cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donetskin kansantasavalta
Donetskin kansantasavallan naapurina on vastaava Luhanskin kansantasavalta. Ne muodostivat yhdessä vuoteen 2015 saakka Kansantasavaltojen liitto Novorossijan.
Venäjä tunnusti Donetskin kansantasavallan itsenäisyyden 21. helmikuuta 2022. Venäjä liitti sen laittomasti kolmen muun alueen tapaan osaksi Venäjää syksyllä 2022.
Perustaminen
Donetskin kansantasavalta julistettiin perustetuksi aseellisten Venäjä-mielisten separatistijoukkojen ja sotilaiden käynnistämien levottomuuksien aikana 7. huhtikuuta 2014. Aktivistit miehittivät tuolloin Ukrainan aluehallinnon rakennuksia ja Donetskin kaupungintaloa sekä muita alueen kaupunkeja. Itsenäistymisestä järjestettiin pikaiset kansanäänestykset 11. toukokuuta 2014. Näitä äänestyksiä eivät ulkopuoliset tahot tai valtiot ole tunnustaneet. Ukrainan oikeuslaitos piti yhteisöä terroristijärjestönä.
Donetskin ja Luhanskin kansantasavallat allekirjoittivat 24. toukokuuta 2014 sopimuksen ”Novorossijan liittovaltion” perustamisesta. Euroopan unioni asetti kansantasavallan laittomuuksien takia pakotelistalleen heinäkuussa 2014.
Donetskin kansantasavaltaa johtivat aluksi Venäjän federaatiosta tulleet komentajat: sotilaskomentajana kapinallisalueen ”puolustusministeri” Igor Girkin ja ”pääministerinä” moskovalainen Aleksandr Borodai, mutta nämä vetäytyivät kapinallisryhmien johdosta loppukesällä 2014. Girkinin seuraajaksi tuli ukrainalaissyntyinen Aleksandr Zahartšenko. Borodain seuraajaksi asetettiin kapinallisalue Transnistrian tiedustelupalvelun MGB:n johtajana toiminut Vladimir Antjufejev, ja Borodai siirtyi varapääministeriksi.
Donetskin kansantasavallassa järjestettiin parlamenttivaalit marraskuun alussa 2014. Kansainvälinen yhteisö piti vaaleja laittomina, mutta Venäjä oli etukäteen ilmoittanut kunnioittavansa vaalitulosta. Venäjä ei kuitenkaan sittemmin vahvistanut tukeaan vaalitulokselle. Listavaaleissa muiden kuin Moskovalle suosiollisten ryhmittymien ehdokkaiden asettaminen ehdolle oli estetty. Selväksi voittajaksi raportoitiin pääministeri Zahartšenkon lista, ja Zahartšenko itse nimitettiin separatistialueen ”valtionpäämieheksi” 4. marraskuuta 2014.
Sodankäyntiä ja tulitaukoyrityksiä
thumb|Donetskin kansantasavalta: [[Voitonpäivä 9. toukokuuta 2016]] Kansantasavallan alueella on ollut ainakin osittainen sotatila, sotilashallinto. ja ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan satunnaisia tuomioita on annettu erilaisissa separatistien tilapäisissä ja sotilastuomioistuissa. Läntisissä tiedotusvälineissä Itä-Ukrainan separatistisia kansantasavaltoja on luonnehdittu Moskovan ohjauksessa oleviksi nukkehallinnoiksi.
Sotatoimia aluksi johtanut entinen Venäjän asevoimien sotilastiedustelun eversti Girkin arvioi marraskuussa, että alueella ei olisi syttynyt sotaa ilman hänen kokoamiensa joukkojen myötävaikutusta, vaan Itä-Ukrainan kriisi olisi kuivunut kokoon.
Minskin tulitaukosopimuksessa sovittiin 5. syyskuuta 2014, että Ukraina myöntää osittaisen itsehallinnon Ukrainan itäosien tuolloisille separatistisalueille. Tulitaukosopimusta rikottiin jatkuvasti eikä autonomia edennyt.
Seuraavasta tulitauosta sovittiin Minskissä Ukrainan, Saksan, Ranskan ja Venäjän kesken helmikuussa 2015, ja sen piti astua voimaan 15. helmikuuta 2015. Tätäkin tulitaukoa rikottiin välittömästi, ja Venäjän tukemat separatistit valtasivat Ukrainalta sen hallussa olleen Debaltseven seudun.
21. helmikuuta 2022 Venäjä tunnusti Donetskin ja Luhanskin kansantasavallat itsenäisiksi. Samana päivänä solmittu YYA-sopimus kansantasavaltojen ja Venäjän välillä mahdollistaa myös sotilaallisen avun tasavalloille. Kolme päivää myöhemmin Venäjä hyökkäsi Ukrainaan.
Toiminta ja edustautuminen Suomessa
Johan Bäckman ilmoitti blogissaan heinäkuussa 2014, että Suomeen on perustettu Donetskin kansantasavallan diplomaattiedustusto Donetskin kansantasavallan korkeimman neuvoston 16. heinäkuuta 2014 antamalla valtakirjalla. Johan Bäckman toimi edustuston johtajana ja sen lehdistösihteerinä porilainen kunnallispoliitikko Evgenia Hildén-Järvenperä. SDP, jonka nimissä Evgenia Hildén-Järvenperä toimii poliitikkona, sanoutui irti hänen käsityksistään. Suomen ulkoministeriön Moskovan-suurlähetystön mukaan ”Donetskin kansantasavaltaa” ei ole olemassa Suomen tunnustamana valtiona, eikä sillä voi olla suurlähetystöä tai muuta virallista edustustoa Suomessa. Suurlähetystön mukaan myöskään YK, EU tai ETYJ eivät tunnusta Itä-Ukrainan separatistisia ryhmiä valtioksi.
Kesällä 2014 edustusto ilmoitti tarvitsevansa taistelijoita, sairaanhoitajia, lääkäreitä, kokkeja ja autonkuljettajia ”Novorossijan antifasistiselle kansanrintamalle”. Bäckman ilmoitti blogissaan heinäkuussa 2015 suomalaisten vapaaehtoisten saapuneen Donbassiin, jossa he liittyvät Donetskin kansantasavallan kansanarmeijaan.
Edustusto ilmoitti lähettäneensä Suomen kansanedustajille tiedonannon, johon sisältyy luottamuksellinen kirje ja Matti Rossin kirja Raunioista nousee Donbass. Edustuston mukaan tietopaketissa käsitellään Donbassin humanitaarista tilannetta ja kehotetaan Suomea noudattamaan kansainvälisiä sopimuksia ja lopettamaan aseiden vienti Ukrainan armeijalle. Lisäksi kirjeessä Suomea kehotetaan luopumaan edustuston mukaan kansainvälisen oikeuden vastaisesta ja hyödyttömästä (Venäjän) pakoterintamasta, jolla ei ole YK:n hyväksyntää.
Suomalaisen Janus Putkosen rooli on merkittävä Donetskin kansantasavallassa. Aiemmin Suomessa Verkkomedia-nimistä vastamediaa pyörittänyt Putkonen johtaa Donetskissa kapinallisalueen lehdistökeskusta ja uutistoimistoa, jonka kautta kulkevat yhteydet suurten kansainvälisten medioiden ja kapinallisten välillä.
Vilayphone Vongphachanh
Vilayphone Vongphachanh (s. 6. huhtikuuta 1989) on laosilainen uimari. Hän sijoittui naisten 50 metrin vapaauinnissa 73. sijalle vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja sitten 84. sijalle vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä.
