cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jarome Iginla
Calgary Flamesin kapteenina (2003–2013)
Iginla jatkoi Theoren Fleuryn asettaman seurahistorian piste-ennätyksen jahtaamista seuraavalla kaudellaan. Hän saavutti 800 tehopisteen rajan syötettyään maalin Chicago Blackhawksia vastaan pelatussa ottelussa vuoden 2008 joulukuussa. Vuoden 2008 viimeisessä ottelussa Edmonton Oilersia vastaan Iginla pelasi uransa tehokkaimman ottelun viimeisteltyään viisi tehopistettä Edmontonia vastaan: hän oli aiemmin pelannut yhteensä 14 neljän tehopisteen ottelua. Tammikuussa 2009 Iginla valittiin viidennen kerran urallaan pelaamaan tähdistöottelussa. Hän ohitti Theoren Fleuryn Calgaryn kaikkien aikojen pisteykkösenä 1. maaliskuuta 2009 viimeisteltyään viisi tehopistettä, mukaan lukien uransa 400. maalin, 8-6 -tappiossa Tampa Bay Lightningia vastaan. Kaudella 2008–2009 Iginla summasi kaikkiaan 35 maalia ja 89 pistettä, mutta pudotuspeleissä hänen otteensa eivät vastanneet odotuksia. Iginlan epäiltiinkin pelanneen kevään 2009 pudotuspeleissä loukkaantuneena, mutta hän kielsi huhun ja myönsi, ettei ollut pelannut tasaisesti tai odotustensa mukaisesti ja tulisi viettämään kesän ahkerasti harjoitellen. Hän voitti Mark Messier Leadership Awardin kauden päätyttyä vuonna 2009. thumb|right|Vuonna 2012 Iginla vastaanotti 500. maalinsa johdosta kultaisen mailan. Calgary pelasi kaudella 2009–2010 heikosti, ja joukkue jäi ensimmäisen kerran pudotuspelien ulkopuolelle sitten kevään 2004. Iginla kantoi vastuun joukkueensa epäonnistumisesta ja myönsi, että hänen runkosarjan 70 pistettään ei ollut tuloksena ”tarpeeksi.” Calgaryn taloudellisesti heikentynyt tilanne ja Iginlan pelillisesti heikentynyt ote johtivat kysymykseen siitä, voisiko seura kaupata pitkäaikaisen pelaajansa ja monivuotisen kapteeninsa pois. Iginlan sopimus sisälsi kuitenkin merkinnän, jonka mukaan häntä ei saanut kaupata ilman suostumusta. Hän kertoi, ettei haluaisi lähteä Calgarysta, mutta suostuisi seuran niin pyytäessä kartoittamaan vaihtoehtoa pois kauppaamisesta. Calgaryn entinen general manager Craig Button ilmoitti olevansa Iginlan kauppaamista vastaan, ja selitti joukkueen ja Iginlan heikon kauden olevan seuras vahvojen täydentävien pelaajien vähäisyydestä: ”Jääkiekossa ei ole mitään niin helppoa kuin yhden pelaajan pelaaminen pois. Ja mielestäni Calgary Flames on tehnyt Jaromen pois pelaamisen vastustajilleen todella helpoksi.” Calgary ilmoitti julkisesti, ettei seura ole aikeissa kaupata Iginlaa.
Olli Tiainen
Hänen muistomerkkinsä on pystytetty Nurmekseen (1870) ja Joensuuhun (Bertel Jung, 1932). Joensuussa muistomerkki sijaitsee Tiaiselle nimetyssä Tiaisenpuistossa Tiaisenkadun ja Tikkamäentien kulmauksessa. Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö on nimennyt yhden hirsirakenteisen kokoontumis- ja juhlatilan Liperin Ylämyllyllä, Joensuun lähellä Olli Tiaisen majaksi. Kontiolahdella vanhan Kontiolahden varuskunnan alueella kulkee Olli Tiaisentie-niminen katu.
Heinäkuussa 2008 esitettiin Vuonislahdessa Heikki Turusen kirjoittamaa näytelmää Olli Tiainen – Suomen sodan sankari.
Jarome Iginla
Calgary Flamesin kapteenina (2003–2013)
Iginla saavutti jälleen uuden merkkipaalun ylitettyään 900 tehopisteen rajan ottelussa Edmonton Oilersia vastaan vuoden 2010 tammikuussa. Hän teki ottelussa 2+2=4 pistettä. Helmikuussa hän pelasi uransa 1000. ottelun, kun Calgary kohtasi Florida Panthersin. Iginlan oli kuitenkin vaikea saada hyökkäyspelinsä toimivaksi kauden 2010–2011 alussa, ja Calgaryn pudotessa hiljalleen liigan häntäpäähän hänen tulevaisuudestaan keskusteltiin jälleen. Calgaryn johtoporras kuitenkin ilmoitti toistuvasti, ettei seura ollut kiinnostunut luopumaan kapteenistaan. Kauden edetessä Iginla onnistui parantamaan otteitaan ja ylitti myös 500 maalisyötön rajan vuoden 2001 tammikuussa. Hänet myös valittiin kuudennen kerran urallaan tähdistöotteluun, mutta hän kieltäytyi pelaamasta ottelussa, koska halusi viettää aikaa sairastuneen isoäitinsä kanssa.
Iginlan ja Calgaryn välisen sopimuksen viimeinen kausi 2012–2013 toi jälleen mukanaan arvuuttelun Iginlan tulevaisuudesta Calgaryssa, joka oli valahtanut tilastoissa runkosarjan pohjalle. NHL:n siirtotakarajan alla Iginlan, jolla oli sopimuksessaan luvattoman siirron estävä pykälä, uutisoitiin antaneen Calgaryn seurajohdon tietoon neljä joukkuetta, joihin hän olisi valmis siirtymään pelaajakaupan välityksellä: Chicago Blackhawks, Los Angeles Kings, Boston Bruins ja Pittsburgh Penguins. Vahvimpana vaihtoehtona pidettiin Bostonia, ja Iginlan oltua pelaavan kokoonpanon ulkopuolella maaliskuun 2013 ottelussa Colorado Avalanchea vastaan kaupan uutisoitiin tapahtuneen.
Pittsburgh Penguins ja Boston Bruins (2013–2014)
thumb|right|[[NHL-kausi 2013–2014|Kaudella 2013–2014 Iginla pelasi Boston Bruinsissa 78 ottelua pistein 30+31=61.]] Boston Bruinsia ja Iginlaa yhdistävistä huhuista huolimatta Iginla päätyi siirtotakarajan alla Pittsburgh Penguinsiin pelaajakaupassa, jossa Calgary sai Kenneth Agostinon ja Ben Hanowskin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuoden 2013 varaustilaisuuteen. Iginla sanoi, että Pittsburghiin siirtymisen taustalla vaikutti mahdollisuus päästä pelaamaan yhdessä Sidney Crosbyn ja Jevgeni Malkinin kanssa. Pittsburgh kohtasi Boston Bruinsin vuoden 2013 pudotuspelien itäisen konferenssin loppuottelusarjassa, jonka Boston voitti suoraan neljässä ottelussa. Iginla sekä Pittsburghin tähtipelaajiin lukeutuneet Crosby, Malkin, James Neal ja Kris Letang eivät tehneet ottelusarjassa lainkaan pisteitä, ja Iginla siirrettiin 6-1 -tappioon päättyneen toisen ottelun jälkeen pelaamaan joukkueen kolmosketjuun. Bostonin hyökkääjä Milan Lucic sanoi ottelusarjan päätyttyä, että Iginlan tapa torjua siirto Bostoniin oli vaikuttanut ottelusarjan peliin psykologisesta näkökulmasta: ”Kun joku valitsee toisen joukkueen oman joukkueesi sijasta, se tuo mukaan tulisuutta.”
