. maaliskuuta 1939 Surrey, Englanti) on Kanadassa vaikuttanut fagotisti, säveltäjä ja pedagogi. Hän valmistui New Yorkin osavaltionyliopistosta ja Columbian yliopistosta. Hänen opettajiaan olivat Charles Robert Reinert ja William Polisi. Weait on soittanut Toronton sinfoniaorkesterissa ja esiintynyt sen konserttosolistina. Hän on myös ollut Toronton puhallinkvintetin ja Toronton barokkitrion jäsen.
Annie Hopper
Koulutus
Hopper valmistui hierojaksi vuonna 1990, hyvinvointivalmentajaksi vuonna 2001, ydinuskomuskonsultiksi vuonna 2002 ja NLP-hypnoterapeutiksi vuonna 2008.
Christopher Weait
Vuosina 1972–4 Weait opetti Queen'sin yliopistossa ja 1973–84 Toronton yliopistossa. Hän toimi vuosina 1975–6 International Double Reed Societyn varapuheenjohtajana. Hän oli Toronton kamaripuhaltimien perustaja vuonna 1979 ja johti sitä vuoteen 1985. Hän oli vierailevana professorina Rochesterin yliopistossa ja Indianan yliopiston musiikkikoulussa. Vuonna 1984 Weait aloitti fagotinsoiton opettamisen Ohion osavaltionyliopistossa.
Weaitin sävellysten joukossa ovat hänen itse levyttämänsäkin Variations for Solo Bassoon (1972) ja Lonely Island for Solo Bassoon (1974). Hän on myös tehnyt transkriptioita ja sovituksia sekä kirjoittanut artikkeleita.
Erkki Raide
Erkki Urbanus Raide (ent. Raivander, 15. toukokuuta 1892 Kuorevesi − 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli Viljakkalan punakaartin ylipäällikkö. Ammatiltaan hän oli maalari ja pienviljelijä, joka toimi myös kunnan kirjastonhoitajana.
Diego Novaretti
Diego Martín Novaretti (s. 9. toukokuuta 1985 La Palestina, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa ja Meksikossa.
Novaretti on edustanut ammattilaisurallaan myös argentiinalaista Club Atlético Belgranoa (2003–2009) ja meksikolaista Deportivo Tolucaa (2009–2013). Italialaisseura Lazioon hän siirtyi vuonna 2013 vapaana pelaajana ja teki neljän vuoden sopimuksen.
Erkki Raide
Suomen sisällissodan aikana Raiteesta tuli Viljakkalan punakaartin ylipäällikkö. Hän teloitti ainakin yhden valkoisen vangin, luultuaan vaimonsa tulleen surmatuksi Kansan Lehden esittämien tietojen perusteella. Hän pakeni Tampereelle miestensä mukana, otti osaa Pispalan taisteluihin, joissa haavoittui. Sodan jälkeen hänet tuomittiin valkoisen vangin murhasta kuolemaan ja teloitettiin Suomenlinnan vankileirillä.
Kurnuliejukana
Kurnuliejukana (Porphyrio alleni) on entiseltä nimeltään pikkusulttaanikana, ja se kuuluu kurkilintuihin. Lajin kuvaili ja nimesi Thomas Richard Heywood Thomson vuonna 1842.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 22–25 cm. Värikäs lintu: pää ja alapuoli siniset, selkäpuoli ja siivet vihreät, koivet, silmät ja nokka punaiset. Nuori lintu on ruskeankirjava.
Esiintyminen
Trooppisen Afrikan laji, joka toisinaan eksyy Etelä-Eurooppaan. Harhautuneita lintuja on tavattu lähinnä keskitalvella Kanarialla ja Espanjassa. Monet yksilöt ovat olleet löydettäessä pitkän lentomatkan uuvuttamia tai ne on löydetty kuolleina. Laji on kerran ilmoitettu myös Suomessa: 10.5.1979 Joensuussa Höytiäisen kanavalla.
Elinympäristö
Kosteikot, joissa on runsas ruohovartinen kasvusto.
Libyan kuningaskunta
Libyan kuningaskunta (vuoteen 1963 Libyan yhdistynyt kuningaskunta) itsenäistyi 24. joulukuuta 1951 päämiehenään kuningas Idris I. Kuningaskuntaa leimasivat sisäpoliittiset ja taloudelliset ongelmat. Sen loppukaudella Libyasta löydettiin öljyä, mutta sen tuomia varoja ei saatu jaettua kansalle tehokkaasti. Kuningaskunnan loppu tuli eversti Muammar Gaddafin johtamassa verettömässä vallankaappauksessa 1. syyskuuta 1969, jonka jälkeen kuningas Idris I:n jäi maanpakoon Egyptiin ja Libya jatkoi Libyan arabitasavaltana Gaddafin johdolla.
