cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sassanidit
Välikausi (379–498)
Bahram V:n poika Yazdegerd II (438–457) oli maltillinen hallitsija, mutta hänen uskontopolitiikkansa etenkin kristittyjä kohtaan oli ankarampaa. Valtakautensa alussa hän kokosi armeijan hallinnoimistaan kansoista, mukaan lukien intialaisista liittolaisistaan, ja hyökkäsi Itä-Rooman kimppuun. Roomalaiset olivat rakentamassa linnoituslinjoja persialaisten alueilla lähellä Carrhaeta. Roomalaiset yllätettiin ja Yazdegerd oli saattanut edetä pitkällekin, jos ei olisi tulvinut voimakkaasti. Lopulta vuonna 441 Yazdegerd solmi rauhan keisari Theodosius II:n kanssa. Osana sopimusta imperiumit lupasivat olla linnoittamatta rajaseutuja. Yazdegerd oli ylilyöntiasemassa, mutta ei vaatinut enempää, koska Parthiassa ja Khwarezmiassa oli rauhatonta. Hän kokosi joukkonsa Neishaburissa 443 ja aloitti pitkän hyökkäyksen kapinoineita kidariitteja vastaan. Monien taistelujen jälkeen kidariitit lyötiin ja ajettiin Oksos-joen taakse vuonna 450.
Djamasp (myös Jamasp tai Zamaspes, 496–498), Kavadhin nuorempi veli, nousi aristokratian tuella valtaan. Hän alensi veroja helpottaakseen kurjaliston asemaa. Hänen valtakautensa kuitenkin päättyi, kun Kavadh I palasi hunnien antaman armeijan kanssa pääkaupunkiin. Djamasp luopui kruunusta veljensä hyväksi.
Toinen kultakausi (498–622)
Toisen kultakauden katsotaan alkaneen Kavadh I:n paluusta valtaan. Hefthaliittien tuella Kavadh hyökkäsi roomalaisia vastaan. Kavadh valloitti useita alueita. Vuonna 505 länsihunnien invaasio Kaukasukselta johti aselepoon roomalaisten kanssa. Sota kuitenkin jatkui myöhemmin. Vuonna 530 hän lähetti armeijan valtaamaan roomalaisen rajakaupungin Daran. Siellä hän kuitenkin kohtasi roomalaisen sotapäällikön Belisariuksen, joka voitti huolimatta miesalivoimastaan. Myöhemmin kuitenkin Kavadhin armeija sai apua vasalliltaan lakhmidikuninkaalta ja Kavadh järjesteli eliittijoukkonsa savaranit uudelleen niin, että Belisariuksen johtamat roomalaiset lyötiin Callinicumin taistelussa vuonna 531.
Kavadh onnistui näin palauttamaan valtakuntansa vakauden ja voittamaan roomalaiset taistelussa. Hän myös perusti monia kaupunkeja ja paransi hallinnoinnin ja verotuksen sääntelyä. Hän ei kuitenkaan koskaan päässyt valkoisten hunnien ikeestä.
Khosrau I:n kaudella dihqanien (”kyläherrat”) eli maata omistavan maalaisaateliston asema vahvistui. Nämä muodostuivatkin myöhemmin sassanidien paikallishallinnon ja veronkeruujärjestelmän selkärangaksi. Koshrau myös perusti uusia kaupunkeja ja rakensi innokkaasti pääkaupunkiaan. Hän rakennutti kanavia ja kunnosti sotien tuhoamia maatiloja. Hän linnoitti solia ja sijoitti raja-alueen kaupunkeihin alamaisia heimoja puolustamaan valtakuntaa hyökkääjiltä. Hän teki zarathustralaisuudesta valtionuskonnon, mutta hänen uskontopolitiikkansa oli jokseenkin suvaitsevaista.
Koshrau I:n jälkeen kuninkaaksi tuli Hormizd IV (579–590), jonka kaudella valtakunnan menestys jatkui. Hänen jälkeensä Khosrau II:n (590–628) kaudella valtakunta kriisiytyi sotapäällikkö Bahram Chobinin (eli vastakuningas Bahram VI:n) kapinoinnin takia, mutta Khosrau II onnistui palauttamaan järjestyksen. Khosrau käytti hyväkseen Bysantin valtakunnan sisällissotaa ja lähti täysimittaiseen valloitussotaan. Jerusalem, Damaskos ja Egypti vallattiin. Vuonna 626 slaavit ja avaarit piirittivät Konstantinopolia persialaisten tuella. Tähän ekspansion aikaan sijoittui myös kulttuurillisen kukoistuksen kausi, jolloin persialainen taide, musiikki ja arkkitehtuuri olivat kukkeimmillaan. Bysantin valtakunta sen sijaan oli romahduksen partaalla ja sassanidit pääsivät lähes tavoitteeseensa palauttaa akemenidien valtakunnan rajat.
Romahdus (622–651)
Murhaa seurasi sisällissota ja kaaos. Seuraavan neljäntoista vuoden aikana Persiassa oli kaksitoista kuningasta, ja keskushallinto heikkeni. Keväällä 632 Khosrau I:n lapsenlapsi Yazdegerd III nousi valtaistuimelle vain kahdeksanvuotiaana. Vuonna 641 arabikenraalit alkoivat lyödä persialaistyylisiä kolikoita, ja 648 tätä tapahtui myös Darabissa, joka oli yksi sassanidien hallituskaupungeista. Yazdgerd pakeni itään Khorasanin provinssiin, missä tämä viimeinen sassanidikuningas surmattiin Mervissä 651. Persia oli tällöin arabitaustaisten kenraalien hallussa, joiden nimet viittasivat persialaiseen sukutaustaan. Damaskoksessa vaikuttanut Muawija saavutti lopulta myös Persiassa hallitsijan aseman uskovien suojelijana.
Galatia (provinssi)
Galatia oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Vähän-Aasian keskiosissa nykyisen Turkin alueella.
Maantiede
Galatian provinssi käsitti alun perin historiallisen Galatian maakunnan alueen, sekä myös osia Fryygian, Lykaonian ja Pisidian maakunnista. Alue sijaitsi Vähän-Aasian ja samalla nykyisen Turkin keskiosissa. Myöhäisroomalaisessa vaiheessa provinssiin kuului vain alkuperäisen Galatian maakunnan alue. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi alun perin Bithynia et Pontuksen provinssi, länsipuolella Asian ja Lycia et Pamphylian provinssit, kaakkoispuolella Cilician provinssi ja itäpuolella Cappadocian provinssi.
Alueella oli lukuisia hellenistisellä kaudella kreikkalaistuneita kaupunkeja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Ankyra (lat. Ancyra).
Kaupunkeja
Galatian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Huomautukset:
Historia
Vespasianuksen aikana vuonna 74 Galatiaan yhdistettiin aiempi Cappadocian provinssi. Trajanuksen aikana 98–117 Cappadocia erotettiin jälleen omaksi provinssikseen. Noin vuonna 293 Galatian provinssista oli erotettu Pisidian provinssi ja noin vuonna 395 Galatia Salutariksen provinssi.
Noin vuodesta 293 jäljellä ollut Galatian provinssi kuului Pontican diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tohloppi (järvi)
Tohloppi  (myös Iso-Tohloppi) on Pirkanmaalla Tampereella Tohlopin, Ristimäen ja Epilänharjun kaupunginosissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden-Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Tohloppi on osa Pyhäjärven lähialuetta.