Iginla pelasi Pittsburghissa lopulta kaiken kaikkiaan 13 runkosarja- ja 15 pudotuspeliottelua. Hänestä tuli kauden jälkeen vapaa pelaaja, ja Iginla päätyikin tekemään Boston Bruinsin kanssa yksivuotisen ja arvoltaan kuuden miljoonan dollarin sopimuksen vuoden 2013 heinäkuussa. Hän teki ensimmäisen maalinsa Bostonin pelaajana yhdeksännessä ottelussaan, ja päätyi myöhemmin pelaamaan joukkueensa ykkösketjuun Milan Lucicin ja David Krejčín rinnalle. 10. joulukuuta 2013 hän pelasi ensimmäisen kerran Calgary Flamesin kotiareenalla lähtönsä jälkeen, ja Calgaryn kotiyleisö tervehti entistä kapteeniaan runsain aplodein osoittamalla suosiotaan seisaallaan. Ennen ottelun alkua areenan mediakuutiolla esitettiin myös Iginlan uraa Calgaryssa kunnioittava video. Ottelun päätyttyä Bostonin 2-1 -voittoon Iginla valittiin ottelun kolmostähdeksi, ja hän luisteli kaukalon ympäri kahden kierroksen verran tervehtien kannattajia yleisön hurratessa.
NHL:n palkkakattosääntöjen vuoksi Boston ei ollut kykenevä tekemään Iginlan kanssa jatkosopimusta seuraavasta kaudesta, vaikka hän olikin pelannut tehokkaan runkosarjan viimeistellen 78 otteluun 30+31=61 pistettä.
Colorado Avalanche ja Los Angeles Kings (2014–2017)
left|thumb|Ammattilaisuransa viimeisinä vuosina Iginla pelasi lähes kolmen kauden ajan [[Colorado Avalanchessa.]] Heinäkuussa 2014 Iginla teki vapaana pelaajana kolmen vuoden ja 16 miljoonan dollarin sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Colorado pelasi kuitenkin läpi kauden 2014–2015 heikosti: helmikuun 2015 puolessavälissä joukkue oli oman divisioonansa viimeisenä, ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Iginla, joka pelasi 82 ottelua pistein 29+30=59, oli kuitenkin joukkueensa johtavia ja tehokkaimpia hyökkääjiä. Hän oli 29 maalillaan joukkueensa paras maalintekijä. Tammikuussa 2015 hän ohitti NHL:n kaikkien aikojen maalitilastossa Mike Bossyn ja siirtyi tilaston 20. sijalle.
4. tammikuuta 2016 Iginla ylitti 600 maalin rajan NHL:n historian 19. pelaajana ottelussa Los Angeles Kingsiä vastaan. Joulukuussa hän pelasi 1 500. runkosarjaottelunsa, jonka myötä hänestä tuli 16. pelaaja, joka on yltänyt kyseiseen ottelumäärään.
1. maaliskuuta 2017 Colorado kauppasi Iginlan Los Angeles Kingsiin saaden vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoron vuoden 2018 varaustilaisuuteen. Los Angelesissa Iginlan pelinumeroksi vaihtui 88, sillä hänen vanha pelinumeronsa 12 oli jo Marián Gáboríkin käytössä. Iginla oli kymmenen vuoden ikäisenä ostanut itselleen Los Angelesin pelipaidan omalla nimellään ja numerolla 88 varustettuna sen jälkeen, kun Wayne Gretzky oli kaupattu Edmonton Oilersista Los Angelesiin eräässä ammattilaisurheilun historian tunnetuimmista pelaajakaupoista. Los Angelesin general manager Dean Lombardi toivoi, että mahdollisuus aloittaa puhtaalta pöydältä uudessa seurassa saisi toisi kaivattua potkua Iginlan pelaamiseen vaikeuksissa olleen Coloradossa pelaamisen jälkeen.
Iginla pelasi Los Angelesissa 19 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja yhteensä yhdeksän pistettä. Los Angeles ei tehnyt hänen kanssa jatkosopimusta kaudesta 2017–2018. Iginlan uutisoitiin käyneen lonkkaleikkauksessa vuoden 2017 syksyllä, jonka jälkeen hän harjoitteli Boston Bruinsin AHL-farmijoukkue Providence Bruinsin kanssa. Hän kertoi vuoden 2018 helmikuussa antamassaan haastattelussa olevansa yhä toiveikas NHL-uransa jatkon suhteen. Vuoden 2018 heinäkuussa Iginla kuitenkin ilmoitti entisen seuransa Calgary Flamesin välityksellä päättävänsä pitkän ammattilaisuransa 41-vuotiaana. Hänen uransa virallinen lopettamistilaisuus järjestettiin heinäkuun 30. päivänä Calgaryn kotiareena Scotiabank Saddledomessa.
Iginla pelasi yli kaksi vuosikymmentä kestäneellä urallaan 1 554 NHL:n runkosarjaottelua pistein 625+675=1 300. 625 maalillaan hän jakaa NHL:n kaikkien aikojen maalitilaston 15. sijan yhdessä Joe Sakicin kanssa, ja kaikkien aikojen pistetilastossa hän on 1 300 pisteellään sijalla 34. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 81 ottelua, joissa hän teki 37 maalia ja yhteensä 68 pistettä. Hänen pistekeskiarvonsa sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä on 0.84 ottelua kohden. Iginla on Calgary Flamesin seurahistorian kaikkien aikojen ykkönen maalien, pisteiden, pelattujen otteluiden, ottelun voittomaalien, ylivoimamaalien ja laukausten määrässä.
Kansainvälisissä otteluissa
Iginla pelasi ensimmäisen kerran maajoukkuetasolla vuoden 1994 Nations Cupissa. Hän oli Kanadan paras maalintekijä ja pistemies viidellä maalillaan ja yhdeksällä pisteellään. Kanada voitti turnauksen. Kaksi vuotta myöhemmin Iginla pelasi Kanadan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueessa vuoden 1996 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli 12 pisteellään kisojen ykkönen, ja teki viisi maalia Kanadan voittaessa maailmanmestaruuden jo neljännen kerran peräkkäin. Iginla valittiin myös kisojen parhaaksi hyökkääjäksi. Vuonna 1997 Iginla pelasi ensimmäisen kerran miesten arvokisoissa edustaessaan Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 1997 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli tuolloin 19-vuotias ja joukkueensa nuorin pelaaja, ja teki kisojen 11 ottelussa 2+3=5 tehopistettä Kanadan voittaessa maailmanmestaruuden.
Iginla sai kutsun maajoukkueeseen myös vuoden 2002 talviolympialaisiin. Hän osallistui Kanadan maajoukkueen olympialaisiin valmistavalle harjoitusleirille vuoden 2001 kesällä. Olympialaisiin valmistautumisen ja niissä pelaamisen myötä Iginla nousi supertähden asemaan niin NHL- kuin maajoukkueympyröissä. Hän oli alun perin yllättynyt saatuaan kutsun olympialaisiin, ja luuli aluksi kyseessä olevan Calgary Flamesissa pelaavien joukkuetovereiden jekku. Olympialaisissa hän teki kaksi maalia loppuottelussa, jossa Kanada voitti Yhdysvallat lukemin 5-2 ja voitti ensimmäisen jääkiekon olympiakultansa viiteenkymmeneen vuoteen. Iginlasta tuli voiton myötä ensimmäinen tummaihoinen urheilija, joka on voittanut kultamitalin talviolympialaisissa.
