cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktor Semenov
Semenovin vanhemmat olivat virkamies Alexander Petrovitš Semenoff ja Anna Petrovna Ljubimoff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 ja suoritti kandidaatin tutkinnon 1881.
Semenov toimi Pietarin 5. lyseon venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana 1884–1890. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden vt. professorina 1890-1893 ja professorina 1893–1896. Professorina Semenov pyrki erityisesti kartuttamaan yliopiston venäläisen kirjaston kokoelmia. Tämän jälkeen Semenov toimi Aleksanterin kimnaasin johtajana 1896–1904 ja oli Suomen kenraalikuvernöörin kanslian virkamiehenä erityistehtävissä 1904–1912. Hänestä tuli hovineuvos 1890, kollegineuvos 1893, valtioneuvos 1898 ja todellinen valtioneuvos 1905.
Semenov toimi Markovin ja Borovitinovin senaateissa kirkollisasiain toimituskunnan apulaispäällikkönä 1912–1917. Hän erosi venäläistyneen senaatin mukana tsaarivallan kukistuessa 26. maaliskuuta 1917.
Semenov oli naimisissa vuodesta 1888 Nadeschda Pestrikoffin kanssa. Heillä oli kolme lasta.
Kurt Waldheim
Varhainen elämä
Waldheim syntyi Wienissä 21. joulukuuta 1918. Hänen isänsä oli katolinen koulutarkastaja, jolla oli tšekkiläistä taustaa. Isän sukunimi oli alun perin Watzlawick ), mutta isä muutti nimensä saksalaiseen muotoon samana vuonna 1918, kun Habsburgien valtakunta lakkasi olemasta. Waldheim palveli Itävallan armeijassa vuosina 1936–1937 ja valmistui armeijan jälkeen Wienin Konsularakademiesta vuonna 1939. Waldheimin isä oli aktiivinen Kristillissosiaalisessa puolueessa. Noina akatemian vuosina Waldheimia ei kiinnostanut politiikka.
Toinen maailmansota
Waldheim liittyi kansallissosialistiseen opiskelijajärjestöön 19-vuotiaana ja SA:n jäseneksi marraskuussa 1938. Toisessa maailmansodassa Waldheim palveli luutnanttina armeijan tiedusteluyksikössä. Yksikkö oli osa Jugoslaviassa tuhansia partisaaneja ja siviilejä teloittanutta sekä tuhansia Kreikan juutalaisia kuolemanleireille vuosina 1942–1944 kuljettanutta joukko-osastoa.
Balkanilla ollessaan hän sai kroatialaisen fasistijohtaja Ante Pavelićin johtamalta Itsenäiseltä Kroatian valtiolta urhoollisuusmitalin.
Vuonna 1945 Waldheim antautui Kärntenissä sotakarkurina brittijoukoille. Kuulusteluissa hän kertoi olevansa Wehrmachtin sotilas eikä SA- tai SS-upseeri. Waldheim vapautui syytteistä ja palasi siviiliin. Waldheim oli peitellyt osuuttaan kyseisessä toiminnassa Balkanilla väittäen, että hänen sotilasuransa olisi päättynyt jo vuonna 1942 itärintamalla tapahtuneeseen haavoittumiseen.
Vaikka Yhdistyneiden kansakuntien sotarikoskomissio oli liittänyt Waldheimin sotarikoksista epäiltyjen henkilöiden listalle vuonna 1948, hänen menneisyyttään ei kuitenkaan koskaan käsitelty oikeusistuimissa.
Diplomaatin ura
Waldheim työskenteli aluksi Itävallan ulkoministeriön diplomaattisella osastolla ja valmistui vuonna 1945 Wienin yliopistosta lakimieheksi. Hän oli mukana Itävallan delegaatiossa Pariisin rauhansopimuksen solmimisen aikana vuonna 1948. Hän työskenteli ulkoministeriössä vuosina 1951–1956. Vuonna 1956 hänet nimitettiin Itävallan suurlähettilääksi Kanadaan, ja hän palasi ulkoministeriöön vuonna 1960. Hänet nimitettiin 1964 Itävallan YK-edustajaksi. Vuodesta 1968 hän oli Itävallan ulkoministeri Itävallan kansanpuolueen ÖVP:n jäsenenä, kunnes sai YK-viran takaisin vuonna 1970. Waldheim asettui ehdokkaaksi vuoden 1971 presidentinvaaleissa, mutta häntä ei valittu.
YK:n pääsihteeriksi
Pian vaalitappionsa jälkeen Waldheim valittiin U Thantin jälkeen YK:n pääsihteeriksi. Pääsihteerinä hän järjesti suuria kansainvälisiä YK:n alaisia konferensseja, kuten Santiagossa huhtikuussa 1972, UNCTAD:n kokous ja UNEP:in kokous Tukholmassa kesäkuussa 1974, IMO:n kokous Caracasissa huhtikuussa 1972, UNFPA:n kokous Bukarestissa elokuussa 1974 ja FAO:n kokous Roomassa marraskuussa 1974.
Waldheim vieraili Suomessa heinäkuussa 1973, jolloin Helsingin Finlandia-talossa järjestettiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk) ensimmäisen vaiheen kokous ulkoministeritasolla. Waldheim tapasi muun muassa presidentti Urho Kekkosen.
Waldheimin pääkriisialue oli kuitenkin Lähi-itä. Waldheim ja Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissinger eivät tulleet keskenään toimeen Lähi-idän kysymyksen aikana. Kun palestiinalainen terroristijärjestö PFLP kaappasi lennolla olevan Air Francen koneen Pariisi–Tel Aviv-reitillä, Israel päätti itse vapauttaa panttivangit. YK väitteli, pitäisikö Israelin pelastusoperaatio tuomita. Waldheim valittiin uudelle kaudelle 1976. Vuonna 1980 Waldheim lensi Iraniin, jossa yli sataa yhdysvaltalaista pidettiin Teheranin suurlähetystössä panttivankina, neuvottelemaan heidän vapauttamisekseen. Ajatollah Khomeini kuitenkin kieltäytyi tapaamasta Waldheimia. Teheranissa ilmoitettiin, että Waldheimin henki olisi vaarassa.
Paul McCartney ja Waldheim järjestivät konsertteja Kambodžan auttamiseksi. Etsiessään pääsihteeriä kolmannesta maailmasta Kiina käytti veto-oikeuttaan Waldheimia vastaan ja pääsihteeriksi valittiin perulainen Javier Pérez de Cuéllar. Pääsihteeriuran jälkeen Waldheim valittiin Itävallan presidentiksi 1986. Pääsihteerikauden jälkeen 1986 Waldheimia syytettiin toisen maailmansodan aikaisista natsikytköksistä.
Presidenttikausi ja natsimenneisyys
Waldheimin natsimenneisyys tuli esille 1986 hänen asettuessaan ehdokkaaksi Itävallan presidentinvaaliin. Tällöin Juutalaisten maailmankongressi syytti häntä aktiivisesta osallistumisesta juutalaisten tuhoamiseen Balkanilla. Todisteita hänen henkilökohtaisesta osallistumisestaan ei löytynyt, mutta Waldheimin katsottiin vähintäänkin salanneen taustaansa. Hänet valittiin kuitenkin presidentiksi (1986–1992), mistä seurasi Itävallan kansainvälisen aseman heikentymistä. Häneen kohdistettiin laaja ulkomainen boikotti. Jyrkimmin Waldheimin valintaan reagoi Israel, joka kutsui suurlähettiläänsä kotiin Wienistä "neuvotteluja varten". Itävallan liittokansleri Fred Sinowatz erosi heti presidentinvaalin jälkeen, ja hänen tilalleen tuli Franz Vranitzky. Yhdysvallat ja useimmat Euroopan maat, mukaan lukien Suomi, eivät kutsuneet Waldheimia vierailuille eikä myöskään Itävaltaan tehty korkean tason vierailuja Waldheimin presidenttikaudella.
