cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sanginkylä
Kylän historiaa
Mavis Hiltunen Biesanzin isä Pietari Hiltunen (myöh. Peter) oli kotoisin Sanginkylästä.
Elinkeinot
Kylän pääelinkeino on ollut maatalous, joka 1900-luvun alkuun asti oli paljolti omavaraistaloutta. Ostotavaroita olivat vain suola ja 1700-luvulta lähtien kahvi. Vuonna 1911 perusti 17 karjanomistajaa kylälle Sanginkylän Osuusmeijerin, joka toimi 1930-luvun lopulle. Sangin Puimakoneosuuskunta perustettiin kaksi vuotta myöhemmin. Kuitenkin vasta vuonna 1937 ostettiin Puhakan taloon kylän ensimmäinen traktori. Utajärven kunta oli perustanut lainajyvästön vuonna 1918, jota sankilaisetkin käyttivät sota-aikaan asti. Maatalouselinkeinoa edistettiin 1950-luvulla muun muassa kuivattamalla Keihäslampi Tervolankylällä. Palosenjärven kuivatushanke kuitenkin kariutui. Sangin maamiesseura perustettiin vuonna 1933, jolloin asukkaita oli kylällä liki tuhat.
Tupolev Tu-16
pienoiskuva|Tupolev Tu-16R pienoiskuva|Tupolev Tu-16 Tupolev Tu-16 oli neuvostoliittolainen strateginen pommikone, joka tuli käyttöön 1950-luvun puolivälissä.
Sanginkylä
Elinkeinot
Maatalouden ohella metsätalous on ollut kylän toinen tärkeä elinkeino, mukaan lukien puutavaran uitto. Uittoa harjoitettiin sekä Kiiminkijoella, Utosjoella että Sanginjoella. Utosjoella oli myös mylly, sahalaitos ja höyläkone. Myllyn voimanlähteenä oli vuodesta 1914 amerikkalainen Golbustor-vesiturbiini. Mylly uudistui vuonna 1938, jolloin perustettiin Utajärven vehnämylly -yhtiö. Se toimi vuoteen 1955. Sahalaitoksen toimintaa taas paransivat huomattavasti vuonna 1923 hankitut sähkögeneraattorit, joiden teho oli 2 x 250 wattia. Niistä saatiin sähköä Utajärven kirkonkylälle asti. Sahassa oli kaksi raamia ja parhaimmillaan se työllisti 80 henkilöä. Toiminta loppui vuonna 1958 ja seuraavana vuonna rakennukset ja koneet myytiin pakkohuutokaupassa. Metsänhakkuu kuitenkin kehittyi vasta 1950-luvulta alkaen. Ensimmäinen metsäkoneyrittäjä oli Pekka Väisänen, jolla oli käytössä tehokas ja kallis VK-16 -kuorimakone. Osin puunkorjuun mutta myös tietöiden takia kylässä oli parhaimmillaan parikymmentä kuorma-autoilijaa, lisäksi oli taksin omistajia ja linja-autonkuljettajia. Kylän autoilijasukuja ovat olleet muiden muassa Palo-ojat, Nissiset, Oksat, Vitikat ja Holapat. Pekka Peltoniemellä oli autokorjaamo.
José Antonio Griñán Martínez
Hän toimi Andalusian aluehallinnon johtajana vuosina 2009–2013 ja Espanjan sosialistisen työväenpuolueen puheenjohtajana vuosina 2012–2014. Hän on ollut kahdesti ministerinä. Koulutukseltaan Griñán on lakitieteen lisensiaatti.
Tupolev Tu-16
Kehitys
Aluksi Tupolev kehitti Tu-4:n pohjalta Tupolev Tu-85 -koneen. Tu-88:n kehitys alkoi vuoden 1949 alussa. Kriittinen tekijä oli suihkumoottorien kehitys – Mikulinin suunnittelutoimisto kehitti Mikulin AM -voimalaitteen. Sen suuren halkaisijan vuoksi sitä ei voinut kiinnittää lentokoneen siipien alle.
Sanginkylä
Kaupat ja palvelut
Kylällä oli 1800-luvun lopussa kaksi maakauppaa, kylän vanhimmissa taloissa Kärpässä ja Paavolassa. Useista myöhemmistä kaupoista tulivat parhaiten tunnetuksi osuuskauppa Niemikylällä, Heikki ja Alli Juntusen kauppa Puutturintien risteyksessä sekä Frans Holapan kauppa Tervolankylässä. Kaikki kaupat lopettivat toimintansa 1980-luvulla. Kesällä 2010 Sanginkylällä alkoi kuitenkin jälleen kauppa-autotoiminta, jota harjoittaa Jokikylän kauppa. Jokikylässä asuva Veikko Perätalo aloitti yritystoiminnan vaimonsa Astan kanssa. Siihen kuuluu kauppa-auton lisäksi Valkeisjärven rannalla sijaitseva kioski, joka on avoinna kesäkuukausina.
Tupolev Tu-16
Kehitys
Tu-16 tuli Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön vuoden 1953 lopussa. Ilmavoimien käyttöön tuli 175 konetta ja rannikkopuolustuksen käyttöön 240 konetta. Kaikkiaan koneita tehtiin parin vuosikymmenen aikana 1 059 kappaletta.
Kiinan kansantasavalta sai koneen suunnittelutietoja teknologiansiirtona Neuvostoliitolta. Se kehitti niiden pohjalta oman Xi’an H-6:n. Kiinan ja Neuvostoliiton välien katkettua Hruštšovin hallintokaudella vuonna 1960 Kiinan konemallin jatkokehitys eteni itsenäisesti.
Sanginkylä
Kaupat ja palvelut
Utajärvellä käytössä olevan kylähautausmaaperinteen mukaisesti Sangilla on ollut jo pitkään oma hautausmaa. Vanha hautausmaa oli Sanginjärven pohjoisrannalla Oltavan talon vieressä. Se vihittiin käyttöön vuonna 1863 ja tuli noin 50 vuodessa täyteen haudatuksi. Uusi hautausmaa Puutturintien varressa lähellä Mäkelää otettiin käyttöön vuonna 1917.
Tupolev Tu-16
Kehitys
Kone kykeni kuljettamaan massiivisen 9 000 kg:n FAB-9000-pommin tai ydinaseita noin 4 800 km:n matkan. 1950-luvun puolivälissä koneeseen lisättiin mahdollisuus kantaa vastakehitettyjä risteilyohjuksia. Malli Tu-16KS-1 (Naton koodinimi Badger-B) kuljetti AS-1 Kennel -ohjuksia noin 1 800 km:n päähän. AS-1-ohjus oli iso, MiG-15-hävittäjää muistuttava, ja sen kantomatka noin 140 km. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus oli iskut Yhdysvaltain lentotukialusryhmiä vastaan.
Myöhempiä ohjusmalleja olivat ydinkärkinen Raduga K-10S (AS-2 Kipper), AS-1:n korvaaja KSR-2 (AS-5 Kelt) ja KSR-5 (AS-6 Kingfish).
Sanginkylä
Koulut, kirjasto ja yhdistystoiminta
Sangin kansakoulua varten hankittiin vuonna 1919 peräti 162 hehtaarin suuruinen Hiltulan tila, mahdollisesti tuolloin Suomen suurin kansakoulun tontti. Koulurakennuksen valmistuttua Anna Rautio aloitti ensimmäisenä opettajana syksyllä 1921 neljäosastoisessa yksiopettajaisessa koulussa, johon tuli 40 oppilasta. Sivukylillä pidettiin kuitenkin yhä kiertokouluja. Koulu muuttui kaksiopettajaiseksi vuonna 1936 ja kolmiopettajaiseksi 1954. Sangin ala-aste toimii yhä tuona vuonna käyttöön vihityssä ja vuonna 2002 remontoidussa koulurakennuksessa.