Trinity Hall
Trinity Hall on yksi Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti Norwichin piispa William Bateman vuonna 1350. Myöhemmin keskiaikainen tapa nimetä collegeja halleiksi väistyi (esim. Pembroke Hall nimettiin Pembroke Collegeksi). Trinity Hallin viereen oli kuitenkin melkein kaksisataa vuotta Trinity Hallin jälkeen perustettu kuningas Henrik VIII:n rakennuttamana suurempi Trinity College, joten Trinity Hall ei enää voinut tehdä nimenmuutosta, ja vanha nimi jäi voimaan.
Trinity Hallilla on alusta lähtien ollut vahva traditio oikeustieteen opetuksessa. Collegen itsensä mukaan traditio juontaa seudulla vuonna 1349 raivonneeseen mustaan surmaan, jonka seurauksena mm. lainoppineita ja papistoa oli kuollut niin paljon, että college perustettiin paikkaamaan näillä aloilla tuolloin vallinnutta vajausta.
Honey Is Cool
Honey Is Cool oli ruotsalainen rock-yhtye. Yhtye oli toiminnassa vuosina 1994–2000.
Historia
Karin Dreijer (laulu), Staffan Larsson (basso) ja Johan Hagström (rummut) perustivat yhtyeen vuoden 1994 keväällä. Joitakin kuukausia myöhemmin kitaristi Anders Göthberg liittyi yhtyeeseen, mutta siirtyi pian Broder Daniel -yhtyeeseen. Hänen tilalleen tuli John Jern. Vuoden 1994 marraskuussa yhtye nauhoitti demon ja soitti ensimmäisen keikkansa saman vuoden joulukuussa.
Vuoden 1995 alussa rumpali Håkan Hellström siirtyi Honey Is Cooliin Broder Daniel -yhtyeestä. Myös Paul Källman (koskettimet) liittyi yhtyeeseen. Yhtye teki sopimuksen pienen göteborgilaisen SunSpot-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi EP:n Focky Focky No Pay lokakuussa.
Vuonna 1996 Honey Is Cool teki sopimyksen MVG Records -levy-yhtiön kanssa ja nauhoitti ensimmäisen albuminsa Crazy Love, joka julkaistiin huhtikuussa 1997. Carl Larsson korvasi Paul Källmanin kosketinsoittajana ja syksyisen kiertueen jälkeen Håkan Hellström jätti yhtyeen ja siirtyi takaisin Broder Daniel -yhtyeeseen, tällä kertaa basistina.
Vuoden 1998 alussa uudeksi rumpaliksi yhtyeeseen liittyi Fredrik Wennerlund. Elokuussa Crazy Love julkaistiin Japanissa. Erimielisyydet MVG Records -levy-yhtiön kanssa johtivat levytyssopimuksen purkamiseen. Vuonna 1999 Carl Larsson jätti yhtyeen, tilalle tuli Dan Lepp. Honey Is Cool julkaisi huhtikuussa 1999 EP:n Bolero vastaperustetun Rabid Records -levy-yhtiön kautta. Yhtyeen kosketinsoittaja vaihtui jälleen, tällä kertaa Leppin tilalle tuli Tina Weibull.
Elokuussa 1999 julkaistiin single "There's No Difference" ja Honey Is Coolin toinen albumi Early Morning Are You Working?. Vuoden 2000 keväällä julkaistiin vielä EP Baby Jane, mutta heinäkuussa yhtye ilmoitti hajoamisestaan levy-yhtiönsä sivuilla.
Väisälänmäki
Väisälänmäki on Lapinlahdella, kymmenen kilometriä kuntakeskuksesta länteen sijaitseva kylä ja Suomen kansallismaisema. Museovirasto on luokitellut Väisälanmäen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Väisälänmäen korkein kohta, Linnanmäki, kohoaa 220 metrin korkeuteen meren pinnasta katsottuna ja 135 metrin korkeuteen Onkivedestä katsottuna. Mäen päällä sijaitsee vuonna 1995 rakennettu näköalatorni.
Mäen läpi kiertää noin 2,5 kilometrin pituinen luontopolku, jonka varrella on useita levähdyspaikkoja, kota, sekä kesäisin auki oleva kahvila Karjamaja. Väisälänmäellä käy kesäisin tuhansia kävijöitä. Siellä järjestetään myös joitain tapahtumia, kuten Karjankutsun SM-kisat.
Historia
Väisälänmäen ensimmäinen tunnettu asukas on 1500-luvulta, ja vuonna 1664 Väisälänmäki mainittiin veroluettelossa. Kaskiviljely aloitettiin Väisälänmäellä 1700-luvun lopulla ja sitä harjoitettiin laajalti vielä 1800-luvulla. Kaskiviljelystä näkyy edelleen jälkiä.
Väisälänmäen vaikutus taiteeseen
pienoiskuva|Eero Järnefeltin Raatajat rahanalaiset, 1893. Väisälänmäen maisema on innoittanut monia taiteilijoita. Eero Järnefelt kävi 1890-luvulla Väisälänmäellä useita kertoja, ja maalasi siellä muun muassa teoksen Isäntä ja rengit (1893), sekä väisälänmäkeläisten kaskeamista kuvaavan Raatajat rahanalaiset, josta Lapinlahden vaakuna on saanut aiheensa. Väisälänmäellä syntynyt Pekka Halonen puolestaan maalasi siellä ainakin teoksen Maisema vuorelta, ja myös hänen veljensä Antti Halonen käytti maisemaa teoksissaan. 1970- ja 1980-luvuilla Raimo Puustinen vieraili Väisälänmäellä useita kertoja ja loi maiseman pohjalta teoksen Fuuga Savonia.
Kimmo Helistö
Kimmo Helistö (s. 4. kesäkuuta 1961 Helsinki) on helsinkiläinen kunnallispoliitikko, tuottaja, muusikko ja yrittäjä. Vihreitä edustava Helistö on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1993–1996 ja uudelleen vuosina 2001–2012.
Helistö kirjoitti ylioppilaaksi 1980 ja opiskeli melkein valmiiksi peruskoulun luokanopettajaksi. 1980-luvulla Helistö soitti punkyhtye Kadotettujen kahdella ensimmäisellä albumilla ja hän julkaisi oman soololevynsä vuonna 1989.
Vuosina 1985–1994 Helistö oli toimittajana Radio Cityssä ja hän oli kolme vuotta Elävän musiikin yhdistys ELMU:n puheenjohtajana 1989–1992. 1990-luvun lopulla Helistö tuotti musiikkia, tapahtumia ja elokuvia.
Nykyisin Helistö on yrittäjä ja Tuotantoyhtiö Kimmo Helistö Oy:n omistaja.
Helistö toimi helsinkiläisen yleisen saunan Sauna Arlan omistajana vuodesta 2006 vuoteen 2022. Hänellä on toinenkin yleinen sauna, nimeltään Uusi Sauna, Helsingin Jätkäsaaressa.
Helistö oli ainoa Helsingin kaupunginhallituksen vihreistä, joka tuki Guggenheim Helsinki -suunnitelmaa sen kaataneessa äänestyksessä 2. toukokuuta 2012.
Hans Bender
Hans Bender (5. helmikuuta 1907 Freiburg im Breisgau – 7. toukokuuta 1991 Freiburg im Breisgau) oli Freiburgin yliopiston parapsykologian professori. Bender perusti myös psykologian ja psykohygienian raja-alueiden laitoksen Freiburgissa vuonna 1950. Bender tutki useita poltergeist-tapauksia, joista ns. Rosenheimin poltergeist oli tunnetuin.
