cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Betty Grable
Menestys
pienoiskuva|upright|Betty Grablen [[pin-up|pin-up-kuva.]] Grable on novellin Betty Grable and the House with the Iron Shutters ihannoitu sankaritar, jonka teki kirjailija Kathryn Heisenfelt ja julkaisi Whitman Publishing Company vuonna 1943. Vaikka novellissa sankaritar samaistuu kuuluisaan näyttelijättäreen, tarinat ovat kuitenkin täysin keksittyjä. Kirja on mitä ilmeisimmin nuorisolle suunnattu novelli ja muistuttaa Paula Drew’n seikkailuja Neiti Etsivä -kirjoissa. Se on osa 16 kirjan kokoelmaa, jotka julkaistiin vuosien 1941–1947 välillä. Kaikissa kirjoissa Grable on päähenkilö ja sankaritar.
Grablen suurimpana pin-up-kilpailijana pidetään Rita Hayworthia, vaikka Grable oli kiistaton pää-pin-up-tyttö amerikkalaisille sotilaille.
Grable palasi yhteistyöhön Victor Maturen kanssa Oscar-ehdokkaana olleessa musikaalissa Chicagon Venus vuonna 1950, joka oli uudelleenfilmatisointi Grablen omasta elokuvasta Tivolin kaunotar (1943). Dan Daileyn kanssa Grable palasi valkokankaille musiikkidraamassa Sinitaivas (1950), jossa näyttelivät myös Jane Wyatt ja Mitzi Gaynor, sekä musikaalissa Seikkailu Tokiossa (1951). Studiopäällikkö Darryl F. Zanuck lainasi tähteään kalliisiin Technicolor-elokuviin ja piti hänet kiireessä; Grable teki lähes 25 musikaalia ja komediaa 13 vuodessa. Viimeinen Foxille tehty suurmenestyselokuva sekä viimeinen pääosa oli komedia Kuinka miljonääri naidaan vuodelta 1953, jossa näyttelivät myös aikansa tähti Marilyn Monroe sekä Lauren Bacall. Grablen myöhempi ura oli huomattavaa taistelua studiopomojen kanssa. Kerran erään riidan keskellä Zanuckin kanssa Grable repi palasiksi sopimuksensa ja ryntäsi ulos Zanuckin toimistosta. Vuonna 1953 Zanuck oli huolitellut Monroen syrjäyttämään Grablen Foxin vakinnaiselta seksisymbolin paikalta. Grablen ja Monroen välillä ei kuitenkaan tiedetä olleen koskaan kilpailua.
Kuinka miljonääri naidaan -elokuvan kulisseissa Grable sanoi Monroelle kuuluisan lauseensa:
Heistä tuli kuvauksien aikana ystävät. Samoihin aikoihin Grable menetti isänsä Conn Grablen vuonna 1954, joka kuoli 71-vuotiaana.
Kuinka miljonääri naidaan -elokuvan jälkeen Grable näytteli viimeisessä musikaalissaan Kahteen rakastunut, jossa hän esiintyi Jack Lemmonin kanssa. Kahteen rakastunut oli myös Grablen toiseksi viimeinen elokuva. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi komedia Vaalea viettelys vuodelta 1955, jossa hän näytteli jälleen Robert Cummingsin kanssa. Marilyn Monroe oli aiemmin hylännyt Vaalean viettelyksen kun sitä oli tarjottu hänelle, sillä hän etsi dramaattisia ja haastavia rooleja yrittäen laajentaa skaalaansa. Sen jälkeen roolia tarjottiin Grablelle ja tämä hyväksyi sen sanoen: “Yes, for a price.” (suomeksi ”Kyllä, hinnasta”), vaikka ei halunnutkaan tehdä kyseistä elokuvaa. Grable ei pitänyt elokuvasta, eikä Vaalea viettelys saanut kriitikoiltakaan paljon huomiota. Hänen loistokas Hollywood-uransa oli jo päättymässä.
Loppuvuodet
pienoiskuva|upright|vasen|[[Harry James, Lucille Ball ja Betty Grable vuonna 1958. Kuvassa on myös Ballin voittama Tony-kilpahevonen.]] Vaalean viettelyksen jälkeen Grable toivoi varmistavansa vielä neiti Adelaiden roolin Enkeleitä Broadwaylla -musikaalin elokuvaversiossa, joka tuli ensi-iltaan vuonna 1956. Kun tuottaja Samuel Goldwyn sai tietää, että Grable sivuutti tapaamisen hänen kanssaan koiran sairastumisen takia, Goldwyn oli suuttunut ja poisti Grablen rooliharkinnasta. Osa annettiin lopulta Vivian Blainelle, joka oli tehnyt musikaalin alkuperäisen roolin Broadwaylla.
Grable oli uransa loppuvaiheessa stressaantunut ja tähteyteen kyllästynyt ja poistui elokuvamaailmasta kokonaan. Hän siirtyi Las Vegasiin television pariin, näytteli Broadwaylla ja esiintyi yökerhoissa 1950-luvun lopulla. Hän esiintyi televisiossa vuosina 1954–1973 sarjoissa Shower of Stars, Ford Star Jubilee, Andy Williams Show, The Lucy-Desi Comedy Hour ja What’s My Line?.
Joulukuussa 1962 Grable ja hänen suosikkikollegansa Dan Dailey avasivat Dunes Hotelissa teatterituotannon Enkeleitä Broadwaylla. Se kesti aina kesään 1963 asti. Grablen Lillian-äiti kuoli vuonna 1964 75-vuotiaana.
Tammikuussa vuonna 1964 Grable aloitti Hello, Dolly!-kiertueen, joka avattiin Chattanoogassa, Tennesseessä. Esityksiä pidettiin useissa kaupungeissa ja viimeiseksi näytelmää esitettiin Las Vegasissa. Musikaali esitettiin Rivera Hotelissa ensimmäisen kerran 23. joulukuuta. Näytelmä suljettiin Riverassa syksyllä 1966. Sen jälkeen sitä esitettiin Chicagossa Schubert Theatressa kahden kuukauden ajan. Musikaali suljettiin kokonaan 12. kesäkuuta vuonna 1967. Grable korvasi kesäkuussa 1967 Martha Rayen Broadwayn Hello, Dollyssa ja pysyi roolissaan marraskuuhun 1967 asti. Elokuussa vuonna 1968 Grable näytteli Billie Dawnia Born Yesterday -tuotannossa. Tätä näytelmää esitettiin kaksi viikkoa Chicagossa ja Houstonissa.
Vuonna 1969 Grable sai roolin, josta hän oli innoissaan: Belle Starr, joka avattiin Skotlannissa ja jota esitettiin myös Lontoossa. Näytelmä oli synkkä epäonnistuminen ja se suljettiin 16 esityksen jälkeen. Kriitikot pitivät näytelmää sivistymättömänä. Palattuaan Yhdysvaltoihin Grable kiersi jälleen Born Yesterday -tuotannossa. Se avattiin Illinoisissa vuoden 1969 lopulla ja kesti puolitoista vuotta, vuoteen 1971 asti.
