cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rieju
Historia
Vuonna 1964 Rieju teki sopimuksen Minarellin kanssa lisenssistä Jaca-mallin moottorin valmistukseen, jossa oli 11 hevosvoimaa ja huippunopeus 90 km/h, joka tosin oli rajoitettu 45 kilometriin mopon säännösten mukaan. Jaca-moottorista kehittyi 1960-1970-luvuilla Confort ja TT-malliset moottorit. Rieju kehitteli vuonna 1978 myös automaativaihteista mopoa, mutta hanke kaatui.
Tuotanto kasvoi tasaisesti koko 1980-luvun ajan, ja samalla syntyi uusia ja monipuolisempia malleja. Riejun pyörät voittivat useita palkintoja eri kansainvälisissä enduro-kilpailuissa, mikä kohotti yhtiön profiilia. Vuonna 1996 yhtiö laajensi markkinoita ja alkoi viedä tuotteitaan Eurooppaan. Vuonna 2006 viennin osuus myynnistä oli 60 prosenttia.
Iso koira
Iso koira (latinaksi Canis Major (CMa), genetiivi Canis Majoris) on tähdistö, joka sijaitsee Orionin, Yksisarvisen, Jäniksen ja Peräkeulan tähdistöjen lähellä. Ison koiran kirkkain tähti, Sirius (α Canis Majoris) on kirkkain Maahan näkyvä tähti.
Syvän taivaan kohteita ei tähdistön alueella ole monia, näistä ehkä huomattavimpana avoin tähtijoukko M41, joka sijaitsee Siriuksesta noin 4 astetta etelään.
Tähdet
Tähtiä nimineen:
DMSP
thumb|250px|Maapallon [[valosaastetta kuvaava kartta perustuu DMSP:n tietoihin]] thumb|250px|DMSP Block-5D2 satelliitti
Newcastle (täsmennyssivu)
Newcastle viittaa useimmiten Newcastle upon Tynen kaupunkiin Englannissa. Newcastle tai New Castle voi viitata myös muun muassa seuraaviin:
DMSP
DMSP (Defense Meteorological Satellite Program) on Yhdysvaltain ilmavoimien sääsatelliittiohjelma, joka valvoo säätilaa ja tekee meren- ja avaruussään mittauksia.
Wallerin piirikunta
Wallerin piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 56 794. Piirikunnan hallintokeskus ja väkiluvultaan suurin kunta on Hempsteadin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1873.
Zero: Fever Part 3
Julkaisu
Ennen albumin julkaisua, yhtyeen fanikunta sai äänestää minialbumin nimikkosinglen, kuten aikaisemmissakin julkaisuissa. ”Deja Vu” voitti äänestyksessä ”Eternal Sunshine” -kappaleen.
Vastaanotto
Albumin ennakkotilaukset ylittivät yli 810 000 kappaleen määrään, rikkoen yhtyeen aikaisemman ennätyksen. Ateez voitti kuudennen musiikkiohjelmapalkintonsa 22. syyskuuta ohjelmassa Show Champion. Albumi sijoittui Billboardin World Albums -listan listaykköseksi ja single ”Deja Vu” World Digital Songs -listan listaneloseksi. Zero: Fever Part 3 sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 42, joka oli yhtyeen ensimmäinen sijoitus kyseisellä listalla.
Viktor Matvijenko
Viktor Antonovytš Matvijenko (,, 9. marraskuuta 1948 Zaporožje, Ukrainan SNT – 29. marraskuuta 2018) oli ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija, joka edusti pelaajaurallaan Neuvostoliittoa saavuttaen muun muassa olympiapronssia Montréalissa 1976.
Puolustajana pelannut Matvijenko saavutti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiapronssia Montréalissa 1976 ja kuului EM-hopeaa Belgiassa 1972 saavuttaneeseen kokoonpanoon pelaamatta otteluakaan lopputurnauksessa. Kiovan Dynamon pelaajana hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuosina 1971, 1974, 1975 ja 1977, Neuvostoliiton cup-mestaruden vuonna 1974, Cup-voittajien cupin mestaruuden vuonna 1975 ja UEFA Super Cupin mestaruuden vuonna 1975. Pelaajauransa jälkeen hän toimi valmentajana. Matvijenko kuoli 70-vuotiaana 29. marraskuuta 2018. Hänet haudattiin Kiovaan.
Georg Strobl
Georg Strobl (9. helmikuuta 1910 München – 10. toukokuuta 1991) oli saksalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Strobl kuului Saksan miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiapronssia Lake Placidissa 1932 ja MM-pronssia Italiassa 1934. Koska turnauksilla oli samanaikaisia eritasoisia arvoja, oli Lake Placidin olympiapronssi samalla MM-pronssi ja Italian-MM-kilpailujen pronssimitali myös Euroopan mestaruus. Vuoden 1933 MM-kilpailuissa Stroblin edustama Saksa sijoittui viidenneksi mutta oli eurooppalaisista maista kolmanneksi paras ja saavutti siten EM-pronssia. EM-pronssia Strobl saavutti myös Tšekkoslovakiasta 1938 ja Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisista 1936, missä Stroblin edustama Saksa sijoittui viidenneksi.
Etelänpukinparta
thumb|oikea|240px| Etelänpukinparta (Tragopogon dubius) on kaksivuotinen pukinpartoihin kuuluva asterikasvilaji.
Etelänpukinparta kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa paljon piennarpukinpartaa, johon verrattuna kasvin varsi paksunee selvästi yläosastaan. Etelänpukinparran lehdet ovat pitkät, kapeat, jäykähköt ja teräväkärkiset. Kukinnot ovat varsissa yksittäin kasvavia sitruunankeltaisia mykeröjä. Laitakukat ovat kielimäisiä, kehtosuomujen kärjet ovat niitä pidempiä. Hedelmänä on 2–4 senttimetriä pitkä piikkinen ja lenninhaivenellinen pähkylä.
Etelänpukinparta esiintyy alkuperäisenä suuressa osassa Eurooppaa, mutta ei Britteinsaarilla, Baltiassa tai Pohjoismaissa. Pohjoismaissa se on kuitenkin harvinainen tulokaslaji. Suomessa etelänpukinparta on tunnettu 2010-luvulta alkaen, se kasvaa Uudellamaalla Hangossa vakiintuneeksi arvioituna uustulokkaana.
Garessio
Garessio on noin 3 500 asukkaan kunta Italian luoteisosan Cuneon maakunnassa Piemonten hallintoalueella. Se sijaitsee sisämaassa lähellä Ranskan rajaa, runsaat sata kilometriä Genovasta länteen. Myös Torinoon, Garessiosta pohjoiseen, ja Ranskan Nizzaan, Garessiosta lounaaseen, on matkaa runsaat sata kilometriä.
Klaus Fischer
Klaus Fischer (s. 27. joulukuuta 1949, Kreuzstraßl) on saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Peliurallaan Fischerin pelipaikka oli hyökkääjä.
