cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaki (1944)
Kaki oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Google Lens
Ominaisuudet
Google Lensin avulla voi etsiä tietoa kohteista ja paikoista puhelimen kameran avulla. Sillä voi myös kääntää tekstiä. Alun perin Google Lensiä pystyi käyttämään ainoastaan Google Pixel -puhelimissa, mutta tuli myöhemmin saatavaksi muihinkin Android-puhelimiin. Google Lens on tullut myös IPhone-puhelimiin ja IPad-tabletteihin.
Kaki (1944)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 11. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 5. maaliskuuta 1945.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 4. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Yhdysvalloille.
Hagi (1944)
Hagi oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 16. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
Google Allo
Google Allo oli Googlen kehittämä pikaviestintäohjelma, joka esiteltiin I/O 2016 -tapahtumassa. Se oli saatavilla Androidille ja iOS:lle.
Peugeot 204
Automallin edeltäjä oli Peugeot 203. Sen seuraajaksi tuli Peugeot 304.
Google Allo
Ominaisuudet
Google Allo tarjosi tekstimuotoisten viestien lisäksi mahdollisuuden koristella viestejä tarroilla ja käyttäjän omilla piirroksilla. Allo tuki englanniksi Google Assistant -virtuaaliavustajaa ja Smart Reply -toimintoa. Smart Reply ehdottaa valmiita vastauksia käyttäjälle lähetettyihin viesteihin ja kuviin. Allo tuki viestien päästä päähän -salausta, mutta se ei ole oletusarvoisesti käytössä. Salaamattomat viestit lähetetään Googlen palvelimelle. Allo toimi vain yhdellä laitteella kerrallaan.
Shii (1945)
Shii oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. syyskuuta 1944. Se laskettiin vesille 13. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 13. maaliskuuta.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutettuja sotilaita takaisin Japaniin. Alus luovutettiin 5. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Lasse Nieminen
Seuraura
Nieminen oli JyP HT:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa 17-vuotiaana I-divisioonassa kaudella 1983–1984. Kaudella 1984–1985 Nieminen pelasi siellä 16 runkosarjaottelua. JyP HT nousi kauden päätteeksi SM-liigaan, jossa hänen tulokaskautensa 1985–1986 toi 31 runkosarjaottelussa tehot 4+9=13. Neljännen SM-liigakautensa 1988–1989 päätteeksi Nieminen voitti SM-hopeaa.
Kaudeksi 1990–1991 Nieminen siirtyi Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle maan II-divisioonan Tranås AIF:ään. Hän oli tehoilla 43+27=70 joukkueen paras pistemies. Nieminen sijoittui koko sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain Nyköpings Hockeyn Scott Sanders sekä pistepörssissä kuudenneksi. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi taas JyP HT:hen, jossa Nieminen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 1994–1995 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+15=33, joilla Nieminen oli JyP HT:n paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 1996–1997 hän palasi Tranåsiin pelaamaan Ruotsin I-divisioonaa.
Nieminen palasi kaudeksi 1997–1998 taas JYPiin. Hän toimi joukkueen varakapteenina. Kaudeksi 1998–1999 Nieminen jatkoi uraansa kotikaupungissaan I-divisioonajoukkue Diskoksen paidassa. Hän oli tehoilla 18+26=44 joukkueen toiseksi paras pistemies Pasi Sinikunnaksen jälkeen. Kesken seuraavan kauden 1999–2000 Nieminen siirtyi Ruotsin II-divisioonan Halmstad Hammersiin. Hänen pelaajauransa päättyi toistaiseksi tähän, mutta Nieminen palasi kaukaloihin vielä vuonna 2005, jolloin hän pelasi Australian AIHL-liigan Adelaide Avalanchessa. Nieminen eteni joukkueen kanssa finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin Newcastle North Stars lukemin 1-3.
Maajoukkueura
Suomen A-maajoukkuetta Nieminen edusti Deutschland Cupissa vuonna 1993.
Uran jälkeen
Kaudella 2015–2016 Nieminen toimi JYPin B2-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajana. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi seuran C-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajaksi.
Muuta
Niemisen pikkusisko Riikka Sallinen kuului Naganon olympiakisojen 1998 naisten jääkiekon pronssijoukkueeseen ja hänet on valittu ensimmäisenä eurooppalaisena naispelaajana IIHF Hall of Fameen. SM-liigakiekkoilija Mika Välilä oli Niemisen lanko Riikan aviomiehenä ollessaan. Lassen ja Riikan veli Juha on pelannut pesäpalloa, kuten myös sisarusten isä Eero Nieminen.
Huến taistelu
Tausta
thumb|vasen|Huến kaupunki satelliittikuvassa. Huến kaupunki oli Vietnamin pääkaupunki aina vuoteen 1945 saakka, jolloin keisari Bảo Đại lähti maanpakoon Pariisiin. Kaupungin historia teki siitä arvokkaan symbolisen kohteen Pohjois-Vietnamin armeijalle ja Vietkongille, ja kaupungin valtauksen toivottiin herättävän yleisen kapinan Etelä-Vietnamissa. Huế sijaitsi muutaman kilometrin päässä rannikolta ja noin sata kilometriä etelään Etelä- ja Pohjois-Vietnamia erottaneelta demilitarisoidulta rajavyöhykkeeltä. Kaupungissa oli ennen taistelujen alkamista noin 140 000 asukasta. Kaupungin sitadelli oli rakennettu vuonna 1802, ja sitä ympäröi vallihauta ja noin yhdeksän metriä korkea muuri. Sitadellin muurien itäpuolella oli tiheään rakennettu Gia Hoin kaupunginosa. Sitadelli sijaitsi kaupungin kahtia jakavan Parfyymijoen pohjoisrannalla. Etelärannalla sijaitsi Huến uudemmat kaupunginosat, sairaala ja vankila.
Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin hyökkäys
thumb|vasen|Haavoittunutta merijalkaväen sotilasta hoidetaan Huến taistelujen aikana. Hieman ennen Tet-hyökkäyksen alkua vuonna 1968 Vietkong ja Pohjois-Vietnamin armeija olivat keskittäneet kaupungin ympärille 10 000 sotilasta, jotka aloittivat hyökkäyksen kaupunkiin kello kahden aikoihin aamuyöllä 31. tammikuuta. Harhautuksena Etelä-Vietnamin sotilaiksi naamioituneet pohjoisvietnamilaiset valtasivat kaupungin sitadellin länsiportin, jonka kautta joukot etenivät keisarilliseen kompleksiin. Vietkongin jäseniä oli lisäksi soluttautunut kaupunkiin jo ennen hyökkäyksen alkamista. Samaan aikaan heidän muut joukkonsa etenivät uuteen kaupunginosaan kaupungin läpi kulkevan joen etelärannalla. Kaupunki oli puolustettu heikosti. Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin joukot valtasivat nopeasti tärkeimmät kohteensa kaupungissa, kuten kaupungin vankilan, jonne oli säilötty 2 000 poliittista vankia ja 400 sotavankia. Vietkongin lippu nostettiin kaupungin sitadellin ylle aamunkoittoon mennessä.