Jääkiekon maailmancupissa 2004 Iginla pelasi Kanadan varakapteenina. Hän muodosti hyökkäysketjun yhdessä Joe Sakicin ja Mario Lemieuxin kanssa. Kanada voitti maailmancupin kukistettuaan loppuottelussa Suomen.
Margaret Laurence
Margaret Laurence, s. Wemyss, (1926 Neepawa, Manitoba, Kanada – 1987 ) oli kanadalainen kirjailija.
Laurence asui miehensä kanssa 1950-luvulla Afrikassa, 1962–1972 hän asui Britanniassa ja palasi sen jälkeen Kanadaan, jossa hän asui viimeiset vuotensa Ontariossa. Kun hänellä todettiin pitkälle edennyt keuhkosyöpä, hän teki itsemurhan.
Laurence käänsi somalinkielisiä tekstejä. Fundamentalistikristityt saivat aikaan, että Laurencen romaaneja ei saanut luetuttaa kouluissa. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja.
Jarome Iginla
Kansainvälisissä otteluissa
Iginla pelasi toisen kerran olympiatasolla osallistuessaan vuoden 2006 talviolympialaisiin, joissa hän toimi jälleen Kanadan varakapteenina. Kanadan osalta olympialaiset osoittautuivat pettymykseksi, sillä se ei onnistunut uusimaan neljän vuoden takaista olympiavoittoaan ja jäi lopulta seitsemänneksi. Iginla teki kuudessa ottelussa kolme pistettä. Kolmannen kerran Iginla edusti Kanadaa olympialaisissa vuonna 2010. Hän teki olympialaisten ensimmäisessä ottelussa hattutempun Norjaa vastaan, ja oli lopulta viidellä maalillaan olympialaisten paras maalintekijä. Loppuottelussa Yhdysvaltoja vastaan hän syötti jatkoajalla Sidney Crosbyn tekemän 3-2 -voitto-osuman.
Pelitapa
Iginlaa on pidetty erityisesti uransa huippuvuosien aikana eräänä NHL:n parhaimmista voimahyökkääjistä. Aloittaessaan NHL-uransa hän pyrki mukailemaan Brendan Shanahanin ja Keith Tkachukin fyysistä, mutta pisteitä tuottavaa pelitapaa. Hän on myös yksi koko NHL:n parhaimmista ja tasaisimmin tuottaneista maalintekijöistä: vuosina 1998–2008 ainoastaan Jaromír Jágr teki Iginlaa enemmän NHL-maaleja. Monien asiantuntijoiden mukaan Iginlan luistelutaidon ja tarvittavan nopeuden puute kuitenkin oli eduksi vastustajille, sillä heidän oli näin ollen helpompaa pitää hitaammin liikkuva Iginla kurissa puolustuspään tilanteissa.
Uransa alussa Iginla joutui usein vastustajiensa toimesta kestämään kovaakin käsittelyä, minkä seurauksena hänen valmentajansa kehittivät hänen fyysistä pelitapaansa aktiivisesti. Iginla ei pitänyt tappelemisesta otteluissa, mutta hyväksyi silloisen valmentajansa Brian Sutterin mielipiteen, jonka mielestä hänen olisi omaksuttava pelityyliinsä myös aggressiivisempi puoli. Pelatessaan Iginla oli parhaimmillaan saadessaan riittävästi tilaa parhaimpien ominaisuuksiensa hyödyntämiseksi, ja tilan löytämiseksi hänen oli ajoittain päästävä toimillaan vastustajiensa ihon alle. Opittuaan fyysisemmän ja monipuolisemman pelityylin salat, Iginlan pelityyli säilyi omaleimaisena läpi hänen uransa. Calgary Flamesissa Iginlan kanssa pelannut Craig Conroy kuvaili Iginlan olevan voimahyökkääjä, joka tekee mitä vain: ”Hän tappelee, taklaa ja tekee maaleja. Hän ei ehkä luistele kaukalon päästä päähän, mutta hän tekee niitä pieniä asioita, jotka voittavat otteluita ja saavat asioita tapahtumaan.” Myös Iginlan vastustajat kunnioittivat hänen pelitapaansa.
Iginla saavutti urallaan lukuisia Gordie Howen hattutemppuja eli tappelun, maalin ja syötön samassa ottelussa. Kyseessä ei ole virallinen tilasto, mutta The Hockey News arvioi vuonna 2012 Iginlan pitävän hallussaan aktiivipelaajien ennätystä yhdeksällä hattutempullaan. Iginlan tappeluilla, kuten esimerkiksi Tampa Bay Lightningin tähtipelaaja Vincent Lecavalieria vastaan vuoden 2004 Stanley Cup -finaalissa käydyllä kahinalla, oli usein motivoiva vaikutus niin hänen kuin koko muun joukkueen pelaamiseen. Tappelemisen seurauksena Iginla koki toisinaan myös loukkaantumisia: muun muassa vuonna 2003 hän loukkasi kätensä tapeltuaan Dallas Starsin Bill Guerinin kanssa. Fyysisen pelityylin haittapuolena oli kasvaneen loukkaantumisriskin ohella myös tavallista suurempi jäähyjen määrä.
Joukkuetovereidensa keskuudessa Iginla oli hyvin kunnioitettu pelaaja, ja hänen on tunnettu puolustaneen joukkuetovereitaan myös valmennusjohdon mielipiteistä välittämättä. Kapteenina Iginla johti joukkuettaan esimerkillään, ei puhumalla. Hänet myös tunnettiin tavastaan keskustella joukkuetovereidensa kanssa yksitellen ja varmistaa, että heillä oli kaikki hyvin.
Perhe
Iginlalla on myös kaksi velipuolta, Jason ja Stephen, sekä kaksi siskopuolta, Theresa ja Elizabeth, joista Theresa on pelannut jääkiekkoa yliopistotasolla. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Iginla on kristitty.
Iginla on innokas golfin pelaaja, ja hän osallistuu aktiivisesti Calgary Flamesin järjestämään hyväntekeväisyyttä tukevaan golfturnaukseen.
Vuodesta 2002 lähtien Iginla on pyörittänyt Calgaryssa voittoa tavoittelemattomana yrityksenä omaa jääkiekkokouluaan. Hän on lahjoittanut jääkiekkokoulunsa kautta saamansa tulot diabetestutkimusten rahoittamiseen. Iginla tukee lukuisia eri hyväntekeväisyyttä tekeviä järjestöjä. Vuonna 2000 hän alkoi lahjoittaa jokaisesta tekemästään maalista 1 000 dollarin summan lasten urheilutoiminnan tukemiseksi. Vuonna 2005 hän kasvatti lahjoitussuman suuruuden 2 000 dollariin per maali; vuosina 2000–2013 hän lahjoitti lasten urheilutoiminnan edistämiseen yli 700 000 dollaria. Iginlan hyväntekeväisyys ja työ humanitaarisella alalla on tunnustettu erilaisin palkinnoin ja kunnianosoituksin myös jääkiekkopiireissä.
Vuonna 2003 Iginla esiintyi EA Sportsin NHL 2003 -videopelin kansikuvapelaajana.