Suomen ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkö Risto Hyvärinen kertoi syksyllä 2000 julkaistuissa muistelmissaan, että Waldheimin natsimenneisyys oli jo syksyllä 1971 niiden suomalaisten virkamiesten tiedossa, jotka tuolloin ajoivat Suomen YK-suurlähettilästä Max Jakobsonia YK:n pääsihteeriksi. Asiaa ei kuitenkaan tuolloin julkistettu, koska suomalaiset uskoivat Waldheimin putoavan kilvasta muutoinkin. Yhdysvaltain ulkoministeri William P. Rogers oli luvannut suomalaisille Yhdysvaltain estävän veto-oikeudellaan Waldheimin valinnan. Hyvärisen mukaan Waldheimin menneisyyden julkistamisesta luopumisen taustalla oli myös "reiluus" ja "jalous" Waldheimia kohtaan.
Persianlahden sotaa edeltäneen Kuwaitin kriisin aikana elokuun lopulla 1990 Waldheim vieraili Irakissa ja tapasi maan presidentin Saddam Husseinin. Waldheim sai neuvotelluksi maastapoistumisluvan itävaltalaisille, jotka olivat jääneet panttivangeiksi Kuwaitiin Irakin miehitettyä maan. Waldheimin toimintaa arvosteltiin muun muassa Euroopan yhteisön jäsenmaissa, koska hänen katsottiin poikenneen yhteisesti sovitusta linjasta ja Irakia vastaan kohdistetusta saarrosta.
Yksityiselämä
Waldheim kuoli 14. kesäkuuta 2007 Wienissä 88-vuotiaana.
Cycle Club Helsinki
Cycle Club Helsinki (lyhenne CCH) on Helsingissä toimiva pyöräilyharrastuksen rekisteröity yhdistys, jonka toiminta keskittyy pääasiassa kilpapyöräilyyn. Yhdistys perustettiin vuonna 1998, kun vuonna 1930 perustetut helsinkiläiset yhdistykset Pyörä Toverit ja Helsingin Työväen Pyörä-Veikot yhdistyivät. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 400 ja se on siten yksi suurimmista suomalaisista pyöräilyseuroista. Kesäisin CCH järjestää vuosittain kymmeniä pyöräilykilpailuja, ratakilpailutoimintaa Helsingin Olympiavelodromilla yhdessä Velo-80 -seurayhtymän kanssa, sekä aika-ajoja joka keskiviikkona. Talvella toiminta keskittyy kuntoliikuntaan, sekä sisäpyöräilyyn sisäjuoksuradalla Myllypuron Liikuntamyllyssä.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta
Horezmin sosialistinen kansantasavalta oli lyhytikäinen valtio Keski-Aasiassa. Todellisuudessa valtio oli nimellisesti itsenäinen Neuvostoliiton vasalli.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta muodostettiin Hivan kaanikunnan alueesta helmikuussa 1920, mutta virallisesti se perustettiin vasta 26. huhtikuuta 1920. Sen nimi muutettiin muotoon Horezmin sosialistinen neuvostotasavalta 20. lokakuuta 1923.
Horezmin SNT ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä 10. lokakuuta 1924 se jaettiin Uzbekistanin ja Turkmenistanin sosialististen neuvostotasavaltojen sekä Karakalpakkien autonomisen alueen kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliitolle kuuluneen Keski-Aasian uudelleenjärjestelyä, kansallisuuksien mukaan.
LVI-asentaja
LVI-asentaja on ammattinimike, jonka saa toisen asteen-tutkinnon suorittanut. LVI-asentaja korjaa ja huoltaa rakennusten lämpö,- vesi ja ilmastointijärjestelmiä- ja laitteita. LVI-asentajasta käytetään myös putkimies-nimitystä.
Tarki
thumb|250px|Näkymä Tarkitau-vuorelta. Tarki (, kumykiksi Таргъу, Tarğu) on Mahatškalaan kuuluva kaupunkimainen taajama Dagestanissa Venäjällä. Se sijaitsee Tarkitau-vuoren juurella kolme kilometriä Mahatškalan rautatieasemasta etelään. Asukkaita on 10 100 henkeä (vuonna 2010).
Legendan mukaan 600–900-luvuilla paikalla oli Semenderin kaupunki, joka toimi kasaarien pääkaupunkina noin vuoteen 723 saakka. 1400-luvun lopulta 1800-luvun alkuun Tarki oli kumykkien asuinalueen käsittäneen šamhalikunnan keskus. Sen kautta kulki Euroopan ja Iraniin välinen tärkeä kauppareitti. 1600-luvun loppupuolelta lähtien Tarkin šamhalikunta oli useaan otteeseen Venäjän vasallivaltiona. Lopullisesti se liitettiin Venäjään Gulistanin rauhassa vuonna 1813.
1800-luvun lopulla Tarki oli 1800 asukkaan kylä, jossa kumykkien lisäksi asui myös vuoristojuutalaisia. Sen nähtävyyksiä ovat kolme vanhaa moskeijaa, venäläisten Tarkitaun laelle vuonna 1821 rakentaman Burnajan linnoituksen jäännökset sekä linnoitusta vastaan vuonna 1831 hyökänneen imaami Gazi-Muhammedin ensimmäinen hautapaikka.
The Million Selling Records of Bobby Vinton
The Million Selling Records Of Bobby Vinton on 18 kappaleen kokoelma Bobby Vintonilta, joka julkaistiin 1979.
Nuoren opettajattaren varaventtiili
Nuoren opettajattaren varaventtiili on Hilja Valtosen vuonna 1926 julkaistu viihderomaani, joka kertoo nuoren Liisa Harjun opettajauran alusta hänen kirjoittamansa päiväkirjan kautta. Liisa muuttaa työn perässä Pohjanmaalle ja herättää huomiota itsepäisyydellään ja rohkeilla asenteillaan, ja myös miehet alkavat kiinnittää huomiota Liisaan. Kirjan nimi viittaa Liisan päiväkirjaan, joka sai nimensä Jussi-serkun ehdotuksesta.
Aluksi uskottiin, että Hilja Valtosen tekijännimen taakse kätkeytyi ammattitaitoinen mieskirjailija, sillä ajateltiin, että nainen ei pystyisi kirjoittamaan niin hauskaa ja älykästä teosta.
Nuoren opettajattaren varaventtiili on yksi kaikkien aikojen suosituimmista suomalaisista naistenromaaneista. Valtosen teos saikin aikaan muutoksen aallon naiskirjallisuudessa ja tunteelliset rakkauden kuvaukset korvattiin miehisellä ironialla, mutta kirjoissa kuitenkin koettiin edelleen suuria tunteita. Vaikka Liisa Harjun tapaiset naishenkilöt olivat täysin uutta kirjallisuudessa, ne otettiin pääasiallisesti hyvin vastaan. Kirja saikin kriitikoilta hyvät arvostelut, ja sen sanottiin olevan klassikko jo syntyessään.
