cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Don Richardson (ohjaaja)
Richardson teki pitkän uran sekä ohjaajana että opettajana. Hän ohjasi kolme Broadway-tuotantoa sekä yli 800 jaksoa televisiosarjoihin. Hän opetti sekä Barnard Collegessa että American Academy of Dramatic Artsissa sekä kirjoitti näyttelemisestä kirjan Acting Without Agony: An Alternative to the Method.
Arthur Pauli
Itävallan hiihtoliitto ilmoitti syyskuussa 2010 Paulin lopettaneen mäkihyppyuransa.
Don Richardson (ohjaaja)
Richardsonin kehittämä tekniikka perustuu lihasmuistiin, ja Richardsonin mielestä näytteleminen on kuin urheilua. Harjoitusten tarkoituksena on saada näyttelijä toimimaan lihasmuistinsa varassa. Näyttelijän ei pitäisi ajatella seuraavia liikkeitensä, vaan niiden pitäisi tulla luonnostaan ilman ajattelua. Richardsonin oppilaisiin kuuluivat muun muassa Anne Bancroft, Grace Kelly, Elizabeth Montgomery ja Zero Mostel.
Hauras valtio
Hauras valtio tarkoittaa valtiota, joka ei kykene ylläpitämään kunnolla hallintoaan eikä luomaan vastavuoroisia suhteita kansalaisyhteiskuntaan. Hauras valtio on myös erittäin altis levottomuuksille ja konflikteille ja sillä on huono kyky vastata luonnonkatastrofeihin ja talouskriiseihin.
Maailman konflikteista valtaosa sijoittuu hauraiden valtioiden alueille. Konfliktin syttyessä hauraat valtiot harvoin pystyvät estämään eri aseellisten ryhmittymien muodostumisen, saati tarjoamaan nopeaa ratkaisua kriisiin. Hauraista valtioista on alettu kiinnostua vasta viime vuosina, sillä ne aiheuttavat humanitäärisiä ongelmia ja lisäksi on huomattu että niiden alueella ääriliikkeet ja terroristijärjestöt ovat vahvistumassa.
Hauraiden valtioiden indeksi (Fragile States Index)
Hauraiden valtioiden määrittämiseksi on kehitetty niin sanottu hauraiden valtioiden indeksi (, aiemmalta nimeltään Failed States Index) eli FSI-luku. Se muodostuu kahdestatoista valtiollisesta tekijästä, joiden uskotaan aiheuttavan yhteiskunnallista liikehdintää. Kukin osatekijä kerryttää kokonaispistemäärää enintään 10:llä, jolloin suurin mahdollinen indeksin arvo on 120. Pieni indeksiluku kuvaa vakaita oloja ja korkea indeksi erittäin epävakaita oloja. FSI-luvun arvo vaihteli vuonna 2015 Suomen 17,8:sta (hyvin kestävästi vakaa valtio) Etelä-Sudanin 114,5:iin (erittäin korkean hälytystilan valtio).
FSI-lukua on kritisoitu laajalti. Yksityisen yhdysvaltalaisen rahaston (the Fund for Peace) hallitsemana mittarina se korostaa länsimaisia arvoja, on läpinäkymätön ja toimii viiveellä korostaen jo ennestään tunnettuja tosiasioita. Eräs ongelma on, ettei mittari huomioi valtioiden eri osien välisiä eroja. Vaikka mittaria pidetään hyödyllisenä, esimerkiksi indeksin osatekijöiden ja koko haurauden käsitteen määrittelyä pidetään puutteellisena. Mittarin avulla ei pystytty ennakoimaan esimerkiksi Arabikevättä tai Ukrainan kriisiä.
Hauraisiin tilanteisiin pohjautuva maalista
Hauraita valtioita luokitellaan myös muuten kuin FSI-mittariluvun perusteella. Varsin laajasti tunnustettu on OECD:n hauraiden tilanteiden määritelmän mukainen maalistaus. Tämän määritelmän mukaisissa maissa asui vuonna 2015 noin 1,2 miljardia ihmistä. Köyhyys keskittyy ja yhteiskunnan kehittyminen estyy erityisesti haurassa ja konfliktinalaisissa valtioissa.
OECD:n määritelmän mukaisten hauraiden tilanteiden maiden listalle päästäkseen valtion harmonisoidun CPIA-luokituksen tulee olla korkeintaan 3,2  tai siellä tulee olla ollut YK:n tai alueellisten rauhanturvaajien tai rauhanrakentamisen operaatiivinen hanketoimintaa edeltävän kolmen vuoden aikana. Harmonisointi pohjautuu Maailmanpankin sekä Afrikan tai Aasian kehityspankin CPIA-luokituksen keskiarvoon. Maalistaa päivitetään vuosittain. Esimerkiksi budjettivuoden 2016 maalistan pienimmät harmonisoidut CPIA-indeksiluvut saivat Somalia (1,1), Eritrea (2,1), Etelä-Sudan (2,1), Keski-Afrikan tasavalta (2,4), Zimbabwe (2,4) ja Sudan (2,5). Joillekin hauraiden tilanteiden maalistan valtioille (Bosnia ja Hertsegovina, Irak, Libanon, Libya ja Syyria; Palestiinan Länsiranta ja Gaza) ei CPIA-luokitusta ei oltu määritetty.
Vuoden 2016 hauraiden tilanteiden maalista näyttää seuraavalta:
New Deal
Vuonna 2011 sovittiin kansainvälisesti hauraita maita koskevista kehitysyhteistyön tavoittaista. Tämä sopimus New Deal for Engagement in Fragile States (New Deal) kuvaa se toimenpiteet ja periaatteet, joilla hauraiksi luokiteltujen valtioiden uskotaan pystyvän kehittymään lisääntyvässä määrin pois yhteiskunnallisesta epävakaudesta. Sopimuksella on vaikutusta esimerkiksi Suomen kehitysavun kohdistamiseen.
Eero von Boehm
Eero Johannes von Boehm (14. elokuuta 1949 Helsinki – 9. syyskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Eero von Boehm valmistui Suomen Taideakatemiasta vuonna 1975 taidemaalariksi. Hän oli Taidemaalariliiton jäsen ja piti 1980-luvulta alkaen yksityisnäyttelyitä. Eero von Boehm tunnetaan ehkä parhaiten juuri värikkäistä hedelmäasetelmista, mutta myös muotokuva- ja maisemateoksistaan, joissa hän käytti monia eri maalaustekniikoita ja materiaaleja teoksissa mm. voimakkaita väriyhdistelmiä tasapainoisesti yhdistellen, rehellisen tyylinsä mukaisesti sommitellen. Eero harrasti nuorena valokuvausta lintuharrastuksen siivittämänä ja myös joitakin hänen valokuvateoksiaan on ollut näyttelyissä. Eeron elämänuran tuotoksia ovat lukuisat öljyväriasetelmat ja loppukauden akryylimaalaukset sekä vesivärityöt. Eero von Boehm on maalannut muun muassa Helsingin rantamaisemia ja hänen teoksensa nostetaan usein esille merkittävänä osana paikallishistoriaamme.
Eero von Boehmin isä Tuomas von Boehm ja tämän äiti Aino von Boehm olivat taidemaalareita, samoin on hänen veljensä professori Juhani von Boehm.