Iginla on yksi entisen WHL-seuransa Kamloops Blazersin omistajista. Hän lunasti osan seuran omistuksesta itselleen vuoden 2007 lokakuussa yhdessä Shane Doanin, Mark Recchin ja Darryl Sydorin kanssa. Iginla on myös NHL Diversity -ohjelman lähettiläs. Ohjelma tukee toiminnallaan jääkiekkojoukkueita, jotka tarjoavat taloudellisesti heikommassa asemassa oleville nuorille mahdollisuuden pelata lajia. Vuodesta 2008 hän on toiminut Scotiabankin edustajana muun muassa erilaisissa mainoksissa ja tapahtumissa tukemassa ruohonjuuritason jääkiekkoilua. Iginla on esiintynyt myös Samsungin mainoksissa.
Palkintoja ja kunnianosoituksia
thumb|right|Iginla vastaanottamassa [[Molson Cupia ennen ottelun alkua vuonna 2009.]] thumb|right|Iginla on voittanut [[Calgary Flamesin seuran sisäisesti jaettavan Ralph T. Scurfield Humanitarian Awardin vuosina 2001 ja 2002.]]
Johannes Koikkalainen
Eugen Johannes Koikkalainen (1. toukokuuta 1915 Leppävirta – 6. huhtikuuta 1998) oli suomalainen kunnallisneuvos, apulaiskaupunginjohtaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka loi uransa Turun kunnallispolitiikassa ja oli myös mukana valtakunnanpolitiikassa ministerinä ja SDP:n puolueneuvoston puheenjohtajana.
Viipurin Kolikkoinmäellä lapsuus- ja nuoruusvuotensa viettäneen Koikkalaisen isä ammuttiin punaisena Suomen sisällissodan aikana. Ennen sotia Koikkalainen opiskeli Viipurin työväenopistossa suomen kieltä ja sosiaalipolitiikkaa sekä Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kansantaloustiedettä. Nämä opinnot keskeytyivät kuitenkin sodan puhjettua. Sodan jälkeen hän siirtyi Turkuun ja taisteli sikäläisessä ammattiyhdistysliikkeessä kommunistien vaikutusta vastaan yhdessä Mauno Koiviston kanssa. SDP:n hajaannuksen vuosina 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Koikkalainen kuului Väinö Leskistä ja Väinö Tanneria kannattaneeseen ryhmään mutta siirtyi sittemmin lähemmäksi uuden puheenjohtajan Rafael Paasion linjaa. Kunnallispolitiikassa Koikkalainen oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1948–1969, puheenjohtajana 1962–1969 sekä opetus- ja sivistystoimen apulaiskaupunginjohtajana vuodesta 1969.
Marvel: Ultimate Alliance
Marvel: Ultimate Alliance on Activisionin julkaisema toimintaroolipeli, joka keskittyy Marvel-kustantamon supersankareiden seikkailuihin. Peli sisältää yli 20 pelattavaa hahmoa ja yli 140 hahmoesiintymistä Marvel-sarjakuvista.
Johannes Koikkalainen
Koikkalainen oli toisena sisäasiainministerinä Koiviston II hallituksessa 1979–1982. Hän oli SDP:n puolueneuvoston varapuheenjohtaja 1963–1969 ja puheenjohtaja vuodesta 1969 lähtien.
Marvel: Ultimate Alliance
Juoni
Tohtori Doom on perustanut uuden Pahuuden Mestareiden joukon varastaakseen Odinin Odinvoiman itselleen. Roistot iskevät ensin YPKVV:n Helialukselle, jonka johtaja Nick Fury kokoaa Marvel-universumin mahtavimmat sankarit taistelemaan Doomin suunnitelmia vastaan.
Ominaisuudet
Pelissä on yli 140 hahmoa Marvel-sarjakuvista. Pelaaja voi luoda oman joukkueen ja otella muiden pelaajien kanssa internetin välityksellä. Pelaajat voivat myös muodostaa pelattavista hahmoista joukkueita ja pelata esimerkiksi PlayStation 2:lla Multitapin välityksellä neljän joukkueissa. Pelin aikana pelaajat saavat kokemuspisteitä, joilla voi kehittää omaa hahmoaan. Mukana on myös erikoisjaksoja, joissa pelaaja voi otella klassisia sarjakuvakohtauksia. Jokaisella pelattavalla hahmolla on luonnollisesti omat supervoimansa ja yhteensä neljä eri pukuvaihtoehtoa, jotka voivat muovata hahmon eri voimatasoja jonkin verran.
Pelaajat seikkailevat Marvel-universumin klassisimmissa paikoissa: Helialuksella, Stark-tornissa, YPKVV:en tutkimuslaitoksessa, Atlantiksessa, Mandariinin palatsissa, Tohtori Oudon talossa, Murhamaailmassa, Mefiston maailmassa, Asgardissa, Attilassa, Liandran aluksessa, Skrullien planeetalla ja Doomin linnassa. Pelissä on myös vaihtoehtoloppuja, jotka aktivoituvat pelaajan tekemien valintojen mukaan.
Uusia pelattavia hahmoja on lisäbonuksena eri pelilaitteille (PlayStation Portable, Wii, Xbox 360 ja PlayStation 3).
Pelattavat hahmot
Huomautettakoon, etteivät Daredevil, Musta Pantteri, Hopeasurffaaja, Tohtori Outo, Aaveajaja, Nick Fury ja Blade ole pelattavia hahmoja pelin alussa. Hahmot on avattava tietyillä esineillä tai suorittamalla pelin sisäisiä tehtäviä.
Skala
Skala tai Skála voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimenä
Skála (, ”Portaat”, ”Laituri”) on yleinen yläkylän ranta-asutuksen tai satamapaikan nimi Kreikassa:
Painonnosto kesäolympialaisissa 2016
right|100px|Painonnosto.
Doggystyle
Doggystyle on Snoop Doggin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Albumia on myyty yli 7 miljoonaa kappaletta joulukuuhun 2006 mennessä, ollen näin moninkertainen platinalevy. Albumi myi ensimmäisellä viikolla 802 858 kappaletta ollen nopeiten myyty rap-levy ennen Eminemin The Marshall Mathers LP:tä sekä listoilla korkein USA:n debyytti minkä tahansa genren historiassa.
Hanna Maron
thumb|right|Hanna Maron Hanna Maron (22. marraskuuta 1923 Berliini, Saksa – 30. toukokuuta 2014 Tel Aviv, Israel ) oli israelilainen näyttelijä. Hän syntyi Berliinissä, mutta muutti perheineen Palestiinaan natsipuolueen astuttua Saksassa valtaan vuonna 1933.
Jo lapsena esiintymisen aloittanut Maron oli Tel Avivissa Cameri-teatterin tähtenä. Hänet muistetaan muun muassa musikaalista Hello, Dolly!, mutta hän esiintyi myös elokuvissa ja televisiossa. Hän sai vuonna 1973 Israel-palkinnon.
Vuonna 1970 palestiinalaiskapinalliset heittivät kranaatin kohti lentokonetta, jossa Maron oli matkustajana. Näyttelijä haavoittui, ja hänen jalkansa jouduttiin amputoimaan. Tapaus ei kuitenkaan koitunut uran lopuksi.
Eagle McMahon
McMahon on voittanut urallaan kaksi Major-turnausta: Konopište Openin vuonna 2018 sekä European Openin vuonna 2022. Disc Golf Pro Touriin kuuluvan turnauksen hän on voittanut seitsemän kertaa.
Major-turnaukset
Konopište Open
Disc Golf Pro Tour
Turnausvoitot
Sömmerda
Sömmerda on kaupunki Thüringenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on piirikuntansa hallintokaupunki. Kaupungissa on sähköteknistä teollisuutta ja useita keskiaikaisia rakennuksia.