Vuonna 1942 ilmestyi Valtosen romaaniin perustuva elokuva Varaventtiili, jonka ohjasi Valentin Vaala.
Juoni
Kirjan alussa savolaissyntyinen, vastavalmistunut opettajatar Liisa Harju saa työpaikan Latomeren kylästä Pohjanmaalta. Hän hylkää haikein mielin kotiseutunsa ja muuttaa yksin hänelle täysin tuntemattomille Pohjanmaan lakeuksille. Liisa ei kuitenkaan joudu kauan olemaan yksin, sillä hän muuttaa Rauha Tuomikosken, Oskari Berglundin ja koulun johtaja Taneli Iipon kanssa samaan rakennukseen asumaan. Erityisesti Rauhasta tulee Liisalle hyvä ystävä, ja he istuvatkin usein iltaa ja puhuvat kylällä tapahtuvista asioista.
Liisa kohtaa monia ongelmia heti alusta alkaen. Nuoren opettajattaren itsepäinen ja rohkea asenne aiheuttaa monia konflikteja koulun johtaja Iipon kanssa. Kyseenalaistaessaan koulun monet perinteiset käytänteet Liisa on jatkuvalla törmäyskurssilla Iipon perheen kanssa, mikä herättää hiljaisen kylän asukkaiden huomion. Suurin eripura syntyy Liisan ja rouva Iipon välillä saunavuoroista, kun Liisa kokee oikeudekseen käydä yhteisen asuinrakennuksen saunassa lauantai-iltaisin, kuten rouva Iippokin.
Kylän asukkaista erityisesti miehet ovat kiinnostuneita uudenaikaisesta opettajattaresta. Etenkin naistenmiehenä tunnettu tohtori Korpinen tuntee vetoa itsenäiseen Liisaan. Liisa ei kuitenkaan tunne samoin Korpisen kanssa, sillä hän haikailee lukioaikaisen matematiikanopettajansa Martti Roineen perään, jonka kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa, kunnes yhteys yllättäen katkesi.
Puheet Liisan ja Korpisen suhteesta saavat kylän naisväen raivostumaan, sillä Korpiselle morsianehdokkaita olisi pitkäksi jonoksi asti. Koulun johtajan tytär neiti Iippo harmistuu kuullessaan Liisan ja Korpisen viettävän usein aikaa yhdessä, sillä neiti Iipon ja tohtorin luultiin pian kihlautuvan. Liisan oma suhtautuminen juoruihin on kuitenkin välinpitämätön, koska hän ohittaa seurusteluepäilykset nauraen. Todellisuudessa Liisa ei ole lainkaan kiinnostunut Korpisesta, sillä hän odottaa edelleen Martti Roineelta saapuvaa kirjettä, jotta heidän yhteinen tarinansa saisi jatkoa.
Kirja huipentuu Korpisen epätoivoiseen kosintaan, josta Liisa kuitenkin kohteliaasti kieltäytyy. Korpinen on kuitenkin ottanut selvää Liisan todellisesta rakkauden kohteesta ja pyytää Martti Roinetta tulemaan Latomereen ja selvittämään välit Liisan kanssa. Martti saapuu ja Liisalle valkenee, että Martin viimeisin kirje ei koskaan saapunut perille, ja tunteet roihahtavat uuteen liekkiin. Kirja päättyy, kun lukukauden loppuessa Liisa ja Martti julkistavat kihlauksensa ja päättävät muuttaa yhdessä Helsinkiin.
Henkilöt
Liisa Harju on kirjan päähenkilö. Hän on nuori, savolaissyntyinen opettajatar, joka muuttaa töihin Latomeren kylään. Luonteeltaan hän on itsenäinen ja rohkea nainen, joka uskaltaa sanoa, mitä ajattelee. Hän kyseenalaistaa hierarkiat ja perinteiset tavat uudistaen samalla Latomeren koulun käytänteitä. Tohtori Korpisen huudahdus "Tuollainen rohkea rasavilli!" kuvaa Liisa Harjun luonnetta paremmin kuin hyvin.
Tohtori Korpinen on kylän varsinainen naistenmies, joka usein nähdään liikkumassa monien kylän naisten kanssa yhdessä ja Korpinen onkin hyvin useiden naisten unelmien kohde. Tohtori ihastuu palavasti Liisaan, joka ei kuitenkaan tunne samoin häntä kohtaan. Korpinen ja Liisa kuitenkin viettävät aikaa yhdessä ja se saa kylän naiset kateuksissaan juoruamaan ja kehittelemään mitä erikoisimpia tarinoita Liisasta ja Korpisesta. Naistenmiehen maineestaan huolimatta Korpinen on hyväsydäminen ja luotettava mies, joka kirjan lopussa saattaa Liisan yhteen vanhan ihastuksensa, Martti Roineen kanssa.
Rauha Tuomikoski on Latomeren koulun toinen opettajatar. Hän on kutakuinkin Liisan ikäinen nuori nainen, mutta luonteeltaan hän on täysin vastakohta Liisalle. Siinä missä Liisa on hyvin topakka ja sanavalmis, Rauha on varsin maltillinen ja tyyni ja pohtii asioita aina ennen niiden toteuttamista. Ujo Rauha ihastuu opettajakollegaansa Oskari Berglundiin eikä ole kainoudeltaan saada kerrottua tätä Berglundille, mutta myöhemmin he päätyvät onnellisesti avioon.
Oskari Berglund on Latomeren kylän koulun toinen miespuolinen opettaja ja asuu yhdessä samassa rakennuksessa Liisan, Rauhan ja Iipon perheen kanssa. Oskari on tavallinen, työteliäs suomalainen mies, ja yhteiselo saman katon alla kahden opettajattaren ja Iipon perheen kanssa sujuu vaivatta. Oskari on ihastunut opettajakollegaansa Rauhaan - tietämättä, että Rauha tuntee samoin häntä kohtaan - mutta Liisan avustuksella ja ahkeralla patistelulla hän saa tunteensa kerrottua Rauhalle ja he avioituvat.
Taneli Iippo on Latomeren kylän koulun päättäväinen johtaja. Hän on johtanut koulua ja monta vuotta ja uskoo tietävänsä, miten työt hoidetaan ja tuohtuu Liisan kyseenalaistaessa hänen toimintatapansa.
Rouva Kristiina Iippo on johtaja Iipon vaimo, joka miehensä tavoin on varsin itsevarma ja tietoinen omasta asemastaan. Rouva Iipon kanssa Liisa joutuu moniin selkkauksiin - riitaa tulee muun muassa saunavuoroista. Äitinä rouva Iippo on erittäin suojelevainen ja pitää hyvää huolta tyttärestään neiti Iiposta.
Neiti Ester Iippo on Iipon perheen tytär, joka vanhempiensa tavoin on oman arvonsa hyvin tiedostava nuori nainen. Neiti Iippo on pitkään liikkunut yhdessä Tohtori Korpisen kanssa ja kylällä huhutaankin heidän pian julkistavan kihlauksensa. Tohtori ei kuitenkaan ole ihastunut neiti Iippoon, vaan Liisaan, ja tästä koko Iipon perhe harmistuu suuresti, kun kauan odotettuja kihlajaisia ei tulekaan.