Garessio
Noin 250 asukkaan Garession vanha keskiaikainen kylä kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia. Kylän vuonna 1100 perustetusta alkuperäisestä osasta on jäljellä vain vähäisiä merkkejä. Kylän keskus on Piazza Carrara -aukio, jonka laidalla on Casa Odda keskiaikaisine julkisivuineen. Sitä vastapäätä on 1600-luvulla rakennettu kaupungintalo ja sen kellotorni. Toista, Johannes Kastajan mukaan nimettyä San Giovanni Battista -aukiota pidetään Piemonten kauneimpiin kuuluvana. Sen laidalla on samanniminen kirkko, jonka portaikon edessä on Garessiossa syntyneen automuotoilija Giorgetto Giugiaron suunnittelema mustavalkoinen katukivimosaiikki.
Kuivuneen uoman yli johtavan sillan pielessä on 1000-luvulle juurensa juontava Santa Maria -kirkko. Sen nykyinen rakennus on peräisin 1800-luvun lopulta, mutta se on kopio ranskalaisten tuhoamasta Francesco Gallon piirtämästä kirkosta 1720-luvulta. Kirkon edessä sillan toisella puolella on aukio nimeltä Piazza dei Battuti Parvi, jossa on kahdeksankulmaisesta katostaan tunnettu, Johannes Kastajalle omistettu yksinkertainen kappeli varhaiskeskiajalta.
Klaus Fischer
Fischer pelasi urallaan 535 ottelua Bundesliigassa, ja hän teki otteluissa 268 maalia, millä hän on vielä vuonna 2020 Bundesliigan kaikkien aikojen maalintekijätilastossa toisena Gerd Müllerin jälkeen. Schalken riveissä Fischer teki 182 maalia, mikä on edelleen Schalken seuraennätys.
Maajoukkueessa Fischer pelasi 45 ottelua, joissa hän teki 32 maalia. Hän edusti Saksaa kaksissa MM-kisoissa, vuosina 1978 ja 1982.
Valmennusuransa jälkeen, Fischer alkoi valmentamaan junioreita. Hän valmentaa junioreita Klaus Fischer Fußballschulessa (Klaus Fischerin jalkapallokoulu).
F1 2002
F1 2002 on EA Sportsin julkaisema Formula 1-aiheinen ajopeli, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2002 PlayStation 2, Xbox ja Windows alustoille. Peli sisältää kaikki kauden 2002 -kuljettajat, tallit ja radat.
Windows-version on kehittänyt Image Space Incorporated ja pelikonsoliversiot Visual Sciences.
George Baldock
George Henry Ivor Baldock (s. 9. maaliskuuta 1993 Buckingham, Englanti) on englantilais-kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Sheffield Unitedia.
Seurajoukkueura
Baldock aloitti liigauransa Milton Keynes Donsissa, mutta pelasi myös lainalla Northampton Townissa, Tamworthissa, islantilaisessa ÍBV:ssä ja Oxford Unitedissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Sheffield Unitediin. Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Baldock pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa 2019 kauden 12. ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan ja toisen maalinsa kuukautta myöhemmin Norwich Cityä vastaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa joukkueensa kaikki 38 ottelua alusta loppuun. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 valioliigaottelua ilman maaleja. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa MK Donsin ja Sheffield Unitedin joukkueissa yhteensä 137 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Islannin pääsarjassa hän pelasi 16 ottelua ja teki yhden maalin vuonna 2012.
Maajoukkueura
Englannissa syntynyt ja kasvanut Baldock oli kreikkalaisen isoäitinsä kautta oikeutettu edustamaan maajoukkuetasolla myös Kreikkaa. Baldock sai vuonna 2022 Kreikan kansalaisuuden ja debytoi Kreikan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Lazaros Rotan tilalle ottelun 92. minuutilla. Hän on 20. heinäkuuta 2023 mennessä pelannut yhdeksän maaottelua, joista kolme on ollut EM-karsintaotteluita.
Yksityiselämä
Baldockin isoveli Sam Baldock on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Kai Laitinen
thumb|Kai Laitinen
Kai Leo Kaarlo Laitinen (27. syyskuuta 1924 Suonenjoki – 11. maaliskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja kriitikko. Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina vuosina 1986–1989. Hänen laatimansa Suomen kirjallisuuden historia (1981) on alan keskeinen yleisesitys.
Laitinen aloitti uransa toimittajana. Hän työskenteli Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikkona (1950–1958) ja Parnasson päätoimittajana (1958–1965). Toimittajantyönsä ohessa hän valmisteli pitkään väitöskirjaa, joka käsitteli Aino Kallasta. Tutkielma valmistui vuonna 1973.
Laitinen siirtyi toimittajantöistä yliopistomaailmaan assistentiksi vuonna 1969. Hänet nimitettiin kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessoriksi vuonna 1975 ja professoriksi vuonna 1986. Hän hoiti virkaa muutaman vuoden, ennen kuin hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1989.
Laitinen valitsi vuoden 1993 Finlandia-palkinnon saajan. Samanlaisessa tehtävässä hän oli jo vuonna 1964, kun italialaiskirjailija Dacia Maraini vastaanotti häneltä kansainvälisen kustantamoiden myöntämän Prix Formentor -kirjallisuuspalkinnon Mallorcalla.
Laitisella oli useita luottamustehtäviä muun muassa Suomen Kirjailijaliitossa ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa. Hänet tunnettiin kirjallisuuden popularisoijana ja suomalaisen modernismin suunnannäyttäjänä.
Paula Szalit
thumb|right|Paula Szalit
Paula Szalit (myös Paulina Szalitówna; 5. marraskuuta 1886 Drohobytš – 1920 Kulparkiv) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Lvivissä ja jatkoi niitä Wienissä, jossa hänen opettajinaan toimivat Robert Fischhof, Josef Hofmann, Heinrich Schenker ja Teodor Leszetycki. Eugen d'Albert opetti häntä Baijerissa.
Harold Schonberg piti Szalitia varhaisena lupauksena, Artur Schnabel jopa ihmelapsena. Hänen esiintymisensä Wienissä 14. helmikuuta 1894 oli todennäköisesti hänen debyyttinsä. Szalit esiintyi vuosina vuonna 1898 Pietarissa ja Moskovassa sekä vuonna 1904 Lvivissä ja Krakovassa. Vuoden 1907 paikkeilla hän opetti pianonsoittoa musiikki-instituutissa Lvivissä. Syksyllä 1913 hän teki viimeisen esiintymisensä viulisti Paweł Kochańskin kanssa.
Maja Trochimczykin kirjan A Romantic Century in Polish Music mukaan Szalitin lahjakkuutta hyväksikäytettiin, eikä hän kestänyt taiteellisen uran mukanaan tuomia paineita. Hänen elämänsä päättyi psykiatriseen sairaalaan.
Szalitin sävellystuotantoon kuuluu pienimuotoisia pianokappaleita.
Elämä on ihanaa
Elämä on ihanaa on yhdysvaltalainen James L. Brooksin ohjaama draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1997. Elokuva kertoo Jack Nicholsonin esittämästä pakkomielteisestä, riidanhaluisesta, homofobisesta kirjailijasta Melvin Udallista, joka sairautensa takia elää päivät lähes pelkästään asunnossaan.
