cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ajomies (tähdistö)
Syvän taivaan kohteet
pienoiskuva|vasen|150px|Messier 37 valokuvassa. Ajomiehen läpi kulkee Linnunrata, ja siinä on useita näyttäviä avonaisia tähtijoukkoja, kuten M36, M37 ja M38, jotka näkyvät kiikareilla hyvin. Nämä tähtijoukot ovat Maasta 4 100, 4 400, ja 4 200 valovuoden etäisyydellä.
Sea Dart
Sea Dart on brittiläinen merivoimien käyttöön tarkoitettu keskimatkan ilmatorjuntaohjus.
Ajomies (tähdistö)
Syvän taivaan kohteet
Kolmikon keskimmäinen kohde M36 on 14 valovuoden kokoinen avoin tähtijoukko, jonka Giovanni Batista Hodierna löysi ennen vuotta 1654. Tähtiä joukossa on ainakin 60, ja se muistuttaa kooltaan ja iältään hyvin paljon Seulasia.
Sea Dart
Sea Dart -ohjusjärjestelmä oli käytössä Falklandin sodassa. Sea Darts -ohjuslavetteja käytettiin tyypin 42 ohjushävittäjissä (Yhdistynyt kuningaskunta ja Argentiina) ja Invincible-luokan kevyissä lentotukialuksissa (Yhdistynyt kuningaskunta) sekä HMS Bristolissa (ainoa tyypin 82 ohjushävittäjä). Ohjuksen korvaa tyypin 45 hävittäjillä PAAMS -järjestelmää, jonka Britannian kuninkaallinen laivasto on nimennyt Sea Viperiksi. thumb|250px|GWS-30 Sea Dart ilmatorjuntaohjuslavetti [[HMS Invincible (R05)|HMS Invinciblen (R 05) kannella]]
Ajomies (tähdistö)
Syvän taivaan kohteet
24 kaariminuutin kokoinen M37 on suurin ja eteläisin Ajomiehen joukoista. Se käsittää noin 150 kirkasta tähteä, jotka näkyvät pienelläkin kaukoputkella hyvin. Kaikkiaan tähtiä on arvioitu olevan noin viisisataa.
M38 on joukoista pohjoisin. Se on noin 25 valovuoden kokoinen ja 220 miljoonan vuoden ikäinen. Joukoin kirkkain tähti on +7,9 magnitudin keltainen jättiläistähti.
Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2007
Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2007 oli Porsche Supercup -kauden 2007 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 22. heinäkuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Euroopan GP:n ohessa.
Vesikoe
pysty|pienoiskuva|Vesikoe. Kaiverrus, 1700-luvulta.
Vesikoe oli ”Jumalan tuomion” tapa, jolla oikeustapaus voitiin ratkaista varhaiskeskiajalla Euroopassa, jos todistajia tai riittävän selviä todisteita ei ollut, tapaus oli vakava ja muuten ajautumassa umpikujaan. Myöhemmin erästä sen versiota käytettiin uuden ajan noitavainojen yhteydessä, vaikkakin ilman keskusvallan tukea.
Varhaiskeskiajalla yleisimmässä vesikokeen muodossa epäillyn piti poimia esine, kuten metallisormus kiehuvasta vedestä paljain käsin. Saadut palovammat sidottiin ja niitä tutkittiin kolmen päivän päästä. Jos vammat paranivat normaalisti, katsottiin Jumalan osoittaneen syytetyn viattomaksi. Jos taas vammat tulehtuivat, se tulkittiin merkiksi syyllisyydestä. Vastaavasti tulikokeessa kannettiin muutamia askelia kuumaa rautaesinettä, mistä saadut vammat jälleen sidottiin ja niiden paranemista tutkittiin.
Etenkin populaarikulttuurissa tunnetumpi muoto vesikokeesta oli kuitenkin keskiajalla käytännössä harvinaisempi. Siinä syytetty pudotettiin kädet sidottuina järveen tai jokeen. Jos epäilty kellui, hän oli noita ja hänet tuomittiin sen mukaisesti. Jos taas epäilty upposi, oli hän syytön. Vastoin yleistä harhaluuloa syytetyn ei annettu hukkua, vaan hänet nostettiin vedestä heti, kun uppoaminen oli selvästi havaittu. Hukkumistapaukset kokeen yhteydessä olivat harvinaisia.
Kirkko kielsi Jumalan tuomiot jo vuonna 1215, koska kokeella ei ollut pohjaa sen enempää kanonisessa kuin roomalaisessa oikeudessa. Sitä ei myöskään mainittu Raamatussa. Samoin kuuluisa noituustutkijan opaskirja Malleus Malificarum eli Noitavasara vuodelta 1487 tuomitsi vesi- ja tulikokeiden käytön. Paikallisesti tuli- ja vesikokeita voitiin kuitenkin käyttää edelleen ja muutamia mainintoja niistä on säilynyt 1400-luvulta etupäässä Reininmaalta.
Nimenomaan upotuskokeesta tuli uudelleen yleisempi ilmiö Uuden ajan laajemmissa noitavainoissa 1560-luvulta alkaen. Sitä käytettiin saksalaisen alueen lisäksi Pohjois-Ranskassa ja Englannissa, mutta ei esimerkiksi katolisen kirkon hallitsemassa Etelä-Ranskassa, Italiassa tai Espanjassa. Tällöin kyse oli nimenomaan upotuskokeesta, joka liittyi noituusepäilyihin ja toiminta oli siten osa noitavainoja.
Valpuri Kyni on ainoa ihminen, jonka varmuudella tiedetään joutuneen vesikokeeseen Suomessa.
Aiheesta muualla
Trial by ordeal
HC Košice
Euroopan kentilläkin se on menestynyt varsin hyvin voitettuaan Continental Cupin vuonna 1998 ja seuraavalla kaudella hopeaa. Euroopan Cupissa se sijoittui toiseksi vuosina 1987 ja 1989. Lisäksi sillä on Super Cupin hopeaa vuodelta 1998 ja Tšekkoslovakian mestaruudet vuosilta 1986 ja 1988.
Nousu huipulle
Dukla, myöhemmin VSŽ nousi hyvin nopeasti Tšekkoslovakian korkeimmalle liigatasolle. 1980-luvulle tultaessa joukkue pystyi sijoittumaan usein jo 10 parhaan joukkoon. Košicen Vincent Lukáč oli kauden 1982/83 menestynein maalintekijä. Seuraavana kautena joukkue teki seuraennätyksensä ja sijoittui toiseksi, jääden ainoastaan HC Dukla Jihlavan taakse.
Vuosi 1986 oli Košicen läpimurtovuosi. Voitettuaan runkosarjan, se voitti pudotuspeleissä HC Sparta Prahan sekä HC Pardubicen sekä finaaleissa hallitsevan mestarin Jihlavan. Seura uusi mestaruutensa vuoden tauon jälkeen vuonna 1988 kun se päihitti finaaleissa Sparta Prahan.
Košicessa kaudella 1989/90 TJ Gottwaldovia vastaan käydyn ottelun aikana vierasjoukkueen pelaaja Luděk Čajka törmäsi pelitilanteessa pää edellä kaukalon laitaan ja menetti tajuntansa. Hän menehtyi yli kuukausi myöhemmin Košicen sairaalassa. Tšekkoslovakian liiga keskeytettiin välittömästi ja sen pelaajat menivät lakkoon. Tämä johti lopulta pelaajien turvallisuutta parantaneisiin sääntömuutoksiin.
Itsenäisessessä Slovakiassa
Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen VSŽ Košice dominoi vastaperustettua Slovakian liigaa. Ensimmäisten kuuden kauden aikana se selvitti tiensä finaaleihin joka kerta ja voitti mestaruuden vuosina 1995, 1996 ja 1999. Euroopan jäillä se voitti Continental Cupin vuonna 1998.