Maantiede
Suurin on Sömmerdan väestöstä asuu varsinaisen Sömmerdan alueella. Sömmerdaan liitettiin 1990-luvulla maalaiskunnat Frohndorf, Leubingen, Orlishausen, Schallenburg ja Tunzenhausen. Rohrborn ja Wenigensömmern oli liitetty Sömmerdaan 1974 ja Stödten Leubingeniin 1961. Koillinen osa-alue Schillingstedt oli itsenäinen kunta vuoteen 2018.
Historia
pienoiskuva|150px|vasen|Weißenseer Straße Sömmerdan alueella on ollut jatkuvaa asutusta ajanlaskun alusta lähtien. Ensimmäinen asiakirjamaininta paikkakunnasta on vuodelta 876. Nimi saattaa palautua suota tarkoittaviin yleisnimiin Sumpf ja Moor. Fuldan luostari oli merkittävä vaikuttaja Sömmerdassa varhaiselta keskiajalta uuden ajan alkuun. Kaupunkioikeudet Sömmerda lienee saanut 1350-luvulla. Kolmikymmenvuotinen sota (1618–1648) oli tuhoisa: kaupunki kärsi paitsi sotatoimista, myös ryöstelystä ja kulkutaudeista. Sömmerda kuului vuosisatoja Mainzin vaaliruhtinaskuntaan.
Lokakuussa 1806 Sömmerdan itäpuolella käytiin Jenan–Auerstedtin taistelu, minkä jälkeen Sömmerda kuului Erfurtin ruhtinaskuntaan, joka oli suoraan Ranskan keisarin alainen. Ruhtinaskunta liitettiin Preussiin 1810-luvulla. Sömmerdassa syntynyt liikemies ja keksijä Johann Nikolaus von Dreyse (1787–1867) oli merkittävä tekijä kaupungin teollistumisessa 1800-luvulla. Rautatieverkkoon Sömmerda liitettiin 1874.
Sömmerdan vanhin säilynyt rakennuskanta on 1300-luvun lopulta: kaupunginportti Erfurter Tor ja kuusi kaupunginmuuriin kuuluvaa tornia. Sömmerdan kirkkoja ovat muun muassa St. Petri ja St. Bonifatius 1400-luvulta. Jälkimmäisen vieressä sijaitsee renessanssihenkinen raatihuone 1530-luvulta.
Talous ja liikenne
Sömmerdan tärkein teollisuuden ala on sähköteollisuus. Saksojen yhdistymisen jälkeen sosialistinen teollisuus deaktivoitiin ja tilalle rakennettiin ajanmukaista teollisuutta. DDR:n suurimmalla tietokoneiden valmistajalla Kombinat Robotronilla oli tuotantolaitos Sömmerdassa.
Sömmerdan rautatieasema, Bahnhof Sömmerda, sijaitsee rataosuudella Sangerhausen–Erfurt. Aseman kautta kulkee myös rataosuus Straußfurt–Großheringen. Sömmerdan halki kulkee länsi–itäsuuntainen Bundesstraße 176 ja lounais–koillissuuntainen moottoritie BAB 71. Sömmerdan alueella kulkee 191-kilometrinen pyörätie Unstrut-Radweg.
Sähköheikkoepookki
Sähköheikkoepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe. Se seurasi heti Inflatorisen epookin jälkeen ja kesti aikavälin 10-32-10-12 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Kaikkeus oli riittävän energinen (> 100 GeV), jotta sähkömagnetismi ja heikko vuorovaikutus pysyivät yhdessä muodostaen sähköheikon vuorovaikutuksen.
Sähköheikko epokki alkoi 10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen, kun inflatonin potentiaalienergia vapautui muodostaen tieheän ja kuuman kvarkki-gluoniplasman. Energiaa riitti eksoottisten hiukkasten kuten W- ja Z -bosonien ja Higgsin bosonien syntymiseksi. Kun kaikkeus laajeni ja viileni noin hetkellä 10-12 sekuntia W- ja Z-bosonien syntyminen lakkasi ja jäljelle jääneet W- ja Z-bosonit hajosivat nopeasti sekä heikko vuorovaikutus muuttui lyhyen kantaman vuorovaikutukseksi, seurasi kvarkkiepookki.
Sähköheikkoepookki on aiempia vaiheita vähemmän spekulatiivinen, sillä sen tapahtumia voidaan jäljitellä hiukkaskiihdyttimillä. W- ja Z-bosonien olemassaolo on osoitettu, muita sähköheikon teorian ennustuksia on kokeellisesti varmennettu.
Mauro Silva
pienoiskuva|Mauro Silva Mauro da Silva Gomes paremmin tunnettu nimellä Mauro Silva (s. 12. tammikuuta 1968, São Bernardo do Campo Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Mauro Silva voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994.
Mauro Silva aloitti uransa Brasiliassa Guarani Futebol Clubessa vuonna 1988, josta siirtyi vuonna 1990 Clube Atlético Bragantinoon. Suurimman osan urastaan Mauro Silva edusti kuitenkin Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa (1992–2005). Siellä hän saavutti seurajoukkueuransa suurimman saavutuksen vuonna 2000, kun Deportivo voitti Espanjan-mestaruuden. Mestarien liigaan Mauro Silva osallistui seuran mukana viisi kertaa ja paras saavutus oli välieräpaikka kaudella 2003–2004.
Brasilian jalkapallomaajoukkuetta Mauro Silva edusti 46 kertaa vuosina 1991–2001. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa pelaten tärkeässä roolissa Brasilian kaikissa seitsemässä ottelussa sekä Etelä-Amerikan-mestaruuden vuonna 1997.
Bill Ranford
William Edward ”Bill” Ranford (s. 14. joulukuuta 1966 Brandon, Manitoba, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen maalivahtivalmentaja. Ranford pelasi NHL:ssä 15 kauden ajan, jona aikana hän edusti kuutta eri joukkuetta ja voitti Stanley Cupin kahdesti Edmonton Oilersissa (1988 ja 1990). Ranford oli Kanadan joukkueessa voittamassa Kanada-cupin vuonna 1991 ja maailmanmestaruuden 1994.
Junioriaika ja NHL-varaus
Ennen jääkiekkoilun aloittamista Ranford harrasti taitoluistelua, kunnes alkoi vähitellen kiinnostua maalivahtina pelaamisesta. Nuorena hän vietti muutamia vuosia Saksassa, koska hänen isänsä kuului armeijaan. Juniorivuosinaan Ranford edusti kolmen kauden ajan New Westminster Bruinsin joukkuetta. Hyvien otteidensa ansiosta Boston Bruins varasi hänet vuoden 1985 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 52. WHL-kauden päätyttyä Ranford pääsi pelaamaan Bruinsissa kaudella 1985–86 neljä ottelua, joista hän voitti kolme.
NHL-ura
Ranford aloitti kauden 1986–1987 AHL-joukkue Moncton Golden Flamesissa kolmella voitto-ottelulla, joiden jälkeen hänet nostettiin loppukaudeksi Bruinsin edustusjoukkueeseen. Bruinsin valmentajavaihdoksen yhteydessä Ranfordin peliaika kuitenkin väheni ja hänet siirrettiin seuraavaksi kaudeksi Edmonton Oilersiin vaihtokaupassa Andy Moogiin. Oilers voitti Stanley Cupin 1988 maalivahtinaan Grant Fuhr. Ranfordille ei kertynyt peliaikaa playoff-otteluissa, ja suuri osa kaudesta kului muutenkin AHL-joukkue Maine Marinersissa.