Tupolev Tu-16
Käyttö
Tu-16-pommikone oli Neuvostoliiton, Vietnamin, Kiinan kansantasavallan (H-6), Egyptin, Indonesian ja Irakin ilmavoimien käytössä. Nykyisin niitä käyttää ainakin Venäjän ilmavoimat, mutta valvontaroolissa eikä pommikoneena.
Sanginkylä
Koulut, kirjasto ja yhdistystoiminta
Autionkylän koulu rakennettiin vuonna 1948 ja koulupiiri liitettiin Sangin koulupiiriin 1976. Jokikylän eli Sapilasmaan koulu ja koulupiiri olivat toiminnassa vain lyhyen aikaa, vuodesta 1952 vuoteen 1960, Yli-Utoksen koulu sen sijaan vuodesta 1936 vuoteen 1966. Vuonna 1996 Sangin koulurakennuksen yhteyteen rakennettiin myös liikuntatilat. Koulupiiriin kuuluvat vuonna 2007 Sanginkylän lisäksi Juorkunan, Särkijärven, Yli-Utoksen, Autiokylän ja Sapilasmaan kylät. Utajärven kunta on ilmoittanut lopettavansa kunnan viimeisen kyläkoulun eli Sangin koulun vuonna 2010. Kunnallinen kirjastotoiminta alkoi Sangin sivukirjastossa vuonna 1965. Kirjasto toimi Sangin koulun yhteydessä, kirjastonhoitajana oli opettaja Matti Savolainen. Sivukirjasto lakkautettiin vuonna 1985.
Tupolev Tu-16
Tekniikkaa
pienoiskuva|Tu-16
Sanginkylä
Koulut, kirjasto ja yhdistystoiminta
Sanginkylän Nuorisoseura perustettiin 26. maaliskuuta 1926 ja perustamisvuonna siihen liittyi 34 jäsentä. Seuraa ei saatu kuitenkaan kannattavaksi ja sen toiminta lakkasi jo viiden vuoden kuluttua. Utajärven Sangin Marttayhdistys perustettiin 1937, mutta senkin toiminta lakkasi sota-aikana. Yhdistys perustettiin uudelleen joulukuussa 1966 ja lopetettiin vuonna 1997.
Vanhoillislestadiolaisten Rauhanyhdistys perustettiin Sangille maaliskuussa 1944. Yhdistys rakennutti toimitalon Puutturintien risteyksen lähelle Kokon talon naapuriin Vapon käytössä olleesta metsätyöparakista. Toimitalon vihkiäisseuroissa 1950 puhui Mauno Koivuneva, kaikkien tuntema Utajärven kirkkoherra ja Päivämies-lehden Paimenpojan kierroksilta -pakinoiden kirjoittaja.
pienoiskuva|[[Valkiaisjärvi (Utajärvi)|Valkiaisjärven vuokrakota.]]
Sanginkylä tänään
Sanginkylä elää uutta kukoistuskauttaan, sillä poismuutto on pysähtynyt ja uusia omakotitaloja on rakennettu kylän alueelle. Talkootoiminta on aktiivista. Kylän asukasluku on noin 280 henkilöä lähes 90:ssä taloudessa. Lisäksi kylän alueella on liki sata kesäasuntoa.
Wang Delu
thumb|Kenraali Wang Delun hauta Wang Delu (19. tammikuuta 1770 – 7. helmikuuta 1842) oli kiinalainen kenraali Qing-dynastian aikana. Hän syntyi Gouweissä, Zhuluon maakunnassa (nyk. Taibao, Chiayin maakunta) Taiwanissa. Hän värväytyi sotilaaksi 15-vuotiaana ja johti myöhemmin Kiinan merivoimia. Wang kuoli sairauteen 72-vuotiaana puolustaessaan Peskadoreja ensimmäisen oopiumisodan aikana. Wangin kuoleman jälkeen keisarillinen hovi aateloi hänet herttuaksi ja lahjoitti rahaa ylenpalttisiin hautajaisiin ja jättimäiseen hautaan – suurimpaan Taiwanissa.
Kurdistanin työväenpuolue
Kurdistanin työväenpuolue  on vuonna 1978 perustettu kurdien itsehallintoa ajava järjestö. PKK järjestäytyi turkkilaisia vastaan käytävää vapaustaistelua varten puolueeksi, armeijaksi ja kansanrintamaksi. PKK:n toimintaa tukivat omat poliittiset ja ideologiset järjestöt. Kurdistanilla PKK tarkoitti Turkin idässä ja kaakossa sijaitsevia läänejä, joissa kurdit muodostivat enemmistön. Tavoitteena oli luoda Pohjois-Kurdistanin valtio.
Vuosina 1984–1999 ja 2004–2013 se kävi aseellista taistelua Turkin hallitusta vastaan. Vuonna 2014 PKK aloitti laajamittaisia taisteluja ISIS-järjestöä vastaan Irakissa ja Syyriassa. Järjestön perustaja ja johtaja Abdullah Öcalan vangittiin 1999, jonka jälkeen PKK ilmoitti luopuvansa sissisodasta ja julisti vuoteen 2004 saakka kestäneen yksipuolisen aselevon. Keväällä 2013 solmittiin Turkin hallituksen ja PKK:n välinen aselepo ja järjestö lopetti kokonaan sissisodan Turkissa.
Alun perin PKK oli ideologialtaan marxilais-leniniläinen ja sen tavoitteena oli itsenäinen kurdivaltio. Ideologiaan vaikuttivat perustamisvaiheessa myös maailmanlaajuinen opiskelijaliikehdintä ja Turkin sisäpolitiikan vasemmistolaistuminen 1960-70-luvuilla. Vuonna 2004 PKK siirtyi kohti libertaarisosialismia, johon liittyy myös muun muassa feminismi sekä niin sanottu sosiaalinen ekologia. Samalla se asetti tavoitteekseen kurdien itsehallinnon ilman omaa valtiota. Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat luokitelleet sen terroristijärjestöksi. Sveitsi, Kiina, Intia ja Venäjä eivät ole lisänneet järjestöä terroristilistalleen monista Turkin yrityksistä huolimatta. Yhdistyneet kansakunnat on myös kieltäytynyt lisäämästä järjestöä terroristilistalleen.
Aseelliset siivet
PKK:n aseelliset siivet ovat HPG (Hêzên Parastina Gel) ja PJAK (Partiya Jiyana Azad a Kurdistanê). Järjestöllä on myös edustajia KCK:ssa.
Historia
Kurdit olettivat, että he saavat oman itsenäisen valtion ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun eurooppalaiset piirsivät Lähi-idän uudet rajat, mutta Turkin johtaja Kemal Atatürk otti suurimman osan alueesta hallintaansa ja aloitti joukkoteloitukset kurdien asuttamilla alueilla. Kesäkuussa 1934 hyväksytty laki 2510 jakoi Turkin alueet kolmeen ryhmään: ”(1) alueisiin, jotka varataan turkkilaisen kulttuurin omaavien henkilöiden asuinalueeksi; (2) alueisiin, joille ei-turkkilaista kulttuuria edustavat ihmiset voidaan siirtää sopeuttamiseksi turkkilaiseen kulttuuriin; (3) täydellisesti evakuoitaviin alueisiin.” Kurdikulttuuria ryhdyttiin turkkilaistamaan, eikä kurdien olemassaoloa tunnustettu. Vuonna 1936 armeija valtasi Dersimin kurdialueen ja murhasi 40 000 ihmistä. Turkin hallitus kutsui kurdeja pitkään "vuoristoturkkilaisiksi". Kurdien alue oli vuoteen 1966 asti suljettua sotilasaluetta.
pienoiskuva|300px|Keltaisella merkitty kurdialue. Punaiset linjat ja räjähdyssymbolit ovat Turkin asevoimien pommituslentoja Irakiin, PKK:ta vastaan. Vuonna 1978 Abdullah Öcalan perusti opiskelutoveriensa kanssa Kurdistanin työväenpuolue PKK:n ja 1980-luvulla alkoi kurdien aseellinen 'kansannousu' Öcalanin johdolla. PKK:n toimintaan ovat kuuluneet sissi-iskut Turkin armeijaa vastaan ja konfliktissa on kuollut yli 50 000 ihmistä. PKK järjesti vuodesta 1978 sissi-iskuja, sabotaasia, väijytyksiä, mellakoita ja mielenosoituksia Turkkia vastaan. PKK toimi myös niitä kurdeja vastaan, jotka eivät suostuneet toimimaan sen kanssa yhteistyössä tai tukivat hallitusta.