Vuonna 1972 Grable hyväksyi kutsun vuoden Oscar-gaalaan, jonne hän meni vanhan ystävänsä Dick Haymesin kanssa. He avasivat yhdessä kirjekuoren, jossa oli parhaan musikaalin pisteet. Esiintymisen aikana Grable havaitsi oudon tunteen rinnassaan. Kun he olivat matkalla lentokentälle palkintojenjaon jälkeen, hänelle tuli hengitysvaikeuksia. Grable kiirehti Saint Johnin sairaalaan Santa Monicassa, jossa hänellä diagnosoitiin keuhkosyöpä. Grable sai laajaa hoitoa, jonka jälkeen hän päätti palata takaisin teatteritöihin.
Grable jatkoi Born Yesterday -tuotantoa. Näytelmä avattiin uudelleen 24. tammikuuta 1973 Alhambra Dinner Theatressa Jacksonvillessa, Floridassa. Sitä esitettiin aina maaliskuun puoliväliin asti.
Yksityiselämä
pienoiskuva|upright|Betty Grable YANK -lehdessä 25. kesäkuuta vuonna 1943. Grable solmi ensimmäisen avioliittonsa entisen kuuluisan lapsitähden Jackie Cooganin (1914–1984) kanssa 20. marraskuuta vuonna 1937, jonka hän oli tavannut kesällä 1935. Cooganilla oli stressiä oikeudenkäynnistä, jota hän oli käynyt vanhempiaan vastaan omaisuudesta, jonka hän oli ansainnut mykkäelokuvapäivillään. Tämä oli osasyynä parin eroon. Ero myönnettiin 9. lokakuuta vuonna 1940.
Grable meni toisen kerran vihille big band -johtaja ja jazztrumpetisti Harry Jamesin (1916–1983) kanssa aamuyöllä 5. heinäkuuta 1943. Häät olivat rauhallinen seremonia Las Vegas Stripin varrella sijaitsevassa The Little Church of the Westin hääkappelissa Paradisen kaupunginosassa Las Vegasissa, Nevadassa. Häämatkalle ei ollut aikaa, kun Grablen piti kiirehtiä elokuvan Pin up -tyttö kuvauksiin. Pari sai kaksi tytärtä: Victoria Elizabeth Jamesin, joka syntyi kotona 4. maaliskuuta 1944 ja Jessica ”Jessie” Jamesin, joka syntyi 20. toukokuuta 1947. Harryn edellisestä avioliitosta Louise Tobinin kanssa. Grable ja James erosivat vuoden 1965 aikana ja heidän avioeronsa myönnettiin 8. lokakuuta vuonna 1965. He olivat naimisissa 22 vuotta; aviovuosia piinasivat alkoholismi ja uskottomuus.
Grable seurusteli toisen avioliittonsa jälkeen tanssija Bob Remickin kanssa, joka oli Grablea useita vuosia nuorempi. Vaikka he eivät menneet naimisiin, romanssi kesti aina Grablen kuolemaan saakka.
Grable oli somnambulisti eli unissakävelijä ja hän kärsi myös demofobiasta eli väkijoukkopelosta.
Kuolema
Grablen oli tarkoitus matkustaa työn perässä Tampaan, Floridaan maalis-huhtikuussa 1973, mutta hän kärsi toistuvista kivuista ja joutui jälleen sairaalahoitoon. Syöpä oli levinnyt. Leikkauksen jälkeen Grable kykeni vielä viettämään aikaa Las Vegasin kodissaan, mutta hänen tilansa heikkeni nopeasti ja hänet otettiin uudelleen Saint Johnin sairaalaan Santa Monicassa.
Betty Grable kuoli keuhkosyöpään 56-vuotiaana 2. heinäkuuta 1973 kello 17.15 Saint Johnin sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa.
Grablen hautajaiset pidettiin kolme päivää myöhemmin Beverly Hillsissä All Saints Episcopal -kirkossa 5. heinäkuuta, tasan 30 vuotta hänen ja Harry Jamesin hääpäivästä. James puolestaan kuoli hautajaispäivästä tasan kymmenen vuotta myöhemmin 5. heinäkuuta vuonna 1983, mikä olisi ollut hänen ja Grablen 40. hääpäivä. Kappeli oli täynnä punaisia neilikoita, jotka olivat Grablen lempikukkia. Hautajaisissa soitettiin Grablen suosikkilauluja. Seremonian aikana monet huomasivat, että urkuri soitti kappaleen ”I Had the Craziest Dream”. Hänen hautajaisiinsa osallistuivat muiden muassa Harry James, Dorothy Lamour, Shirley Booth, Mitzi Gaynor, Johnnie Ray, Cesar Romero, George Raft, Alice Faye ja Dan Dailey. Grable haudattiin Kalifornian Inglewoodin kaupungissa sijaitsevalle Inglewood Park -hautausmaalle, Golden Westin mausoleumissa sijaitsevaan Dawnin pyhäkköön, johon on haudattu myös hänen vanhempansa. Sisar Marjorie Grable-Arnold haudattiin perhekryptaan vuonna 1980 kuoltuaan 71-vuotiaana.
Perintö
Grable sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 6525 Hollywood Boulevard. Hän on myös saanut 20. toukokuuta 1990 tähden Saint Louis Walk of Famelle, osoitteeseen 6350 Delmar. Grable on myös nimitetty Hall of Famous Missouriansiin Jefferson Cityyn, Missouriin vuonna 2009. Grable painoi käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman's Chinese Theatren edustalla 15. helmikuuta 1943.
Jayne Mansfield esitti Grablea George Raftia koskevassa elämäkertaelokuvassa Gangstereiden vallassa (The George Raft Story, 1961), jossa hänen nimensä oli Lisa Lang.
Hugh Hefner, Playboyn perustaja, totesi National Public Radion Morning Editionissa 23. huhtikuuta 2007 Terry Grossin haastattelussa Grablen olleen hänen inspiraationsa Playboy-imperiumin perustamiselle.
Valikoitu filmografia
pienois|Grable elokuvan [[Kuinka miljonääri naidaan (1953) trailerissa.]]
Paikallissija
Paikallissija on yleisnimi sijamuodoille, jotka ilmaisevat sijaintia tai sen muutosta, sekä abstraktimmin omistusta, välinettä, aikaa, tapaa tai syytä. Suomessa paikallissijat jakautuvat jossain olemista ja paikallaan pysymistä ilmaiseviin olosijoihin ja siirtymistä ilmaiseviin suuntasijoihin, jotka taas jakautuvat jostain etääntymistä ilmaiseviin erosijoihin ja jonkin suuntaan siirtymistä ilmaiseviin tulosijoihin. Paikallissijoja käytetään paljon ajan määreiden yhteydessä, eikä näiden sanojen nykymerkitysten mahdollinen alkuperä konkreettisissa paikan ilmauksissa ole ilmeistä. Paikallissijoja onkin vaihtoehtoisesti nimitetty obliikvisijoiksi.
Ryhmittely
Nykyisen suomen kielen kannalta todellisia paikallissijoja ovat vain sisä- ja ulkopaikallissijat, vaikka niilläkin on muitakin tehtäviä kuin ilmaista paikallisuutta. Nimitys "yleiset paikallissijat" on suomen kielen nykytilanteen kannalta epärealistinen, koska kyseiset sijat ilmaisevat paikallisuutta enää vain muutamissa partikkeleiksi kangistuneissa muodoissa ja elävinä sijamuotoina ovat siirtyneet muuhun käyttöön (essiivi, partitiivi ja translatiivi). Ne vastaavat uralilaisissa kielissä oletettavasti ollutta kolmen paikallissijan sarjaa: latiivia, lokatiivia ja separatiivia. Sanan luo taivutus on säilyttänyt vanhan kaavan mukaisen muodon ja merkityksen melkein täysin. Eksessiivi näyttää joissakin sanoissa päätteestään johtuen partitiivilta, mikä on vaikuttanut sanojen myöhempään kehitykseen.
