cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?
Ehdokkuudet
Oscar-ehdokkuudet, 1963
Golden Globe-ehdokkuudet, 1963
BAFTA-ehdokkuudet, 1964
Directors Guild of America-ehdokkuudet, 1963
Kari Numminen
Kari Numminen (s. 11. tammikuuta 1962 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän nousi Turun Palloseuran junioreista edustusjoukkueeseen kaudeksi 1983-1984 ja pelasi tuolla kaudella SM-liigassa 25 runkosarjaottelua ja kahdeksan pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki kolme maalia.
Kauden 1983–1984 jälkeen Nummisen ura jatkui Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla TuTo:n ja Forssan Palloseuran riveissä sekä kausina 1989–1991 Tanskan pääsarjassa Herlevin joukkueessa.
HS-uutiset
HS-uutiset oli Helsingin Sanomien verkkovideotoimituksen eli HSTV:n tuottama uutislähetys, joka esitettiin päivittäin tv-kanava Nelosella.
George Arliss
George Arliss (10. huhtikuuta 1868 Lontoo – 5. helmikuuta 1946 Lontoo) oli brittiläinen Oscar-palkittu näyttelijä.
HS-uutiset
Ensimmäinen lähetys esitettiin 9. tammikuuta 2014 kello 18:55. Viimeinen lähetys esitettiin 6. joulukuuta 2017. Lähetysaika pysyi samana koko uutisten olemassaolon ajan.
George Arliss
Arliss syntyi Lontoossa ja voitti vuonna 1930 parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta Disraeli.
RM-70
RM-70 on tšekkoslovakialaisvalmisteinen ajoneuvoalustainen raketinheitinjärjestelmä, joka esiteltiin vuonna 1972. Alkuperäisen mallin alustana on Tatra T813, mutta myöhemmissä malleissa käytettiin T815:n alustaa. Suomen puolustusvoimilla on käytössään muunnelma RM-70/85, joka tunnetaan nimellä 122 RakH 89.
George Arliss
Arliss oli syyskuusta 1899 kuolemaansa naimisissa Florence Arlissin kanssa. Parilla oli poika Leslie. George Arliss julkaisi kaksi omaelämäkertateosta ennen kuolemaansa Lontoossa 1946. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
RM-70
Suunnittelu
RM-70 on neuvostoliittolaisen BM-21-järjestelmän raskaampi muunnos. Järjestelmä suunniteltiin vuonna 1972 alun perin parantamaan armeijan nopean toiminnan suorituskykyä. Ajoneuvoalustaksi vaihdettiin kuusipyörävetoisen Ural 375D:n sijaan kahdeksanpyörävetoinen ja panssaroidulla ohjaamolla varustettu Tatra T813. Itse asejärjestelmä on lähes täysin sama kuin BM-21:ssä. Pidemmän alustansa ansiosta RM-70:een mahtuu ylimääräinen 40 kappaleen tuliannos raketteja. Heitinjärjestelmää myytiin alussa huomattavia määriä Itä-Saksan kansanarmeijalle. Neuvostoliiton hajottua ja Tšekkoslovakian hajottua Tšekiksi ja Slovakiaksi niitä myytiin useisiin Afrikan, Amerikan, Aasian ja Euroopan maihin.
HS-uutiset
HS-uutiset korvasi aiemmin Nelosella esitetyn Nelosen uutiset. HS-uutiset olivat perinteisen uutislähetyksen sijaan verkkovetoinen uutiskonsepti.
RM-70
Ominaisuuksia
Raketinheittimen maalialue on noin kolme hehtaaria eli suhteellisen suuri. Heitin on tykkiä epätarkempi, mutta toisaalta huomattavasti tulivoimaisempi, ja ajoneuvoalustaisena myös sen liikkuvuus on hyvä.
HS-uutiset
HS-uutisia seurasi HS-sää, joka esitettiin yleensä kello 18.58.
RM-70
Ominaisuuksia
Heittimessä on 40 putkea. Kunkin raketin massa on 66 kg ja esisirpaloidun ammuksen räjähdysaineena on heksotoli. Raketissa on 20 kg putkiruutia, joka lähettää raketin matkaan noin 700 m/s nopeudella. Raketin voi laukaista joko sisältä ajoneuvosta tai laukaisulaitteelta. Laukaisulaitteella valitaan haluttu määrä raketteja, jonka jälkeen ne voi lähettää puolen sekunnin välein. Ammuttavien sarjojen lyhin väliaika on 1–2 minuuttia. Raketin suurin kantama on 20,4 km, mutta sitä voi säätää lyhyemmäksi jarrurenkailla.
Muu aseistus
Tšekin armeijan panssariohjaamolla varustetun Tatra T813:n lisäaseistukseen kuuluu vz.59 -konekivääri, neljä Vz 58 V -rynnäkkökivääriä sekä panssarintorjuntaan tarkoitettu RPG-7-sinko.
Sarankulman junaturma
Sarankulman junaturma tapahtui 1. kesäkuuta 1989 Riihimäen ja Tampereen välisellä rataosalla Sarankulmassa Tampereen eteläpuolella, kun Seinäjoelta Haapamäen kautta Helsinkiin matkalla ollut pikajuna 42 ajoi 100 kilometrin tuntinopeudella vaihteeseen, jossa suurin sallittu nopeus olisi ollut 35 kilometriä tunnissa. Junan veturi ja osa vaunuista suistui kiskoilta. Onnettomuudessa loukkaantui 15 matkustajaa, ja onnettomuusjunan veturi Dr13 numero 2342 jouduttiin hylkäämään sen saamien vaurioiden vuoksi.
RM-70
RM-70/85 (122 RakH 89)
Itä-Saksan armeijalle myytiin 36 kappaletta, jotka myytiin edelleen Suomen puolustusvoimille Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen. Suomessa järjestelmä tunnetaan nimellä 122 Rakh 89. Heittimien suuntauslaitteistoa modernisoitiin siten, että alkuperäinen sähköllä toimiva järjestelmä korvattiin hydraulisella ja renkaiksi vaihdettiin turvatäyterenkaat. Myös naamiointia ja varustusta parannettiin.
RM-70/85M
Slovakian asevoimille päätyi joitain yksilöitä, jotka ovat todennäköisesti peräisin toisesta Itä-Saksan armeijalle myydystä erästä. Erää ei koskaan toimitettu, sillä Saksojen yhdistymisen jälkeen kaikki armeijan hankinnat peruttiin. Järjestelmien valmistus oli jo ehditty aloittaa, ja ne viimeisteltiin Slovakian Dubnica nad Váhomissa. Vuonna 2000 järjestelmiä päätettiin nykyaikaistaa. Työ teetettiin kahdessa vaiheessa Konštrukta Trečínillä ja saksalaisella Diehlillä. Aluksi ohjaamoihin asennettiin uudet navigointilaitteistot ja radiojärjestelmät. Nämä versiot tunnetaan nimellä RM-70/85M.