Vuoden 1980 sotilasvallankaappauksen jälkeen Öcalan ja hänen lähimmät avustajansa pakenivat Syyriaan. Vuonna 1984 PKK alkoi toimia tehokkaammin järjestäen propagandaa, sissi-iskuja, pidätyksiä ja jopa itsemurhapommituksia armeijan ja poliisien kohteita vastaan. Hallituksen sotilaita, poliiseja, viranomaisia ja PKK:ta vastustavia kurdijohtajia kidnapattiin ja surmattiin. Sabotaasiteot jatkuivat, ja PKK sieppasi myös turisteja mutta vapautti heitä myöhemmin. PKK toimi 1980- ja 90-luvuilla yleensä Turkissa, mutta joskus myös Irakissa ja Iranissa. Hallitus vastasi monin toimin: vuonna 1982 perustuslaissa kiellettiin separatismi, vuodesta 1983 julistettiin kurdialueille poikkeustila, vuodesta 1985 perustettiin kyläkaarteja ja kurdin kieli kiellettiin laissa. Vielä vuoteen 1991 asti kurdin kielen käyttö oli kokonaan kielletty vankeuden uhalla.
PKK:n jäsenistö koostui pääosin maatyöläisistä sekä maaseutu- ja kaupunkiköyhälistöstä, mutta sen riveissä oli myös koulutettuja kurdeja. Suurin osa sisseistä oli kotoisin Kaakkois-Turkin maaseudulta. Nuoria kurdinaisia liittyi mukaan vapaaehtoisina, ja heitä oli jopa kolmasosa aktiivijäsenistä. He saivat saman sotilaskoulutuksen kuin miehet ja osallistuivat taisteluihin miesten rinnalla. Aktiivijäseniä PKK:lla oli puoli miljoonaa. Sissejä oli 1990-luvun puolivälissä yli 15 000. Vuoristossa sissit saivat tukea paikallisilta maanviljelijöiltä ja paimentolaisilta. Euroopassa asuneet kurdit perustivat kansalaisjärjestöjä, jotka toimivat PKK:n tukena. Puolue rakensi myös verkoston, joka keräsi rahoitusta. PKK:n päätöksenteko oli jaettu Öcalanin ja sotilaskomentajien kesken siten, että Öcalan teki poliittiset ja ideologiset päätökset ja sotilaskomentajat operationaaliset päätökset. Ongelmaksi muodostui se, että suurin osa Turkin kurdeista ei tukenut PKK:n tavoitteita.
PKK muutti toimintatapojaan ja ideologiaansa 80-luvun lopusta alkaen. PKK ei enää hyökännyt pelkästään kurdialueiden sotilas- ja poliisikohteisiin vaan myös turkkilaisalueisiin. 1990-luvun alussa Turkin hallituksen PKK:n pois kitkemiseksi tekemä väkivalta oli pahimmillaan. Hallituksen palkkaamat kuolemanpartiot tappoivat kurdien asiaa ajaneita toimittajia ja aktivisteja. Poliisi kidutti kurdeja ja niitä tukevia aktivisteja. Hallituksen joukot hävittivät tuhansia kurdikyliä pakkosiirtäen kurdeja niistä pois.
Vuonna 1998 Turkin armeija uhkasi hyökätä Syyriaan, mikäli Syyrian presidentti Al-Assad jatkaa Öcalanin suojelemista. Uhkauksen seurauksena Öcalan häädettiin Syyriasta. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA ja Turkin tiedustelupalvelu kaappasivat Öcalanin vuonna 1999 Kenian Nairobista, missä hän oli piilotellut Kreikan suurlähetystön suojissa. Öcalan tuomittiin kuolemaan maanpetturuudesta ja terrorismista, mutta Turkin lakkautettua kuolemantuomion Öcalanin tuomio muuttui elinkautiseksi vankeudeksi. Myöhemmin selvisi, että CIA oli asettanut ehdoksi Öcalanin pidätyksestä "kuolemantuomion lakkauttamista kokonaan Turkissa". Kun Öcalan pidätettiin, PKK julisti virallisesti yksipuolisen tulitauon, mikä ei täysin lopettanut Turkin armeijan toimia kurdeja vastaan. Turkin armeija hyökkäsi vuonna 1999 Irakiin vetäytyviä kurditaistelijoita vastaan. Öcalanin pidätyksen jälkeen monet Turkkilaiset sanomalehdet ja televisiokanavat ilmoittivat PKK:n hävinneen lopullisesti. Kunnes vuonna 2004 Murat Karayılanin johtama PKK:n aseellinen siipi, HPG (Kansan puolustusjoukot, ent. ARGK) julisti kuitenkin lopettavansa yksipuolisen tulitauon, jota se oli pitänyt yllä Öcalanin kiinnijäämisestä lähtien, ja ilmoitti PKK:n jatkavan toimintaansa.
Vuodesta 2004 lähtien PKK:ta on johtanut Murat Karayilan. Hänen aikanaan PKK aloitti sissitoiminnan uudestaan. 2006 monen pommi-iskun tekijäksi epäiltiin PKK:sta eronnutta TAK ryhmää. 7. lokakuuta 2007 PKK:laiset väijyttivät ja tappoivat 15 erikoisjoukon sotilasta ja haavoittivat kolmea. Isku oli verisin PKK:n tekemistä 90-luvun jälkeen. Vuonna 2008 Turkin armeija teki Irakin puolelle ilmaiskuin ja maajoukoin "operaatio Auringon" kyeten tappamaan kymmeniä sissejä. Vuonna 2009 Turkissa alkoi ensimmäinen kurdinkielinen televisiokanava ja pääministeri Erdoğan tarjosi kurdeille joitain myönnytyksiä kuten kylien nimien palautamisen kurdinkielisiksi. Samalla PKK aloitti 6. tulitaukonsa. Kuudes tulitauko loppui, kun hallitus kielsi ja hajotti pidätyksin kurdien vaaleissa samana vuonna voittaneen DTP puolueen.
PKK on vuodesta 2004 aktivoinut toimintaansa Iranissa, missä se toimii iranilaisen siipensä PJAK:n (myös Pejak) nimissä. Turkki epäilee, että Yhdysvallat tukisi PKK:ta salaisesti. Yhdysvaltalainen yksityinen turvallisuusalan yritys Xe (Blackwater) oli myöntänyt myyneensä PJAK:ille aseita. Xe:ta (Blackwater) ei kuitenkaan voitu tuomita, koska PKK:n aseellinen siipi PJAK ei ollut terroristijärjestöjen listassa. Arvioiden mukaan Turkki on kuluttanut yli 300 miljardia dollaria PKK:n vastaiseen sotaan, Turkin armeijan mukaan 800 miljardia dollaria. Vuonna 2010 PKK:lla oli yli 11 000 jäsentä ja sen vuositulot olivat yli 760 miljoonaa euroa. PKK:lla on Turkissa yli 5 miljoonaa tukijaa ja Euroopassa lähes miljoonaa tukijaa (arvioitu). Kesällä 2011 PKK laajensi toimintansa täysimittaiseksi sodaksi, ensi kertaa sitten 90-luvun.