Galatia (provinssi)
Historia
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Tohloppi (järvi)
Maantietoa
Järven pituus on 1,2 kilometriä, leveys 700 metriä ja sen pinta-ala on 63 hehtaaria. Se on syntynyt Epilänharjun ja Raholanharjun välissä kulkevan kannaksen taakse. Järvessä on vain yksi saari Tohlopinsaari, jota on nimitetty myös nimellä Lammassaari, joka on 150 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Saaren kaakkoispuolella on matalikkoa ja saari on autio. Pikku-Tohlopin koneellisesti kaivettu laskuoja laskee järven pohjoispäähän. Koska valuma-alue on veden tilavuuteen verrattuna pieni, vaihtuu vesi erittäin hitaasti. Rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä. Rannan piirteistä silmiin pistää erityisesti 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä Mustikkaniemi. Itä- ja koillisrannat ovat jyrkkärinteisen Epilänharjun juurella tasaiset. Pohjoisrannat ovat ojitettua suota ja entinen peltoranta on nykyään puistoa ja uimarantaa. Toinen ja suurempi uimaranta sijaitsee järven länsirannalla. Epilänharjun juuri ja järven itäranta ovat kokonaan rakennettua aluetta, jota seuraa lisäksi Epilästä luoteeseen kulkeva tie. Toinen tie on rakennettu järveltä otetulle maakannakselle ja se johtaa Ristimäellä olevalle Yleisradion televisiokeskukselle. Tien ja viereisen Vaakkolammin välistä kulkee myös Tampere-Pori-junarata.
Vedenlaatu
Tohlopin vedenlaatua on seurattu vuodesta 1980 säännöllisesti kolmen vuoden välein tehdyillä mittauksilla. Järvi on karu ja sen vesi on kirkasta, väritöntä, neutraalia ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä. Koska vesi vaihtuu hitaasti, on se herkkä ympäristön vaikutuksille. Vesi ei lämpene herkästi ja esimerkiksi vuosien 1990–2005 aikana ulapan vesi on harvoin ylittänyt 21 °C:n lämpötilan. Vedessä olevien fosforiravinteiden mukaan järvi on lievästi rehevöintynyt. Fosforipitoisuus on pysytellyt pinta- ja välivedessä arvon 20 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l) alapuolella. Uimarannat aiheuttavat hygieniaongelmia. Joitakin 1990-luvun mittausarvoja ovat ilmaiseet kolibakteerien määrän lievää lisääntymistä. Vuoden 1991 syksyllä Tohlopissa havaittiin runsas sinileväesiintymä. Järven vesi lämpötilakerrostuu ja silloin voidaan havaita happiongelmia. Pinta- ja välivesissä happipitoisuus on ollut hyvä, mutta alusvesissä on esiintynyt happivajausta. Pahimmillaankin hapen kylläisyysprosentti on kuitenkin pysynyt 1990-luvulla pohjan läheisyydessä yli 10% ja myöhemmin 2000-luvulla yli 20%. Järven vedenlaatua voidaan pitää erinomaisena. Koska järvellä on runsaasti virkistystoimintaa ja valuma-alueella on lievää hajakuormitusta, näkyy tämä alusveden laadussa. Tohloppi on eräs Tampereen parhaista virkistysjärvistä.
Historiaa
Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Tohloppijärvi”.
Tohlopin rannassa toimi yleinen sauna vuosina 1928–79. Sixtus Syrjänen osti saunan vuonna 1931 ja vuokrasi saunanpidon eri henkilöille hoidettavaksi. Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa Tohlopin rannat olivat joko peltomaata tai metsää. Pohjoispäässä sijaitsi suoalue, jota oli jo alettu ojittaa. Järven kaakkoisrannan editse kulki rautatie ja sen varrella sijaitsivat maalitehdas ja nahkatehdas. Niiden välissä oli Epilän pysäkki. Epilänharjun juurella kulki tie Epilästä luoteeseen ja sen ylärinteeseen puolelle oli jo rakennettu taloja. Vuoden 1960 kartassa väritehtaan järven puolelle oli merkitty suunnitelma täyttää järven eteläinen lahdenpohjukka ja rakentaa siihen tie. Vuoden 1975 kartassa eteläpuolelle kohosi televisiokeskus, mutta vuoden 1980 kartoista oli poistettu maali- ja nahkatehtaan rakennuksia. Nahkatehtaan viereen oli rakennettu asuintaloja, jotka täyttävät nykyään koko itäpään.
Aisja Hakimsanoff
__SISÄLLYSLUETTELO__
Elämäkerta
vasen|pienoiskuva|Tataareja Tampereella vuonna 1927. Aisa takarivissä kolmas vasemmalta; puolisonsa hänen edessään. Kuvassa myös [[Semiulla Wafin ja Zinnetullah Ahsen.]] Aisa Hakimdžaninpoika syntyi nykyisen Nižni Novgorodin alueen Krasnooktjabrskin piirissä, Aktukin kylässä. Hän tuli Suomeen vuonna 1917 ja sai kansalaisuuden vuonna 1929. Myös Hakimdžanin äiti, Meryam Alautdinintytär sekä hänen isoveljensä Ibrahim ja Siddik asettuivat maahan.
Sukupolvensa tataarien tavoin Hakimdžan toimi kauppiaana, mutta Tampereen tataariyhteisön keskuudessa hänet tunnettiin lähinnä vankkana johtajana ja monipuolisena taiteilijana.
1920-luvun taitteessa, aikana jolloin tataariyhteisöllä ei vielä ollut seurakuntaa Suomessa, Hakimdžan oli yksi Tampereen muslimeista, joka allekirjoitti Helsingin imaamille lähetetyn kirjeen vedoten oman seurakunnan perustamiseen. Kirje alkoi sanoin: ”Me Suomessa asuvat Muslimit tarvitsemme virallisen yhdistyksen säilyttääksemme äidinkielemme, uskontomme ja yksimielisyytemme”. Muita allekirjoittaneita olivat S. Ismail, M. Ainetdin, H. Neuman, Z. I. Ahsen, H. Husnetdin, I. Hakimcan (veli), A. Bedretdin, B. Ainetdin, A. Badautdin ja S. Yusuf. Suomen Islam-seurakunta perustettiin lopulta vuonna 1925.
Tampereelle oma seurakunta perustettiin vuonna 1943 ja Hakimdžan oli sen perustajajäsen. Hän oli ollut 1930-luvulla myös lyhytikäisen Tampereen islamilaisen yhdistyksen puheenjohtaja. 1940-luvun lopulla Hakimdžan oli Tampereen Turkkilaisen Yhdistyksen puheenjohtaja ja toimi myös pitkään sen varapuheenjohtajana.
vasen|pienoiskuva|325x325px|Näytelmä Helsingissä vuonna 1946. Ohjaaja Aisa Hakimcan seisomassa vasemmalla; tytär Aliye oikealla päädyssä, takanaan serkkunsa Hamdurrahman. Hakimdžan oli hyvin musikaalinen. Hän lauloi, soitti viulua ja mandoliinia sekä toimi kuoronjohtajana. Hakimdžan myös kirjoitti runoja ja toimi teatterinohjaajana. Hänet tunnettiin näytelmistä Aliyebanu sekä Asıl Yar. Hakimdžan esiintyi lavalla myös itse esimerkiksi kun 1930-luvulla Ayaz İshakin vierailun kunniaksi järjestettiin näytös Tampereen Teatterissa, jolloin Hakimdžan esitti yhtä Zöleyhan pääosista. Sointuvalla äänellään Hakimdžan lausui Ramadan-kuukauden Tarawih-rukouksia yhteisön keskuudessa vuosikymmenet.