Pieni joukko amerikkalaisia sotilasneuvonantajia oli kuitenkin linnoittautunut Huến liikekeskustaan MACV:n tukikohtaan, ja etelävietnamilaisen 1. divisioonan oli torjunut sitadellissa sijainneeseen pääesikuntaansa kohdistuneen hyökkäyksen. Lisäksi etelävietnamilaiset tiedustelujoukot pitivät hallussaan Tây Lộcin lentoasemaa. 1. divisioonan komentaja kenraali Ngô Quang Trưởng määräsi lopulta tiedustelujoukot puolustamaan divisioonan esikuntaa, mutta tästä huolimatta vaikutti aluksi siltä, etteivät hänen joukkonsa pystyisi jatkamaan vastarintaa kovin pitkään.
Takaisinvaltaus
thumb|Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaita etenemässä Huến kaduilla taistelun loppupuolella. Amerikkalaisilla oli sijoitettuna merijalkaväen joukkoja Phú Bàin lentoasemalla noin 16 kilometrin päässä Huếsta, ja ne määrättiin tukemaan joukkoja kaupungissa. Muita reservin joukkoja ei tahdottu aluksi käyttää, koska kenraali William Westmoreland uskoi Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin joukkojen hyökkäävän pian Khe Sanhiin.
Yhdysvaltalaisten etenemistä kohti Huếta hidastivat merkittävästi vastahyökkäykset ja rakettituli. Panssarivaunujen tukeman merijalkaväen onnistui kuitenkin lopulta saapua MACV:n tukikohdalle etelästä iltapäivään mennessä. Merijalkaväki eteni edelleen kaupunkia halkovan joen etelärannalle, jossa he yrittivät ylittää joen ylittävän sillan. Vihollisen tuli pakotti heidät vetäytymään takaisin tukikohdalle, joka piiritettiin yöllä. Aamulla 1. helmikuuta amerikkalaiset ja etelävietnamilaiset olivat koonneet täydennyksiä kaupungin ympärille ja aloittivat etenemisen tuntematta hyvin vietkongin tai pohjoisvietnamilaisten joukkojen kokoa tai niiden asemia. MACV:n tukikohdassa piiritetyt joukot yrittivät turhaan vallata asemia liikekeskustassa, ja etelästä saapuvia täydennyksiä hidastivat ankarat katutaistelut. Joen pohjoispuolella sitadelilla etelävietnamilaiset eivät olleet saaneet lainkaan täydennyksiä, mutta heidän onnistui silti murtaa piirityksensä ja vallata uudelleen lentoasema, jolloin heitä saatettiin täydentää helikoptereilla.
Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin asema kaupungissa alkoi hitaasti muuttua entistä tukalammaksi, ja paikallinen esikunta pyysi Hanoista lupaa vetäytyä kaupungista. Ne saivat kuitenkin määräyksen jatkaa taistelua muualla Etelä-Vietnamissa tehtyjen hyökkäysten tukena. Joukoille luvattiin kuitenkin täydennyksiä, joita Pohjois-Vietnamin ilmavoimien onnistui pudottaa kaupunkiin huonosta säästä ja vihollisen ilmaylivoimasta huolimatta Iljušin Il-14 -lentokoneilla, joista neljä menetettiin lentojen aikana.
Sumire (1945)
Sumire oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Huến taistelu
Takaisinvaltaus
Amerikkalaiset olivat aluksi päättäneet olla käyttämättä ilmapommituksia ja tykistöä säästääkseen kaupungin siviiliväestöä ja sen historiallisia rakennuksia, mutta päätös kumottiin, kun kaupunkiin etenevien joukkojen eteneminen osoittautui helmikuun alkupuolella hitaaksi. Ajoittain joukot etenivät vain parisataa metriä päivittäin, ja molemmat osapuolet käyttivät katutaistelujen aikana kyynelkaasua. Amerikkalaisten ilmaiskuja hankaloittivat pitkään monsuunipilvet, jotka rakoilivat 21. helmikuuta. Ilmaiskujen mahdollistuminen merkitsi käännekohtaa taistelussa, ja heti niiden alettua Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin joukot menettivät suurimman osan sitadellin alueesta. Viimeiset joukot sitadellin kaakkoisosassa määrättiin vetäytymään yön pimeydessä. Viimeiset operaatiot sitadellin ja uuden kaupungin alueella toteutettiin 25. helmikuuta, ja Huế julistettiin virallisesti turvalliseksi 2. maaliskuuta.
Sumire (1945)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 26. maaliskuuta 1945.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se kuljetti 1. joulukuuta alkaen kotiutuvia sotilaita Japaniin. Alus luovutettiin 20. elokuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle. Miehistö upotti aluksensa jo samana vuonna.
Huến taistelu
Seuraukset
thumb|Vietnamilaiset siviilit pakenevat taisteluja. Huến taistelu oli pisin ja verisin Tet-hyökkäyksen taisteluista. Sitadelli, puolet Huến liikekeskustasta ja lähes kaikki kaupungin historialliset kohteet tuhoutuivat taistelujen aikana. Molemmat osapuolet kärsivät huomattavia tappioita. Yhdysvaltain maavoimat menetti 74 miestä kaatuneina ja 507 haavoittuneina ja merijalkaväki vastaavasti 147 kaatuneina ja 857 haavoittuneina. Etelä-Vietnamin tappiot olivat 384 kaatunutta ja 1 830 haavoittunutta. Pohjois-Vietnam ja Vietkong menettivät kaatuneina yli 5 000 miestä ja tuntemattoman määrän haavoittuneina. Lisäksi amerikkalaiset ja etelävietnamilaiset ottivat 89 sotavankia.
Vietkongin jäsenet olivat surmanneet kaupungissa vihollisikseen mieltämiä ihmisryhmiä, kuten ulkomaalaisia, uskonnollisia tai poliittisia johtajia sekä muita ”taantumuksellisia elementtejä”. Sodan ensimmäiset siviiliuhrien joukkohaudat löydettiin 26. helmikuuta, ja niissä oli 2 810 henkilön ruumiit. Joidenkin tutkijoiden mukaan surmattujen määrä saattaa olla jopa 5 700. Monet siviilit saivat lisäksi surmansa jäädessään eri osapuolten tulen väliin. Kaikkiaan 116 000 kaupungin asukasta oli jäänyt taistelun jälkeen kodittomaksi.
Charles Daniels
Charles Meldrum "Charlie" Daniels (24. maaliskuuta 1885 Dayton, Ohio – 9. elokuuta 1973 Carmel Valley Village, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimari ja seitsenkertainen olympiamitalisti.