Likymnios
Likymnios oli kreikkalaisessa mytologiassa Elektryonin ja fryygialaisen Mideian poika ja siten Alkmenen velipuoli. Hänen kaikki veljensä saivat surmansa taistelussa Pterelaoksen poikia vastaan – vain hän itse säästyi nuoren ikänsä vuoksi.
The Angels
The Angelsin ura alkoi 1960-luvun alussa. Alkuperäiset jäsenet olivat Barbara Allbut, Phyllis Allbut ja Linda Jansen, mutta viimeksi mainittu korvattiin pian Peggy Santiglialla. Lokakuussa 1961 julkaistiin single "Till" ja helmikuussa 1962 "Cry Baby Cry".
Likymnios
Likymnios lyöttäytyi yhteen Amfitryonin kanssa, joka matkasi Thebaan antaakseen Kreonin puhdistaa itsensä Elektryonin surmasta. Täällä Kreon antoi sisarensa Perimedeen Likymniokselle vaimoksi. Heillä oli pojat Argios ja Melas.
The Angels
The Angels julkaisi "My Boyfriend's Backin" vuoden 1963 elokuussa. Yhtye sijoittui myöhemminkin listoille, mutta tähän verrattavaa menestystä se ei enää saavuttanut.
Likymnios
Herakleen oli Likymnioksen sisarenpoika, mutta hänen oma poikansa Tlepolemos tappoi isosetänsä – toisen version mukaan vahingossa tämän juostua väliin Tlepolemoksen oltua kurittamassa kepillä palvelijaansa, toisen mukaan tarkoituksella vihan puuskassa.
The Angels
Peggy Santiglia jätti yhtyeen vuonna 1967, jolloin hänen tilalleen tuli Debra Swisher. Yhtye kuitenkin hajosi seuraavana vuonna, 1968.
Singlet
Angel
Tähkämaija
Tähkämaija (Calathea crocata) on marantakasvien heimoon kuuluva huonekasvi. Kasvi muistuttaa muita maijoja (Calathea), mutta lajilla on keltainen/oranssi tähkämäinen kukinto, josta kasvi on saanut suomenkielisen nimen. Lajinimi crocata tarkoittaa "sahramin keltainen", mikä viittaa kukinnon väriin.
Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2009
'''Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2008''' 14. joulukuuta- 21. joulukuuta 2008. Joukkueet pelasivat kahdessa lohkossa, joista A-lohko pelattiin Herisaussa, Sveitsissä ja B-lohko Aalborgissa, Tanskassa. Molempien lohkojen voittaja nousi vuoden 2010 kisoihin ylempään divisioonaan ja lohkojen viimeiset tippuivat alemmalle tasolle.
A-lohko
A-lohko pelattiin 14. -20. joulukuuta Herisaussa, Sveitsissä.
B-lohko
B-lohko pelattiin 15. -21. joulukuuta Aalborgissa, Tanskassa.
Sveitsi ja Itävalta nousivat ylimmälle sarjatasolle vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin. Viro ja Unkari tippuivat seuraavaksi vuodeksi 2. divisioonaan.
Porin maalaiskunta
Porin maalaiskunta oli Satakunnassa sijainnut Suomen kunta. Se liitettiin vuonna 1967 toteutetun suuren kuntaliitoksen yhteydessä Porin kaupunkiin.
Luettelo valtioista valuuttavarannon koon mukaan
Tämä on luettelo valtioista niiden valuuttavarannon suuruuden mukaan.
Porin maalaiskunta
Kunta sijaitsi nykyisessä Satakunnan maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Sen naapurikunnat olivat Porin kaupunki sekä Ahlainen, Kullaa, Luvia, Noormarkku ja Ulvila.
Luettelo valtioista valuuttavarannon koon mukaan
Suurimmat valuuttavarannot (kultavaranto mukaan lukien)
Tässä luettelossa on huomioitu Kultavaranto ja erityisnosto-oikeus.
Porin maalaiskunta
Porin maalaiskunta oli aikoinaan nykyisten Nakkilan, Noormarkun, Pomarkun, Siikaisten, Merikarvian, Ahlaisten ja Kullaan kanssa osa Suur-Ulvilaa.
Porin maalaiskunta oli viimeisiä kuntia, joissa avattiin kunnankirjasto vuonna 1952. Nyt tämä kirjasto on yksi Meri-Porin aluekirjastoista Porin Pihlavan kaupunginosassa nimenään Pihlavan kirjasto. Se täytti 50 vuotta 19. joulukuuta 2002. Porin maalaiskuntaan kuuluivat nykyiset Meri-Porin kaupunginosat ja Yyterin hiekkaranta sekä nykyiset Porin rannikon eteläosan kylät Viasvedeltä Lyttylään ja Kokemäenjoen pohjoisrannan kylät Ruosniemestä Toukariin.
Luettelo valtioista valuuttavarannon koon mukaan
Suurimmat valuuttavarannot (ilman kultavarantoa)
Tässä luettelossa ei ole huomioitu kultavarannoita tai erityisnosto-oikeuksia.
Porin maalaiskunta
Seurakunnallisesti Porin maalaiskunnan alue kuului vuoteen 1960 saakka Porin kaupunki- ja maaseurakuntaan, sen jälkeen Länsi-Porin ja Pihlavan seurakuntiin.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Porin maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
Vuonna 1946 Porin maalaiskunnasta liitettiin Poriin alue, jossa oli 5 057 asukasta.
Kulmakuntia ja asuinalueita
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Porin maalaiskunnassa oli neljä taajamaa: Järvikylä (338 asukasta 1,7 neliökilometrillä), Kyläsaari (752 asukasta 3,2 neliökilometrillä), Pietniemi (253 asukasta 2,2 neliökilometrillä) ja Pihlava (2 806 asukasta 6,7 neliökilometrillä). Lisäksi osa Porin keskustan ja Ulasoorin taajamista sijaitsi maalaiskunnan puolella. Järvikylän ja Pietniemen taajamat ulottuivat osittain kaupungin puolelle.
Sena Jurinac
pienoiskuva|Sena Jurinac vuonna 1989. Sena, oikealta nimeltään Srebrenka Jurinac (24. lokakuuta 1921 – 22. marraskuuta 2011) oli itävaltalainen sopraano.
Jurinac syntyi Bosnian alueella. Hänen isänsä oli kroatialainen tohtori ja äitinsä Wienistä. Jurinacin musiikilliset lahjat tulivat ilmi nuorella iällä, ja hän pääsi opiskelemaan Zagrebin musiikkiakatemiaan.
Jurinac teki oopperadebyyttinsä La bohèmen Mimìn roolissa Zagrebissa vuonna 1942. Hän sai vuonna 1944 kiinnityksen Wienin valtionoopperaan. Hän vetäytyi oopperalaulajan uraltaan marraskuussa 1982 Wienissä tehdyn esityksen jälkeen, mutta jatkoi resitaalien pitämistä.
Giorgio Cavazzano
250px|thumb|Giorgio Cavazzano Helsingin kirjamessuilla vuonna 2007.
Giorgio Cavazzano (s. 19. lokakuuta 1947 Venetsia ) on italialainen Aku Ankka -piirtäjä. Cavazzano tunnetaan erityisesti mekaanisten esineiden realistisena kuvaajana. Hänen tyylillään on ollut merkittävä vaikutus uudemman sukupolven Ankka-piirtäjiin. Cavazzano on luonut muiden kirjoittajien kanssa useiden hahmojen ulkoisen olemuksen. Näitä hahmoja ovat mm. Prinsessa Reginella (Rodolfo Cimino), Naistaikaviitta (Guido Martina), P.T. ja Rankku Kanuuna (Carlo Chendi).