Itsenäistyminen
thumb|vasen|Libyan miehitysalueet liittoutuneiden vallattua maan Italialta. Britannia valloitti ennen Italian hallussa olleet Kyrenaikan ja Tripolitanian toisessa maailmansodassa. vapaan Ranskan joukot miehittivät myöhemmän Libyan muodostaneista alueista kolmannen eli Fezzanin. Yli 30 vuotta kestäneen italialaisvallan päättyminen herätti ajatuksen Libyan itsenäisyydestä. Kyrenaikassa vaikuttaneen voimakkaan suufilaisen veljeskunnan senusien johtohahmo Mohammed Idris al-Senussi oli palannut Libyaan vietettyään 22 vuotta maanpaossa Egyptissä. Hän oli johtanut 10 000 senusisotilasta brittien puolella Italiaa vastaan ja vaati brittejä tunnustamaan Kyrenaikan itsenäisyyden ja hänen valtansa alueella. Tripolitaniassa oli puolestaan perustettu useita itsenäisyyttä kannattaneita poliittisia järjestöjä, joista kaikki eivät kuitenkaan kannattaneet joidenkin senusien esittämää ajatusta Tripolitanian yhdistämisestä Mohammed Idris al-Senussin valtaan. Britit olivat puolestaan aluksi haluttomia sitoutumaan itsenäisyyteen. Tähän vaikutti etenkin Libyan strateginen sijainti ja muiden suurvaltojen, kuten Yhdysvaltojen, Ranskan ja Neuvostoliiton intressit alueen tulevaisuuden suhteen. Brittien tavoitteena oli lykätä päätös Libyan tulevaisuudesta, kunnes Italian kanssa olisi solmittu rauha ja sen siirtomaiden tulevaisuudesta päätettäisiin yhdessä muiden liittoutuneiden kanssa.
Sodan jälkeen Britanniassa nousi valtaan uusi Työväenpuolueen johtama hallitus. Sen ulkoministeri Ernest Bevin kannatti alueiden välitöntä itsenäistymistä, mutta asioita mutkisti muiden liittoutuneiden vaatimukset sodan jälkeen nopeasti kiristyneessä ilmapiirissä. Neuvostoliitto ehdotti Italian ja Neuvostoliiton jakamaa hallintoa Tripolitaniassa, ja Yhdysvallat vastasi tähän ehdottamalla alueen siirtämistä Yhdistyneiden kansakuntien alaisuuteen kymmenen vuoden ajaksi. Ranska vastusti alueen itsenäistymistä pelätessään sen kannustavan itsenäisyysliikkeitä sen hallitsemissa Tunisiassa ja Algeriassa. Liittoutuneiden solmiessa rauhansopimuksen Italian kanssa helmikuussa 1947 osapuolet julistivat sitoutuvansa neuvottelemaan edelleen Libyan tulevaisuudesta, tai, jos yhteisymmärrystä ei saavutettaisi vuoden kuluessa, asia tulisi viedä YK:n yleiskokouksen käsiteltäväksi. Niinpä asia käsiteltiin yleiskokouksessa huhtikuussa 1949. Kokouksessa britit ja Italia esittivät Yhdysvaltojen tuella brittien Ernest Bevinin ja Italian ulkoministeri Carlo Sforzan mukaan nimetyn Bevin-Sforza-sopimuksen, jolla Libya itsenäistyisi kymmenen vuoden siirtymäajan jälkeen, ja sen ajan Tripolitania olisi Italian, Kyrenaika Britannian ja Fezzan Ranskan hallinnon alainen. Esitys johti laajoihin mielenosoituksiin Libyassa ja muualla arabimaailmassa, ja lopulta se kaatui yleiskokouksessa saman vuoden toukokuussa äänin 37–14.
Kaksi viikkoa Bevin-Sforza-sopimuksen kaatumisen jälkeen Mohammed Idris al-Senussi julisti Kyrenaikan emiraatin brittien tuella itsenäiseksi. 21. marraskuuta 1949 yleiskokous äänesti äänin 48–1, että Libyan kolme aluetta yhdistettäisiin yhdeksi itsenäiseksi alueeksi 1. tammikuuta 1952 mennessä. Libya julkistettiin itsenäiseksi 24. joulukuuta 1951 eli neljä viikkoa ennen määräaikaa. Itsenäisen valtion päämieheksi tuli nyt huomattavasta Libyan sisäisestä vastustuksesta huolimatta kuningas Mohammed Idris al-Senussi hallitsijanimellään Idris I.