Danielsin nimissä olivat aikanaan kaikki vapaauinnin maailmanennätykset 25 jaardista mailiin. Hän paransi omissa nimissään olleen 100 jaardin vapaauinnin maailmanennätyksen 56,0 aikaan 55,4 syyskuussa 1907 ja lukemiin 54,8 huhtikuussa 1910. 100 metrin vapaauinnissa hän ui maailmanennätykset 1.05,6 Lontoon olympialaisissa 1908 ja 1.02,8 New Yorkissa huhtikuussa 1910. 200 metrin vapaauinnissa hän teki ME:n 2.25,4 Pittsburghissa maaliskuussa 2011.
Daniels voitti 33 Yhdysvaltojen-mestaruutta. Helms Hall valitsi hänet Pohjois-Amerikan vuoden urheilijaksi 1909.
Sophie Piccard
Sophie Piccard (27. syyskuuta 1904 Pietari, Venäjä – 6. tammikuuta 1990 Fribourg, Sveitsi) oli venäläis-sveitsiläinen matemaatikko ja Sveitsin ensimmäinen naispuolinen professori.
Piccardin isä oli professori Eugène Piccard ja äiti opettaja ja kirjailija Eulalie Piccard (o.s. Guée). Sophie Piccard suoritti yliopistollisen tutkinnon Smolenskissa 1925 ja siirtyi sitten perheensä mukana Sveitsiin. Hän suoritti Lausannen yliopistossa lisensiaatin tutkinnon 1927 ja tohtorin tutkinnon 1929. Todennäköisyyslaskennan alaan kuuluva väitöskirja Sur les courbes binomiales oli Mirimanoffin ohjaama. Piccard työskenteli jonkin aikaa aktuaarina ja paikallisessa sanomalehdessä, mutta pääsi vuonna 1936 Neuchâtelin yliopiston osa-aikaiseksi korkeamman geometrian luennoijaksi. Hän oli 1938–1943 Neuchâtelin yliopiston korkeamman geometrian ylimääräinen professori ja luennoi lisäksi vakuutusmatematiikkaa ja todennäköisyysteoriaa. Vuosina 1943–1974 hän oli varsinainen professori.
Vuonna 1939 Piccard julkaisi kirjan Sur les ensembles de distances des ensembles de points d’un espace Euclidean, jossa hän käsitteli euklidisessa avaruudessa olevien pistejoukkojen parittaisten etäisyyksien muodostamaa joukkoa. Aiemmin Steinhaus, Sierpiński ja Ruziewicz olivat tutkineet tätä aihepiiriä jonkin verran, mutta suurin osa Piccardin kirjan tuloksista oli uusia. Hän julkaisi myös yli sata tutkimusartikkelia muun muassa joukko-opista, ryhmäteoriasta, lineaarialgebrasta, relaatioista ja matematiikan historiasta.
Gustave Vapereau
Vapereau oli vuonna 1842 Victor Cousinin sihteeri. Hän opetti 1842–1852 Toursissa filosofiaa ja 1847–1852 saksalaista kirjallisuutta, mutta hänet erotettiin vapaamielisten ajatustensa vuoksi. Hän opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä ja sai asianajajan oikeuden 1854. Keisarinvallan kaaduttua hänet valittiin prefektiksi Cantaliin vuosiksi 1870–1871 ja Tarn-et-Garonneen vuosiksi 1871–1873. Vuosina 1877–1888 hän oli kansanopetuksen ylitarkastaja.
Vapereau oli hakuteosten Dictionnaire universel des contemporains (1858, täydennysosa 1895) ja Dictionnaire universel des littératures (1876) toimittaja. Hän käsitteli aikakauden ranskalaista kirjallisuutta perustamassaan ja 1859–1869 julkaisemassaan vuosikirjassa L’année littéraire et dramatique. Hänen kirjallisuushistoriallinen pääteoksensa on Eléments d’histoire de la littérature française (1882–1886). Teoksessa L’homme et la vie (1896) hän julkaisi joukon kiinnostavia kirjoituksia ja maksiimeja.
Nashi (1945)
Nashi oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Kawasakin Koben telakalta osana vuoden 1944 hankintoja, ja sen köli laskettiin 1. syyskuuta 1944. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1945 ja se otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 15. maaliskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1968 koealukseksi, ja se poistettiin alusluettelosta 31. maaliskuuta 1971.
Antal Váradi
Antal Váradi (2. toukokuuta 1854 Závod, Unkari – 5. maaliskuuta 1923 Budapest, Unkari ) oli unkarilainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1898 Budapestin teatteriakatemian johtaja. Hän on kirjoittanut muun muassa murhenäytelmät Tamóra (1879), Szent Margit asszony (1897) ja Charitas (1899) sekä huvinäytelmän A tőr. Hän on julkaissut myös useita kokoelmia tunteikkaita ja hartaita runoja, joista varsinkin legenda-aiheiset ovat merkittäviä. Lisäksi Váradi on kirjoittanut muutamia romaaneja sekä johtamansa oppilaitoksen oppilaita varten oppikirjoja.
Paul Reynaud
Paul Reynaud (15. lokakuuta 1878 Barcelonnette – 21. syyskuuta 1966 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä toisen maailmansodan aikana vuonna 1940. Hän edusti keskustaoikeistolaista Alliance démocratique -puoluetta.
Reynaud oli koulutukseltaan lakimies ja palveli armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän oli edustajainkamarin jäsen vuosina 1919–1924 ja uudelleen vuodesta 1928. Vuosina 1930–1932 hän oli useassa lyhytikäisessä hallituksessa valtiovarain-, siirtomaa-asioiden sekä oikeusministerinä. Sen jälkeen Reynaud oli kuuden vuoden ajan sivussa hallituksista kannattaessaan lähes yksinään tiukkaa Saksan-vastaista politiikkaa ja sotilaallista varustautumista. Hän kannatti myös Charles de Gaullen ajatusta motorisoituun sodankäyntiin valmistautumisesta. Huhtikuussa 1938 oikeusministeriksi nimitetty Reynaud vastusti Britannian ja Ranskan myönnytyspolitiikkaa Saksan suhteen ja jopa erosi protestina omasta puoluestaan Münchenin konferenssin jälkeen. Toimiessaan valtiovarainministerinä marraskuusta 1938 maaliskuuhun 1940 Reynaud ajoi tiukkaa talouspolitiikkaa.
Sodan jälkeen Reynaud oli kansalliskokouksen jäsenenä vuosina 1946–1962 ja toimi lyhytaikaisesti ministerinä 1948 ja 1950. Hän yritti muodostaa toista hallitusta huonolla menestyksellä vuosina 1952 ja 1953. Reynaud oli myös viidennen tasavallan perustuslakia valmistelleen komitean puheenjohtajana.
Ryan M. Niemiec
Ryan M. Niemiec (s. 1974) on yhdysvaltalainen psykologian tohtori, joka toimii positiiviseen psykologiaan keskittyvän VIA Institute on Characterin (Cincinnati, Ohio) koulutusjohtajana sekä sivutoimisesti psykologian opettajana dosenttia vastaavassa asemassa (adjunct professor) Pennsylvanian yliopistossa ja Xavier Universityssä.