Kaudella 1988–1989 Ranford ei enää pudonnut edustusjoukkueesta alempiin sarjoihin, vaan pelasi Oilersissa 25 NHL-ottelua, joista voitti 15. Hänen ehkä paras kautensa oli kuitenkin seuraava kausi 1989–1990, jolloin hän korvasi loukkaantumisista kärsineen Fuhrin ja vei joukkueensa aina Stanley Cup -voittoon asti. Ranford sai Conn Smythe Trophyn, eli playoff-otteluiden parhaan pelaajan palkinnon. Ranford jatkoi joukkueessa myös kuuden seuraavan kauden ajan, kuitenkin ilman erityistä menestystä. Kesken kauden 1995–1996 hänet kaupattiin takaisin Bostoniin.
Ranford ei vieläkään pelannut Bostonissa kokonaista kautta, vaan kesken kauden 1996–1997 hänet vaihdettiin usean pelaajan vaihtokaupassa Washington Capitalsiin. Samassa kaupassa Washingtoniin siirtyivät Adam Oates ja Rick Tocchet, toiseen suuntaan Jason Allison, Anson Carter ja Jim Carey. Ranford pelasi Capitalsissa myös kauden 1997–1998, jolloin Capitals hävisi Stanley Cup -finaaleissa Detroit Red Wingsille suoraan neljässä ottelussa. Seuraava kausi kului Tampa Bay Lightningissa ja Detroitissa. Ura päättyi Edmontoniin seuraavaksi kaudeksi tehdyn paluun jälkeen 34-vuotiaana.
Ranfordin Oilersissa pelaamat 449 ottelua ja 25004 minuuttia ovat molemmat seuraennätyksiä.
Maajoukkueura
Ranford on NHL-otteluiden lisäksi pelannut myös Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa. Hänen parhaat saavutuksensa kansainvälisissä turnauksissa ovat Kanada-cupin voitto 1991 ja maailmanmestaruus 1994. Kanada-cupissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi (MVP) ja MM-kisoissa parhaaksi maalivahdiksi.
Pelaajauran jälkeen
Kaudesta 2006–2007 Ranford on toiminut Los Angeles Kingsin maalivahtivalmentajana. Hän myös pelasi yhdessä Grant Fuhrin kanssa Edmontonin alumnin maalivahtina NHL:n ainoassa ulkojäillä pelatussa Heritage Classic -ottelussa Montreal Canadiensin alumnia vastaan. Edmonton voitti ottelun numeroin 2–0.
Ranford on osallistunut myös elokuvantekoon, sillä hän näytteli vuoden 2004 Miracle-elokuvassa Yhdysvaltain maalivahdin pelitilannekohtaukset.
Nisse Hirn
Niilo "Nisse" Taavi Kristian Hirn, nimimerkki Filmimies, (24. tammikuuta 1911 Helsinki – 25. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Ollolai
Ollolai on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 291 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27,24 neliökilometriä. Se sijaitsee 960 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Nisse Hirn
Hirn teki merkittävimmät elokuvakäsikirjoittajan saavutuksensa Teuvo Tulion elokuvien parissa. Nimimerkillä ”Filmimies” hän kirjoitti Tuliolle muun muassa elokuvat Sellaisena kuin sinä minut halusit (1943) Rakkauden risti (1946) Levoton veri (1946) ja Intohimon vallassa (1947). Niiden lisäksi hän toimi myös käsikirjoittajana Valentin Vaalalle (Sysmäläinen 1938, Rikas tyttö 1939) ja Orvo Saarikivelle (Hätävara 1939, Poikamies-pappa 1941, Oi, aika vanha kultainen...! 1942).
Kirjallista tuotantoa
Nimimerkillä Toni (Niilo (Nisse) Hirnin ja Topo Leistelän yhteinen salanimi):
Kesäolympialaiset 1964
Vuoden 1964 kesäolympialaiset järjestettiin Tokiossa, Japanissa. Kisojen avajaiset olivat 10. lokakuuta ja päättäjäiset 24. lokakuuta 1964.
Valintaprosessi
Kisojen pitopaikka päätettiin Münchenissä, Länsi-Saksassa 26. toukokuuta 1959. Samalla päätettiin myös Talviolympialaisten 1964 pitopaikka.
Lajit
Vuoden 1964 kesäolympialaisten ohjelmassa oli 163 kilpailutapahtumaa 21 urheilulajissa.
Osallistuneet maat
thumb|240px|Kisoja boikotoineet maat punaisena Vuoden 1964 kesäolympialaisiin osallistui 94 maata, mutta Libyan ainoa osanottaja vetäytyi kisojen maratonkilpailuista.
Mitalitaulukko
Mitalitilaston ykkössijan saavutti Yhdysvallat.
Adolph Zukor
thumb|Adolph Zukor Adolph Zukor (ent. Cukor, ) oli elokuva-alan liikemies ja elokuvayhtiö Paramount Picturesin perustajajäsen.
Elämäkerta
Cukor syntyi juutalaiseen perheeseen Ricsen kylässä silloisessa Itävalta-Unkarissa. Vuonna 1889, 16-vuotiaana, hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän aloitti vaatimattomasti New Yorkissa. Vuonna 1892 hän muutti Chicagoon ja aloitti liiketoiminnan turkisalalla. Toiminta kasvoi nopeasti ja Cukor ansaitsi hyvin.
Hän ryhtyi elokuva-alalle vuonna 1903, kun hänen serkkunsa Max Goldstein pyysi häneltä lainaa. Mitchell Mark oli laajentamassa teatteriketjuaan ja tarvitsi sijoittajia. Ketjun ensimmäinen teatteri oli Buffalossa sijaitseva Edisonia Hall, jonka salongissa esiteltiin Thomas Edisonin keksintöjä, kuten fonografi, hehkulamppu ja liikkuvat kuvat. Cukor ei ainoastaan lainannut Goldsteinille rahaa, vaan ryhtyi hänen liikekumppanikseen.
Vuonna 1912 Cukor muodosti Famous Players in Famous Plays -jakeluyhtiön levittämään ranskalaista elokuvaa Les Amours de la reine Élisabeth Yhdysvalloissa. Seuraavana vuonna hän sai taloudellista tukea New Yorkin teatteri- ja elokuva-alalla toimineilta Frohmanin veljeksiltä. He muodostivat Famous Players Film Company -yhtiön. Studio kehittyi ensin Famous Players-Laskyksi ja myöhemmin Paramount Pictures -yhtiöksi, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1936 asti. Hän mullisti koko elokuva-alan järjestämällä tuotannon, jakelun ja esittelyn samaan yhtiöön.
Zukor vetäytyi Paramount Picturesin tehtävistä vuonna 1959. Hän kuoli 103-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1976.
Beau Brummell
George Bryan (Beau) Brummell (7. kesäkuuta 1778 Lontoo – 30. maaliskuuta 1840 Caen, Ranska) oli englantilainen dandy, joka oli kuuluisa ystävyydestään Walesin prinssi Yrjön ("prinssihallitsija" vuodesta 1811, kuningas Yrjö IV vuodesta 1820) kanssa. Brummellia pidettiin seurapiirien muoti-ikonina 1800-luvun alussa.