Hakimdžanin on sanottu kokeneen ainaista kaipuuta synnyinseuduillensa. Tämän hän toi esiin myös runoudessaan, joka oli tyyliltään kansallismielistä. Lyhykäisyydessään Hakimdžan ilmaisi itseään muun muassa seuraavasti; Kyseinen arabialaisella kirjaimistolla kirjoitettu teksti löytyi hänen julkaisemansa kolmiosaisen sarjan Kisäk millī ši`ïr vä ğïrlar (1956–1966, suom. 'Pieniä kansallisia runoja ja lauluja') avaussivulta.
Aisa oli teologi-imaami Habibur-Rahman Shakirin hyvä ystävä. Yhdessä he istuskelivat puiston penkillä tuntikausia, "juttelivat ja suunnittelivat". Vieraillessaan usein Shakirien kotona, Aisa säesti viulullaan Habibur-Rahmanin tyttären Hamiden laulua herkistyneenä. Aisa ja Habibur-Rahman painattivat monia lauluja ja runoja. He julkaisivat vuonna 1966 kansallisrunoilija Abdulla Tukaylle omistetun lehtisen. Kauppias Semiulla Wafinin kanssa Hakimdžan julkaisi uskonnosta kertovan teoksen Islām dīne ḥaqq dīnder (suom. 'Islamin usko on oikea usko'). pienoiskuva|200x200px|A. Hakimcan ja [[Tatarstanin tasavallan hymni|Tatarstanin tasavallan hymnin säveltäjä R. Yahin Kazanissa vuonna 1970.]] Kun Varsovassa järjestettiin vuonna 1938 Idel-Uralin 20-vuotismuistojuhlat, siihen osallistui Suomesta seitsemän tataariyhteisön jäsentä, joista yksi oli Hakimdžan. Siellä he kunnioittivat edesmenneitä muslimisotilaita puolalaisten hengenheimolaisten kanssa. He muun muassa marssivat kaupungin pääkatua pitkin kulkueena ja pitivät rukoustilaisuuden imaami Ali Woronoviczin johdolla Piłsudskin aukiolla sijaitsevalla "tuntemattoman sotilaan" haudalla. (Grób Nieznanego Żołnierza). Myöhemmällä iällä Hakimdžan pääsi lopulta vierailemaan Venäjän puolella kun vuoden 1970 kesäkuussa hänet kutsuttiin Tatarstanin pääkaupunkiin Kazaniin kulttuurityöntekijä Ymär Daherin yhdistyksen järjestämälle matkalle. Siellä heidät otettiin virallisissa merkeissä vastaan Tatarstanin tiedeakatemian G. Ibrahimovin kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutissa. Vieraana oli myös muun muassa Tampereella luennoinut tiedemies-folkloristi İlbaris Nadirov. Matkan aikana Hakimdžan kävi samalla osoittamassa kunnioituksensa runoilija Tukain haudalla.
Ulkomailla vaikuttaneita tataarilaisia kirjailijoita tutkinut tieteilijä Xatıyp Miñnegulov Kazanista mainitsee myös suomentataareja vuoden 1993 julkaisussaan Çit illərdəge tatar ədəbiyətı həm matbugatı; Xəsən Xəmidulla, Sadri Xəmit, Gəwhər Tuğanay, sekä Ğaysə Xəkimcan.
Yksityiselämä
vasen|pienoiskuva|Lapset Räshid ja Aliye. Aisan vaimo oli nokialainen Sylvia ”Särvi” (1904–1965), joka kääntyi muslimiksi ja otti aktiivisesti osaa tataariyhteisön toimintaan miehensä kanssa.
Aisan isä oli maanviljelijä Hakimdžan Muhamedaminov (Xəkimcan Möxəmmətəminov) ja äiti leskeksi jäänyt Marjam Aljautdinova; Suomessa ”Merjam Alautdinoff”. (Məryəm Ğaləwetdinova, 1863-1947). Isoisä Muhamed-Amin oli sotilas.
Liikemies Ümär Sali oli Aisan eno.
Versioita nimestä
Aisja Hakimsanoff / Hakimsan, Aisa Hakimcan.
Venäläisittäin Айся Хакимджанов / Хакимзянов; Aisja Hakimdžanov; vaihtoehtoisesti Hakimzjanov.
Tataarin kirjakielellä Гайсә Хәкимҗанов; Ğaysä Xäkimcanov / Ğaysə Xəkimcanov, arabialaisella kirjaimistolla:  عايسا حەكيمجان (İske imlâ; foneettinen versio).
Nimi juontaa juurensa arabian- ja persian kieleen. Aisa (عِيسَى = Jeesus), Hakim (حكيم / حاکم = viisas / tuomari, hallitsija), Džan (جان = sielu, persialainen sana). Sukunimipääte -ov merkitsee samalla patronyymiä.
Satumainen onni
Sarja kertoo kauppaedustaja Onni Lempisestä. Lempinen huijaa keinoja kaihtamatta naisia rahoittamaan liiketoimiaan, joista poliisikin lopulta kiinnostuu.
Live aus Berlin
Live aus Berlin on Rammsteinin elokuussa 1999 julkaistu, toinen virallisista konserttitallenteista. Konsertti pidettiin 22.–23. elokuuta 1998 Berliinissä. Live aus Berlin tarkoittaa saksaksi suoraa lähetystä Berliinistä. Live aus Berlinistä on julkaistu seuraavat versiot: Sensuroidusta versiosta puuttuu kappale Bück dich (suomeksi kumarru) rajun esitystapansa vuoksi: Kruspen soittaessa koskettimia Lindemann taluttaa dominoivaan BDSM-tyyliin kaularemmistä lateksiasuisen Lorenzin lavan keskellä olevalle korokkeelle. Tämän jälkeen Lindemann riisuu Lorenzin paljaaksi lateksishortseistaan ja kaivaa housujensa sepaluksesta tekopeniksen, jolla ruiskuttaa valkeaa nestettä Lorenzin takapuolelle ja selälle, sekä myöhemmin yleisöön.
Sensuroimattoman version kappaleluettelo
Sensuroimattoman taltioinnin kesto on 80 minuuttia ja 36 sekuntia.
Markab
Markab (α Pegasi,α Peg, Alfa Pegasi) on 140 valovuoden päässä oleva sininen tähti, joka sijaitsee Pegasuksen tähdistössä.
Tähden näennäinen kirkkaus on 2,49 ja spektrityyppi B9III. Väri-indeksi on B-V −0,04 ja absoluuttinen kirkkaus −0,70. Markabin massa on hieman yli 3 Aurinkoa, säde 5,2 aurinkoa, kokonaissäteily ultravioletti mukaan lukien 231 Aurinkoa. Pintalämpötila on 8 920 kelviniä ja pyörähdysaika 1,5 päivää. Tähti on juuri jättänyt pääsarjan. Markab on melko keskinkertainen, tyypillinen "normaali" tähti.
Kultainen sulka -palkinto
Kultainen sulka -palkinto on Suomen luonnonsuojeluliiton vuodesta 2013 myöntämä palkinto ansiokkaasta kirjoittamisesta luonnon puolesta. Kultainen sulka -palkinnon kunniakirjan on suunnitellut graafikko Erik Bruun.