Itsenäinen Libya
thumb|Kuningas Idris I. Vastaitsenäistyneellä Libyalla oli kaksi suurta ongelmaa, kansallinen yhtenäisyys ja talous. Kyrenaikalla ja Tripolitanialla oli erilaiset identiteetit ja molemmat alueet pyrkivät edistämään omaa etuaan poliittisesti. Kyrenaikassa paikallisiin vetosi maan kuningas Idris I:n tausta alueella vaikuttaneiden senusien johtajana ja heimoilla oli suuri merkitys alueella. Tripolitania oli puolestaan kaupunkimaisempi ja sisälsi lisäksi noin kaksi kolmasosaa maan väestöstä. Tripolitaniassa oli lisäksi suuri berberivähemmistö ja noin 30 000 maassa pysynyttä italialaissiirtolaista. Kolmannella alueella Fezzanissa oli vain noin 40 000 asukasta, jotka koostuivat pääasiassa mustista ja tuaregeista. Libyan kuningas jakoi valtansa demokraattisesti valitun parlamentin kanssa ja kolmea Libyan aluetta johtivat kuninkaan nimittämät kuvernöörit ja toimeenpaneva kanslia, jonka nimitti samaan tapaan kuningas kuvernöörin suosituksesta. Hallintotapa hyödytti etenkin Tripolitanian suuren väestön valtaa kammoksuneita Kyrenaikaa ja Fezzania, mutta siihen suhtauduttiin nuivasti väkirikkaassa Tripolitaniassa. Tripolitania olikin sittemmin maan sisäisten ongelmien kiehumispiste. Vain kaksi kuukautta itsenäisyydestä Tripolitanian kansallinen kongressipuolue hajotettiin ja sen johtaja Bashir Sa'dawi karkotettiin Egyptiin hänen väitettyään viranomaisten väärentäneen äänestystuloksia. Helmikuussa 1952 Tripolissa syttyi mielenosoituksia, jotka poliisi tukahdutti väkivaltaisesti. Mielenosoitukset jatkuivat myöhemmin kuninkaan tehdessä kaikki puolueet käytännössä laittomiksi vain vuoden sisällä itsenäistymisestä. Mielenosoitukset eivät laimentuneet siitä huolimatta, että aluejohtoisesta hallintojärjestelmästä luovuttiin sisäministerin alaisuudessa toimivien hallinnollisten alueiden hyväksi vuonna 1953.
Sisäiset levottomuudet ja alueiden välinen kilpailu leimasivat Libyan kuningaskunnan koko loppuaikaa. Baathilaisten ja marxilaisten järjestöjen mielenosoitukset tukahdutettiin vuosina 1962, 1964 ja kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967. Ammattiliitot hajotettiin ja opiskelijoita pidätettiin samaan aikaan, kun nämä ryhmät saivat lisää oikeuksia muualla Pohjois-Afrikassa valtaan nousseiden sosialististen hallitusten mukana. Muualla arabimaailmassa merkittäviksi poliittisiksi tekijöiksi nousivat sankarin maineen saanut Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser ja palestiinalaiset. Libya puolestaan jäi eristyksiin länsimielisen ulkopolitiikkansa takia. Etenkin Nasser kritisoi Libyaa, koska se salli länsimaiset sotilastukikohdat alueellan. Yhdysvallat piti Libyaa strategisena alueena sen kilpailussa Neuvostoliittoa vastaan. Maalla oli 5 000 sotilasta ja lentokoneita alun perin italialaisten rakentamassa Wheelusin lentotukikohdassa aina vuoteen 1970 saakka. Syyskuuhun 1969 mennessä eversti Muammar Gaddafin johtama upseerien salaliitto oli vain yksi monesta ryhmästä, joiden tavoitteena oli kuningaskunnan kaatuminen. Gaddafi ja muut upseerit kaappasivat vallan verettömästi 1. syyskuuta 1969 ja kaksi viikkoa myöhemmin Gaddafista tehtiin hallituksen päämies. Idris I:n oli vallankaappauksen aikana Turkissa. Hän ei aluksi suostunut luopumaan vallasta, mutta hyväksyi sittemmin maanpaon Egyptissä. Ulkovallat pyrkivät pysymään hyvissä väleissä suureksi öljyntuottajaksi nousseen maan kanssa ja tunnustivat uuden hallinnon nopeasti.
Nykypäivä
thumb|vasen|Mies [[Bengasissa kuningas Idris I:n kuvan kanssa vuonna 2011.]] Libyan ainoaksi kuninkaaksi jäänyt Idris I kuoli Kairossa vuonna 1983. Kuninkaan muisto on kuitenkin elänyt Libyassa kuningaskunnan kaatumisenkin jälkeen. Gaddafin kukistuttua Libyan sisällissodassa vuonna 2011 kuningaskunnan kannattajat ovat ehdottaneet kuninkaan nostamista takaisin valtaistuimelleen vähintään väliaikaisesti jakaantuneen maan yhdistämiseksi johtohahmon taakse. Ajatuksen vastustajat ovat kuitenkin pitäneet sitä taantumuksellisena. Libyan nykyinen kruununprinssi Mohammed el-Senussi lähti maanpakoon 1980-luvulla ja on huonosti tunnettu hahmo. Kuningaskunnan kannattajien määrästä ei ole luotettavia tietoja.