Jaap Schröder
Jaap Schröder (31. joulukuuta 1925 Amsterdam – 1. tammikuuta 2020) oli alankomaalainen viulisti, kapellimestari ja pedagogi.
Schröder opiskeli viulunsoittoa Amsterdamissa sekä Pariisissa ja lisäksi musikologiaa Pariisissa. Hän keskittyi periodisoittimin esiintymiseen paitsi barokkimusiikissa, myös klassismin ja romantiikan ohjelmistoissa. 1950–1960-luvuilla hän toimi Alankomaiden jousikvartetin jäsenenä ja Hilversumin radion kamariorkesterin konserttimestarina. Vuonna 1960 hän perusti oman kamariyhtyeensä, Concerto Amsterdamin, ja vuonna 1973 Quartetto Esterházyn. Vuosina 1980–1984 Schröder työskenteli konserttimestarina Lontoon Academy of Ancient Musicissa. Hän oli kokoonpanon kanssa mukana ensimmäisellä Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonioiden kokonaislevytyksellä periodisoittimin. Muita säveltäjiä, joiden teoksia hän levytti, olivat muiden muassa Johann Sebastian Bach, Antonio Vivaldi, Heinrich Ignaz Franz Biber, Francesco Maria Veracini, Marco Uccellini, Felix Mendelssohn, Niels Gade, Robert Schumann, Clara Schumann ja Paul Hindemith. Schröder johti monia Euroopan barokkiorkestereita ja yhdysvaltalaista Smithsonian Chamber Playersia.
Schröder oli mukana perustamassa Smithsonian-jousikvartettia ja Skálholt-kvartettia. Hän teki opetustyötä Yalen yliopistossa, Peabody-instituutissa ja Banff-koulussa.
Visions (Hakenin albumi)
Visions on lontoolaisen progressiivisen metalliyhtyeen Hakenin toinen studioalbumi. Debyyttialbumi Aquariuksen mukaisesti myös Visions on konseptialbumi. Kappaleet kertovat unien maailmaan sijoittuvan tarinan pojasta, joka saa unessaan ennustuksen omasta kuolemastaan.
Michel Platini
Michel François Platini (s. 21. kesäkuuta 1955 Jœuf, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja sekä jalkapallovaikuttaja. Vuosina 2007–2015 hän toimi Euroopan jalkapalloliiton Uefan puheenjohtajana, kunnes Fifan eettinen komitea määräsi hänet toimintakieltoon joulukuussa 2015. Platinin italialaistaustainen isä Aldo Platini toimi pitkään jalkapalloseura AS Nancy-Lorrainen urheilutoimenjohtajana. Michel Platini on ensimmäinen joka on voittanut kultaisen pallon kolme kertaa peräkkäin.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit pelattiin 17.–20. toukokuuta 2018. Lohkojen neljä parasta etenivät pudotuspelivaiheeseen.
Michel Platini
Ura
Platini aloitti ammattilaisuransa AS Nancy-Lorrainen riveissä vuonna 1972, mutta oli jo ennen sitä tullut hylätyksi Metzin testissä. Hän edusti Nancy-Lorrainea seitsemän kautta ja saavutti seuran riveissä yhden Ranskan cupin voiton. Platini siirtyi Saint-Étienneen vuonna 1979. Saint-Étiennen riveissä hän saavutti yhden Ranskan-mestaruuden. Vuonna 1982 Platini siirtyi Juventuksen riveihin Italiaan. Hän pelasi Juventuksessa uransa parhaat vuodet. Platini saavutti seuran riveissä muun muassa kaksi Italian-mestaruutta, Italian cupin voiton, Cup-voittajien cupin voiton, Euroopan cupin voiton ja Intercontinental Cupin voiton. Hän voitti lisäksi Serie A:n maalikuninkuuden kolme kertaa.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit
Puolivälierät
<section begin="puolivälierät"/>
Michel Platini
Ura
Platinin Juventus pelasi syyskuussa 1984 Euroopan cupin 1. kierroksella Tampereella Ilvestä vastaan. Ottelu Tampereella päättyi 0–4, ja Platini teki ottelussa yhden maalin rangaistuspotkusta (Paolo Rossi vastasi hattutempusta). Toisessa osaottelussa Torinossa lokakuussa Platini teki kaksi maalia, ottelun päättyessä 2–1. Yhteistulos oli näin 6–1 Juventuksen hyväksi. Juventus voitti lopulta tuolla kaudella kyseisen cupin, voittaen surullisenkuuluisassa loppuottelussa Liverpoolin Brysselin Heysel-stadionilla.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit
Puolivälierät
<section end="puolivälierät"/>
Michel Platini
Ura valmentajana
Platini toimi Ranskan maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 1988 vuoteen 1992. Hänen pestinsä Ranskan valmentajana ei ollut erityisen menestyksekäs, sillä maa ei selviytynyt vuoden 1990 MM-kisoihin ja jäi vuoden 1992 EM-kisoissa alkulohkoon.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit
Välierät
<section begin="välierät"/> <section end="välierät"/>
Michel Platini
Ura johtotehtävissä
Platini toimi Uefan ja Fifan hallitusten jäsenenä sekä Ranskan jalkapalloliiton varapuheenjohtajana. Hän toimi myös Ranskassa järjestettyjen vuoden 1998 MM-kisojen järjestelykomitean puheenjohtajana.
Platini valittiin tammikuussa 2007 Uefan puheenjohtajaksi nelivuotiskaudelle. Hän voitti äänestyksessä istuvan puheenjohtajan Lennart Johanssonin äänin 27–23.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit
Pronssiottelu
<section begin="pronssiottelu"/>
Michel Platini
Korruptio
Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Sepp Blatterille ja Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustetta. Molemmat saivat myös sakot. Molemmat ilmoittivat valittavansa päätöksistä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASiin.
Platini pidätettiin kesäkuussa 2019. Qatarin valintaan jalkapallon MM-isännäksi epäillään liittyvän korruptiota, jossa Platini olisi osallisena. Isännyyden oli tarkoitus mennä Yhdysvalloille, mutta Platinin, Ranskan presidentin Nikolas Sarkozyn ja emiiri Tamim bin Hamad al-Thanin tapaamisen jälkeen pidetyssä äänestyksessä Qatar voitti.
Fifa ilmoitti 16. joulukuuta nostaneensa kanteen Platinita vastaan pakottaakseen tämän palauttamaan lajin kattojärjestölle 1,8 miljoonaa euroa.
Chillagoe
Chillagoe, suomalaislähteissä Chillagoa, oli Matti Kurikan vuonna 1900 Australian Queenslandiin perustama  suomalaisten siirtolaisten ihanneyhteisö, oikeastaan vain Chillagoen kaivoskaupungin liepeillä sijainnut tilapäinen telttaleiri, joka jäi muutaman kuukauden mittaiseksi.
Chillagoen taustalla oli Kurikan idea teosofis-sosialistisesta ihanneyhteisöstä jossakin Suomen ulkopuolella, ja Chillagoe oli hänen ensimmäinen edes jotenkin toteutunut hankkeensa ennen Sointulaa ja Sammon Takojia. Kurikka sai ajatuksen perustaa ihanneyhteisönsä Queenslandin osavaltioon, joka tuohon aikaan värväsi aktiivisesti siirtolaisia maksamalla heidän laivamatkansa Lontoosta Australiaan. Kurikka sai houkutelluksi Suomesta mukaansa viisi poikamiestä ja yhden perheellisen miehen, tämän vaimon ja heidän kolme lastaan. Lokakuussa 1899 he saapuivat perille, ja Matti Kurikka otettiin vastaan tärkeänä henkilönä, jota haastateltiin sikäläisiin lehtiin. Queenslandiin saapui nopeasti yhteensä 175 suomalaista, joista 78 luetaan Kurikan kannattajiksi. Tulijat kuitenkin pettyivät pian paikallisiin olosuhteisiin, ja australialaiset puolestaan pitivät suomalaisia laiskoina, kielitaidottomina ja liian työväenhenkisinä niin, että lopettivat heidän värväyksensä.