Tarhatrumpettiköynnös
Tarhatrumpettiköynnös (Campsis × tagliabuana) on trumpettiköynnösten sukuun kuuluva laji. Se on isotrumpettiköynnöksen ja pikkutrumpettiköynnöksen risteytys. Jokaisen lehden sivulla on 7–11 lehdykkää. Kukkien värisävy vaihtelee oranssinpunaisen ja punaisen välillä. Kukinta-aika kestää heinäkuulta elokuulle. Kasvi menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla. Se kestää melko hyvin kuivuutta, mutta kastelun on hyvä olla säännöllistä. Tarhatrumpettiköynnöstä käytetään koristekasvina maisemapuutarhoissa, ja talojen seinustojen lisäksi se sopii esimerkiksi aitauksiin ja puutarhamajoihin.
Harald Tanner
Harald Wilhelm Tanner (31. tammikuuta 1893 Vaasa – 28. toukokuuta 1972 Sydney) oli suomalainen pääkonsuli.
Tannerin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden asessori Wilhelm Leonard Tanner (1851–1925) ja Amanda Maria Burman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912 ja suoritti kauppakorkeakoulun päästötutkinnon 1917.
Tanner oli aluksi liikealalla 1912–1921. Hän toimi sitten Suomen konsulina Sydneyssä sekä Viron kunniakonsulina 1921–1935. Tämän jälkeen Tanner oli ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1935–1938 ja vt. jaostopäällikkönä 1938–1939. Hän toimi pääkonsulina ja va. asiainhoitajana Shanghaissa Kiinassa 1939–1945 ja oli disponibiliteetissä 1945–1947. Viimeksi Tanner oli taas liikealalla ensin Suomessa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa 1946–1947 ja sitten Sydneyssä 1947–1949. Hän asui vuodesta 1949 alkaen maatilallaan Gosford-Districtissä. Tanner sai pääkonsulin arvonimen vuonna 1939.
Tanner oli Sydneyn suomalaisen seuran, Sydneyn Eest Seltsin ja Shanghain suomalaisen seuran kunniapuheenjohtajana.
Harald Tanner oli naimisissa vuodesta 1922 Ella Österlundin kanssa.
Savu
thumb|[[Metsäpalon aiheuttamaa savua.]] Savu on tavallisimmin orgaanisen aineen epätäydellisen palamisen yhteydessä syntyvä seos, aerosoli, jossa palamisessa syntyneisiin kaasuihin on hienojakoisesti sekoittunut erilaisia kiinteitä hiukkasia ja usein myös neste­pisaroita. Usein se on palamisen ei-toivottu sivutuote, mutta sitä voidaan myös hyödyntää esimerkiksi tuhoeläinten torjunnassa, yhteydenpidossa (savumerkit), puolustuksessa, ruoanlaitossa (savustus) sekä nautintoaineena (tupakointi).
Erilaisten polttoaineiden palamiseen perustuvissa lämmityslaitteissa, teollisuudessa ja voimaloissa syntyvä savu johdetaan yleensä savu­piipun kautta ulos. Tulipalojen yhteydessä kuolonuhreja ei niinkään aiheuta tuli vaan savu. Savu tappaa kuumuutensa, myrkyllisyytensä (muun muassa hiilimonoksidi eli häkä) ja tukahduttavan vaikutuksensa vuoksi.
Savun koostumus
Savun kemiallinen koostumus riippuu sekä palavasta aineesta että palamisolosuhteista.
Kun orgaaninen aine palaa korkeassa lämpötilassa ja happea on runsaasti, syntyy vain vähän näkyvää savua. Se koostuu pää­asiassa samoista palamattomista aineksista, joita on myös tuhkassa, sekä vesihöyrystä ympäröivässä viileämmässä ilmassa tiivistyvistä pienistä vesi­pisaroista. Mikäli palava aine ei sisällä muita alkuaineita kuin hiiltä ja vetyä sekä mahdollisesti jonkin verran happea, sen täydellisessä palamisessa siitä syntyykin ainoastaan hiilidioksidia ja vesihöyryä, molemmat kaasumaisessa muodossa. Lisäksi syntyy yleensä jonkin verran myös typen oksideja, vaikka palava aine ei sisältäisikään typpeä, sillä myös ilman typpi ja happi reagoivat korkeassa lämpötilassa keskenään.
Jos palava aine sisältää muitakin alku­aineita, savu sisältää muitakin yhdisteitä, erityisesti näiden alku­aineiden oksideja. Niistäkin esimerkiksi rikin palaessa syntyvä rikkidioksidi on kaasu, monet muut sen sijaan kiinteitä aineita.
Käytännössä palaminen jää kuitenkin aina epä­täydelliseksi. Tällöin syntyvä savu ja savukaasut sisältävät suuren joukon muitakin yhdisteitä, joista monet ovat myrkyllisiä. Osa niistä voi olla samoja, joita palavassa aineessa oli jo ennen palamista, osa niistä syntyy suuri­molekyylisten aineiden hajotessa kuumuudessa ja ne ovat samoja, joita syntyy myös pyrolyysissä eli kuumennettaessa ainetta hapettomassa tilassa, kun taas osa syntyy joidenkin hajoamisessa syntyneiden aineiden osittaisessa hapettumisessa.
Jos palava aine sisältää halo­geeneja kuten klooria tai bromia, nämä eivät suoraan yhdy ilman happeen. Sen sijaan ne voivat muodostaa muiden palavassa aineessa olevien alku­aineiden kanssa esimerkiksi vetykloridia, fosgeenia, dioksiinia, kloorimetaania, bromimetaania ja muita organo­halogeeneja. Näitä voi syntyä tulipaloissa esi­merkiksi polyvinyylikloridin palaessa. Kloori­pitoisten aineiden, etenkin polykloorattujen bifenyylien (PCB) hajotessa kuumuudessa voi syntyä myös polykloorattuja dibentso­dioksiineja, joita eräät ovat mahdollisesti karsinogeenisia aineita.
thumb|upright|Dieselmoottorissa muodostunutta nokista savua.
Monimutkaisten orgaanisten aineiden hajotessa kuumuudessa epä­täydellisen palamisen tai pyrolyysin yhteydessä syntyy myös monia hiilivetyjä, sekä alifaattisia kuten metaania, etaania tai asetyleenia sekä aromaattisia hiili­vetyjä kuten bentseeniä ja sen johdannaisia samoin kuin bentso(a)pyreeniä. Myös hetero­syklisiä yhdisteitä voi syntyä. Raskaat hiilivedyt voivat tiivistyä tervaksi. Jos sitä on savussa merkittävästi, se on väriltään keltaista tai ruskaa. Sellaisen savun, noen tai ruskeiden öljymäisten palamis­tuotteiden esiintyminen voi olla vaarallista, sillä nämä voivat vielä palaa ja niiden pitoisuus ilmassa voi nousta niin suureksi, että ne alkavat kipinöidä.
Vapautuneiden hiilivetyjen osittaisessa hapettumisessa voi syntyä suuri joukko erilaisia yhdisteitä kuten formaldehydiä, akroleiinia, alkoholeja, ketoneja ja karboksyylihappoja kuten muurahaishappoa tai etikkahappoa. Esimerkiksi akroleiinia syntyy puun palaessa sekä myös rasvoja käristettäessä, ja savun hengityselimiä ja silmiä kirvelevä vaikutus aiheutuukin juuri akroleiinista.