Talous ja öljy
Ennen öljyn löytymistä Libya kuului maailman köyhimpiin valtioihin. Beduiinien karjalaumat olivat hävitetty Italian vallan aikana ja paikalliselle väestölle ei ollut tarjottu juurikaan opiskelumahdollisuuksia, terveydenhoidon ja sosiaalisten palveluiden ohella siirtomaavallan aikana. Vuoden 1954 väestönlaskennan mukaan 83 % väestöstä oli lukutaidottomia ja bruttokansantuote henkilöä kohden oli vain 35 dollaria. Vuonna 1962 bruttokansantuote henkilöä kohden oli kahdeksankertaistunut, mutta edelleen alle 270 dollaria. Maan suurin tulonlähde oli pitkään Britannialle ja Yhdysvalloille vuokratut sotilastukikohdat. Öljystä alettiin saada huomattavia tuloja vasta vuonna 1965. Vielä vuonna 1961 öljytulojen määrä oli vain 3 miljoonaa dollaria, mutta vuoteen 1969 mennessä öljytulojen määrä oli noussut jo 1 175 miljoonaan dollariin. öljytulojen jakamisessa oli omat ongelmansa suurimman osan tuotoista valuessa ulkomaisille öljy-yhtiöille. Samaan aikaan ongelmana oli nopeasti kasvava inflaatio. Monista kuningaskunnan aikana aloitetuista projekteista peräisin olevat hyödyt alkoivat näkyä vasta Gaddafin johtaman vallankumouksen jälkeisellä ajalla.
Merisirri
Merisirri (Calidris maritima) on Suomessa harvalukuinen ja erittäin uhanalaiseksi luokiteltu kahlaaja. Lajin pesimäkannan kooksi Suomessa arvioidaan noin kymmenkunta paria. Lisäksi talviaikaan lajia tavataan meren rannikolla ja ulkoluodoilla lähes koko sen ajan kun meri on auki. Lajin nimesi Morten Thrane Brünnich 1764.
Levinneisyys
Merisirri pesii pohjoisen tundramaastossa ja talvehtii merenrannalla vähän etelämpänä. Maailman populaation kooksi arvioidaan 170 000–220 000 yksilöä. Norjassa pesii 15 000 paria ja Ruotsin Lapissa 1 000-3 000 paria. Koko maailmanpopulaation arvellaan olevan elinvoimainen.
Tuntomerkit
Linnun pituus on 19–22 senttiä, siipien kärkiväli 42–46 senttiä ja paino 55-105 grammaa. Naaras on kookkaampi.
Päältä tummanharmaa, alta vaaleampi. Pesimäaikaan puvussa on hieno purppuranhehku. Koivet ja nokan tyvi kesäpuvussa kellertävät, talvella oranssit. Lennossa erottuu siivellä kapea valkoinen juova.
Soidinlaulu on kirskahtava trii-trii-trii huuto. Varoitusäänet hiljaisia: kriiih, pri-pri-pri. Ruokailevista parvista kuuluu polveilevaa pulputusta.
Elinympäristö ja käyttäytyminen
Suomessa merisirrit pesivät Lapin käsivarren karuilla tunturiylängöillä. Lisääntymiskauden ulkopuolella merisirrit liikkuvat kivisillä merenrannoilla. Muuttoaikoina marras-joulukuussa sekä toukokuussa voi Saaristomeren ulkokareilla tavata kymmenpäisiä, toisinaan jopa satapäisen, parvia. Merisirri onkin ainoa kahlaajalaji, jota tapaa säännöllisesti sydäntalvella Pohjolassa.
Jurmon Lintuasemalla merisirrejä on merkitty lukurenkailla ja jalkalipuilla vuodesta 2011 alkaen. Yksilöllisten tunnusmerkkien avulla on saatu selville, että Suomessa talvehtivat linnut pesivät todennäköisesti Huippuvuorilla. Suomessa pesivien lintujen talvehtimisalueita ei tunneta, mutta yksi Lapin tunturiylängöllä rengastettu lintu on tavattu talvehtimisaikana Norjan rannikolta.
Vanhin suomalainen rengastettu merisirri on ollut 20 vuotta 4 kuukautta ja 15 päivää vanha. Euroopan vanhimmaksi mainitaan kuitenkin ruotsalainen 19 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen lintu.