Vuoden 1900 alussa Matti Kurikka ja 15 muuta miestä lähtivät Queenslandin pohjoisosan sisämaassa sijaitsevaan Chillagoeen raivaamaan metsää tulevan junaradan tieltä. Mukaan tuli myöhemmin muitakin suomalaisia, ja enimmillään heitä oli eri lähteiden mukaan noin 30 tai jopa 80. Tarkoitus oli metsänraivauksella ja ratapölkkyjen teolla rahoittaa tuleva ihanneyhteisö, joka perustettaisiin meren rannalle. Raskaaseen työhön tottumattomat suomalaiset joutuivat kuitenkin pettymään urakan huonouteen, työnantajan mielivaltaan, hyttysiin, kaatosateisiin ja kuumuuteen. Pian myös keskinäiset riidat aiheuttivat sen, että ryhmä hajosi eri puolille Australiaa. Moni heistä alkoi viljellä sokeriruokoa Nambourin lähellä Brisbanesta pohjoiseen, jonne syntyi Finbury-nimen saanut pieni suomalaisyhteisö. Matti Kurikka lähti vain 10 kuukauden Australiassa olon jälkeen Kanadaan perustamaan Sointulaa, ja Pohjois-Amerikkaan suuntasi moni muukin Chillagoen telttaleirissä työskennellyt.
Juutit
Juutit olivat germaaninen kansa, joiden uskotaan alun perin asuneen nykyisen Tanskan Jyllannissa (Jutland, ”Juutinmaa”) sekä Friisian rannikolla. Tacitus mainitsee kirjassaan Germania heimon nimeltä eudosit (eudoses), jonka on tulkittu tarkoittavan juutteja. Juutit esiintyvät muissa varhaisissa lähteissä myös nimillä Eote, Ytene, Yte ja Iutae. Tacituksen mukaan eudosit olivat yksi niistä heimoista, jotka palvoivat Nerthus-jumalatarta.
Juutit valloittivat yhdessä anglien, saksien ja friisien kanssa Englannin 400-luvulla. Beda Venerabiliksen mukaan juutit asettuivat Kentiin, Hampshireen ja Isle of Wightin saarelle. Tanskaan jääneet juutit sulautuivat sittemmin daaneihin.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2002
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2002.
Ahtisaari (sukunimi)
Ahtisaari on suomalainen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia:
Ystävät hämärän jälkeen
Ystävät hämärän jälkeen oli Ruotsissa bestseller, ja siitä on tehty kaksi elokuvasovitusta: Lindqvist laati itse käsikirjoituksen vuoden 2008 ruotsalaiseen elokuvaan. Siihen ja romaaniin perustuva yhdysvaltalainen versio sai ensi-iltansa 2010.
Romaanin ruotsinkielinen nimi perustuu kirjailijan mukaan Morrisseyn kappaleeseen ”Let the Right One Slip In” ja kansantarinoihin, joiden mukaan vampyyri ei voi luvatta ylittää talon kynnystä.
Juoni
Kirjan päähenkilönä on 12-vuotias Oskar. Häntä kiusataan koulussa. Koska Oskaria kiusataan jatkuvasti, hän on kehittänyt itselleen harrastuksen: hän leikkaa lehdistä murha-artikkeleja.
Pian Oskar ystävystyy Eli-nimisen naapurinsa kanssa. Eli asuu vanhemman miehen, Håkanin kanssa. Håkan esiintyy Elin isänä, jotta he eivät herättäisi huomiota. Oskarille selviää, että Eli ei ole aivan tavallinen ihminen, vaan vampyyri. Oskarista ja Elistä tulee hyviä ystäviä.
Håkan palvelee Eliä, jota hän rakastaa, hankkimalla hänelle verta murhaamalla ihmisiä. Eli maksaa hänelle verestä. Håkanin viimeisin yritys hankkia verta Elille kuitenkin epäonnistuu, ja hän jää kiinni. Kun Eli vierailee Håkanin luona sairaalassa, tämä tarjoaa hänelle vertaan. Eli kuitenkin epäonnistuu Håkanin imemisessä kuiviin. Håkan ei halua muuttua vampyyriksi, joten hän hyppää ikkunasta. Itsemurhayritys ei kuitenkaan onnistu.
Samaan aikaan paikallinen juoppo Lacke alkaa epäillä, että murhasarjan takana on lapsi ja yllättää Elin Virginian kimpusta.
Aston Martin Rapide
Aston Martin Rapide on brittiläisen Aston Martinin vuodesta 2009 lähtien valmistama neliovinen automalli. Rapide esiteltiin ensimmäisen kerran konseptiautona vuoden 2006 North American International Auto Show’ssa. Auton tuotantomalli esiteltiin syksyllä 2009 Frankfurtin autonäyttelyssä.
Nimi Rapide viittaa Aston Martin nykyisin omistaman Lagondan malliin, Lagonda Rapideen. Aston Martin Lagondan valmistus lopetettiin vuonna 1989, 21 vuotta ennen Rapiden julkaisua. Auto perustuu Aston Martin DB9:ään.
Varustelut
Autoon kuuluu bi-xenon-etuvalot ja led-takavalot. Vakiona on nahka- ja pähkinäpuusisustus, johon kuuluu metallisia yksityiskohtia, kuten etuistuimen muistillinen sähkösäätö, ilmastointi, Bluetooth, navigaattori (vain Yhdysvalloissa) sekä USB- ja iPod-liitäntä. Rapidessa on vakiona Bang & Olufsenin 16-kaiuttiminen äänentoistojärjestelmä.
Rapide S (2013–)
thumb|Aston Martin Rapide S
Tekniset tiedot
Vuoden 2013 kehitellyn version tiedot: Moottori parannettiin tuottamaan 410 Kw. Parannettu huippunopeus on 306 km/h ja kiihtyvyys 0–100 km/h nopeutuu 4,9 sekuntiin. Hiilidioksidipäästöt vähenevät 332 grammaan kilometriä kohti. Vähennystä on siis 23 g/km.
Turn Me On (kappale)
Turn Me On on ranskalaisen DJ David Guettan kappale hänen viidenneltä, Nothing but the Beat -studioalbumiltaan. Kappaleen sanoitukset esittää trinidadilais-yhdysvaltalainen artisti Nicki Minaj, jonka toinen studioalbumi Pink Friday: Roman Reloaded sisältää kappaleen bonuskappaleena sen deluxe-versiossa. Kappaleen sanoittivat Ester Dean, David Guetta ja Giorgio Tuinfort, jonka räppiosuuden on sanoittanut Minaj ja se kertoo sanoituksiltaan riippuvuudesta. Kappale on saanut vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista myönteisiin. Se on valittu Nothing but the Beat-albumin viidenneksi viralliseksi singleksi. Kappale pääsi Yhdysvaltain Top 40/Mainstream ja Rhytmic radion listoille 13. joulukuuta 2011. Kappaleen remiksejä sisältävä EP julkaistiin kansainvälisesti tammikuussa 2012 ja Yhdysvalloissa sekä Kanadassa helmikuussa 2012. Kappale myös pitää yllä Guettan parhaiten Yhdysvaltain listoilla sijoittuneen singlen titteliä yhdessä "Without Youn kanssa, joka myös saavutti neljännen sijan Billboard Hot 100 -listalla. Kappaletta on laajalti käytetty WWE WrestleMania XXVIII:n mainostamisessa. Syyskuussa 2012 kappaletta oli Yhdysvalloissa myyty jo 2 337 000 kopiota.