Niemiec suoritti alemman korkeakoulututkinnon Michiganin osavaltionyliopistossa keväällä 1997 (B.A. englannin kielestä ja B.A. psykologiasta). Sittemmin hän valmistui Forest Institute for Professional Psychology -instituutista maisteriksi (1999) ja tohtoriksi (2001) pääaineenaan kliininen psykologia (M.A. 1999, Psy.D. 2001).
Teoksia
Niemiec on julkaissut noin 50 vertaisarvioitua tai pyydettyä tieteellistä artikkelia ja useita oppikirjoja. Hänen kirjoittamia teoksiaan ovat:
Ducati 1299
1299 Superleggera
Marraskuussa 2016 Ducati alkoi myydä 1299 Superleggera -mallia 500 kappaleen verran. Se oli alkuperäisen 1199 Superleggeran (2014) seuraaja, mutta kevyempi itsekantavalla komposiittihiilikuiturungolla. Lisäksi pyörään oli rakennettu magnesium-moottorikotelo ja titaanikiinnittimet ja -pakoputket.
Kusunoki (1945)
Kusunoki oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Enoki (1945)
Enoki oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Kusunoki (1945)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1944. Se laskettiin vesille 8. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta.
Enoki (1945)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. tammikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta.
Palvelus
Alus vaurioitui korjauskelvottomaksi osuttuaan miinaan 26. kesäkuuta 1945 ja poistettiin alusluettelosta 30. syyskuuta. Hylky romutettiin 1948.
Seututie 515
Seututie 515 on Pohjois-Karjalassa kulkeva seututie. Tie kulkee Joensuun Uimaharjusta Kontiolahden Romppalaan. Tien kuntoluokka on hyvä. Keskivuorokausiliikenne seututiellä 515 oli vuonna 2006 noin 300 ajoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on 80 kilometriä tunnissa. Tie kulkee noin 100 asukkaan Ahvenisen kylän halki.
Kusunoki (1945)
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 17. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Britannialle.
Nälkäpeli (elokuvasarja)
Nälkäpeli on sarja tieteiselokuvia, jotka perustuvat Suzanne Collinsin samannimiseen kirjasarjaan. Elokuvasarja koostuu neljästä elokuvasta, joiden pääosissa ovat Jennifer Lawrence, Josh Hutcherson ja Liam Hemsworth. Vuonna 2020 kirjasarjaan, johon elokuvasarja perustuu, julkaistiin uusi kirja, ja vuonna 2022 kerrottiin uudesta tähän kirjaan pohjatuvasta elokuvasta.
Tuotanto
Ensimmäisen elokuvan jälkeen ohjaaja Gary Rossin tilalle tuli Francis Lawrence, joka palkkasi Simon Beaufoyn ja Michael Arndtin käsikirjoittamaan toisen elokuvan Vihan liekit. Vuoden 2012 lopulla päätettiin, että viimeinen kirja Matkijanärhi jaettaisiin kahtia, kuten esimerkiksi Twilight- ja Harry Potter -elokuvasarjoissa oli tehty aiemmin. Lawrence ohjasi kaksi viimeistä elokuvaa ja Danny Strong käsikirjoitti ne yhdessä Peter Craigin kanssa.
Kuvaukset
Elokuvasarjan kuvaukset alkoivat 24. toukokuuta 2011 Pohjois-Carolinassa. Ensimmäisen elokuvan kuvaukset päättyivät 15. syyskuuta 2011. Toisen elokuvan kuvaukset alkoivat vuotta myöhemmin 10. syyskuuta 2012 ja se kuvattiin Atlantassa ja Havaijilla. Kahden viimeisen elokuvan kuvaukset alkoivat 23. syyskuuta 2013 Atlantassa.
Plutarch Heavensbeeta näyttelevä Philip Seymour Hoffman löydettiin kuolleena kotoaan New Yorkissa 2. helmikuuta 2014. Lionsgate julkaisi tiedotteen, jonka mukaan Hoffman oli kuvannut kaikki kohtauksensa elokuvasta Matkijanärhi, osa 1 ja hänellä oli viikko jäljellä osan 2 kuvauksista. Lionsgaten mukaan osan 2 ensi-iltaa ei jouduta siirtämään, koska suurin osa Hoffmanin kohtauksista oli saatu kuvattua.
Clare Torry
Elämäkerta
Torry syntyi Lontoon Marylebonessa vuonna 1947. 1960-luvun loppuun mennessä hän oli aloittanut uran laulajana. Hän esitti pääasiassa cover-versioita tunnetumpien laulajien kappaleista ja lauloi useilla Top of the Pops -albumeilla.
Vuonna 1972 Alan Parsons pyysi Torryä osallistumaan Pink Floydin The Dark Side of the Moon -albumin äänityksiin. Parsons oli aiemmin kuullut Torryn laulamia kappaleita ja piti hänen äänestään. Torry esitti sanattoman laulun Richard Wrightin säveltämässä kappaleessa ”The Great Gig in the Sky”. Äänityspäivä osui sunnuntaille, joten Torrylle maksettiin kappaleesta kaksinkertainen palkkio, 30 puntaa eli vuoden 2020 rahassa noin 380 euroa. Yhtyeen jäsenet lahjoittivat hänelle myös kaksi konserttilippua. Vuonna 1973 Torry lisäksi esitti ”The Great Gig in the Skyta” Pink Floydin konserteissa.
Vuosina 1967–1983 Torry julkaisi seitsemän singleä. Joukossa oli myös hänen omia sävellyksiään. Ainakin yhden kappaleen hän julkaisi salanimellä Alice Pepper. Singlejen ohella Torry lauloi mainoksissa, TV:ssä ja elokuvissa. Vuonna 1975 hän näytteli pienen roolin TV-elokuvassa Demolition Man. Vuosina 1978–1983 Torryn versiota Dolly Partonin ”Love is Like a Butterflysta” käytettiin Perhosia-TV-sarjan tunnusmusiikkina.
Vuonna 1979 Torry lauloi The Alan Parsons Projectin albumilla Eve ja vuonna 1987 Pink Floydin basistin Roger Watersin sooloalbumilla Radio K.A.O.S.. 1990-luvun alussa Torry ajoittain vieraili Pink Floydin konserteissa laulajana.
2000-luvun alussa Torry haastoi Pink Floydin ja levy-yhtiö EMIn oikeuteen ”The Great Gig in the Skyn” oikeuksista. Alun perin kappale merkittiin Watersin nimiin, mutta Torryn mukaan hänen omalaatuisella laulusuorituksellaan oli keskeinen rooli kappaleen sävellystyössä. Oikeus piti Torryn vaatimuksia perusteltuina ja riita sovittiin lopulta oikeussalin ulkopuolella. Sopimuksen yksityiskohtia ei paljastettu julkisuuteen, mutta Torry on vuodesta 2005 lähtien merkitty laulumelodian säveltäjäksi. Kyseessä oli Britannian ensimmäisiä kantajan hyväksi ratkenneita oikeusjuttuja, joissa päätettiin yli 30 vuotta vanhan kappaleen tekijänoikeuksista.