Lisääntyminen
Naaras munii kesä-heinäkuun aikana matalaan kuoppaan 3–4 vihertävää tai rusehtavaa, ruskeatäpläistä munaa. Koiras kantaa päävastuun noin 3 viikon haudonnasta ja poikasten hoidosta.
Ravinto
Merisirrin ravintoa ovat hyönteiset, nilviäiset ja äyriäiset.
Hanna Schygulla
thumb|Hanna Schygulla, 2005 Hanna Schygulla (s. 25. joulukuuta 1943 Königshütte, Ylä-Sleesia, Saksan miehitysalue) on saksalainen näyttelijä ja chansonlaulaja. thumb|Hanna Schygullan syntymäkoti. Schygullan vanhemmat olivat Antonie (o.s. Mzyk) ja Joseph Schygulla. Joseph Schygulla oli jalkaväensotilas Saksan armeijassa toisen maailmansodan aikana. Amerikkalaiset joukot vangitsivat hänet Italiassa, ja hän oli sotavankina vuoteen 1948 asti. Tällä välin äiti ja tytär pakenivat Müncheniin.
Hanna Schygulla opiskeli Münchenissä 1960-luvulla romaanisia kieliä sekä saksan kieltä ja kirjallisuutta. Näyttelijän urallaan hänet tunnetaan etenkin Rainer Werner Fassbinderin luottonäyttelijänä, joka oli pääosassa monissa hänen elokuvissaan, kuten Maria Braunin avioliitto (1979) ja Lili Marleen (1981) sekä televisiosarjassa Berlin Alexanderplatz (1980). Saksalaisten elokuvien lisäksi hän on näytellyt ranskalaisissa, italialaisissa ja amerikkalaisissa elokuvissa tunnettujen ohjaajien töissä, muun muassa Ettore Scolan ja Jean-Luc Godardin. 1990-luvulla hän tuli tunnetuksi chanson-laulajana. Schygulla on asunut Pariisissa vuodesta 1981.
Sieglinde Wagner
thumb|right|Sieglinde Wagnerin hautakivi
Sieglinde Wagner (21. huhtikuuta 1921 Linz – 31. joulukuuta 2003 Berliini) oli saksalainen ooppera-, oratorio- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan altto.
Wagner opiskeli Linzin konservatoriossa ja sitten muun muassa Luise Willerin johdolla Münchenissä. Vuonna 1942 hän teki debyyttinsä Linzin kansallisteatterissa Erdan roolissa Richard Wagnerin Reininkullassa. Vuonna 1947 Wagner sai kiinnityksen Volksoper Wieniin, jonka esiintyjistöön hän kuului vuoteen 1952. Tämän jälkeen hän lauloi Deutsche Oper Berlinissä vuoteen 1987 saakka. Wagner lauloi myös vierailevana esiintyjänä muun muassa Milanon La Scalassa, Roomassa, Amsterdamissa, Madridissa ja Barcelonassa. Vuodesta 1949 hän osallistui Salzburgin musiikkijuhlille. Siellä hän esiintyi esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin teosten esityksissä ja uusien teosten kantaesityksissä. Bayreuthin musiikkijuhlilla Wagner esiintyi useissa rooleissa Richard Wagnerin eri oopperoissa 1960–1970-luvuilla.
Wagner oli myös konsertti- ja oratoriolaulaja, joka tulkitsi erityisesti Johann Sebastian Bachin teoksia. Hänen muuhun konserttiohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Ludwig van Beethovenin Missa Solemnis.
Ferdinand Salokangas
Väinö Teodor Ferdinand Salokangas (25. lokakuuta 1903 Hyvinkää – 21. toukokuuta 1981) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli 1950-luvulla useita omintakeisia rakennuksia Rovaniemelle.
Salokangas valmistui arkkitehdiksi 1931 ja työskenteli vuoteen 1934 Teknillisen korkeakoulun assistenttina sekä apulaisena muun muassa Oiva Kallion, Hilding Ekelundin ja Jalmari Peltosen arkkitehtitoimistoissa, kunnes perusti oman toimiston. Salokangas johti jatkosodan aikana vuosina 1942–1943 talvisodassa pommitettujen Sortavalan ja Käkisalmen kaupunkien jälleenrakentamista. Sodan jälkeen hän työskenteli Rovaniemellä Lapin jälleenrakentamisen johtajana 1945–1948 ja sen jälkeen hänellä oli kaupungissa oma toimisto vuosina 1948–1956. Salokangas suunnitteli Rovaniemelle julkisia rakennuksia sekä kerros- ja omakotitaloja. Varsinkin 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa Salokankaan suunnittelemissa taloissa oli omintakeisia koristeaiheita muun muassa portaiden ja parvekkeiden kaiteissa, ikkunaluukuissa ja räystästuissa. Yksi usein esiintynyt koristeaihe oli Salokankaalla metallilevyyn tai puuhun leikattu tähti. Vuodesta 1956 Salokangas oli Helsingin kaupungin apulaisarkkitehtina eläkkeelle jäämiseen asti.