Martti Roine on Liisan lukioaikainen matematiikanopettaja, jota pidetään varsin ankarana ja tiukkana miehenä, mutta vapaa-ajallaan Martti on kuitenkin tunteellinen mies. Liisan valmistuttua ylioppilaaksi opettaja tunnustaa rakkautensa Liisalle, mistä alkaa romanttinen kirjeenvaihto. Kirjassa on todella vähän tietoa Martin luonteesta, mutta sanat "nuori, kaunis ja kylmä" kuvaavat Martin luonnetta loistavasti.
Miljöö
Kirja sijoittuu Pohjanmaan lakeuksille, Latomeren kylään. Latomeri on pieni, idyllinen ja tyypillinen pohjalaiskylä, jossa kaikki tuntevat toisensa. Huhut saavat hyvin nopeasti tuulta siipiensä alle ja leviävät hetkessä kaikkien korviin. Ajallisesti kirja sijoituu lukukauteen, joka alkaa elokuussa 1923 ja päättyy toukokuuhun 1924.
Sanoma
Nuoren opettajattaren varaventtiilissä tuodaan Liisan avulla esille erilaisia yhteiskunnallisia ongelmia. Latomeren koulussa hallitsee valtahierarkia, jonka Liisa yrittää murtaa. Liisa toimii esimerkkinä kaikille naisille ja näyttää, että naisenkin on pidettävä puolensa ja vaadittava oikeuksia. Miesten ja naisten väliset erot korostuvat kirjassa, ja Liisassa on paljon feministin piirteitä. Hän ajaa naisten asemaa taistelemalla vallasta miesten kanssa. Toisaalta kirjan paradoksimaisuus tulee esille, kun Liisa lopulta päättää lopettaa työnsä ja ryhtyä kotirouvaksi Helsinkiin.
Kirjassa käsitellään myös ihmiselle luonnollisia heikkouksia, kuten kateutta ja ahneutta. Tästä toimii esimerkkinä neiti Iippo, joka on koko teoksen ajan mustasukkainen tohtori Korpisesta. Kirjan alussa kaikki on vanhanaikaista ja perinteiden mukaista, mutta mitä pidemmälle kirja etenee, sitä uudenaikaisemmaksi Liisa yrittää kylän tapoja muuttaa. Kirjassa voidaankin huomata selvä yhteisön ja naisen aseman kehitystarina.
Vastaanotto
Lukijat ottivat kirjan hyvin vastaan, sillä se edusti uutta naiskirjallisuutta ja oli lukijakunnalle aivan uusi lukukokemus. Aikaisemmin romaanien naishenkilöt olivat rakkaudesta riutuvia, siirappisia hahmoja, mutta uusi miesmäinen ja ironinen ote elämään koettiin pirteäksi vaihteluksi aikaisemmin luettuihin kirjoihin verrattuna. Kirja innoitti myös muita kirjailijoita uudistamaan tyyliänsä, ja Hilja Valtosen romaani aloittikin uuden ja viihdyttävän naiskirjallisuuden aallon.
Kirjan kirjoittamisen taustatekijöitä
1920-luvun suomalaiseen kirjallisuuteen vaikutti suuresti ensimmäinen maailmansota ja Suomessa käyty  sisällissota. Sodanjälkeisten synkkien vuosien aikana suuri yleisö alkoi kaivata kevyempää luettavaa, jotta saataisiin iloa arkeen. Suomalaisessa kirjallisuudessa alkoikin uusi viihdekirjallisuuden aika, kun realismi alkoi vähitellen muuttua modernimpaan suuntaan ja monet kirjailijat alkoivat keventää kirjojensa aiheita. Suomen itsenäisyys, yleisen elintason nousu ja taloudellisen tilanteen paraneminen muuttivat arvoja ja asenteita, jolloin kirjoista tuli humoristisia, repäiseviä ja jopa hulluttelevia.
Suomessa oli juuri ennen kirjan ilmestymistä käyty suuri siveellisyyskeskustelu, jossa sukupuolten välisiä asetelmia arvioitiin uudestaan. Naiset eivät enää olleet työttömiä kotiäitejä, jotka pitivät huolta perheestä, vaan itsenäisiä työssäkäyviä naisia.
Lukijakunta otti muutoksen avosylin vastaan. Hyväntuulisuus ja pirteys olivat yleisölle kaivattua vaihtelua realismille, sillä lukeminen muuttui enemmän viihteelliseksi 1920-luvulla.
HMS Afridi (1907)
HMS Afridi oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
J. R. Perrettin suunnittelema alus tilattiin syyskuussa 1905 osana vuosien 1905-1906 laivasto-ohjelmaa Sir W. G. Armstrong Whitworth and Companyltä Elswickistä. Aluksen rakennustöiden aloittamista viivästytti piirustusten hyväksyntä Amiraliteetissä. Köli laskettiin 10. elokuuta 1906 telakkanumerolla 777. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1907, minkä jälkeen aluksen turbiinimoottorit asennettiin hieman alavirtaan Parsonsin tehtailla.
Syyskuussa 1907 aloitettiin aluksen koeajot, jotka osoittivat potkurin vaihdon tarpeen ja marraskuussa jouduttiin tekemään lisää muutoksia. Koillisrannikon talvisäiden vuoksi koeajot jouduttiin siirtämään Mapliniin lähelle Sheernessiä, mutta koeajojen tulokset eivät olleet tyydyttäviä ja alus palautettiin Elswickiin. Muutostöiden jälkeen aluksen koeajot jatkuivat Sheernessissä, missä alus joutui odottamaan kuukausia pääasiassa huonon sään vuoksi ja lisäksi lakon vuoksi. Lopulta koeajoa jatkettiin lokakuussa 1908, mutta ne jouduttiin keskeyttämään konehuoneessa ja potkurissa havaittujen ongelmien vuoksi ja alus palautettiin Elswickiin. Koeajoja jatkettiin Maplinissa helmikuussa 1909, jolloin alus saavutti 33,25 solmun nopeuden, jonka jälkeen se lähti Elswickiin heikon sään koeajoihin. Koeajot olivat tyydyttäviä ja se otettiin palvelukseen 8. syyskuuta 1908. Alusksen hyväksyntä tapahtui 26 kuukautta myöhemmin kuin tilauksessa oli sovittu ja se olikin lopulta viimeinen Armstrongin valmistama hävittäjä.
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeen aluksen aseistusta täydennettiin lisäämällä kaksi 12 naulan 12 cwt -tykkiä. Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Sodan aikana aluksen aseistukseksi vaihdettiin 1916 kaksi BL 4,7 tuuman tykkiä, yksi kahden naulan pikatykki ja yksi Maxim-konekivääri sekä neljä syvyyspomminheitintä. Syynä vaihtoon oli Saksan keisarikunnan laivaston hävittäjissä ollut 4,1 tuuman pääaseistus. Alus myytiin 9. joulukuuta 1919 F. Wilkinsonille romutettavaksi.
Makolan kaivos
Makolan nikkelikaivos sijaitsee Nivalan Makolassa ja se oli toiminnassa 1941–1954. Kaivos tuotti nikkeliä ja kuparia.
Malminetsintää harrastanut pienviljelijä Kusti Ainasoja (1895–1950) löysi heinäkuussa 1936 Makolan läheltä serpentiinikiven josta hän lähetti malminäytteitä Geologiselle toimikunnalle. Näytteiden perusteella Makolan malmio löytyi seuraavana vuonna ja samalla löydettiin myös Hituran nikkelimalmio noin kolmen kilometrin päästä Makolasta.