Eri kielten paikallissijat eivät välttämättä muodosta samalla tavoin kolmijakoisia ryhmiä. Olo-, ero- ja tulosijojen lisäksi joissain uralilaisissa kielissä on paikallissijoja, jotka ilmaisevat esimerkiksi liikettä kohteen ohi tai kautta. Esimerkkejä ovat approksimatiivi 'jotakin kohti', terminatiivi 'johonkin asti', sekä prolatiivi 'jonkin kautta, jotakin pitkin, jotakin käyttäen', jota ilmaisee suomen johdin -(i)tse, esimerkiksi sanassa läpi, lävitse.
Vepsässä ja unkarin murteissa tunnetaan paikallissijasarja, jolla ilmaistaan jonkun luona olemista, luokse menemistä tai luota tulemista.
Naistenmiehet
Naistenmiehet on Warner Bros. International Televisionin tuottama miesten Sinkkuelämäksi tituleerattu yhdysvaltalainen draamasarja. Sarja kertoo neljän newyorkilaiskaveruksen, James Walkerin, Brody Johnsin, Karl Mixworthyn ja Duncan Collinsworthin elämästä. Kaikki neljä ovat menestyviä liikemiehiä, mutta rakkauselämässä heillä on ongelmia.
Sarja Suomessa
Suomessa sarjaa esittää MTV3-kanava. Sarja tulee sunnuntai-iltaisin puoli yhdentoista jälkeen. Sarjaa esitetään Suomessa 29.6-7.9.2008.
Sisällissota (sarjakuva)
Sisällissota on Marvel Comicsin 7-osainen minisarja, joka nähtiin Suomessa ensimmäisen kerran Hämähäkkimiehen numerossa 5/2007.
Juoni
Uudet Soturit, ryhmä nuoria supersankareita ja reality-sarjan tähtiä, menevät pidättämään neljää Lautalta karannutta superroistoa: Kylmäsydäntä, Nitroa, Vauhtifriikkiä ja Kobolttimiestä. Mutta ollessaan lähellä jäädä kiinni, Nitro räjäytti voimillaan koko kaupungin ja tappoi yli 600 ihmistä, joista 60 oli lapsia. Uusien Sotureiden johtaja Vauhtipallo kuitenkin selviytyi tästä energianimuvoimiensa avulla.
Tapauksen johdosta supersankareiden suosio väheni ja lakialoite superihmisten rekisteröimiseksi ja heidän värväämisekseen työskentelemään hallitukselle tuli yhä suositummaksi. Tony Starkista, joka oli aiemmin vastustanut lakialoitetta, tuli nyt sitä tukevien supersankareiden keulakuva. Hän esitti yhdessä Henry Pymin ja Herra Fantastisen kanssa, että sankarit tarvitsivat valvontaa ja kunnollisen valmennuksen. Kapteeni Amerikan, Haukan ja Luke Cagen mielestä supersankareiden oli pidettävä henkilöllisyytensä salassa lähimmäistensä suojelemiseksi. Lakialoite menee kuitenkin läpi ja Y.P.K.V.V.:n johtaja Maria Hill määräsi voimatoimia kapinoitsijoiden vangitsemiseksi.
Kapinoivat supersankarit kuitenkin luovuttivat vangitsemiaan rikollisia hallitukselle. Lailla oli laajamittaisia vaikutuksia koko maailmaan, kun sen tukijoista Rautamies ja Hämähäkkimies paljastivat lehdistötilaisuuksissa henkilöllisyytensä koko maailmalle. Wolverine alkoi metsästää Nitroa Stamfordin tapahtumien jäljiltä. Ryhmä-X ja muut mutantit julistautuivat virallisesti neutraaleiksi.
Kapteeni Amerikka johtaa joukon rekisteröitymisen vastustajia, jotka kulkevat nimellä Salaiset Kostajat, vapauttamaan kaikki vangitut kapinoijat, mutta ajutuvat ensimmäiseen julkiseen ja fyysiseen taisteluun rekisteröitymisen tukijoita vastaan. Taistelun aikana Rautamiehen joukkojen avuksi saapuu Thorin klooni, joka kuitenkin aiheuttaa Goljatin kuoleman.
Seuraavaksi Rautamies ja Herra Fantastinen rakentavat Negatiiviselle Vyöhykkeelle vankilan nimeltä "Projekti 42" rekisteröinnin vastustajien vangitsemiseksi ja kokoavat puolelleen myös ryhmän superrikollisia. Sekä tieto Projektista 42 että Goljatin kuolema saavat osan supersankareista kummaltakin osapuolelta vaihtamaan puolta. Hämähäkkimies siirtyy Kapteeni Amerikan puolelle.
Seuraava merkittävä taistelu tapahtuu Ryker’s Islandilla, josta Viitta siirtää sen myöhemmin New Yorkin keskustaan. Taistelun aikana Vision II sabotoi Rautamiehen haarniskaa ja Kapteeni Amerikka oli lähellä tappaa hänet, kunnes poliisit ja pelastushenkilöstön työntekijät saapuivat estämään aikeet. Kansalaisten asettuminen Rautamiehen puolelle sekä taistelun aiheuttamat tuhot saavat Kapteeni Amerikan paljastamaan oikean henkilöllisyytensä (Steve Rogers) maailmalle ja antautumaan poliiseille. Kahden viikon kuluttua Tony Starkista oli tullut Y.P.K.V.V.:n uusi johtaja ja Maria Hill vetäytynyt apulaisjohtajan asemaan. He perustavat uuden ryhmän nimeltä Mahtavat Kostajat ja käynnistivät hankkeen nimeltä 50 Osavaltion Aloite, jonka myötä jokainen osavaltio saisi oman supersankaritiimin. Jotkut rekisteröitymistä vastustaneista supersankareista olivat joko muuttaneet Kanadaan tai piiloutuneet. Steve Rogers oli tuomittu vankeuteen odottamaan oikeudenkäyntiä, mutta muut Salaiset Kostajat selvisivät rangaistuksetta.
Ukonnuolet
Superroistojen muodostamat Ukonnuolet taistelivat Rautamiehen johtamien Kostajien rinnalla
Anakondat
Ulkonäkö ja koko
Anakondat ovat väriltään kellertäviä tai vihreitä. Ne ovat suurikokoisia käärmeitä, ja viheranakonda on suurin elossa oleva käärmelaji. Pituudeltaan verkkopyton kasvaa muutaman metrin pidemmäksi, mutta viheranakonda on huomattavasti painavampi. Pisin mitattu viheranakonda on ollut yli kymmenmetrinen, mutta nykyään yli kuusimetrisetkin yksilöt ovat erittäin harvinaisia. Suurimmat viheranakondat ovat naaraita, sillä urokset eivät juuri kasva kolmea metriä pitemmiksi. Muut anakondalajit ovat pienempiä: paraguaynanakondan (Eunectes notaeus) naaraat ovat yleensä kolmimetrisiä ja mustatäpläanakonda (Eunectes deschauenseei) jää kaksimetriseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Anakondien suku on levinnyt laajalle alueelle Etelä-Amerikassa. Laajin levinneisyysalue on viheranakondalla, joka elää metsäisissä elinympäristöissä Boliviassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Perussa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa, Trinidadilla ja Venezuelassa. Paraguaynanakonda elää Koillis-Argentiinassa, Boliviassa, Lounais-Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Savanneilla Brasilian koillisosissa ja Ranskan Guayanan rannikkoseuduilla tavataan mustatäpläanakondaa. Suvun huonoiten tunnettu laji, Eunectes beniensis, elää vain Bolivian koillisosissa.