1990-luvun lopulla seuran pääomistaja VSŽ oli ajautunut talousvaikeuksiin ja lopetti kaiken ylimääräisen toiminnan tukemisen. Näin myös VSŽ Košice joutui ongelmiin. Kaudella 1999/00 se joutui päästämään monta 90-luvun mestaruuksilleen tärkeää pelaajaa menemään ja rakentamaan joukkueensa uudelleen pienempipalkkaisilla ja nuoremmilla pelaajilla. pienoiskuva|Košicen kotistadion Steel Aréna Joukkueen taloudellinen tila kuitenkin parani kun kaupungin rautaruukki palasi sen pääsponsoriksi kaudelle 2001/02, tällä kertää US Steel Košicen nimellä. Samalla joukkueen värit vaihdettiin vanhasta oranssimustasta valkosiniseksi ja myös seuran logo vaihdettiin. Košice palasikin takaisin finaaleihin jo vuoden 2003 päätteeksi, mutta hävisi Slovan Bratislavalle.
Košicen uusi kotistadion Steel Aréna avattiin viimein 24. hemikuuta 2006 yli kymmenen vuoden rakentamisen jälkeen. Seuraavalla kaudella joukkue saavutti runkosarjan pisteennätyksensä 106:lla pisteellä ja voitti pudotuspeleissä pronssia. Viime kauden pronssi kirkastui kauden 2008 päätteeksi hopeaksi kun joukkue hävisi finaaleissa MsHK Žilinalle. Samalla kaudella se teki Slovakian liigan katsojaennätyksen.
2010-luvun hattutemppu
Košice palasi kymmenen vuoden vaikeuksien jälkeen takaisin kultakantaan kun se kaatoi vuoden 2009 finaaleissa Žigmund Pálffyn johtaman HK 36 Skalican. Seuraava kausi alkoi hapuillen, mutta päättyi taas mestaruusjuhliin kun Košice päihitti Bratislavan kotistadionillaan otteluvoitoin 4-2. Košicesta tuli Slovakian liigan siihen astisen historian ensimmäinen kolme kertaa peräkkäin mestaruuden voittanut joukkue kauden 2011 päätteeksi, kun se dominoi sekä runkosarjaa, että pudotuspelivastuksiaan. Finaaleissa se päihitti itäisen Slovakian derbyssä HK Popradin.
Muutaman vuoden tauon jälkeen Košice palasi takaisin kultakantaan vuosina 2014 ja 2015 kun se päihitti finaaleissa HK Nitran ja HC 05 Banská Bystrican.
Koronaviruspandemia, talousvaikeudet ja paluu mestariksi
Kaudella 2019/20 kärjistynyt koronaviruspandemia aiheutti suurta vahinkoa seurassa. Kun samaan aikaan seuran pääsponsori US Steel paini omien talousvaikeuksiensa kanssa, joutui HC Košice pyytämään tukea kannattajiltaan seuratoiminnan pelastamiseksi. Lopulta 600 tukijan ja US Steelin yhteistuki riitti pelastamaan seuran ja takaamaan sen perustoiminnot. Kaudelle 2020/21 se asetti tavoitteekseen ainoastaan selvitä kaudesta taloudellisesti eikä se selvinnyt pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa 20 vuoteen.
Kesäkuussa 2020 Košice palautti vanhat mustaoranssit värit peliasuihinsa ja julisti aikomuksensa muuttua yhteisöklubiksi. Vuonna 2021 se vaihtoi košicelaisen jääkiekon 100- ja seuran 60-vuotisjuhlien kunniaksi logonsa nykyiseen.
Taloudellisten vaikeuksien jälkeen joukkue palasi Slovakian mestariksi kauden 2022/23 päätteeksi kun se voitti finaaleissa HKm Zvolenin. Samalla se nousi yhdeksällä mestaruudellaan Slovakian menestystyneimmäksi seuraksi yhdessä Slovan Bratislavan kanssa.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Maromokotro
Maromokotro on Madagaskarin saaren korkein vuori. Saaren pohjoisosassa sijaitsevan vuoren korkeus on 2 876 metriä. Vuori kuuluu Tsaratananan kansallispuistoon.
Mysteeriuskonto
Mysteeriuskonnoksi kutsutaan uskontoa, jonka keskeinen sisältö on salaista viisautta. Mysteeriuskonnossa uskonnon keskeiset opinkappaleet, kulttimenot ja uskonnon todellinen luonne paljastetaan ainoastaan niille henkilöille, jotka on initioitu eli vihitty sen salaisuuksiin.
Kreikkalaiset ja itämaiset mysteeriot ovat alun perin olleet toimituksia, joiden tarkoituksena on ollut edistää hedelmällisyyttä. Näihin yhdistyi myöhemmin käsityksiä tiettyjen kasvullisuudenjumalien kuolemasta ja ylösnousemuksesta ja lopulta siitä onnellisemmasta osasta kuoleman jälkeisessä elämässä, minkä ihminen saattoi saavuttaa, kun hänet vihittiin uskonnon mysteereihin. Kuuluisin ja arvostetuin antiikin ajan mysteerikulteista oli Eleusiin kultti.
Jumalan kuolemaan ja ylösnousemukseen liittyi uskonnollisissa mysteereissä usein jumalan ruumiin tai veren vertauskuvallinen syöminen. Antiikin kulttuurissa tämä riitti esiintyi muun muassa orfilaisilla ja mithralaisilla. Riitin avulla pyrittiin saamaan yhteys jumalaan. Tämä yhteys oli kuoleman jälkeisen elämän saavuttamisen edellytys.
Meidän aikanamme tämä riitti esiintyy yhä kristityillä. He kutsuvat sitä ehtoolliseksi. Ehtoollisen yhteydessä rukoillaan syntejä (jumalan tahdon vastaisia tekoja) anteeksi ja syödään jumalan (Jeesus) ruumiin vertauskuva leipä ja jumalan veren vertauskuvaa viiniä juodaan pieni tilkka. Katolisen kirkon ja ortodoksisen kirkon mukaan nämä todella muuttuvat Jeesuksen vereksi ja ruumiiksi ehtoollisessa.
SS Palo Alto
pienoiskuva|SS Palo Alto vuonna 2013. SS Palo Alto oli betonirunkoinen höyrylaiva, joka valmistui ensimmäisen maailmansodan päättyessä, ja laskettiin vesille 29. toukokuuta 1919. Alus ei kuitenkaan ehtinyt mukaan sotatoimiin. Aluksen sisaralus oli SS Peralta.
Alus säilöttiin Kalifornian Oaklandiin aina vuoteen 1929 saakka, jolloin Cal-Nevada Company osti aluksen ja hinautti sen Seacliff State Beachille Aptosiin, jossa se kunnostettiin huvialukseksi. Alukselle rakennettiin mm. tanssilattia, kahvila ja uima-allas. Alus upotettiin matalaan veteen siten, että sen köli asettui tukevasti pohjaa vasten, ja laituri rakennettiin laivan vierelle.
Aluksen ostanut yhtiö meni konkurssiin vuonna 1931, ja kunnossapidon puutteen vuoksi alus katkesi keskeltä. Alus riisuttiin kaikesta arvokkaasta ja jätettiin paikalleen kalastuslaituriksi. Lopulta rungon kunto pääsi niin huonoksi, ettei alus kelvannut edes laituriksi. Laituri suljettiin, ja alus jäi hylyksi Seacliff Beachille, jossa se toimii keinotekoisena riuttana.