Juoni
Melvin Udall on neuroottinen kirjailija, joka ilkeilee jatkuvasti kaikille ja kiusaa muun muassa naapurinsa koiraa heittämällä tämän jätekuiluun. Melvinin elämä kuitenkin muuttuu, kun hänen naapurinsa, homoseksuaali taiteilija Simon (Greg Kinnear) joutuu sairaalaan ja Simonin ystävä, galleristi Frank pakottaa Melvininin huolehtimaan hänen koirastaan Verdellistä korvaukseksi ilkeilystään. Melvin inhoaa aluksi koiraa, mutta alkaa kuitenkin vähitellen pitää siitä ja alkaa hemmotella koiraa mm. antamalla sille pekonia. Koira vaikuttaa myös siihen, että Melvin alkaa suhtautua suvaitsemmin muihinkin ihmisiin. Melvin pyrkii kuitenkin aluksi salaamaan muuttuneen asenteensa muilta.
Melvin alkaa tutustua vakiokahvilansa tarjoilijaan Caroliin (Helen Hunt), joka ei aluksi voi sietää Melviniä tämän ilkeän käytöksen takia. Melvin kuitenkin muuttaa käytöstään saatuaan tietää Carolin pojan olevan vakavasti sairas, ja kustantaa tälle uuden yksityislääkärin. Carol epäilee Melvinin odottavan jotakin vastapalvelusta häneltä, ja ilmaantuu tämän ovelle keskellä yötä sanomaan että on kiitollinen, mutta ei aio koskaan maata Melvinin kanssa. Seuraavana päivänä Carolin käytöksestä järkyttynyt Melvin yrittää viimein etsiä apua neurooseihinsa.
Simon palaa takaisin sairaalasta, ja saa tietää olevansa vararikossa. Kun kukaan ei suostu lainaamaan rahaa, hän joutuu lähtemään vanhempiensa luo anomaan rahaa. Frank pyytää Melviniä ajamaan Simonin perille ja tarjoaa avoautoaan lainaan. Melvin puolestaan saa Carolin mukaan reissulle vetoamalla siihen, että tarvitsee vastapalveluksen Carolin pojalle antamastaan avusta.
Melvin, Simon ja Carol lähtevät parin päivän matkalle Baltimoreen. Matkan aikana selviää, että Simonin vanhemmat hylkäsivät poikansa vuosia sitten tämän seksuaalisen suuntautumisen takia. Perillä hotellissa Simon on niin jännittynyt tulevasta tapaamisesta, ettei halua lähteä illalla ulos Melvinin ja Carolin kanssa. Melvin ja Carol menevät ravintolaan syömään ja tunnelma kehkeytyy romanttiseksi. Melvin kuitenkin pilaa tunnelman loukkaamalla Carolia, joka lähtee ravintolasta Simonin luo.
Seuraavana päivänä Simon soittaa äidilleen, mutta päättää lopulta olla anomatta rahaa hänet hylänneiltä vanhemmilta, koska haluaa pärjätä itse. Kolmikko lähtee paluumatkalle. Matkan lopussa Carolista ja Simonista on tullut hyviä ystäviä, mutta Melvin on riidoissa Carolin kanssa, ja Simon on edelleen vararikossa. Melvin tarjoaa kuitenkin Simonille ja tämän koiralle majapaikan luotaan, ja myös Frank tarjoaa Simonille apuaan. Simonin ja Frankin suhde kehittyy romanttiseen suuntaan.
Melvin aikoo ensin tyytyä siihen, ettei voi korjata välejään Carolin kanssa, mutta Simon kannustaa häntä yrittämään uudelleen. Melvin menee Carolin asunnolle aamuyöstä ja tunnustaa rakkautensa. Carol pitää Melvinin temppua hulluna, mutta suostuu lopulta olemaan Melvinin kanssa. Pari lähtee viideltä aamulla ulos hakemaan sämpylöitä läheisestä leipomosta.
Oscarit
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
FS Linois (1894)
FS Linois oli vuonna 1895 valmistunut Ranskan laivaston Linois-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéeltä ja sen köli laskettiin elokuussa 1892. Alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1894 ja se otettiin palvelukseen 1895.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 1922.
Intialaiset
Termillä intialaiset voidaan viitata vain kansallisuuteen. Intialaiset koostuvat useasta etnisestä ryhmästä, joilla on oma kielensä, uskontonsa ja kulttuurinsa.
William Kraft
Varhaiset vaiheet
Kraft syntyi ukrainalaisten maahanmuuttajien pojaksi. Hän sai Columbian yliopistosta kandidaatin arvon vuonna 1951 ja maisterin arvon 1954. Hän sai yliopistovuosinaan kaksi Anton Seidl -stipendiä. Hänen ensisijaisia ohjeistajiaan olivat Jack Beeson, Seth Bingham, Henry Brant, Henry Cowell, Erich Hertzmann, Paul Henry Lang, Otto Luening ja Vladimir Ussachevsky. Lyömäsoitinten soitossa hän sai opetusta Morris Goldenbergilta, patarumpalina Saul Goodmanilta sekä orkesterinjohdossa Rudolph Thomasilta ja Fritz Zweigiltä.
Varhaisina vuosinaan Los Angelesissa Kraft organisoi johtajana Los Angeles Percussion Ensemblen toimintaa. Kokoonpano kantaesitti ja levytti teoksia muiden muassa Alberto Ginasteralta, Lou Harrisonilta, Ernst Krenekilta, Igor Stravinskylta ja Edgar Varèselta. Kraft toimi itse lyömäsoitinsolistina Karlheinz Stockhausenin Zykluksen ja Pierre Boulezin Le Marteau sans maîtren Yhdysvaltain-ensiesityksissä. Hän myös levytti Sotilaan tarinan Stravinskyn johtamana.
Ura Los Angelesin filharmonikoissa ja yliopistossa
Kraft toimi vuosina 1981–1985 Los Angelesin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä. Tänä aikana hän perusti nykyohjelmistoon keskittymistä varten orkesterin uuden musiikin ryhmän. Tätä ennen Kraft oli toiminut soittajana samassa orkesterissa 26 vuoden ajan: kahdeksan vuoden ajan lyömäsoittajana ja 18 vuoden ajan ensimmäisenä patarumpalina. Kolmen kauden ajan Kraftilla oli orkesterissa avustavan kapellimestarin asema.
Kraft toimi Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) sävellysjaoksen puheenjohtajana ja Corwin-professorina, kunnes jäi eläkkeelle kesäkuussa 2002.
Työ säveltäjänä
Kraft on saanut säveltäjänä lukuisia palkintoja. Hänen teoksiaan ovat esittäneet orkesterit eri puolilla maailmaa, kuten Euroopassa, Japanissa, Koreassa, Kiinassa, Australiassa, Israelissa ja entisessä Neuvostoliitossa. Vuonna 1990 Kraft sai paikan Percussive Arts Societyn Hall of Famesta.