Torry julkaisi vuonna 2006 kokoelmalevyn Heaven in the Sky. Se sisältää 18 kappaletta vuosilta 1967–1984. Torryn soolosinglejen ohella joukossa on mainoslauluja, televisio-ohjelmien tunnussävelmiä ja elokuvien ääniraidoilta otettuja kappaleita. AllMusicin arvostelussa Torryn laulua kuvailtiin enimmäkseen päteväksi mutta kappalemateriaalia epätasaiseksi. ”Parhaat osuudet ovat kuitenkin vaikuttavia”, ja albumi saa arvosanaksi 3,5 tähteä viidestä mahdollisesta.
Vuonna 2010 Torrylle myönnettiin BASCA Gold Badge -palkinto.
Vierailijana
Luettelo ei ole täydellinen.
Helsinki Pipes and Drums
Helsinki Pipes and Drums on suomalainen vuonna 1991 perustettu säkkipilliorkesteri. Sen perusti John Hardie klaanista Mackintosh, ja sitä kehitti hänen poikansa Gavin Hardie vuodesta 2010 eteenpäin. Se on ensimmäinen Skotlannin Ylämaiden säkkipilleistä koostuva orkesteri Suomessa. Orkesterin kotipaikka on Helsinki.
Aatos Erkko tuki orkesteria sen alkuaikoina kustantaen sille muun muassa esiintymisasut. Orkesteri on esiintynyt myös laulajien sekä akustisten ja sähköisten instrumenttien kera ja orkesteri yhdessä sekä sen jäsenet erikseen ovat kilpailleet soittokilpailuissa Euroopassa useampaan kertaan. Orkesteri on vieraillut esiintymässä myös Yhdysvalloissa kahdesti, muun muassa New Yorkin St. Patrick’s Day -paraatissa. Orkesteri käyttää Mackintoshin klaanin skottiruutukuviota perustajansa mukaan.
Orkesteri vietti 25-vuotisjuhliaan vuonna 2016. Säkkipilliorkesterin johtajana toimii Annukka Matilainen Gavin Hardien, John Hardien pojan opiskellessa säkkipillimusiikkia Skotlannissa. Orkesterin rumpusektion johtajana on toiminut koko orkesterin olemassaolon ajan Manne Laukkanen.
Kuqa
Kuqa on piirikunta Aksun prefektuurissa Sinkiangin uiguurien autonomisella alueella Kiinassa. Vuonna 2010 piirikunnan alueella oli 462 588 asukasta ja sen pinta-ala oli 14 529 km². Kuqa oli aikanaan tärkeä buddhalaisuuden keskus Tarimin altaan alueella ja se sijaitsee historiallisen silkkitien varrella.
Historia
thumb|vasen|Kuntulan luolat Kuqan piirikunnassa. Varhaiset kiinalaiset historialliset lähteet mainitsevat Kuqan pienenä Guici-nimisenä kuningaskuntana. Paikalliset asukkaat puhuivat alun perin tokaarisiin kieliin kuuluvaa tokaari B:tä. Tokaarilaiset kielet kuuluvat indoeurooppalaiseen kielikuntaan. Paikka sijaitsi historiallisen silkkitien pohjoishaaran varrella ja Kuqasta kehkeytyi tärkeä buddhalaisuuden keskus. Buddhalaisuus levisi muuallekin Tarimin altaan alueelle silkkitietä pitkin, mutta Kuqa oli alueen buddhalaisista keskuksista yksi ensimmäisistä ja se omaksuttiin Kuqassa ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Yksi tunnetuimmista buddhalaisia tekstejä kiinaksi kääntäneistä oli Kumarajiva (344-413) ja hän oli syntynyt Kuqassa. Kiinalainen pyhiinvaeltaja Xuanzang kuvaili 630-luvulla Kuqassa olevan sata luostaria ja noin 5 000 munkkia. Yksi tärkeimmistä luostareista oli Kizilin luolat nykyisen Kuqan länsipuolella. Buddhalaisuuden ohella kaupunki oli tunnettu myös muusikoistaan.
Kiinan Tang-dyanastia hallitsi Kuqan kuningaskuntaa vuodesta 658 700-luvun loppupuolelle saakka. Sen jälkeen kiinan valta alueella muuttui lähinnä muodolliseksi ja uiguurivaltakunnan hajottua Turfaniin asettuneet uiguurit valtasivat Kuqan alueen. Sittemmin sen asukkaat kääntyivät islamin uskoon ja kiinalaisvalta palasi alueelle 1700-luvulla. Nykyaikana kaupunkiin on tullut han-kiinalaisia siirtolaisia ja kaupunki on jakautunut muslimien ja kiinalaisten asuttamiin kaupungin osiin.
Hatsuzakura (1945)
Hatsuzakura oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Josua Johansson
Josua Johanssonin vanhemmat olivat rovasti Gustaf Johansson ja Johanna Emilia Schalin ja puoliso vuodesta 1871 Lovisa Wilhelmina Borg (k. 1917). Johansson tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti teologian erotutkinnon 1870 ja vihittiin papiksi 1871. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1874. Johansson sai varapastorin arvon 1880 ja rovastin arvon 1892. Hän toimi ensin pappina useilla eri paikkakunnilla ja oli sitten kirkkoherra Mouhijärvellä 1883–1890, Hämeenlinnassa ja Vanajalla 1890–1905 ja Juvalla vuodesta 1905. Hämeenlinnan rovastikunnan lääninrovasti hän oli 1890–1904. Johansson oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Hatsuzakura (1945)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. joulukuuta 1944. Se laskettiin vesille 10. helmikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 28. toukokuuta.
Josua Johansson
Tehtailija Elieser Johansson ja arkkipiispa Gustaf Johansson olivat Josua Johanssonin veljiä. Kirjailija, opettaja Lauri Kaila oli hänen poikansa.
Hatsuzakura (1945)
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 29. heinäkuuta 1947 sotakorvauksena Neuvostoliitolle.
Tri Svjatitelja (1893)
Tri Svjatitelja oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1893 vesillelaskettu pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin vuonna 1922.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli Venäjän Mustanmeren laivastossa ottaen osaa useisiin kahakoihin. Alus romutettiin pian sodan päätyttyä vuonna 1922.
Veikselin aluepiiri
Historia
Vuonna 1831 marraskuun kansannousun jälkeen Puolan kuningaskunnan perustuslaki kumottiin ja Puolan armeija, parlamentti (Sejm) ja paikallinen itsehallinto lakkautettiin. Vuonna 1815 vahvistettu valtiosääntö korvattiin huomattavasti vähemmän vapaamielisellä orgaanisella statuutilla, jota ei koskaan pantu kaikilta osin toimeen. Myös maan kaikki yliopistot suljettiin, ja ne avattiin vasta useita vuosia myöhemmin kokonaan venäjänkielisinä korkeakouluina.