Makolan kaivoksen rakennustyöt aloitettiin 1940 ja malmintuotanto alkoi seuraavana vuonna. Kaivos oli toiminnassa vuoteen 1954. Malmin louhinta alkoi avolouhoksesta, mutta jo 1941 aloitettiin 220 metriä syvän tuotantokuilun rakentaminen. Kaivoksen toiminta päättyi 1954, kun käyttökelpoiset malmivarat oli louhittu loppuun. Kaivoksesta tuotti toiminta-aikanaan yhteensä 44 064 tonnia nikkeli-kuparirikastetta.
Kaivoksen tuotantorakennukset purettiin toiminnan päätyttyä. Tuotantokuilu suljettiin betonikannella ja ympäröitiin metalliaidalla. Kaivoksen yhteydessä ollut avolouhos on nykyisin täyttynyt vedellä. Kaivoksen rikastushiekkavarasto on myös jäljellä ja sitä on käytetty rallicrossi- ja moottorikelkkaratana.
Kaivoskylän rakennukset myytiin Nivalan kunnalle ja siellä toimi jonkin aikaa ammatillinen kurssikeskus. Myöhemmin asuintalot myytiin yksityisille ja niistä muutama on vielä asuinkäytössä.
Lähteet
63.82172°N, 24.99436°W
Grindaus
thumb|Grind kaiteella etutrukeilla. Kuvassa crooked grind, yksi grind-muunnoksista. Grind tai grindaus on rullalautailutermi, joka viittaa sarjaan rullalautailutemppuja, joissa liikutaan laudalla liukumalla sen trukkien varassa. Yleensä tämä tapahtuu jonkinlaista kaidetta pitkin, mutta periaatteessa liukumispintana voi olla esimerkiksi kävely- tai pyörätien varrella olevan penkin etureuna tai muu sellainen. Katurullalautailussa tyypillinen grind tehdään siten, että potkitaan ensin laudalla vauhtia, hypätään olliella kohteen päälle, suoritetaan itse liuku ja pudottaudutaan lopuksi laudalla takaisin maahan rullaten eteenpäin.
HMS Amazon (1908)
HMS Amazon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1906-1907 laivasto-ohjelmaa John I. Thornycroft and Companylta Woolstonista, missä köli laskettiin 24. kesäkuuta 1907. Alus laskettiin vesille 29. heinäkuuta 1908 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1909.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Alus myytiin 1919 romutettavaksi.
Otto Reinhold Frenckell
Otto Reinhold Frenckell (21. heinäkuuta 1823 Turku – 2. helmikuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen konsuli, päätoimittaja ja Valtiokonttorin ensimmäinen johtaja. Frenckell oli myös Suomen Hypoteekkiyhdistyksen ensimmäinen toimitusjohtaja ja toimi tehtävässä 1860–1867.
Henkilöhistoria
Frenckellin vanhemmat olivat kirjanpainaja Johan Christopher Frenckell ja Amalia Ulrika Tillman. Hän kuului Frenckellin kirjanpainajasukuun. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1839. Frenckell oli Frenckellin kirjapaino- ja kustannusliikkeen osakkaana 1844–1856 ja toimi kauppiaana Helsingissä. Hän oli Helsingfors Dagblad -lehden päätoimittaja 1862–1863. Frenckellistä tuli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1866 ja Valtiokonttorin ylitirehtöörinä hän oli 1875-1879. Frenckell oli myös Yhdysvaltain konsuli 1850–1880 ja Brasilian konsuli 1861–1880. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen 1879.
Frenckell oli naimisissa vuodesta 1851 Josefina Dobrovolskin kanssa. Heidän poikansa Arthur Frenckell oli myöhemmin Hufvudstadsbladetin omistaja ja päätoimittaja. Reinhold Frenckellin veli oli aateloitu liikemies Frans von Frenckell, joka osti hänet ulos perheyrityksestä vuonna 1856.
Kova laji
Kova laji oli keväällä 2003 Yle TV2:lla tullut kilpailuohjelma. Ohjelman suoritukset saattoivat kestää kerrallaan 12 tuntia. Juontajana toimi Maria Guzenina.
Suomen pelastus- ja puolustusjärjestöjen – Pelastuslaitoksen, Poliisin ja Puolustusvoimien – edustajista kootut joukkueet kilpailivat toisiaan vastaan eri puolille maata rakennetuilla radoilla kymmenessä osakilpailussa.
Joukkueet
Yhdessä osakilpailussa kolme joukkueen jäsentä kilpaili ja yksi toimi huoltajana, poikkeuksena finaali, jossa kaikki neljä kilpailivat.
Puolustusvoimat
^ Jari Herranen sai pohjevamman kymmenennessä osakilpailussa eikä voinut osallistua finaaliin, joten finaalissa hänen tilallaan kilpaili Kari Lindroos.
Linda Pritzker
Hänen isoisänsä oli kiinteistö- ja sijoitustoiminnalla rikastunut lakimies A. N. Pritzker, joka loi pohjan kolmen poikansa sittemmin perustamalle Marmot-teollisuuskonsernille (nyttemmin myyty osaksi miljardööri Warren Buffettin Berkshire Hathawaytä) ja Hyatt-hotellikonsernille. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Linda Pritzkerin omistusten arvoksi 1,8 miljardia dollaria.
Pritzker syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen vuonna 1953. Hän on suorittanut ylemmän korkeakoulututkinnon psykologiasta jungilaiseen psykoterapiaan suuntautuen (M.A., Antioch University). Työskenneltyään useita vuosia psykoterapeuttina, hän perehtyi vähitelen tiibetinbuddhismiin. Hän kehittyi tämän uskonnollisen näkemyksen opettajaksi (lama) Yhdysvalloissa ja Nepalissa opiskellen, puhuu sujuvasti tiibetin kieltä ja sai opettajana vuonna 2005 nimen Lama Tsomo. Hän on osaperustaja Namachak-säätiössä ja on tiibetinbuddismiin syventymistä varten luodussa Namchak Retreat Ranc -maatilassa. Vielä alkuvuodesta 2018 rakenteilla ollut maatila sijaitsee Montanan osavaltion ylänköseudulla, lähelle Hot Springsin kaupunkia, Flathead-intiaaniresevaatin alueella.
Teokset
Hän on kirjoittanut kirjat:
Matra Rancho
Matra Rancho on automalli, jota ranskalainen Matra-konserni valmisti yhteistyössä Simca-automerkin kanssa. Se oli yksi ensimmäisistä katumaastureista, ja se vastasi Range Roverin aloittamaan trendiin tarjoamalla tälle pienemmän ja edullisemman vaihtoehdon. Rancho tuotiin markkinoille vuonna 1977. Siitä tuli nopeasti suosittu, mutta se ei auttanut Simcan emoyhtiön Chryslerin tuolloisiin ongelmiin. Chrysler myi eurooppalaisen tytäryhtiönsä PSA:lle vuonna 1978, ja PSA päätti nimetä kaikki Simca-mallit Talboteiksi vuodesta 1979 lähtien. Näin Matra-Simca Rancho -nimi vaihdettiin Talbot Matra Rancho-nimeen. Ranchon valmistus jatkui vuoteen 1984 asti, johon mennessä valmistettiin 57 792 autoa, vaikka alkuperäinen suunnitelma oli 20 000 kappaletta.