Kraftin teosten joukossa on patarumpukonsertto nro 2 eli The Grand Encounter, joka kantaesitettiin vuonna 2005. Tilaajana oli San Franciscon sinfoniaorkesteri, jota Michael Tilson Thomas johti kantaesityksessä David Herbertin toimiessa solistina. Huomattavasti uudistetun version teoksesta kantaesittivät keväällä 2007 Xian Zhangin johtama Hongkongin filharmoninen orkesteri solistinaan James Boznos. Myöhemmin samana vuonna Herbert toimi solistina teoksen Yhdysvaltain-ensiesityksessä; häntä säesti Guy Victor Bordon johtama Akronin sinfoniaorkesteri.
Mána mou
Mána mou (, ”Äitini”) on Chará ja Andréas Konstantínoun esittämä kappale, joka edusti Kyprosta vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 5. 98 pisteellä.
Heinrich Schaarschmidt
Karl Franz Heinrich Schaarschmidt (27. helmikuuta 1930 Helsinki – 16. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen, olympialaisissakin kilpaillut purjehtija.
”Hessu” Schaarschmidt sijoittui olympialaisten Louhi-luokassa 17:nneksi Roomassa 1960 yhdessä René Nymanin ja Lasse Dahlmanin kanssa ”Rififi”-nimisellä veneellä. Seuratasolla Schaarschmidt edusti Helsingfors Segelklubbia.
Where from Here (Jonas and I -yhtyeen albumi)
Where from Here on suomalaisen Folkpop -yhtye Jonas and I:n toinen studioalbumi, jonka julkaisi Humu Records 24. syyskuuta 2021.
Lähteet
http://www.humurecords.com/jonasandi_where_from_here.html|
Frank Joseph Guarini
thumb|right|Frank Joseph Guarini
Frank Joseph Guarini nuorempi (s. 20. elokuuta 1924 Jersey City, New Jersey) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja juristi.
Guarini palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1944–1946. Hän opiskeli oikeustiedettä New Yorkin yliopistossa ja Haagin kansainvälisen oikeuden akatemiassa. Hän sai juristinoikeudet New Jerseyssä vuonna 1951. Vuosina 1965–1972 Guarini istui New Jerseyn osavaltion senaatissa ja vuosina 1979–1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1992.
Margaret Talmadge
Margaret ”Peg” Talmadge (omaa sukua Jose; 3. marraskuuta 1864 New York City, New York – 29. syyskuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen nainen, joka tuli tunnetuksi mykkäelokuvanäyttelijöiden Norma Talmadgen, Natalie Talmadgen ja Constance Talmadgen äitinä. Häntä yleisesti kuvailtiin nokkelasanaiseksi ja peräänantamattomaksi naiseksi.
Elämä
Margaret ”Peg” Talmadge syntyi New Yorkissa 3. marraskuuta vuonna 1864. Hänen vanhempansa olivat kotoisin Irlannista. Peg Jose avioitui Frederick ”Fred” Talmadgen kanssa 15. tammikuuta vuonna 1893, vaikka hänen vanhempansa eivät hyväksyneet Frediä tämän juomisen ja uhkapeluun takia. Fred Talmadge oli syntynyt Connecticutin Plainvillessa 4. toukokuuta 1868. Fred oli ollut alun perin myyjä, joka menetti työnsä sairastuttuaan alkoholismiin. Esikoistyttären Norman syntymän aikaan Talmadget asuivat New Jerseyn Jersey Cityssä, josta he muuttivat New Yorkin Brooklyniin, missä tyttäret Natalie ja Constance syntyivät. Peg kertoi myöhemmin Anita Loosille, että hän yritti jokaisen raskauden aikana saada tahallinen keskenmeno menemällä Coney Islandilla sijaitsevaan Bump-the-Bumps-nimiseen huvipuistolaitteeseen. Talmadget olivat köyhiä, joten Peg joutui työskentelemään erilaisissa ammateissa. Alkoholisoitunut Fred hylkäsi perheensä vuoden 1900 joulupäivänä. Fred oli ennen lopullista katoamistaan aiemminkin jättänyt perheensä pidemmäksikin aikaa, mutta hän oli aina tullut takaisin. Pegin ja Fredin avioeroa ei koskaan vahvistettu, joten he olivat aviossa aina Fredin kuolemaan asti. Peg sai kaikki kolme tytärtään elokuvamaailmaan, missä he sittemmin menestyivät.
Peg näytteli rouva Kieseytä Constancen draamaelokuvassa A Girl of the Timber Claims vuonna 1917. Rouva Talmadge kirjoitti ja julkaisi tyttäristään The Talmadge Sisters -kirjan, joka ilmestyi vuonna 1924. Pegin puoliso Fred Talmadge kuoli 57-vuotiaana 14. marraskuuta 1925. Peg Talmadge sairastui vuonna 1931 ja kuoli influenssasta kehittyneeseen keuhkokuumeeseen 68-vuotiaana Los Angelesin Hollywoodissa 29. syyskuuta vuonna 1933. Pegin The New York Timesiin kirjoitetussa muistokirjoituksessa kerrottiin hänen kuolinsyykseen keuhkokuume, mutta Anita Loos kirjoitti 45 vuotta myöhemmin Talmadgeja koskevassa kirjassaan The Talmadge Girls (1978) Pegin kuolleen syöpään. Syöpää ei mainittu hänen The New York Times -muistokirjoituksessaan. Peg Talmadge haudattiin Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevalle Hollywood Forever -hautausmaalle.
Thísvi
Thísvi on Kreikan kylä sekä samanniminen Thívan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Θίσβης, Dimotikí Enótita Thísvis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 476 ja varsinaisen Thísvin kylän väkiluku 183 (vuonna 2011).
Thísvin kylä sijaitsee linnuntietä noin 32 kilometriä länsilounaaseen Thívan kaupungista. Thísvin kunnallisyksikkö käsittää Thívan kunnan länsiosan. Sen suurin asutus on Domvraínan kylä. Thísvi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Thívan kuntaan yhdessä Plataiéen ja Vágian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Thísvin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Pursimies (ammatti)
thumb|Pursimies valvomassa lastausta nykyaikaisella rahtilaivalla. Pursimiehen eli puosun tehtävänä purjelaivoissa oli pitää huolta takiloinnista ja esimerkiksi purjeiden korjauksesta. Pursimies oli miehistön joukossa yleensä vanhimpia, kokenut ammattilainen. Jos päällystö sai surmansa, pursimies saattoi jopa ottaa aluksen komentoonsa.
Nykyään pursimies on päivävuoroa tekevä kansimiehistön työnjohtaja. Pursimiehelle kuuluu vastuu erityistilanteissa; esimerkiksi jos alusta joudutaan hinaamaan, juuri pursimies johtaa tarvittavia kiinnitystöitä ja valvoo niiden kestävyyttä.