RM-70 Modular
Toisessa vaiheessa Slovakian armeijan RM-70/85:t uusittiin niin perusteellisesti, että ainoaksi alkuperäiseksi osaksi jäi ajoneuvoalusta. Sen päälle asennettiin panssaroitu ohjaamo ja hydraulisesti toimiva latausjärjestelmä. Laukaisujärjestelmästä tuli kokonaan tietokoneohjattu. Modernisoidun heittimen tuliannos on 28 kappaletta 122 mm raketteja tai vaihtoehtoisesti kuusi 227 mm rakettia, joita käytetään myös yhdysvaltalaisessa M270 MLRS -heittimessä. Näin järjestelmästä on saatu Nato-yhteensopiva. Tämän version nimeksi tuli RM-70M (Modular). Slovakian armeija tilasi muutostyön kaikkiaan 26 ajoneuvolle. Muutostyötä on tarjottu myös muiden maiden armeijoille.
Peugeot J5
Peugeot J5 on Peugeot’n vuosina 1981–1994 valmistama pakettiautomalli. Se on tekniikaltaan ja ulkonäöltään lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton, Citroën C25:n ja Alfa Romeo AR6:n kanssa. Isossa-Britanniassa autoa myytiin myös Talbot Express -nimisenä. Peugeot J5 menestyi hyvin kotimaassaan Ranskassa, mutta jäi muualla hieman sisarmalliensa varjoon, muun muassa Fiatin vahvempien hyötyajoneuvojen markkinointiverkostojen vuoksi. Sisarmalliensa tavoin malli oli kuitenkin erityisen suosittu matkailuautojen alustana. Sukupolven vaihtuessa vuonna 1994 mallinimeksi vaihdettiin Peugeot Boxer. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot J5.J5:n bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä kaasutinmoottoreita ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselmoottorit olivat kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienempi oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävä (69 hv) ja suurempi 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (73 hv). Voimansiirtona kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto.vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot J5 -matkailuauto.Peugeot J5 sisarmalleineen koki vuonna 1990 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ajovalot ja etusäleikkö vaihdettiin uusiin.
Sosiaalidemokratia
Sosiaalidemokratia (vanh. sosialidemokratia) on poliittinen aate, joka kehittyi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa marxilaisten sosialistien joukossa. Sosiaalidemokratian mukaan siirtyminen sosialistiseen yhteiskuntaan on mahdollista parlamentaarisen kehityksen kautta vallankumouksen sijaan.
1900-luvun aikana suomalainen käsitys sosiaalidemokratiasta on muuttunut tarkoittamaan yhä enemmän sekataloutta tai eräänlaista sosiaalisin perustein ohjattua markkinataloutta. Samalla puolueet ovat etääntyneet marxismista ja luokkataistelusta. Maailmassa on kuitenkin sosiaalidemokraattisia ryhmiä, jotka kannattavat yhä suurten alojen tuotantovälineiden haltuunottoa. Käsitys vallitsi myös Suomen sosiaalidemokraattien keskuudessa 1970-luvulle saakka. Nykyisin suuri osa sosiaalidemokraatisista puolueista ei näe ristiriitaa kapitalistisen markkinatalouden ja sosiaalidemokraattisen yhteiskuntanäkemyksen välillä. Sosiaalidemokratia muuttaa yhteiskuntaa vähittäisten muutosten kautta demokraattisia vaikutuskeinoja hyödyntämällä. Historiallisesti sosiaalidemokraatteja on myös kutsuttu parlamentarististen menettelytapojensa takia reformistisosialisteiksi, erotuksena vallankumoussosialisteista. Reformisosialistit näkivät reformeja tarvittavan kapitalismin välinpitämättömyyttä vastaan.
Sosiaalidemokratian tavoitteet
Sosiaalidemokraatit, toisin kuin vallankumoussosialistit, haluavat edistää demokraattista päätöksentekotapaa, koska heidän näkemyksensä mukaan väestön enemmistön ottaminen mukaan päätöksentekoon johtaa luonnostaan ja rauhallisen kehityksen kautta työtä tekevän enemmistön aseman parantamiseen suhteessa pääoman omistajiin. Kapitalismin haittojen torjumista varten sosiaalidemokraatit pitävät tarpeellisena, että yhteiskunta säätelee ja täydentää markkinataloutta.
Se kuinka laajalti yhteiskunnan tulisi puuttua talouselämän toimintaan, on aina ollut sosiaalidemokraattien itsensä parissa vilkkaan keskustelun kohteena. Yleisesti ottaen nykyiset sosiaalidemokraatit kannattavat laajoja maksuttomia tai edullisia julkisia palveluita, kuten koulutusta ja terveydenhuoltoa, sekä ihmisten toimeentulon turvaamista julkisesti maksettavilla tuilla sellaisissa elämäntilanteissa, joissa perustoimeentulo olisi muuten uhattuna. Historiallisesti jotkut sosiaalidemokraatit ovat nähneet liikkeen lopullisena tavoitteena yhteiskunnan, jossa Marxin oppien mukaisesti tuotantovälineet olisivat yhteisesti omistettuja ennemmin kuin yksityisomaisuutta. Nykyisin harvat sosiaalidemokraattiset liikkeet kuitenkin pitävät tätä tavoitteenaan edes pitkällä aikavälillä; sen sijaan ne pitävät tavoiteltavana yhteiskuntamallina hyvinvointivaltiota.
Sosiaalidemokratian arvopohja on lainattu Ranskan suuren vallankumouksen ihanteista: vapaus, veljeys ja tasa-arvo. Nykyisin ne on ajanmukaistettu muotoon vapaus, solidaarisuus ja tasa-arvo esimerkiksi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen periaateohjelmassa. Muita sosiaalidemokraattisia arvoja ovat esimerkiksi yhteisvastuu ja oikeus työhön.
Sosiaalidemokratia Suomessa
”Suomen ensimmäiseksi sosiaalidemokraatiksi” on luonnehdittu 1890-luvun alkupuolella Helsingin työväenyhdistyksessä vaikuttanutta kirjansitoja Vilho Virtaa. Järjestäytynyt sosiaalidemokraattinen liike Suomessa sai alkunsa 1899 kun työväenyhdistysten edustajat ympäri maan perustivat Suomen työväenpuolueen, joka myöhemmin oli kehittyvä Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi (Suomessa puolue kirjoittaa nimensä aina ”yhdellä aalla”). Edustajat julistivat Forssan ohjelmassa listan tavoitteita, jotka he asettivat puolueelle poliittisen päätöksentekoprosessin kautta toteutettaviksi. Tavoitteisiin kuuluivat, muun muassa yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, suhteellinen vaalijärjestelmä, lainsäädäntöoikeuden asettaminen kansalle (monarkin sijaan), yhdistymis-, kokoontumis-, paino-, ja sananvapaudet, työajan määrääminen 8-tuntiseksi, oppivelvollisuus, maksuton opetus, naisten ja miesten yhdenvertaisuus, työsuojelulainsäädännön kehittäminen, progressiivinen verotus sekä maksuton lääkärin apu.
Heti ensimmäisissä vaaleissa 1907 sosiaalidemokraatit saavuttivat suurimman puolueen aseman eduskunnassa, ja 1900-luvulla vain harvoja eduskuntavaaleja lukuun ottamatta sosiaalidemokraattinen puolue oli Suomen suurin puolue. Ei siis ole yllättävää, että sosiaalidemokraatit panivat toimeen jokseenkin kaikki alkuperäisten tavoitteidensa mukaiset muutokset. Nykyinen suomalainen yhteiskunta on pitkälti näiden muutosten seurausta.
Vielä vuonna 1975 SDP:n puoluekokouksen hyväksymässä ohjelmassa vaadittiin pankkien ja vakuutuslaitosten ottamista yhteiskunnan hallintaan - SDP:ssä elettiin radikaalin vasemmiston voiman aikaa. Sittemmin 80-luvun mittaan SDP otti huomattavasti maltillisemman linjan, ja vuonna 1987 puolue oli jo yhteisessä hallituksessa Kansallisen Kokoomuksen kanssa.
Keskustavasemmistolainen sosiaalidemokratia ja oikeistodemarit
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen entinen puheenjohtaja Jutta Urpilainen oli määritellyt SDP:n nykyisen linjan keskustavasemmistolaiseksi. Puolueen oikeistolaisempaan laitaan kuuluvia on pitkään kutsuttu ”oikeistodemareiksi”, esimerkiksi EU-parlamentaarikko Lasse Lehtinen käyttää tätä ilmaisua itsekin itsestään. Oikeistodemarien ideologia on usein lähellä sosiaaliliberalismia.
Sosiaalidemokratian keskustalaistuminen sai alkunsa saksalaisen sosialistin Eduard Bernsteinin revisionismiksi kutsutusta ajattelusta, jonka mukaan kapitalismista sosialismiin siirtymiseen ei tarvita vallankumousta ja yhteiskunnallinen uudistustyö voi muutenkin tapahtua täysin porvarillisen valtion laillisissa puitteissa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen tapahtunut ns. ministerisosialismin leviäminen eli sosiaalidemokraattien ottaminen mukaan hallituksiin oli oleellinen osa sosiaalidemokraattisten puolueiden siirtymistä ”oikealle”. Nykyään keskustavasemmistolaista sosiaalidemokratiaa edustavat kaikki suurimmat sosiaalidemokraattisiksi julistautuvat puolueet.
Kuitenkin vuonna 1944 perustettu Suomen Kansan Demokraattinen Liitto sai jäsenikseen lukuisia ”oikeistososiaalidemokratiaa” kavahtaneita sosiaalidemokraatteja. 1950-luvulla SDP:n suunnasta käyty kamppailu johti puolueen hajoamiseen kahtia, vasemmistolaisempaa politiikkaa kannattaneiden muodostaessa Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton.
Vaikka TPSL:kään ei ollut suoranaisesti vallankumouksellinen järjestö, on viimeistään puoluehajaannuksen päätyttyä 1970-luvun alussa Suomen sosiaalidemokraattinen liike ollut lähes poikkeuksetta luettavissa keskustavasemmistolaiseksi.
Suomessa sosiaaliliberalismia on katsottu edustaneen SDP:n ”oikea siipi”. Järjestäytyneen muodon tämä aatesuunta sai 2000-luvulla, kun aiemman pääministerin ja SDP:n puheenjohtaja Paavo Lipposen lähipiiri järjestäytyi ”Tölö Unga Socialister” ja ”Helsingin Demokraatit” puolueosastoihin.
Sosiaalinen ja eettinen markkinatalous
Sosiaalidemokraattisen liikkeen piirissä kannatusta saa eettinen ja sosiaalinen markkinatalous. Sen mukaan on tärkeää, että ihmisten väliseen tasa-arvoon ja yhteisvastuuseen perustuva eettinen ajattelu ohjaa yhteiskunnan toimia yksityisomistukseen perustuvan ja kilpailullisen markkinatalouden oloissa.
Sosiaalidemokraattisen liikkeen historiallinen rooli eurooppalaisen ja pohjoismaisen hyvinvointivaltion rakentamisessa nähdään tärkeänä.
Pohjoismaiselle sosiaalidemokraattiselle hyvinvointivaltiolle ominaista ovat laajat yhteisesti verovaroin rahoitetut julkiset palvelut, palkansaajan asemaa turvaavat kattavat työelämän sopimukset sekä yhteiskunnan kaikille kansalaisille takaama sosiaaliturva ja sosiaalivakuutus. Yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuus ja kaikkien osallisuus tuovat myönteisiä vaikutuksia myös talouden kasvulle ja työllisyydelle.
Eettisessä ja sosiaalisessa markkinataloudessa yhdistyvät täten talouden resurssien ohjauksen tehokkuus sekä yhteiskunnallinen solidaarisuus.
Sosiaalinen markkinatalous talousjärjestelmän pohjana
1800-luvun lopulta alkaen revisionistit, kuten Eduard Bernstein, kyseenalaistivat Karl Marxin ajatukset vallankumouksen välttämättömyydestä työväen olojen parantumisen ehtona (revisio = uudelleentarkastus).
Talouden tosiseikat tuli ottaa huomioon, eikä kapitalismi ollut ennustetuksista huolimatta tuhoutumassa.
Nykyaikana sosiaalista markkinataloutta kannattavien sosiaalidemokraattien piirissä nähdään, että markkinatalouden kannustus- ja kilpailuvaikutukset vievät talouden innovaatioita eteenpäin, mutta täysin vapaa ja sääntelemätön markkinatalous johtaa epäsosiaaliseen ja eriarvoiseen yhteiskuntaan.
Saavuttaakseen sosiaalisemman markkinatalouden on julkisen sektorin tehtävä ohjata, täydentää ja sosiaalistaa markkinataloutta.
Hyvinvointivaltion tulee muun muassa taata riittävät koulutusinvestoinnit, sosiaalivakuutuksen ja sosiaaliturvan haavoittuvissa elämänvaiheissa, kuten vanhuuden, vammautumisen, työttömyyden ja sairauden ajanjaksoina. Samoin yhteiskunnan on julkisin varoin vastattava terveydenhuollosta ja hyvinvointipalveluiden luomisesta. Tuloksena on vapaata markkinataloutta sosiaalisempi talousjärjestelmä ja tulonjako.
António Egas Moniz
António Caetano de Abreu Freire Egas Moniz (29. marraskuuta 1874 – 13. joulukuuta 1955 Lissabon) oli portugalilainen neurologi. Hänelle myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto vuonna 1949 lobotomian kehittämisestä (palkinto jaettiin Walter Rudolf Hessin kanssa).
Sosiaalidemokratia
Sosiaalinen markkinatalous talousjärjestelmän pohjana
Taloudessa voidaan tällöin sääntelemätöntä markkinaohjausta korkeammin arvottaa sosiaalista tasavertaisuutta, sosiaalisia ihmisoikeuksia ja tasavertaisia elämisen mahdollisuuksia edistävien julkishyödykkeiden tuotanto.
Luotaessa inhimillisten resurssien käyttöönottoa edistäviä ja yksilön valinnanvapautta lisääviä yhteiskunnan rakenteita, vähentää tämä samalla yhteiskunnassa syntyvää syrjintää ja raivaa pois köyhyyteen ja syntyperään perustuvia valinnanmahdollisuuksien rajoituksia. Näin toteutuu eettisessä ja sosiaalisessa markkinataloudessa sääntelemätöntä markkinataloutta paremmin talouden resurssien ohjauksen tehokkuus, valintojen vapaus sekä yhteiskunnallinen solidaarisuus.
António Egas Moniz
Tulokset, joita Moniz väitti saaneensa, herättivät suurta kiinnostusta hänen kirjansa julkaisuvuonna 1936. Hänen epätarkkuutensa, törkeä huolimattomuutensa ja mahdollinen epärehellisyytensä ohitettiin terapeuttisen innostuksen huumassa. Monizin työ johti "psykokirurgian" (hänen itsensä keksimä termi) räjähdysmäiseen kasvuun kaikkialla maailmassa, muun muassa Brasiliassa, Isossa-Britanniassa ja erityisesti Italiassa. Suurinta vastakaikua psykokirurgia sai Yhdysvalloissa, missä neurologi Walter Freeman keksi uuden kirurgisen menetelmän, jota hän kutsui transorbitaaliseksi lobotomiaksi. Vuoteen 1949 mennessä Yhdysvalloissa oli tehty yli 10 000 tällaista leikkausta, ja seuraavat 10 000 tehtiin seuraavan kahden vuoden aikana.
Sosiaalidemokratia
Sosiaalinen markkinatalous talousjärjestelmän pohjana
Pohjoismaisessa sosiaalidemokraattisessa talousajattelun perinteessä on julkisella ohjauksella voitu ehkäistä tuotannontekijöiden, kuten työvoiman ja luonnon hyödyntäminen alihintaan tai jopa niiden riisto, jotka sääntelemättömässä kapitalismissa toteutuisivat ilman kestäviä ja eettisiä rajoja.
António Egas Moniz
Monizilla oli myös poliittinen ura. Hän istui Portugalin parlamentissa 1903–1917 ja toimi muun muassa ulkoministerinä 1918 sekä suurlähettiläänä Espanjassa. Jätettyään politiikan hän toimi vuosina 1921–1944 neurologian professorina Lissabonin yliopistossa.
Inesu Emiko Takeoka
Inesu Emiko Takeoka (s. 1. toukokuuta 1971) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
António Egas Moniz
Psykiatrinen potilas ampui Monizia vuonna 1949, mutta hän selvisi hengissä ja kuoli vasta vuonna 1955.
Al Misratah
Al Misratah (myös Misurata tai Mistrata; arabiaksi: مصراتة) on samannimisen maakunnan pääkaupunki Libyan rannikolla, noin 200 kilometriä Tripolista itään. Al Misratahissa on noin 122 000 asukasta. Kaupungin perustivat muinaiset roomalaiset nimellä Tubartis. Sen vauraus perustuu terästeollisuuteen ja vilkkaaseen satamaan.
Inesu Emiko Takeoka
Jalkapallomaajoukkue
Takeoka debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1994. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1995. Hän on pelannut kolme maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Al Misratah
Misrata joutui Libyan sisällissodassa vuonna 2011 Muammar Gaddafin hallituksen joukkojen saartamaksi. Tällöin satoja siviilejä kuoli muun muassa sala-ampujien ja saartavien joukkojen tulituksessa. Gaddafia tukevat joukot myös surmasivat jopa kokonaisia perheitä pelotellakseen väestöä.
Gaddafin surmaamisen jälkeen hänen ruumistaan esiteltiin Misratassa.
Morsiamen isä (vuoden 1991 elokuva)
Morsiamen isä on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Charles Shyerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Steve Martin, Diane Keaton, Kimberly Williams ja Martin Short. Elokuva on uudelleenfilmatisointi Vincente Minnellin vuoden 1950 samannimisestä elokuvasta.
Shermanin piirikunta (Oregon)
Shermanin piirikunta on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 780 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Moron kaupunki. Piirikunta on perustettu 25. helmikuuta 1889.
Morsiamen isä (vuoden 1991 elokuva)
Elokuva on sijalla 92 yhdysvaltalaisen kaapelitelevisioverkko Bravon valitsemien sadan hauskimman elokuvan joukossa.
Elokuvan jatko-osa Father of the Bride Part II sai ensi-iltansa vuonna 1995.
Juoni
George Banks (Steve Martin) on keskiluokkainen perheenpää, jolla on oma urheilukenkiä valmistava yritys San Marinossa, Kaliforniassa. Georgen 22-vuotias tytär Annie (Kimberly Williams) aikoo mennä naimisiin Bryan MacKenzien (George Newbern) kanssa, joka on Bel-Airissa asuvan yläluokkaisen pariskunnan ainoa poika. Annie ja Bryan ovat päättäneet mennä naimisiin, vaikka ovat tunteneet toisensa vasta kolme kuukautta. George ei osaa kuvitella elämää ilman Annieta, joten hän päättää lujasti tehdä tulevista häistä niin epämukavat kuin mahdollista (varsinkin, kun kuulee häiden maksavan 250 dollaria per vieras). Georgen vaimo Nina (Diane Keaton) puolestaan yrittää saada miehensä olemaan iloinen Annien puolesta. Lopulta häät päätetään järjestää Banksien kotona, ja niitä varten palkataan omalaatuinen hääsuunnittelija nimeltä Franck (Martin Short). Sillä välin George yrittää totutella ajatukseen, että Anniesta on tullut aikuinen, jolla on oma elämä.
Anni Vepsäläinen
Anni Vepsäläinen (s. 15. marraskuuta 1963 Mikkeli) on suomalainen yritysjohtaja. Vepsäläinen toimi toukokuusta 2003 TeliaSonera Finlandin toimitusjohtajana, josta tehtävästä erosi huhtikuussa 2005. Ennen toimitusjohtajuuttaan hän oli työskennellyt yrityksen ja sen edeltäjien palveluksessa vuodesta 1987 ja toiminut muun muassa Soneran matkapuhelinpalveluiden johtajana ja sen henkilöstöstä, tuotteista ja palveluista vastaavana johtajana. Vuosina 2006–2008 Vepsäläinen työskenteli HRM Partnersin ja vuosina 2009–2014 Diacor terveyspalvelut Oy:n toimitusjohtajana. Vuodesta 2014 alkaen hän on työskennellyt Suomen Messut Oyj:n toimitusjohtajana.
Vepsäläisen luottamustehtäviin ovat lukeutuneet muun muassa Perloksen, Solidiumin, Suomen Erillisverkot Oy:n ja Terveyspalvelualan Liiton hallitusten jäsenyydet. Hän valmistui tuotantotalouden diplomi-insinööriksi vuonna 1987 Lappeenrannan teknillisestä korkeakoulusta.
Vepsäläinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Jukka-Pekka Puro
Jukka-Pekka Puro (s. 1968) on suomalainen tietokirjailija, viestintätutkija ja kolumnisti. Puro väitteli vuonna 1996 Jyväskylän yliopistosta ja on toiminut tutkimus- ja opetustehtävissä Helsingin, Tampereen ja Turun yliopistoissa, Maanpuolustuskorkeakoulussa sekä Turun kauppakorkeakoulussa. Puro on viestinnän dosentti Jyväskylän ja Turun yliopistoissa.
Säästöpankkiliitto
Säästöpankkiliitto osk on Säästöpankkien yhteenliittymän (Säästöpankkiryhmä) keskusyhteisö. Liitto valvoo ja ohjaa jäsenpankkiensa toimintaa.
Liitto toimi aiemmin nimellä Säästöpankkiliitto ry. Vuonna 2014 liitto muuttui perustettavan Säästöpankkien yhteenliittymän keskusyhteisöksi. Yhteenliittymän toiminta on tarkoitus alkaa vuoden 2014 loppuun mennessä. Tässä yhteydessä liitto muuttui yhdistyksestä osuuskunnaksi. Säästöpankkien yhteenliittymästä pois jättäytynyt Oma Säästöpankki sekä siihen yhdistyvät pankit erosivat liitosta.