Elintavat
Anakondat ovat elintavoiltaan semiakvaattisia; ne elävät osittain maalla, osittain esimerkiksi joissa ja järvissä. Anakondilla ei ole myrkkyhampaita, vaan ne saalistavat kuristamalla nisäkkäitä ja lintuja. Anakondat lamaannuttavat uhrinsa estämällä sen hapen saannin. Joka kerralla kuristusotteessa olevan uhrin hengittäessä ulos, käärme kiristää otettaan. Suuret, 6–8-metriset yksilöt voivat tappaa ja syödä jaguaarin, mutta useimmat jäävät sen verran pieniksi, että tyytyvät pienempään ravintoon.
Luokittelu ja evoluutio
Anakondien lähimmät sukulaiset ovat sateenkaariboat (Epicrates), joista ne erkanivat arviolta noin 25 miljoonaa vuotta sitten oligoseenilla. Ainoa tunnettu fossiilinen anakondalaji on Eunectes stirtoni, joka eli keskisellä mioseenilla noin 16 miljoonaa vuotta sitten. Sen fossiiliset nikamat ovat samaa kokoluokkaa kuin nykyisen viheranakondan keskikokoisilla yksilöillä.
Anakondalajit:
Legio XV Apollinaris
Legio XV Apollinaris oli roomalainen legioona. Keisari Augustus perusti legioonan 41/40 eaa. Apollon-jumalan kunniaksi ja sen tunnus oli Apollon kuva tai joku hänen pyhistä eläimistään.
Vuonna 70 jaa. legioona osallistui Jerusalemin piiritykseen. Vuonna 134 legioona otti osaa Legio XII Fulminatan kanssa Parthian sotaan, jolloin nämä voittivat Arrianoksen johdolla alaanit, jotka olivat hyökänneet Rooman valtakunnan alueelle.
Orvokki Autio
Orvokki Lea Mirjam Autio (s. 27. heinäkuuta 1941 Kurikka) on suomalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti pohjalaista elämänmenoa kuvaavasta Pesärikko-trilogiastaan.
Autio on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta ja Tampereen yliopiston draamastudiossa. Hän kävi Yleisradion tv-toimittajakurssin 1967–1968. Vuodesta 1969 hän on ollut vapaa kirjailija.
Aution puoliso oli taidemaalari Kari Jylhä.
The Cloverfield Paradox
The Cloverfield Paradox on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut science fiction -kauhuelokuva, jonka on ohjannut Julius Onah. Se on Cloverfield-elokuvasarjan kolmas osa. Elokuvan pääosissa ovat Daniel Brühl, Elizabeth Debicki, Aksel Hennie, Gugu Mbatha-Raw, Chris O’Dowd, John Ortiz, David Oyelowo ja Zhang Ziyi.
Hollanninrottakoira
Hollanninrottakoira (Hollandse Smoushond) on Alankomaissa kehitetty rottakoira, joka luokitellaan pinserin- ja snautserinsukuisiin rotuihin.
The Cloverfield Paradox
The Cloverfield Paradoxin traileri julkaistiin yllätyksellisesti Super Bowl LII:n aikana 4. helmikuuta 2018, jonka jälkeen elokuva ilmestyi Netflixiin samana päivänä.
Hierarchical File System
Hierarchical File System (HFS) on Apple Computerin kehittämä, levykkeille ja kovalevyille suunniteltu tiedostojärjestelmä. HFS julkaistiin syyskuussa 1985 ja myöhemmin sitä käytettiin myös CD-ROM -levyjen tiedostojärjestelmänä. Järjestelmä säilyi Macintoshien pääasiallisena tiedostojärjestelmänä vuoteen 1998 saakka, jolloin Apple julkaisi HFS+-tiedostojärjestelmän. HFS:ää on kutsuttu myös nimellä Mac OS Standard.
Hollanninrottakoira
Ulkonäkö
thumb|Hollanninrottakoira borderterrierin (takana) kanssa. Hollanninrottakoiralla on suora selkä ja voimakas lantio. Karva on karkeaa, kovaa, huonosti hoidetun näköistä ja säänkestävää. Se on tavallista pidempää poskissa, muodostaen selvästi erottuvat viikset, parran ja kulmakarvat. Värit ovat keltaisen eri sävyt, joista toivotuin on tumma oljenkeltainen. Korvat, kulmakarvat, viikset ja parta saattavat olla sävyltään tummempia kuin muu karvapeite. Urokset ovat korkeudeltaan 37–42 cm. Nartut ovat korkeudeltaan 35–40 cm. Rotu painaa 7–11 kg.
The Cloverfield Paradox
Vaikka elokuvan uniikkeja mainostapoja ylistettiin, itse elokuva vastaanotti yleisesti negatiivisia arvosteluja elokuvakriitikoila, jotka eivät pitäneet kerronnasta, käsikirjoituksesta tai editoinnista, ja monet sanoivat sitä jopa huonoimmaksi Cloverfield-elokuvaksi, vaikkakin Mbatha-Raw’n hahmo sai hieman kehua.
Hollanninrottakoira
Luonne ja käyttäytyminen
Hollanninrottakoira on luonteeltaan eloisa, ystävällinen ja avoin. Se on helppo kouluttaa ja kuuntelee mielellään omistajaansa. Iloisuus on yksi rodun piirteistä.
Hierarchical File System
Historia
Myöhemmät Mac OS -käyttöjärjestelmät tukevat edelleen HFS-levyjä, mutta Mac OS X:stä alkaen HFS-asemaa ei ole voinut käyttää järjestelmän käynnistysmediana.
Hollanninrottakoira
Alkuperä
thumb|"Karkeakarvainen hollanninterrieri" eli hollanninrottakoira vuodelta 1915. Hollanninrottakoiran alkuperää ei tiedetä tarkkaan, mutta yleisimmän teorian mukaan yksi sen kantaroduista on ollut alkuperäinen kellertävä snautseri. 1800-luvun puolivälissä rotu oli erittäin suosittu ylemmän keskiluokan keskuudessa, jolloin sen tehtävinä oli pyydystää rottia talleilla ja kulkea hevosvaunujen mukana. Muuan amsterdamilainen koiranmyyjä kauppasi senaikaisia hollanninrottakoiria nimellä "herrasmiehen tallikoira", mutta pian sen jälkeen nimeksi vaihtui smous ("karkeapartainen") erotukseksi belgialaisista griffoneista. Vuonna 1905 laadittiin ensimmäinen rotumääritelmä, jonka takana olivat Bylandtin kreivi, A. Woltman Elpers ja L. Seegers. 1900-luvulla rotu alkoi harvinaistua, ja vuonna 1949 Alankomaissa rekisteröitiin viimeinen pentue. Vuonna 1973 H. M. Barkman van der Weel aloitti elvytysprojektin sekarotuisilla koirilla, jotka muistuttivat rotua ulkoisesti. Myös borderterrieriä käytettiin, ja sen tuomia hyviä ominaisuuksia olivat sopiva koko, lyhyt pää, tummat korvat, kaunis häntä, kova karkea karva sekä ihmisystävällinen luonne. Vuonna 1978 perustettiin Hollandse Smoushonden Club, ja uusi versio alkuperäisestä rotumääritelmästä julkaistiin vuonna 1980.