Brest-Litovskin rauha
Brest-Litovskin rauhansopimus laadittiin neuvostovenäläisen Lev Trotskin, saksalaisen Richard von Kühlmannin ja itävaltalaisen Ottokar Czerninin johdolla. Neuvosto-Venäjä irtisanoi sopimuksen jo vuoden 1918 marraskuussa, kun Saksa oli allekirjoittanut aselevon muiden ympärysvaltojen kanssa. 200px|pienoiskuva|Brest-Litovskin rauhansopimuksen rajat
Bolševikkien rauhandekreetti käynnistää rauhanpyrkimykset
200px|pienoiskuva|Saksalaiset upseerit tervehtivät Lev Trotskin johtamaa valtuuskuntaa Brest-Litovskissa 1917 Venäjän 7. marraskuuta 1917 alkaneen bolševikkien vallankaappauksen johdosta alkoi vallan kaapannut kansankomissaarien neuvosto etsiä mahdollisuuksia rauhaan Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa julistettuaan 8. marraskuuta 1917 dekreetit rauhasta ja maasta.
Alustava aselepo Neuvosto-Venäjän ja Saksan välillä oli alkanut 5. joulukuuta 1917 ja varsinainen aseleposopimus solmittiin 16. joulukuuta saksalaisten itärintaman esikunnassa Brest-Litovskissa. Rauhanneuvottelut alkoivat 22. joulukuuta 1917 Brest-Litovskissa. Neuvosto-Venäjä ei ollut valmis saksalaisten vaatimuksiin, vaan se kannatti rauhaa vain sodan lopettamisella ilman rajamuutoksia tai sotakorvauksia, mikä olisi säilyttänyt sotaa edeltäneen vuoden 1914 tilanteen Venäjän eduksi.
Ukrainaan julistetun kansantasavallan pääsihteeristö totesi 9. joulukuuta 1917, että Ukraina omasta rintamastaan vastaavana on kansainvälisissä asioissa itsenäinen ja sen tulee saada osallistua kaikkiin Ukrainan kansan etua koskeviin kansainvälisiin kokouksiin. Pääsihteeristö kuitenkin jäi odottamaan Ententen eli lähinnä Ison-Britannian ja Ranskan itsenäisyystunnustusta, mutta myös Ukrainan kansantasavallan valtuuskunta lähetettiin Brest-Litovskin rauhanneuvotteluihin.
Ranska tai Britannia eivät toiveista huolimatta kuitenkaan tunnustaneet Ukrainan itsenäisyyttä, koska ne kannattivat Neuvosto-Venäjää vastaan taistelevia Venäjän valkoisia armeijoita, jotka puolestaan olivat valmiita jatkamaan taistelua myös keskusvaltoja vastaan ympärysvaltojen rinnalla.
Ranskan sotilasasiamies J. Tabuilt ja Britannian Odessan konsuli D. Bagge kuitenkin ilmoittivat tulleensa nimitetyiksi komissaareiksi Ukrainan tasavaltaa koskevissa asioissa.
Saksalaisten vaatimukset ja Ukrainan itsenäisyys johtavat neuvottelujen katkaisemiseen
Saksa vaati Venäjältä haltuunsa kolmessa Puolan jaossa päätynyttä osaa Puolasta, Liettuaa ja osaa Valko-Venäjästä sekä Viroa ja liittolaiselleen Ottomaanien valtakunnalle (Turkille) georgialaista Batumia, Ardahania ja Karsia, mitkä Venäjä oli valloittanut siltä aikaisemmin. Lisäksi Saksa pyrki edistämään Suomen itsenäisyyden tunnustamista, mutta se ei halunnut tehdä asiasta neuvotteluissa ongelmaa. Saksa tosin vakuutteli suomalaisille vaativansa asiaa venäläisiltä.
Rauhansopimusneuvottelujen yhtenä kohteena oli myös Ukraina. Saksa tunnusti 9. helmikuuta 1918 Ukrainan itsenäisyyden solmimalla tämän kanssa rauhansopimuksen, jolloin saksalaisten tavoite Ukrainan irrottamiseksi mahdolliseksi protektoraatiksi Venäjästä muodollisesti itsenäisenä valtiona oli toteutumassa. Ukrainan kansantasavalta oli julistautunut Venäjästä itsenäiseksi tasavallaksi 22. tammikuuta 1918.
Neuvostovenäläiset neuvottelijat pitivät kohtuuttomina saksalaisten vaatimuksia, jotka sisälsivät Ukrainan itsenäisyyden ja käytännössä sen ajautumisen Saksan vaikutuspiiriin. Neuvosto-Venäjän puolelta neuvotteluja johtanut ulkoasiainkansankomissaari Lev Trotski katkaisi neuvottelut 10. helmikuuta 1918, jolloin tilanne jäi pelkästään vallinneen aselevon ja aselepolinjan varaan. Näin Neuvosto-Venäjä uskoi välttävänsä tai siirtävänsä saksalaisten rauhansopimusvaatimuksia.
Saksalaiset hyökkäävät ja punakaartit järjestetään työläisten ja talonpoikien puna-armeijaksi
Koko Latvia joutui kokonaan saksalaisten haltuun 22. helmikuuta 1918. Hyökkäyksen pelästyttämänä kansankomissaarien neuvosto järjesti vapaaehtoiset punakaartit työväen ja talonpoikien puna-armeijaksi 23. helmikuuta 1918, minkä johtoon puolustuskansankomissaariksi tuli Brest-Litovskin neuvotteluihin osallistunut ulkoasiankansankomissaari Lev Trotski. Neuvosto-Venäjän hallitus koki etenevän hyökkäyksen vaaralliseksi Petrogradissa ja siirtyi Moskovaan.
Latviasta saksalaisten hyökkäys jatkui Viroon, joka käytti hyväkseen venäläisten vetäytymisen ja saksalaisten tulon julistautumalla itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918. Saksalaiset valtasivat Tarton 24. helmikuuta, Tallinnan 25. helmikuuta ja Narvan 4. maaliskuuta. Viron itsenäisyysjulistus laadittiin Pärnussa 23. helmikuuta venäläisten lähdettyä ja 24. helmikuuta aloitti Tallinnassa virolainen hallitus, joka seuraavana päivänä joutui katoamaan saksalaisten tulon vuoksi.
Saksalaiset eivät kuitenkaan tunnustaneet Viron itsenäisyyttä, vaan pyrkivät muodostamaan Baltian maista yhden saksalaismyönteisen valtion protektoraatikseen. Viro jäi Saksan miehittämäksi marraskuuhun 1918, jolloin Saksa solmi aselevon 11. marraskuuta 1918 ympärysvaltojen kanssa.
Saksa rohkaisee Venäjän reuna-alueita itsenäistymään
Pelätessään saksalaisten tuhoavan Venäjän vallankumouksen alkoi neuvostohallitus olla valmis rauhaan Saksan kanssa raskain ehdoin. Paitsi Suomen, Neuvosto-Venäjä oli menettänyt toistaiseksi Ukrainan Brest-Litovskin rauhanneuvottelujen aselevon aikana Ukrainan julistauduttua itsenäiseksi ja Saksan tunnustettua sen itsenäisyyden, kun taas Liivinmaa ja Viro menetettiin vasta saksalaisten hyökkäyksen käynnistyttyä.