Orgaanisten aineiden epä­täydellisessä palamisessa syntyvän savun sisältämistä kiinteistä hiukkasista suuri osa on yleensä nokea, joka on palamatta jäänyttä hiiltä. Lisäksi savu sisältää tiivistynyttä tervaa ja tuhkan aineksia, pääasiassa piidioksidia ja kalsiumoksidia. Mikäli palava aine sisältää metalleja, syntyy myös metalli­oksideja pieninä hiukkasina. Epä­orgaanisten suolojen hiukkasia voi myös muodostua, esimerkiksi ammoniumsulfaattia, ammoniumnitraattia tai natriumkloridia. Mikäli tällaisia suoloja on nokipisaroiden pinnalla, ne voivat tulla hydrofiilisiksi. Myös monet orgaaniset yhdisteet, etenkin aromaattiset hiili­vedyt voivat sitoutua kiinteiden hiukkasten pinnalle. Magneettisiakin hiukkasia, jotka tavallisimmin ovat magnetiitin kaltaisia rauta­oksideja, esiintyy kivi­hiilen savussa, ja niiden yleistyminen vuoden 1860 jälkeen muodostuneissa kerrostumissa on selvä osoitus teollisen vallan­kumouksen vaikutuksista, joskin samanlaisia hiukkasia voi syntyä myös ilma­kehässä palaneista meteoriiteista. Polttomoottorien savu saattaa sisältää myös metallin hankautumisesta syntyneitä pieniä metallihiukkasia. Silikonien palaessa syntyvä savu sisältää myös amorfista piidioksidia, ja jos happea ei ole riittävästi, jonkin verran myös piinitridiä. Piidioksidihiukkaset ovat läpimitaltaan noin 10 nm, mutta ne voivat liittyä toisiinsa suuremmiksi hiukkasiksi ja ketjuiksi.
Savun kiinteiden hiukkasten läpimitta vaihtelee muutamasta nanometristä mikrometreihin. Suurin osa niistä on läpimitaltaan mikrometrien luokkaa. Ne laskeutuvat pian maan pinnalle, ja sen vuoksi ne vahingot, joita savu saa aikaan kaukana syntymäpaikaltaan, ovat enimmäkseen pienimpien hiukkasten aiheuttamia.
Paljain silmin näkymättömien pienhiukkasten muodostama aerosoli on usein ensimmäinen merkki siitä, että aine on syttymässä tuleen.
Vetypitoisten aineiden palaessa syntyvä savu sisältää vesihöyryä, joka voi tiivistyä pieniksi vesipisaroiksi. Mikäli läsnä ei ole värillisiä aineita kuten typen oksidia tai pienhiukkasia, tällainen savu on valkoista ja pilvimäistä.
Savupäästöt voivat sisältää hivenmääriä monia muitakin alkuaineita. Maaöljy käyttävien voimaloiden ja öljynjalostamoiden savukaasuissa on hieman vanadiinia, jonkin verran nikkeliäkin. Kivihiiltä poltettaessa ympäristöön voi levitä jonkin verran myös alumiinia, arseenia, kromia, kobolttia, kuparia, rautaa, elohopeaa, seleeniä ja uraania.
Jotkut savun ainekset ovat tyypillisiä tiettyjä aineita poltettaessa syntyvälle savulle. Guaiakoli ja sen johdannaiset syntyvät ligniinin pyrolyysissä, ja niitä on puun savussa, samoin kuin syringolia ja sen johdannaisia sekä metoksifenoleja. Reteeniä syntyy havu­puiden pyro­lyysissä, ja sen esiintymisestä ilmassa voidaan havaita kaukaisetkin metsäpalot. Levuglukosaani on selluloosan hajoamistuote. Lehti- ja havupuiden palaessa muodostuvat savut eroavat toisissaan siinä, missä suhteessa ne sisältävät guaiakoleja ja syringoleja. Moottoriajoneuvojen pakokaasut sisältävät muun muassa poly­syklisiä aromaattisia hiili­vetyjä, hopaaneja ja steraaneja. Hopaanien ja steraanien suhdetta vapaana alkuaineena esiintyvään hiileen voidaan käyttää erottamaan toisistaan bensiini- ja diesel­moottorien päästöt.
Pienhiukkaset voivat sitoa itseensä monia muitakin yhdisteitä, jotka joko adsorboituvat niiden pinnalle tai liukenevat pieniin nestehiukkasiin. Vetykloridi absorboituu helposti nokihiukkasiin.
Kemiallisesti passiiviset ja palamattomatkin aineet voivat tulen läheisyydessä levitä savun mukana ympäristöön. Erityisenä huolenaiheena tässä suhteessa on asbesti.
Radioaktiivinen laskeuma ja biologisesti kasautuvat radioisotoopit voivat palata ilmakehään esimerkiksi metsäpaloissa. Tämä on uhkana esimerkiksi Tšernobylin ydinvoimalaitosta ympäröivällä suojavyöhykkeellä.
Polymeerit ovat monien savussa esiintyvien aineiden merkittävä lähde. Aromaattiset sivuryhmät, joita on esimerkiksi polystyreenissä, kehittävät runsaasti savua. Jos aromaattinen ryhmä on polymeerin rungossa, savua syntyy vähemmän, mikä johtuu aineen hiiltymisestä. Alifaattisista polymeereistä syntyy yleensä vähiten savua, ellei läsnä ole muita aineita. Fosforia ja halogeeneja sisältävät palonestoaineet vähentävät savun muodostumista. Samanlainen vaikutus on myös polymeerin ketjujen sitoutumisella toisiinsa.
Näkyvät ja näkymättömät hiukkaset
Hiukkasten koosta riippuen savu on voi olla paljain silmin näkyvää tai näkymätöntä. Tämän havaitsee erityisen selvästi, kun leipää paahdetaan leivän­paahtimella. Kun leipä kuumenee, syntyvät hiukkaset tulevat yhä suuremmiksi. Alku­vaiheessa syntyy vain niin pieniä hiukkasia, ettei niitä näe, mutta ne tulevat näkyviksi, jos leipä syttyy palamaan tai jäähtyy nopeasti.
Tulipalossa syntyvä savu sisältää satoja kemiallisia yhdisteitä. Sen vuoksi savun aiheuttava vahinko on usein suurempi kuin itse tulen ja kuumuuden. Savun hajusta on usein vielä vaikeampi päästä eroon kuin poistaa savun aiheuttamat tahrat. Samoin kuin on olemassa urakoitsijoita, jotka ovat erikoistuneet jälleenrakentamaan tai kunnostamaan asuin­taloja tuli­palon ja savun jäljiltä, on myös yrityksiä, jotka kunnostavat tulipaloissa vahingoittuneita teollisuus­rakennuksia.
Savun aiheuttamat vahingot
Jos palaminen on tapahtunut riittämättömässä hapessa, syntyvä savu sisältää merkittävässä määrin palavia aineita. Savupilvi voikin syttyä joutuessaan kosketuksiin ilmakehän hapen kanssa, minkä voi saada aikaan joko toinen lähellä oleva avotuli tai sen oma korkea lämpötila. Tämä ilmenee kipinöimisenä. Sisään­hengitettynä savu voi myös aiheuttaa vakavia terveyshaittoja tai kuoleman.