Elämäkerta
Giorgio Cavazzano aloitti 14-vuotiaana Romano Scarpan tussaajana, mutta oli jo sitä ennen toiminut serkkunsa Luciano Capitanion, myös sarjakuvapiirtäjä, apulaisena. Hänen äitinsä olisi halunnut poikansa jollekin vakaammalle työuralle ja opiskelevan kemiaa, mutta sarjakuvat veivät mennessään. Cavazzanon ensimmäinen oma ankkatarina oli Paperino e il singhiozzo a martello, joka julkaistiin Italiassa vuonna 1967. Suomessa sama tarina julkaistiin Aku Ankassa vuonna 1979 nimellä ”Hirveä Hikka”.
1980-luvulla Cavazzano alkoi piirtää Disney-sarjoja myös ranskalaiselle kustantajalle Le Journal de Mickey -lehteä varten. Tuolloin hänelle tekivät käsikirjoituksia ranskalaiset Pierre-Yves Gabrion, Louis Cance ja Michel Motti.
Vuonna 2004 ilmestyi Cazzanon piirtämä ja Byron Ericksonin käsikirjoittama sarjakuva-albumi Dragonlords. Cavazzano on kerran aiemminkin tehnyt yhteistyötä Ericksonin kanssa. Heidän silloisen aikaansaannoksensa oli 62-sivuinen Roope-seikkailu ”Inkojen salaisuus” (Secret of the Incas). Tarina nähtiin Suomessa Aku Ankan taskukirjan numerossa 209, Tuplatällit. Cavazzano on tehnyt myös paljon kansikuvia ja joitakin niistä myös varta vasten suoraan suomalaisiin Aku Ankan taskukirjoihin ja Roope-setä-lehteen.
Cavazzano on asunut vaimonsa kanssa Meranon kaupungissa Venetsian lähellä ja heillä on kaksi poikaa. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat sarjakuvien lukeminen, elokuvat ja musiikki, mutta pelaa myös mielellään golfia.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2000
Lohko A
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.
Lohko B
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.
Pudotuspelit
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja.
Sijoitukset
A-sarja
putosi 1-Divisioonaan vuodeksi 2001.
Sortavalan lyseon Kilpaveikot
Suomen Lyseoiden Urheilijat perustettiin 1899 ja sen Sortavalan alaosasto vuonna 1900 johtajanaan Eliel Vartiainen, joka toimi koulun voimistelunopettajana 1900-1940 lähes koko ajan. Vuonna 1915 seura otti käyttöön nimen Lyseon Kilpaveikot.
Seuran huomattavimpia urheilijoita oli Emil Liljeberg (myöh. Liusvaara), joka voitti useita Suomen mestaruuksia 1913-1918 välisenä aikana pituushypyssä ja kolmiloikassa, sekä vauhdillisessa että vauhdittomassa. Samoissa lajeissa hän saavutti myös viisi SLU:n mestaruutta.
Pohjois-Haaga
Pohjois-Haaga on Haagan kaupunginosan osa-alue Helsingissä. Sitä rajaa idässä Hämeenlinnanväylä. Etelässä ja lännessä puistokaistaleet erottavat sen naapurikaupunginosa-alueista Etelä-Haagasta ja Lassilasta. Etelässä Pohjois- ja Etelä-Haagan raja kulkee myös Metsäläntietä pitkin. Pohjoisessa kaistale Lassilaa tulee vastaan Kaupintien ja Aku Korhosen tien eteläpuolisen puistoalueen takana. Pohjois-Haagan keskeisiin kohteisiin kuuluu Thalianaukio, jossa on myös taksiasema. Pohjois-Haagasta on Hämeenlinnanväylän ylittävien kevyen liikenteen siltojen kautta yhteys Keskuspuistoon ja Pirkkolan liikuntapuistoon.
Osa-alueella asuu vajaat 9 500 asukasta (1.1.2014) ja työpaikkoja se tarjoaa noin 4 000:lle (31.12.2012). Asukkaista monet ovat asuneet alueella sen rakentamisesta lähtien. Siksikin asukkaiden keski-ikä on keskimääräistä korkeampi; alueella asuu runsaasti yli 65-vuotiaita.
Pohjois-Haagan korkein maastonkohta on Ida Aalbergin tien pohjoispuolella olevilla kallioilla (44 m mpy.) ja matalin Hämeenlinnanväylän varressa Etelä-Haagan rajalla (10,5 m mpy.) Etäisyys Pohjois-Haagasta Helsingin keskustaan on noin kymmenen kilometriä.
Pohjois-Haagassa toimii vuonna 1956 perustettu kotiseutuyhdistys Pohjois-Haaga Seura ry.
Kadunnimistö
Pohjois-Haagassa useimpien katujen nimet viittaavat teatteriin. Alueen kokoojakatu on nimeltään Näyttelijäntie, ja sen poikkikatuja ovat muun muassa kuuluisien suomalaisten näyttelijöiden Ida Aalbergin, Aino Acktén ja Adolf Lindforsin mukaan nimetyt tiet. Alueella on suomalaisten näytelmäkirjailijoiden nimikkokatuja kuten Maiju Lassilan, Maria Jotunin, Järviluoman- ja Teuvo Pakkalan tiet. Alueella sijaitsee myös kirjailija Walentin Chorellin tie.
Thalian aukion nimi taas johtuu kreikkalaisen mytologian näytelmätaiteen muusan nimestä Thalia. Alueen kaakkoisosan katujen nimet kuten Nuijamiestentie, Ilkantie, Poutuntie, Krankantie ja Huovitie sekä Linnaleirin aukio viittaavat kuitenkin nuijasotaan.
Historia
200px|thumb|[[Hakavuoren kirkko sijaitsee Pohjois-Haagassa.]] Nykyinen Pohjois-Haaga kuului ennen vuotta 1946 pääosin Haagan kauppalaan, mutta oli rakentamatonta aluetta, pääosin suota, mäntyvaltaista metsää ja kallioita. Eliel Saarisen Munkkiniemi–Haaga-suunnitelma vuodelta 1915 ulottui Pohjois-Haagankin alueelle, mutta sen mukaisesti alueelle ei rakennettu mitään. Pohjois-Haagan alue liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa ja siitä tuli Haagan kaupunginosan osa-alue vuonna 1959.
1910-luvun alussa perustettu partiolippukunta Toimen Pojat retkeili tulevan Pohjois-Haagan alueella ainakin jo vuodesta 1912 alkaen. Partiolaisten retkeily päättyi ja heidän rakentamansa metsämajan käyttö loppui, kun alueelle ryhdyttiin sodan uhatessa rakentamaan linnoituksia.
Professori Laura Kolbe kuvaa kirjassaan Luokkaretkellä hyvinvointiyhteiskunnassa elämäänsä 1950-luvun Pohjois-Haagassa seuraavasti: "Kotini Pohjois-Haagassa, 1950-luvun uudessa helsinkiläisessä esikaupungissa, edusti uutta aikaa. Lapsuuteni kaupunginosassa korostuivat järjestys ja moderni valoisuus, selkeys ja toimivuus. Elettiin yhä säädyllisyyden ja hierarkkisuuden normittamassa maailmassa, johon uusi urbaani keskiluokka oli kasvamassa. Haagan asuntoihin eivät muuttaneet maalaiset, vaan sinne tulivat modernia elämää hakemaan juristi-, insinööri-, ekonomi- ja lääkäriperheet sekä työläis- ja palveluammateissa toimivat. Kaksikielisyys oli melko tavallista. Lapsia oli paljon ja kaikkialla. Olimme aina ulkona leikkimässä, emmekä niinkään toistemme kotona. Sosiaalinen tausta oli pihan leikeissä häivytetty taustalle."