Irlantilainen puolue
Historia
Puolueen edeltäjä oli Isaac Buttin vuonna 1870 perustama Home Government Association, jonka tavoitteena oli saada hankittua laillista tietä Irlannille rajoitettu itsehallinto. Vuonna 1879 kuollut Butt joutui pian jyrkemmän linjan kannattajien, erityisesti Charles Stewart Parnellin syrjäyttämäksi. Irlantilainen puolue perustettiin vuonna 1882 ja Parnell kehitti siitä keskitetysti johdetun, nykyaikaisen ja tehokkaan puolueen, joka sai suuren kannatuksen ja merkittävän poliittisen vaikutusvallan. Puolueen parlamenttiedustajat joutuivat vannomaan valan, jonka mukaan he noudattaisivat parlamentissa ja sen äänestyksissä puoluejohdolta saamiaan ohjeita. Puolueella oli myös toimiva piiriorganisaatio Irlannissa ja vuoden 1884 äänioikeusuudistus vahvisti sen asemaa entisestään. Puolueella oli 1880-luvun lopulla hallussaan 86 Irlannin kaikkiaan 103:sta edustajanpaikasta parlamentissa. Parnellin johdolla puolue asettui kannattamaan myös maareformia ja onnistui saamaan politiikalleen katolisen papiston tuen.
Irlantilainen puolue sai vuoden 1885 parlamenttivaaleissa vaa’ankieliaseman parlamenttiin ja sai siten taivuteltua liberaalien johtajan William Gladstonen tukemaan Irlannin itsehallintoa. Gladstone yritti pääministerinä ajaa home rule -lakia läpi kahdesti vuosina 1886 ja 1893, mutta parlamentti ei hyväksynyt sitä kummallakaan kerralla. Irlantilainen puolue liittoutui kuitenkin pysyvästi Englannin liberaalien kanssa, kun taas Irlannin unionisteista tuli konservatiivien liittolaisia.
Irantilainen puolue hajosi kahtia joulukuussa 1890 kysymykseen Parnellin johtajuudesta sen jälkeen kun Parnell oli menettänyt uskottavuutensa yksityiselämän skandaalin seurauksena. Kaikkiaan 45 parlamenttiedustajaa erosi IPP:n ryhmästä ja muodosti oman puolueen Justin McCarthyn johdolla. Ryhmään jäi 26 Parnellille uskollista edustajaa (niin sanotut parnelliitit). Vuoden 1892 vaaleissa alkuperäisen puolueen edustajamäärä putosi yhdeksään. Hajaannuksen aikana parnelliittien johtajana toimi Parnellin kuoleman (1891) jälkeen John Redmond ja ”anti-parnelliittien” johtajana McCarthyn kuoleman (1896) jälkeen John Dillon. Puolue saatiin yhdistettyä uudelleen Redmondin johdolla tammikuussa 1900. Irlantilainen puolue ei koskaan onnistunut täysin palauttamaan Parnellin aikana nauttimaansa kansansuosiota, sillä nuorempien nationalistien silmissä sen vanheneva johto alkoi vaikuttaa liian vanhoilliselta ja liian riippuvaiselta brittiläisestä poliittisesta järjestelmästä. Puolue sai kuitenkin vuonna 1910 uudelleen vaa’ankieliaseman parlamenttiin ja vuonna 1912 liberaalihallitus antoi kolmannen home rule -lakiesityksen, joka jäi täpärästi toteutumatta.
Päijätsalo
Päijätsalo on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Saari sijaitsee Tehinselän itärannassa Sysmän kirkonkylän edustalla Luotikkaan lahdensuulla. Saaren huippu ja länsirinteet kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa
Saari on 2,4 kilometriä pitkä, 1,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Se sijaitsee Tehinselän kaakkoisosassa Luotikkaaseen, Kuhanselälle ja Majutvedelle johtavan lahdensuun edessä. Lahteen laskee Tainionvirta ja Huittilanjoki. Saaren länsipuoli on saaretonta järvenselkää ja itäpuoli on tiheää saaristoa. Manner on lähellä saaren koillisrantaa, missä sijaitsee Sulkaanlahti. Lahdelle johtaa saaren pohjoispuolelta salmi, joka on kapeammillaan 70 metriä leveä, ja etelästä Uitonsalmi, joka on vain 50 metriä leveä. Pohjoisen salmen ylittää saarelle tuleva pengertie, jossa on lyhyt silta. Pohjoispuolella sijaitsee Suopelto ja sen venesatama. Saaren kaakkoispuolella työntyy manner lähelle Letkuniemenä, jonne on 400 metriä Miestensalmen ja Pirttisaaren yli. Letkuniemen ja Päijätsalon välissä sijaitsevat Pirttisaaren lisäksi vielä Rapasaari. Uittosalmen eteläpuolella salmensuun suojana on Hietasaari. Saaren pohjoispuolella sijaitsee Rehunlahden suulla lahden suojana oleva Aittosaari, jonka lähellä on lisäksi pieniä saaria. Veneilyn kannalta niistä tärkeimmät ovat Honkasaaret.
Saaren vakituinen asukasmäärä on pieni, mutta varhaisten, rannoille rakennettujen, vapaa-ajan asuntojen lisäksi saarella on suuri loma-asuntoalue, jossa on sekä kiinteitä että vapaa-ajan asuntoja. Niille tulee tie, joka haarautuu Suopellossa yhdystieltä 4131.
Luontoarvoja
Saarella on kaksi luonnonsuojelualuetta. Toinen on 21 hehtaarin kokoinen suojelualue, joka on sisällytetty osaksi Päijänteen kansallispuistoa, ja toinen on Päijänteen Osuuskunnan Metso-ohjelman kautta suojelema 10 hehtaarin metsäpalsta.
Ensimmäinen suojelualue perustettiin vuonna 1985 ja se on nykyään suojeltu luonnonsuojelulailla. Alue on Metsähallituksen hallinnassa ja se on osa Natura 2000-hanketta (21 hehtaaria, F10363001). Suojelualueen metsä on kuusivaltaista mustikkatyypin kangasmetsää. Jyrkännealueella kasvaa myös mäntyä ja ranta-alueet kuusta ja koivua. Puusto on suomalaisittain vanhaa ja joukossa on jo lahopuuta. Alueen linnustoon kuuluu ikimetsien lajeja, kuten esimerkiksi pikkusieppo, palokärki, pohjantikka ja idänuunilintu. Alueella tavataan myös metso, viirupöllö, kuhankeittäjä ja tiltaltti. Kasvilajeissa on sellaisia lajeja kuin vuorimunkki, liuskaraunioinen, metsälehmus, karvakiviyrtti, kalliokohokki, isomaksaruoho, kissankäpälä ja kangasajuruoho.
Saarelle, ja osin myös suojelualueelle, on rakennettu ja merkitty 4,1 kilometriä pitkä kävelyreitistö. Saaren rannassa Pyydysniemessä on nuotiopaikka, jossa on polttopuita liiterissä.
Historiaa
Vuoden 1880 purjehduskartassa on saaren nimi merkitty ja sen vuori piirretty selvästi johtuen Suopellon satamasta. Laivaliikenne kävi satamassa tuomassa ja ottamassa matkustajia ja tavaraa. Pyydysniemeen on merkitty kummeli. Saaren eteläpuolella virtasi Miestensalmi, joka tuli Luolikasta (Luotikasta).
Vuoden 1920 taloudellisessa kartassa on saaressa viisi peltopalstaa: Lehtoniemessä, Päijälässä, vuorten juurella keskellä saarta ja saaren kaakkoisosassa. Vuorten juurella ollut pelto on raivattu suon ympärille. Saaren viljelyn osalta tilanne oli säilynyt samanlaisena kuin vuosien 1935 ja 1942 taloudellisissa kartoissa. Vuoden 1969 peruskartoissa on saaren pohjoisosassa kolme maatilaa. Suurimpia peltopalstoja oli laajennettu, mutta suolla ollut pelto on enää niittynä ja sekin on metsitetty myöhemmin. Saaren rannoille on rakennettu muutama vapaa-ajan asunto. Saarella ei ole teitä eikä niitä myöskään tule saarelle, mutta saarella risteilee joitakin polkuja. Polkuja on eniten korkeimman vuorenhuipun ympärillä, missä sijaitsee näkötorni. Vuoden 1985 kartassa on saaren itärannoille rakennettu mökkejä ja niille tiet saarelle tulevalta sillalta. Varsinainen suurempi mökkikylä on perustettu vuosituhannen vaihteen aikoihin ja sitä rakennetaan edelleen.
Päijätsalon näkötornia käytettiin sotavuosien 1939–1944 aikana lennonvalvontatehtävissä.
Aiheesta muualla
61.48°N, 25.58°W
Yhdysvaltain sotaministeri
Yhdysvaltain sotaministeri (, ennen itsenäistymistä Secretary at War) oli Yhdysvalloissa vuoteen 1947 asti käytössä ollut ministerinvirka. Sotaministerin tehtävänä oli johtaa Yhdysvaltain sotaministeriötä, joka vastasi aluksi kaikista Yhdysvaltain sotilasasioista. Sotaministeriön tehtäviä karsittiin kuitenkin jo vuonna 1789, kun laivastoon liittyvät asiat siirrettiin uudelle Yhdysvaltain laivastoministeriölle. Sotaministerin nimitti Yhdysvaltain presidentti senaatin suostumuksella.
Sotaministerin virka lakkautettiin vuonna 1947, kun sodankäyntiin liittyviä ministerinvirkoja uudistettiin. Sotaministerin tilalle tulivat armeijaministeri ja ilmavoimaministeri. Vuonna 1949 armeija-, ilmavoima- ja laivastoministerit luopuivat paikastaan presidentin kabinetissa, jossa niitä siitä eteenpäin on edustanut yhteisesti Yhdysvaltain puolustusministeri.
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 2011
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2011 toisen kerran itsenäisinä kilpailuina. Kilpailut käytiin Italian Torinossa 8.–13. maaliskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Krenek Motorsport
Krenek Motorsport on tšekkiläinen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1996 entinen saksan STT Championship sarjan mestari Josef Krenek. Talli on kilpaillut mm. vakioautoluokissa, Eurocup Formula Renault ja Formula Renault NEC sarjoissa. Talli on voittanut Formula Renault LO luokan mestaruuden vuonna 2007. Nykyään talli kilpailee Formula Renault NEC-sarjassa.
Kanadansorsimo
Kanadansorsimo (Glyceria canadensis) on monivuotinen heinälaji sorsimoiden suvussa. Se on ulkonäöltään kuten viirusorsimo (Glyceria nervata), mutta kasvaa keskimäärin korkeammaksi ja lehtitupet ovat kärjestään avoimia. Myös röyhyn tähkylät ovat vihreitä, yli 4,5 mm pitkiä ja sisältävät neljästä kymmeneen kukkaa. Kanadansorsimoa esiintyy Pohjois-Amerikassa. Se on hyvin harvinainen märille kasvupaikoille vakiintunut uustulokas Uudellamaalla Suomessa.
Vehoniemenharju
pienoiskuva|Ilmakuva Vehoniemenharjusta.
Vehoniemenharju on Kangasalla, Roineen ja Längelmäveden välissä, Kaivannon kanavan eteläpuolella sijaitseva harju. Se on osa pitkää harjuketjua, johon kuuluvat myös Keisarinharju, Kuohunharju, Kirkkoharju ja Tampereen Pyynikinharju. Vehoniemen pohjoispuolella sijaitsee Roineen ja Längelmäveden yhdistävä Kaivannon kanava, joka erottaa Vehoniemenharjun Keisarinharjusta. Harjujakso jatkuu kaakkoon Pälkäneen puolelle Isokankaana, jolla on useita suppia eli lukkoja. Myös Vehoniemenharjulla on suppa, jossa sijaitsee pieni Uhkainlampi. Vehoniemenharjun korkein kohta on 135 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vehoniemenharjun päällä kulkeva tie oli aikanaan osa historiallista kulkureittiä Hämeestä Pohjanmaalle. 1930-luvulla tiestä tuli osa Hämeenlinnan ja Tampereen välistä valtatie 3:a ja Tampereen ja Lahden välistä valtatie 12:ta. Toisen maailmansodan jälkeen valtatie rakennettiin uudelleen harjun pohjoissivulle, jossa se seuraa Längelmäveden rantaa. Tällöin vanha tie jäi yksityistieksi.
Suuri osa harjua on luonnonsuojelualuetta, ja sinne on tehty luontoreittejä. Harjun päällä sijaitsi vuonna 1928 rakennettu, rakennusmestari Heikki Tiitolan suunnittelema retkeilymaja- ja ravintolarakennus, joka oli varsinkin 1930-luvulla suosittu automatkailukohde. Majalla vierailivat mm. Norjan kruununprinssi Olavi vuonna 1936, presidentti Kyösti Kallio vuonna 1938 sekä pääministeri Jukka Rangell ja Saksan salaisen poliisin Gestapon päällikkö Heinrich Himmler vuonna 1942. Retkeilymaja oli vuosina 1938–1967 Suomen Matkailuliiton ja viimeisinä vuosinaan yksityisten ravintolayrittäjien omistuksessa. Ravintolatoiminta loppui vuonna 1980, minkä jälkeen ränsistynyt rakennus purettiin nykyisen automuseon tieltä.
Pohjanmaan rata
thumb|right|Pohjanmaan rataa Kauhavan ratapihalla. Pohjanmaan rata (myös Oulun rata) on Suomen rataverkon pääradan osuus Seinäjoelta Ouluun. Pohjanmaan rata on Pohjois-Suomen elinkeinoelämän kannalta ratkaisevassa asemassa sekä tavara- että henkilöliikenteen osalta. Rataosan pituus on 334,8 kilometriä.
Rataosuuteen kuuluvaksi mielletään joissakin yhteyksissä myös Parkanon ratana tunnettu oikorata Tampereelta Seinäjoelle. Käsitteenä Pohjanmaan rata on kuitenkin paljon oikorataa vanhempi.
Historia
Pohjanmaalle ehdotettiin rautatien rakentamista ensimmäistä kertaa jo vuosien 1863–1864 valtiopäivillä, mutta ehdotus ei saanut kannatusta. Erilaisia linjausvaihtoehtoja Pohjanmaan radalle oli useita. Eräs vaihtoehto oli linjata rautatie Seinäjoelta Pietarsaaren–Kokkolan–Raahen kautta Ouluun. Vuoden 1872 valtiopäivillä oli kuitenkin esillä vaihtoehto, jossa rata olisi kulkenut reittiä Tampere – Kyröskoski (Hämeenkyrö) – Kankaanpää – Kauhajoki – Ilmajoki – Välimaa (Seinäjoki) – Rantsila – Temmes (Tyrnävä) – Oulu. Vaasaan eli silloiseen Nikolainkaupunkiin oli tarkoitus rakentaa sivuraide Välimaalta. Keskisen Suomen päärata olisi puolestaan kulkenut Taavetista (Luumäki) Mikkelin kautta Jyväskylään ja sieltä Välimaalle. Valtiopäivien päätöksellä rata rakennettiin lopulta kuitenkin sisämaan kautta. Tähän vaikutti suurelta osin se, että tuolloin merkittävät merenkulkukaupungit Raahe ja Pietarsaari eivät halunneet rahdista kilpailevaa rautatietä kaupunkiin.
Rautatie toi tullessaan monessa kunnassa rakennemuutoksen, kun uudet elinkeinot syntyivät radan varrelle ja asemien ympärille.
Oulun asemalta Toppilan satamaan johtavan osuuden rakennustöiden yhteydessä rakennettiin Oulujoen ylittävä Rautasilta, joka oli valmistuessaan Pohjoismaiden pisin teräsristikkosilta.
Sähköistys
Päärata sähköistettiin 1970- ja 1980-luvuilla kolmessa osassa:
Ihmissatama
Ihmissatama on vuonna 2008 ilmestynyt John Ajvide Lindqvistin romaani. Sen julkaisi Ordfront. Suomenkielinen käännös julkaistiin vuonna 2008 Jaana Nikulan kääntämänä ja Gummeruksen kustantamana.
Pohjanmaan rata
Eskolan metsärata
Eskolan metsärata eli Pikkurata oli Metsähallituksen omistama 750 millimetrin raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu metsärautatie. Sievin, Kannuksen, Toholammin, Reisjärven ja Lestijärven kuntien alueella sijainnut rata alkoi Eskolan rautatieasemalta valtion radan vierestä ja jatkui valtion metsissä pisimmillään 68 kilometrin matkan. Kaksihaaraisen pääradan lisäksi radalla oli useita väliaikaisia pistoja, jotka rakennettiin talveksi jäätyneiden soiden päälle. Tämä Suomen pisin ja pitkäaikaisin metsärata oli käytössä 1920–1961 ja sitä pitkin kuljetettiin yli kaksi miljoonaa kuutiometriä puutavaraa.
Ihmissatama
Juoni
Andersin perhe päättää lähteä lomamatkalle Tukholman edustalla sijaitsevalle Domarön saarelle. Saaren asukkaat kertovat, että saari on kirottu ja kehottavat perhettä lähtemään pois. Perhe päättää kuitenkin jäädä. Eräänä kauniina talvipäivänä Anders ja hänen vaimonsa Cecilia ovat retkeilemässä saarella kuusivuotiaan tyttärensä Majan kanssa. Pian Maja näkee jotakin kummallista jäällä ja päättää mennä isänsä luvalla tutkimaan asiaa. Viiden minuutin kuluttua Maja on kadonnut jäälle, jälkiä jättämättä. Lapsen menetys johtaa lopulta siihen, että Anders ja Cecilia eroavat.
Kahden vuoden päästä pahasti alkoholisoitunut Anders päättää palata kirotulle Domarön saarelle. Eräänä päivänä hän löytää pöytään kaiverretun viestin ”KANNA MNUA” ja epäilee viestin olevan tyttäreltään, joka on yhä elossa jossakin. Samanaikaisesti Domarössa tuhotaan postilaatikkoja ja talot palavat maan tasalle. ”KANNA MNUA” -viesti alkaa ilmestyä myös muihin paikkoihin. Anders alkaa tutkia asiaa löytääkseen tyttärensä ja saa tietää yllättäviä asioita.
Pohjanmaan rata
Ristonahon rata
Ristonahon rata oli sivurataosuus Vihannin rautatieasemalta Lampinsaaren kylässä sijaitsevalle Ristonahon ratapihalle. Rataosuuden pituus oli 11,5 kilometriä, ja se palveli Outokumpu Oyj:n Vihannin kaivoksen kuljetustarpeita vuosina 1954–1992. Liikenne rataosalla lakkautettiin kaivoksen lopettamisen myötä 1992 ja rata purettiin tarpeettomana. Nykyisin ratapenger on käytössä ajotienä.
Peruskorjaus
Vuonna 2007 rataa ryhdyttiin peruskorjaamaan ja samalla rakentamaan rinnakkaista rataa joillekin rataosille. Vuonna 2010 Kiviniemen hallitus päätti Kokkola-Ylivieska-kaksoisraiteen rakentamisesta. Koska kyseinen rataosuus on hyvin vilkkaasti liikennöity, perusparannuksen myötä radan kapasiteettia voidaan lisätä. Hankkeen kustannusarvioksi asetettiin 880 miljoonaa euroa. Hankkeen oli määrä valmistua vuoden 2017 lopussa.
Peruskorjauksen osittain valmistuttua radalla liikennöivä VR nopeutti Helsingin ja Oulun välistä junayhteyttä vajaasta 6 tunnista vajaaseen 5½ tuntiin joulukuussa 2016. VR arvioi pystyvänsä nopeuttamaan junayhteyttä 5 tuntiin vuonna 2017 peruskorjauksen lopullisesti valmistuttua. Pohjanmaan radan peruskorjaus valmistuikin suunnitelman mukaan 2017, mutta aikataulun mukaisia nopeuksia ei kuitenkaan koskaan nostettu, koska Riihimäki-Tampere-välille alkoi tulla työmaista johtuvia nopeusrajoituksia jo syyskuussa 2016.
VR nopeutti aikataulun mukaisia nopeuksia Helsingistä Ouluun nopeimmillaan 5 tuntiin ja 13 minuuttiin 15. joulukuuta 2019. Myös matka Rovaniemeltä Helsinkiin nopeutuu parhaimmillaan jopa tunnilla.
Pekka Airaksinen (muusikko)
Pekka Airaksinen (21. elokuuta 1945 Helsinki – 6. toukokuuta 2019 Loimaa) oli suomalainen yrittäjä, elektronisen musiikin säveltäjä ja muusikko ja taidemaalari. Hän oli Sperm-yhtyeen toinen perustaja ja Helsingin underground-liikkeen keskeisiä vaikuttajia.
Ura
Airaksisen tuotantoon kuului satoja tunteja sävellyksiä, useita konsertteja sekä satoja maalauksia, lisäksi eeppisiä runoelmia ja näkytarinoita. Hän perusti myös buddhalaisen uskonnollisen yhdyskunnan nimeltä Buddhalainen Dharmakeskus, jonka yhteydessä hän harjoitti kustannustoimintaa ja perusti kaksi meditaatioretriittikeskusta. Hän omisti laajan kokoelman tiibetiläistä ja buddhalaista taidetta, jota on esillä Alastarolla Tiibetin taiteen keskuksessa. Meditaatio-opettajana hän käytti henkistä vihkimysnimeään Maitreya.
Airaksinen ei 1970-luvun jälkeen pitkään aikaan juuri musisoinut julkisuudessa, mutta 2000-luvulla hän aktivoitui tässä suhteessa uudelleen ja esiintyi useissa eri free jazz -kokoonpanoissa sekä kokeellisen musiikin festivaaleilla. Vuonna 2003 hän piti oman konsertin Avanto-festivaaleilla Helsingissä.
Airaksinen kirjoitti myös proosarunoja, joita julkaistiin esim. Kulttuurilehti Genesiksessä. Odo-meditaatioharjoituksia julkaisi One Point Life vuonna 2014 kirjassa nimeltä Odo, tie ties minne. Niitä Airaksinen itse piti tärkeimpänä saavutuksenaan, vaikkakaan ne eivät olleet hänen kuollessaan tulleet kovin tunnetuiksi.
Diskografia
Omakustanteita
Kaitaa
pienoiskuva|[[Hannusjärvi]] pienoiskuva|[[Finnevikinsilta]] pienoiskuva|Suomenojan pienvenesatama
Kaitaa on noin 6 000 asukkaan kaupunginosa eteläisessä Espoossa Länsiväylän eteläpuolella. Etelässä se rajautuu Suomenlahteen.
Kaitaa on pääosin pientaloaluetta, mutta Iivisniemen osa-alueella on myös kerrostaloja. Alueella sijaitsee Hannusjärven virkistysalue. Kaitaan osa-alueet ovat Finnoo, Hannus, Hannusjärvi, Hyljelahti, Iivisniemi ja Kaitamäki.
Maantiede
Kaitaa sijaitsee Espoonlahden suuralueen kaakkoisosassa. Se rajoittuu lounaassa Soukkaan, luoteessa Espoonlahteen, pohjoisessa Nöykkiöön, idässä Matinkylään ja etelässä Suomenlahteen. Iivisniemen kerrostalolähiö sijaitsee osapuilleen Kaitaan keskellä. Finnoo puolestaan sijaitsee Kaitaan ja Nöykkiön itäosissa; se ei ole virallinen kaupunginosa.
Kaitaan edustalla sijaitseva Granholmenin saari kuuluu Soukkaan. Kuusihehtaarinen Ryssjeholmenin saari puolestaan kuuluu Kaitaaseen. Ryssjeholmenin pohjoispuolella sijaitsevan parihehtaarisen Pirisaaren halki kulkee Kaitaan ja Matinkylän raja.
Kaitaan kallioperä on suurimmaksi osaksi punertavaa mikrokliinigraniittia, kuten kaikkialla Etelä-Espoossa. Iivisniemen alueella kulkee kapeahko itä–länsisuuntainen amfiboliitti- ja sarvivälkegneissiesiintymä. Maaperältään Kaitaa on muinaista merenpohjaa, jossa merivesi on huuhtonut selänteiden lakialueet paljaiksi kallioiksi ja laaksoihin on muodostunut paikka paikoin paksuja savikerroksia. Iivisniemen lähiö sijaitsee siltti- ja hiekkakerroksen päällä, jonka paksuus on enimmäkseen korkeintaan kolme metriä.
Kaitaan luoteisosassa sijaitseva Hannusjärvi on Manner-Espoon ainoa Länsiväylän eteläpuolinen järvi. Matalaa Hannusjärveä ympäröi selänneryhmä, jonka korkeimmat kohdat kohoavat 30–40 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaitamäki, Rullavuori ja Ourivuori muodostavat pienen selännevyöhykkeen Kaitaan eteläosaan. Näiden rinteiden ja Iivisniemen välissä sijaitsee itä–länsisuuntainen kapea Kaitaanlaakso, joka on entistä peltomaata. Kaitaan itäosa eli Finnoo on enimmäkseen laaksoa. Finnoon allas sijaitsee Kaitaan kaakkoisosassa.
Kaitaan pienilmastoon vaikuttaa eniten sijainti meren rannalla. Meri vähentää vuodenaikojen ja vuorokaudenaikojen lämpötilavaihteluja ja nostaa ilman suhteellista kosteutta. Kaitaanlaakson puistoalueelle ja Iivisniemen pitkänomaisiin kerrostalorivistöihin muodostuu toisinaan tuulensolia. Laajat avokalliot varastoivat auringosta säteilevää lämpöä, niiden paljaat ja kaltevat etelärinteet saattavat olla jopa paahteisia.
Historia
Kaitaa-nimen alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Se saattaa palautua talonnimeen Kait, josta nyttemmin jo maatunut merenlahti Kaitviken sai nimensä. Kaitalahti-nimi muodostettiin 1971 Kaitviken-nimestä, mutta sitä lienee käytetty ensimmäisen kerran 1200-luvun tienoilla ja talonnimi Kait puolestaan saattaa palautua suomenkieliseen Kaitalahti-nimeen, joka jäi pois käytöstä pitkäksi aikaa. Muun Uudenmaan rannikon tavoin Kaitaan alue on aikoinaan muuttunut muuttoliikkeen seurauksena suomenkielisestä ruotsinkieliseksi kunnes 1900-luvulla tapahtui jälleen voimakas suomenkielistyminen, niin ikään muuttoliikkeen vaikutuksesta.
Lahti oli alkuaan muodoltaan kaita, ja nimi jäi käyttöön vaikka se maankohoamisen seurauksena menettikin kaidan muotonsa. Ennen 1970-lukua myös suomea äidinkielenään puhuvat käyttivät lahdesta Kaitviken-nimeä. Aikakirjoihin ei ole merkitty, muodostiko nimitoimikunta 1970-luvun alussa Kaitalahti-nimen palauttamalla muinaisen nimen vai tehtiinkö se mukailemalla ruotsinkielistä Kaitviken-nimeä.
Vakinaisen asutuksen historia nykyisen Kaitaan alueella ulottuu rautakauteen vuoden 1000 kieppeille. 1600-luvun lopulla nyky-Kaitaan koillisosaan perustettiin Finnon kartano, josta ei enää ole näkyviä jälkiä. Sen 1952 valmistuneen viimeisen päärakennuksen alueella on puutarhamyymälä ja Länsiväylälle Helsingin suuntaan liikennettä syöttävä moottoritieliittymä.
Kaitaan eteläosaan Suomenlahden rannalle kohosi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa arkkitehtonisesti merkittäviä huviloita, kuten Villa Rulludd ja Marjaranta.
Väestö
Kaitaa on harvempaan asuttua kuin Suur-Espoonlahti keskimäärin ja huomattavasti harvempaan asuttu kuin itänaapurinsa Matinkylä. Vuodenvaihteessa 2021/2022 Kaitaan väkiluku oli noin 5 800. Väestön painopiste on Iivisniemessä. Länsimetron rakentamisen myötä väestön määrä ja painopisteet muuttuvat olennaisesti. Finnoon osa-alueelle rakennetaan tiivis, urbaani alue tornitaloineen ja myös Iivisniemen rakennuskantaa lisätään. Kaitaan väkiluvun on määrä moninkertaistua.
Kaitaan lounaisin kolkka eli Riilahti nivoutuu yhteen Ala-Soukan kanssa: Ala-Soukan ostoskeskus kirjastoineen sijaitsee muutaman minuutin kävelymatkan etäisyydellä Kaitaan lounaisosan omakotitaloista. Hanikka luontopolkuineen sijaitsee välittömästi Riilahden eteläpuolella.
Koulut
Kaitaan alueella toimii kolme oppilaitosta. Iivisniemen koulussa toimivat luokat 1–6 ja Kaitaan koulussa luokat 7–9. Kaitaan lukio antaa ylioppilastutkintoon tähtäävää opetusta. Kaitaan koulussa ja Kaitaan lukiossa osa oppilaspaikoista on varattu kuvataidepainotukseen pyrkiville oppilaille.