Kristina Rolin
Kristina Rolin on suomalainen tieteenfilosofi. Hän väitteli Minnesotan yliopistossa filosofian tohtoriksi vuonna 1996. Hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa tutkijana vuosina 2014-2018, ja työskentelee nykyään Tampereen yliopistossa tutkimusetiikan yliopistonlehtorina. Lisäksi hän toimii ohjaajana Suomen Akatemian tutkimushankkeessa Sosiaalinen ja kognitiivinen monimuotoisuus tieteissä. Rolinin tutkimukset ovat keskittyneet ennen kaikkea sosiaaliseen tietoteoriaan, yhteiskuntatieteiden filosofiaan, tieteen etiikkaan sekä feministiseen filosofiaan, ja hänen julkaisujaan löytyy monista merkittävistä alan kirjoista. Hän on osallistunut lisäksi lukuisiin eriarvoisuus- ja kestävyyshankkeisiin.
Kuovisirri
Kuovisirri (Calidris ferruginea) on vuosittain Suomessa vieraileva pitkäkoipinen rantalintu. Lajin kuvaili tieteelle Erik Pontoppidan vuonna 1763.
Koko ja ulkonäkö
Vaalean värityksensä, pitkän kaulansa ja kaarevan nokkansa takia kuovisirri muistuttaa pitkäkoipisirriä, mutta sen koivet ovat lyhyemmät ja tummemmat, ja siivissä on valkeat raidat, jotka näkyvät linnun lentäessä. Juhlapukuinen vanha lintu on alapuolelta voimakkaan punaruskea. Kuvassa on nuori lintu. Linnun pituus on 18–22 cm, siipien kärkiväli 42–46 cm ja paino 45–110 g.
Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu kuovisirri on ollut 19 vuotta 7 kuukautta 21 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin kuovisirri.
Levinneisyys
Kuovisirri pesii Siperian tundralla ja talvehtii Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Australasiassa. Pieni populaatio pesii Alaskassa. Maailman populaatio on kooltaan noin 1,4 miljoonaa yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Se on Suomessa vuosittainen läpimuuttaja kevätmuutolla toukokuussa ja kesäkuun alussa, sekä syysmuutolla heinä–elokuussa.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Kuovisirrin muna. Kuovisirri munii maassa olevaan pesään 4 munaa. Haudonta-aika on 3 viikkoa.
Ravinto
Kuovisirrin ravintoa ovat nilviäiset, madot ja rantojen muut pikkueläimet.
I Am the Club Rocker
I Am the Club Rocker on romanialaisartisti Innan toinen studioalbumi. Sen julkaisi Innan pitkäaikainen yhteistyökumppani Play & Win 19. syyskuuta 2011. Albumi sisältää uuden retro soundin ja se tunnettiin ennen nykyistä nimeään nimellä Powerless, mutta Inna hylkäsi huhun twiittauksellaan. Uuden albumin julkaisun myötä Inna on kannustanut hänen fanejaan ympäri maailmaa vahvistamaan itseään Club Rockeriksi, luodakseen uuden verkkosivuston hänen fanejaan varten keskenään kommunikoimista varten. Play & Win kuvaili albumia heidän siihen mennessä parhaaksi nauhoitukseksi ja sanoi että koko joukko haluaa nähdä I Am the Club Rockerin ympäri maailmaa listojen kärjessä. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Sun Is Up”, ”Club Rocker”, ”Un Momento”, ”Endless” ja ”WOW”.
Korsuorkesteri
Korsuorkesteri on vuonna 1990 perustettu suomalainen yhtye, joka soitti tanssimusiikkia aina sota-ajan lauluista 1960-luvun rautalankaan noin 150 keikan vuosivauhdilla. Yhtyeen tuorein aluevaltaus olivat suositut Korsuhartaus-kirkkokonsertit.
Vuonna 1994 tanssiorkestereiden Suomen-mestaruus toi yhtyeen valtakunnalliseen tietoisuuteen. Jo sitä ennen Korsuorkesteri oli esiintynyt televisiossa ja käynyt kahdesti Floridassa esiintymässä amerikansuomalaisille. Syksyn sävel -kilpailuun Korsuorkesteri osallistui vuosina 1995 ja 1998, saavuttaen 1995 kolmannen sijan.