Varmistaakseen asemaansa Ukrainassa Saksan ja Itävalta-Unkarin joukot etenivät hyökkäyksen aikana myös itsenäiseksi tunnustetun Ukrainan länsi- ja keskiosiin estääkseen Venäjän mahdolliset vastatoimet uutta Kiovassa valtaansa pitävää Ukrainan kansantasavaltaa vastaan. Ukrainan itsenäisyys Venäjästä oli tarpeen Saksalle elintarvikehuollon parantamiseksi Britannian saartamassa sotataloudessa.
Kevään 1918 aikana Venäjän keisarikunnalle aiemmin kuuluneissa reuna-alueissa tapahtui keisarilliselle Saksalle myönteisten valtiomuodostelmien synty - osaksi jo ennen Brest-Litovskin rauhansopimusta. Syntyi saksalaisen ruhtinaan johtama Liettuan kuningaskunta ja Baltian herttuakunta sekä Suomen kuningaskuntahanke.
Neuvosto-Venäjän sisäinen linjaerimielisyys
3. maaliskuuta 1918 solmitun rauhan ehdot olivat raskaammat Neuvosto-Venäjälle kuin ennen saksalaisten ja itävaltalais-unkarilaisten hyökkäystä vaaditut rauhanehdot. Heti rauhan solmimisen jälkeen ehdottivat eserrät N. I. Buharinille ja vasemmistobolševikeille, että Vladimir Lenin pitäisi vapauttaa kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajan tehtävästä. Tämä kieltäytyi ajatuksesta. Sen sijaan Vladimir Lenin vastusti ajatusta syyttäen Nikolai Buharinia, Lomovia, Moisei Uritskia jne. siitä, että uudet rauhanehdot ovat aikaisemmin tarjottuja heikommat.
Trotskilaisen maailmanvallankumouksen esteet
Ristiriita leniniläisten ja trotskilaisten välillä on siinä, että jälkimmäiset katsoivat Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa solmittavan rauhan aiheuttavan sen, ettei maailmanvallankumous toteudu maailmanlaajuisen imperialismin vastapainoksi. Näin ollen vallankumouksen tulosten vakauttamiseksi jouduttiin teorian tasolla luopumaan maailmanvallankumouksen ajatuksesta muun muassa Saksan työväenliikkeen avulla. Myöhemmin sama ristiriita näkyi trotskilaisten suhtautumisessa sosialismi yhdessä maassa -ajatukseen, minkä piti olla mahdollinen siksi, että Neuvosto-Venäjällä oli suuret luonnonvarat, mikä teki sen monia muita maita riippumattomammaksi ulkomaankaupan hintavaihteluista, ja siis maailmanmarkkinahinnoista. Vallankumouksen leviämismahdollisuus Keski-Eurooppaan menetettiin spartakistien kapinan tultua kukistetuksi 1919 Saksassa ja Neuvosto-Venäjän hävittyä taistelun Varsovasta 1920 Puolan tasavaltaa vastaan. Kuitenkaan trotskilaiset eivät luopuneet ajatuksestaan, mikä johti ristiriitaan 1920-luvun lopulle tultaessa stalinistien kanssa.
Vasemmistoeserrät eroavat kansankomissaarien neuvostosta
14. maaliskuuta Neuvosto-Venäjä ratifioi rauhan. Vasemmistoeserrät vastustivat rauhaa ja erosivat kansankomissaarien neuvostosta joidenkin tietojen mukaan kuitenkin vasta 16. maaliskuuta.
Ympärysvaltojen interventio Venäjällä alkaa
Brest-Litovskin rauhassa Neuvosto-Venäjä joutui tunnustamaan Ukrainan ja Georgian (ennen Gruusia) itsenäisyydet, sitoutumaan vetämään joukkonsa 31. joulukuuta 1917 tunnustamastaan Suomesta, sekä luopumaan Saksan hyväksi Venäjän hallussa pitämistä Puolan osista, Virosta, Liettuasta ja Latviasta, osasta Valko-Venäjää sekä Ardahanista, georgialaisesta Batumista ja Karsista Ottomaanien valtakunnan hyväksi.
Vironmaan ja Liivinmaan kuvernementit jäivät Saksan haltuun toistaiseksi.
Suomessa Brest-Litovskin rauhan seurauksena Saksan strateginen asema Itämerellä vahvistui niin paljon, että Svinhufvudin itsenäisyyssenaatti tukeutui Saksaan eikä maassa vallan kaapannut kansanvaltuuskunta voinut enää luottaa saavansa merkittävää tukea bolševikeilta vallankumousyrityksen loppuun viemiseksi. Kansanvaltuuskunnan johdossa Oskari Tokoi alkoi maaliskuussa 1918 lähentyä ympärysvaltoja päätyen lopulta Muurmannin legioonan johtoon.
Neuvosto-Venäjän suoritettavaksi tulevat sotakorvaukset vahvistettiin erillisellä sopimuksella myöhemmin 27. elokuuta 1918 Berliinissä. Tällä sopimuksella Neuvosto-Venäjä tunnusti Vironmaan ja Liivinmaan kuvernementtien siirtymisen Saksalle pysyvästi.
Verrattuna ensimmäistä maailmansotaa edeltäneeseen tilanteeseen 1914 Venäjä oli menettänyt 1/3 väestöstään, 1/3 maatalousmaastaan ja 3/4 teollisuudestaan.
Brest-Litovskin rauhansopimus julistettiin rauenneeksi 11. marraskuuta 1918 allekirjoitetun, ensimmäisen maailmansodan päättäneen Compiègnen aselevon yhteydessä. Itsenäisen Viron hallitus saattoi aloittaa toimintansa.
Neuvosto-Venäjä irtisanoo sopimuksen ja itsenäisyyssodat alkavat
Neuvosto-Venäjä hyödynsi tilanteen ja sanoi 13. marraskuuta 1918 Brest-Litovskin rauhansopimuksen irti. Saksa alkoi vetäytyä Baltiasta ja Neuvosto-Venäjä saattoi jälleen alkaa yrittää ottaa takaisin menettämiään alueita taistelemalla vallankumouksen tukemisen nimissä itsenäisyysliikkeitä ja samalla länsivaltojen ja Japanin rinnalla taistelevia, Venäjän yhtenäisyyttä kannattavia valkoisia interventiojoukkoja vastaan.
Japanilaiset olivat nousseet maihin pienin joukoin Port Arthurissa huhtikuussa 1918 turvatakseen Japanin alamaisia. Myöhemmin Kaukoidässä saman tekivät myös britit.
20. marraskuuta 1918 nimitettiin Viron hallituksen pää- ja sotaministeriksi Konstantin Päts.