Jerry Sloan
Gerald Eugene ”Jerry” Sloan (28. maaliskuuta 1942 McLeansboro, Illinois – 22. toukokuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja koripalloilija. Pelaajana Sloan edusti Baltimore Bulletsia ja pitkään Chicago Bullsia jossa oli 1960- ja 1970-lukujen taitteessa sarjan parhaimmistoa. Valmentajana Sloan valmensi Bullsia ja vuosien 1988–2011 ajan Utah Jazzia, ja kumpikin joukkue on jäädyttänyt Sloanin pelipaidan. Sloan on pisimpään saman NBA-seuran päävalmentajana toiminut henkilö ja eräs eniten otteluvoittoja keränneistä NBA-valmentajista. Hänet on nimetty Basketball Hall of Fameen.
Elämä ja ura
Sloan pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1962–1965 Evansvillen yliopiston joukkueessa. Baltimore Bullets varasi Sloanin NBA:han neljännellä varausvuorolla vuoden 1965 varaustilaisuudessa. Hän edusti Bulletsia yhden kauden ajan ja siirtyi Chicago Bullsiin jossa pelasi kymmenen kautta. Sloan valittiin NBA:n tähdistöotteluun vuosina 1967 ja 1969 ja kuudesti NBA:n puolustustähdistöön (neljästi ykkös- ja kahdesti kakkosjoukkueeseen).
Sloanilla diagnosoitiin Parkinsonin tauti ja dementia vuonna 2016. Miehen tila heikkeni viimeisten elinvuosien aikana ja hän kuoli 22. toukokuuta 2020.
Wang Lei
Wang Lei (, s. 20. maaliskuuta 1981) on kiinalainen kalpamiekkailija. Wang on vuoden 2006 kalvan maailmanmestari ja olympiahopeamitalisti vuoden 2004 olympialaisista.
Yksityiskoulu
Yksityiskoulu on koulu, jonka omistaa jokin julkisyhteisöistä riippumaton yksityinen taho. Tavallisesti tämä on voittoa tavoittelematon yritys, yhdistys tai säätiö. Monissa maissa yksityiskoulu voi rahoittaa toimintansa kokonaan tai osittain lahjoituksin tai oppilailta keräämällään lukukausimaksulla, mutta joissain maissa ne saattavat nauttia julkista tukea. Yksityiskoulut ovat usein valikoivia oppilaidensa suhteen ja monissa maissa niiden katsotaan tarjoavan parempaa koulutusta kuin valtion omistamien koulujen. Suomessa yksityiskoulut ovat nimestään huolimatta taloudellisesti täysin riippuvaisia julkisista varoista niiden varainhankintaan kohdistettujen erilaisten rajoitusten (kuten kiellon kerätä oppilailta lukukausimaksuja) vuoksi, ja erityisesti investointeihin ne tarvitsevat yleensä julkista rahoitusta tai erityisiä rahankeräyksiä.
Yksityiset peruskoulut ja lukiot Suomessa
Vuonna 2007 Suomessa oli 75 yksityistä yleissivistävää koulua. Näistä 47 oli Yksityiskoulujen liiton jäseniä. Sen jäsenkoulussa oppilaista oli erityispedagogisten koulujen lisäksi aikuislukioissa 13 %, 8 % kielikouluissa, 8 % erityispedagogisissa kouluissa (Steinerkoulut ja Freinet-koulut) ja 5 % kristillisissä kouluissa. Yleisradion mukaan parikymmentä yksityiskouluista oli vuonna 2011 kristillisiä.
Yksityiskouluja alettiin perustaa Suomeen 1800-luvun puolivälissä, ja niiden määrä oli suurimmillaan 346 koulua vuosina 1965–1966, minkä jälkeen niiden lukumäärä alkoi laskea 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla kunnallistamisten, valtiollistamisten ja lakkauttamisten vuoksi. Suomen lukioista yli 80 prosenttia on ollut alun perin yksityisen kannatusyhdistyksen tai osakeyhtiön perustamia ja ylläpitämiä. Yksityiset peruskoulut tarvitsevat valtioneuvoston ja muut oppilaitokset opetusministeriön luvan toimiakseen. Suurin osa yksityisistä kouluista noudattaa kansallista opetussuunnitelmaa. Tästä ovat poikkeuksena kansainväliset ja vieraskieliset koulut (kuten International Baccalaureate -koulut). Lukukausimaksuja ei suomalaisissa yksityiskouluissa saa periä (poikkeuksena jotkut vieraskieliset koulut), vaan koulujen toiminta rahoitetaan valtiolta ja kunnilta saatavilla oppilaskohtaisilla avustuksilla. Yksityisen koulun ylläpitäjän tulee olla yleishyödyllinen yhteisö, jonka tarkoituksena ei ole tuottaa voittoa.
Muut yksityiset oppilaitokset Suomessa
Suurin suomalainen yksityinen oppilaitos on Haaga-Helia ammattikorkeakoulu, joka on samannimisen säätiön omistama. Myös Suomen Liikemiesten Kauppaopisto – Atk-Instituutti (SLK) on yksityinen keskiasteen oppilaitos, jota myös ylläpitää oppilaitoksen mukaan nimetty säätiö.
Yksityiskoulujen kritiikki
Toinen The Guardianin kolumnisti Owen Jones kirjoittaa yksityiskouluista, että niissä on rajallinen määrä paikkoja opiskelijoille ja ne ovat maksullisia, mikä johtaa siihen että kaikki kansalaiset eivät pääse yksityiskouluihin ja yksityiskoulujen oppilaat tulevat varakkaista perheistä, jotka kuuluvat yläluokkaan tai yhteiskunnalliseen eliittiin. Yksityiskoulujen lukukausimaksuja myös nostetaan korkeammiksi, jotta yhä harvemmilla olisi varaa opiskella siellä ja tällä tavalla yksityiskoulusta tulee entistäkin eksklusiivisempi. Tämä tarkoittaa että opiskelijavalinta suoritetaan varakkuuden perusteella eli syrjitään niitä jotka eivät ole varakkaita. Jonesin mukaan opiskelijavalinta pitäisi tehdä kyvyn eikä varakkuuden mukaan.
Englantilainessa ajatuspajassa Fabian Societyssä Karin Smyth kirjoittaa, että yksityiskoulujen varakkaista perheistä tulevat oppilaat ovat koulukavereita. Myöhemmin samat henkilöt muodostavat paikalleen jämähtäneen yhteiskuntaluokkarakenteen, jossa yhteiskunnan avainpaikoilla olevat henkilöt tuntevat toisensa jo kouluajoilta ja valitsevat henkilöitä koulukavereidensa joukosta.
The Weekin kolumnisti Jack Schneider kirjoittaa, että yksityiskoulu on tapaus erityislaatuisesta hyödykkeestä, jonka tarkoituksena on antaa etulyöntiasema muihin nähden. Yksityiskoulun antamalla opetuksella ei ole luontaista arvoa, vaan sen arvo syntyy suhteessa siihen mitä muilla on. Tämä aiheuttaa kahdenlaista haittaa: yksityiskoulun opetuksen sisällöllä ei ole juurikaan merkitystä jos oppilaitoksen tarkoitus on antaa etulyöntiasemaa, ja kun oppilaitos on osa statuskilpailua se välttämättä tarkoittaa että on paljon häviäjiä. Yksityiskoulujen tarjoaman opetuksen sisältö ei siis välttämättä ole korkeampitasoisempaa verrattuna julkisiin kouluihin, mutta yksityiskoulut aiheuttavat statuskilpailun kautta tilanteen, jossa suuri osa kansalaisista vetää lyhyen tikun.
Sarah Thomas (maahockeypelaaja)
Sarah Thomas (s. 12. tammikuuta 1981) on brittiläinen maahockeypelaaja. Häntä valmentaa Jason Lee. Thomas on saavuttanut kesäolympialaisissa 2012 naisten maahockeyn pronssia. Hän on myös saanut hopeaa naisten Hockey Champions Trophy-turnauksesta 2012 Britannian joukkueesta.