Korsuorkesterin levytysura alkoi yleisön pyynnöstä jo toisena vuonna perustamisen jälkeen omakustanteisella kasetilla Muistelo ja pari vuotta myöhemmin CD-levyllä Kannaksen poikia. Sen jälkeen orkesteri on julkaissut 13 täyspitkää albumia sekä muutamia single-äänitteitä ja yksittäisiä kappaleita erilaisilla kokoomalevyillä. Lisäksi he ovat toimineet taustaorkesterina monien muiden artistien levyillä. Uusimman levynsä, vuoden 2009 huhtikuussa ilmestyneen albumin Korsuorkesteri Abbey Roadilla, orkesteri kävi levyttämässä Lontoossa Abbey Roadin studiolla.
Suomen-mestaruuden lisäksi Korsuorkesteri on saanut tunnustuksina Vuoden eteläkarjalainen -tittelin, Ruokolahti-palkinnon sekä kultalevyn Etulinjassa-äänitteestä.
Korsuorkesteri on tehnyt vuonna 2010 humpan Ruokolahden leijonasta nimellä Ruokolahden leijona. Pepe Kovanen keksi laulun aiheen sanomalehti Etelä-Saimaan haastattelussa. Lehti kysyi Kovaselta, minkälaisen teoksen hän tekisi kotikunnastaan Ruokolahdesta. Sanoituksen lauluun teki Jorma Toiviainen.
Vuonna 2012 Korsuorkesteri päätti lopettaa esiintymiset ja järjesti Ohi on -konserttikiertueen lokakuussa jäähyväiskiertueeksi.
Vuonna 2014 lokakuussa Korsuorkesteri palaa Korsuorkesterin kertausharjoitukset-kiertueelle.
Andrena melba
Andrena melba on Andrena-sukuun ja maamehiläisten heimoon kuuluva hyönteislaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Warncke vuonna 1966. Sillä ei ole alalajeja.
Kapsi Internet-käyttäjät
Kapsi Internet-käyttäjät ry on keväällä 2003 perustettu oululainen aatteellinen yhdistys, jonka jäsenet ylläpitävät internetpalveluja, kuten omia koti- ja harrastesivustojaan yhteisellä palvelinlaitteistolla. Jäsenten ylläpitämät palvelut eivät saa olla kaupallisia tai tuottaa suoraa voittoa jäsenistölle. Palvelinlaitteistoa ylläpitää yhdistyksen jäsenistä koostuva vapaaehtoisylläpito. Yhdistyksessä voi olla sekä varsinaisia että kannattavia jäseniä sekä yhteisöjäseniä. Yhdistykseen kuuluu yli 4 000 jäsentä.
Toiminta
Yhdistyksen sääntöjenmukainen toiminnan tarkoitus on edistää tietotekniikan osaamista sekä mahdollistaa itsensä ilmaiseminen Internetissä. Osana toimintaansa yhdistys ylläpitää tietotekniikkaresursseja, järjestää tapaamisia, harjoittaa tiedotustoimintaa sekä on mukana alaan liittyvissä tapahtumissa. Yhdistys on ollut esillä eri puolilla Suomea tietotekniikkapainotteisissa nuorisotapahtumissa kuten verkkopelitapahtuma Insomnia ssa, LanTrek -tapahtumassa sekä Vectorama-tapahtumassa.
Vuonna 2012 yhdistys oli mukana kansainvälisessä NATO Cooperative Cyber Defence Centre of Excellencen (NATO CCDCOE) järjestämän kyberpuolustusharjoituksen teknologisessa testauksessa ennen varsinaista harjoitusta.
Kapsi ylläpitää myös kaikille Suomessa asuville tarkoitettua Matrix-pikaviestinpalvelinta nimellä pikaviestin.fi.
Platinaheksafluoridi
Platinaheksafluoridi (PtF6) on platinan ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa platinaheksafluoridi on punaista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Platinaheksafluoridi reagoi veden kanssa ja pelkistyy Pt4+-yhdisteiksi. Platinaheksafluoridi on erittäin voimakas hapetin ja kykenee hapettamaan esimerkiksi hapen ja ksenonin yhdisteiksi [O2]+[PtF6]− ja Xe+[PtF6]−. Yhdiste reagoi myös lasin kanssa.
Platinaheksafluoridia valmistetaan kuumentamalla platinaa fluori-ilmakehässä.
Muutosvoimat Suomi
Muutosvoimat Suomi (MVS) oli suomalainen yhteistyöpuolue. Keväällä 2002 perustettu järjestö rekisteröitiin puolueeksi 24. lokakuuta 2002. MVS osallistui ainoastaan vuoden 2003 eduskuntavaaleihin. Puolue poistettiin rekisteristä 4. toukokuuta 2007 sen jäätyä ilman paikkoja kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
MVS:n perustivat 7. huhtikuuta 2002 Tampereella viisi varsinkin Euroopan unioniin, Nato-jäsenyyteen sekä maassa harjoitettuun talouspolitiikkaan kriittisesti suhtautunutta poliittista järjestöä. Perustajat olivat Vaihtoehtoväki (rp), Vapaan Suomen liitto (VSL) (rp), EU:n vastainen kansanrintama (EUVKr) (ry), Suomi: Ei EU (ry) ja Kommunistisen työväenpuolueen (KTP) Helsingin piirijärjestö (ks. Kommunistien liitto (Suomi)).