Hierarchical File System
Historia
HFS+:n on korvannut Apple File System (APFS) vuonna 2017.
Rakenne
HFS-järjestelmä jakaa levytilan 512 tavun varausyksiköihin. Varausyksiköt kootaan lohkoiksi, jotka sisältävät yhden tai useamman varausyksikön. Lohkot saavat 16-bittisen osoitteen, jolloin suurin mahdollinen varausyksikköryhmien määrä on 65,536 kappaletta.
Lohkot 0 ja 1 on varattu käynnistystiedostoille. Lohko 2 sisältää tietoja levystä, kuten lohkojen koon ja luontipäivän. Lohko 2:n sisältö varmuuskopioidaan levyn toiseksi viimeiseen lohkoon. Lohkot numerosta kolme eteenpäin sisältävät tilanvaraustaulukon, jossa levyn jokainen lohko on lueteltu ja sille on asetettu bitti. Todeksi asetettu bitti merkitsee lohkon olevan käytössä. Tilanvaraustaulukkoa käytetään tyhjien lohkojen toteamisen lisäksi levykoon laskemiseen. Taulukon jälkeen levyllä on b-puu -rakenteen ensimmäinen taulukko, joka sisältää tiedon tiedostojen jakautumisesta lohkojen kesken. Toinen b-puun rakennetaulukko, katalogitiedosto, kertoo, mitkä varausyksiköt kuuluvat millekin tiedostolle ja hakemistolle.
Rakenteen ongelmia
Tiedostojen ja hakemistojen löytyminen levyltä on lopulta yhden katalogitiedoston varassa. Moniajon sallivissa järjestelmissä katalogitiedosto lukitaan jokaisen lukutapahtuman ajaksi, jolloin kaksi sovellusta ei voi esimerkiksi tallentaa tiedostoja samanaikaisesti. Katalogitiedoston vioittuessa levyn koko sisältö voidaan menettää.
Aiheesta muualla
Dateisystem
Säihkyluri
Säihkyluri (Chalcopsitta sintillata) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 31 cm. Koiras on hieman naarasta suurempi. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään tummanvihreä. Punaista on otsassa, reisissä, siipien alapeitinhöyhissä, pyrstösulkien alapinnassa sekä pilkkuina vartalon höyhenpuvussa. Takaraivo, niska ja korvalliset ovat mustat, rinnassa ja vatsapuolella on keltaista viirutusta ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Nokka on musta, iiris oranssi tai keltainen ja koivet tummanharmaat. Nuoren linnun nokan tyvi on kellahtava, iiris ruskea ja otsassa on punaista vain vähän tai punainen puuttuu. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan otsan punainen on himmeämpi kuin koiraan.
Esiintyminen
Säihkyluri esiintyy yleisenä Uusi-Guinean eteläosassa Irian Jaya Baratista lähelle saaren itäkärkeä sekä Aru Islandilla. Kolme tunnettua alalajia elävät eri alueilla, alalaji rubrifrons vain Aru Islandilla.
Säihkylurin esiintymisalueen laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä, maailman populaation kooksi on arvioitu noin 100 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Säihkylurit elävät metsänreunoissa ja savannilla olevissa puuryhmissä sekä istutusmetsiköissä, erityisesti kookospalmuissa. Ne esiintyvät tavallisesti parvissa, joissa on jäseniä 30 tai enemmän, ja kiertelevät meluavina puiden latvuksissa.
Lisääntyminen
Ilmeisesti yksiavioinen. Pesä on korkealla puunkolossa.
Ravinto
Säihkylurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät ilmeisesti pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Kardinaaliluri
Kardinaaliluri (Chalcopsitta cardinalis) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 31 cm ja paino 220–250 g. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen, ruosteenpunainen siipien päältä ja selästä. Alapuolen höyhenissä on kellahtava vivahde. Nokka on punainen ja ylänokan tyveltä musta, iiris oranssinpunainen ja koivet tummanharmaat. Nuoren linnun selkäpuoli on vaaleamman punainen, pyrstö on lyhyempi, nokka oransin ja mustan kirjava sekä iiris himmeän keltainen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen
Kardinaaliluri esiintyy Uusi-Guinean länsiosan pienillä saarilla (Feni, Nissan, Lavongai, Tanga, Lihir, Tabor ja Duke of York) sekä Salomoninsaarilla.
Vähä-Äiniö
Kylän historiaan liittyy 1870-luvun Turkin sota. Sen aikana Venäjän armeija kuljetutti Turusta härkävankkureilla höyrykoneita Kuoreniemessä rakennettaviin aluksiin. Valmistuttuaan nämä alukset olivat ensimmäiset konevoimalla Päijänteellä liikkuneet alukset. Kuoreniemessä on laajempi kuvaus tapahtumasta. Kuoreniemeen vievän tien varressa näkyy tapahtuman muistokivi.
Kardinaaliluri
Esiintyminen
Kardinaalilurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Kardinaalilurit elävät metsänreunoissa ja alavissa metsissä sekä istutusmetsiköissä, erityisesti kookospalmumetsiköissä.
Lisääntyminen
Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Vankeudessa pesineiden lintujen perusteella on kuitenkin havaittu, että kardinaaliluri munii kaksi munaa (munimisväli noin kolme vuorokautta) ja hautoo niitä noin 25 päivää. Poikaset ovat pesässä noin 11 viikon ikään asti.
Ravinto
Kardinaalilurit liikkuvat pienissä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät ilmeisesti pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Vähä-Äiniö
Vähä-Äiniössä kylän talot, pellot ja muinaisjäännökset todistavat hämäläisen kyläasutuksen jatkuvuudesta esihistoriallisista ajoista nykyhetkeen. Tämän perusteella Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Vähä-Äiniön kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Santeri Ivalo
Santeri Ivalo (vuoteen 1907 Herman Alexander Ingman, 9. kesäkuuta 1866 Sodankylä – 25. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, lehtimies ja historiantutkija.
Henkilöhistoria
Santeri Ivalon isä oli Sodankylän ja myöhemmin Kuusamon kirkkoherra Herman Ingman (k. 1875), ylioppilaaksi Ivalo tuli Oulun lyseosta vuonna 1885. Hän opiskeli historiaa ja oli kiinnostunut Pohjois-Suomen historiasta. Vuonna 1894 hän julkaisi väitöskirjan Kaarle IX:n Jäämeren-politiikasta. Hän kirjoitti myös yleistajuisia historiaesityksiä. Ivalo oli Päivälehden perustajia, työskennellen sen toimittajana vuosina 1890–1900 ja päätoimittajana vuosina 1900–1904. Päivälehti lakkautettiin 1904, mutta sen tilalle perustettiin 1905 Helsingin Sanomat, jonka toimitukseen Ivalo kuului kuolemaansa saakka. Helsingin Sanomien päätoimittajana Ivalo oli 1918–1920 ja 1932. Ivalo oli myös Helsingin Sanomien julkaisijan Sanoma Oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuodeta 1927.