Ranchon suunnitteli Antonis Volanis. Auto perustui Simcan suositun 1100-pikkuauton pick-up-versioon, jossa oli tavallista 1100-mallia pitempi akseliväli. Ranchossa oli sama etuosa kuin 1100:ssa, mutta loput korista Matra valmisti lasikuidusta ja polyesteristä, kuten myös koria kiertävät listat, jotka antoivat autolle jykevämmän ulkonäön. Myös maavaraa korotettiin. Toisin kuin useimmissa muissa maastoautoissa, Ranchossa ei ollut nelivetoa, vaan se oli etuvetoinen. Tekniikan lisäksi myös esimerkiksi kojelauta ja etupenkit olivat peräisin Simca 1100:sta. Ranchon voimanlähteenä toimi 1442 cm³, 80 hv (59 kW) versio nelisylinterisestä Simca Type 315 -rivimoottorista.
Ranchoa myytiin vuosien varrella useina eri versioina. Perusmallin ohella saatavilla oli Grand Raid, jossa oli "maastovarusteita" kuten sähkövinssi kiinnitettynä etupuskuriin ja varapyörä katolla. Rancho X oli paremmin varusteltu malli, jossa oli vakiovarusteena muun muassa kevytmetallivanteet ja metalliväri. Découvrable-malli, jonka peräosa koostui metallirungosta ja kangaspeitteistä, oli Ranchon avomalli. Rancho AS oli pakettiautoversio, jossa ei ollut takapenkkejä, eikä siitä siten tarvinnut maksaa Ranskassa autoveroa. Suomessa kaikki mallit olisivat olleet verollisia ja ne jäivät täällä tuntemattomiksi. Ranchoa tuotiin maahan vain muutama yksittäiskappale.
Rancho oli saatavilla myös seitsemänpaikkaisena, jolloin kaksi takimmaista istuinta olivat selkä menosuuntaan. Matra ehdotti PSA:lle Ranchon korvaajaksi muunneltavalla istuinjärjestelyllä varustettua tila-autoa, mutta PSA hylkäsi ehdotuksen. Matra myi suunnitelman lopulta Renault'lle, ja siitä tuli ensimmäinen nykyaikainen tila-auto, Renault Espace.
Wacław Borowiec
Waclaw Borowiec (s. 1982 Krakova, Puola) on puolalainen säveltäjä ja kosketinsoittaja. Hän toimii yhtyeissä Crionics, Abused Majesty ja Anal Stench.
Diskografia
Crionics
Abused Majesty
Laon kieli
Lao on Laosin virallinen kieli. Se kuuluu tai-kieliin ja on hyvin samankaltainen thaimaalaisen isanin kielen kanssa. Laon kieltä kirjoitetaan omalla abugida-tyyppisellä kirjoitusjärjestelmällä, joka perustuu thain kirjoitusjärjestelmään. Laon kieli jakautuu viiteen murteeseen. Ne ovat vientianen lao, luang prabang, xieng khouang, khammouan sekä champasak.
Kieltä puhuu äidinkielenään 3 273 180 henkilöä. Heistä noin 3 070 000 asuu Laosissa.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Vokaalit voivat esiintyä niin pitkinä kuin lyhyinä. Lähde:
Abd ar-Rahman II
thumb|Dirham Abd al Rahman II:n ajalta. Abd ar-Rahman II oli neljäs Umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban emiiri vuosina 822–852 isänsä Hakam I:n jälkeen.
Abd ar-Rahman osallistui isänsä hallintokaudella veriseen Toledon kapinan kukistamiseen, ja peri isältään rauhoitetun valtakunnan, joka eli al-Rahmanin hallitusvuosina loisteliainta aikaansa. Emiiri suosi musiikkia ja muita taiteita, ja Ziryab-nimisestä muusikosta tuli jopa yksi hänen tärkeimpiä neuvonantajistaan. Myös sulttaanitar Tarub ja eunukki Nasr vaikuttivat voimakkaasti hallintoon ja vuosien mittaan kolmikon välinen kilpailu johti keskusvallan rappeutumiseen:Meridan kristityt nousivat kapinaan, samoin Toledon asukkaat. Ebron laakson vaikutusvaltainen Banu Quasi aiheutti emiirille hankaluuksia ja hän solmi diplomaattisuhteet Kaarle Kaljupään kanssa. Myös viikinkien ilmaantuminen vuonna 844 sai aikaan diplomaattista toimintaa: emiiri lähetti etevän Dzahdza Bekrin Tanskaan.
Abd ar-Rahman II kuoli 22. syyskuuta 852 ja häntä seurasi emiirinä hänen poikansa Muhammad I (852–886).
Henrik Benzelius
Henrik Benzelius (1689–1758) oli  Uppsalan arkkipiispa vuosina 1747–1758. Hän teki matkoja itämaille ja toimi itämaisten kielten ja jumaluusopin professorina. Ennen arkkipiispaksi nimitystä hän oli vuodesta 1740 Lundin piispa.
Hänen isänsä oli Erik Benzelius vanhempi.
AC Omonia
pienoiskuva|260px|Omonian kannattajia. pienoiskuva|260px|Omonian nykyinen pelipaikka [[GSP Stadion.]] AC Omonia Nikosia on vuonna 1948 perustettu kyproslainen jalkapalloseura Nikosiasta. Se on historiansa aikana voittanut maan mestaruuden 21 kertaa ja tuplamestaruuden viidesti (1972, 1974, 1981, 1982, 1983). Kyproksen jalkapalloliitto on nimennyt AC Omonian 1900-luvun parhaaksi seuraksi maassa ja se on ainoa seura, joka on kyennyt voittamaan cup-mestaruuden neljästi peräkkäin (1980–1983). Seuralla on toimintaa myös koripallossa, lentopallossa, futsalissa ja pyöräilyssä.
Anis Lounifi
Anis Lounifi (s. 7. tammikuuta 1978) on tunisialainen judovalmentaja ja judoka, joka on voittanut maailmanmestaruuden, sekä kaksi kertaa Afrikan-mestaruuden. Lounifista tuli vuoden 2001 maailmanmestaruuskisojen päätteeksi ensimmäinen judon MM-tittelin voittanut afrikkalainen. Hän voitti kisojen aikana muun muassa hallitsevan mestarin, Kuuban Manolo Poulotin ja loppuottelussa belgialaisen Cédric Taymansin.
Aktiiviuransa jälkeen Lounifi on toiminut Judon naistenmaajoukkueen valmentajana.
AC Omonia
Historia
AC Omonia perustettiin vuonna 1948 ja se liittyi Kyproksen jalkapalloliittoon 1953. Seura perustettiin Kreikan sisällissodan myrskyisinä aikoina vastalauseena APOELin päätökselle erottaa kaikki ei-oikeistolaiset toimijat seurasta. Kaudella 1972–73 AC Omonian edustusjoukkue pelasi Kreikan pääsarjassa.
Ukinkaktus
Ukinkaktusta tavataan Brasiliassa Pohjois-Bahiassa Se on Espostoopsis-suvun ainoa laji.