Muutosvoimat Suomen perustava kokous valitsi puheenjohtajaksi Vapaan Suomen Liiton Ilkka Hakalehdon. Kesällä 2002 muutosvoimiin liittyi myös Ihmisen perusturva (ry). Neuvotteluja uudesta yhteistyöjärjestöstä oli käyty jo joulukuusta 2000 alkaen. Alkuvaiheessa mukana hankkeessa olivat myös sittemmin vetäytyneet Perussuomalaiset ja KTP. KTP päätti alkuvuonna 2002 jäädä MVS:n ulkopuolelle, mutta puolueen Helsingin piirijärjestö ei noudattanut päätöstä, minkä jälkeen se erotettiin KTP:sta.
MVS osallistui vuoden 2003 eduskuntavaaleihin kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä ja sai 11 485 ääntä (0,41 %). Kehnon vaalimenestyksen jälkeen MVS on viettänyt hiljaiseloa ja esimerkiksi internet-sivut on poistettu käytöstä.
MVS piti liittokokouksen 30. kesäkuuta 2006 Helsingissä. Kokouksessa päätettiin, ettei puolue osallistu vuoden 2007 eduskuntavaaleihin, vaan sen jäsenjärjestöt lähtevät mukaan omilla listoillaan. Hyväksytyssä toimintasuunnitelmassa MVS ilmoitti toimivansa ”uusliberalismin hegemonian murtamiseksi [ja] demokraattisen yhteisvastuullisen hyvinvointiyhteiskunnan rakentamiseksi”. Uudeksi puheenjohtajaksi kokous valitsi Kommunistien liiton Reijo Katajarannan.
Louis (Evreux)
Louis de France (1276 – 19. toukokuuta 1319 Longport-sur-Orge) oli ranskalainen Kapetingien dynastiaan kuulunut ruhtinas sekä Evreux’n, Etampesin ja Beaumont-le-Roger’n kreivi. Hän oli Ranskan kuningas Filip III Rohkean ja Brabantin Marien (1254-1321) poika.
Hän oli kuningas Filip IV Kauniin nuorempi veli, ja myös häneltä hän sai läänityksekseen Exreux’n kreivikunnan vuosien 1298 ja 1309 välisenä aikana (riippuu lähteestä mihin vedotaan).
Elämäkerta
Päinvastoin kuin lukuisat aikalaisensa, Louis oli vakaasti rauhan puolesta toiminut ruhtinas. Hän puolusti vankkumattomasti omaa valtiotaan kirkon pyrkimyksiä vastaan sekä näin avusti veljeään Filip IV Kaunista tämän taistelussa paavi Bonifacius VIII vastaa.
Louis osallistui myös vuonna 1297 tehtyyn sotaretkeen Flanderia vastaan, Flanderin sotaretket uusiutuivat vuonna 1304 ja 1315. Hänen veljenpoikansa kuningas Filip VI korotti Exreunx’n päärikunnaksi vuonna 1316.
Avioliitto ja lapset
Hän avioitui vuonna 1301 Artois’n Marguriten (n. 1285 † 1311) kanssa, Vaimon vanhemmat olivat Artois’n Filip ja Bretagnen Blanche. Avioliitosta olivat lapset:
Louis on alkuna kapetingisukuiselle Evreux-Navarren dynastialle.
Herttamisääri
Herttamisääri on neljän pelaajan korttipeli. Pelissä yritetään välttää hertan ja patarouvan saamista. Kerätyistä hertoista saa jokaisesta yhden miinuspisteen ja patarouvasta 13 miinuspistettä. Jos pelaajan onnistuu saada kaikki pistekortit yhden kierroksen aikana, hän voi joko lisätä itselleen 26 pluspistettä tai lisätä kaikille muille 26 miinuspistettä eli kyseessä on slammi. Pelin voittaja on se, joka on menettänyt vähiten pisteitä jonkun pelaajan rikkoessa 100 miinuspisteen rajan.
Lefort
Lefort oli Venäjän keisarillisen laivaston Imperatritsa Aleksandra -luokan 94-tykkinen linjalaiva, joka kaatui ja upposi syysmyrskyssä 22. syyskuuta 1857 Suomenlahdella Suursaaren ja Tytärsaaren välissä. Onnettomuudessa sai surmansa 826 miehistönjäsentä.