Elämä
Brummellin isä oli pääminister Frederick Northin yksityissihteeri vuosina 1770–1782 ja sittemmin Berkshiren sheriffi. Brummell kiinnitti jo varhaisvuosina suurta huomiota pukeutumiseensa. Eton Collegessa, jonne hänet lähetettiin vuonna 1790 ja jossa hän oli erittäin suosittu, hänet tunnettiin nimellä Buck Brummell. Oxfordin yliopistossa, jossa hän opiskeli lyhyen aikaa Oriel Collegessa, hän säilytti suosionsa ja sai hyvän tarinankertojan maineen, mutta hänellä ei ollut minkäänlaista taipumusta opiskeluun. Ennen 16 vuoden ikää hän lähti Oxfordista Lontooseen, jossa Walesin prinssi Yrjö, jolle hänet oli esitelty Etonissa ja jolle oli kerrottu, että Brummell oli erittäin hauska kaveri, antoi hänelle kornetin arvon ja komennuksen omaan 10. kuninkaalliseen husaarirykmenttiinsä vuonna 1794. Brummellista tuli pian läheinen prinssin kanssa, ja hän oli niin jatkuvasti prinssin seurassa, ettei hän tiettävästi tuntenut omaa rykmenttiään. Vuonna 1798, kun hän oli saavuttanut kapteenin arvon, hän jätti palveluksen ja peri isältään seuraavana vuonna noin 30 000 punnan omaisuuden. Hän asettui Mayfairiin poikamiesasuntoon, ja Walesin prinssin ystävyyden ja oman hyvän pukeutumismakunsa ansiosta hänestä tuli tunnustettu tyylin ja maun auktoriteetti. Hänen pukeutumisensa ei ollut koskaan ylitsevuotavaa, vaan sille oli ominaista pikemminkin harkittu maltillisuus. Hän menestyi sosiaalisesti, hänen sanailunsa olivat kaupungin puheenaiheita, ja vaikka hän ei ollutkaan nokkela, hänellä oli huomattava lahjakkuus kertoa tarinoita huvittavasti. Brummellin valta seurapiireissä oli jonkin aikaa kiistaton. Lopulta uhkapelaaminen ja tuhlaileminen veivät kuitenkin hänen omaisuutensa, ja hänen sanailunsa osoittautui liian kärkeväksi hänen kuninkaalliselle suojelijalleen. Prinssi ja Brummell riitelivät, ja vaikka Brummell piti jonkin aikaa paikkansa seurapiireissä, hänen suosionsa alkoi heiketä. Vuonna 1816 hän pakeni Calais'hin velkojiaan. Siellä hän sinnitteli neljätoista vuotta, jatkoi holtittomasti vanhaa elämäntapaansa, sai ajoittain apua englantilaisilta ystäviltään, mutta oli aina toivottomasti veloissa. Vuonna 1821 kuningas Yrjö IV vieraili Calais'ssa matkalla Hannoveriin, mutta entiset ystävykset eivät tavanneet toisiaan. Vuonna 1830 ystävien avulla Brummell sai Caenin brittikonsulin viran, josta maksettiin kohtuullinen palkka, mutta kaksi vuotta myöhemmin virka lakkautettiin. Vuonna 1835 Brummellin ranskalaiset velkojat Calais'ssa ja Caenissa menettivät kärsivällisyytensä, ja hänet vangittiin, mutta hänen ystävänsä tulivat jälleen kerran apuun, maksoivat hänen velkansa ja takasivat hänelle pienet tulot. Hän oli nyt menettänyt kaiken kiinnostuksensa pukeutumiseen; hänen henkilökohtainen olemuksensa oli huolimaton ja likainen. Vuonna 1837, kahden halvauskohtauksen jälkeen, hän sai turvapaikan Caenin Bon Sauveurin hoitokodissa, jossa hän kuoli 30. maaliskuuta 1840.
Vasilikí
Vasilikí (, ”Basilika”; myös Vassilikí) voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Piece of My Heart
”Piece of My Heart” on Jerry Ragovoyn ja Bert Bernsin tekemä kappale, jonka Erma Franklin levytti ensimmäisenä vuonna 1967. Kappale nousi laajempaan suosioon kun Big Brother & The Holding Company teki siitä cover-version Janis Joplinin laulamana vuonna 1968. Kappaleesta coverin on tehnyt myös muun muassa Faith Hill vuonna 1994 ja Melissa Etheridge vuonna 2005.
Vuonna 2004 Rolling Stone -lehti nosti Big Brother & The Holding Companyn version kappaleesta 500 parhaan kappaleen listalle sijalle 353.
Maskin alta
Maskin alta on tamperelaisen rap-yhtyeen Mansesterin vuonna 2017 julkaisema albumi. Albumi on striimannut kultaa. Lisäksi albumin kappale ”Prinsessoja ja putkimiehiä” on striimannut kultaa ja albumin viimeinen kappale ”Saravon Pekka” platinaa.
Kappaleet
Bonus
Luettelo Rantasalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Rantasalmen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Rantasalmen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Vathý
Vathý (, ”Syvä”; myös Vathí) on yleinen satamapaikan nimi Kreikassa. Se voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin:
Joe Maross
Joseph R. ”Joe” Maross (7. helmikuuta 1923 – 7. marraskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana muiden muassa elokuvissa Aja ääneti, aja syvällä (Run Silent Run Deep, Wise, 1958) ja Huijarisaarnaaja (Elmer Gantry, Brooks, 1960).
Maross tuli lisäksi tunnetuksi vierailevista esiintymisistään lukuisissa televisiosarjoissa.
Olmedo
Olmedo on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 161 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 33,47 neliökilometriä. Se sijaitsee 68 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Minangkabaut
Minangkabaut puhuvat minangkabaun kieltä ja ovat suurimmilta osin muslimeja. Heidän kielensä kuuluu austronesialaisiin kieliin.
Tuirankartano
Tuirankartano on Oulun kaupungin vanhainkotipalveluita varten suunniteltu rakennuskompleksi Oulun Tuiran kaupunginosassa. Alun perin rakennusta kaavailtiin Tuiranpuistoon historiallisten sairaalarakennusten jatkoksi mutta alueen asukkaiden vastustuksen vuoksi rakennus sijoitettiin lopulta pääosin puistoalueen ulkopuolelle, sen länsireunalle. Rakennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Harju ja se valmistui 1996–1998.
Vuodesta 2019 rakennuksessa on toiminut Tuiran hyvinvointikeskus, joka palvelee pääosaa Oulun pohjoispuolen asukkaista. Rakennuksen julkisivu, sisääntulon pylväskäytävä ja aula säilyttivät pääosin alkuperäisen ilmeensä muutostöissä ja parkkitilojen laajennuksessa talon alle. Muutostyön toteutti JVK-Arkkitehdit Ky.
Pekanbaru
Kaupunki perustettiin 1700-luvun lopulla Siakin sulttaanikunnan aikana. Japanilaiset miehittivät sitä toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1945. He käyttivät liittoutuneilta ottamiaan sotavankeja ja indoneesialaisia rakentamaan rautatietä Pekanbarusta saaren länsiosaan. Radasta ei koskaan tullut täysin toimintakuntoista. Se otettiin kuitenkin käyttöön joitakin päiviä ennen sodan loppumista, mutta 2000-luvun alussa siitä ei ollut enää jäljellä kun joitakin pätkiä.
Hans Johansson
Hans Elis "Hasse" Johansson (s. 23. huhtikuuta 1962 Edsbyn) on entinen ruotsalainen jääpalloilija ja jääpallovalmentaja.
Hän aloitti pelaajauransa kotipaikkakuntansa Edsbyns IF:n joukkueessa 16-vuotiaana kaudella 1978-1979. Kuuden Edsbyn-vuoden aikana hän oli kaksi kertaa Ruotsin mestaruusloppuottelussa keväällä 1982 ja 1984, joissa Edsbyn koki tappion. Kevään 1984 jälkeen hän siirtyi Västerås SK:n riveihin ja oli voittamassa seurassa viisi Ruotsin jääpallomestaruutta kausina 1989, 1990, 1993, 1994 ja 1996. Kaikkiaan hän pelasi Västeråsin riveissä 340 pääsarjaottelua ja teki niissä 503 maalia, joista loppuotteluissa kaikkiaan 13 maalia.