Ivalo oli porvarissäädyssä Iisalmen edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän kuului myös useisiin lautakuntiin ja liittoihin ja oli muun muassa Suomen Kirjailijaliiton perustajajäsen ja sen ensimmäinen puheenjohtaja 1888–1907 Kansallisteatterin johtokunnan puheenjohtaja Ivalo oli vuodesta 1915, Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1901–1906 ja 1913–1925 sekä Suomen sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1903–1904.
Santeri Ivalo oli Kyösti Wilkunan tavoin aikansa tunnetuimpia historiallisten romaanien kirjoittajia. Hänen kaunokirjallisen tuotantonsa alkupuoli käsitteli kuitenkin hänen oman aikansa ilmiöitä realistisessa hengessä. Avainromaanin Aikansa lapsipuoli (1895) aiheena oli realismin murros 1800-luvun suomalaisessa hengenelämässä. Ivalon ensimmäistä historiallista romaania Juho Vesainen, jonka maisema ja tapahtumat liittyvät Ivalon historiantutkimuksiin, pidetään hänen parhaanaan. Vuonna 1909 Ivalo ryhtyi julkaisemaan romaanisarjaa, joka Sakari Topeliuksen Välskärin kertomusten tapaan pyrki kuvaamaan yhden suvun kautta Suomen vaiheita 1200-luvulta 1600-luvulle. Sarjaan kuuluvat romaanit Erämaan taistelu (1909), Viipurin pamaus (1911), Pietari Särkilahti (1913) Erämaan nuijamiehet (1922) ja Kreivin aikaan (1926). Ivalo kirjoitti myös näytelmiä, jotka eivät erityisemmin menestyneet. Ivalo sai professorin arvon täyttäessään 70 vuotta vuonna 1936. Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi hänet valittiin 1925.
Santeri Ivalo oli vuodesta 1898 alkaen naimisissa koristetaiteilija Ellinor Ivalon (1875–1957 ) kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs Asko Ivalo. Sortavalan diakonissalaitoksen perustaja ja johtaja Jenny Ivalo oli Santeri Ivalon sisar, pääministeri ja arkkipiispa Lauri Ingman hänen serkkunsa. Santeri Ivalon vävy oli diplomaatti Risto Solanko.
Gospelboarders
Gospelboarders - Kristityt Lumilautailijat ry (GB) on vuonna 1994 perustettu kristityllä arvopohjalla toimiva lumilautaseura ja yhdistys. Toiminnan pääpaino on leireissä, joita järjestetään ympärivuotisesti Suomessa ja ulkomailla. Leirien ohella Gospelboarders toimii lumi- ja extremelajien asiantuntija- ja palveluorganisaationa seurakuntien, järjestöjen ja muiden kristillisten toimijoiden tukemiseksi. Lumilautailun lisäksi lajivalikoimaan kuuluvat esimerkiksi rullalautailu, longboarding, wakeboarding, purjelautailu, leijalautailu, laskettelu, pyöräily sekä motocross. Gospelboarders on Suomen Lumilautaliiton jäsenseura ja jäsenmäärältään Suomen merkittävimpiä lumilautaseuroja.
When Fire Rains Down from the Sky, Mankind Will Reap as It Has Sown
When Fire Rains Down from the Sky, Mankind Will Reap as It Has Sown on Anaal Nathrakhin minialbumi, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2003. Se sisältää 6 uutta kappaletta, sekä vuoden 2006 uusintapainoksessa 3 lisäraitaa. Uudelleenjulkaisu tapahtui Mordgrimmin sijaan Earache Recordsin kautta. Tyyliltään EP on enemmän nykyisen Anaal Nathrakhin tuntuinen kuin vanhemman tyylin tuntuinen.
Vesivehmaa
thumb|Vesivehmaan läpi kulkeva tie 3131
Vesivehmaa on yksi Asikkalan kylistä Päijät-Hämeessä. Etäisyys Vääksyyn on noin 10 km, Lahteen vajaat 20 km ja Heinolaan noin 30 km.
Kylässä on Vesivehmaan koulu, joka on rakennettu 1980. Koulussa on luokat 1–6, ja sen rehtorina toimii Markus Koskinen. Oppilaita on noin 90. Koululla menee hyvin verrattuna muihin Asikkalan ensimmäisten luokkien peruskouluihin, sillä se ei ole lakkautusuhan alla kuten moni muu koulu.
Vesivehmaan kylän historiasta on kirjoitettu kaksiosainen kirjasarja Vesivehmaan seudun kylien historia I ja II.
Museovirasto on määritellyt Toisen Salpausselän eteläpuoliseen viljelyvyöhykkeeseen sijoittuneen Vesivehmaan kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Vesivehmaa tunnetaan populaarikulttuurissa Usko Kempin sanoittamasta ja Yrjö Saarnion säveltämästä Vesivehmaan jenkasta. Vesivehmaalla sijaitsee myös Jenkkapirtti, vuonna 1969 avattu kesätanssilava, jossa on paljon eloa kesäisin. Heti Jenkkapirtin läheisyydessä on urheilukenttä, jossa monet nuoret urheiluseura Vesivehmaan Vireen jäsenet kisailevat usein järjestetyissä kisoissa. Jukolan viesti kilpailtiin Vesivehmaalla vuonna 2002. Urheilukentän läheisyydessä on myös kuntopolku, jossa on talvella valaistu hiihtolatu.
Suomalainen sijaisnäyttelijä ja stuntmies Antti Pendikainen kuoli vuonna 2019 Vesivehmaalla järjestetyssä offroad-moottoripyörien cross country -kilpailussa menettäessään ajoneuvonsa hallinnan.
Muita nähtävyyksiä
Lahti-Vesivehmaan lentopaikka sijaitsee Vesivehmaalla ja kentällä toimii Päijät-Hämeen ilmailumuseo. Vierumäen ja Vääksyn välinen seututie 313 kulkee lentokentän ohi ja Vesivehmaan kylän läpi. Lahden ja Vääksyn välisiä linja-autojen vakiovuoroja liikennöidään Vesivehmaan kautta seututie 313:n reittiä. Körrin suoraksi kutsuttavalla valtatie 24:n osuudella kuuluu Vesivehmaan alueeseen motelli ja kahvila-ravintola huoltoaseman yhteydessä. Körrin vakiovuoropysäkin kautta kulkee osa Lahden ja Vääksyn välisistä linja-autoista.
Eräs Vesivehmaan nähtävyyksistä on ollut Tuohimestarin tupa. Tuvassa on noin 340 kappaletta monenlaisia tuohesta valmistettuja esineitä. Näitä ovat muun muassa yli puolentoista kuutiometrin vetoinen kontti ja 2,7 metriä pitkät virsut, jotka pääsivät Guinnessin Suureen ennätyskirjaan vuonna 1998.
Hämeen Rykmentin Vesivehmaan harjoitusalue sijaitsee kylässä. Hämeen Rykmentin myötä myös Vesivehmaan harjoitusalue lakkautettiin vuoteen 2015 mennessä Keuruun, Kirkonmaan, Jaamankankaan ja Reilan harjoitusalueen tapaan.
Vesivehmaalla toimii Antin automuseo.