Luonnossa ukinkaktus kasvaa matalaksi pensaaksi, joka haarautuu tyvestään useaksi pystyksi varreksi, joita peittää vaalea karva. Korkeutta niillä on 2-4 m. Varret ovat pitkittäisharjanteisia, matalia harjanteita on 20-28. Kussakin areolissa on kellertävää villamaista karvaa ja runsaasti valkoisia karvoja. Keskuspiikkejä on kaksi tai kolme ja ne ovat keltaisia, 2-3 cm pitkiä. Säteittäispiikkejä on runsaasti, ja ne ovat lyhyitä, hentoja ja areolin karvojen kätköissä. Kasvin kukinnan lähestyessä varren sivulle syntyy villamaisen karvan peittämiä kefalioita, joihin kukat kehittyvät. Ne avautuvat öisin ja ovat kapean putkimaisia - kellomaisia, valkoisia ja n. 4 cm:n mittaisia. Hedelmä on leveän munamainen, väriltään vaaleanpunainen, malto on valkoista. Siemenet ovat mustia, enemmän tai vähemmän päärynän muotoisia ja kyhmypintaisia.
Kuningas Litmanen
Kuningas Litmanen on vuonna 2012 valmistunut Arto Koskisen ohjaama dokumenttielokuva, joka kertoo jalkapalloilija Jari Litmasesta. Nimensä se on saanut suomalaisten jalkapallofanien Litmasesta käyttämästä "Kuningas"-lempinimestä. Syyskuussa 2012 ensi-iltaansa tullut dokumentti keräsi elokuvateattereissa yhteensä noin 30 000 katsojaa.
Jalkapallo-ottelun tavoin myös Kuningas Litmanen jakaantuu kahteen jaksoon. "Ensimmäinen puoliaika" kertaa Litmasen uran huippuhetkiä kuten Mestareiden liigan voittoa Ajax Amsterdamin riveissä. "Toinen puoliaika" taas kuvaa häntä ihmisenä ja käsittelee Litmasen peliuran käännekohtia, muun muassa lukuisia loukkaantumisia.
Mika Kaurismäen tuottamaa elokuvaa on kuvattu Lahden ja Helsingin lisäksi Amsterdamissa, Barcelonassa ja Liverpoolissa. Kuvaukset aloitettiin syksyllä 2010, jolloin Litmanen pelasi FC Lahdessa. Hänen entisistä joukkuetovereista haastateltujen joukossa ovat muun muassa Danny Blind, Frank ja Ronald de Boer, Xavi Hernández, Sami Hyypiä, Carles Puyol, Edwin van der Sar ja Marc Overmars. Valmentajista Kuningas Litmasessa esiintyy muun muassa Louis van Gaal. Alun perin Kaurismäen piti ohjata elokuva itse, mutta muiden työkiireidensä vuoksi hän valitsi ohjaajaksi Arto Koskisen.
Kuningas Litmanen on myyty useisiin eri maihin. Marraskuussa 2012 se sai Hollannin ensi-iltansa Amsterdamin IDFA-elokuvafestivaaleilla, jota pidetään maailman arvostetuimpana dokumenttielokuvafestivaalina. Jari Litmanen oli paikalla ensi-esityksessä.
Anzio
Anzio on Italiassa Välimeren rannalla sijaitseva kaupunki. Siellä on runsaat 50 000 asukasta. Se sijaitsee Latiumin alueella noin 50 kilometriä Roomasta etelään. Anzio on tunnettu hiekkarannoista ja satamista.
Antiikki
Antiikin aikana nykyisen Anzion paikalla sijaitsi Antiumin kaupunki, jonka nimeen nykykaupungin nimi palautuu. Antium oli muinaisitaalisen volskien heimon pääkaupunki, ennen kuin roomalaiset valtasivat sen ja sulauttivat omaan alueeseensa vuonna 338 eaa.
Anziossa on jäänteitä useista roomalaisaikaisista huviloista, muun muassa keisari Neron huvilasta. Huviloiden raunioista on löytynyt merkittäviä antiikin veistoksia, kuten Belvederen Apollo ja Agasiaan Borghesen miekkailija.
Myöhempi historia
Antium taantui myöhäisantiikin aikana. Keskiajan kuluessa paikka vaikuttaa autioituneen kokonaan. Seudun vähäiset asukkaat keskittyivät läheiseen Nettunoon. Innocentius XII ja häntä seuranneet paavit pyrkivät palauttamaan kaupungin sataman uudelleen käyttöön 1700-luvulta alkaen. Niin paikalle syntyi Porto d'Anzon kylä, josta on kehittynyt nykyinen Anzion kaupunki.
Liittoutuneet tekivät toisen maailmansodan loppuvaiheessa maihinnousun Anzion alueelle.
Paolo Maldini
Paolo Maldini (s. 26. kesäkuuta 1968 Milano) on italialainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa italialaista AC Milan ia. Nykyään Maldini työskentelee Milanin teknisenä johtajana. Hän aloitti työssään kesäkuussa 2019.
Maldinin luontaisin pelipaikka uran alku- ja keskivaiheilla oli vasen puolustaja, mutta hän pelasi uransa viimeisinä vuosina enemmän keskuspuolustajana. Hän pelasi myös liberona. Hänen isänsä Cesare Maldini oli myös menestyvä jalkapalloilija ja myöhemmin valmentaja.
Pelaajana Maldini oli tyylikäs. Hän osasi lukea peliä hyvin, taklasi harkitusti ja oikea-aikaisesti ja oli hyvä myös hyökkäyssuuntaan. Hän oli myös fyysisesti kova pelaaja: vahva, nopea ja hyväkuntoinen. Maldini debytoi Italian pääsarjassa Serie A:ssa Milanin joukkueessa 20. tammikuuta 1985 jo 16-vuotiaana, ja edusti koko ammattilaisuransa Milania. Maldini on myös pitkäaikaisin kapteeni Milanin ja koko Serie A:n historiassa. Hän pelasi keväällä 2009 päättyneellä urallaan Serie A:ssa 647 ottelua, mikä oli tuohon aikaan sarjan ennätys. Maldinin ennätyksen rikkoi Gianluigi Buffon vuonna 2020.
Paolo Maldini pelasi Milanin paidassa myös 174 UEFAn alaista euro-ottelua. Kaikki muutkin viralliset ottelut mukaan lukien hän edusti uransa ainoata seuraa 902 ottelussa.
Vuonna 2007 Maldini kertoi lopettavansa uransa tulevan kauden jälkeen. Kauden lopussa hän kuitenkin solmi Milanin kanssa vielä yksivuotisen jatkosopimuksen. Maldini pelasi uransa viimeisen ottelun 31. toukokuuta 2009, jolloin Milan voitti vierasottelussaan ACF Fiorentina n 0–2. Hänen viimeinen kotipelinsä oli 24. toukokuuta 2009 pelattu ottelu AS Roma a vastaan.
Mestareiden liiga ja Euroopan cup
Paolo Maldini voitti viidesti Mestareiden liigan tai sen edeltäjän Euroopan cupin.
Ensimmäinen voitto hänelle tuli kaudella 1988–1989, jolloin AC Milan voitti finaalissa romanialaisen Steaua Bukaresti n 4–0. 90-luvulla Maldini voi tti pokaalin kahdesti: kevään 1990 finaalissa kaatui Befica lukemin 1–0, ja vuonna 1994 altavastaajana loppuotteluun lähtenyt Milan murskasi FC Barcelona n maalein 4–0.
2000-luvulla Maldini oli voittamassa kahdesti Milanin kanssa Mestarien liigaa. Ensimmäinen voitto tuli kaudella 2002–2003, jolloin Milan voitti Juventuksen nollapelin jälkeen rangaistuspotkukilpailussa. Kaudella 2004–2005 Milan oli jälleen loppuottelussa, tällä kertaa Liverpoolia vastaan. Milan hävisi 3–3 päättyneen ottelun rangaistuspotkukilpailussa. Toukokuussa 2007 Milan kohtasi loppuottelussa uudestaan Liverpoolin ja otti revanssin voittaen mestaruuden lukemin 2–1.