Pohjois-Haaga kansalaissodassa
Kerrostalojen välisillä puistoalueilla on satunnaisesti näkyvissä jäänteitä ensimmäisen maailmansodan aikana lähinnä ampumahaudoiksi rakennetuista linnoitteista, jotka kuuluivat niin sanottuun Krepost Sveaborgiin. Puolustustarkoituksiin tehtyjä linnoitteita ei jouduttu käytännössä juuri kokeilemaan. Satunnaisia yhteenottoja syntyi punakaartilaisten ja saksalaisten välille jälkimmäisten tullessa Leppävaaran suunnasta 11. huhtikuuta 1918. Yksi hyvin säilynyt linnoituskokonaisuus sijaitsee Runar Schildtin puiston länsipäässä. Muistona linnoitustöistä on Pohjois-Haagan puistoissa lisäksi muutama nykyisin ulkoilureittinä palveleva mukulakivinen tykkitie.
Valkoisten avuksi kansalaissodan aikana saapuneet saksalaiset toimeenpanivat punakaartilaisten joukkoteloituksen Etelä-Haagassa nykyisten Riistavuoren vanhainkodin ja Vihdintien liikenneympyrän välisellä suoalueella 12. huhtikuuta 1918. Pohjois-Haagan metsään haudattiin 28 punakaartilaista ja lisäksi neljä virolaista, joista yksi oli silloinen Viron oikeusministeri Jüri Vilms. Virolaiset olivat olleet matkalla Suomen kautta Isoon-Britanniaan neuvottelemaan Viron itsenäistymisestä, jota Saksa vastusti. Vuonna 1920 virolaiset onnistuivat jäljittämään kadonneet maanmiehensä, Vilmsin ja hänen seuralaistensa ruumiit kaivettiin haudasta ja kuljetettiin kunnianosoituksin Tallinnaan. Samana vuonna haudalle pystytettiin muistokivi, jossa on ainoastaan vuosiluku 1918. Hauta on nykyisin Helsingin kaupungin omistama suojelukohde.
Pohjoismaiden suurin ampumarata
Pohjois-Haagan alueelle valmistui vuonna 1924 Kronohagens Idrottsföreningenin (Kiffen) ampumarata, joka oli valmistuessaan Pohjoismaiden suurin. Ampumaradan yhteyteen rakennettiin hirsipaviljonki, jonka julkisivu oli nykyisen Eliel Saarisen tien suuntainen. Ampumasuunta radalla oli nykyisen Maria Jotunin tien eteläpäästä suoraan pohjoiseen, ja maalitaulut sijaitsivat pohjoispään hiekkaisessa rinteessä. Ampumakatoksen pohja on vielä nykyisin näkyvissä Eliel Saarisen tien ja Maria Jotunin tien välissä. Myöhemmin rata myytiin Helsingin suojeluskuntapiirille, joka käytti sitä sekä harjoitteluun että kilpailuihin. Rataa käyttivät myös puolustusvoimat, ja siellä vierailivat muun muassa marsalkka Mannerheim ja presidentti P. E. Svinhufvud. Toiminta ampumaradalla päättyi, kun suojeluskuntajärjestö lakkautettiin vuonna 1944. Ampumaradan paviljonki siirtyi Helsingin kaupungille, ja sitä käytettiin retkeily- ja hiihtomajana. Nurmijärventien vilkas liikenne ja asutuksen lisääntyminen vähensivät majan käyttöä, ja vuodesta 1967 paviljonki toimi nuorisotilana, kunnes se paloi vuonna 1974. Paviljongin paikalla on nykyisin Marjatta-koulu.
Eduard Vilde
Eduard Vilde, myös Wilde, (5. maaliskuuta 1865 Simuna, Virumaa, Viro – 26. joulukuuta 1933 Tallinna, Viro ) oli virolainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli A. H. Tammsaaren ohella Viron kirjallisuuden merkittävimpiä realisteja. Hän työskenteli toimittajana vuodesta 1883 mutta joutui vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen mielipiteidensä vuoksi lähtemään maasta ja asui vuosina 1905–1917 pakolaisena Suomessa, Saksassa, Sveitsissä ja Kööpenhaminassa. Hän palasi kotimaahan vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Viron itsenäisyystaistelun aikaan hän oli diplomaattina Kööpenhaminassa ja Viron ensimmäisenä lähettiläänä Berliinissä 1919–1920. Hänelle myönnettiin Tarton yliopiston kunniatohtorin arvo 1929.
Wilde julkaisi ensimmäiset kertomuksensa ja humoreskinsa 18-vuotiaana. Berliinissä ollessaan 1890–1892 hän tutustui saksalaiseen realismiin ja sosialistisiin aatteisiin. Hänen romaaninsa Külmale maale (1896) merkitsi Viron kirjallisuudessa kriittisen realismin läpimurtoa. Romaanissaan Raudsed käed hän käsittelee työläisaiheita. Viron 1800-luvun talonpoikaislevottomuuksia hän käsittelee romaanitrilogiassa Mahtra sõda (suom. Kapina moisiossa), Kui Anija mehed Tallinnas käisid (1903) ja maanpaossa valmistuneessa Prohvet Maltsvet (1906). Näitä pidetään Viron realismin klassikkoina. Trilogia käsittelee Viron 1800-luvun talonpoikaislevottomuuksia.
Pohjois-Haaga
Pohjois-Haagan rakentaminen
Suurin osa Pohjois-Haagan kerrostaloista on 1950-luvulta, ja ne rakennettiin kolmessa vaiheessa. Ensimmäisinä valmistuivat Ilkantien, Eliel Saarisen tien ja Nuijamiestentien rajaaman alueen talot vuosina 1951−1954, toisina Thalianaukion ympärillä olevat talot vuosina 1954−1957 (näiden joukossa Tolarin kansakoulu, nykyinen Pohjois-Haagan ala-asteen koulu vuonna 1956) ja kolmansina Ida Aalbergin tien ja Adolf Lindforsin tien ympäristössä olevat korkeat kerrostalot, Näyttelijäntien pohjoispuolen kerrostalot sekä ostoskeskus vuosina 1958−1960. Näitä taloja suunnittelivat muun muassa arkkitehdit Aulis Blomstedt ja Martti Välikangas. Neljäs suuri rakennuskohde olivat vuosina 1971−1973 rakennetut Maiju Lassilan tien ja sen poikkikatujen varsilla olevat elementtirakenteiset talot. Tiiviillä rakentamisella pyrittiin kantakaupungin tavoin saamaan palvelut asukkaiden välittömään läheisyyteen, missä ei kuitenkaan täysin onnistuttu. Nämä talot sijaitsevat entisen ampumaradan paikalla ja niiden takana olevasta hiekkatörmästä on vielä viime aikoinakin löytynyt luoteja.
Jagoba Arrasate
Jagoba Arrasate Elustondo (s. 22. huhtikuuta 1978 Berriatua, Biskajan maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut kesästä 2018 lähtien Osasunan päävalmentajana.
Pohjois-Haaga
Pohjois-Haagan rakentaminen
Ensimmäisen rakennusvaiheen valmistuttua vuonna 1954 Pohjois-Haagassa oli 973 asukasta. Huippuvuonna 1965 asukasluku oli yli 12 000. Vuonna 1985 asukkaita oli hieman yli 10 000. Vuosina 1965–1985 lasten määrä Pohjois-Haagassa putosi puoleen. Lasten ja nuorten väheneminen johtuu lähiön iästä, koska monet alueelle sen rakentamisvaiheessa muuttaneista asuivat siellä vielä 1980-luvulla ja heidän aikuistuneet lapsensa olivat muuttaneet pois. Ensimmäinen nimenomaan vanhuksille tarkoitettu asuintalo valmistui Tolarintielle vuonna 1956 ja Krankantielle rakennettiin Helsingin kaupungin 400-vuotissäätiön omistama vanhusten asuintalo vuonna 1965.
Jagoba Arrasate
Valmentajaura
Heinäkuussa 2012 Arrasate nostettiin Real Sociedadin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi ranskalaisen Philippe Montanierin toimiessa päävalmentajana. Seuraavaksi kaudeksi 2013–2014 Montanierin lähdettyä seurasta, Arrasate otti paikan edustusjoukkueen päävalmentajana. 2. marraskuuta 2014 hänet erotettiin päävalmentajan tehtävistä heikosti alkaneen kauden johdosta. Vuodet 2015–2018 hän valmensi Numanciaa.