Kirjallisuutta
61.13361°N, 25.65889°W
Tilannekomedia
Tilannekomedia eli sitcom on televisiossa suosittu komediallinen ohjelmatyyppi. Tilannekomedialla lajityyppinä (genre) on tavoite hauskuuttaa ja naurattaa katsojia. Tilannekomedia on tyypillisesti puolen tunnin jaksoista koostuva, kerran viikossa esitettävä televisiosarja, jossa samat hahmot esiintyvät jaksosta toiseen samoin lähtökohdin ja samassa ympäristössä. Jokaisen jakson lopuksi tapahtumat saavat onnellisen päätöksen ja tilanne normalisoituu seuraavaa jaksoa varten. Tilannekomediaa esitetään yleensä studioyleisön edessä, ja lähetykseen otetaan yleensä mukaan studioyleisön nauru niin, että televisionkatsojat kokevat seuraavansa näytelmää tai esitystä.
Syntyhistoria
Tilannekomedian juuret ovat radiokuunnelmissa. 15-minuuttisista jaksoista koostuvia tilannekomedioita esitettiin Yhdysvalloissa radiossa 1920-luvulta alkaen. Vuonna 1949 yhdysvaltalaiset televisioyhtiöt alkoivat tuoda radiossa suosittuja tilannekomedioita televisioon: niistä ensimmäinen oli The Goldbergs. 1950-luvun suosituimpien television tilannekomedioiden joukkoon nousi My Favorite Husband -radiokomedian pohjalta tehty I Love Lucy, joka myös vaikutti television tilannekomedian tyylin, sävyn ja toteutuksen muotoutumiseen.
Hahmot ja juoni
Tilannekomediassa on yleensä neljä päähahmoa: sankari, antisankari, ihastus ja kaveri.
Yhdysvaltalainen näyttelijäkouluttaja Scott Sedita on määritellyt kahdeksan tilannekomedian perusihmistyyppiä:
Tilannekomedian juoni on yleensä tiivis ja saa päätöksensä jakson aikana. Juonen tapahtumaympäristö on yleensä koti tai työpaikka. Pääjuoni kattaa koko jakson, ja sen rinnalla kulkee sivuhahmojen määrästä riippuen yksi tai useampi sivujuoni. Joissakin sarjoissa, kuten Seinfeldissa, on myös erillinen alkukohtaus, joka ei aina liity itse juoneen.
Tekeminen
Toisin kuin perinteisissä komediaesityksissä, tilannekomediassa on jatkuvuutta ja tuttuutta, sillä jaksot seuraavat toisiaan yleensä viikon välein. Jatkuvuuden myötä yleisö on kehittänyt yhteisymmärryksen ohjelman koomisten hahmojen kanssa: esittäjien ja käsikirjoittajien ei tarvitse kertoa yleisölle etukäteen millaista komiikkaa on luvassa, vaan yleisö tietää sen jo aikaisemmista kokemuksistaan sarjasta. Jatkuvuuden ja tuttujen hahmojen ansiosta sarjaan saadaan myös kerrontaa, toisin kuin irrallisista sketseistä koostuvassa komiikassa.
Kuvaus
Tilannekomediaa on I Love Lucysta (1951–1957) lähtien perinteisesti kuvattu kolmella kameralla. Jotkin sarjat kuvataan vain yhtä kameraa käyttäen, kuten Tuho-osasto ja Konttori. Kolmella kameralla kuvattaessa yksi kamera kuvaa yleiskuvaa ja kaksi muuta puolikuvaa kahdesta esiintyjästä. Tämä mahdollistaa nopean leikkauksen vuoropuhelussa ja samalla tärkeiden ”reaktiokuvien” käytön, joissa näytetään toisen hahmon hämmästynyt reaktio toisen käyttäytymiseen. Reaktiokuvilla johdatellaan katsojia pitämään tapahtumaa koomisena ja samalla lypsetään heistä toinenkin nauru yhden hinnalla. Samankaltaista reaktiokuvaa on myöhemmin hyödynnetty esimerkiksi television kykykilpailuissa, kuten X Factorissa, joissa tuomarien ilmeiden näyttämisellä ohjaillaan katsojan käsitystä esitysten koomisuudesta. Myös eräät koomiset tositelevisiosarjat, kuten The Osbournes (2002–2005), hyödyntävät toistuvasti reaktiokuvaa tilannekomedioiden tavoin, ja ne voidaankin määritellä ”tosi-tv-tilannekomedioiksi”.
Animaatio
Ensimmäisiä piirrettyjä tilannekomedioita olivat yhdysvaltalaiset Kiviset ja Soraset (1960–1966) ja Jetsonit (1962–1963). Nykyajan suosituimpia piirrettyjä tilannekomedioita ovat muun muassa Simpsonit (1989 alkaen) ja Family Guy (1999 alkaen)
Studioyleisö
Tilannekomedioissa usein kuuluva taustanauru on studioyleisön reaktiota esitykseen. Yleisö tarjoaa ohjelman tekijöille mahdollisuuden nähdä, mikä ohjelmassa naurattaa ja mikä ei. Ohjelmassa kuuluva naururaita tarjoaa myös omissa kodeissaan istuvalle, monimuotoiselle televisioyleisölle yhteisöllisen naurukokemuksen, joka televisiolähetyksestä normaalisti puuttuu, toisin kuin esimerkiksi stand up -lavaesityksestä, jonka oleellinen osa yhteisöllisyys on. Toisaalta naururaidassa ei koskaan kuulla yleisön arvostelua esitystä kohtaan, mitä elävässä komiikkaesityksessä voi usein tapahtua.
Tilannekomedioita arvostellaan joskus ”purkitetun” eli nauhalta tulevan naurun käytöstä. Jo 1950-luvulla moniin tilannekomedioihin alettiin tarvittaessa lisäillä yhdysvaltalaisen Charley Douglassin kehittämän järjestelmän tuottamaa esiäänitettyä naurua. Myös moniin nykyajan tilannekomedioihin lisätään tarvittaessa nauhalta tulevaa naurua ja taputuksia. Esimerkiksi uudelleen kuvatuissa kohtauksissa voidaan käyttää ensimmäisen oton aikana nauhoitettuja yleisön ääniä. Joidenkin alan edustajien mukaan purkkinaurun käyttö on kuitenkin harvinaista, sillä sellaiseen turvautuminen olisi osoitus esityksen epäonnistumisesta.
Joskus tilannekomediasta saatetaan tehdä erikoisjakso, joka lähetetään kokonaan suorana, mikä voi tuoda komiikkaan yllätyksellisyyttä.
Tapahtumapaikka
Koska tilannekomedian yleisin tapahtumaympäristö on perhe, tilannekomedioiden näyttelijöillä ei ole samankaltaista tähtiasemaa kuin elokuvatähdillä, sillä he esiintyvät sarjoissaan arkisina hahmoina, joihin yleisö samastuu.
Ero draamakomediaan
Tilannekomedian ja draamakomedian välinen ero on usein häilyvä, ja sille on erilaisia määritelmiä. Draamakomediassa ei tilannekomedian tapaan ole studioyleisöä eikä naurua, sen jaksot ovat yli puolituntisia, sitä ei esitetä komediakanavilla, ja se painottaa hauskuuttamisen sijasta draamalle ominaisia kerrontatapaa ja teemoja. Esimerkiksi yhdysvaltalaista sarjaa Ruma Betty (2006–2010) markkinoitiin Yhdysvalloissa draamakomediana mutta Britanniassa puhtaana komediana.
Marcus Chong
Marcus Chong (s. 8. heinäkuuta 1967 Seattle) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 1990-luvun alussa hän esiintyi Miguel Mendezin roolissa draamasarjassa Street Justice. Myöhemmin hänet on nähty muun muassa Tankin roolissa elokuvassa Matrix (1999). Hän on kirjoittanut The Arch -nimisen romaanin.