Papaveriini
Papaveriini on alkaloidi, jota muun muassa oopiumi sisältää. Se ei kuitenkaan ole opiaatti, vaan eroaa rakenteeltaan muista oopiumin alkaloideista, kuten morfiinista ja kodeiinista. Papaveriinia saadaan oopiumiunikosta (Papaver somniferum).
Hilla Group
thumb|Painotalo Botnia Print Kokkolassa. Hilla Group Oyj (vuoteen 2021 KPK Yhtiöt Oyj) on vuonna 1917 perustettu kirjapainotoimintaan, sanomalehtien julkaisuun ja verkkopalveluihin keskittyvä mediakonserni. Hilla Group julkaisee useita sanomalehtiä, pitää yllä verkkopalveluja sekä harjoittaa paino-, jakelu-, kiinteistö-, tapahtuma- ja julkaisutoimintaa. Tunnetuimmat tuotteet kotimaassa ovat sanomalehdet Keskipohjanmaa ja Kainuun Sanomat sekä kirjapaino Botnia Print.
Konsernin toimitusjohtajana on toiminut helmikuusta 2020 lähtien Mikko Luoma. Häntä aiemmin vuosina 2011-2020 toimitusjohtajana toimi Vesa Pihlajamaa Vuodesta 2009 vuoteen 2011 konsernin toimitusjohtajana toimi Antti Porko. Porkon edeltäjä oli 1988–2009 Eino Laukka.
Yhtiön hallituksen puheenjohtaja on helmikuusta 2020 lähtien ollut Vesa Kaunisto. Häntä ennen puheenjohtajana toimi Mikko Luoma vuodesta 2018. Luoma valittiin KPK Yhtiön toimitusjohtajaksi lokakuussa 2019.
Heinäkuussa 2008 Keski-Pohjanmaan Kirjapaino Oyj myi Kokkolan Kosilassa omistamansa kiinteistön ja tontin osuuskauppa KPO:lle. Keski-Pohjanmaan Kirjapaino Oyj jatkoi tiloissa vuokralaisena syksyyn 2010 saakka. Marraskuun alusta 2010 lähtien Keskipohjanmaa-lehden toimitus, markkinointi, yhtiön hallinto ja konserniin kuuluva Kosila Digimedia ovat olleet Kokkolan Rantakadulla sijaitsevassa Mediakulmassa.
Hilla Group Oyj:n ja HSS Media Ab:n yhteisesti omistama painotalo Botnia Print painaa noin kuuttakymmentä lehteä. Omistajayhtiöiden omien lehtien osuus Botnia Printin liikevaihdosta on noin 75 prosenttia ja ulkopuolisten lehtien noin 25 prosenttia. Hilla Groupin omistusosuus painoyhtiöstä on 65 ja HSS Median 35 prosenttia. Maaliskuussa 2023 Hilla Group ja HSS Media ovat sopineet järjestelystä, jossa Hilla Group lunastaa Botnia Printin koko osakekannan itselleen
Konsernin kustannusyhtiöt Keski-Pohjanmaan Kustannus Oy ja Jokilaaksojen Kustannus Oy liitettiin emoyhtiöön syyskuussa 2009.
Vuonna 2021 KPK Yhtiöt osti Suomalainen Lehtipaino -konsernin osake-enemmistön. Tämän myötä yhtiön medialiiketoiminta laajeni koskettamaan lähes puolta Suomea. Kaupan jälkeen konserni julkaisee 16:ta paikallislehteä, kahdeksaa kaupunkilehteä, kahta maakuntalehteä ja useampia matkailulehtiä.
Toukokuussa 2021 Keskisuomalainen Oyj osti Ilkka-Yhtymä Oyj:n osakkeita KPK Yhtiöt Oyj:ltä yhteensä 4,45 miljoonalla eurolla.
Keski-Pohjanmaan Kirjapaino Oyj:n yhtiökokous 25.4.2019 päätti muuttaa yrityksen nimeksi KPK Yhtiöt Oyj, koska yrityksen liiketoiminta oli kasvanut laajemmaksi kuin mitä entinen kirjapainoaikaan viittava nimi antoi olettaa. Lokakuussa 2021 KPK Yhtiöt Oyj muutti laajentuneen yhtiön nimen Hilla Group Oyj:ksi.
Hilla Group Oyj
Julkaisut
Maakuntamediat:
Paikallismediat: Kaupunkimediat: Matkailumediat:
Uudet Mediaratkaisut
Painaminen ja jakelut
Minako Takashima
Jalkapallomaajoukkue
Takashima debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1994.
Aasainusko
right|thumb|300px|Islantilaisen Ásatrúarfélagiðin jäseniä valmistautumassa blótiin kesän ensimmäisenä päivänä, joka on islannissa yleinen vapaapäivä, vuonna 2009. Aasainusko (ásatrú, asatro) on uuspakanallinen uskonto, joka perustuu muinaisgermaaniseen tai muinaispohjoismaalaiseen perinteeseen. Sen nimessä aasa viittaa vanhaan skandinaavisen jumalsukuun, aasoihin. Aasainusko perustuu ennen kaikkea muinaisnorjankielisten Edda-runojen kuvaamaan skandinaaviseen mytologiaan. Aasainusko on suosittua erityisesti Islannissa, jossa sillä on virallisen uskonnon asema.
Muita aasainuskon muotoja tai alalajeja ovat vanatrú (pääjumalina vaanit, Freija tai Freyr), rökkrtrú (keskittyy Jotuneihin tai Lokin perheeseen), odinismi (pääjumalana Odin), lokeanismi (pääjumalana Loki), Forn Sed (anglosaksinen perinne) ja irminismi, joka on germaaninen perinne.
Oppeja ja seremonioita
Aasainusko on melko joustava ja avoin uskonto. Aasainuskoiset ottavat vanhoista skandinaavisista kirjoituksista itselleen tietynlaisia elämänarvoja. Erityisen tärkeää heille on kunnia, kuten suoraselkäisyys, rehellisyys, viisaus, kohtuullisuus ja omatoimisuus.
Hyvän ja pahan käsitettä dualistisessa mielessä tai synnin käsitettä ei aasainuskossa ole.
Islantilaiset aasainuskoiset sanovat tulkitsevansa tarinat vanhoista jumalista runollisiksi metaforiksi sekä luonnonvoimien ja ihmisen psyyken ilmentymiksi, eivätkä he ota niitä kirjaimellisesti.
Blót on aasaiuskoisten seremonia, jossa uhrataan ja juhlitaan yhdessä.
Aasainuskon vaiheita
1800-luvulla syntyi liike, joka pyrki herättämään germaanisen muinaisuskon henkiin. Nykyaikainen aasainusko on saanut alkunsa Islannissa. Lampaankasvattaja Sveinbjörn Beinteinsson perusti muinaispohjoismaiseen pakanuuteen perustuvan yhteisön, joka sai nimen Ásatrúarfélagið. Yhteisö hyväksyttiin vuonna 1973 Islannissa rekisteröidyksi uskonnolliseksi yhteisöksi. Yhteisöllä on vuonna 2016 yli 3 000 jäsentä, ja se oli tuolloin rakentamassa Islantiin omaa temppeliään.
Islannin jälkeen aasaisuskoisten yhteisöjä alkoi muodostua myös muissa Pohjoismaissa, Englannissa, Yhdysvalloissa ja Saksassa sekä myöhemmin myös muissa maissa.
Äärioikeistolaisuus
Saksalainen uskontotieteilijä S. von Schnurbein väitti vuonna 2003 julkaistussa artikkelissaan, että suurin osa saksalaisten ja pohjoismaisten ásatrú-ryhmien jäsenistä on aatemaailmaltaan äärikansallisia, rasistisia, äärioikeistolaisia tai kansallissosialistisia. Schnurbeinin mukaan šamanismia harjoittavat ásatrú-ryhmät pitävät kuitenkin usein etäisyyttä maahanmuuttajavastaisiin ryhmiin.
Islantilaisen Ásatrúarfélagiðin johtajan Hilmar Örn Hilmarssonin mukaan Islannin aasainuskoisten yhteisö kannattaa suvaitsevaisuutta, ja se on esimerkiksi vihkinyt ihmisiä homoavioliittoihin jo kauan. Hänen mukaansa rasisteja on muunmaalaisten uuspakanaliikkeiden jäsenissä, ja islantilaiset ovat siksi katkaisseet heihin yhteytensä.
Metsämanikki
Metsämanikki (Lonchura tristissima) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Metsämanikkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Starstruck (kappale)
Starstruck on hard rock -yhtye Rainbow’n kappale ja single vuoden 1976 albumilta Rising. Kappale on tyylillisesti kyseisen albumin ”popahtavin”.
Kappaleen kuvaus
”Starstruck” alkaa Ritchie Blackmoren yksinkertaisella kitarariffillä ja jatkuu sitä linjaa loppuun asti. Se on vuosien kuluessa muodostunut Risingin A-puolen suurimmaksi klassikoksi "Tarot Womanin" ohella.
Kappale kertoo kitaristi Blackmorea aikoinaan vainonneesta ranskalaisesta naisfanista, jolla oli vuosikaudet tapana seurata Blackmorea paikasta toiseen. Tilanne kärjistyi naisen löydettyä Blackmoren asunnon, jolloin Blackmore usutti koiransa naisen kimppuun.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Seututie 822
Seututie 822 ja valtatie 28 tarjoavat vaihtoehdon valtatielle 22 reitillä Oulu–Kajaani.
Aikaisemmin tie kulki useamman kunnan enklaavialueen halki. Sittemmin enklaavit on kuntaliitosten yhteydessä liitetty naapurikuntiin. Muun muassa tien varrella sijaitseva Temmekseen kuntaan kuulunut Kärsämän kylä liitettiin silloiseen Rantsilan kuntaan.
Maximilian Schell
thumb|Maximilian Schell Maximilian Schell (8. joulukuuta 1930 Wien – 1. helmikuuta 2014 Innsbruck ) oli itävaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Schell syntyi Wienissä ja vietti lapsuutensa Sveitsissä Zürichissä. Myös hänen edesmennyt vanhempi siskonsa Maria Schell oli näyttelijä.
Schell aloitti 1952 Baselin teatterissa näyttelijänä, ohjaajana ja dramaturgina. Teatteriuran ohella hän teki runsaasti rooleja elokuvassa. Hollywoodissa hän teki ensimmäisen elokuvansa vuonna 1958. Vuonna 1961 hänelle myönnettiin parhaan miespääosan Oscar roolista historiallisessa elokuvassa Nürnbergin tuomio.
Schell oli naimisissa Natasha Andreitšenkon kanssa, ja he saivat vuonna 1989 tyttären. Schell kärsi diabeteksesta ja sairastui vuonna 2000 vakavasti akuuttiin haimatulehdukseen. Hän menehtyi oltuaan hoidettavana keuhkokuumeen takia
Mike Liut
Michael Dennis Liut (s. 7. tammikuuta 1956 Weston, Ontario, Kanada) on ammattilaisuransa lopettanut kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Mike Liut pelasi National Hockey Leaguessa 1979 - 1992 seuroinaan Hartford Whalers, Washington Capitals ja St. Louis Blues. Hän pelasi kaksi vuotta World Hockey Associationin Cincinnati Stingersissä.
Liutin ura kohti ammattiliasuutta sai vauhtia hänen mentyään Bowling Green University -yliopistoon 1973. Päästyään kahdesti CCHA-sarjan tähtikentälliseen värvääjät kiinnittivät häneen huomionsa. St. Louis Blues varasi hänet sijalla 56 vuonna 1976, mutta NHL:n sijaan Mike Liut menikin kilpailevan WHA-liigan Cincinnati Stingersiin, jota edusti kaksi kautta. WHA:n alasajon jälkeen 1979 Blues lopulta hyödynsi varauksensa.
Pelaajauran jälkeen Liut toimi Michiganin yliopiston joukkueen apulaisvalmentajana 1995–1998.
Emirates Air Line
Emirates Air Line on Thamesin ylittävä köysirata Yhdistyneen kuningaskunnan pääkaupungissa Lontoossa. Köysiradan rakentamista sponsoroi Emirates-lentoyhtiö ja liikennöinnistä vastaa Transport for London. Köysiradan rakentaminen maksoi arviolta 60 miljoonaa puntaa.
Emirates Air Line avattiin kesäkuussa 2012, mistä lähtien se on myös ollut merkittynä Lontoon metrokarttoihin. Köysiradalla tehtävä matka on mahdollista maksaa Oyster-matkakortilla.
Emirates Air Linen itäinen pääteasema on Royal Docks, jossa lähin vaihtoasema on Docklands Light Railwayn Royal Victorian asema. Läntinen pääteasema on Greenwich Peninsula, josta on lyhyt matka North Greenwichin metroasemalle.
thumb|left|Emirates Air Line Thamesin pohjoisrannalta nähtynä
Citroën C25
Citroën C25 on Citroënin vuosina 1981–1994 valmistama pakettiautomalli, joka korvasi vanhentuneen Citroën H:n. Se on tekniikaltaan ja ulkonäöltään lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton, Peugeot J5:n, Alfa Romeo AR6:n ja Talbot Expressin kanssa. Citroën C25:stä tuli sisarmalliensa tavoin erittäin suosittu matkailuautojen alustana. Sukupolven vaihtuessa vuonna 1994 mallinimeksi vaihdettiin Citroën Jumper (Isossa-Britanniassa Citroën Relay).
Bensiinimoottorit olivat kahdeksanventtillisiä kaasutinmoottoreita ja perustuivat työntötankotekniikkaan. Tarjolla oli 1,8- (69 hv) ja 2,0-litraiset (78/84/86 hv) versiot. 84-hevosvoimainen oli varustettu katalysaattorilla. Dieselmoottorit olivat kahdeksanventtiilisiä SOHC-moottoreita. Pienempi oli 1,9-litrainen vapaasti hengittävä (69 hv) ja suurempi 2,5-litrainen turbolla (95 hv) tai ilman (73 hv). Voimansiirtona kaikkien moottorien yhteydessä oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Citroën C25. Citroën C25 sisarmalleineen koki vuonna 1990 pienen kasvojenkohotuksen, jossa ajovalot ja etusäleikkö vaihdettiin uusiin.
Timorinmanikki
Timorinmanikki (Lonchura quinticolor) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Timorinmanikkia tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gustaf Storgårds
Gustaf Storgårds (11. joulukuuta 1869 Lapinjärvi – 11. marraskuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Storgårds valittiin eduskuntaan vaaleissa 1913 Uudenmaan läänin vaalipiiristä, ja hän toimi kansanedustajana helmikuusta 1914 huhtikuuhun 1917. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan jäsen. Hän toimi poliittisella urallaan myös Hangon kunnallispolitiikassa, kaupunginvaltuuston jäsenenä ja sen varapuheenjohtajana, sekä presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1925.
Storgårds kävi Porvoon lyseon ja pääsi ylioppilaaksi 1891. Hän ryhtyi opiskelemaan kieliä yliopistossa, mutta siirtyi parin vuoden kuluttua teologian opintojen pariin. Hän suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1896, jona vuonna hänet myös vihittiin papiksi, ja pastoraalitutkinnon vuonna 1899.
Storgårds aloitti pappisuransa Lapinjärven virkaa tekevänä kirkkoherrana vuonna 1897, minkä jälkeen hän työskenteli Ruotsinpyhtään seurakunnan virallisena apulaisena ja virkaa tekevänä kirkkoherrana 1897–1900, Helsingin ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena 1900, Tenholan kirkkoherran apulaisena 1901, Hämeenlinnan kuritushuoneen ja työvankilan ylimääräisenä pappina 1901–1902 ja Karjaan kappalaisena 1902–1907. Vuonna 1907 hän aloitti Hangon kirkkoherrana, missä tehtävässä toimi vuoteen 1932. Hangon-vuosinaan hän oli myös Raaseporin rovastikunnan lääninrovasti vuosina 1924–1926 ja Porvoon tuomiokapitulin asessori vuosina 1929–1932. Vuonna 1932 hän siirtyi Porvoon tuomiorovastiksi.
Papinuransa ohella Storgårds toimi Länsi-Uudenmaan ruotsalaisen kansanopiston johtajana vuosina 1905–1906, Hangon kansakoulujen virkaa tekevänä tarkastajana vuosina 1907–1908 ja Hangon ruotsalaisen yhteiskoulun uskonnon opettajana vuodesta 1907 vuoteen 1929. Vuonna 1919 hänelle myönnettiin rovastin arvonimi.
Storgårdsin puoliso vuodesta 1906 oli Hulda Josefina Filén. Heidän poikansa, reservin vänrikki Gösta Storgårds (s. 1913), kaatui komppanianpäällikkönä Tervajoella talvisodassa maaliskuussa 1940.
Gladiaattorit (jalkapallo)
Gladiaattorit on Suomen Palloliiton kunniakerho, joka perustettiin liiton 100-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2007. Kunniakerhoon kutsutaan vuosittain entisiä maajoukkuepelaajia tai -toimijoita.
Kunniakerhon ensimmäinen jäsen Mixu Paatelainen nimitettiin kerhoon jo vuonna 2001, kun Palloliiton pääsihteeri Pertti Alaja nimesi Paatelaisen maajoukkueen Kunniagladiaattoriksi hänen päätettyä maajoukkueuransa. Juhlavuotensa yhteydessä Palloliitto päätti tehdä nimityksestä uuden vuosittaisen perinteen. Ensimmäiset uudet pelaajat julkistettiin liiton 100-vuotisjuhlaottelussa 17. lokakuuta 2007.
Kutsuminen kunniakerhoon edellyttää vähintään 40 A-maaottelua ja/tai maajoukkueuran jälkeistä muuta ansioitunutta työtä jalkapallon parissa.
Todennäköisyys
Todennäköisyys on ilmiön tapahtumisen yleisyyden mitta, jonka arvo voidaan ilmaista kvalitatiivisesti tai kvantitatiivisesti. Todennäköisyys kvantifioidaan reaaliluvuksi väliltä 0 ja 1, vaikka joskus todennäköisyys ilmaistaan myös prosentteina. Todennäköisyys on 0 (0 %), kun tapahtuma ei satu koskaan, ja 1 (100 %), kun se tapahtuu aina. Mikäli todennäköisyys on näiden arvojen väliltä, sen tapahtuminen on epävarmaa. Mitä suurempi on todennäköisyyden arvo, sen varmemmin se tapahtuu. Jos tapahtuminen ja ei-tapahtuminen ovat yhtä varmoja, niin tapahtumisen todennäköisyys on 0,5 eli 50 %. 0,9 puolestaan tarkoittaa, että se tapahtuu keskimäärin yhdeksän kertaa kymmenestä. Esimerkiksi todennäköisyys saada klaava heittämällä yhtä kolikkoa yhden kerran on 0,5.
Todennäköisyyden yksikäsitteisestä määritelmästä on ollut vaikeaa päästä yksimielisyyteen. Koska todennäköisyys on ihmisen luoma omakohtainen käsite, ei sille löydy luonnontieteellistä tai filosofista perustetta. Todennäköisyyden tulisi kuitenkin vastata arjen kokemusta tapahtuman yleisyydestä. Ensimmäinen käytetty eksakti määritelmä on klassinen todennäköisyyden määritelmä, jolla voitiin arvioida uhkapelien todennäköisyyksiä riittävän hyvin. Määritelmä oli kuitenkin liian yksinkertainen arjen muiden tapahtumien kuvaamiseen, sillä se oletti alkeistapauksien todennäköisyyksien olevan yhtä suuret. Puutetta korjaamaan esitettiin tilastollinen todennäköisyystulkinta, joka oli käyttökelpoisempi tilastollisten tapahtumien todennäköisyyden määrittämisessä. Se myös salli alkeistapauksille erisuuruiset todennäköisyydet ja oli siten klassisen määritelmän laajennus. Tämän rinnalla esitettiin myös toinen todennäköisyyden määritelmä. Subjektiivisessa eli bayesiläisessä todennäköisyyden määrittelyssä voidaan todennäköisyyden ajatella kuvaavan tiedon epävarmuutta.
Näitä kaikkia vaivasivat puutteet, jotka jättivät todennäköisyyden perimmäisen määritelmän auki eivätkä ne kyenneet kertomaan, mitä todennäköisyys viime kädessä on. Lopulta neuvostoliittolainen Andrei Kolmogorov vuonna 1933 ilmestyneessä teoksessaan Grundbegriffe der Wahrscheinlichkeitsrechnung kiteytti todennäköisyyslaskennan perusteet matemaattisen tarkasti. Kolmogorovin luomassa aksiomaattisessa järjestelmässä yhdistettiin joukko-oppi, todennäköisyyslaskenta ja mittateoria. Edelleenkään todennäköisyydelle ei annettu ”perimmäistä selitystä”, mutta nyt sen matemaattiset ongelmat saatiin ratkaistua. Nykyaikainen todennäköisyyslaskenta perustuu Kolmogorovin luomalle perustalle. Matemaattisempi ja kattavampi todennäköisyyslaskennan käsittely löytyy artikkelista todennäköisyysteoria.
Todennäköisyyslaskentaa hyödynnetään monilla tieteenaloilla, kuten esimerkiksi matematiikassa, luonnontieteissä, tietotekniikassa, tilastotieteessä ja filosofiassa. Sitä tarvitaan myös monessa muussa toiminnassa, esimerkiksi talouselämässä ja uhkapeleissä.
Matemaattiset reunaehdot
Satunnaisilmiön perimmäisiä rakenteita tai toimintoja ei tarvitse tuntea, vaan todennäköisyyslaskennassa kiinnitetään huomiota vain sen tuottamiin tuloksiin. Satunnaisilmiön sattumanvaraisesti syntyviä tai vaihtuvia tuloksia kutsutaan alkeistapauksiksi tai satunnaismuuttujien arvoiksi. Kaikki alkeistapauksien tai satunnaismuuttujan arvot tulee tuntea ja näiden arvojen esiintymisen yleisyys tulee voida mitata ja sitten esittää niiden todennäköisyys lukuarvoina. Vasta tämän jälkeen voidaan suorittaa todennäköisyyteen perustuvia arvioita satunnaisilmiön toiminnasta. Tapahtuman A todennäköisyyttä merkitään usein, P(A), p(A) tai Pr(A).
Etsuko Tahara
Etsuko Tahara on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Todennäköisyys
Matemaattiset reunaehdot
Edellä selostettu ominaisuus, jossa tapahtuma ja sen vastatapahtuma sisältävät eri alkeistapaukset, on nimeltään toistensa poissulkevuus tai erillisyys. Yleisesti sanotaan, että saman perusjoukon kaksi tapahtumaa A ja B ovat erillisiä tapahtumia, jos niillä ei ole yhtään yhteistä alkeistapausta. Jos nämä tapahtumat yhdistetään suuremmaksi joukoksi, tulisi niiden yhdistelmä olla edellisiä yleisempi. Yleensä vaaditaankin erillisissä tapahtumissa, että todennäköisyydet on voitava laskea suoraan yhteen. Tätä kutsutaan todennäköisyyden additiiviseksi ominaisuudeksi. Sen avulla voidaan perustella myös tapahtuman ja sen vastatapahtuman tulos 1.
Etsuko Tahara
Jalkapallomaajoukkue
Tahara debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1994.
Todennäköisyys
Matemaattiset reunaehdot
Matemaattisesti on huomattu välttämättömäksi olettaa todennäköisyyden jatkuvuus. Se on vaikein ”terveen järjen vaatimuksista” ymmärtää, mutta se onkin matemaatikkojen asettama lisävaatimus. Tarkastellaan kahta tapahtumaa, josta A on tapahtuman B osajoukko. Tapahtuma A sisältää kaikki alkeistapaukset, jotka ovat myös tapahtumassa B. Tapahtumassa B on näiden tapauksien lisäksi vielä muitakin eli tapahtuma B on suurempi tapahtuma kuin A. Joukko-opillisesti tämä merkitään A \subset B. Arkipäivän järjen mukaan tapahtuman B todennäköisyys tulisi olla suurempi kuin tapahtuman B eli. Todennäköisyyden jatkuvuus tarkoittaa sitä, että kaikille tapahtumille, jotka jotka ovat toistensa osajoukkoja seuraavasti tulisi todennäköisyyksien kasvaa Vaikka tapahtumajoukkoa laajennettaisiin loputtomasti, tulisi sen laajinta yhdistettä kutsua myös tapahtumaksi ja sille tulisi voida laskea todennäköisyyden arvo. Siis jonka todennäköisyys on Samaa ominaisuutta on vaadittu myös osajoukoille, jossa tapahtumien sisältämiä tapauksia karsitaan jolloin todennäköisyydet pienenevät ja lopullinen todennäköisyys olisi Näillä ajatuksilla voidaan perustella suurten lukujen lait, jotka vaadittiin tilastollisessa todennäköisyyden tulkinnassa.
Edellä esitellyt todennäköisyyksien ominaisuudet ovat kuitenkin niin väljät, etteivät niillä voida määritä todennäköisyysmittaa tiukasti. Todennäköisyyden määrittelyyn jää runsaasti valinnanvaraa ja sille onkin käytössä erilaisia määritelmiä. Niiden matematiikka kuitenkin seuraa edellisiä yleisiä reunaehtoja.
Todennäköisyyslaskennan perusperiaatteita
Todennäköisyyslaskennassa tapahtuman A todennäköisyys on jokin reaaliluku 0:n ja 1:n väliltä eli
Tapahtuman A vastatapahtuman eli komplementtitapahtuman A^c todennäköisyys on koska tapahtumalle ja vastatapahtumalle tulee päteä. Esimerkiksi todennäköisyys sille, ettei yhden nopan heitossa saada kuutosta, on ”1 − todennäköisyys saada kuutonen” eli.
Jos kaksi tapahtumaa A ja B ovat erillisiä tapahtumia, niin todennäköisyys sille, että joko tapahtuma A tai tapahtuma B sattuu (myös molemmat voivat sattua) on Esimerkiksi todennäköisyys heittää yhdellä nopalla silmäluvun yksi tai kaksi on.
Jos tapahtumat eivät ole erillisiä, niin silloin tapahtumista jätetään yhteiset tapaukset kerran pois ja todennäköisyyden arvosta ne vähennetään kerran pois:
Jos tapahtumat eivät ole riippumattomia, saadaan todennäköisyys missä merkintä P(B|A) tarkoittaa ehdollista todennäköisyyttä.
Tapahtuman B ehdollinen todennäköisyys, on todennäköisyys tapahtumalle B sillä ehdolla, että tapahtuma A tapahtuu varmasti. Ehdollinen todennäköisyys merkitään P(B|A), joka luetaan: ”tapahtuman B todennäköisyys ehdolla A” ja se määritellään Jos tapahtuman A todennäköisyys on 0, eli P(A)=0, niin P(B \mid A) ei ole määritelty, sillä nollalla ei saa jakaa.
Lisää todennäköisyyslaskennasta on artikkelissa todennäköisyysteoria.
Love and a .45
Love and a .45 on C. M. Talkingtonin ohjaama ja käsikirjoittama Bonnie ja Clyde -tyylinen road movie vuodelta 1994. Elokuvan pääosissa ovat Gil Bellows, Renée Zellweger ja Rory Cochrane. Trimark Pictures tuotti elokuvan ja Lionsgate toimi elokuvan levittäjänä. Love and a .45 kuvattiin Texasissa.
Love and a .45 sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 10. syyskuuta vuonna 1994. Kotimaan ensi-iltansa elokuva sai Chicagon elokuvajuhlilla lokakuussa 1994. Elokuva pääsi teatterilevitykseen 23. marraskuuta 1994. Elokuvan soundtrack julkaistiin vuonna 1994.
Renée Zellweger sai roolisuorituksestaan Independent Spirit -palkintoehdokkuuden parhaasta debyyttiroolista vuonna 1995. Love and a .45 oli ehdokkaana Tukholman elokuvajuhlilla Pronssisen hevosen saajaksi vuonna 1994. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 83 prosentin "tuore"-arvosana, joka perustuu kuuteen arvosteluun. Love and a .45 on julkaistu DVD:lle vuosina 1999, 2001, 2004 ja 2008.
Juoni
Pariskunnan pakomatkalta Yhdysvaltojen takamailta ei puutu palvovia toimittajia eikä hulluja punaniskoja. Perässä seuraa myös Wattyn psykopaattinen entinen rikostoveri Billy (Rory Cochrane).