Monet savun aineet ovat hyvin myrkyllisiä tai ärsyttäviä. Vaarallisin on hiilimonoksidi, joka aiheuttaa häkämyrkytyksen, mitä joskus saattaa vielä vakavoittaa vetysyanidin tai fosgeenin esiintyminen. Savun hengittäminen voi sen vuoksi nopeasti johtaa lamaantumiseen ja tajunnan menetykseen. Rikkioksidit, vetykloridi ja vetyfluoridi muodostavat kosteassa ilmassa rikkihappoa, suolahappoa ja fluorivetyhappoa, jotka syövyttävät sekä keuhkoja että monia materiaaleja. Nukkuessaan ihminen ei aisti savua, mutta ihminen herää, jos sitä kertyy keuhkoihin tietty määrä. Näin ei kuitenkaan välttämättä tapahdu, jos ihminen on lamaantunut taikka alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena.
thumb|Metsäpalon savun heikentämä näkyvyys [[Šeremetjevon kansainvälinen lentoasema|Šeremetjevon lentoasemalla Moskovassa 7. elokuuta 2010.]] Savu voi heikentää näkyvyyttä. Itse asiassa savun heikentämä näkyvyys olikin syynä siihen, miksi palomiehet eivät kyenneet evakuoimaan erästä Worcesterissa, Massachusettsissa vuonna 1999 palanutta varastorakennusta ajoissa. Koska sen eri kerrokset olivat varsin samankaltaiset, paksu savu sai aikaan, etteivät he kyenneet tunnistamaan eri kerroksia toisistaan.
Savun aiheuttama korroosio
Savu sisältää suuren joukon kemiallisia aineita, joista monet ovat syövyttäviä. Esimerkkejä ovat vetykloridi ja vetybromidi, joita syntyy halogeeneja sisältävistä muoveista ja palonestoaineista, rikkipitoisten aineiden palaessa syntyvä rikkihappo, korkeissa lämpötiloissa syntyvät typen oksidit, jotka voivat muodostaa typpihappoa, fosforihappo ja eräät antimonin yhdisteet. Niiden aiheuttama korroosio ei yleensä rakennus­aineissa ole merkittävä, mutta pieniä osasia sisältäviin, varsinkin mikro­elektronisiin laitteisiin ne vaikuttavat herkästi. Savun syövyttävät aineet voivat esimerkiksi tuhota piirilevyn joko välittömästi tai vähitellen. Monet savun ainekset myös johtavat sähköä, ja täten ne voivat saada aikaan oikosulkuja. Myös katkaisijat voivat vioittua joko pintojen syöpymisen vuoksi tai koska niissä olevien eristeiden pinnalle kertyy nokea tai muuta sähköä johtavaa ainetta.
Vahinko, jonka savu aiheuttaa elektronisille laitteille, saattaa olla merkittävästi suurempi kuin itse palo. Kaapelien palot ovat erityisenä huolen aiheena; vähä­savuiset halo­geenittomat aineet ovatkin suositeltavia kaapelien eristeaineiksi.
Kun minkä tahansa aineen tai esineen pinta joutuu kosketuksiin savun kanssa, siihen siirtyy savun aineksia. Niiden aiheuttama korroosio voi hajottaa esineen nopeastikin. Joskus savun ainekset absorboituvat sen kanssa kosketukseen joutuvaan esineeseen tai aineeseen, esimerkiksi vaatteisiin, vesi­johtoihin tai puutavaraan, minkä vuoksi ne joudutaan useimmiten vaihtamaan uuteen.
Mittaukset
Jo 1400-luvulla Leonardo da Vinci kirjoitti laajasti siitä, miten vaikeaa on arvioida savun määrää. Hän myös teki eron hiiltyneiden hiukkasten muodostaman mustan savun ja valkoisen "savun" välille, joista jälkimmäinen ei itse asiassa ole savua lainkaan vaan koostuu vaarattomista vesi­pisaroista.
Lämmitys­laitteista tulevaa savua voidaan mitata seuraavin keinoin:
Lääkinnällinen käyttö
Koko kirjoitetun historian ajan on eräiden lääkekasvien savua käytetty sairauksien parantamiseen. Eräs Persepoliista löydetty veistos esittää Dareios Suurta (522–486 eaa.), Persian kuningasta edessään kaksi suitsutus­astiaa, jossa poltettiin pilviharmikkia (Peganum harmala) ja santelipuuta, joiden uskottiin suojaavan kuningasta taudeilta. Yli 300 kasvia viidestä maan­osasta on käytetty savun tuottamiseksi eri tauteja varten. Lääke­aineiden annostelu­keinona tämä on helppo ja halpa, mutta hyvin tehokas keino tuottaa hiukkasia, jotka sisältävät vaikuttavaa ainetta. Vielä tärkeämpi merkitys on sillä, että savussa hiukkasten koko tulee mikro­skooppisiksi, jolloin ne imeytyvät helpommin.
Centre
Centre voi tarkoittaa seuraavia:
David Nykl
David Nykl (s. 7. helmikuuta 1967, Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-kanadalainen näyttelijä. Nykl syntyi Prahassa, mutta jo vuonna 1968 neuvostoliittolaisten sotilaiden marssittua Tšekkoslovakiaan Prahan keväänä Nyklin perhe muutti Kanadaan ja asettui asumaan Victorian kaupunkiin Brittiläiseen Kolumbiaan. Nykl opiskeli myöhemmin Brittiläisen Kolumbian yliopistossa vapaita taiteita
Nykl on esiintynyt etenkin Vancouverissa ja Prahassa lukuisissa teatteri-, elokuva- ja televisioproduktioissa. Hän on toiminut myös teatteri- ja elokuvatuottajana, ja vuonna 1994 hän perusti yhdessä kahden ystävänsä kanssa teatteriryhmän nimeltä Prague's Misery Loves Company Theatre.
Nykl puhuu sujuvasti englantia, tšekkiä, ranskaa ja espanjaa.
Jean Rey
Rey syntyi vuonna 1902 ja valmistui 1926 oikeustieteestä Liègen yliopistosta. Hän aloitti tämän jälkeen lakimiesuran ja palveli asianajajana vetoomustuomioistuimessa. Hän siirtyi pian myös politiikkaan ja liittyi 1935 liberaalipuolueeseen. Hänet valittiin tämän jälkeen Liègen kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1939 Belgian edustajainhuoneeseen. Rey vastusti tuolloin näkyvästi Belgian neutraaliuspolitiikkaa, ja hän joutui toisessa maailmansodassa Saksan valtausaikana keskitysleirille, missä oli sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Rey palasi politiikkaan.
Rey nimitettiin vuonna 1949 Belgian jälleenrakentamisen ministeriksi, ja vuosina 1954–1958 hän toimi talousministerinä. Tuossa tehtävässä hän osallistui merkittävästi Euroopan hiili- ja teräsyhteisön, Euroopan talousyhteisön (Ety) ja Euroopan atomienergiayhteisön kehittämiseen. Etyssä Rey oli aktiivinen Walter Hallsteinin yhdistämispolitiikan puolustaja. Politiikka johti yhteisöjen yhdistämiseen Euroopan yhteisöksi.
Rey valittiin Hallsteinin seuraajaksi Euroopan komission puheenjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen uuden EY:n komission puheenjohtaja. Hänet oli valittu jo 1958 Euroopan komissioon vastaamaan ulkomaankaupasta. Hallsteinin seuraajan valinta oli vaikea, sillä hänen seuraajakseen odotettiin nousevan italialaisen ehdokkaan. Potentiaaliset ehdokkaat kuitenkin kieltäytyivät, ja heidän sijastaan puheenjohtajaksi valittiin Rey, joka sai aseman palkintona onnistuneista GATT-neuvotteluista niin sanotulla Kennedyn kierroksella. Reyn komissioon kuului 14 jäsentä. Haagin huippukokouksessa 1969 Rey vaikutti päätökseen Britannian hyväksymisestä yhteisöön. Hän esitti 1970 ajatuksen yhteisön omista rahavaroista, mikä tarkoitti sitä, että yhteisön pitäisi pystyä hankkimaan tuloja tullitoimista ja maataloustuotteiden veroista.