Maritta Viitamäki
Maritta Katarina ”Ruttu” Viitamäki (s. 4. marraskuuta 1952 Tampere) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan Martan roolista Rauni Mollbergin elokuvassa Maa on syntinen laulu. Teatteriuransa hän teki Jyväskylän kaupunginteatterissa.
Gianni Schicchi (henkilö)
Gianni Schicci oli italialainen testamentin väärentäjä ja Danten helvetin henkilöhahmo. Dante ja Vergilius tapasivat hänet helvetin kahdeksannessa piirissä väärentäjien joukossa, raivotaudin vaivaamana. Hän oli väärentänyt Buoso Donatin testamentin tekeytymällä jo kuolleeksi Donatiksi ja sanellut itselleen edullisen testamentin. Puccini sävelsi aiheesta oopperan Gianni Schicchi.
Maritta Viitamäki
Ura
Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Viitamäki opiskeli Mikkelissä Suomen nuoriso-opistossa vuosina 1971–1972. Mollberg löysi hänet Maa on syntinen laulu -elokuvan pääosaan Mikkelin satamasta vuonna 1972, jolloin Viitamäki oli työskenteli sisävesilaivan tarjoilijana. Vuosina 1973–1977 Viitamäki opiskeli Tampereen yliopiston kolmannella näyttelijäkurssilla, jolta valmistuttuaan hänet kiinnitettiin Jyväskylän kaupunginteatteriin. Viitamäki jäi eläkkeelle vuonna 2017. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Maa on syntinen laulu -elokuvan lisäksi Viitamäki on esiintynyt elokuvissa Antti Puuhaara, Ystävät, toverit, Pekko Aikamiespojan poikamiesaika, Pekko ja poika ja Kulkuri ja joutsen sekä televisioelokuvissa Siunattu hulluus ja Kätkäläinen. Viitamäki itse pitää tärkeimpinä rooleinaan Peppi Pitkätossua, Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen -näytelmän Rosalinaa sekä Nalle Puhin Nasua.
Viitamäki sai Ruttu-nimen Suomen nuoriso-opistossa näytellessään Anna Anelma Ensilempi Impi Unelma Ruttu -nimistä henkilöä Seppo Juhani Ruotsalaisen kirjoittamassa näytelmässä Tavataan raastuvassa.
Liikennevahinkolautakunta
Liikennevahinkolautakunta on liikennevakuutuksen korvausasioita käsittelevä lakisääteinen toimielin.
Lautakunnan päätökset ovat suosituksia mutta käytännössä sekä vakuutusyhtiöt että tuomioistuimet noudattavat lautakunnan suosituksia lähes poikkeuksetta.
Lautakunnan tehtävät ja käsiteltävät asiat
Lautakunnan lakisääteisenä tehtävänä on lausuntojen antaminen liikennevakuutuksen korvausasioissa.
Lausuntoja voivat pyytää
Vakuutusyhtiön on pyydettävä lautakunnan lausunto eräistä henkilövahinkoja koskevissa asioissa. Näitä asioita ovat
Vahingonkärsineellä on oikeus pyytää lautakunnalta lausunto liikennevahingon korvaamisesta tai muusta vahingon korvaamiseen liittyvästä riitaisuudesta. Vahingon korvausten lisäksi tällaisiin kuuluu esimerkiksi kysymys vahingon aiheuttamasta liikennevakuutuksen bonuksen muutoksesta.
Lautakunta antaa myös ohjeita korvaustoiminnan yhtenäistämiseksi.
Lausuntopyyntöjen käsittely
Vahingonkärsineellä tai muulla korvaukseen oikeutetulla on oikeus pyytää lautakunnan lausuntoa 90 päivän kuluessa vakuutusyhtiön päätöksestä.
Niissä asioissa joissa vakuutusyhtiön on pyydettävä lautakunnan lausunto, on yhtiön huolehdittava lausuntopyynnön ja sen liiteluettelon toimittamisesta vahingonkärsineelle. Vahingonkärsineellä on tämän jälkeen 30 päivää aikaa toimittaa vastineensa lautakunnalle.
Lautakunnan organisaatio
Lautakunnassa on päätoiminen puheenjohtaja sekä hänen lisäkseen kolme varapuheenjohtajaa ja seitsemän jäsentä. Lautakunta työskentelee jaostoina. Vain tärkeimmät periaatteelliset kysymykset käsitellään yleisistunnossa.
Puheenjohtajan, varapuheenjohtajien sekä vähintään yhden jäsenen tulee olla lakimiehiä. Muissa jäsenissä tule lisäksi olla lääkärijäseniä joilla on perehtyneisyys lautakunnassa käsiteltäviin asioihin sekä teknisen koulutuksen saaneita jäseniä jotka ovat perehtyneitä ajoneuvojen tekniikkaan sekä ajoneuvojen korjaustoimintaan.
Lautakunnalla on toimisto, joka valmistelee lautakunnan käsiteltäväksi tulevat asiat.
Lautakunnan toiminta rahoitetaan vakuutusyhtiöiltä sekä valtiokonttorilta niiden maksutulon suhteessa. Vahingonkärsineille lautakunnan lausunnot ovat maksuttomia.
Liikennevahinkolautakunnan puheenjohtajana on vuodesta 2002 toiminut varatuomari Kyösti Vihermaa.
Liikennevahinkolautakunnan normit ja ohjeet
Liikennevahinkolautakunta julkistaa kerran vuodessa kokoelman korvaustoimintaa koskevista normeista sekä niistä antamistaan ohjeista. Tämä ohjeisto käytännössä ohjaa vakuutusyhtiöiden toimintaa korvaustoiminnassa.
Liikennevahinkolautakunta antaa ohjeita mm. eri henkilövahinkojen korvausperusteista ja korvausten määristä, liikennevahingosta aiheutuvan ajoneuvon korjausajan korvaavasta seisontapäiväkorvauksesta sekä rattijuopumuksesta aiheutuvasta korvauksen alentamisesta.
Normeilla ja ohjeilla on merkitystä myös tuomioistuimissa. Ohjeita käytetään käräjäoikeuksissa yhtenä vahingonkorvausten määrän arviointilähteenä.
Uusi Taiwanin dollari
Uusi Taiwanin dollari (valuuttakoodi TWD, mutta lyhennetään tavallisesti NT$), tai yksinkertaisesti Taiwanin dollari, on Taiwanin eli Kiinan tasavallan valuutta. Alun perin sitä on laskenut liikkeelle Taiwanin pankki, mutta vuodesta 2000 lähtien liikkellelaskijana on ollut Kiinan tasavallan keskuspankki.
Uuden Taiwanin dollarin rahayksikkö on kiinaksi nimeltään yuan ( tai 元; pinyin: yuán). Puhekielessä rahayksikköä kutsutaan mandariinikiinaksi nimellä kuai, taiwaniksi kho ja hakkaksi ngiùn. Yuan tarkoittaa myös Kiinan kansantavallassa käytettävän valuutan renminbinn perusyksikköä. Renminbi ei kuitenkaan kelpaa Taiwanissa, ja toisin päin. Rahayksiköt ovat vaihdettavissa keskenään.
Tammikuussa 2023 yhdellä eurolla sai noin 29 NT-dollaria.