Syksyllä 1997 Hasse Johansson siirtyi ensimmäisenä ruotsalaisena Venäjän pääsarjaan Krasnojarskin Jenisein riveihin. Hän oli voittamassa Jenisein riveissä Venäjän cup-mestaruuden.
Hans Johansson pelasi ensimmäisen kerran miesten maajoukkueessa joulukuussa 1981 Suomea vastaan Varkaudessa. Hän pelasi vuoteen 1989 päättyneellä urallaan 127 maaottelua ja teki niissä 99 maalia. Hän oli kuusissa MM-kisoissa ja saavutti neljä MM:ää vuosina 1983, 1987, 1993 ja 1995. MM-kisoissa hän pelasi kaikkiaan 31 ottelua ja teki niissä 30 maalia.
Hans Johansson on todellisesta jääpalloperheestä, sillä hänen isänsä Elias Johansson pelasi 1940-luvulta aina 1960-luvulle Ruotsin jääpallon silloisessa pääsarjassa Bollnäsin ja Edsbyn riveissä. Isoveli Ola pelasi myös Ruotsin jääpallon pääsarjassa saavuttaen 10 mestaruutta ja oli Ruotsin maajoukkueessa voittamassa kolmea maailmanmestaruutta.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Henkilökohtaisesti
The Melancholy Collection
The Melancholy Collection on punk rock -yhtye Millencolinin ensimmäinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Albumin sisältö koostuu pääasiassa yhtyeen kahdesta ensimmäisestä EP:stä ja kappaleiden singleistä mukana tulleista b-raidoista.
Appianos
Appianos (noin 95 – noin 165) oli kreikkalais-roomalainen historioitsija, joka oli kotoisin Aleksandriasta. Hän eli Trajanuksen, Hadrianuksen ja Antoninus Piuksen aikana.
Appianoksen elämästä tiedetään vain hyvin vähän. Tiedetään, että hän kirjoitti oman elämäkertansa, josta nykypäivään on säilynyt vain katkelmia. Tiedetään kuitenkin, että Appianos syntyi Aleksandriassa, roomalaisen Egyptin pääkaupungissa. Hänen vanhempansa olivat Rooman kansalaisia ja Appianos muuttikin myöhemmin Roomaan, jossa hän toimi lakimiehenä. Appianoksesta tiedetään myös vähän erään Cornelius Fronton kirjeen perusteella. Kirjeessään Fronto esittää, että Appianokselle annettaisiin prokuraattorin arvo. Tästä voidaan päätellä, että Appianos kuului Rooman ritarisäätyyn.
Appianos kirjoitti kreikaksi Rooman historiaa käsittelevän teoksen, joka koostui 24 kirjasta. Kirjat eivät muodosta yhtenäistä historiaa, vaan käsittelevät eri aiheita. Appianos on yksi tärkeimpiä lähteitä Rooman sisällissodista.
Kampelakalat
Kampelakalat (Pleuronectiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon kuuluu noin 680 lajia. Nämä jaetaan kahteen alalahkoon ja 14 heimoon. Aikuiset kampelakalat ovat merenpohjalla makaavia ja liikkuvia pohjakaloja. Niiden ruumis on litteä ja epäsymmetrinen; molemmat silmät ovat samalla puolella päätä. Kuoriutuessaan munasta kampelanpoikaset ovat kuitenkin normaalisti vielä kaksikylkisesti symmetrisiä, pystyssä uivia kaloja. Yleensä alle parisenttisenä ne kokevat muodonmuutoksen, jossa mm. toinen silmä vaeltaa kallon toiselle puolelle, ja kala asettuu pohjaelämään.
Yksi suurimmista kampelakaloista on ruijanpallas, joka voi kasvaa kaksi metriä pitkäksi ja painaa yli 300 kiloa. Pienimmät kampelakalat jäävät noin kymmenen senttimetrin pituisiksi.
Monet oikeasilmäkampelat-heimon kampelakalat ovat merkittäviä ruokakaloja, samoin jossain määrin jotkut merianturat ja vasensilmäkampelat.
Itämeressä Suomen vesillä esiintyy säännöllisesti kaksi kampelalajia, kampela (Platichthys flesus) ja piikkikampela (Psetta maxima). Vain muutaman kerran on tavattu satunnaislajeja punakampelaa (Pleuronectes platessa), hietakampelaa (Limanda limanda) ja silokampelaa (Scophthalmus rhombus).
Jarkko Kyllönen
Jarkko Julius Kyllönen (s. 21. tammikuuta 1987 Helsinki ) on suomalainen koripalloilija. Hän on edustanut Korisliigassa Porvoon Tarmoa, Team Componentaa ja Torpan Poikia/Helsinki Seagullsia, jossa on saavuttanut SM-pronssia vuonna 2012 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2008. Kyllönen on pelannut nuorisomaajoukkueissa ja haastajamaajoukkueessa.
Pärnäinen
thumb|230px|Yhteysalus [[M/S Eivor lastaamassa Pärnäisten yhteysaluslaiturissa.]] Pärnäinen on kylä ja satama Nauvossa. Satamasta lähtevät yhteysalukset M/S Baldur Utön reitille ja M/S Cheri Nauvon eteläiselle reittialueelle. Lisäksi Pärnäisistä liikennöidään lautalla Korppoon Retaisiin.
60.16383°N, 21.70464°W
Asteekkien historia
Asteekkien tunnettu historia alkaa noin vuodesta 1200, jolloin asteekit vaelsivat nykyisen Meksikon alueelle, ja päättyy espanjalaisten valloitukseen 1500-luvun alkupuolella.
Asteekit olivat alkuaan yksi pohjoisesta saapuneista nahuatlia puhuneista intiaanikansoista, jotka sivistyivät Mesoamerikkaan saavuttuaan. Asteekit loivat 1400-luvulla nykyiseen Etelä-Meksikoon suuren asteekkivaltakunnan. Tiedot asteekkien historiasta perustuvat perimätietoon ja arkeologiaan. Asteekkien valtakunta syntyi 1300-luvulla alkuaan pienestä, syrjäisellä Texcocojärven saarella asuvasta intiaaniheimosta, joka oli saapunut alueelle kaukaa pohjoisesta. Heimo kutsui itseään nimellä tenochat ja tunnetaan myös nimellä mexica. Vähitellen asteekit onnistuivat liittolaisten avulla kukistamaan laakson alkuperäiset valtiaat ja nousivat suuriksi valloittajiksi.
Asteekkien saapuminen Meksikon laaksoon
Asteekit lähtivät vaeltamaan Meksikon pohjoisosista ja nykyisen Yhdysvaltojen eteläosasta kuivuuden takia. He saapuivat Meksikon laaksoon vuoden 1250 vaiheilla vaellettuaan parinsadan vuoden ajan.
Asteekkien saapuessa 1200-luvulla tolteekkien valtakunta oli hajonnut tai hajoamassa, ja Meksikon laaksossa oli monia kaupunkivaltioita. Alun perin Meksikon laaksoa hallitsivat ensin chichimekit ja myöhemmin tepaneekkien Azlapotzalco. Pohjoisesta oli vaeltanut alueelle nahuatlia puhuvia nomadiheimoja, joista asteekit eivät suinkaan olleet kaikkein mahtavimpia.