Eduard Vilde
Vilden mukaan on nimetty Eduard Vilden kirjallisuuspalkinto.
Suomennetut teokset
Antologiassa: Eestiläinen novelli, toim. Heino Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979 Antologiassa: Sukukansojen novelleja, toim. Juha Rikama ja Marja-Leena Tuurna, WSOY 1985 ISBN 951-0-12781-7
Pohjois-Haaga
Pohjois-Haagan rakentaminen
Pohjois-Haagan vanhin päiväkoti, Kanerva, aloitti toimintansa vuonna 1954. Ensimmäinen leikkikenttä avattiin Näyttelijäntien ja Ida Aalbergin tien kulmassa vuonna 1958. Marjatta-koulu perustettiin vuonna 1972 ja se toimi Hakavuoren kirkon tiloissa, kunnes sille valmistui oma talo Poutuntien varrelle.
Lacina Traoré
Lacina Traoré (s. 20. toukokuuta 1990 Abidjan) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa ranskalaisseura AS Monacoa. Hän on edustanut urallaan Stade d'Abidjania, CFR Cluj'ta, FK Kuban Krasnodaria sekä FK Anži Mahatškalaa. Traoré on voittanut Clujin riveissä Romanian liigan vuonna 2010, cupin vuonna 2009 ja supercupin vuosina 2009 ja 2010.
Pohjois-Haaga
Pohjois-Haagan rakentaminen
Ennen Hämeenlinnanväylän valmistumista 1970-luvun alkupuolella Nuijamiestentie oli valtatie 3:n osa.
Eliel Saarisen tien varteen Haagan keskiosiin rakennetaan uusia asuinrakennuksia. Sinne on viime vuosina noussut myös muutamia palvelutaloja.
Paikkoja Pohjois-Haagassa
Pohjois-Haagassa sijaitsevat mm.
Julkinen liikenne
Pohjois-Haagasta on erinomaiset raide- ja bussiyhteydet eri puolille pääkaupunkiseutua. Lähiö sijaitsee Kehä I:n ja Hämeenlinnan moottoritien (Valtatie 3) muodostamassa kulmauksessa ja lähellä Turun moottoritien ja Tuusulanväylän liittymiä.
Raideliikenne
Kehäradan eli entisen M-junan asema Pohjois-Haaga sijaitsee Pohjois-Haagan länsipuolella Lassilassa. Pohjois-Haagan eteläpuolella sijaitsee Huopalahden rautatieasema, josta on Helsingin päärautatieasemalle matkaa noin 6 km ja Pasilan asemalle noin 3 km. Raiteita on Huopalahden asemalla neljä: raiteet 1 ja 3 Kirkkonummen ja Vantaankosken suuntiin sekä raiteet 2 ja 4 Helsinkiin. Raiteilla liikennöivät nopeat lähijunat S, U ja E.
Bussiliikenne
Suomen Turistiauto aloitti Helsingin keskustan ja Pohjois-Haagan välisen linja-autoliikenteen vuonna 1956. Pohjois-Haagan kautta ajavat Helsingin sisäisen liikenteen linja-autot 40 ja 41 keskustasta Pohjois-Haagan asemalle, Kannelmäkeen ja Paloheinään. Lisäksi linja 43 kulkee keskustasta Pohjois-Haagan kautta Kannelmäkeen.
Poikittaisista linjoista huomattavin on Eliel Saarisen tietä kulkeva runkolinja 550, joka liikennöi Westendin asemalta Espoosta Itäkeskukseen. Linjan pysäkkejä on Pohjois-Haagassa kolme. Poikittaisia linjoja kulkee Pohjois-Haagan kautta myös Malminkartanoon, Arabiaan ja Hakaniemeen.
Hämeenlinnanväylällä on linja-autopysäkki Pohjois-Haagan kohdalla Pirkkolantien ylittävällä sillalla.
Taksit
Pohjois-Haagan taksitolppa sijaitsee Thalianaukiolla.
Tunnettuja pohjoishaagalaisia
Pohjois-Haagassa eri aikoina asuneita julkisuuden henkilöitä ovat olleet muun muassa pilapiirtäjä Kari Suomalainen, professori Laura Kolbe, kirjailija Mauri Sariola, aitajuoksija Arto Bryggare, Kokoomuksen puheenjohtaja Juha Rihtniemi, näyttelijä ja ohjaaja Åke Lindman, muusikko Arto Sotavalta, rockmuusikko Remu Aaltonen ja laulajat Ture Ara, Teijo Joutsela ja Kalevi Korpi sekä viihdealan monitaiteilija Vesa-Matti Loiri. Hurriganes piti ensimmäisen konserttinsa yhteiskoululla Pohjois-Haagassa, josta on kotoisin myös kaksi suomalaisen rockmusiikin tunnettua nimeä Cisse Häkkinen ja Dave Lindholm. Iskelmälaulaja Jukka Kuoppamäki muutti Pohjois-Haagaan teini-ikäisenä. Myös elokuvaohjaaja Jukka-Pekka Siili asui nuoruutensa Pohjois-Haagassa.
Fiktiivinen Pohjois-Haagan asukas on rikostarkastaja Olavi Susikoski. Hänen asuntonsa sijaitsee Ilkantien varrella.
Prosodia
Prosodia on yleisnimitys puhutun kielen niille ilmiöille, jotka ainakin potentiaalisesti ylittävät yksittäisen äänteen alan eli voivat olla laajempia kuin yksittäinen äänne. Prosodiaan luetaan äänteiden ja lausumien keston sekä puhenopeuden (= temporaaliset eli aikaan liittyvät ominaisuudet), sävelkorkeuden ja sen muodon eli sävelkulun (= tonaaliset ominaisuudet), äänenvoimakkuuden ja äänenlaadun (= dynaamiset ominaisuudet) sekä äänensävyn ja -värin tapaiset ilmiöt.
Kuten Ilse Lehiste on huomauttanut, prosodian voi joko yrittää määritellä tai esittää ominaisuuksien luettelona (kuten yllä). Kummassakin tavassa on heikkoutensa. Jos prosodian määrittelee puheesta erotettavan segmentin eli äänteen rajat ylittäviksi ilmiöiksi, keston, sävelkorkeuden jne. tapaiset ilmiöt eivät ole prosodisia, kun ne toteutuvat yksittäisessä äänteessä; ja kääntäen, kielissä esiintyy myös segmentaalisiksi katsottuja ilmiöitä kuten assimilaatioita niin, että ne joissakin tapauksissa koskevat pidempää äännejaksoa. Esimerkiksi konsonanttiyhtymien soinnillistuminen tai soinnitontuminen venäjässä tapahtuu niin, että konsonanttiyhtymän viimeinen konsonantti määrää koko yhtymän soinnin. Pelkän luettelon antaminen prosodisiksi katsottavista kielenpiirteistä ei kuitenkaan vaikuta tieteen kannalta riittävän täsmälliseltä.
Käytännössä prosodian määritelmä ja prosodisiksi katsottujen ominaisuuksien luettelo täydentävät toisiaan. Vaikka ensin prosodiset piirteet määriteltäisiin vähintään kahdessa äänteessä esiintyviksi ilmiöiksi, ne tämän jälkeen yleensä luetellaan määritelmästä riippumatta. Yksi toistuva ratkaisu on lisätä määritelmään sana usein tai tavallisesti: prosodisia ovat ominaisuudet, jotka usein tai tavallisesti esiintyvät äännettä laajempina (esim. ).