Thomas on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 59 kilogrammaa. Hän asuu New Hartfordissa.
Wipkingen
left|60px|Wipkingenin vaakuna. Wipkingen on sveitsiläisen Zürichin kaupunginosa ja entinen kunta. Wipkingen on osa Zürichin kaupungin pohjoista piiriä nro 10, jonka toinen osa on Höngg. Kaupunginosassa on runsaat 16 000 asukasta ja työpaikkoja on noin 5 000. Höngg sijaitsee Käferbergin lounaisrinteillä sekä Limmatjoen laaksossa.
Henrik Ryti
Karl Johan Henrik Ryti (29. joulukuuta 1916 Helsinki – 15. tammikuuta 2002 Espoo ) oli suomalainen tieteilijä ja Teknillisen korkeakoulun professori.
Wipkingen
Entinen kunta
Wipkingen oli itsenäinen kunta vuoteen 1893, josta lähtien se on ollut osa Zürichin kaupunkia. Kaupunginosan väkiluku kasvoi 1900-luvun alkupuoliskolla moninkertaiseksi:
Henrik Ryti
Ryti toimi Valtion lentokonetehtaan suunnittelijana toisen maailmansodan ajoista vuoteen 1957 ja sen jälkeen vuosina 1958–1983 Teknillisen korkeakoulun lämpötekniikan ja koneopin professorina. Hän nosti lämpötekniikan teoreettisen tutkimuksen ja opetuksen korkealle kansainväliselle tasolle. Hän paneutui syvällisesti teknillisten mittajärjestelmien kehittämiseen. Hän oli Tekniikan käsikirjan päätoimittaja 1954–1965.
Wipkingen
Liikenne
Wipkingeniin on ollut raitiovaunuyhteys (nykyinen linja 4) Zürichin keskustasta vuodesta 1898 alkaen. S24-juna Zugista Wipkingerin tunnelin ja Oerlikonin kautta Winterthuriin kulkee Wipkingenin aseman kautta kahdesti tunnissa.
Henrik Ryti
Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1935, diplomi-insinööriksi vuonna 1940 ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1949.
Vavřinec Hradilek
Vavřinec Hradilek (s. 10. maaliskuuta 1987 Zbuzany) on tšekkiläinen koskimeloja ja olympiamitalisti. Hradilek kilpailee K-1 -luokassa. Hän saavutti olympiahopeaa tuosta luokasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hradilek on saavuttanut viisitoista arvokisamitalia, jos olympialaiset, MM-kilpailut ja EM-kilpailut lasketaan mukaan. MM-kilpailuista Hradilek on saavuttanut neljä kultamitalia, kolme hopeamitalia ja yhden pronssisen mitalin ja EM-kilpailuista kolme kultaista mitalia sekä kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin. Vuonna 2013 hän voitti K-1 -luokan henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Prahassa ja 2017 Extreme K-1 -luokan MM-kullan Paussa. Ne ovat hänen ainoat henkilökohtainen arvokisavoittonsa. Hradilek edustaa prahalaista USK Prahaa. Hän on 168 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Henrik Ryti
Henrik Ryti oli presidentti Risto Rytin poika. Hänen veljensä oli Teknillisen korkeakoulun paperiteknologian professori Niilo Ryti (1919–1997) ja sisarensa lääketieteen lisensiaatti Eva Saxén (1922–2009).
Wipkingen
Liikenne
47.39444°N, -8.525°W
Aurinkokeskinen maailmankuva
pienoiskuva|Kaiverrus aurinkokeskisestä maailmankuvasta. Teoksessa Andreas Cellarius, Harmonia Macrocosmica, 1708, Aurinkokeskinen maailmankuva eli heliosentrinen maailmankuva (kreikan ΄Ηλιος eli Helios, aurinko) on tähtitieteellinen teoria, jonka mukaan kaikki muut taivaankappaleet kiertävät Aurinkoa, vaikkakin Kuu kiertää samalla Maata. Menneinä vuosisatoina sen vahvin kilpailija oli maakeskinen eli geosentrinen maailmankuva, jonka mukaan muut taivaankappaleet kiersivätkin maata.
Eräinä ensimmäisinä aurinkokeskistä todellisuuskäsitystä ehdottivat luultavasti pythagoralaiset 300-luvulla eaa. Samaa ehdottivat antiikissa monet muutkin, mutta tämä näkemys ei kuitenkaan yleistynyt. Käyttöön vakiintui Ptolemaioksen maakeskinen teoria. Tarvetta parempaan teoriaan ei ollut, koska teoria kykeni selittämään havainnot riittävän tarkasti.
Aurinkokeskisen teorian yleistyminen alkoi vasta 1500-luvulla Nikolaus Kopernikuksen esittämänä versiona. Kopernikus oli puolalainen tutkija, joka ensimmäisenä esitti mullistavan ajatuksen, jonka mukaan planeetat, Maa niiden mukana, kiertävät Aurinkoa. Lopullisen hyväksynnän teoria saavutti Galileo Galilein, Tyko Brahen, Johannes Keplerin ja Isaac Newtonin vaikutuksesta, ainakin eurooppalaisen tieteen piirissä. Galilei teki teorian tunnetuksi. Brahen havainnot planeettojen liikkeistä ja Keplerin työ tämän havaintoaineiston kanssa olivat ristiriidassa maakeskisen mallin kanssa, ja Newtonin painovoimalaki tarjosi mallille selkeän ja yksinkertaisen teoreettisen selityksen, joka lisäksi tuotti erittäin tarkkoja ennusteita. Kopernikuksesta alkanutta todellisuuskäsityksen muutosta kutsutaan usein kopernikaaniseksi vallankumoukseksi.
1700- ja 1800-luvulla kuitenkin ilmeni, että Aurinko on vain yksi tähti muiden joukossa. 1900-luvun alussa ilmeni, että Linnunrata on vain yksi galaksi muiden joukossa. Sitten huomattiin, että Linnunrata muodostaa noin 60 muun galaksin kanssa Paikallisen ryhmän, joka on vain yksi galaksiryhmä muiden joukossa ja sitten, että Paikallinen galaksiryhmä kuuluu Neitsyen superjoukkoon, joka on vain yksi superjoukko muiden joukossa. 1980–1990-luvulla varmistui, että Linnunradassa on muitakin aurinkokuntia kuin se, johon Maapallo kuuluu. Näin aurinkokeskinen teoria osoittautui yhdeksi askeleksi tiellä, joka johti maailmankaikkeuden keskipisteen siirtymiseen yhä kauemmas ihmisestä ja sai Maan yhä vähemmän näyttämään erityisasemassa olevalta.
Nykykäsityksen mukaan, johon on vaikuttanut voimakkaasti muun muassa suhteellisuusteoria, kaikki kaikkeuden pisteet ovat fysikaalisesta näkökulmasta samassa asemassa, jolloin mitään tiettyä pistettä ei voida asettaa erikoisasemaan muihin nähden. Tällöin kaikkeuden keskipisteen määrittäminen ei ole mielekästä.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
thumb|upright|[[Sacha Treille]]
Teuvo Saavalainen
Teuvo Saavalainen (22. heinäkuuta 1927 Kotka – 1. helmikuuta 2002 Virrat) oli suomalainen kirjailija ja lukion äidinkielen opettaja.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
Joukkueen tunnuksessa on kukko, ja joukkue tunnetaankin Kukkoina. Joukkuetta kutsutaan peliasunsa värin mukaan myös nimellä Les Bleus ('siniset'). Joukkueen peliasun muut värit ovat valkoinen ja punainen.
Teuvo Saavalainen
Saavalainen syntyi Kotkassa ja teki elämäntyönsä Virroilla. Hän toimi kirjailijana opettajan työnsä ohella. Saavalaiselta ilmestyi 1970-luvun alussa teokset Yksilön ylösnousemus ja Tänä yönä. Saavalaisen pääteoksena voitaneen pitää kirjaa Ja poika vaikenee, joka oli aikoinaan Finlandia-palkintoehdokkaana. Kirjan pääteemaksi kohoaa pohdinta siitä, missä määrin ihminen on vastuussa lähiomaisten tekemistä äärimmäisistä ratkaisuista, kuten itsemurhasta.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
Historiaa
Ranska liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon jo vuonna 1908. Ranskan joukkueen suurin saavutus on vuonna 1924 voitettu Euroopan-mestaruus. Maailmanmestaruuskisoihin joukkue on osallistunut 50 kertaa ja ollut parhaimmillaan jaetulla kuudennella sijalla vuonna 1930. Olympialaisiin Ranskan joukkue on osallistunut kymmenen kertaa, ja joukkueen paras saavutus on viides sija vuoden 1920 kesäolympialaisista.
Nykymuotoisissa maailmanmestaruuskisoissa Ranska on päässyt kahdesti pudotuspeleihin; vuonna 1995, jolloin se hävisi samoissa kisoissa maailmanmestaruuden saavuttaneelle Suomelle maalein 0–5 ja vuonna 2014, jolloin hävisi Venäjälle maalein 0–3, josta niin ikään tuli maailmanmestari sen lyötyä Suomen loppuottelussa lukemin 5–2.
Teuvo Saavalainen
Saavalaisen kirjat ammentavat realismista, vaikka ne ovatkin fiktiivisiä. Kirjoittajan omien sanojen mukaan lukiessaan kirjaa ihminen lukee viime kädessä tarinaa itsestään. Tästä syystä kirjat on kirjoitettu yksikön ensimmäisessä persoonassa eli minä-muodossa.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
1990-luvulla
Vuosina 1994–1997 joukkuetta valmensi suomalaisvalmentaja Juhani Tamminen, joka sai Helsingin Sanomien urheilutoimituksen toimittajalta Juhani Syväseltä lempinimen Aurinkokuningas. Lisäksi 1990-luvulla Ranskan maajoukkueen kantavia voimia oli suomalaissyntyinen maalivahti Petri Ylönen, jonka torjuntojen avulla Ranskan joukkue säilyi maailmanmestaruuskisojen ylimmällä sarjatasolla useita vuosia.
2000-luvulla
Joukkuetta valmensi suomalaisvalmentaja Heikki Leime vuosina 2000–2004. Joukkue pelasi maailmanmestaruuskisoissa Pääsarja-tasolla vuodesta 2008 aina vuoteen 2019 jolloin odotusten vastaisesti  Iso-Britannia voitti ratkaisevassa ottelussa Ranskan maalein 4-3.
Teuvo Saavalainen
Teuvo Saavalainen kirjoitti vuonna 1952 estetiikan ja nykykansain kirjallisuuden alaan kuuluvan pro gradu -tutkielman Leo Tolstoi jumalanetsijänä.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
2000-luvulla
Uusimmista saavutuksista suurin on 2–1-voitto Venäjästä vuoden 2013 maailmanmestaruusisoissa. Ottelussa Venäjän Aleksandr Radulov sai rangaistuslaukauksen ajassa 26.42, mutta hyvin pelannut Ranskan Florian Hardy torjui sen. Venäjän Aleksandr Perežogin teki kuitenkin heti rangaistuslaukauksen jälkeen maalin ajassa 26.57. Ranska tasoitti lukemat ajassa 29.52 Damien Fleuryn maalilla yli Venäjän maalivahdin Vasili Košetškinin patjan. Ranskan Antoine Roussel ratkaisi pelin ajassa 36.48 yksilösuorituksella harhauttaen venäläisen Sergei Mozjakinin. Pelin parhaiksi pelaajiksi valittiin Venäjän joukkueesta puolustaja Jevgeni Medvedev ja Ranskan joukkueesta maalivahti Florian Hardy. Tuon vuoden maailmanmestauuskisojen aikaan Venäjä on jääkiekon maailmanrankingissa sijalla yksi ja Ranska sijalla 14.
Teuvo Saavalainen
Saavalainen sai 22. maaliskuuta 1981 Suomen kunnallisliiton hopeisen ansiomerkin työstään lehtorina.
Ranskan jääkiekkomaajoukkue
2000-luvulla
Vuoden 2014 kisoissa Ranska voitti jääkiekon suurmaista Kanadan ja Slovakian. Kanadan se oli onnistunut voittamaan jo vuonna 1995 maalein 4–1. Vuuden 2017 maailmanmestaruuskilpailuihin mennessä Ranskan joukkue oli kohdannut Suomen seitsemän kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa ja hävinnyt kaikki ottelut yhteismaalierolla 40–8. Vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa Ranska voitti Suomen maalein 5–1. Ranskan saavuttama voitto kotikisoissaan oli kaikkien aikojen ensimmäinen voitto Suomesta.
Ranska pääsi vuonna 2022 takaisin maailmanmestaruuskilpailujen korkeimmalle sarjatasolle, kun Venäjä ja Valko-Venäjä suljettiin pois Venäjän aloittaman Ukrainan sodan vuoksi maailmanmestaruuskilpailuista.
Telesphore Mkude
Telesphore Mkude (s. 30. marraskuuta 1945) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morogoron hiippakuntaan 16. heinäkuuta 1972 ja nimitettiin Tangan hiippakunnan piispaksi 18. tammikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat Maurus Gervase Komba ja Adriani Mkoba.
Luolakarhu
Luolakarhu (Ursus spelaeus) oli jääkaudella elänyt, luolissa talvehtinut suuri karhueläin. Se ilmestyi viimeistään Holstein-lämpökaudella noin 300 000 vuotta sitten, ehkä jo 500 000 vuotta sitten. Itävallasta on löydetty noin 40 000 vuotta vanhoja luolakarhun jäänteitä, joiden luista on saatu muutaman geenin pätkiä DNA-näytteinä talteen. Luolakarhu katosi jääkauden lopun pleistoseenin joukkotuhossa noin 10 000 vuotta sitten luultavasti ilmastonmuutoksen ja ihmisen metsästyksen takia.
Telesphore Mkude
5. huhtikuuta 1993 Mkude sai nimityksen Morogoron piispaksi. Hän seurasi tässä virassa 6. marraskuuta 1992 tehtävistään eronnutta Mkobaa.
Luolakarhu
Piirteet
pienoiskuva|vasen|Luolakarhun kallo. Luolakarhun nimitys tulee siitä, että sen jäännöksiä on löydetty useimmiten luolista. Koska sen jäännökset luolissa ovat yleisempiä kuin esimerkiksi karhun, on oletettu että se vietti aikaa luolissa muutenkin kuin talvehtiessaan. Luolakarhu-urokset olivat arvioiden mukaan 400–500-kiloisia ja naaraat olivat 225–250-kiloisia. Useimpien nykyisten karhujen tapaan se oli kaikkiruokainen. Sen hampaistosta tehtyjen arvioiden mukaan sen ruokavalio on kuitenkin saattanut olla kasvipainotteisempi kuin nykyisen karhun. Luista löydettyjen jälkien perusteella tiedetään että luolakarhut söivät joskus myös toisiaan.
Häviäminen
Viimeisimmät luolakarhun jäännökset on ajoitettu 27 800 vuotta taaksepäin. Häviämisen syystä ei ole varmuutta, mutta syyksi on ehdotettu muun muassa ilmastonmuutoksen aiheuttamaa elinympäristön häviämistä, kilpailua elintilasta nykyisen karhun kanssa ja kilpailua ihmisen kanssa luolista. Viimeiset luolakarhut elivät luultavasti Alppien eteläosissa.
Suhteet ihmisiin
Luolakarhut ovat melko harvinaisia luolamaalausten aiheena. Tämä saattaa johtua siitä että ihmiset välttelivät sitä, tai sitten näiden kahden lajin elinalueet eivät olleet samat. Neandertaalien on väitetty palvoneen luolakarhuja. Muutamista neandertaalien muinoin asuttamista luolista Sveitsistä, Ranskasta ja Italiasta on löydetty luolakarhun luita, jotka on aseteltu tietyin tavoin.
Levinneisyys
Euroopassa luolakarhua oli Etelä- ja Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa ja hieman etelämpänäkään sitä ei ollut. Pohjoisempana luolakarhua esiintyi aivan Britteinsaaren eteläisimmässä osissa, Keski-Saksassa ja Etelä-Puolassa asti pohjoisessa sekä Etelä-Ukrainassa. Luolakarhua ei kuitenkaan tavattu Iberian niemimaalta paitsi Pyreneiltä, eikä Etelä-Italiasta eikä myöskään suurimmasta osasta Kreikkaa. Näin ollen luolakarhu eli jääkaudella suunnilleen 40 ja 50 leveysasteiden välissä.
Tarleena
Tarleena on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se on yhdysnimi, jonka alkuosa perustuu Tarjaan, Taruun tai Taraan ja loppuosa Leenaan.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on syyskuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 210–220 Tarleena-nimistä naista. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Tarleenalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Naperovoikukka
Naperovoikukkaa on tavattu ainakin Suomesta ja Venäjältä. Sitä on havaittu muun muassa Karjalassa molemmin puolin rajaa sekä Inarista. Suomen puolella Karjalassa lajia on havaittu aiemmin harvinaisena Lieksasta ja sittemmin Kontiolahdelta. Venäjän puolelta lajia on löydetty ainakin Sortavalasta, Käkisalmelta sekä Äänislinnasta.
Stefan Olsdal
thumb|250px|Stefan Olsdal Stefan Alexander Bo Olsdal (31. maaliskuuta 1974 Göteborg) on rockyhtye Placebon basisti.
Olsdal asui lapsuutensa Luxemburgissa. Hän kävi Luxemburgin kansainvälistä koulua, jossa opiskeli myös hänen nykyinen yhtyetoverinsa Brian Molko, mutta he eivät tutustuneet toisiinsa vielä koulussa. Myöhemmin Olsdal muutti takaisin Ruotsiin, missä kävi lukion, jonka jälkeen hän muutti Lontooseen opiskelemaan musiikkia.
Placebon lisäksi Stefan Olsdal tekee myös DJ-keikkoja sekä soittaa elektronista musiikkia Hotel Persona -nimisessä yhtyeessä. Hän nimeää musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Depeche Moden sekä Eurythmicsin.
Ursus minimus
Ursus minimus eli noin 5–3,5 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden alkupuolella. Siitä kehittyi laji Ursus etruscus.
Miehiä ja poikia
Miehiä ja poikia on Joonas Berghällin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2019.
Elokuva on henkilödokumentti, jonka päähenkilöinä on joukko suomalaisia miehiä. Elokuvassa käsitellään haastateltavien henkilöiden elämien kipukohtia
Dekapolis
pienoiskuva|upright=0.85|Dekapoliin kaupungit (merkitty punaisella) kartalla. Dekapolis (,, ”Kymmenen kaupunkia”) oli kymmenen Palestiinassa ja Syyriassa pääasiassa Jordanjoen itäpuolella sijainneen hellenistisen kaupungin yhteisnimitys alueen roomalaisvallan ensimmäisinä vuosisatoina ajanlaskun alun tienoilla. Dekapoliin kaupungit sijaitsivat nykyisten Jordanian, Israelin ja Syyrian alueilla. Kaupungit eivät välttämättä muodostaneet mitään virallista yhteenliittymää, mutta ne yhdistettiin toisiinsa kulttuurisin, kielellisin ja poliittisin perustein — ne olivat hellenistisen kulttuurin keskuksia muutoin seemiläisellä (heprealaisella ja aramealaisella) alueella.
Maantiede
Dekapoliihin kuului useita kaupunkeja, eikä määrä välttämättä ollut juuri kymmenen. Kaupunkien määrä saattoi myös vaihdella eri aikoina. Useimpien antiikin aikaisten luetteloiden mukaan Dekapoliihin kuuluivat seuraavat kaupungit:
Plinius vanhemman mukaan kaupungeista esiintyi useita erilaisia luetteloita, joissa useimmissa esiintyivät yllä mainitut nimet. Eräässä toisessa versiossa nimet olivat muutoin samat, mutta Damaskos puuttui luettelosta, ja Rafana ja Abila oli mainittu erikseen.
Klaudios Ptolemaios luettelee puolestaan yhteensä kahdeksantoista kaupunkia ”Koile-Syyrian ja Dekapoliin” kaupungeiksi, ja niistä yhdeksän on samoja kuin yleisimmässä Dekapoliin kaupunkien luettelossa: Damaskos, Dion, Filadelfeia, Gadara, Gerasa, Hippos, Kanatha, Pella ja Skythopolis. Lisäksi hänellä esiintyy kolme nimeä, joita yleisesti pidetään Dekapoliin kaupunkeina: Abila, Adra ja Kapitolias. Näin eri nimiä on yhteensä nämä sekä Rafana mukaan lukien 13.
Josephus kutsui Skythopolista ”Dekapoliin suurimmaksi kaupungiksi”, mutta ei mainitse muita kaupunkeja. Tämä voi viitata siihen, ettei sitäkin suurempi Damaskos kuulunut Dekapoliihin vielä varhaisina aikoina. Monet Dekapoliin kaupungit sijaitsivat strategisesti tärkeillä paikoilla ja merkittävien kauppateiden varrella.
Maantieteellisessä mielessä termi Dekapolis viittaa kaupunkien välille jääneeseen suhteellisen yhtenäiseen alueeseen. Se käsitti Syyrian eteläosan, osan Peraian alueesta eli Jordanjoen itäpuolen sekä pienen osan Jordanjoen länsipuolesta. Toisaalta Matteuksen evankeliumissa Dekapoliin alue käsitetään eri asiaksi kuin alue ”Jordanin toisella puolen”. Eusebios piti Dekapoliin aluetta sinä osana Peraiaa, joka sijaitsi ”Hippoksen, Pellan ja Gadaran tienoilla”. Pohjoisin Dekapoliin kaupungeista oli Damaskos ja eteläisin Filadelfeia. Dekapoliin aluetta ympäröivät pohjoisessa syyrialainen Hauran, lännessä juutalainen Palestiina, ja idässä ja etelässä nabatealainen Arabia.
Late Night with David Letterman
Historia
The Tonight Show'n menestyksen innoittamana NBC halusi tehdä uuden talk show'n myöhäisiltaan, joka tulisi The Tonight Show'n jälkeen klo 0.30 ohjelmapaikalla. Alun perin juontajan työtä tarjottiin Steve Allenille joka oli The Tonight Show'n ensimmäinen juontaja. The Tonight Show'n silloinen juontaja Johnny Carson kuitenkin halusi Steve Allenin tilalle David Lettermanin. NBC:n johto suostui Johnny Carsonin vaatimukseen ja myöhemmin NBC tarjosi Lettermanille paikkaa.
Ohjelma-ajat
Ohjelmaa esitettiin neljä kertaa viikossa, maanantaista torstaihin ohjelman alkuajoista lähtien toukokuuhun 1987 asti yöllä klo 00.30-01.30 välisenä aikana. Perjantaisin Late Nightia alettiin lähettää kesäkuussa 1987. (ennen tätä NBC esitti perjantain myöhäisilloissa Friday Night Videosia)
Ohjelmaidea
Kuten tyypillisessä amerikkalaisessa talk show'ssa, myös Late Night with David Lettermanissa oli ainakin kaksi joskus jopa kolme vierasta per ohjelma, usein mukana oli myös musiikkivieras tai koomikko.
Dekapolis
Historia
pienoiskuva|[[Filadelfeia (Palestiina)|Filadelfeian eli nykyisen Ammanin roomalainen teatteri.]]
Dekapoliin kaupungit oli perustettu hellenistisellä kaudella. Tuolloin alueelle asettui paljon entisiä Aleksanteri Suuren makedonialaisen armeijan sotilaita tämän valloitusten jälkeen. Nämä perustivat sekä kokonaan uusia kaupunkeja, että asuttivat ja rakensivat uudelleen jo olemassa olleita kaupunkeja. Osa Dekapoliin kaupungeista esitti jopa Aleksanterin itsensä perustajakseen. Varhaisimmat Dekapoliin kaupungeista olivat Dion ja Pella. Ne perustettiin 300-luvun eaa. lopulla, ehkä todennäköisemmin Perdikkaan tai Antigonoksen kuin vielä Aleksanterin aikana. Makedonialaistausta näkyy kyseisten kaupunkien nimissä, sillä ne viittaavat tunnetumpiin Dioniin ja Pellaan Makedoniassa.
Kaupunkien asukkaat olivat osaksi, kenties jopa suurimmaksi osaksi, paikallista väestöä, mutta nämä hellenisoituivat eli kreikkalaistuivat kulttuuriltaan ajan kuluessa. Näin Dekapoliin kaupunkien asukkaat näkivät itsensä hellenististen polisten eli kaupunkivaltioiden kansalaisina, vaikkakin varsinaisten, itsenäisten kreikkalaisten polisten kausi olikin hellenistisellä kaudella jo ohi. Kaupungeilla saattoi olla varhaista yhteistyötä suojautumisessa alueen seemiläisiä asukkaita vastaan.
pienoiskuva|[[Hippos (Palestiina)|Hippoksen akropolis.]] Dekapolis-käsitteen synty liitetään yleensä Pompeiuksen hallintouudistuksiin sen jälkeen, kun tämä oli vallannut Palestiinan Hasmonien hallitsijasuvulta Rooman valtakunnalle vuonna 63 eaa. Viimeistään käsitteen arvioidaan olleen olemassa Herodes Suuren aikana. Roomalaiset näkivät kreikkalaiskaupungit hyödyllisenä muutoin seemiläisen alueen hallitsemisen ja rajaseudun vartioimisen kannalta, ja myönsivät kaupungeille monia etuoikeuksia. Näin ne saivat säilyttää asemansa itsehallinnollisina ”poliksina” Rooman vallan alla. Ne saivat päättää paikallisista asioistaan, hallita lähiympäristöään ja muun muassa lyödä oma rahaa. Dekapolis itsessään on usein nähty jonkinlaisena kaupunkien poliittisena liittona, mutta tästä ei ole todisteita, eikä termiä käytetty tällaisessa merkityksessä esimerkiksi rahoissa tai piirtokirjoituksissa. Pompeiuksen valloitusten muistona Dekapoliin kaupungit käyttivät ajanlaskuun niin kutsuttua Pompeiuksen aikaa.
pienoiskuva|[[Skythopolis|Skythopoliin raunioita.]] Varhaisin lähde Dekapoliin olemassaoloon on Plinius vanhempi ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Hän sanoo, että Juudean lähellä Syyrian suunnassa oli alue nimeltä Regio Decapolitana, joka sai nimensä sen kymmenestä kaupungista. Nimitys esiintyy myös muun muassa Josephuksella, Klaudios Ptolemaioksella ja Strabonilla. Hallinnollisesti Dekapoliin kaupungit olivat Rooman vallan alusta lähtien osa Syrian provinssia. Herodes Suuren kaudella roomalaiset antoivat kuitenkin Gadaran ja Hippoksen ja myöhemmin myös Kanathan, Rafanan ja ehkä myös Dionin tämän valtaan.
Herodeksen kuoleman jälkeen Dekapoliin kaupungit palautuivat osaksi Syrian provinssia. Tämän jälkeen, ensimmäisen vuosisadan loppupuolella, Dekapoliilla oli jonkin aikaa oma prefekti. Näin se saattoi olla lyhyen aikaa jonkinlainen poliittinen kokonaisuus Syrian provinssin osana. Osa Dekapoliin kaupungeista oli Syrian provinssille eräänlaisia eksklaaveja; ainakin Skythopolis, joka sijaitsi Jordanin länsipuolella, oli keskellä muutoin Judaean provinssiin luettua aluetta.
Dekapolis lakkasi käytännössä olemasta 100-luvulla jaa. Vuonna 106 Dekapoliin itäisimmät kaupungit Dion, Filadelfeia ja Gerasa siirrettiin osaksi uutta Arabian provinssia, joka perustettiin Nabatealaisten valtakunnan kukistamisen jälkeen. Arvellaan, että suunnilleen samoihin aikoihin Skythopolis siirrettiin osaksi Judaean provinssia, jolloin se tuli vähän myöhemmin osaksi Syria Palaestinan provinssia. Tarkoituksena lienee ollut yhtenäistää seudun provinssien alueita. Myös Dekapoliin muut läntiset kaupungit Pella, Gadara, Abila ja Kapitolias tulivat ilmeisesti jossakin vaiheessa 100-lukua osaksi Syria Palaestinan provinssia; ainakin ne kuuluivat myöhemmin siitä erotettuun Palaestina secundan provinssiin.
Suurin osa Dekapoliin kaupungeista on nykyisin raunioina ja arkeologisia alueita. Tällaisinakin ne erottuvat kokonsa ja monumentaaliarkkitehtuurinsa osalta seudun seemiläisten kaupunkien raunioista. Damaskos ja Filadelfeia eli nykyinen Amman ovat asuttuja edelleen, ja monien muiden paikalle tai lähelle on syntynyt asutusta myöhemmin. Kaikkien kaupunkien sijaintia ei tunneta varmuudella. Suurin arvoitus on ollut Rafanan sijainti.
Dimorphodon
Dimorphodon oli keskikokoinen, jurakaudella elänyt pterosaurus, jonka paleontologi Richard Owen nimesi vuonna 1859. Nimi tulee kreikan sanoista di eli kaksi, morphe eli muoto ja odon eli hammas. Se tarkoittaa siis ”kahdenmuotoisia hampaita”. Nimi onkin kuvaava, sillä dimorphodoneilla oli leuoissaan kahdenlaisia hampaita. Dimorphodonit olivat noin metrin pitkiä, niiden siipien kärkiväli oli 1,4 metriä ja ne söivät todennäköisesti kalaa.
Kuvaus
Dimorphodonin oli hyvin pienet aivot ja hyvin lyhyet siivet. Dimorphodinlla oli kaksi terävää kynttä. Kaula oli lyhyt, mutta voimakas ja joustava. Dimorphodonin aikuisen luuragon pituus oli 1 metri ja siipien kärkiväli oli 1,4 metriä. Dimorphodonin häntä oli pitkä ja se koostui kolmestakymmenestä nikamasta. Ensimmäiset viisi tai kuusi nikamaa olivat lyhyitä ja joustavia, mutta loput vähitellen kasvoivat pituudeltaan.
Dido (laulaja)
Dido (oik. Florian Cloud de Bounevialle O’Malley Armstrong, s. 25. joulukuuta 1971) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, joka esiintyy äitinsä hänelle lapsuudessaan antamalla lempinimellä. Hän on saanut BRIT Awardin ja ollut Grammy-ehdokkaana.
Varhainen elämä
Didon äiti Claire (o.s. Collins) on ranskalainen runoilija ja hänen isänsä William O’Malley Armstrong (9. marraskuuta 1938 – 22. joulukuuta 2006) oli irlantilainen kustantaja sekä Sidgwick & Jacksonin entinen toimitusjohtaja. Epävirallisesti myyttisen Karthagon kuningattaren mukaan nimetty Dido kävi kouluja Thornhillin ala-asteella, Lontoon kaupungin tyttökoulussa sekä Westminsterissä. Koska hän on syntynyt joulupäivänä, hän vietti ”virallista” syntymäpäiväänsä 25. kesäkuuta. Viiden vuoden iässä hän varasti nokkahuilun koulusta ja teini-ikään mennessä Dido oli oppinut soittamaan pianoa, nokkahuilua sekä viulua. Aikuisena hän oppi soittamaan kitaraa ja näytti taitonsa yleisöille Life For Rent -kiertueen aikana. Ennen kuin Dido alkoi täysipäiväiseksi muusikoksi, hän teki töitä kirjallisuuden parissa samalla kun opiskeli lakia Lontoon yliopistossa Birkbeckissä.
Alkuaikojen levytykset
Vuonna 1995 Dido alkoi nauhoittaa demokappaleita, jotka kerättiin yhteen kokoelmaan nimeltä Odds & Ends ja lähetettiin eteenpäin. Tultuaan tunnetuksi Nettwerk-levy-yhtiölle yhteistyöstään Faithlessin (Dido osallistui muun muassa kappaleiden Flowerstand Man ja Hem of His Garment kirjoittamiseen ja laulamiseen) sekä veljensä Rollo Armstrongin johtaman Englantilaisen dance-ryhmän kautta, Nettwerk teki sopimuksen hänen kanssaan. Odds & Ends kiinnitti Sony BMG:n tytäryhtiö Arista Recordsin huomion, jonka kanssa Dido teki sopimuksen Yhdysvaltoihin. Odds & Ends kokoelmalta kappale Take My Hand sisältyi No Angelin joka versioon, bonuskappaleena. Sweet Eyed Baby uudelleenmiksattiin ja -nimettiin Don’t Think of Me’ksi ja kappaleet Worthless sekä Me julkaistiin vain levyn Japanin versiolla.
Läpimurto (1998–2000)
Veljensä Rollon levy-yhtiö Cheeky Records, jonka kanssa Didolla oli myös sopimus, myytiin BMG recordsille vuonna 1999, joka osaltaan viivästytti No Angelin julkaisua Isossa-Britanniassa, mutta toisaalta se salli Didon keskittyä albumin mainostamiseen Yhdysvalloissa. Levyn julkaisua edeltäneet ja seuranneet kiertueet lisäsivät Didon musiikin saamaa julkisuutta. Ensimmäisen virallisen singlen, Here With Me:n, jota käytettiin televisiosarja Roswellin tunnusmusiikkina, valitsivat Dido sekä hänen levy-yhtiönsä yhdessä. Epäilemättä myös ”Here With Me:n kekseliään musiikkivideon soittaminen Euroopan MTV:lla auttoi Didoa tulevassa menestyksessään. Vuonna 1998, elokuvan Sliding Doors musiikkituottaja valitsi Didon kappaleen Thank You elokuvan soundtrackille.
Rap-artisti Eminem tutustutti Didon toiselle yleisölle, samplattuaan Didon luvalla Thank Youn ensimmäisen säkeen hittikappaleeseensa Staniin. Dido itse esiintyy kyseessä olevan kappaleen musiikkivideolla Stanin kärsivänä tyttöystävänä. Myös tämä tapaus vauhditti Didon uraa, esikoisalbumiin kohdistunut kiinnostus nosti albumin Euroopan ja Britannian listojen kärkitiloille jopa ennen albumin virallista julkaisua.
No Angel (1999–2001)
No Angel nousi Ison-Britannian vuoden 2001 myydyimmäksi albumiksi sekä nousi sen virallisen albumilistan kärkeen monta kertaa ilmestymisvuotenaan. No Angelista syntyi kaksi kymmenen parhaan joukkoon mahtunutta singleä, Here with Me ja Thank You sekä Hunter, joka sijoittui kahdenkymmenen parhaan joukkoon. Levy myi platinaa yli 35 maassa ja sitä on arvioitu myydyn yli 13,5 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Didon hiustyyliä jäljiteltiin tähän aikaan laajalti. Loppuunmyydyn maailmankiertueen jälkeen Dido ilmoitti pitävänsä sapattivuoden vuonna 2002, jolloin hän alkoi kirjoittaa ja nauhoittaa toista albumiaan.
Life for Rent (2003–2004)
Life for Rent julkaistiin syyskuun lopussa 2003 ja siitä tuli yksi nopeimmin myyvistä albumeista Brittien musiikkihistoriassa, nousten listojen kärkeen Isossa-Britanniassa, Irlannissa, Ranskassa, Tanskassa, Sveitsissä, Etelä-Afrikassa, Australiassa, Kreikassa, Meksikossa, Hongkongissa, Malesiassa ja Thaimaassa ja viiden parhaan joukkoon Yhdysvalloissa, Italiassa, Uudessa-Seelannissa, Alankomaissa, Saksassa ja Itävallassa. Albumi alkaa hittisingle White Flagilla, jonka musiikkivideolla esiintyy Buffy-, Angel- ja Bones-tähti David Boreanaz. Levyä myytiin ensimmäisenä päivänään pelkästään Isossa-Britanniassa yli 152 000 kappaletta ja yli 400 000 ensimmäisenä viikkonaan. Kolme seuraavaa singleä, Life for Rent, Don’t Leave Home sekä Sand in My Shoes, nostettiin esille albumilta samalla kun Dido aloitti maailmankiertueen uutta levyä promotoidakseen (kyseisellä kiertueella kuvattua materiaalia sisältävä DVD julkaistiin vuonna 2005 nimillä Dido: Live ja Dido – Live at Brixton Academy).
Live 8 (2005)
Didon loppuunmyydyn maailmankiertueen jälkeen häntä kysyttiin esiintymään kolmeen Live 8 -konserttiin, jotka olivat 2. heinäkuuta 2005. Hän esiintyi lopulta Lontoossa, jonka jälkeen Eden Projectissa Cornwallissa, ennen kuin lensi Pariisiin konserttia varten. Dido esiintyi konserteissa niin soolona (White Flag) kuin duettona Youssou N’Dourin kanssa (Thank You ja Seven Seconds).
Safe Trip Home (2008)
Vuoden 2005 loppupuolella Dido alkoi nauhoittaa kolmatta sooloalbumiaan, kokeillen erilaisia melodioita ja tuottajia, joista yksi oli Jon Brion. Albumin odotettiin alun perin tulevan ulos vuoden 2006 loppupuolella, mutta Dido ilmoitti virallisilla internet-sivuillaan julkaisun olevan vasta vuoden 2007 alussa. Albumi Safe Trip Home julkaistiin lopulta 17. marraskuuta 2008.
Muu tuotanto
Soolotuotantonsa lisäksi Dido on myös kirjoittanut ja laulanut Faithlessin kappaleita, esimerkiksi One Step Too Far, joka julkaistiin rajoitettuna singlenä Britanniassa, jossa se debytoi kuudennella sijalla. Rollo Armstrong – Didon veli – kanssakirjoittaa ja -tuottaa paljon Didon soolotuotannosta, muun muassa monia kappaleita levyiltä No Angel ja Life for Rent. Hän on esiintynyt vierailevana laulajana Faithlessin jokaisella viidellä studioalbumilla, vuoden 1996 Reverencestä vuoden 2006 To All New Arrivalsiin asti. Dido työskenteli myös veljensä ja Jason Whiten kirjoittamaa lastenkirjaa Safe from Harm seuranneen samannimisen CD:n parissa, jossa hän esiintyy nimellä Dusted.
Vuonna 2006 Dido julkaisi kappaleen Christmas Day, joka ylsi Ison-Britannian listalla sijalle 148. Dido on vieraillut myös muillakin albumeilla, kuten Carlos Santanan Shaman-albumin Feels Like Firellä ja duettona Rufus Wainwrightin kanssa elokuvan Bridget Jones: Elämä Jatkuu soundtrackin kappaleella I Eat Dinner (When the Hunger’s Gone).
Finlantic
Finlantic (Oy Lentorahti-Finlantic Ab, työnimenä oli aluksi myös Finn-Atlantic ) oli 1960-luvun alussa toiminut yksityinen suomalainen charterlentoyhtiö, joka lensi myös rahtia ympäri maailmaa. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin perustetuksi 18. huhtikuuta 1957, toiminta alkoi marraskuussa 1961 ja lakkasi virallisesti 1. elokuuta 1983. 250px|thumb|Finlantic operoi DC-6-kalustolla. Yritys toimi osoitteessa Erottajankatu 15-17. Se oli toiminnoiltaan varsin moderni, mm. rahtikapasiteettia yhtiö ei myynyt itse, vaan myynti hoidettiin ympäri maailmaa toimivien rahtioperaattoreiden välityksellä. Myös yhtiön lentäjät hankkivat rahtia eli toiminta oli osin kuin kauppamerenkulussa. Toisinaan rahdinhankinta matkan aikana oli välttämätöntä käyttöpääoman hankkimiseksi, jotta lentokoneisiin voitiin ostaa polttoainetta ja maksaa kenttämaksut.
Yhtiön keskeisiä perustaja- ja omistajatahoja olivat mainostoimisto Seitsenmainos ja Apu-lehti. Toimitusjohtaja ja yksi osakkaista oli Kar-Airilla myyntipäällikkönä toiminut Martti Palmujoki. Hallitukseen kuuluivat Aapo Tulkki, Mikko Kettunen, Antti Nahi ja Olli Lyytikäinen. Yhtiön lentäjiin kuului myöhemmin Maarianhaminan lentoturmassa kuollut Ilmari "Pitkä-Jim" Joensuu, joka sai yhtiössä ensimmäisenä Yhdysvalloissa tyyppikoulutuksen DC-6:een.
Koneet
Yhtiöllä oli kaksi Douglas DC-6 -konetta. Ensimmäinen, OH-DCA, vuonna 1953 rakennettu DC-6 A/B, eli yhdistetty matkustaja- ja rahtiversio, oli yhtiön käytössä leasingilla Hawaiian Airlinesilta vuosina 1961-1963. Koneen nimi oli Havaijin kuningaskunnan perustajan mukaan Kamehameha. Se oli ensimmäinen Suomeen rekisteröity DC-6. Uutena kone oli kuulunut Slick Airwaysin laivastoon. Toinen kone, OH-DCB, oli myös rakennettu vuonna 1953 ja malliltaan matkustajakoneversio DC-6 B. Se oli yhtiön käytössä leasingilla Swissairilta lokakuusta 1962 toukokuuhun 1963.
Toiminnan päättyminen
Yhtiö oli perustettu tilauslentotoimintaa varten, mutta joutui olosuhteiden pakosta painottamaan rahtilentoja. Toiminnan saaminen joustavaksi vaati kasvattamaan kapasiteettia, mikä taas edellyttäisi suurempaa pääomaa. Kolme peräkkäin sattunutta moottoririkkoa ja niistä aiheutuneet kalliit varajärjestelyt johtivat yhtiön vaikeuksiin eikä uusien osakkaiden hankkiminen onnistunut. Loppuvaiheessa jouduttiin turvautumaan kalliiseen, lyhytaikaiseen vekselirahoitukseen ja Finlantic haettiin konkurssiin 1963.
Karbalan taistelu
Karbalan taistelu tai Karbalan murhenäytelmä tapahtui islamilaisen historiankirjoituksen mukaan 10. lokakuuta 680 Karbalan kaupungissa, joka sijaitsee nykyisessä Irakissa. Vastakkain olivat umaijadit johtajanaan Jazid I ja toisella puolella Husain ibn Alin, Muhammadin tyttärenpojan, joukot kannattajineen. Taistelun tuloksena Husain surmattiin yhdessä noin seitsemänkymmenen sukulaisen ja kannattajan kanssa.
Kertomus Karbalan taistelusta korostaa Husainin marttyyriutta ja erilaisia kärsimyksiä. Vastapuolen joukot estivät Husainin seurueelta pääsyn Eufrat-virran äärelle, minkä takia he kärsivät kolme päivää janoa. Erityisesti muistellaan Husainin 6 kk ikäisen lapsen surmaamista. Hän istui isänsä sylissä, kun vihollisen nuoli tappoi hänet. Husainin oma kuolema kuvataan monivaiheisesti ja pieniä yksityiskohtia myöten.
Šiialaisuudessa Karbalan taistelu ja Husainin marttyyrikuolema nähdään maailmanhistorian taitekohtana. Kaikki historian tapahtumat tähtäsivät tähän marttyyrikuolemaan ja Husainin veri tulee tahrimaan koko loppuhistorian. Jumala kertoi tapahtumasta jo aikaisemmin islamin profeetoille ja he olivat kaikki surreet Husainin marttyyrikuolemaa.
Šiialaisuudessa Husainille on varattu syntien lunastajan rooli – eräänlainen vastine kristinuskon Jeesukselle. Yksikin Husainin marttyyrikuolemasta vuodatettu kyynel varjelee muslimia Helvetin tulelta.
Karbalan murhenäytelmän muisteleminen on toistuva, vuoden tärkein tapahtuma šiialaisille. Kymmenen päivää kestävää sureminen huipentuu viimeisen päivän ashura-juhlaan. Šiialaiset muistelevat tapahtumaa kulkuein, suruliputuksin ja marttyyrinäytelmin. Iranissa juhla ulottuu usealle päivälle, ja siihen liittyy taistelua koskevien runsaiden perimätietojen kertominen jälkipolville pienissä kodikkaissa illanvietoissa, joita varakkaat kansalaiset tarjoavat naapuristolleen. Ilmaista ruokatarjoilua (nazri) on järjestetty myös kaduille ja moskeijoihin. Yksi päivä omistetaan naisten kärsimyksien muistelemiseen.
Karbalan taistelun historiallisuus
thumb|Ashura (Hossein Gholar Aghassi) Tiedot Karbalan taistelusta perustuvat myöhäiseen muistitietoon, eikä itse taistelusta tai sen päähenkilöistä ole löydetty aikalaistietoa tai arkeologisia jälkiä. Varhaisin Karbalan taistelusta kertova lähde on al-Tabarin (k. 923) historiateoksen 19. nide. Siinä oleva kuvaus nojaa jo kadonneisiin kirjallisiin lähteiseen, joista yksi on Ibn Hisham ibn Muhammad al-Kalbin (k. 819/820), referaatti Abu Mikhnafin (k. 774) tekstistä.