Neuvosto-Venäjä ja Weimarin Saksa löytävät toisensa Rapallossa
Virallisesti Brest-Litovskin rauhansopimuksen sisältämät aluesiirrot ja sotakorvaukset mitätöitiin Saksan ja Neuvosto-Venäjän kesken Rapallon sopimuksella 16. huhtikuuta 1922 ja Lev Trotskia ulkoasiainkansankomissaarina seuranneen Georgi Tšitšerinin ja Saksan ulkoministeri Walther Rathenaun kesken 10. huhtikuuta 1922 Genovassa Yhdysvaltoja lukuun ottamatta Venäjän keisarikunnan aikaisia saatavia velkovien maiden kanssa. Rapallon rauhan salaisessa lisäpöytäkirjassa 29. huhtikuuta 1922 sovittiin lisäksi Weimarin Saksan ja Neuvosto-Venäjän kesken lisäksi siitä, että Saksa voi harjoittaa siltä Versailles’n rauhansopimuksen kieltämää sotilaallista toimintaa Venäjällä. Näin Venäjästä tuli jälleen Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen Saksan liittolainen, mitä kesti kansallissosialistien valtaannousuun saakka ja Tšekkoslovakian jakamisen sekä Espanjan sisällissodan jälkeen uudelleen 23. elokuuta 1939 Saksan hyökkäystä Puolaan tukeneella Molotov-Ribbentrop-sopimuksella.
Mitsubishi UFJ Financial Group
Mitsubishi UFJ Financial Group eli MUFG on japanilainen pankkitoimintaa harjoittava yhtiö. Pankkikonsernin pääkonttori sijaitsee Tokiossa Chiyodan erillisalueella Marunouchin kaupunginosassa. Muodostuessaan vuonna 2004 sen tase oli noin 1,7 biljoonaa dollaria, ja se nousi maansa suurimmaksi pankiksi ja joksikin aikaa myös maailmanlistan kärkeen.
Keväällä 2016 pankki sijoittui taseensa perusteella (2 458,74 mrd. USD) maailmanlistan viidenneksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankkikonserniksi. Sijoitus oli parantunut edellisvuoden vertailusta. Talousjulkaisu Forbesin vuoden 2016 Forbes Global 2000 -listalla Mitsubishi UFJ Financial Group oli maailmanlaajuisesti sijalla 34. sijoittuen samalla Japanin kolmanneksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yritykseksi (osakkeiden markkina-arvo yhteensä 73,5 mrd USD toukokuussa 2016).
Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Yhtiö muodostui 1. lokakuuta vuonna 2005 kun tokiolainen Mitsubishi Tokyo Financial Group ja osakalainen UFJ Holdings yhdistyivät. Yritysryhmän ydinpankkitoimintaa harjoittavat osat, Bank of Tokyo-Mitsubishi ja UFJ Bank, yhdistyivät kuitenkin vasta 1. tammikuuta 2006 ja muodostivat The Bank of Tokyo-Mitsubishi UFJ -pankin.
Morgan Stanleyn suuromistajaksi
22. syyskuuta 2008 Mitsubishi UFJ Financial Group ilmoitti ostavansa subprime-kriisin kaltoin kohtelemasta investointipankki Morgan Stanleysta 10-20 prosentin osuuden. Yrityksellä on tavoitteena saada kaupan yhteydessä oma edustajansa Morgan Stanleyn hallitukseen. Mitsubishi UFJ aikoo käyttää ostokseensa korkeintaan 900 miljardia jeniä (6 miljardia euroa).
Sentiments songes
Sentiments songes on Fannyn esittämä kappale, joka edusti Ranskaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 7. 95 pisteellä.
F1 2000
F1 2000 on EA Sportsin julkaisema Formula 1-aiheinen ajopeli, joka julkaistiin 23. joulukuuta 2000 PlayStation, PlayStation 2, Game Boy Color, Macintosh ja Windows alustoille. Peli sisältää kaikki kauden 2000 -kuljettajat, tallit ja radat, uuden Jaguar F1 -tiimin, sekä uuden Indianapolis Motor Speedway -radan Yhdysvalloissa.
Piirityskone
Piirityskone on laite, jota käytettiin entisaikoina tuhoamaan kaupungin muurit. Piirityskoneita käytettiin antiikin Kreikassa ja Roomassa sekä keskiajalla.
Ensimmäinen piirityskone oli nähtävästi antiikin kreikkalaisten kehittämä muurinmurtaja. Kreikkalaiset keksivät myös katapultin, jota roomalaiset kehittivät onageriksi. Keskiajalla eurooppalaiset kehittivät tehokkaampia piirityskoneita, joista merkittävimpiä olivat trebuchet eli heittokone, ballista ja piiritystorni.
Tunnettuja piirityskoneita
thumb|Trebuchet
Luettelo Marvel Cinematic Universen televisiosarjoista
Marvel Cinematic Universen (MCU) televisiosarjat ovat Marvel Comicsin sarjakuviin perustuvia supersankaritelevisiosarjoja. Sarjat ovat olleet tuotannossa vuodesta 2013 alkaen, ja siitä asti Marvel Television ja ABC Studios, yhdessä sen tuotanto-osasto ABC Signature Studiosin kanssa, ovat esittäneet yksitoista televisiosarjaa, esittäen niitä antennilähetyksinä ABC:llä, suoratoistona Netflixissä ja Hulussa sekä kaapelitelevisiolähetyksinä Freeformilla. Lisäksi Marvel Studios—MCU-elokuvat toteuttanut tuotantostudio—kehittää Disney+:lle lukuisia televisiosarjoja, joilla on Marvel Televisionin sarjoista poiketen ovat suuremmat budjetit ja ovat virallisesti osa elokuvien muodostamia vaiheita, keskittyen elokuvista tuttuihin sivuhahmoihin.
Ensimmäinen Marvel Cinematic Universen televisiosarja, S.H.I.E.L.D. Agentit, alkoi Yhdysvalloissa ABC-kanavalla syksyllä 2013, ja sitä seurasi Agent Carter alkuvuodesta 2015. Marvel myös teki Imax Corporationin kanssa sopimuksen televisiosarjan Inhumans kahden ensimmäisen jakson esittämisestä Imax-teattereissa syyskuussa 2017 ennen koko sarjan esittämistä ABC-kanavalla saman vuoden aikana. Netflixin Marvel-sarjoista kaksi ensimmäistä, Daredevil ja Jessica Jones, julkaistiin vuonna 2015. Luke Cage julkaistiin vuonna 2016 sekä Iron Fist, The Defenders ja The Punisher vuonna 2017. MCU laajentui vuonna 2017 laajentui televisiosarjan Runaways myös Huluun, jonne julkaistiin vuonna 2020 myös Helstrom. Vuonna 2018 Freeform-kanavalla alettiin esittämään televisiosarjaa Cloak & Dagger. Disney+-sarjoista julkaistiin MCU:n neljänteen vaiheeseen WandaVision, The Falcon and the Winter Soldier, Loki, What If...? ja Hawkeye vuonna 2021, sekä Moon Knight, Ms. Marvel ja She-Hulk: Attorney at Law vuonna 2022. Lisäksi Disney+-sarjoista on julkistettu osaksi viidettä vaihetta vuodelle 2023 Secret Invasion ja Echo, sekä vuodelle 2024 Ironheart Agatha: Coven of Chaos ja Daredevil: Born Again.