Saukkokoira
Ulkonäkö
Ulkonäöltään saukkokoira on suuri, vahva ja suoraraajainen. Pää on majesteettinen ja puhdaspiirteinen. Rodun silmien tulisi näyttää älykkäiltä ja sijaita kohtuullisen syvällä päässä. Keltaiset silmät eivät ole toivotut saukkokoiralla. Karvapeite on pitkää (noin 4–8 cm), karheaa ja vedenkestävää.
Saukkokoiran kävelyn tulisi olla irtonaista, ravin vapaata ja laukan sulavaa.
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan saukkokoirat ovat älykkäitä, itsenäisiä, uskollisia, tasaisia ja hyvin rakastettavia. Rotu on luotu kestämään vesityöskentelyä, mutta on myös kykenevä työskentelemään maalla.
Alkuperä
John Buchanan-Jardinen mukaan vielä ennen vuotta 1880 ei ollut olemassa yhtä oikeaa saukkokoirarotua. 1800-luvun puolivälissä monien mielestä paras ajue oli Suur-Manchesterin Clayton Hall -kartanon Squire Lomaxilla. 1800-luvun lopulla rodun harrastajiin lukeutui mm. ranskalainen Tinguyn kreivi. Vuonna 1904 Britanniassa 24:stä saukkoa metsästäneestä ajueesta vain neljä oli puhdasrotuisia.
Jerrykannu
thumb|Erivärisiä 20 litran jerrykannuja. Jerrykannu on yleensä polttoaineen tai juomaveden säilytykseen ja kuljettamiseen tarkoitettu 10 tai 20 litran peltinen kanisteri. Yhdysvaltain armeijan jerrykannun malli on peräisin saksalaisilta, mistä saatiin myös nimi (engl. armeijaslangi: jerry < german). Alkuperäinen saksankielinen nimitys Wehrmacht-Einheitskanister kertoo sekin mallin alkuperästä.
Malli on peräisin vuodelta 1936, ja sen suunnitteli Eisenwerk Müller & Co:n suunnittelija Vinzenz Grünvogel Westfalenissa. Erilaisten nesteiden kuljetukseen kannuille on määrätty väri- ja kirjainkoodeja.
Jerrykannua luonnehtii mm. kuljetuksen ja varastoinnin kannalta käytännöllinen suorakulmaisen särmiön muoto ja toisaalta kylkeen puristetun kuvion ansiosta kestävämpi rakenne verrattuna edeltäjiinsä.
Angolanafromosia
Angolanafromosia (Pericopsis angolensis) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, afromosioiden (Pericopsis) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta pensas tai puu, jolla on pyöreä latvus. Tavallisesti angolanafromosia kasvaa 10–20 metriä korkeaksi, mutta jää joskus vain kolmimetriseksi tai voi kasvaa jopa 27 metriä korkeaksi. Runko on usein kaareva tai kiertynyt, ja se voi olla oksaton 7,5 metrin korkeuteen asti. Halkaisijaltaan runko voi olla suurimmillaan noin metrin.
Jerrykannu
Jerrykannuja käytetään edelleen sellaisinaan esimerkiksi Suomen puolustusvoimissa. Polttoaineen säilytykseen käytettävä jerrykannu on vihreä, kun taas juomaveden säilytykseen käytettävässä on kummassakin kyljessä suuri valkoinen risti.
Angolanafromosia
Angolanafromosia on laajalle levinnyt ja paikallisesti yleinenkin puulaji, eikä ole yleisesti ottaen uhanalainen. Paikallisesti se on kuitenkin vaarassa harvinaistua esimerkiksi Malawissa, jossa puuta käytetään paljon esimerkiksi polttopuuna ja sen juuria sekä kuorta paikalliseen lääkintään. Angolanafromosia kasvaa erilaisilla metsämailla 200–1700 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan trooppisessa Afrikassa Kongon demokraattisen tasavallan eteläosista, Burundista, Ruandasta ja Tansaniasta etelään Angolaan, Zimbabween ja Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Jerrykannu
Jerrykannut valmistetaan perinteisesti metallipellistä, mutta muovi on vallannut alaa niiden materiaalina. Suomessa muotoilija Eero Rislakki suunnitteli turkulaisen Pyrkijä Oy:n pyynnöstä muovisen jerrykannun, jonka takasivulle ylös sijoitti myös ilman sisäänottoaukon tasaisen kaatamisen helpottamiseksi. Rislakin muotoilemia kannuja valmistettiin 1970-luvun alusta vuoteen 1993 saakka.
Angolanafromosia
Angolanafromosian puuaineksesta saadaan erittäin hyvälaatuista puutavaraa, mutta puut ovat usein metsissä liian hajallaan tai niiden rungot ovat liian pieniä tai käyriä puutavaraksi. Niinpä puiden korjaaminen luonnosta puutavaraksi ei yleensä ole taloudellisesti kannattavaa, paitsi paikallisesti Mosambikissa. Lajin sydänpuu on aluksi vihertävänruskeaa, mutta muuttuu kuivuessaan tummanruskeaksi tai lähes mustaksi. Pintapuun väri vaihtelee valkeasta kellertävänharmaaseen. Puutavaran lisäksi puuta käytetään myös polttopuuna. Polttopuuna puu on tosin hankalaa saada syttymään, mutta palaessaan se tuottaa paljon lämpöä ja vähän tuhkaa.
Angolanafromosian juuria, kuorta ja lehtiä on käytetty yleisesti perinteisessä afrikkalaisessa lääketieteessä.
Mauriac (Cantal)
Mauriac on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Historia
Mauriac on yksi Cantalin departementin vanhimmista kaupungeista. 800-luvulla sinne perustettiin Saint Pierren luostari. Siitä muodostui pyhiinvaelluksen keskus, joka houkutteli lukuisia pyhiinvaeltajia. 1000-luvulla aloitettiin Notre Damen basilikan rakentaminen ja Mauriacista alkoi kehittyä myös markkinakaupunki. Kaupunki jatkoi kasvuaan läpi keskiajan ja siitä muodostui alueensa keskus.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on 1000-luvulla perustettu basilika Notre-Dame-des-Miracles de Mauriac, joka kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin. thumb|left|Basilika Notre-Dame-des-Miracles de Mauriac
Etelä-Korean talous
Etelä-Korean talous on maailman 15. suurin ja Aasian neljänneksi suurin Kiinan, Japanin ja Intian jälkeen. Yhtenä "Aasian taloustiikereistä" se on saanut aikaan nopeaa, vientivetoista talouskasvua, mikä on ollut jyrkässä kontrastissa Korean demokraattisen kansantasavallan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen jumiutuneeseen talouteen. Korean tasavallan bruttokansantuote henkeä kohti on nyt noin 14 kertaa suurempi kuin Korean demokraattisessa kansantasavallassa. Vienti suuntautuu ennen kaikkea Kiinaan, Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Tuontia on samoista maista ja lisäksi Saudi-Arabiasta ja Australiasta.