Viita-akatemia
Viita-akatemia on Tampereen työväenopiston ja Pirkkalaiskirjailijoiden luovan kirjoittamisen koulutusohjelma. Se on perustettu vuonna 1989 ja sen toimitilat sijaitsevat Sampolan koulun sivurakennuksessa Tampereen Liisankalliolla, osoitteessa Sammonkatu 2.
Kolmivuotisen kirjoittajakoulun ohjaajana on vuodesta 2006 lähtien toiminut kirjailija, FM Niina Hakalahti. Häntä ennen tehtävää ovat hoitaneet muun muassa runoilija Kullervo Järvinen ja kirjailija Vuokko Tolonen (2001–2006).
Viita-akatemian käyneistä moni on menestynyt kirjoituskilpailuissa tai julkaissut kirjan.
Aiheesta muualla
Viita-akatemian sivut
Stenka Razin
200px|right|Stepan Razin. Stepan (Stenka) Timofejevitš Razin (, 1630 – 16. kesäkuuta 1671 Moskova) oli Donin kasakoiden johtaja, joka johti kasakoiden hyökkäysretkeä Persiaan ja myöhemmin näiden kansannousua Venäjän hallitusta vastaan vuosina 1670–1671. Stepan Razinista käytetään usein muotoa Stenka Razin. Stenka on deminutiivi nimestä Stepan.
Kapinan alkuvaiheet
Ensimmäinen historiallinen merkintä Stenka Razinista on vuodelta 1661, kun hän oli neuvottelemassa kalmukkitataarien luona. Pitkät sodat Ruotsin ja Puolan kanssa johtivat veronkorotuksiin ja väenottoihin. Monet talonpojat pakenivat etelään kasakoiden luo, jossa elämä oli vapaampaa.
Hyökkäys Persiaan
thumb|300px|left|Stenka Razin ([[Vasili Surikov)]] Tyytymätön väkijoukko liikehti aluksi ilman johtajaa, kunnes 1667 Razin otti sen johtoonsa. Hän oli kokenut kasakkasoturi ja diplomaatti. Loppuvuodesta 1668 kasakat purjehtivat Kaspianmerellä Derbendistä Bakuun ryöstellen ja tuhoten. Kauppapaikkana toiminut Rašt hävitettiin ja ihmiset teurastettiin. Heinäkuussa 1669 Razinin lotjat tuhosivat Iranin laivaston, joka oli lähetetty tuhoamaan heidät. Palatessaan Astrahaniin Razin sai ja otti vastaan tsaarin virallisen armahduksen.
Kansannousu
Kasakat valtasivat nopeasti Tšerkasskin, Tsaritsynin ja Astrahanin. Astrahanissa seuranneen yleisen verilöylyn ja ryöstön jälkeen julistettiin kasakoiden tasavalta. Kasakka-armeija jatkoi pohjoiseen ja valtasi Saratovin ja Samaran. Lähettiläiden välityksellä kansa alkoi napista jopa Novgorodissa ja Moskovassa asti. Talonpojat, joilla ei ollut mitään oikeuksia, oli helppo saada kapinoimaan lupauksilla tasa-arvosta.
Kapina kesti yli vuoden. Kapinalliset täytyi lyödä taistelussa kahdeksan kertaa. Lopulta kapina hajosi kapinallisten keskeisiin ristiriitoihin. Stenka Razin ja hänen veljensä Frol vangittiin vuonna 1671 viimeisessä linnakkeessaan Kagalnikissa. Keisarille uskolliset rikkaat kasakat luovuttivat haavoittuneen kapinapäällikön hallituksen joukoille. Heidät vietiin Moskovaan, heitä kidutettiin raa'asti, ja lopulta Stepan Razin revittiin kappaleiksi Punaisella torilla.
Fiktiossa ja lauluissa
300px|thumb|left|[[Boris Kustodijev, Stenka Razin, 1918.]] Neuvostoajan taiteessa ja kirjallisuudessa Stenka Razin oli suosittu hahmo. Eräässä romaanissa hänet kuvataan suoraselkäiseksi mutta epäonniseksi vapaussankariksi, joka joutui omiensa pettämäksi. Aleksandr Glazunov on säveltänyt sinfonisen runoelman Stenka Razin (1885) ja Dmitri Šostakovitš kantaatin Stepan Razinin teloitus, sanat Jevgeni Jevtušenko (1964).
Kansansävelmä Stenka Razinin on sanoittanut Dmitri Nikolajevitš Sadovnikov. Hänen sanoituksensa mukaan donilainen atamaani Stepan Razin pitää miestensä arvonantoa tärkeämpänä kuin juuri vaimoksi ottamaansa persialaista prinsessaa ja heittää tämän siksi Volgaan hukkumaan.
Suomeksi laulun yksi kertosäkeistä kertookin Volgasta; ”Volga, Volga, äiti armas...”. Suomennetut sanat alkavat ”Uivat venhot virran uomaa”. Laulu tunnetaan Suomessa juomalauluna sanoilla ”katon rajass' kulkee hauki” sekä ”vodka vodka jag vill dricka”. Lauluun ovat lisäksi laatineen suomenkieliset omat sanoituksensa muun muassa Jukka Kuoppamäki, Urpo Jokinen ja Saukki.
Viktor Klimenko julkaisi Stenka Razinin ja muita venäläisia lauluja albumilla Stenka Rasin vuonna 1970. Laulaja Frederik on Suomessa levyttänyt vauhdikkaan iskelmäkappaleen Stenka Rasin vuonna 1981. Raul Reimanin sanoitus perustuu alkuperäisen kansanlaulun sanoitukseen, mutta Jori Sivosen sävelmä on kokonaan uusi ja huomattavasti alkuperäistä nopeatempoisempi.
FK Šah’tar Donetsk
Šah’tar on jalkapalloseura Ukrainan itäosassa sijaitsevasta Donetskin kaupungista. Sen edustusjoukkue pelaa Ukrainan valioliigassa.
Šah’tarin varsinainen kotistadion on vuonna 2009 valmistunut 50 000 -paikkainen Donbass Arena, mutta Itä-Ukrainan sodan vuoksi se on joutunut pelaamaan kotiottelunsa Lvivin kaupungissa Arena Lvivillä vuodesta 2014 alkaen. Vuonna 2017 seura muutti Harkovan Metalist-stadionille.
Historia
thumb|150px|left|Šah’tarin venäjänkielinen tunnus vuosilta 1997–2007.
Šah’tar perustettiin toukokuussa vuonna 1936 nimellä Stahanovets Donetsin laakiolla eläneen legendaarisen kaivosmiehen Aleksei Stahanovin mukaan. Vuosina 1936–1992 joukkueen nimi oli venäjänkielinen kaivosmiestä merkitsevä sana Šahtjor. Ukrainan itsenäistyttyä virallinen nimi muuttui ukrainankieliseksi, Šah’tar.
Ensimmäisen kerran joukkue saavutti suurempaa menestystä sijoituttuaan pronssille Neuvostoliiton liigassa vuonna 1951. 1960-luvun alkupuolella joukkue selviytyi Oleg Ošenkovin valmentamana kolme kertaa Neuvostoliiton cupin loppuotteluun, joista voitti kaksi (1961 ja 1962). Vuonna 1975 joukkue saavutti historiansa parhaan sarjasijoituksen sijoituttuaan hopealle. Tämän johdosta se pääsi myös Euroopan kentille. Vuonna 1978 joukkue saavutti pronssia ja vuonna 1979 jälleen hopeaa. Tuolloin joukkueen kapteeni, hyökkääjä Vitali Staruhin, voitti maalikuninkuuden 26 osumallaan ja valittiin lisäksi sarjan parhaaksi pelaajaksi. Vuosina 1980 ja 1983 joukkue voitti Neuvostoliiton cupin ja vuonna 1984 se peittosi Dnepr Dnepropetrovskin supercupissa.