ABC-sarjat
Ensimmäinen Marvel Cinematic Universeen kuuluva Marvel Televisionin kehittämä televisiosarja oli S.H.I.E.L.D. Agentit, jonka pilottjakson ABC tilasi elokuussa 2012. Tammikuussa 2014 paljastettiin, että ABC oli tilannut toisenkin televisiosarjan, Agent Carterin. In Marraskuussa 2016, Marvel ja IMAX Corporation julkistivat televisiosarjan nimeltä Inhumans, kun samanniminen elokuva oli poistettu Marvel Studiosin julkaisuaikataulusta. Keskustellessaan Marvel Televisionin sarjojen luokittelusta elokuussa 2019, Loeb selitti Marvelin luokitelleen ABC-sarjat nimelle ”Marvel Heroes”, koska niissä oli enemmän yhteyksiä elokuviin kuin muissa sarjoissa, erityisesti S.H.I.E.L.D. Agenteissa ja Agent Carterissa, joiden avainpäähenkilöt esiintyivät elokuvissa ennen omia televisiosarjojaan.
Netflix-sarjat
Lokakuussa 2013 Marvel valmisteli neljää draamasarjaa ja yhtä minisarjaa, yhteensä 60 jaksoa, esittääkseen niitä VOD-palveluissa tai kaapelitelevision välityksellä, Netflixin, Amazonin ja WGN American osoittaessa kiinnostusta. Marraskuussa 2013 ilmoitettiin, että Disney tulisi julkaisemaan Netflixiin näyteltyjä televisiosarjoja Daredevilistä, Jessica Jonesista, Rautanyrkistä ja Luke Cagesta, johtaen lopulta Puolustajista kertovaan minisarjaan. Näitä sarjoja ja niiden hahmoja kutsutaan Marvel Televisionin sisällä kutsutaan nimillä ”Marvel Street-Level Heroes” tai ”Marvel Knights”.
Nuortensarjat
Vuoden 2011 San Diego Comic-Con Internationalissa Loeb paljasti, että Viitasta ja Tikarista oli kehitteillä televisiosarja Freeform tilasi projektin huhtikuussa 2016. Saman vuoden elokuussa Hulu tilasi televisiosarjan Karkureista. Marveli alun perin aikonut toteuttaa crossoveria sarjojen välille, mutta lopulta elokuussa 2019 ilmoitettiin, että Viitta ja Tikari tekisivät esiintymisen Runawaysin kolmannella tuotantokaudella. Loeb selitti Marvelin luokittelevan sekä Runawaysin että Cloak & Daggerin Marvel Televisionin nuortenfiktioon, kun Marvel Studios oli toteuttanut omana nuortenfiktionaan uudet Hämähäkkimies-elokuvat. Loeb toivoi alun perin sarjojen välille enemmän crossover-esiintymisiä, mutta Cloak and Daggerin ilmoitettiin lokakuussa 2019 päättyvän toiseen tuotantokauteen, ja Runawaysin ilmoitettiin saman vuoden marraskuussa päättyvän kolmanteen tuotantokauteen.
Adventure into Fear
Hulu tilasi toukokuussa 2019 kaksi televisiosarjaa, joista ensimmäinen keskittyisi Aaveajajaan ja toinen keskittyisi Daimon ja Ana Helstromiin. Tarkoitus oli muodostaa niiden välille samanlainen crossover kuin Netflix-sarjojen välille. Loeb itse kertoi elokuussa Marvelin käyttävän näistä sarjoista kollektiivistä nimitystä ”Adventure into Fear”, ja että siihen oli suunnitteilla useampikin sarja. Ghost Rider peruttiin kuukausi myöhemmin luovien erimielisyyksien vuoksi. Joulukuussa 2019, kun Marvel Television lakkautettiin ja vastuu kaikista jo tuotannossa olevien sarjojen tuotannoista siirtyi Marvel Studiosille, kehitysvaiheeseen jääneet sarjat päätettiin jättää toteuttamatta. Helstromin ilmoitettiin joulukuussa 2020 olevan lopetettu yhteen ainoaan tuotantokauteen.
Vladi Marmo
Vladi Marmo (vuoteen 1935 Forsblom, 20. huhtikuuta 1914 Orjol, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta 1969 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta, Suomi) oli professori ja Geologian tutkimuskeskuksen ylijohtaja 1960–1969.
Luettelo Marvel Cinematic Universen televisiosarjoista
Tulevaisuus
Joulukuuhun 2020 mennessä, julkistettuaan vuoteen 2022 esitettävät sarjat, Marvel Studiosin suunnitelmana oli julkaista lisää televisiosarjoja vielä viisi tai kuusi vuotta tähänkin asti julkistettujen sarjojen julkaisun jälkeen vuoteen 2028 asti.
Wonder Man
Joulukuussa 2021, Destin Daniel Cretton allekirjoitti monivuotisen sopimuksen useiden Disney+-sarjojen toteuttamisesta Marvel Studioille, yhden komediasarjan ollessa kehityksessä jo siinä vaiheessa. Crettonin oma yhtiö Family Owned on mukana toteuttamassa sarjaa. Kesäkuussa 2022 sarjan nimeksi paljastettiin Wonder Man, ja se keskittyy Simon Williamsiin / Ihmemieheen. Andrew Guest palkattiin sarjaan pääkäsikirjoittajaksi. Crettonin itse odotetaan ohjaavan osa sarjan jaksoista. Kuvausten odotetaan alkavan vuonna 2023. Lokakuussa Yahya Abdul-Mateen II valittiin Simon Williamsin esittäjäksi. Kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2023, Crettonin ja Stella Meghien ohjatessa jaksot. Wonder Manin julkaisua suunnitellaan televisiokaudelle 2023–2024.
Ben Kingsley palaa aiemmista MCU-medioista tuttuun Trevor Slatteryn rooliin.
Vladi Marmo
Opinnot ja urheilu-ura
Vladi Forsblom oli vuonna 1931 perustamassa urheiluseura Leppävaaran Pyrintöä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1935 Forsblom, joka oli vuonna 1934 ottanut uudeksi sukunimekseen Marmo, aloitti opinnot Helsingin yliopistossa pääaineinaan kemia ja geologia. Yliopiston Eteläsuomalaisessa osakunnassa alettiin vuonna 1937 harrastaa Suomessa silloin varsin uutta palloilulajia koripalloa, johon Marmo lähti innokkaasti mukaan. Toukokuussa 1939 Suomen koripallojoukkue, johon kuului myös Marmo, osallistui lajin EM-kilpailuihin Liettuan Kaunasissa.
Luettelo Marvel Cinematic Universen televisiosarjoista
Spider-Man: Freshman Year ja Spider-Man: Sophomore Year
Peter Parker on juuri saanut hämähäkkivoimat ja oppii käyttämään niitä vaihtoehtoisessa universumissa, jossa Norman Osborn oli hänen mentorinsa Tony Starkin sijasta.
Sarja julkistettiin virallisesti Disney+-päivänä, marraskuussa 2021, Jeff Trammelin toimiessa sarjan pääkäsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana. Sarjan tyyli muistuttaa varhaisia The Amazing Spider-Man -sarjakuvia. Sarjalle on tekeillä myös toinen tuotantokausi, nimeltään Spider-Man: Sophomore Year.