Teollisuus
Etelä-Korean merkittävimmät luonnonvarat ovat kivihiili, grafiitti, volframi, molybdeeni ja lyijy sekä vesivoimapotentiaali. Etelä-Korean teollisuuden merkittävimmät tuotteet ovat elektroniikka, autot, kemikaalit, laivat ja teräs. Merkittävää toimintaa on myös tietoliikenteen alalla. Maan teollinen tuotanto kasvoi vuonna 2010 16,6 %.
Maatalous
Etelä-Korean tärkeimmät viljelystuotteet ovat riisi, juurekset, ohra, vihannekset ja hedelmät. Karjatuotannon tärkeimmät tuotteet ovat nautakarja, siat, kanat, maito ja munat. Lisäksi maassa harjoitetaan kalastusta.
Taloushistoria
1950-luvulla maa oli yksi Aasian köyhimmistä maista. Toisen maailmansodan päätyttyä maa peri siirtomaatalouden, joka oli suunniteltu lähes ainoastaan Japanin laajentumispolitiikkaa varten. Suuri osa maan infrastruktuurista tuhoutui vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa, ja sodan jälkeen maa jäi riippuvaiseksi Yhdysvaltain antamasta taloudellisesta avusta.
Kenraali Park Chung-heen sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1962 Korean tasavalta aloitti sarjan kunnianhimoisia viisivuotissuunnitelmia taloutensa kehittämiseksi. Talouden painopiste siirtyi ulkomaankauppaan Japanin-suhteiden normalisoinnin myötä vuonna 1965, mitä seurasi investointi- ja kauppabuumi. Nopea laajentuminen ensin kevyeen ja sitten raskaaseen teollisuuteen seurasi 1960- ja 1970-luvuilla. Tänä ajanjaksona maan talous kasvoi keskimäärin 8,6 % vuodessa. Valtavaa kasvua on usein kutsuttu "Han-joen ihmeeksi", Han-joen ollessa maan pääkaupungin Soulin läpi virtaava joki. 1980- ja 1990-luvuilla talouden kasvu jatkui maan muuntautuessa pääasiassa tekstiilien ja kenkien viejästä tärkeäksi autojen, elektroniikan, laivojen ja teräksen sekä myöhemmin korkeateknologisten laitteiden kuten näyttöjen, matkapuhelinten ja puolijohteiden valmistajaksi.
Eteläkorealainen malli, jossa suurien ja kansainvälisesti kilpailukykyisten yhtiöiden kasvua tuetaan vero- ja rahoituspolitiikan avulla, johti sukujen kontrolloimien valtavien konglomeraattien syntyyn. Nämä yhtiöt, jotka tunnetaan nimellä chaebol, kukoistivat Parkin hallinnon aikana. Joistain yhtiöistä, kuten Hyundaista, Samsungista, Daewoosta ja LG:stä tuli kansainvälisiä suuryrityksiä. Nykyään maa on näiden avulla noussut maailmantalouden biljoonaluokkaan, ja sen bruttokansantuote on 1 180 miljardia dollaria.
Vuoden 1997 Aasian talouskriisin jälkeen maan talouselämä on muuttunut kuitenkin huomattavasti massiivisten konkurssien ja hallituksen tekemien uudistusten myötä. Kriisi paljasti maan taloudessa pitkäaikaisia heikkouksia, kuten valtavat ulkomaiset lainat ja kurittoman taloussektorin. Nämä johtivat kahteen suureen talouden uudelleenjärjestelyyn, ensin vuonna 1997 ja toisen kerran vuonna 1999 Daewoon romahdettua.
Maa selvisi vuosien 1997-1998 Aasian talouskriisistä Maailmanpankin tuella, mutta vuoden 2008 maailmanlaajuinen lama pysäytti Koreankin talouskasvun.
Joulukuussa 2016 tuli Etelä-Korean 20. vuosipäivä OECD:n jäsenenä. Korea on noussut maailman 11. suurimmaksi taloudeksi.
Haasteisiin vuonna 2018 kuului hallinnon korruption kitkeminen. Lakimuutos lyhensi työviikon enintään 68 tunnista 52 tuntiin, josta 40 tuntia on normaalia työaikaa ja ylitöitä 12 tuntia. Myös minimipalkkaa on korotettu.
Philip Miller
Millerin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Mill..
Erävaelluksen Suomen-mestaruuskilpailut
Kilpailu
Kilpailu käydään kahden hengen partioin, joiden on tultava toimeen kolmen yön yli omin varustein ilman huoltoa. Kilpailun pääsarja on avoin, ja siihen saavat osallistua kaikki yli 15-vuotiaat. Muita sarjoja ovat naiset, veteraanit (yli 45-vuotiaat), nuoret (15–20-vuotiaat) ja retkisarja (ei SM-arvoa). Kilpailussa paremmuus ratkaistaan luonnossa vaeltamiseen liittyvien taitotiedon ja vaelluskunnon perusteella. Usein nähtyjä tehtäviä ovat muun muassa vesistönylitykset, tulilla yöpymiset ja kilpailun päättävä yöllä alkava pikataipale. Avoimen sarjan perusreitti ilman lisärasteja on noin 60-100 kilometriä ja muissa sarjoissa noin 60-80 kilometriä. Vuosittain kilpailuun ottaa osaa noin 30-50 partiota. Parhaimmillaan kilpailussa on ollut mukana jopa 200 partiota.
Tehtävien jakaantuminen
Tehtävien aiheiden tulee liittyä olennaisesti erävaellukseen, ja ne jakaantuvat seuraavasti:
Kosteikkofrankoliini
Kosteikkofrankoliini (Pternistis swainsonii) on afrikanfrankoliinien sukuun kuuluva aitokanojen heimon kanalintu. Lajin nimesi Andrew Smith vuonna 1836 William Swainsonin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 38 cm. Höyhenpuku on pääosin tummanruskea, vatsapuolella on mustaa kuviointia. Naama ja kurkku ovat punaista höyhenetöntä helttaa. Nokka ja koivet ovat tummanharmaat. Sukupuolet ovat samannäköisiä paitsi että koiraan jaloissa on terävät kannukset. Nuori lintu on puvultaan aikuista himmeämpi ja siltä puuttuu punainen heltta. Ääni on voimakas ja karhea karjaisu. Pesimäajan ulkopuolella laji voi muodostaa pieniä parvia. Sateella se voi hakeutua puun latvuston suojaan.
Esiintyminen
Kosteikkofrankoliini elää eteläisessä Afrikassa noin 1,3 miljoonan neliökilometrin alalla. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Metsät, pensassavannit ja viljelysmaat.
Lisääntyminen
Parit pesivät yksittäin, osassa levinneisyysaluetta 2 kertaa kesässä. Pesä piilotetaan maahan ruohikkoon, mielellään pensaan alle. Naaras munii 4–8 munaa, joita se hautoo noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentää räpistelevät jo muutaman päivän ikäisinä.
Ravinto
Laji syö enimmäkseen siemeniä ja kasvinosia sekä pieniä selkärangattomia. Parvet voivat vaellella vastakorjatuilla maissipelloilla etsien karisseita siemeniä.
Betamovie
pienoiskuva|200px|Sony BMC-500. Laitteessa on [[CCD-kenno, varhaisimmissa Betamovie-kameroissa on katodisädeputki.]]
Betamovie on Sonyn kehittämä analoginen videokameranauhuri. Se käyttää Betamax-standardin mukaista kasettiin pakattua magneettinauhaa. Betamovie tuotiin markkinoille vuonna 1983. Sony esitteli kehittyneemmän Video 8 -kameranauhurin jo 1985, jolloin Betamoviesta luovuttiin.