Muuta
Maldinin tyylikäs olemus on huomattu myös kentän ulkopuolella. Hänet on valittu Italian seksikkäimmäksi pelaajaksi. Lisäksi hän on tehnyt mallisopimuksen Hennes & Mauritzin kanssa vuonna 2006.
Maldinin poika Daniele Maldini on isänsä ja isoisänsä Cesare Maldinin jälkeen kolmannen sukupolven Milan-pelaaja. Hän debytoi 18-vuotiaana Milanin edustusjoukkueessa ottelussa Hellas Verona a vastaan 2. helmikuuta 2020. Ensimmäiset minuuttinsa Mestareiden liigassa Daniele Maldini pelasi 15. syyskuuta 2021 vierasottelussa Liverpool ia vastaan.
Saavutukset
=== Joukkuesaavutukset ===
Henkilökohtaiset saavutukset
Paolo Maldini oli Italian maajoukkueen kapteeni vuosina 1994–2002 sekä AC Milanin kapteeni 1997–2009.
Princessa Avenue
Princessa Avenue on venäläinen naisyhtye. Yhtye soittaa rockmusiikkia ja laulaa englanniksi.
Yhtyeen kokosi tuottaja Viktor Drobyš kesällä 2007, ja sen ensivaiheita seurattiin Venäjän Music Televisionin ROKovyje devtšonki -ohjelmassa. Vuonna 2009 yhtye osallistui kappaleellaan ”Never Never” Venäjän euroviisukarsintoihin, jossa se sai kaksi prosenttia äänistä.
Penny Pritzker
Penny Pritzker (s. ) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, poliitikko, hyväntekijä ja miljardööriperijätär. Hän oli keskeinen varainkerääjä Barack Obaman vuoden 2008 presidenttikampanjassa. Vuosina 2013–2017 hän toimi Yhdysvaltain kauppaministerinä presidentti Obaman toisella virkakaudella. Penny Pritzker on Pritzkerin miljardöörisukua, johon kuului alkuvuonna 2018 yhteensä 11 dollarimiljardööriä.
Hänen isoisänsä oli kiinteistö- ja sijoitustoiminnalla rikastunut lakimies A. N. Pritzker, joka loi pohjan kolmen poikansa sittemmin perustamalle Marmot-teollisuuskonsernille (nyttemmin myyty osaksi miljardööri Warren Buffettin Berkshire Hathawaytä) ja Hyatt-hotellikonsernille. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Penny Pritzkerin omistusten arvoksi 2,8 miljardia dollaria.
Pritzker valmistui ensin Harvardin yliopistosta, ja opiskeli Stanfordin yliopistossa oikeustieteen tohtorin (J.D.) ja MBA-pätevyyden. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
(Artikkeli on keskeneräinen, alussa)
Kalkupää
Kalkupää on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Paatsjoen ja Jäämerentien välisellä alueella Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa. Tunturin korkein huippu on 357 m korkea.
Robert Jehle
Robert Jehle (13. heinäkuuta 1952 – 20. huhtikuuta 1988) oli sveitsiläinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja kuului siellä kahdeksanneksi jääneeseen Sveitsin miesten joukkueeseen. Myös hänen veljensä Peter Jehle kilpaili olympialaisissa.
Naptalaami
Naptalaami eli naftyyliftalaamihappo (C18H13NO3) on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään herbisidinä eli rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet
Puhtaana naptalaami on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta, mutta kaupallisena tuotteena se on väriltään tyypillisesti violettia kidemassaa. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja paremmin emäksisiin liuoksiin. Naptalaami liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin ksyleeniin, asetoniin, metanoliin ja dimetyyliformamidiin.
Naptalaami on kasveissa auksiinin vastavaikuttaja ja inhiboi auksiinin kuljetusta kasveissa. Tämän seurauksena kasvien juurten kasvu ja solujen kasvu estyy ja kasvi kuolee. Aine imeytyy kasvien solukkoihin juurien ja lehtien kautta. Naptalaamin puoliintumisaika maaperässä on 2 viikkoa.
Valmistus ja käyttö
Naptalaamia käytetään selektiivisenä herbisidinä, joka tehoaa kaksisirkkaisiin rikkakasveihin. Sitä käytetään muun muassa soija-, maapähkinä- ja kurkkukasviviljelmillä. Naptalaamia voidaan käyttää joko jauheena, rakeina tai emulsiona.
Sparken
Nimensä (propelli) puisto sai vuonna 2009 järjestetystä nimikilpailusta. Puiston pääpiirteet suunnitteli aktiiviset nuorisojärjestöt sekä kanadalainen designyritys New Line Skateparks INC, joka viimeisteli suunnittelun. Puisto on rakennettu kokonaan betonista, ja siellä on myös "kiskoja" sekä ympäröivä aita. Puisto valmistui vuonna 2009 ja se oli ensimmäisen osa Uumajan suurta perusrakentamisprojektia uudelleenmuotoilla kaupungin keskustaa, projekti nimeltä "Kaupunki siltojen välissä". Puisto voitti Ruotsin arkkitehtiliiton Pohjois-Norlannin arkkitehtuuripalkinnon vuonna 2012.
Puistossa saa käyttää vain rullalautaa, BMX-pyörää, rullaluistimia ja potkupyörää.
Vasemmistopopulismi
Vasemmistopopulismi on nimitys politiikalle, joka yhdistelee vasemmistolaisia näkemyksiä ja populistista retoriikkaa. Tärkeitä teemoja vasemmistopopulisteille yleensä ovat antikapitalismi, sosiaaliset oikeudet, pasifismi ja antiglobalisaatio. Yleensä sosialistinen teoria tai yhteiskuntaluokka-ideologia ei ole niin tärkeää kuin perinteisissä vasemmistopuolueissa. Toisin kuin oikeistopopulistit, vasemmistopopulistit uskovat vallanpitäjien instituutioihin, kunhan ne ovat "omissa käsissä". Vasemmistopopulismi tyypillisesti liittyy valtion roolin huomattavaan voimistamiseen, jonkinlaiseen sosialismiin.
Esimerkkejä vasemmistopopulisteista ovat Hugo Chávez ja Daniel Ortega. Myös entisessä Slovakian pääministerissä Vladimír Mečiarissa kuvattiin olevan vasemmistopopulistia piirteitä. Los Angeles Times nosti Vasemmistoliiton puheenjohtajan Paavo Arhinmäen esimerkiksi populismista hänen korkeakulttuuriin suhtautumisensa vuoksi vuonna 2011.
Myös Ranskan Jean-Luc Mélenchon, Kreikan Syriza ja Espanjan Podemos ja Venezuelan Hugo Chávez ovat esimerkkejä vasemmistopopulisteista. Vasemmistopopulismia onkin enemmän Etelä-Euroopassa, oikeistopopulismia Pohjois-Euroopassa (Perussuomalaiset, Kansallinen liittouma).
Edgar Leopold Layard
Elämäkerta
Layard oli Ceylon Civil Servicessä palvelleen Henry Peter John Layardin ja vaimonsa Mariannen kuudes poika. Hänen veljensä oli arkeologi ja poliitikko Sir Austen Henry Layard.