Lyhyen aikaa maalla oli vielä jonkinasteinen autonomia, sillä oma valuutta złoty pysyi käytössä, ja hallintoneuvostolla pysyivät jotkin sen erioikeuksista, joskin se oli venäläisen kuvernöörin ja maamarsalkka Ivan Paskevitšin suorassa valvonnassa. Kuitenkin jo vuonna 1832 maan oma valuutta ja tulliraja poistettiin, ja siellä jo silloin käytössä ollut metrijärjestelmä korvattiin vanhoilla mittayksiköillä. Myös Puolan oma rikoslaki kumottiin ja maassa tuli voimaan Venäjän rikoslaki, jota itse asiassa oli jo sovellettu kapinan kukistamisesta lähtien. Myös katolinen kirkko joutui vainojen kohteeksi, ja useimmat luostarit suljettiin ja kansallistettiin. Vuonna 1839, Polotskin synodin jälkeen, Puolan kreikkalais­katolinen kirkko lakkautettiin itsenäisenä kirkkokuntana ja liitettiin Venäjän ortodoksiseen kirkkoon. Vuoden 1837 jälkeen kaikki Puolan voivodikunnat muutettiin kuvernementeiksi, jotka olivat Venäjään kuuluneita, suoraan keisarin alaisia hallintoalueita.
Veikselin aluepiiri oli vuoteen 1875 saakka varakuningaskunta. Sen jälkeen siitä tuli kenraalikuvernöörikunta, jonka hallintoa johti Varsovan kenraalikuvernööri. Venäjän kieli tuli 1880-luvulla Veikselin aluepiirin viralliseksi kieleksi. Samalla puolan kielen käyttö sekä virastoissa että opetuksessa kiellettiin. Vuonna 1905 puolan kielen käyttö kuitenkin sallittiin jälleen yksityisissä kouluissa. Nimi Veikselin aluepiiri otettiin virallisissa asiakirjoissa käyttöön vuonna 1888, joskin satunnaisesti sitä oli käytetty jo vuonna 1883.
Vuonna 1893 Płockin ja Łomżan kuvernementeista siirrettiin pieniä alueita Varsovan kuvernementtiin. Vuonna 1912 perustettiin uusi Chełmin kuvermenentti eräistä Siedlcen ja Lublinin kuverne­mentteihin aiemmin kuuluneista alueista. Se kuitenkin erotettiin pian Veikselin aluepiiristä ja muutettiin osaksi Venäjän lounaista aluepiiriä, jotta alueen venäläistäminen kävisi entistä helpommin.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailman­sodan aikana Venäjän sotajoukot vetäytyivät Puolan alueelta vuonna 1915. Alueen miehittivät Saksa ja Itävalta-Unkari, jotka vuonna 1916 julistivat perustetuksi Puolan kuningas­kunnan. Vuonna 1918 Venäjä luovutti Brest-Litovskin rauhan­sopimuksella koko Puolan alueen Saksalle. Kun Saksa kuitenkin saman vuoden lopulla hävisi sodan, julistettiin uusi Puolan valtio historiallisine rajoineen perustetuksi 11. marraskuuta 1918.
Alapta
Alapta oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Myöskään Alaptan historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Antiikin lähteistä sen mainitsevat ainoastaan Pseudo-Skylaks ja Galenos. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Alaptēs.
IPad Mini 2
iPad Mini 2 on Applen lokakuussa 2013 julkaisema taulutietokone. Se on iPad Minin seuraaja ja julkaistiin yhtäaikaa iPad Airin kanssa.
Lävikkö
Lävikkö on reikiä täynnä oleva kulhon kaltainen keittiöväline, jonka avulla huuhdellaan vihanneksia ja salaatinlehtiä juoksevan veden alla tai valutetaan keitinvesi pois pastasta. Lävikkö muistuttaa siivilää, mutta lävikön reiät ovat yleensä isompia ja niitä on vähemmän kuin siivilässä. Tavallisesti lävikössä on siivilän tapaan pitkä varsi ja sen vastakkaisella puolella kahva tai koukkumaiset pidikkeet, joiden avulla lävikkö pysyy läpimitaltaan sitä isomman astian laidan varassa. Toisessa lävikkötyyppissä on jalat, joiden avulla se pysyy pystyssä esimerkiksi tiskialtaan pohjalla. Aiemmin läviköt olivat pinnaltaan emaloituja metalliesineitä, mutta nykyään niitä tehdään myös pellistä, alumiinista ja muovista.
Radomskon piirikunta
Radomskon piirikunnan pinta-alasta 31,2 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Seututie 533
Seututie 533 on Pohjois-Savossa ja Etelä-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Leppävirran keskustasta Pieksämäen Tihusniemelle. Tien keskivuorokausiliikenne oli vuonna 2009 noin 400 ajoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on pääosin 80 kilometriä tunnissa. Pohjois-Savon puolella tien kuntoluokka on hyvä, mutta Etelä-Savon puolella se on huono tai tyydyttävä.
Seututie 533 kulkee Sorsakosken teollisuustaajaman halki.
Rocío Fernández-Ballesteros
Rocío Fernández-Ballesteros García on espanjalainen psykologi ja Madridin autonomisen yliopiston psykologian emeritaprofessori. Hän toimi vuosina 1979–2009 psykologian professorina aiheenaan psykologinen kartoitus ja arviointi sekä ikääntymisen psykologia.
Professori Fernández-Ballesterosille myönnettiin Euroopan psykologiliittojen federaation (EFPA) arvostettu Aristotele-palkinto vuonna 2005.
Julkaisuja
Fernández-Ballesteros on kirjoittanut tai toimittanut yksin tai yhdessä työtovereidensa kanssa ainakin 27 kirjaa ja yli 250 tieteellistä artikkelia tai kirjan lukua. Hän on jatkanut aktiivista tutkimus- ja kirjoitustyötään myös emeritaprofessorina. Hänen englanninkielisiä teoksiaan 2000-luvulta ovat esimerkiksi:
Ilona Korhonen
Ilona Korhonen (s. 1972) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sanoittaja, kuoronjohtaja, kirjailija ja neulebloggaaja. Korhonen toimii tällä hetkellä freelancermuusikkona pääasiassa solistina. Vantaan Kamarikuorossa hän on toiminut taiteellisena johtajana vuosina 1998–2011 sekä uudelleen vuodesta 2014 lähtien. Korhonen on väitellyt musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiasta.
Palkinnot
Kalevalaisten naisten liitto myönsi Korhoselle 2012 Larin Paraske -palkinnon. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
The Place Beyond the Pines
The Place Beyond The Pines on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Derek Cianfrance. Cianfrance myös käsikirjoitti elokuvan Ben Coccion ja Darius Marderin kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Ryan Gosling, Bradley Cooper, Eva Mendes ja Ray Liotta.
Jaroslav Rudiš
thumb|Jaroslav Rudiš.
Jaroslav Rudiš (s. 8. kesäkuuta 1972 Turnov) on tšekkiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja, näytelmiä sekä sarjakuvakäsikirjoituksia.
Rudiš opiskeli Liberecissä, Prahassa, Zürichissä ja Berliinissä saksaa ja historiaa sekä kokeili useita ammatteja toimittajasta punkyhtyeen manageriksi ennen kuin ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi. Hän asuu nykyään Prahassa.
Rudiš kävi Suomessa kesällä 2011 Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen vieraana.
Rudišin vuonna 2002 ilmestynyt osittain omaelämäkerrallinen esikoisromaani Nebe pod Berlínem (”Taivas Berliinin alla”, ei suomennettu) oli menestys, ja Rudiš palkittiin siitä nuorille kirjailijoille myönnettävällä Jiří Orten -palkinnolla. Kirja on käännetty useille kielille, muun muassa saksaksi, ruotsiksi ja italiaksi. Kirja kertoo kolmekymppisestä prahalaisesta opettajasta Bémistä, joka jättää yllättäen työnsä ja tyttöystävänsä ja lähtee vain kitara mukanaan Berliiniin. Hän perustaa Berliinissä U-Bahn-nimisen punkbändin toisen miehen kanssa ja he alkavat soittaa Berliinin metrossa, U-Bahnissa. Tietyssä mielessä kirjan päähenkilö on kuitenkin Berliini ja sen maanalainen elämä. Kirjan nimi viittaa Wim Wendersin Berliinin taivaan alla -elokuvaan, ja kirja tavallaan käy vuoropuhelua sen kanssa; Wendersin elokuvassa enkelit tarkkailevat Berliinin elämää, Rudišin kirjassa puolestaan maan alla, metrossa elävät junan eteen hypänneiden ihmisten henget.
Rudiš on tehnyt yhdessä piirtäjä Jaromír 99:n kanssa kolmiosaisen sarjakuvaromaanin Alois Nebel, josta on myös tehty samanniminen animaatioelokuva.
Vuonna 2009 sai Kuopion kaupunginteatterissa kantaesityksen suomalais-tšekkiläisenä yhteistyönä tehty, Rudišin ja Petr Pýchan kirjoittama näytelmä Lapin kesä (Léto v Laponsku).
Rudišilta on suomennettu romaani Punkin loppu Helsingissä. Sen tapahtumat sijoittuvat 1980-luvun lopulle sekä parikymmentä vuotta myöhempään aikaan. Parikymppinen itäsaksalainen punkkari Ole ja hänen kaverinsa Frank tutustuvat länsisaksalaisen Die Toten Hosen -bändin keikalla tšekkiläiseen Nancyyn. Ole ja Frank perustavat punkbändin, jonka haaveena on Berliinin muurin murruttua päästä keikalle Helsinkiin. Parikymmentä vuotta myöhemmin Ole pitää Helsinki-nimistä baaria itäsaksalaisessa kaupungissa. Entinen punkkari on hukassa nykymaailman kilpailuyhteiskunnassa eivätkä ihmissuhteetkaan oikein tahdo onnistua.
Kaba (1945)
Kaba oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1944. Se laskettiin vesille 27. helmikuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 29. toukokuuta.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 5. lokakuuta 1945. Se aloitti 1. joulukuuta kotiutettujen sotilaiden kuljetukset Japaniin. Alus luovutettiin 4. elokuuta 1947 sotakorvauksena Yhdysvalloille, joka romutti sen 1947-1948.
Kuna (joki Pihkovan alueella)
Kuna on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 18 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku
Joen alku sijaitsee 14 kilometrin päässä sen joensuusta Peipsijärven rannalla. Siellä pääuomasta haarautuu yläjuoksulle päin kaksi puroa, joista toinen alkaa Oronyi Mohin suoalueelta ja toinen hylätyn viljatilan luota. Seutu on autioitunutta metsäaluetta, jossa esiintyy soita, lopetettu turvetuotantoalue ja entisiä viljelytiloja. Keskijuoksulla, noin kuuden kilometrin jälkeen, saapuu joki Trutnevon kylään, jossa sijaitsee sivuhaaraan padottu tekojärvi. Yleistyvien peltomaiden keskellä sijaitsee vielä toinen kylä Sidoroštšina, josta on joelle lyhyt matka. Trutnevosta on neljä kilometriä maantielle (58K-096), jonka välin joki virtaa niittyjen ja peltomaiden läpi ja jonka joki lopuksi alittaa Andronova Goran kylässä. Viimeiset viisi kilometriä joki virtaa alangolla, jossa korkeuserot ovat vähäiset. Jokeen yhtyy vasemmalta tuleva Mikušan joki, joka tuo siihen lisää vettä. Jokilaaksosta erottaa ilmavalokuvissa leveän kosteikkomaisen tulvalaakson, jonka leveys on noin 100 metriä. Suiston lähellä molemmin puolin jokea sijaitsevat kylät Gorka ja Kunest.
Seitsemän kilometriä etelämpänä laskee järveen toinen joki Torohovka ja kolme kilometriä pohjoisempana Vetka.
Lähellä Trutnevon kylää sijaitsee matkailijoiden ja paikallisten tuntema kohde kylän suvuojan rotkolaaksossa. Sivu-uoma on uurtanut hiekkakiveen jokilaakson, jonka yhteen seinämään on koverunut luolamainen syvennys. Tämä Trutnevon luola (, Trutnevskie peštšery) toimii kesäisin rukoushuoneena.
Valuma-alue ja sivujoet
Joen valuma-alueella ei ole suuria järviä. Trutnevon kylässä sijaitsee padolla sivuojaan muodostettu patolampi.
Hallintoalue
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027398.
Yaezakura (1945)
Yaezakura oli keisarillisen Japanin laivaston Tachibana-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1944. Se laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1945, mutta työt keskeytettiin 23. kesäkuuta. Alus upposi 28. heinäkuuta Yokosukassa ilmahyökkäyksessä.
Ducati Desmosedici RR
Ducati Desmosedici RR on Ducatin valmistama moottoripyörämalli kauden 2006 MotoGP:n kilpapyörästä. Sitä valmistettiin vuosina 2007–2008 1500 kappaletta liikennekäyttöön.
Pavel Sibera
Pavel Sibera (s. 18. marraskuuta 1962) on tšekkiläinen entinen rallikuljettaja, joka kilpaili rallin MM-sarjassa vuosina 1990–1999 Škoda Motorsportin tehdaskuljettajana. Hän ajoi kaikkiaan 54 MM-osakilpailua, mutta ainoastaan viimeisellä kaudella ajamissaan kahdessa kilpailussa alla oli auto, jolla oli edes teoriassa mahdollista pärjätä yleiskilpailussa. Hänen kartanlukijanaan toimi yhtä kilpailua lukuun ottamatta koko uran ajan maanmiehensä Pavel Gross.
Vuodet 1987–1989
Sibera aloitteli rallikuljettajan uraansa 1980-luvun viimeisinä vuosina osallistuen vuosina 1987 ja 1989 Englannin RAC-ralliin. Vuonna 1987 hänellä oli ajokkinaan takamoottorinen, B-ryhmään luokiteltu Škoda 130 LR. Kilpailu oli viimeinen MM-ralli, johon B-ryhmän autolla oli mahdollista osallistua. Tuloksena oli luokkavoitto ja yleiskilpailun 27. sija. Vuoden 1988 kilpailuun Sibera ei osallistunut, mutta vuonna 1989 hän oli mukana N-ryhmän uudella etuvetoisella Škoda Favoritilla. Tuloksena oli jälleen luokkavoitto luokkassa N1 ja yleiskilpailun 50. sija. Siberan ilmoittajana molemmissa kilpailuissa oli Škodan brittiläinen maahantuoja.
Vuosi 1990
Vuodelle 1990 Škoda Favoritia oli viritetty A-ryhmään ja Sibera pääsi osallistumaan Kreikan ja Suomen ralleihin tehdastiimin kilpa-autolla ja ilmoittamana. Molemmista ralleista oli tuloksena luokkavoitto luokassa A5 ja Kreikan vaativissa olosuhteissa yleiskilpailun 15. sija. Kauden päätteeksi Sibera osallistui vielä RAC-ralliin brittiläisen maahantuojatiimin autolla, mutta se kisa päättyi keskeytykseen vaihdelaatikon hajoamisen vuoksi.
Vuosi 1991
Kaudella 1991 Sibera jatkoi tehdastiimin kuljettajana ajaen viisi MM-rallia. Kolmessa niistä tallitoverina tehtaan toista Škodaa ajoi suomalainen Kalevi Aho. Viidestä rallista Akropolis-rallissa tuli keskeytys jousituksen hajoamisen vuoksi, mutta neljästä muusta Sibera ja Gross kuittasivat jälleen luokkavoitot. Yleiskilpailussa paras saavutus oli Sanremon rallin 16. sija.
Vuosi 1992
Kaudella 1992 Sibera starttasi tehdastiimin kuljettajana kuuteen MM-ralliin, joista kolme päättyi keskeytykseen. Kolmessa muussa tuli totuttuun tapaan luokkavoitto. Kausi alkoi Monte Carlosta, josta kotiin tuomisina oli yleiskilpailun 18. sija. Akropolis-ralli päättyi ulosajoon, Suomen rallista tuloksena oli yleiskilpailun 17. sija, San Remo päättyi keskeytykseen vetoakselin katkettua. Espanjan kisa päättyi niin ikään keskeytykseen auton muututtua ulosajon myötä kolmipyöräiseksi ja kauden päättäneessä RAC-rallissa lopputulos yleiskilpailussa oli 20.
Vuosi 1993
Kaudella 1993 Sibera starttasi peräti kahdeksaan MM-ralliin joista vain Akropolis päättyi keskeytykseen sähkövikaan. Sibera kirjasi nimiinsä luokkavoitot viidestä kisasta. Vain San Remossa ja RAC-rallissa luokkavoitot lipsahtivat tallitoveri Emil Trinerille. Yleiskilpailussa Portugalissa ja Kataloniassa Sibera sijoittui 11. ja San Remossa 12. sijalle.
Vuosi 1994
Kaudella 1994 Sibera ajoi kuusi rallia jo hieman ikääntyvällä A5-luokan Favoritilla. Vaikka Favorit virallisesti olikin luokiteltu pienimpään A5 luokkaan, se kilpaili myös FIAn uudessa kaksilitraisten etuvetoisten F2 Cupissa. Kausi jäi Favoritin viimeiseksi MM-tasolla ja myös Siberan uran parhaaksi. Kauden aloittaneessa Monte Carlon rallissa Siberan sijoitus oli 20. Seuraavassa Portugalin rallissa Sibera ajoi hienosti uransa ensimmäisen MM-pisteen voittamalla totuttuun tapaan luokkansa ja sijoittumalla yleiskilpailussa 10. sijalle. F2:n Cupissa sijoitus oli toinen Portugalin José Carlos Macedon jälkeen. Seuraavana vuorossa ollut Akropolis-ralli sujui samoissa merkeissä, paitsi että luokkavoitto vaihtui luokan 2. sijaan. Yleiskilpailussa saavutettu 10. sija riitti tuomaan uran toisen MM-pisteen. Suomen Neste-rallissa tuloksena oli jälleen luokkavoitto, F2:n kolmas sija ja yleiskilpailun 18. sija. San Remon ralli päättyi vetoakselin katkeamiseen ja kauden päätöskisasta RAC-rallista tuloksena oli luokkavoitto, F2:n kuudes sija ja yleiskilpailun 19. sija. Kauden kahdeksassa F2:n kilpailussa jokaisessa oli eri voittaja. Koska kumpaakaan Škodan kuljettajaa ei oltu ennen kauden alkua ilmoitettu ajamaan F2:n pisteistä, heidän suorituksiaan ei huomioitu virallisissa Cup-pisteissä.
Vuosi 1995
Kaudelle 1995 Škoda Motorsport toi uuden Favoritin korvanneen Felicia Kit Carin, joka oli luokiteltu luokkaa A6. Se antoi edelleen tasoitusta moottorin koossa muille F2-cupin kilpa-autoille, mutta oli luokituspainoltaan vastaavasti kevyempi. Teamin kilpailutoiminnan painopiste oli uuden auton myötä nimenomaisesti F2-Cupissa, jonka kilpailut olivat vain osittain samoja kuin varsinaisessa MM-sarjassa. Kauden kolme ensimmäistä kilpailua, Ruotsi, Portugal ja Korsika olivat myös WRC-autojen MM-sarjaan kuuluvia kilpailuja. Ruotsin rallista Siberan tuloksena oli A6-luokan 2., F2-Cupin 6. ja yleiskilpailun 25. sija. Portugalin ja Korsikan kilpailut päättyivät keskeytyksiin. Akropolis-rallista Sibera ajoi luokkavoiton, mikä riitti F2:n cupissa neljänteen ja yleiskilpailun 8. sijaan. Argentiinassa Sibera ajoi F2 cupin voittoon. Neste Rallissa Sibera voitti luokan A6 ja sijoittui F2 cupissa neljänneksi Jarmo Kytölehdon, Per Svanin ja Emil Trinerin jälkeen. F2:m kauden päättänyt San Remon ralli päättyi sähkövian aiheuttamaan keskeytyskeen.
Vuosi 1996
Kaudella 1996 Sibera osallistui seitsemään F2 Cupin osakilpailuun. Näistä hän kirjasi tililleen voiton ainoastaan Australian rallista. Portugalissa tuloksena oli luokkavoitto ja F2 cupin toinen tila. Uuden Seelannin ralli päättyi ulosajoon ja RAC ralli tarkemmin erittelemättömään keskeytykseen. Portugalin rallista, joka oli vain F2:n Cupin osakilpailu, Sibera ajoi yleiskilpailussa kuudenneksi, joka jäi kauden ainoaksi Top-10 sijoitukseksi yleiskilpailussa.