Minyadit
Minyadit olivat kreikkalaisessa mytologiassa Minyaan tyttäriä. Heidän kohtalostaan on olemassa neljä erilaista kertomusta, ja heidän nimikseen mainitaan näissä Alkathoe, Arsippe (tai Arsinoe) ja Leukippe.
Plutarkhoksen versio
Minyadit kieltäytyivät palvomasta Dionysosta, joka rankaisi heitä hulluudella. Minyadit valtasi ihmislihan himo, ja he vetivät arpaa siitä, kenen lapsen söisivät. Arpa osui Leukippeen ja hänen poikaansa Hippasokseen.
Antonius Liberaliksen versio
Minyadit nuhtelivat muita naisia, jotka liittyivät mainadeihin. Dionysos ilmestyi heille nuorena tyttönä ja kannusti heitä kunnioittamaan jumalan kulttia, mutta kun nämä eivät välittäneet hänen sanoistaan, hän muuttui häräksi, leijonaksi ja leopardiksi. Menetettyään järkensä näiden ja muiden kauheiden tapahtumien takia minyadit arpoivat ja repivät kappaleiksi Leukippen pojan Hippasoksen. Tämän jälkeen he liittyivät mainadeihin, mutta Hermes muutti heidän linnuiksi.
Aelianuksen versio
Minyadit kieltäytyivät osallistumasta jumalaiseen villitykseen muiden naisten kanssa ja kapinoivat Dionysoksen kunniaksi esitettävää tanssia vastaan, koska rakastivat aviomiehiään. Niinpä he pysyivät kangaspuidensa ääressä Pallas Athenen, käsitöiden jumalattaren, kunniaksi. Heidän istuessaan ja työskennellessään viiniköynnökset alkoivat kasvaa kangaspuiden ympärillä ja käärmeet tekivät pesän villakoreihin. Viiniä ja maitoa alkoi tihkua katosta, mutta he kieltäytyivät yhä palvomasta jumalaa. Tämän jälkeen he järkensä menettäneinä paloittelivat kappaleiksi Leukippen pienen pojan ja lähtivät liittyäkseen mainadeihin. Koska he olivat murhan tahraamia, mainadit ajoivat heitä kuitenkin takaa ja minyadit muuttuivat korpiksi, pöllöksi ja lepakoksi.
Ostafjevon kansainvälinen lentoasema
Ostafjevon kansainvälinen lentoasema tai Ostafjevon lentotukikohta (kansallinen lentopaikka-tunnus: УУМО ja ЬУМО; ICAO: UUMO ; IATA: OSF) on "B-luokan" kansainvälinen lentoasema Moskovan kaupungin etelälaidalla Južnoje Butovon kaupunginosassa. Lentoasemalle on noin 32 kilometriä Moskovan keskustasta ja 12 kilometriä Moskovan kehätieltä.
Lentoasema avattiin siviilikäyttöön vuonna 2000. Paikalla oli vuodesta 1942 (tai 1934) toiminut sotilaslentokenttä. Lentoaseman omistava Gazpromavia on Gazpromin tytäryhtiö. Lentoasema palvelee nykyään yhteiskäyttöisesti sekä liikelentoja ja Venäjän puolustusministeriön tarpeita. Kenttä on kuulunut Pohjoisen laivaston tukikohtiin. Sitä on käytetty ainakin sotilasrahtiliikenteeseen.
Super Mario 3D Land
Super Mario 3D Land (スーパーマリオ3Dランド, Sūpā Mario Surī Dī Rando) on Nintendo EAD Tokyon kehittämä ja Nintendon julkaisema Mario-pelisarjan tasohyppelypeli. Peli julkaistiin Nintendo 3DS:lle Japanissa 3. marraskuuta 2011, Pohjois-Amerikassa 13. marraskuuta, Euroopassa 18. marraskuuta ja Australiassa 24. marraskuuta. Pelille julkaistiin loppuvuonna 2013 jatko-osa, Super Mario 3D World.
Peli paljastettiin Nintendon Keynote-konferenssin aikana 2011 Game Developers Conferencessa San Franciscossa. Peli yhdistää sekä elementtejä että perinteitä kaksiulotteisista Mario-peleistä ja vapaasti kuljettavista kolmiulotteisista Mario-peleistä.
Pelaaminen
Super Mario 3D Land poikkeaa aiemmista 3D-tasohyppelyistä huomattavasti, sillä kentät ovat aiempien pelien kenttiä suoraviivaisempia. Tasoissa on aikaraja ja ne loppuvat perinteisesti lipputankoihin. Kun Mario häviää tason, ilmestyy ruudulle teksti ”Too Bad”. Pelistä löytyy myös aiempien Mario-pelien tapaan putkia, joista pääsee uusiin paikkoihin. Pelistä löytyy myös 2D-pelien tapaan bonuskenttiä, jotka ovat taivaassa pilvien päällä. Grafiikat muistuttavat suuresti Super Mario Galaxy -pelejä.
Super Mario 3D Land sisältää vanhoja klassisia lisävoimia ja uusia. Pelissä Marion lisävoimia ovat jo ennestään tutut Fire Mario ja Invincible Mario, sekä Super Mario Bros 3:sta tuttu Tanooki Mario. Uusia lisävoimia ovat Boomerang Mario, joka pystyy heittelemään bumerangeja. Pelissä esiintyy myös propellilaatikko, jolla Mario voi lentää.
Jokaisesta tasosta löytyy kolme Star Medal -kolikkoa, jotka ovat perineet ulkomuotonsa Super Mario Galaxyn Comet Medaleista. Kolikot on piilotettu tasoihin ja päästäkseen pelin kokonaan läpi, on pelaajan löydettävä nämä kaikki jokaisesta tasosta.
Super Mario 3D Land hyödyntää Nintendo 3DS:n kolmiulotteisuutta, pelaaja voi nähdä kentissä olevat syvyydet tarkemmin sen ollessa päällä.
Juoni
Myrskyisenä yönä prinsessa Peachin linnan lähellä olevasta lehtipuusta lentelee ilmaan Tanooki-lehtiä. Seuraavana aamuna Mario saa viestin, jossa Bowser kertoo kidnapanneensa prinsessan. Mario lähtee pelastustoimiin ja Bowser kätyreineen ovat jälleen valmiita pysäyttämään Marion matkan, tällä kertaa käyttäen Tanooki-lehtiä. Kun Mario saa pelastettua prinsessan Bowserin kynsistä, saa hän viestin, jossa paljastuu Luigin olevan kaltereiden takana. Nyt Marion on pelastettava myös Luigi.
Vastaanotto
Pelillä on keskiarvona GameRankingsissa 90.09 % ja Metacriticissä 90/100. IGN antoi pelille arvosanaksi 9.5/10 ja totesi, että ”jos omistat 3DS:än, sinulla ei ole valintaa – sinun yksinkertaisesti täytyy omistaa tämä peli”. GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8/10, GameTrailers 9.2/10 ja Game Informer 9.5/10.
Suomessa Pelaaja antoi pelille arvosanaksi 9/10 ja sanoi pelin olevan ”rautaisella ammattitaidolla valmistettu tasohyppelypeli, joka tarjoaa runsaasti virikkeitä ja viihdykettä”. Gamereactor antoi myös 9/10 ja totesi, että ”Super Mario 3D Land ei ole vain hyvä, se on erinomainen tulkinta Mariosta 3D-konsolilla. Peli kuuluukin likimain jokaisen Nintendo 3DS:n omistajan hyllyyn ja samalla se tarjoaa hyvän syyn konsolin ostoon. Lyhyesti sanottuna Super Mario 3D Land loikkaa ja osuu.” Konsolifin antoi arvosanaksi neljä tähteä viidestä
Peliä on myyty 31. maaliskuuta 2014 mennessä yhteensä 9,27 miljoonaa kappaletta.
Vine Deloria, Jr.
Vine Deloria, Jr. (26. maaliskuuta 1933 – 13. marraskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen ajattelija, kirjailija ja aktivisti.
Vine Deloria Jr. oli syntyjään Oglala-Siouxintiaani. Käytyään peruskoulunsa reservaatissa hän kenties isänsä Vine Sr:n esimerkin innoittamana opiskeli teologian oppiarvoja muutamassakin eri yliopistossa, mutta hankki myös lakitieteen tutkinnon Coloradon yliopistosta 1970. Sittemmin hän opetti Arizonan (1978–1990) ja Coloradon yliopistoissa (1990–2000).
Vine Deloria Jr:n kirjallinen tuotanto alkoi teoksesta Custer Died for Your Sins: An Indian Manifesto 1969, jossa hän kritisoi valkoisia niin intiaanien historian vääristelystä kuin näiden stereotypioita alkuperäisväestöstä nykyhetkenäkin. Erityisesti kritiikin kohteena olivat antropologit, minkä johdosta Yhdysvaltain Antropologinen Yhdistys järjestikin paneelikeskustelun kirjan johdosta. Muu kirjallinen tuotanto koostuu noin 20 teoksesta, käsitellen muun muassa intiaanien asemaa USA:n koulutusjärjestelmässä, kritiikkiä valkoisten antrolopogien näkemyksiin intiaanien alkuperästä ja uskonnollis-mystisiä aiheita.
Monien Amerikan alkuperäisasukkaiden tapaan Vine Deloria Jr. ei hyväksynyt intiaanien alkuperästä länsimaisessa arkeologiassa pitkään vallalla ollutta näkemystä, jonka mukaan ns. paleointiaanit olisivat siirtyneet jääkauden aikaisen Beringian maakannaksen kautta Aasiasta Alaskaan. Sen sijaan hän uskoi ihmiskunnan saaneen alkunsa Uuden mantereen puolella.
Deloria Jr:a pidetään kenties merkittävimpänä Yhdysvaltain intiaanien joukosta nousseena ajattelijana. Toisaalta hänen on arvosteltu tuotannossaan syyllistyneen juuri samaan kuin mistä hän kristillis-juutalaista perinnettä kritisoi: tosiseikkojen ja faktojen sivuuttamisesta mikäli nämä eivät sopineet yksiin halutun uskomusjärjestelmän tai traditioiden kanssa. Hänen ajatuksillaan ja käsityksillään katsotaan joka tapauksessa olleen myös merkittävästi poliittista vaikutusta, esimerkiksi edesauttaneen AIM:n (American Indian Movement) syntyä 1970-luvulla.
Sitaatti:
Sými (kunta)
Sými ( eli Δήμος Σύμης, Dímos Sýmis) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 65,754 neliökilometriä ja väkiluku 2 590 (2011). Kunnan kuntakeskus on Sýmin kaupunki.
Sýmin kunta sijaitsee Välimeressä lähellä Turkin rannikkoa. Kunta käsittää koko Sýmin saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Chondrós, Diavátes (Karavalonísi ja Megalonísi), Gialesíno, Kouloúndros, Marmarás, Nímos, Oxiá, Pláti, Sesklí ja Troumpéto. Saaret kuuluvat Dodekanesian saariryhmään.
Kunnan osat
Sýmin kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Alfa Coronae Borealis
Alpha Coronae Borealis (α CrB / α Coronae Borealis) on Pohjan kruunun tähtikuviossa sijaitseva kaksoistähti. Tähteä kutsutaan myös nimillä Gemma tai Alphekka/Alphecca. Gemma on latinaa ja tarkoittaa ehkä nuppua, Alpekka on arabiassa Al-Fakkah ”rikkonainen” (rikkonainen tähtien kehä). Gemma on Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja, jossa kaksi erilämpöistä ja erikirkkauksista tähteä pimentää vuorotellen toisensa. Valonvaihtelun jakso on 17,4 päivää.
Gemmassa on valkoinen ja keltainen pääsarjan tähti, joiden väli on keskimäärin 0,2 AU, vaihdellen 0,13–0,27 AU Burnhamin mukaan, mutta Hipparcos-satelliitin tietojen mukaan keskimäärin 0,4 AU.
Vigan
Vigan on viidennen luokan kaupunki Ilocos Surin provinssissa Filippiineillä. Se on provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Luzonin saaren länsirannikolla Etelä-Kiinan meren rannalla. Kaupungissa on noin 50 000 asukasta (2010).
Historiaa
Kahdessa kirjeessä kenraalikuvernööri Guido de Lavezares mainitsee Espanjan kuninkaalle Filip III:lle: "Tuntuisi parhaalta lähettää kapteeni Don Juan de Salcedo 70–80 miehen kanssa Los Ilocanon rannikolle Bigan-nimisen joen rannalle". Salcedo lähti purjehdukselle Manilasta 20. toukokuuta 1572 ja saapui Viganiin 12. kesäkuuta 1572. Menestyksekkäiden pohjoiseen suuntautuneiden tutkimusmatkojen jälkeen Salcedo perusti paikalle kaupungin nimellä "Villa Fernandina de Vigan" Filipin nelivuotiaan pojan prinssi Ferndinandin mukaan.
Barangayt
Vigan on hallinnollisesti jaettu 39 barangay'hin.
Vigan maailmanperintöluettelossa
Vigan valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Kaupunki on parhaiten säilynyt Espanjan siirtomaakaupunki Aasiassa. Sen arkkitehtuuri on saanut kulttuurisia vaikutteita niin Filippiineiltä, Kiinasta kuin Euroopastakin.
Australian avoin tennisturnaus 2021 – sekanelinpeli
Turnauksen voittivat Barbora Krejčíková ja Rajeev Ram. Se oli heidän toinen yhteinen sekapelimestaruutensa Australiassa.
Suomi Jazz Orkesteri
Ensimmäiset levytykset orkesteri teki kesällä 1928. Levytyksistä foksi "Puuseppä" muodostui Suomen äänilevyhistorian ensimmäiseksi menestyslevyksi. Levyllä laulaa lahtelainen Jaakko Pulli. Samanaikaisesti tehdyt levytykset "Kohtalonvalssi" ja "Anna, oi armas Anna", olivat myös myyntimenestyksiä.
Toukokuussa 1929 orkesteri levytti seuraavan kerran, ja näiden sessioiden suurin hitti oli "Asfalttikukka", jolla laulajana toimi Ture Ara, salanimellä Topi Aaltonen. Orkesterin viimeiset omat levyt tehtiin vuotta myöhemmin. Tällöin kokoonpano oli jo kahdeksanmiehinen, ja yhtenä kolmesta haitaristista toimi Vili Vesterinen, ennen Dallapéhen siirtymistään. Hannes Konnosta tuli myöhemmin menestyvä iskelmäsäveltäjä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on valssi "Ruusuja hopeamaljassa".
Diskografia
Kohtalonvalssi / Merimiespoika (HMV A.L. 0940 • 1928) Anna, oi armas Anna / Kulkurinvalssi (HMV A.L. 0941 • 1928) Espanjatar olen sorja / Tukkipoika (HMV A.L. 0942 • 1928) Puuseppä / Poika oli Pohjan Torniosta (HMV A.L. 0943 • 1928) Asfalttikukka / Havaiji (HMV A.L. 1025 • 1929) Torpan poika / Tuusulan polkka (HMV A.L. 1052 • 1929) Keskiyön tango / Meripojan kaipaus (HMV A.L. 1053 • 1929) Palokuntamarssi / Pietarsaaren marssi (HMV A.L. 1107 • 1930) Leirikepposia / Voittajien marssi (HMV A.L. 1163 • 1930)
Karhunvartija
Karhunvartija (latinaksi Boötes tai Bootes, genetiivi Boötis tai Bootis, lyhenne Boo) on tähdistö pohjoisen taivaan Otavan hännän osoittamassa suunnassa.
Kohteita Karhunvartijassa
Tähdistön kirkkain tähti on oranssinpunainen Arcturus, joka on yksi kirkkaimpia ja lähimpiä tähtiä. Arcturuksen paikka taivaalla on muuttunut asteen 2000 vuodessa. Viimeisten tietojen mukaan tämä Arcturuksen suuri ominaisliike viittaisi, että se on peräisin toisesta galaksista, joka on sulautunut linnunrataamme. Arcturus kuuluu kevätkolmioon, jossa ovat Spica ja Denebola (Beta Leonis).
Epsilon Bootis eli Izar on kaksoistähti, jossa on siniseltä ja oranssilta näyttävät kaksi tähteä. Tau Bootiksella on eksoplaneetta.
Karhunvartijan tähdistön tähtiä
Tähtiä nimineen:
Tähtiä Bayerin nimillä: Tähtiä Flamsteedin nimillä:
Aikuistumisriitti
thumb|280px|Aikuistumisriitti [[Malawissa]]
Aikuistumisriitti on kulttuurinen, symbolinen rituaali ja siirtymäriitti, jolla lapsi tai nuori otetaan muodollisesti aikuisten maailmaan ja rooliin, ja aikaisempi rooli jätetään taakse. Aikuistumisriittejä on harjoitettu ihmiskunnan alkuhämäristä näihin päiviin.
Aikuistumisriitit primitiivisissä kulttuureissa
Alueilla, joissa ikäluokilla on suuri merkitys, kuten Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Australiassa, alkuperäisväestön noudattamat murrosiän riitit ovat koko heimoa sivuavia menoja. Näin on laita varsinkin silloin, kun miesten perinteistä tietoa säilyttävät yhteisöt ovat merkittäviä. Aikuistumisriittien yhteydessä nuorukaiset perehdytetään miesten salaisuuksiin.
Monet aikuistumisriitit ovat varsin ankaria, esimerkiksi ympärileikkaus saattaa kuulua aikuistumisriitteihin, jos sitä ei ole suoritettu lapsuudessa.
Murrosmenoissa toistuvat kuolema ja uudelleen syntyminen. Lapsipersoonallisuus hävitetään, mutta yksilö syntyy uudelleen: hän saa uuden yhteisöllisen aseman ja uudet roolit. Australialainen aboriginaalipoika, joka on vetäytynyt kätkettyyn kouluun piiloon naisten ja nuorempien silmistä, on ”kuollut”. Kun hän palaa leiriin ympärileikattuna ja arpikuvioiden koristamana, paria hammasta vailla, hän on mies ja miehenä uusi ihminen.
Tyttöjen aikuistumisriitit liittyvät usein kuukautisten alkamiseen.
Murrosmenoihin yleisesti liittyvä tapojen, mytologian ja magian opetus on käytännöllistä kasvatusta ja harjoitusta ja vahvistaa yksilön heimoyhteiskunnan laitoksiin kohdistamaa uskollisuutta. Kaiken perustana on kuitenkin siirtyminen – pohjaltaan biologinen, mutta usein monin tavoin kulttuurin sävyttämä siirtyminen.
Aikuistumismenot kristinuskossa
Aikaisemmin Suomen evankelisluterilaiset liittivät ehtoolliselle pääsyn rippikouluun, jossa vähintään viisitoistavuotiaille nuorille opetettiin kristinuskon oppeja. Nykyään myös lapset voivat osallistua ehtoolliseen (joskin vain vanhempiensa kanssa), mutta rippikoulu on yhä olemassa. Rippikoulu päättyy konfirmaatioon, joka tarkoittaa uskon vahvistusta.
Vapaassa kristillisyydessä saatetaan vaihtelevasti järjestää rippikouluikäisille leirejä tai muuta, mutta varsinaiseen aikuistumiseen näitä ei suoraan liitetä. Toisaalta vanhemmat saattavat tällaisia leirejä käyttää rippikoulun korvikkeena, ja antaa sitä kautta aikuistumismerkitystä esimerkiksi helluntaiherätyksen piirissä Fifteen-leireille.
Uskonnottomien aikuistumisseremoniat
Joissakin maissa uskonnottomien järjestöt ovat järjestäneet aikuistumiskoulutusta. Saksassa aikuistumiskoulutus päätetään nuorisovihkimykseen eli Jugendweiheen. Aikuistumiskoulutuksen suorittaneille annetaan diplomi ja jokin lahja, esimerkiksi rintakoru, jossa on järjestön merkki. Saksasta uskonnoton aikuistumiskoulutus on vähitellen levinnyt myös muihin maihin. Suomessa Prometheus-leirin tuki ry järjestää uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumattomia aikuistumisleirejä, Prometheus-leirejä eli ”protuleirejä”. Viikon mittaisen leirin lopussa pidetään Prometheus-juhla, jossa leiriläisille (yleensä 14–15-vuotiaita) annetaan seppele, leiritodistus ja Prometheus-koru.
Opiskelijoiden aikuistumisriitit
Peruskoulusta, lukiosta tai ammattikoulusta valmistumiset nähdään usein aikuistusmisriittinä. Samoin lukioissa esiintyvät vanhojen tanssit ja penkinpainajaiset katsotaan myös usein aikuistumisriiteiksi.
Jorma Valkama
Jorma Rainer Valkama (4. lokakuuta 1928 Viipuri – 11. joulukuuta 1962 Hollola) oli suomalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti. Valkama voitti pronssia Melbournen kesäolympialaisissa 1956 tuloksella 748 ja on ainoa suomalainen pituushypyn olympiamitalisti. Rooman kisoissa 1960 hän oli viides ja Helsingissä 1952 karsinnan seitsemästoista tuloksella 697. Valkama voitti kymmenen pituuden Suomen mestaruutta vuosina 1951–1959 ja 1961. Hän nousi ensimmäiseen Suomen-mestaruuteensa 1951 viimeisellä hyppykierroksella.
Valkama kilpaili vielä Belgradin EM-kisoissa 1962. Saman vuoden joulukuussa hän kuoli auto-onnettomuudessa Hollolassa 34-vuotiaana. Valkama törmäsi Volkswagen Kupla -henkilöautollaan päin vastaan tullutta pakettiautoa ja sai heti surmansa.
Seuratasolla Valkama edusti Elannon Iskua, Helsingin Kisa-Tovereita ja viime vaiheessa Lauttasaaren Pyrintöä.
Denim
pienoiskuva|Sinistä farkkukangasta
Taide­his­torioitsijat löysivät vuonna 2010 kolme maalausta vuodelta 1655. Maalaukset aiheena on muun muassa denimiin pukeutunut ompelijatar ja kerjäläispoika. Yhden uskomuksen mukaan denim syntyi Italiassa Genovassa, jonka ranskalainen nimi Gênes olisi perustana farkku­jen englanninkieliselle nimelle jeans. Toisen uskomuksen mukaan denim kehittyi dunga­ree-kankaasta, jota britit alkoivat tuoda Intiasta Eurooppaan 1600-luvulla.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2008
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2008.
Tivoli Stadion Tirol
thumb|258px|Stadionia laajennetaan toukokuussa 2006
Tivoli Stadion Tirol on monikäyttöstadion Innsbruckissa Itävallassa.
Stadionilla pelataan yleensä jalkapalloa ja se onkin jalkapallojoukkue FC Wacker Tirolin kotistadion. Stadionille mahtuu 17 400 katsojaa ja se valmistui vuonna 2000. Stadionia laajennettiin siten, että vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin stadionille mahtui 30 000 katsojaa. Stadion oli kisojen yksi pelistadion.
47.25583°N, 11.41083°W
Porsche Supercup Ranskan Grand Prix 2006
Porsche Supercup Ranskan Grand Prix 2006 oli Porsche Supercup -kauden 2006 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 16. heinäkuuta Magny-Coursin moottoriradalla Ranskassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Ranskan GP:n ohessa.
Suomen urheilu 2003
Suomen urheilu 2003 käsittelee vuoden 2003 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin uinnin maailmanmestari Hanna-Maria Seppälä ja vuoden valmentajaksi uintivalmentaja Mirjami Seppälä.
Loppi
Loppi on kunta Kanta-Hämeen maakunnassa. Lopen asukasluku on 0 ja sen pinta-ala on 0 km². Pinta-alasta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kunnan väkiluku on laskenut 2010-luvulta lähtien. Lopella on noin 2 400 asuntoa ja noin 3 100 kesämökkiä. Lopen naapurikunnat ovat Hyvinkää, Hämeenlinna, Janakkala, Karkkila, Riihimäki, Tammela ja Vihti. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet vuoteen 1968 saakka Hyvinkään maalaiskunta ja Pyhäjärvi Ul, joista edellinen liitettiin Hyvinkään kaupunkiin ja jälkimmäinen Karkkilaan, sekä vuoteen 2008 saakka Renko, joka liitettiin Hämeenlinnaan.
Luonto
Lopen länsiosaan ulottuva metsäinen Tammelan ylänkö ja kunnan aluetta halkovat Salpausselät muodostavat vedenjakajan pohjoiseen laskevan Kokemäenjoen vesistön ja etelään laskevien pienempien jokivesistöjen välille. Pohjoiseen laskevat vesireitit saavat alkunsa Kaartjärvestä ja Loppijärvestä ja yhtyvät Janakkalassa Kernaalanjärvessä. Vantaanjoen vesistöön laskee Hirvijärvi kaakossa Lopen, Riihimäen ja Hyvinkään rajalla ja Keihäsjärvi etelässä Läyliäisissä. Keritty ja Punelia Lopen lounaisosassa kuuluvat Lohjanjärven kautta laskevaan Karjaanjoen vesistöön. Pääjärvi Lopen luoteiskulmassa kuuluu Loimijoen valuma-alueeseen Kokemäenjoen vesistössä.
Räyskälässä sijaitseva Ison-Melkuttimen järvi on suosittu laitesukelluskohde. Alueella on Komion luonnonsuojelualue, jonka läpi kulkee vaellusreitti Luutaharjun Samo. Lopelta löytyy merkittyjä ulkoilureitistöjä yhteensä yli 100 kilometriä.
Historia
Loppi on historiallista Hämeen maakuntaa. Alkujaan se on ollut Janakkalan kappeliseurakunta. 1500-luvulla muodostuneeseen Lopen kappeliseurakuntaan kuului nykyisistä Lopen kylistä vain seitsemän: Läyliäinen, Sajaniemi, Joentaka, Loppi, Hunsala, Teväntö ja Pilpala. Muut kylät kuuluivat suoraan Janakkalaan. Itsenäinen seurakunta Lopesta tuli vuonna 1632. Tämä käsitti myös muut sittemmin Loppeen kuuluneet kylät ja lisäksi Kytäjärven kylä, joka sittemmin on kuulunut Hyvinkääseen. Vuoteen 1579 Kytäjärvi oli ollut osa Janakkalaa, tullut sitten osaksi Nurmijärveä ja Lopen seurakunnan itsenäistyessa siitä tuli osa Loppea. 1600-luvun lopulla Kytäjärvi siirrettiin osaksi Nurmijärveä lukuun ottamatta Lopen yhteyteen jäänyttä Vatsian taloa. Lopen hallintopitäjä oli alueeltaan kirkkopitäjää paljon laajempi. Kun Riihimäen kauppala perustettiin vuonna 1926, siirrettiin Kytäjärven kylän Vatsian talo Lopesta Riihimäen kauppalaan.
Toisen maailmansodan jälkeen Lopelle asutettiin Karjalan siirtoväkeä hieman alle 1 100 henkeä. Suurin osa heistä, liki 900, oli kotoisin Antrean pitäjästä.
Kylät
pienoiskuva|[[Lopen kirkonkylän keskustaa Yhdystien varrella.]] Lopen kylät ovat Hunsala, Joentaka, Kormu, Launonen, Loppi, Läyliäinen, Ourajoki, Pilpala, Räyskälä, Sajaniemi, Salonkylä, Teväntö, Topeno ja Vojakkala.
Liikenne
Lopen halki kulkee Forssan ja Riihimäen välinen kantatie 54. Lopen kautta kulki aikoinaan Helsingin ja Hämeenlinnan välinen valtatie 3 ja sen reittiä noudattaa nykyinen seututie 132 Läyliäisten kautta Vihtijärvelle ja edelleen Helsingin suuntaan. Tiestä erkanevat Läyliäisissä seututie Karkkilaan ja yhdystie Hyvinkäälle. Vanhan valtatie 3:n pohjoispää toimii yhdystienä Launosista Janakkalaan. Lopen luoteiskulmaa sivuaa historiallinen Hämeen Härkätie.
Lopella on kulkenut kaksi kapearaiteista rautatietä, jotka kummatkin on purettu. Kunnan eteläosan halki kulki vuosina 1911–1967 käytössä ollut Hyvinkään–Karkkilan rautatie, jolla oli rautatieasemat Läyliäisissä ja Hunsalassa. Riihimäen–Lopen rautatie kulki Lopen Launosista Riihimäelle. Hyvinkään–Karkkilan rautatie palveli erityisesti Kytäjän kartanoa Hyvinkäällä ja Högforsin tehdasta Karkkilassa. Riihimäen–Lopen rautatie rakennettiin alkujaan H. G. Paloheimon Lopen Launosissa Kesijärven rannassa sijainneen sahan tarpeisiin. Kumpikin rata palveli kuitenkin lopulta muutakin tavara- ja henkilöliikennettä.
Taajamat
Vuoden 2018 lopussa Lopella oli 7 861 asukasta, joista 4 295 asui taajamissa, 3 481 haja-asutusalueilla ja 85:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lopen taajama-aste on 55,2 %. Lopen taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
Palveluja
Lopen perusterveydenhoidon palvelut tuottaa Kanta-Hämeen hyvinvointialue OmaHäme. Se tarjoaa esimerkiksi kiireettömät lääkäripalvelut sekä sairaanhoitajan vastaanoton Lopella (Lopen lähiasema, Pajatie 1). Lähin kiireellisen hoidon lääkärin vastaanotto sijaitsee Riihimäen sairaalassa (päivittäin kello 8-22; Kontiontie 77, Riihimäki). Öisin kiireellistä hoitoa saa Hämeenlinnassa sijaitsevan Kanta-Hämeen keskussairaalan päivystyksestä (Ahvenistontie 20, Hämeenlinna). Julkisen palvelun erikoissairaanhoito on järjestetty lähinnä Kanta-Hämeen keskussairaalan Riihimäen ja Hämeenlinnan sairaaloissa.