Osa prosodiasta katsotaan kielelliseksi eli lingvistiseksi, osa paralingvistiseksi eli kielen mukana kulkevaksi mutta ei-kielelliseksi. Edellisellä tarkoitetaan kielenpiirteitä, jotka erottavat sanan tai pidemmän lausuman merkityksiä toisistaan, jälkimmäisellä taas piirteitä, jotka vaikuttavat ainoastaan sanotun sävyyn tai tulkintaan. Kirjoitetussa kielessä etenkään paralingvistinen prosodia ei näy kuin pieneltä osin: usein välimerkit tai erilliset ääntömerkit tai eri tehosteiden kuten kursiivin tai lihavoinnin käyttö toimivat prosodisten vihjeiden tavoin lauserakenteen tai kirjoittajan tarkoituksen selventäjinä.
Jotkut suomalaiset tutkijat ovat käsitteellisesti halunneet vielä erottaa prosodian ja prosodiikan esimerkiksi siten, että prosodia viittaisi prosodisten ominaisuuksien runousopilliseen tai paralingvistiseen, prosodiikka nimenomaan kielelliseen käyttöön. Nykyisin prosodiikka-termiä ei enää juuri tapaa, vaan se on yleisesti korvautunut prosodialla.
Prosodiset ominaisuudet
Prosodiset eli suprasegmentaaliset ominaisuudet ovat eräitä sanojen ja lauseiden merkityksiä luovia ominaisuuksia segmentaalifoneemien rinnalla. Termi suprasegmentaali(nen) nimessä viittaa siihen, että puhevirrasta ominaisuuksia ei ole mahdollista segmentoida eli tiukasti lineaarisesti erotella kuten esimerkiksi kirjoituksesta kirjaimia (grafeemeja); jotkut tutkijat kuitenkin vastustavat termiä, koska se tuntuu asettavan segmentaalisen tason kielen tai kielenpuhujan kannalta prosodista perustavammaksi.
Prosodiset ominaisuudet jaetaan useimmiten kolmeen tai neljään pääryhmään: 1) temporaaliset eli aikaan liittyvät ominaisuudet: kesto, kvantiteetti, tempo eli puhenopeus, 2) tonaaliset eli puhesäveleen liittyvät ominaisuudet: tooni (sanasävel, korko) ja intonaatio (lausesävel, sävelkulku) ja 3) dynaamiset eli puheen havaittuun voimakkuuteen liittyvät ominaisuudet: paino tai sana- ja lausepaino (aksentti). Joskus omaksi pääryhmäkseen esitetään myös 4) puheen rytmiset ominaisuudet.
Prosodisten ominaisuuksien takana ovat fysikaaliset tai akustiset ominaisuudet, joihin ne perustuvat ja joiden avulla ne toteutuvat: aika, intensiteetti ja taajuus, joita kutsutaan mm. prosodisten ominaisuuksien foneettisiksi korrelaateiksi. Fysikaalisten ja ihmishavaintoon pohjautuvien ominaisuuksien suora ei ole suora eikä yksi yhteen. Joissakin tapauksissa eri ominaisuudet myös sisältävät toisensa: esimerkiksi koska taajuus on ajan käänteisluku (f = 1/t, missä t on aika), kesto ja taajuus eivät voi olla täysin riippumattomia toisistaan.
Suomessa edellä mainituilla ominaisuuksilla ei ole kestoa lukuun ottamatta fonologista eli merkityksiä erottavaa tehtävää. Niin sanotuissa sävelkielissä sanan merkitys muuttuu sävelkulkunsa mukaan eli sävelkulku on niissä distinktiivinen eli merkityksiä erottava fonologinen ominaisuus. Esimerkiksi mandariinikiinassa sanalla voi olla nouseva, laskeva, nouseva-laskeva tai tasainen sävelkulku, ja kukin näistä erottaa sanoja toisistaan siinä kuin segmentaaliset äänteetkin.
Toisaalta myös kvantiteettikielissä kuten suomessa, joissa sanat eroavat toisistaan äänteiden pituuden mukaan, kestoeron voisi analysoida myös prosodiseksi, jopa sanasävelestä aiheutuvaksi. Suomen kieliopin kuvauksissa on yleensä kuitenkin päädytty ns. identiteettiryhmätulkintaan, jossa pitkän äänteen – niin vokaalin kuin konsonantinkin – muodostaa kaksi peräkkäistä samaa foneemia.
Aune Laaksonen
Aune Laaksonen, o.s. Pajarinen (7. huhtikuuta 1927 Ilomantsi – 1. helmikuuta 2014 Helsinki ) oli keravalainen kulttuurivaikuttaja ja taiteen kerääjä.
Ilomantsin Tyrjällä syntyneen Laaksosen puoliso vuodesta oli professori Reino Laaksonen. Aune Laaksosen työn ansiosta perustettiin vuonna 1990 Keravan taidemuseo. Taidemuseo sai Saviolta, Klondyke-taloksi muutetusta vanhasta kumitehtaasta tilat, jotka yksisten varojen avulla kunnostettiin museoksi. Laaksosesta tuli museon johtaja. Hän sai työstään useita palkintoja. Myöhemmin Laaksonen perusti säätiön ja keräsi uuden taidekokoelma 1990-luvulta alkaen. Kokoelma päätyi Tuusulaan vuonna 2008 ja siitä on tehty kirja Taiteen tarhuri (2007).
Andris Džeriņš
Andris Džeriņš (s. 14. helmikuuta 1988 Aiviekste, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Herning Blue Foxissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Muuta
Džeriņšin veli Guntis Džeriņš pelasi jääkiekkoa. Myös heidän toinen serkkunsa Lauris Džeriņš pelaa jääkiekkoa.
Tony Granato
Tony Granato (s. 25. heinäkuuta 1964 Downers Grove, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut ammattilaisjääkiekkoilija.
Ura
Granato aloitti uransa yliopistosarjassa Wisconsin yliopistossa. New York Rangers valitsi hänet numerolla 125 NHL:n varaustilaisuudessa 1982. Hän pelasi uransa aikana New York Rangersissa, Los Angeles Kingsissä ja San Jose Sharksissa. 1994 hän sai NHL:n seitsemänneksi pisimmän (vuoteen 2005 asti) pelikiellon, 15 ottelua, huidottuaan Chicagon Neil Wilkinsonia päähän.
Pitkän uransa Granato lopetti 2002, ja toimi sen jälkeen Colorado Avalanchen päävalmentajana kolme kautta. Kaudella 2003–2004 Granaton joukkueessa pelasi mm. Teemu Selänne, joka ei saanut Granatolta juurikaan luottoa. Granato peluutti Selännettä kolmosketjussa rikkovassa roolissa ja oli julkisesti tyytymätön Selänteen suorituksiin. Hän oli on Coloradon apulaisvalmentaja 2002–2008, ennen kuin hänen ilmoitettiin siirtyvän takaisin päävalmentajaksi toukokuussa 2008 korvaamaan tehtävänsä jättänyttä Joel Quennevillea. Granato ei valmentanut Coloradossa kuin kauden 2008–2009. Colorado sijoittui Läntisen konferenssin viimeiseksi. Kauden jälkeen Granato sai potkut usean muun valmentajan kanssa. Pittsburgh Penguins nimesi hänet apulaisvalmentajaksi elokuussa 2009.
Hurrikaani Alice
Hurrikaani Alice oli luokan 1 hurrikaani, joka iski Pohjois-Meksikoon ja Etelä-Texasiin, ja vuoden 1954 Atlantin hurrikaanikauden ensimmäinen trooppinen myrsky. Se aiheutti ainakin 55 kuolonuhria, joista 17 raportoitiin Teksasissa ja loput Meksikossa. Saman vuoden joulukuussa oli Atlantilla toinen Alice-niminen myrsky.
Alicen arvioidaan muodostuneen Meksikonlahdella 24. kesäkuuta. Myrsky haihtui Texasin eteläosassa 26. kesäkuuta.
Nostraattiset kielet
Nostraattisiin kieliin kuuluvat kieliryhmät: