cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venuksen syntymä (Botticelli)
thumb|250px|[[Andrea del Verrocchio: Kristuksen kaste. Öljy puulle, 177×151 cm, Uffizi.]] Venuksen syntymä on italialaisen renessanssimaalarin Sandro Botticellin tunnettu maalaus noin vuodelta 1485.
Preeriahiirihaukka
Levinneisyys ja elinympäristö
Preeriahiirihaukka elää avoimilla alueilla, kuten preerialla, tasangoilla, kuivilla niityillä ja pensasarolla läntisessä Pohjois-Amerikassa. Itäisessä Pohjois-Amerikassa laji on hyvin harvinainen, koska siellä on paljon preeriahiirihaukalle kelpaamattomia viljelysmaita Preeriahiirihaukka on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Amerikassa. Muuton aikana satojatuhansia lintuja voi yhtäjaksoisesti muuttaa etelään. Muuttoreitti kulkee Pohjois-Amerikasta Panaman kautta aina Etelä-Amerikan eteläkärkeen asti. Matka on petolintujen toiseksi pisin muuttomatka muuttohaukan jälkeen, sillä preeriahiirihaukka lentää yli 10 000 kilometriä alle kahdessa kuukaudessa, lähes 200 kilometriä päivässä. Muuttomatkan aikana linnut hyödyntävät reitillä kulkevaa lämmintä ilmavirtausta.
Lajista on tehty havaintoja Argentiinassa, Belizessä, Boliviassa, Brasiliassa, Kanadassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Yhdysvalloissa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Preeriahiirihaukan on todettu kierrelleen myös Chilessä, Dominikaanisessa tasavallassa, Norjassa, Trinidadissa ja Tobagossa. Kokonaisuudessaan sen elinympäristö on alle 20 000 neliökilometrin laajuinen.
Pesintä
Preeriahiirihaukka pesii toukokuusta heinäkuuhun, ja se tekee vain yhden poikueen vuodessa. Lintu munii 2-3 tai joskus 1 tai 4 munaa. Preeriahiirihaukan munat ovat vaaleita ja niissä on harvakseltaan tummia laikkuja. Preeriahiirihaukka saa vuosittain monta poikasta, jotka surmaavat usein toisiaan. Poikanen oppii lentämään yleensä kuukauden ikäisenä.
Uhat
Preeriahiirihaukka on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta lajin kanta on pienenemässä. Pitkällä muuttomatkalla Panaman kannaksen kautta haukat väsyvät ja ovat vaarassa joutua metsästäjien saaliiksi. Myös elinympäristöjen tuhoutuminen ja torjunta-aineiden liiallinen käyttö vähentävät kantaa. Argentiinassa todettiin vuosina 1995 ja 1996 tapaukset, joissa preeriahiirihaukat söivät myrkytettyjä heinäsirkkoja. Parin päivän sisällä kuoli 6 000 haukkaa.
Karvosen kaava
Karvosen kaava on kaava, jonka avulla voidaan laskea tavoitesyke lyönteinä minuutissa fyysistä harjoittelua varten silloin kun tavoitesyke tunnetaan prosentteina sykereservistä. Karvosen kaava voidaan esittää seuraavasti :
{x} = Tavoiteltu prosentuaalinen sykereservin käyttö
Black Dice
thumb|Black Dice Bostonissa 2006 Black Dice on yhdysvaltalainen kokeellista rockia ja elektronista musiikkia tekevä yhtye. Se on perustettu vuonna 1997 ja toimii pääasiassa New Yorkin Brooklynissa.
Saksankärhö
Saksankärhö (Clematis vitalba) on kärhöihin kuuluva jäykähkövartinen köynnös tai köynnöstävä pensas. Sen kukat ovat vihertävänvalkeat ja siemenystöt pörröiset pallot. Sitä kasvatetaan koristekasvina. Saksankärhön kukat ovat pienemmät kuin hybridi-kärhöjen, mutta niitä on usein hyvin paljon.
Saksankärhö on kotoisin Keski- ja Etelä-Euroopasta.
Venuksen syntymä (Botticelli)
Maalauksessa meren vaahdosta syntynyt Venus seisoo simpukankuorella juuri aalloista nousseena. Tuulen jumalat Zefyros ja Aura puhaltavat jumalattaren rantaan, jossa kevään jumalatar odottaa purppuraviitan kanssa. Vedenpinta väreilee ja tuuli saa hiukset sekä vaatteet hulmuamaan. Veistoksellinen rakkauden jumalatar ja täydellisen kauneuden ruumiillistuma seisoo tyynenä antiikin Venus pudican eli kainostelevan Venuksen tapaan. Ympärillä leijuu vaaleanpunaisia ruusuja.
Piero Francesco de' Medici on tilannut tämän maalauksen luultavasti huvilaansa Castelloon.
Aihe ja sommittelu
Venuksen syntymän aihe on antiikin mytologiasta. Maalaus ei kuitenkaan esitä Venuksen syntymää vaan jumalattaren saapumista Kytheran saarelle. Lähtökohtana lienee ollut humanistirunoilija Angelo Polizianon Giostra-runo.
Maalauksen sommittelu muistuttaa jonkin verran kristillisiä kuva-aiheita, kuten Kristuksen kastetta. Maalauksen taustalla on humanismin ja uusplatonismin ajatusmalli, joka pyrki sovintoon kristillisen ja mytologisen aineiston välillä.
Venuksen on väitetty muistuttavan Simonetta Vespuccia, josta Botticelli oli aiemmin tehnyt muotokuvan. Vespucci oli kuollut yhdeksän vuotta ennen Venuksen syntymän valmistumista 22-vuotiaana. Häntä pidettiin Firenzessä ideaalin kauneuden ruumiillistuma.
XXX (albumi)
XXX on yhdysvaltalaisen ZZ Topin vuonna 1999 julkaisema kolmastoista studioalbumi. Kappale "Sinpusher" on uudempi versio vuoden 1994 kappaleesta "Pincushion", tosin uusilla sanoilla ja kitarariffillä.
Kappaleista "36-22-36" ja "Fearless Boogie" julkaistiin singlet.
Basisti Dusty Hill laulaa päälauluosuudet kappaleessa "(Let Me Be Your) Teddy Bear" [live]".
Ford Focus RS WRC 08
Ford Focus RS WRC 08 on Fordin ralliauto, joka teki debyyttinsä Saksan MM-rallissa kaudella 2008. Autolla voitettiin vain yksi ralli Mikko Hirvosen ajamana Japanissa 2008.
Jevgeni Mironov
Mironov saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa tuloksella 21,03 m, jonka hän teki viidennellä työntökierroksella. Hän hävisi kultamitalisti Udo Beyerille kahdella senttimetrillä. Hänen toiseksi paras, toisen kierroksen työntönsä kantoi vain 20,38 m.
Kartta
thumb|Suomen fyysinen kartta, jossa näkyvät muun muassa korkeuserot, vesistöt, maakuntarajat, kaupunkeja, kuntataajamia sekä tie- ja rautatieverkosto.
Kartta on mittakaavan mukainen, pelkistetty ja selitetty piirroskuva tietystä alueesta. Kartta on paikkatiedon visuaalinen esitys. Sen avulla voidaan havainnollistaa paikkojen sijaintia toisiinsa nähden, reittejä, tai joitain paikallisesti sijoitettavia ominaisuuksia kuten väestötiheyksiä tai kasvillisuusvyöhykkeitä.
Merkistö
Karttamerkit ovat pisteitä, viivoja ja erilaisia kuvioita, joiden koko, väritys ja muoto vaihtelevat. Merkit selitetään yleensä kartan reunassa selitteessä. Mustat pisteet kuvaavat usein kaupunkeja ja ympyröidyt tähdet pääkaupunkeja. Viivoilla kuvataan rajoja, teitä ja jokia. Vihreä väri kuvaa usein metsää, ruskea aavikkoa ja sininen vesistöä. Joissain kartoissa on korkeuskäyriä, jotka kuvaavat korkeuseroja ja pinnanmuotoja. Korkeuseroja voidaan kuvata myös väreillä niin että vihreä edustaa matalaa ja ruskea korkeaa kohtaa.
Pituus- ja leveyspiirit näkyvät kartalla pysty- ja vaakaviivoina sekä kartan reunaan merkittyinä astelukuina. Kartoissa on usein pohjoisnuoli, joka osoittaa, missä suunnassa pohjoinen on.
Varsinkin suurimittakaavaisissa kartoissa voi olla sijaintia osoittamassa koordinaattiruudukko, jossa pohjois- ja eteläkoordinaatit ilmaistaan muulla tavoin kuin suoraan pituus- ja leveysasteina. Kartan jakavat ruudut nimetään usein koordinaattikirjaimen ja numeron yhdistelminä, kuten B4. Tämä helpottaa paikkojen löytämistä kartan hakemiston avulla, johon koordinaatit on merkitty paikannimien yhteyteen.
Muita yleisiä merkkejä kartoissa ovat mittakaavajana, otsikko, tekijä, päiväys ja lähdetiedot.
Mittakaava
Mittakaava on kartan pienennyssuhde, kartalta mitatun ja maastossa todellisen matkan välinen suhde. Jos kartan mittakaava on esimerkiksi 1:10 000, yksi senttimetri kartalla on maastossa 100 metriä. Karttoihin on usein piirretty mittakaavajana osoittamaan suoraan minkä pituiseksi matka on kuvattu kartalla.
Karttaprojektio
thumb|[[Winkel tripel -projektio on nykyisin paljon käytetty maailmankartan projektio.]]
Maailmankartta on yleensä kaksiulotteinen esitys maapallon pinnasta, mutta koska maa on likimain pallon muotoinen, vaatii maapallon pinnan esittäminen kaksiulotteisella tasolla jonkin karttaprojektion käyttöä niin, että pallon muotoisen maapallon pinta saadaan kulloinkin käytettyjen sääntöjen mukaisesti projisoitua kaksiulotteiselle tasolle. Karttaprojektioita on eri tarkoituksiin lukuisia erilaisia. Esimerkiksi merenkulussa on käytetty paljon Mercatorin projektiota, jossa pituuspiirit ovat aina pystysuoria ja leveyspiirit aina vaakasuoria.
Karttatyyppejä
thumb|Pohjois-Amerikan kasvillisuuden menestymisvyöhykkeet kuvaava kartta.
thumb|[[New Yorkin metron linjakartta.]]
Tähtitaivas talon yllä
Tähtitaivas talon yllä on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Saara Cantellin ohjaama suomalainen elokuva.
Kartta
Digitaalinen kartta ja paikkatieto
Karttojen tuotanto ja jakelu on muuttunut tietotekniikan ja tietoliikenteen kehittyessä paikkatiedon käsittelyksi ja digitaaliseksi tiedonsiirroksi. Digitaalisessa paikkatietomuodossa oleva kartta voi pelkän karttakuvan ohella sisältää myös tietoa karttakohteiden ominaisuuksista ja niiden välisistä suhteista. Digitaalista paikkatietoa on mahdollista tarkastella joustavasti esimerkiksi tietokoneessa tai matkapuhelimessa tai satelliittipaikantimessa tai internetissä toimivissa karttapalveluissa. Maailmanlaajuisia karttapalveluita ovat esimerkiksi Google Maps ja Google Earth. Esimerkkejä paikallisemmista karttapalveluista ovat eri maiden viranomaisten kansalliset karttapalvelut, alueelliset karttapalvelut eri aluetasoilla, kaupalliset maanlaajuiset opaskarttapalvelut ja eri maiden viranomaisten karttapalvelut omilta toimialoiltaan.
Tähtitaivas talon yllä
Elokuva kertoo saman suvun kolmen sukupolven naisesta. Tapahtumat sijoittuvat samaan taloon jatkosodan aikana 1942, vuonna 1978 ja nykyaikana. Pääosissa ovat Irina Björklund (Saima), Meri Nenonen (Tuulikki) ja Elin Petersdottir (Salla).
Kartta
Digitaalinen kartta ja paikkatieto
Pelkän karttakuvan katselun lisäksi paikkatiedon avulla voi paikkatiedosta, ohjelmista ja laitteista koostuvissa paikkatietojärjestelmissä tai rajatummin yksittäisissä laitteissa ja sovelluksissa myös suorittaa monimutkaisia tehtäviä, kuten esimerkiksi navigaattoreissa tai internetin reittikarttapalveluissa tai tietokoneisiin tai muihin laitteisiin saatavilla olevissa reittikarttasovelluksissa mahdollinen lyhimmän reitin määritys kahden pisteen välille. Monipuolisempaa paikkatiedon käsittelyä ja esittämistä varten ovat erityiset paikkatieto-ohjelmat, joita on saatavilla sekä kaupallisina sovelluksina että avoimen lähdekoodin ohjelmina. Avointa lähdekoodia käyttäviin, maksutta saatavissa oleviin paikkatieto-ohjelmiin kuuluu muun muassa Quantum GIS.
Tähtitaivas talon yllä
Näyttelijät
Lähde
Kartta
Digitaalinen kartta ja paikkatieto
Digitaalisia karttoja voi tuottaa itsekin muun muassa OpenStreetMap-hankkeessa matkapuhelimissa ja satelliittipaikantimissa käytettäviksi paikantimien tallentamien jälkien ja reittipisteitten  avulla. Jälkien ja reittipisteiden avulla laaditaan tiedosto, joka on haluttaessa mahdollista lähettää tietokonepalvelimille kaikkien käyttöön. Suosittuja ohjelmia kartoittamista vasten ovat Merkaartor ja java-pohjainen JOSM.
Historia
Varhaisimpia maantieteellisiä karttoja laativat muinaiset egyptiläiset, babylonialaiset ja foinikialaiset. Vanhin tunnettu kartta on babylonialainen savitaulukartta noin vuodelta 2500 eaa.
Pohjan tieteelliselle kartografialle loi kreikkalainen Eratosthenes (n. 276–194 eaa.) ottamalla käyttöön pituus- ja leveyspiirit sekä arvioimalla maapallon ympärysmitan.
Suomen kartat
Suomen nykyistä aluetta on kuvattu pohjoista Eurooppaa esittävissä kartoissa jo kauan ennen kuin alue vakiintui poliittisesti ja kulttuurillisesti. Tunnetuimpia varhaisia karttoja ovat Jacob Zieglerin 1532, Olaus Magnuksen (Carta marina) 1539 ja Gerhardus Mercatorin 1595 kartat sekä Andreas Bureuksen kartta 1626. Suomen Maantieteellisen Seuran julkaisema Suomen kartasto ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1899. Myöhemmin siitä on toimitettu viisi uutta laitosta, viimeksi kuudes laitos 1999.
Painettuja karttoja Suomesta julkaisevat 2000-luvulla muun muassa Maanmittauslaitos, Merenkulkulaitos, Geologian tutkimuskeskus, kunnat ja kaupungit sekä yksityiset kartantuottajat, joista suurin on nykyään Affectoon kuuluva Karttakeskus. Maanmittauslaitoksen painettuja karttoja ovat peruskartta, maastokartta ja yleiskartta. Yleiskartoissa on suuri mittakaava ja niistä näkee pääasiassa alueita ja ainakin keskeisiä teitä. Niitä on julkaistu mittakaavoissa 1:500 000 ja 1:400 000. Maastokartta on yleiskarttaa tarkempi. Peruskarttoja painetaan 1:25 000 mittakaavassa.
Internetissä olevia karttapalveluita ovat muun muassa Maanmittauslaitoksen karttapaikka, kansallinen paikkatietoportaali Paikkatietoikkuna ja Geologian tutkimuskeskuksen Geokartta.
Aleksandr Baryšnikov
Aleksandr Georgijevitš Baryšnikov (, s. 11. marraskuuta 1948) on entinen neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. Hän työnsi ensimmäisenä virallisesti kuulaa tasan 22 metriä ja oli ensimmäisiä pyörähdystyylin menestyksekkäitä käyttäjiä.
Mika Laukkanen
Mika Laukkanen (s. 15. heinäkuuta 1978 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Kiteen Pallo, jota hän on edustanut Superpesiksessä kausina 2001-2004 ja uudelleen kaudesta 2010 lähtien. Kausina 2005-2009 hän pelasi Joensuun Mailassa. Laukkanen on ollut voittamassa kahta SM-hopeaa, vuosina 2001 ja 2004, ja kaudella 2008 hän voitti Superpesiksen lyöjätilaston lyömällä 1+64 juoksua.
Jonas Čepulis
Yli 81 kilogramman painoluokassa kilpaillut Čepulis saavutti olympiahopeaa Méxicossa 1968. Hän hävisi loppuottelussa Yhdysvaltain George Foremanille teknisellä tyrmäyksellä.
Čepulis kuoli 75-vuotiaana Kaunasissa 28. toukokuuta 2015.
Aleksandr Baryšnikov
Baryšnikov alkoi harjoitella pyörähdystyyliä alkuvuonna 1972 valmentaja Viktor Aleksejevin johdolla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän työnsi karsinnassa tuloksen 18,65 m eikä selviytynyt loppukilpailuun. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 20,13 m
Colombesissa 10. heinäkuuta 1976 Baryšnikov teki maailmanennätyksen 22,00 m. Ennätys pysyi hänen nimissään lähes kaksi vuotta. Montréalin 1976 olympialaisissa hän työnsi loppukilpailun kolmannella kierroksella tuloksen 21,00 m ja neljännellä lähes yhtä pitkälle, 20,96 m. Hän sijoittui pronssille vain 3 cm hopeamitalisti Jevgeni Mironoville ja 5 cm kultamitalisti Udo Beyerille hävinneenä.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Baryšnikov saavutti hopeaa tuloksella 20,68 m; alun perin hopealle sijoittunut Jevgeni Mironov hylättiin dopingtestin perusteella. Moskovan 1980 olympialaisissa Baryšnikov teki toisella työntökierroksella tuloksen 21,08 m ja saavutti hopeaa.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Baryšnikov saavutti pronssia Münchenissä 1976 tuloksella 20,02 m sekä hopeaa Budapestissa 1983 tuloksella 20,44 m. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi Katowicessa 1975 tuloksella 18,80 m ja neljänneksi Milanossa 1978 tuloksella 19,95 m.
Baryšnikov on pituudeltaan 202-senttinen. Hän avioitui Montréalin olympialaisten jälkeen kuulantyönnön olympiavoittaja Nadežda Tšižovan kanssa.
Curtain-teatteri
thumb|Curtain-teatteri keskellä. Curtain-teatteri (The Curtain Theatre) oli Elisabetin aikainen teatteri Lontoossa Curtain Closessa Shoreditchissa (nykyisin Hackneytä), heti Lontoon Cityn ulkopuolella. Se avattiin 1577, ja siellä esitettiin näytelmiä vuoteen 1622.
Curtain rakennettiin vajaan parinsadan metrin päähän etelään Lontoon esimmäisestä teatterista The Theatresta, joka oli aloittanut toimintansa vuotta aiemmin vuonna 1576. Se sai nimen "Curtain" siksi, että se sijaitsi lähellä Curtain Close -nimistä paikkaa, eikä nimi siis johtunut nykyaikaiseen teatteriin kuuluvasta esiripusta. Aikakauden teattereissa oli näyttämön takana pienet verholla eristetyt kohdat, mutta varsinaisia esiripuin varustettuja proskeniumeja alkoi Englannissa olla vasta restauraation jälkeen.
Teatterin rauniot on löydetty Thamesjoen pohjoisrannalta rakennustyömaalta, jossa nyt on tehty kaivauksia. William Shakespeare sanoo pyöreää teatteria näytelmässään Henrik V "puiseksi O:ksi". Teatterissa esiintyi seurue Lord Chamberlain's Men, joka esitti siellä muun muassa Shakespearen näytelmiä vuosina 1577–1597, ja teatterista ei ole mainintoja 1620-luvun jälkeen. Rakennusyhtiö on luvannut suojella jäännökset nähtävyydeksi.
Mary Jane Kelly
thumb|250px|Poliisivalokuva murhapaikalta thumb|250px|Kellyn kuolintodistus Mary Jane Kelly (1863? – 9. marraskuuta 1888) oli Viiltäjä-Jackin viides ja viimeinen varmana pidetty uhri.
Kellyn vaiheista tiedetään varsin vähän. Hän syntyi Limerickissä, Irlannissa, ja perhe muutti pian Walesiin. Hänen isänsä nimen uskotaan olleen John Kelly.
Kelly lähti Cardiffista Lontooseen 1884 ja vieraili välillä ilmeisesti myös Ranskassa palaten kuitenkin lopulta Lontooseen. Hän oli prostituoitu ja joutui sarjamurhaaja Viiltäjä-Jackin uhriksi marraskuussa 1888. Ruumis löydettiin pian kello 10:45 jälkeen aamupäivällä 9. marraskuuta.
Viinikärhö
Viinikärhö (Clematis viticella) on kärhöihin kuuluva köynnös. Sen kukat ovat punaiset tai violetinisävyiset, kellomaiset. Lehdistö on rehevä ja tummanvihreä. Sitä kasvatetaan koristekasvina. Sille suositellaan leikkaamista keväisin, ettei kasvusto muutu risukkoiseksi.
Fagerholmin I hallitus
Fagerholmin I hallitus oli Suomen tasavallan 32. hallitus. Se oli SDP:n vähemmistöhallitus, jolle kertyi 597 hallituspäivää. Hallitus toimi 29. heinäkuuta 1948 – 17. maaliskuuta 1950.
Hallituksen toiminta
Presidentti J. K. Paasikivi oli kevään 1948 vallankaappaushuhujen ja laittomien lakkojen perusteella menettänyt luottamuksensa kommunisteihin ja kansandemokraatteihin. Heinäkuun alussa 1948 pidetyissä eduskuntavaaleissa SKDL kärsi tappion: puolueen ääniosuus laski kolme prosenttiyksikköä ja sen paikkaluku eduskunnassa väheni vuoden 1945 vaaleihin verrattuna 11:llä, mutta tosiasiassa 13:lla, koska kaksi sosialidemokraattia oli loikannut vaalikauden aikana kansandemokraatteihin. Paasikivi oli saanut tarpeekseen myös Pekkalan hallituksen sisäisestä hajanaisuudesta ja kommunistien ulkoparlamentaarisesta toiminnasta katumielenosoituksineen.
Fagerholmin I hallituksen astuminen virkaan lopetti "vaaran vuosina" tunnetun aikakauden. Hallitukseen ei enää hyväksytty mukaan SKDL:n edustajia, minkä katsottiin Lännessä olevan merkki siitä, ettei Suomi enää ole kansandemokratian tiellä. Tämän seurauksena suhteet Yhdysvaltoihin kehittyivät ja Suomen luottokohtelu parani. Neuvostoliiton asenne Fagerholmin hallitukseen puolestaan oli viileä, mutta ei niin kielteinen kuin hallitus itse pelkäsi. Moskovan painostus kohdistui poliittisesti toisarvoisiin asioihin, muun muassa Punainen Mylly -teatterin "neuvostovastaisen" ohjelmistoon ja joidenkin metsästysseurojen toimintaan. Toisaalta sotakorvausten myöhästymissakot annettiin anteeksi ja vuoden 1948 lopulla solmittiin kauppasopimus tavalliseen tapaan. Tosin Moskovan radio ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton lehti Literaturnaja gazeta katsoivat Fagerholmin hallituksen koostuvan "vuoden 1939 miehistä".
Gistemar
Gistemar eli Ghislemar tai Gilmer (k. 684) oli lyhyen aikaa Neustrian ja Burgundin major domus. Hän oli major domus Warattonin ja Ansfleden poika.
Fagerholmin I hallitus
Hallituksen toiminta
Presidentti Paasikiven tukemana hallitus alkoi toimiin kommunistien ja heidän liittolaisiensa puhdistamiseksi yhteiskunnan johtopaikoilta. Näihin toimiin kuului kommunistien intressejä ajaneen Valpo IIn, eli valtiollisen poliisin lakkauttaminen ja sen korvaaminen Supolla.
Gistemar
Gistemar syrjäytti vuonna 682 isänsä major domuksen virasta ja rikkoi isänsä edellisenä vuonna solmiman rauhansopimuksen Austrasian kanssa. Gistemar onnistui lyömään Austrasian major domuksen Pipin Heristalilaisen Namurissa, mutta ei pysynyt kauan vallassa, sillä Waratton pystyi pian kukistamaan poikansa ja palaamaan Neustrian major domukseksi. Gistemar jatkoi kapinointia isäänsä vastaan kuolemaansa saakka.
Fagerholmin I hallitus
Hallituksen toiminta
Fagerholmin hallituksen kaudella päästettiin ehdonalaiseen vapauteen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomitut entiset pääministerit Edwin Linkomies ja Jukka Rangell, entinen valtiovarainministeri Väinö Tanner sekä Suomen entinen Berliinin-lähettiläs Toivo Kivimäki heidän kärsittyään puolet saamistaan vankeustuomioista. Tasavallan presidentin esittelyssä toukokuussa 1949 armahdettiin presidentti Risto Ryti hänen vaikean sairautensa vuoksi sekä vapautettiin Linkomies, Rangell, Tanner ja Kivimäki tuomioiden jäljellä olleesta osasta.
Hallitus toimi aluksi hyvässä taloudellisessa noususuhdanteessa. Sen turvin se pystyi purkamaan sodanaikaista säännöstelytaloutta: keväällä 1950 hallitus poisti palkkasäännöstelyn ja indeksiperiaatteen. Talouden käännyttyä laskuun vuonna 1949 hallitus oli kuitenkin ajautunut jo ongelmiin. Vientisuhdanteet heikentyivät ja työttömyys kasvoi. Osittain näiden taloudellisten vaikeuksien seurausta oli se, ettei hallitus kyennyt toteuttamaan kaikkia suunnittelemiaan sosiaaliuudistuksia.
Pierre Rode
thumb|Pierre Rode Pierre Rode (16. helmikuuta 1774 Bordeaux – 25. marraskuuta 1830 Damazan) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli aikansa viulutaitureita. Rode sävelsi ranskalaiseen tyyliin 13 viulukonserttoa ja kamarimusiikkia. Pedagogisesti merkittäviä ovat hänen 24 kapriisiaan ja 12 etydiään sooloviululle.
Fagerholmin I hallitus
Hallituksen toiminta
Hallitus jätti eronpyyntönsä 1. maaliskuuta 1950.
Kirjallisuutta
Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 233-257. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.
Hannuksela
Hannuksela on kylä Ilmajoen keskiosassa, kunnan keskustasta lounaaseen. Kylä sijaitsee kantatie 67:n, kylän kohdalla Kurikantie, varrella. Myös Suupohjan rata kulkee ja Kyrönjoki virtaa kylän alueella.
Hannukselasta on matkaa Ilmajoen keskustaan 1,3 kilometriä, Peuralankylään kilometri, Koskenkorvalle 7,7 kilometriä ja Ahonkylään 8,1 kilometriä.
Suomen sodan aikana kesällä 1808 Viapori eli nykyinen Suomenlinna antautui venäläisille. Venäläiset olivat saaneet haltuunsa muonavaraston, joka tuotiin Hannukselaan. 7. heinäkuuta varastoa lähdettiin viemään lähestyvien Ruotsin armeijan joukkojen tieltä kohti etelää. Pääkuormasto pääsi Kauhajoella olleista kapinoitsijoista huolimatta lopulta perille Karviaan. Myöhemmin samana päivänä matkaan lähtenyt jälkikuormasto puolestaan joutui pohjalaistalonpoikien ryöstämäksi Kauhajoen Harjankylässä.
Tuomas Rinta-Panttila
Tuomas Juhana Rinta-Panttila (ent. Vierula, s. 17. heinäkuuta 1973 Kurikka) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Klikkaa mua -sarjan Karina.
Biobíon alue
thumb|Alue Chilen kartalla punaisella, pääkaupunki on merkitty suurennettuun karttaan ympyrällä. Biobíon alue on yksi Chilen viidestätoista hallinnollisesta alueesta. Sen virallinen järjestysnumero on VIII. Alue muodostuu neljästä maakunnasta: Arauco, Biobio, Concepción ja Ñuble. Sen pääkaupunki on Concepción. Vuoden 2017 väestönlaskennassa alueella oli 2 037 414 asukasta. Sen pinta-ala on 37 063 neliökilometriä.
Tuomas Rinta-Panttila
Rinta-Panttila vietti lapsuutensa osittain Kurikassa, missä hänen sukunsa talo on sijainnut vuodesta 1576, ja osittain Seinäjoella. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi 2003 ja ohjaajaksi 2019. Hän on naimisissa näyttelijä Minttu Mustakallion kanssa ja heillä on kolme lasta (s. 2006, 2008, 2012). Mustakallio ja Rinta-Panttila ovat olleet yhdessä vuodesta 1998 asti.
Rinta-Panttila on näytellyt elokuvien ja television lisäksi muun muassa Kansallisteatterissa ja Ryhmäteatterissa.
Rinta-Panttila on sittemmin opiskellut myös ohjaajaksi.
Koiranheisimato
Koiran heisimato (Dipylidium caninum) on koiralla, kissalla ja ketulla esiintyvä heisimatoihin kuuluva suolistoloinen, joka hyvin harvoin voi esiintyä myös ihmisellä. Se on maailmanlaajuisesti yleisin koiran ja kissan heisimatotartunnan aiheuttaja. Koiran heisimato elää isäntäeläimensä ohutsuolen limakalvoon kiinnittyneenä. Väli-isäntänään se käyttää kirppuja ja väiveitä, ja pääisäntä saa tartunnan syömällä tartuntaa kantavan kirpun tai väiveen.
Ebersin papyrus
pienoiskuva|upright=0.8|Papyruksen syöpää käsittelevä osa. Ebersin papyrus on papyrusarkeille tehty egyptiläinen käsikirjoitus noin vuodelta 1550 eaa. Se käsittelee lääketiedettä. Papyrus on saanut nimensä saksalaisen Georg Ebersin mukaan, joka osti sen Luxorista vuonna 1873. Papyrusta säilytetään nykyisin Leipzigin yliopiston kirjastossa.
Koiranheisimato
Oireet
Tartunta on yleensä melko oireeton, mutta usein isäntäeläimellä esiintyy peräaukon alueen kutinaa. Voimakkaassa tartunnassa voi esiintyä suolisto-oireita.
Ebersin papyrus
Käsikirjoitus on 110 sivua pitkä. Se käsittelee vatsaongelmia, suolistoloisia, iho-ongelmia, sydänvaivoja, pääongelmia kuten migreeniä, virtsaneritystä, hiuksia, kieliongelmia, hammasvaivoja, nenä-, kurkku- ja korvasairauksia sekä gynekologisia vaivoja. Siinä on taudin kuvaus, syy ja hoito-ohje.
Koiranheisimato
Hoito
Koiranheisimatotartuntaa hoidetaan sisäloislääkkeillä, mutta koska tartuntaa levittävät ulkoloiset, on usein myös ulkoloislääkitys tarpeen.
Ebersin papyrus
Käsikirjoituksessa on 875 lääkkeiden valmistusohjetta.
Aaveen metsästys
thumb|Aaveenmetsästäjällä on EMF-mittari (elektromagneettisten kenttien tunnistaja).
Aaveen metsästys on harrastus, jonka periaate on tutkia paikkoja, joissa huhutaan olevan kummituksia. Tyypillisesti aaveenmetsästystiimit yrittävät kerätä todisteita paranormaalista toiminnasta. Aaveenmetsästäjät käyttävät usein erilaisia elektronisia laitteita, kuten EMF-mittaria, digitaalista lämpömittaria, digitaalista videokameraa (kuten lämpökameraa tai infrapunakameraa), ääninauhuria ja tietokonetta.
Perinteisiä tekniikoita ovat myös kuulustelut ja historian tutkiminen. Jotkut aaveenmetsästäjät kutsuvat itseään paranormaalin tutkijoiksi.
Imane Merga
Imane Merga (s. 15. lokakuuta 1988) on etiopialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Merga voitti 2010 timanttiliigan 5 000 metrin juoksut Oslossa ja Roomassa. Hän voitti myös matkan kokonaiskilpailun. Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän oli 5 000 metrillä viides. Hän voitti maailmanmestaruuden Punta Umbrian maastojuoksun MM-kilpailuissa 2011 ja sai lisäksi hopeaa joukkuekilpailussa. Timanttiliigassa hän voitti 5 000 metriä Roomassa, Eugenessa ja Brysselissä sekä 5 000 metrin kokonaiskilpailun toisena vuonna peräkkäin. Daegun MM-kilpailuissa Merga saavutti pronssia 10 000 metrillä ajalla 27.19,14. 5 000 metrillä hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta hänet hylättiin kilpailun jälkeen hänen juostuaan radan sisäpuolella.
Merga sai Bydgoszczin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2013 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja kultaa joukkuekilpailussa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 000 metrillä 12:nneksi. Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014 hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi.
Quentin Crisp
Quentin Crisp (syntyjään Denis Charles Pratt; 25. joulukuuta 1908 – 21. marraskuuta 1999) oli englantilainen kirjailija ja homo-ikoni.
Elämä
Crisp syntyi vanhempiensa neljäntenä lapsena. Hän vaihtoi nimensä kaksikymmenvuotiaana. Lähdettyään kotoaan hän joutui hyökkäysten kohteeksi homoseksuaalisuutensa takia. Crisp toimi jonkin aikaa rattopoikana. Kun toinen maailmansota syttyi, Crisp halusi armeijaan, mutta hänet hylättiin seksuaalisen suuntautumisen takia.
Vuonna 1968 Qrisp kirjoitti omaelämäkertansa Palveluksessanne: Alaston virkamies. Siitä tehtiin myöhemmin televisioelokuva, jossa Qrispiä esitti John Hurt. Qrisp esiintyi myös televisiossa, teatterissa ja elokuvissa.
Rusoperäsirkku
Rusoperäsirkku (Fringillaria affinis) afrikkalainen varpuslintu, jonka elinympäristö käsittää Saharan eteläpuolista Afrikkaa, Mauritaniasta Etiopiaan, ja päiväntasaajalle saakka. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Maur
Maur on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on runsaat 10 000 asukasta.
Sijainti
Maur sijaitsee Greifenseen länsirannalla kymmenkunta kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne
Moottoriliikennetie A52 Zürichistä Hinwiliin kulkee kaupungin länsiosan poikki. Samaa reittiä kulkee kapearaiteinen Forchbahn Zürichistä Esslingeniin.
Maur kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): Forchbahnin S18-junat pysähtyvät Maurin Scheurenissa.
Tapaen taistelu (88)
Domitianus ei kuitenkaan pystynyt johtamaan tätä huhujen takia, jotka kertoivat vallankaappausyrityksestä Roomassa. Hän joutui palaamaan takaisin Roomaan ja jätti kenraalinsa Lucius Tettius Julianuksen armeijan komentoon. Julianus oli pätevä kenraali, joka oli palvellut jo Vespasianusta ja Titusta.
Julianus johti joukkonsa Tonavan yli ja kohtasi pian daakialaisten armeijan Tapaessa, samassa paikassa missä Fuscus oli saanut surmansa edellisenä vuonna. Roomalaisen historioitsija Dio Cassiuksen mukaan Julianus antoi sotilaidensa maalata nimensä kilpiin, jotta heidät voitiin tunnistaa paremmin. Taistelu päättyi lopulta roomalaisten voittoon, mutta koska talvi oli jo lähellä ja Julianus pelkäsi kokevansa saman kohtalon kuin Fuscus, hän ei hyödyntänyt menestystään. Domitianus torjui aluksi Decebaluksen ehdottoman rauhan, mutta kun roomalaiset kohtasivat vastoiskäymisiä toisaalla, keisari joutui pikaisesti solmimaan rauhan daakialaisten kanssa. Tilanne ei ratkennut, ennen kuin keisari Trajanus valloitti Daakian lopullisesti vuosina 101-102 ja 105-106.
Isotaskurapu
Isotaskurapu (Cancer pagurus) on kookas taskurapulaji, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla.
Ulkonäkö
Täysikasvuisen isotaskuravun selkäkilpi on enintään 20 cm pitkä ja 30 cm leveä ja väritykseltään punaruskea, nuorilla yksilöillä kuitenkin purppuranruskea. Selkäkilven reuna jakaantuu edessä viiteen tylppään ja sivuilla yhdeksään pulleaan lohkoon. Sakset ovat keskenään suurin piirtein samankokoiset, sileät ja kärjistään mustat. Koirailla ne voivat kuitenkin olla hieman erikokoiset ja raskasrakenteisemmat kuin naarailla. Kävelyraajat ovat jykevät ja vaaleammat kuin selkäkilpi ja niissä on lyhyitä, jäykkiä sukasia. Raajojen kärjet ovat terävät ja mustat.
Levinneisyys
Isotaskurapuja esiintyy Pohjois-Atlantin itäosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Britteinsaarille ja Pohjois-Norjaan ja etelässä Marokon pohjoisrannikolle. Aikaisemmin niitä on tavattu myös Välimeren pohjoisrannikolla.
Elintavat
Isotaskuravut elävät yleensä 6–40 metrin syvyydessä, hiekkaisessa, soraisessa tai kivikkoisessa merenpohjassa.
Kalastus ja käyttö
Isotaskurapuja kalastetaan sulkupyydyksillä Euroopan länsirannikolla. Niitä joutuu myös jonkin verran troolikalastuksen sivusaaliiksi. Vuonna 1999 kokonaissaalis oli hieman yli 41 000 tonnia, josta Ison-Britannian osuus oli 48 % ja Ranskan 21 %. Saaliit pysyivät samalla tasolla 2000-luvun alussa, mutta nousivat vuonna 2007 lähes 60 000 tonniin. Isotaskurapuja myydään sekä tuoreina että pakastettuina.
FA Community Shield 2016
FA Community Shield 2016 oli 94. FA Community Shield, vuosittainen englantilainen jalkapallo-ottelu, joka pelataan edellisen kauden Valioliigan voittaneen joukkueen ja FA Cupin voittaneen joukkueen välillä. Ottelussa kohtasivat Valioliiga-mestari Leicester City ja FA Cupin 2015–2016 voittanut Manchester United.
Blut und Eisen
Blut und Eisen (saksaa, 'veri ja rauta') on käsite, jolla viitataan koviin voimakeinoihin turvautuvaan, hyvin määrätietoiseen politiikkaan. Sanoja käytti Bismarck Preussin valtiopäivien raha-asiain valiokunnassa 30. syyskuuta 1862. Sanonta on kuitenkin esiintynyt jo Quintilianuksella.
O’Learys
O’Learys on Jonas Reinholdssonin ja Anne O’Learyn perustama alun perin Göteborgissa avattu, korostetusti bostonilainen sporttipub.
Historiaa
Toinen ketjun perustajista, Jonas Reinholdsson, oli töissä bostonilaisessa sporttibaarissa, jossa hän ihastui paikalliseen ihmisten, ruoan ja juoman sekoitukseen. Eräänä päivänä toinen perustajista, Anne O’Leary, tapasi Reinholdssonin, ja he rakastuivat. Muutettuaan Reinholdssonin kotimaahan Ruotsiin päättivät he perustaa yhdessä bostonilaisen baarin. Suosio oli suuri, ja ketju onkin laajentunut paljon.
Nykyaika
O’Learys toimii franchise-periaatteella eli siten, että ketjujohto päättää brändin yleislinjauksista, ruoasta, markkinoinnista yms. ja yksityinen yrittäjä vastaa omasta toimipaikastaan.
Afrikankastanjasirkku
Afrikankastanjasirkku (Fringillaria tahapisi) on afrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Saharan eteläpuolisen Afrikan Etelä-Afrikkaa myöten. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Proskenion
pienoiskuva|[[Amfiaraionin teatterin proskenionin jäänteet.]] Proskenion oli antiikin kreikkalaisessa teatterissa näyttämö, joka sijaitsi skenen (skēnē) eli näyttämörakennuksen etuosassa. Proskenionin sivuilla sijaivat usein paraskēniat eli näyttämörakennuksesta katsomoon päin työntyneet siipiosat.
Alun perin näyttelijät esiintyivät maan tasalla orkhestralla suoraan skenen edessä yhdessä kuoron (khoros) kanssa. Proskenion kehittyi viimeistään klassisen kauden jälkimmäisellä puoliskolla 300-luvun eaa. alussa. Tuolloin se korotettiin pylväiden varaan näyttämölavaksi. Proskenion sai nimensä siitä, että näyttämörakennus oli alun perin teltta, jossa säilytettiin teatterin varusteita. Esitys tapahtui teltan edessä, pro skēnion.
Proskenionin kehittymisen jälkeen näyttelijöiden toiminta siirtyi yhä enemmän sen päälle, samaan aikaan kun orkhestralle jääneet kuorot menettivät draamoissa merkitystään. Hellenistisellä kaudella proskenionin merkitys korostui, ja se kohosi yhä ylemmäs orkhestran tasosta. Lopulta proskenion kehittyi kaksikerroksiseksi, niin että alemmalla osalla oli katto ja ylempään johti useita ovia. Osa toiminnasta siirtyi ylös proskenionin katolle.
Roomalaisessa teatterissa proscaenium oli kreikkalaista proskenionia pitempi ja leveämpi, ja varustettu pulpettikatolla. Kattoon voitiin kiinnittää esirippu, jollaista kreikkalaisessa teatterissa ei käytetty.
Yenew Alamirew
Yenew Alamirew (s. 27. toukokuuta 1990) on etiopialainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija.
Alamirew juoksi uransa ensimmäisessä hallikilpailussa, Stuttgartissa helmikuussa 2011, sisäratojen kaikkien aikojen maailmantilaston kolmannelle sijalle 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.27,80. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 3 000 metriä Dohan Timanttiliigan kilpailussa. Maputon Afrikan kisoissa hän sai 5 000 metrillä hopeaa ajalla 13.43,33. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Alamirew oli yhdeksäs 3 000 metrillä ajalla 7.45,15. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrillä 12:nneksi
Alamirew voitti 2013 Timanttiliigan 5 000 metrin juoksut Roomassa, Lausannessa ja Brysselissä. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla yhdeksäs.
Lewis Stone
Lewis Shepard Stone (15. marraskuuta 1879 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat – 12. syyskuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Lewisin kulta-aikaa oli 1920- ja 1930-luku, jolloin hän teki tunnetuimmat elokuvansa. Stonen tunnetuimpiin mykkäelokuviin lukeutuvat Zendan vanki (1922), Scaramouche (1923), Kadonnut maailma (1925) ja Isänmaan ystävä (1928), josta hän sai vuonna 1930 Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Stone siirtyi sujuvasti mykkäelokuvasta äänielokuvaan, ja hän jatkoi menestystään esimerkiksi elokuvissa Kymmenen vuoden tuomio (1930) Grand Hotel (1932), Punatukkainen Lilli (1932), Kuningatar Kristiina (1933), Matkalla Singaporeen (1935) sekä Andy Hardy -elokuvasarjassa (1937–1946).
Stone teki paljon yhteistyötä näyttelijöiden Wallace Beeryn ja Lionel Barrymoren sekä ohjaaja Clarence Brownin kanssa. Beeryn kanssa hän teki kolmetoista, Barrymoren kanssa yhdeksän ja ohjaaja Brownin kanssa kymmenen elokuvaa. Mickey Rooneyn kanssa Stone näytteli viidessätoista Andy Hardy -elokuvassa. Greta Garbon kanssa Stone teki seitsemän elokuvaa, enemmän kuin kukaan muu näyttelijä.
Nuoruus
Lewis Shepard Stone syntyi 15. marraskuuta 1879 Worcesterissa, Massachusettsissa Bertrand Stonen ja Philena Heald Ballin lapseksi. Nuoruudessaan Stone oli hyvä ratsastaja ja harrasti lisäksi nyrkkeilyä ja miekkailua. Stonen hiukset alkoivat harmaantua hänen ollessaan 20-vuotias.
Kanal – kirottujen tie
Kanal – kirottujen tie on Andrzej Wajdan ohjaama elokuva vuodelta 1957. Se on toinen osa sotatrilogiasta, jonka ensimmäinen osa on Sukupolvi (1954) ja kolmas osa Tuhkaa ja timanttia (1958). Elokuvan aiheena on toisen maailmansodan aika, syyskuu 1944 ja vastikään puhjennut Varsovan kansannousu.
Lewis Stone
Teatteriura Broadwaylla
Stone taisteli 19-vuotiaana Espanjan–Yhdysvaltain sodassa, jossa hän toimi yliupseerina. Sodan jälkeen Stone alkoi luoda uraa käsikirjoittajana, mutta aloitti pian näyttelemisen. Näytelmä Sidetracked teki hänestä tähden muutamassa kuukaudessa.
Mykkäelokuvan romantiikkamies
thumb|left|According to the Code (1916) thumb|left|Stone [[Bessie Loven kanssa elokuvassa Kadonnut maailma (1925)]] Stone teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1914 pitkässä lännenelokuvassa The Bargain, joka valittiin 2010 ”kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä” elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Stonen ura keskeytyi ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin hänen piti lähteä palvelukseen. Sodan jälkeen Stone palasi takaisin valkokankaalle, mutta jätti teatterin taakse. Siihen aikaan hänellä oli jo valkoiset hiukset, ja Stone alkoi näytellä romanttisia rooleja, jotka sopivat hänen olemukseensa. Hänen ensimmäinen tunnettu mykkäelokuvaesiintymisensä oli First Nationalin vuoden 1920 Pohjolan samoilijat, joka on säilynyt tähän päivään asti. Elokuvassa hänellä on vastanäyttelijänä Lon Chaney. Stone käsikirjoitti mykkäelokuvan Man’s Desire (1919), jossa hänellä on myös pääosa.
Stone teki vuonna 1921 pääroolit elokuvissa Don’t Neglect Your Wife ja Kultainen paula. Seuraavana vuonna Stonella oli pääosa elokuvassa Zendan vanki (1922) Rudolf Rassendyllinä sekä elokuvassa Scaramouche (1923) Marquis de la Tour d'Azyrina, joissa hänen vastanäyttelijöinään olivat Alice Terry ja Ramón Novarro. Elokuvat kuvattiin uudelleen 1952, ja Stonella on sivuosa molemmissa uudelleenfilmatisoinneissa.
Stonesta tuli Metro-Goldwyn-Mayerin sopimusnäyttelijä vuonna 1924. Seuraavina vuosina MGM piti Stonen kiireisenä. Stonella on yksi pääosista sen ajan suurelokuvassa Kadonnut maailma (1925), jossa oli toisessa pääosassa Wallace Beery. Kadonnut maailma oli vuoden menestyneimpiä elokuvia, ja se valittiin vuonna 1998 National Film Registryyn. Stone näytteli myös mykkäelokuvissa Montmartren tanssijatar (1926), Valkoinen sheikki (1926), Timantti-kuume (1927) ja Kauniin Helenan yksityiselämä (1927). Vuonna 1928 Stone teki pääosan Ernst Lubitschin ohjaamassa draamassa Isänmaan ystävä, joka toi hänelle Oscar-ehdokkuuden vuonna 1930. Elokuva voitti yhden Oscarin ja oli lisäksi ehdokkaana parhaan elokuvan Oscariin. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään oli Emil Jannings. Vuonna 1928 Stone näytteli ensimmäistä kertaa Greta Garbon kanssa elokuvassa Kohtalokas nainen. Stone näytteli elokuvassa vanhempaa tohtoria, perheen ystävää, mutta pari vuotta myöhemmin vuonna 1930 Stone näytteli Garbon rakastajaa elokuvassa Romantiikka, joka sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, parhaasta naispääosasta ja parhaasta ohjauksesta ja oli vuoden menestyneimpiä elokuvia. Stone jatkoi vuonna 1929 Garbon kanssa yhteistyötä elokuvassa Erämaan orkideat, ja teki ensimmäisen äänielokuvansa The Trial of Mary Dugan Norma Shearerin kanssa.
Huippuvuodet äänielokuvissa
Stonelle ei tullut vaikeuksia siirtyä mykkäelokuvista äänielokuviin. Monien muiden mykkäelokuvanäyttelijöiden ura tuhoutui äänielokuvien tullessa.
Stonen rooli suuren menestyksen saaneessa vankilaelokuvassa Kymmenen vuoden tuomio (1930) edisti hänen uraansa. Kymmenen vuoden tuomio oli vuonna 1931 Oscar-ehdokkaana neljässä sarjassa ja sai kaksi palkintoa. Samana vuonna hän esiintyi toisessa MGM:n menestyselokuvassa Romantiikka Garbon kanssa. Menestyksen ansiosta Stone sai rooleja myös muissa menestyselokuvissa MGM:n suurien tähtien rinnalla: Pariisin taikuri (1931) John Gilbertin kanssa, Salaperäinen kerho (1931) Jean Harlow’n kanssa sekä Hänen syntinsä Helen Hayesin kanssa. Garbon kanssa yhteistyö jatkui vuonna 1931 elokuvissa Inspiraatio ja Mata Hari. Stone teki vuonna 1931 yhteensä kymmenen elokuvaa, jotka melkein kaikki menestyivät hyvin. Grand Hotelissa hän näytteli kuudennen kerran Garbon kanssa, Rakkaudenyössä Joan Crawfordin kanssa, Punatukkaisessa Lillissä Jean Harlow’n kanssa sekä Fu Manchun naamiossa Boris Karloffin kanssa.
Stone näytteli tohtori Otternschlagia elokuvassa Grand Hotel, jossa hänellä on kuuluisa repliikki elokuvan lopussa: ”Grand Hotel. Ihmisiä tulee. Ihmisiä menee. Mitään ei koskaan tapahdu.” Stone näytteli vuonna 1933 pääosaa Garbon kanssa elokuvassa Kuningatar Kristiina ja Bette Davisin kanssa elokuvassa Rikoksen varjossa.
Vuonna 1934 Stone näytteli kapteeni Smollettia Victor Flemingin ohjaamassa seikkailuelokuvassa Aarresaari. Jean Harlow’n kanssa yhteistyö jatkui draamakomediassa Vaarallinen nainen ja vuonna 1935 suuren yleisö- että arvostelumenestyksen saaneessa seikkailukomediassa Matkalla Singaporeen. Stonella on sivurooli myös musikaalielokuvassa Tähtilipun alla. Vuonna 1936 Stone näytteli viimeisen kerran Harlow’n kanssa draamaelokuvassa Lentäjän viimeinen urotyö.
Vuonna 1937 Stone sai roolin tuomari James Hardyna Mickey Rooneyn Andy Hardy -elokuvasarjassa. James Hardysta tuli Stonen tunnetuin rooli. Stone näytteli vuosina 1937–1946 tuomari Hardya viidessätoista Andy Hardy -elokuvassa. Vuonna 1937 ilmestyi ensimmäinen elokuva, Nuoruus ja hulluus. Tuomari Hardyn luonne elokuvissa oli ystävällinen, hengellinen ja oikeudenmukainen. Andy Hardy -elokuvia valmistui yhteensä 16, joista viimeinen vuonna 1958.
Andy Hardy -sarjan tunnetuimpia elokuvia ovat Andy Hardy, tyttöjen sankari (1938), Andy Hardy ja viattomuus (1940), Andy Hardyn yksityissihteeri (1941), Andy Hardy nauttii elämästä (1941) ja Andy Hardyn vaaleat huolet (1944). Stone teki tuomari Hardyn ohella muitakin rooleja toisiin elokuviin, kuten Arizonan kauhu (1937), Kersantti Kuubasta (1938) ja Kolme viisasta hullua (1946).
Kolme sisarta
thumb|[[Konstantin Stanislavski Vershininin roolissa.]]
Lewis Stone
Huippuvuodet äänielokuvissa
1940-luvun lopussa Stone teki tunnetut roolit elokuvissa Ratkaisun edessä (1948) ja Pelikuningas (1949). Ratkaisun edessä -elokuvassa Stonella olivat vastanäyttelijöinä Spencer Tracy ja Katharine Hepburn.
Kolme sisarta
Kolme sisarta on Anton Tšehovin nelinäytöksinen näytelmä vuodelta 1901. Se kuvaa kolmen noin 20-vuotiaan sisaren elämää pikkukaupungissa. Sisarukset kaihoavat paluuta lapsuuden myyttiseen suurkaupunkiin Moskovaan.
Juoni
Näytelmä on venäläisen yläluokan joutilaan ja turhamaisen elämän kuvaus, joka sijoittuu venäläiseen kuvernementtikaupunkiin. Aluksi ryhmä on koolla Irinan nimipäivillä: paikalla ovat sisarukset Olga, Maša ja Irina, heidän veljensä Andrei, tämän tuleva vaimo Natalia, paikallisen varuskunnan upseereita, perheen alivuokralaisena asuva lääkäri ja palvelijoita. Sisarusten yhteisenä haaveena on palata lapsuudenaikaiseen kotikaupunkiinsa Moskovaan, josta isän upseerintyö on pakottanut muuttamaan pois. Isä on kuollut vuotta aikaisemmin ja haave muutosta on vain vahvistunut. Muutto poistaisi heidän tyytymättömyytensä, mutta se viivästyy ja viivästyy. Maša on tyytymätön avioliittoonsa, Andrei kaipaa yliopistoelämään, Irina on elämässään suuntaa vailla ja Olga kaipaa elämäänsä puolisoa. He haikailevat muutosta, mutta eivät itse tee mitään saadakseen muutoksen aikaiseksi. Muutos tulee viimeisessä näytöksessä ulkoa: varuskunta siirretään kaupungista pois. Upseerit poistuvat ja sisarusten on valittava elämälleen jokin suunta.
Lewis Stone
Loppuvuodet
Koko 41 vuotta kestäneen uransa aikana Lewis Stone näytteli lähes 200 elokuvassa – melkein kaikki MGM:n – ja seitsemässä näytelmässä.
Yksityiselämä
Lewis Stone oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisen liiton hän solmi Margaret Langhamin kanssa vuonna 1907. Avioliitto päättyi Langhamin kuolemaan kesäkuussa 1917.
Stone meni vihille näyttelijä Florence Oakleyn (oikealta nimeltään Florence Pryor, 1881–1956) kanssa vuonna 1920. He saivat kaksi tytärtä, Virginian ja Barbaran. Heidän avioliittonsa päättyi eroon vuonna 1929.
Stonen kolmas vaimo oli Hazel Elizabeth Wolf. He olivat naimisissa 23 vuotta, vuodesta 1930 aina Stonen kuolemaan saakka.
Kuolema
Stone kuoli sydänkohtaukseen lauantai-iltana 12. syyskuuta vuonna 1953 yritettyään ajaa takaa puutarhassaan riehuneita nuoria.
Stonen hautajaiset pidettiin keskiviikkona 16. syyskuuta hänen kotonaan. Hänen hautajaisiinsa osallistuivat muiden muassa MGM:n johtaja Louis B. Mayer, Jack Cummings, Robert Young, Stonen agentti Fred Fralick, Mickey Rooney, Louis Calhern, Donald Crisp, Otto Kruger, Marjorie Rambeau, Mervyn LeRoy ja Frank Lloyd. Stone vietiin Rosedale-hautausmaalle Los Angelesiin, jossa hänet tuhkattiin. Stonen tuhkat haudattiin Kensico-hautausmaalle Valhallaan, New Yorkiin. Myös Stonen ensimmäinen vaimo Margaret ja Stonen kaksi tytärtä on haudattu Kensicoon.
Muuta
Stone pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan näyttelijänä, jolla oli kaikkien aikojen pisin sopimus yhden studion kanssa. Stone teki sopimuksen vasta perustetun MGM:n kanssa vuonna 1924 ja näytteli studion elokuvissa 29 vuoden ajan aina kuolemaansa asti.
Stone sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle Hollywoodiin osoitteeseen 6526 Hollywood Boulevard.
Shadowhunters
Sarja kertoo nuoresta Clary Fraysta, joka täyttää pian 18 vuotta. Hän haaveilee pääsystä Brooklynin taideakatemiaan ja viettää aikaansa parhaan ystävänsä Simonin kanssa. Eräänä kohtalokkaana iltana hän tulee todistaneeksi eräällä klubilla väkivaltaisen taistelun, jota ei kuitenkaan tunnu näkevän kukaan muu kuin hän. Clary kohtaa mystisen ja töykeän Jacen, joka vie tytön omaan maailmaansa, joka on täynnä vampyyreja, ihmissusia ja toinen toistaan uskomattomampia olentoja. Kun Claryn äiti katoaa, Claryn tehtäväksi jää selvittää uusien merkillisten ystäviensä avulla mitä hänen äidilleen on tapahtunut ja kuinka salaperäinen Muutoksen malja liittyy kaikkeen.
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 12. tammikuuta 2016 Freeform-kanavalla. Finaalijakso esitettiin 6. toukokuuta 2019.
Kausi 3 (2018-2019)
""