Lopen Kirkonkylän Pajatien lähiasemalta löytyy lääkäri- ja sairaanhoitajapalvelujen lisäksi hammashoito ja neuvolapalvelut.
Koulutus
Lopella sijaitsee yhteensä seitsemän peruskoulua. Launosten, Läyliäisten, Kormun, Joentaan, Länsi-Lopen ja Pilpalan alakoulut tarjoavat opetusta luokille 1.-6. Lopen Kirkonkylällä sijaitseva Lopen Yhtenäiskoulu on kunnan ainoa luokille 1.-9. opetusta tarjoava koulu. Yhtenäiskoulun tiloissa toimii myös n. 80 oppilaan lukio.
Lopella on Räyskälän lentokenttä, jolla toimii Suomen ilmailuliittoon kuuluva Suomen Urheiluilmailuopisto. Samassa yhteydessä sijaitsee Räyskälän lentokenttärata, jossa ajetaan vuosittain ratamoottoripyöräilyn SM-osakilpailu.
Etelä-Hämeen tanssiopisto on Maiju Miladin perustama tanssiopisto, jonka pääsali sijaitsee Lopen kirkonkylän keskustassa. Se on yksi Suomen kahdestatoista tanssiopistosta jolla on opetus- ja kulttuuriministeriön lupa tanssitaiteen perus- ja syventävien opintojen suorittamiseen.
Kirjasto
Lopen kirjasto perustettiin vuonna 1852 ja se on Hämeen kolmanneksi vanhin kirjasto. Kirjasto sai oman rakennuksensa vuonna 1988.
Media
Lopen alueen uutisia julkaistaan myös Hämeen Sanomissa sekä Aamupostissa, joka on Lopen, Hyvinkään, Hausjärven, Nurmijärven ja Riihimäen alueen paikallislehti. Se julkaisee Viikkouutiset-ilmaisjakelulehteä.
Lopen kunta julkaisee vuosittain Loppi Tutuksi -lehden. Lehti sisältää tietoa Lopen palveluista, tapahtumista ja ajankohtaisista asioista.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|vasen|[[Lopen vanha kirkko|Lopen vanha kirkko eli Santa Pirjon kirkko.]] Lopen kirkko on uusgoottilainen 1800-luvun lopulla rakennettu punatiilikirkko. Lopen vanha kirkko, pyhän Birgitan mukaan nimetty Santa Pirjon kirkko, on taas Suomen vanhimpia puukirkkoja. Se on noin 300 vuotta vanha. Lopen kautta kulkee historiallinen Hämeen Härkätie (yhdystiet 2824 ja 2831) kunnan luoteisosassa Pernunnummen alueella.
pienoiskuva|vasen|[[Marskin Maja]] Jatkosodan loppuvaiheessa vuonna 1944 marsalkka Mannerheimin metsästysmaja purettiin Itä-Karjalan Lieksajärveltä. Metsästysmaja pystytettiin uudelleen Lopelle kevätkesällä 1945 marsalkan itsensä hankkimalle maa-alueelle Puneliajärven rannalle. Marsalkka saapui majalle ensimmäisen kerran juhannuksena 1945, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana luovutti juhlallisesti majan avaimet sen isännälle. Viimeisen kerran Mannerheim kävi majalla kesällä 1948. Lähellä Räyskälää sijaitseva metsästysmaja toimii nykyään matkailunähtävyytenä. Metsästysmajan läheisyydessä sijaitsee kenttävartiomuseo ja tilausravintola.
Alueen kesäajan palveluita ovat Laakasalo Golf, Laakasalo-motelli sekä Sajaniemessä vuonna 1986 aloittanut kesäteatteri.
Vaakuna
Lopen kunnan vaakunan on suunnitellut erikoistaiteilija Olof Eriksson. Sisäasiainministeriö on vahvistanut vaakunan vuonna 1952 vaakunaselityksellä ”kilpi aalto-korosteisesti puna–hopeakatkoinen; siinä vuorovärinen raudanmerkki”. Vaakunan aaltokorko kuvaa Lopen järvien runsautta, ja raudan merkki Lopen järvistä entisaikaan nostettua järvimalmia.
Nimikkolajit
Loppi on tunnettu perunanviljelystä. Peruna onkin kuikan ohella valittu Lopen nimikkolajiksi.
Ruokakulttuuri
Lopen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrajauhoista keitetty perunapuuro ja puolukkaliemi sekä perunalaatikko ja lihasoosi.
Tapahtumat
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Lopella vuosina 2012 sekä 2022.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lopella on toimi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lopen seurakunta.
Lopen alue kuului Suomen ortodoksisen kirkon Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan piiriin. Vuoden 2021 alusta lähtien Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan toiminta ja siihen kuuluneet Lopen alueen ortodoksikristityt siirtyivät hallinnollisesti osaksi Helsingin ortodoksista seurakuntaa.
Beta Gruis
Beta Gruis (β Gru / β Gruis) on Kurjen tähtikuviossa oleva melko kirkas punainen tähti, joka sijaitsee eteläisellä taivaanpuoliskolla eikä näy Suomessa. Beta Gruis on epäsäännöllisesti kirkkauttaan vaihtava muuttuva tähti ja jättiläistähti.
Pieni runotyttö (televisiosarja)
Pieni runotyttö on L. M. Montgomeryn Pieni runotyttö -kirjaan ja sen jatko-osiin perustuva kanadalainen televisiosarja. Pääosaa sarjassa näytteli Martha MacIsaac.
Kanadan valtiollinen televisioyhtiö CBC Television esitti sarjaa 46 jaksoa vuosina 1998–2000. Suomessa Yleisradio esitti sarjan ensimmäisen kerran 2000-luvun alussa ja myöhemmin vuosina 2009-2010 ja 2013.
Sarja kertoo orvoksi jääneen Emily Byrd Starrin kasvutarinan lapsesta teini-ikään 1800-luvun Kanadassa, pienellä Prinssi Edwardin saarella. Emilyn isä kuolee tapaturmaisesti tytön ollessa 10-vuotias, ja sukulaiset joutuvat paineen alla ottamaan tytön huostaansa. Emily muuttaa asumaan pieneen Blair Waterin kylään Uusi Kuu -nimiselle sukutilalle yhdessä Elisabet-tädin, Laura-tädin ja Jimmy-serkun kanssa, jotka ovat kaikki naimattomia ja lapsettomia. Emily oppii hyvin nopeasti, että hänen tätinsä Elisabet on perheen pää, ja että tädillä on hyvin vahva auktoriteetti muihin sisaruksiin. Emilyn tulinen ja avarakatseinen luonne joutuu heti törmäyskurssille tätinsä konservatiivisen elämänkatsomuksen kanssa, varsinkin kun täti ei siihen saakka ole juurikaan joutunut tekemisiin lasten kanssa. Emilyllä on vaikeuksia sopeutua yhteiseloon Elisabetin kanssa, kun taas Laura-täti ja Jimmy-serkku tulevat tytön kanssa mainiosti toimeen alusta asti.
Hämähäkkimies (vuoden 2003 animaatiosarja)
Hämähäkkimies on yhdysvaltalainen Mainframe Entertainmentin tuottama tietokoneanimaatiosarja, joka pohjautuu samannimiseen Marvel Comics sarjakuvasankariin Hämähäkkimieheen. Sarja alkoi Yhdysvalloissa heinäkuussa 2003 MTV-kanavalla ja kesti 13 jakson verran. Sarjaan oli otettu vaikutteita vuoden 2002 Hämähäkkimies-elokuvasta.
Suomessa sarjaa esitettiin Nelosella vuosien 2004 ja 2005 aikana teksitettynä.