cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ohutsuoli
Ohutsuolen tutkiminen
Ohutsuolta voidaan tutkia röntgenkuvauksella varjoaineen avulla. Potilas nielee varjoainetta eli nestettä, joka on röntgenpositiivinen eli näkyy selvästi röntgenkuvissa. Myös limakalvon haavat ja suolessa olevat kasvaimet erottuvat selvästi. Varjoaineen avulla tehty röntgentutkimus ei sovellu muiden ohutsuolen osien tutkimiseen. Epäsuorasti voidaan kuitenkin tehdä johtopäätöksiä suolen toiminnasta. Mittaamalla aika, joka varjoaineelta menee suoliston läpi kulkeutumiseen, voidaan tehdä päätelmiä suolen supistuksista. Tätä tutkimusta kutsutaan passageröntgeniksi.
Muita tutkimusmenetelmiä
Pohjukaissuolta voidaan tutkia myös gastroskoopilla, joka on ohut putkimainen kuituoptiikalla varustettu tähystysinstrumentti. Se viedään pohjukaissuoleen ruokatorven ja mahalaukun kautta. Pohjukaissuoli biopsia tarkoittaa sitä, että pohjukaissuolen limakalvosta otetaan koepala gastroskopien yhteydessä.
Wervershoof
Wervershoof on Alankomaiden entinen kunta Pohjois-Hollannin maakunnassa, Länsi-Frieslandin alueella. Sen pinta-ala oli 31,08 km², josta vesialuetta 7,62 km². Kunnan asukasluku oli syyskuun 2009 lopussa 8 776. Vuonna 2011 Wervershoof yhdistettiin Medemblikiin.
Ohutsuoli
Ohutsuolen sairauksia
Pohjukaissuolihaava
Tavallisin ohutsuolen sairaus on haavauma pohjukaissuolen limakalvossa. Sairauden vakavuus vaihtelee sen mukaan, onko limakalvo vain pinnalla pinnallisesti ärtynyt vai onko kyseessä todellinen haava, joka pahimmassa tapauksessa voi puhkaista suolen seinämän.
Tulehdukselliset suolistosairaudet
Keliakia on sairaus, jossa suolisto ei siedä gluteenia sisältävää ravintoa. Sairaus ilmenee tavallisesti siinä vaiheessa, kun lapsi lakkaa saamasta rintamaitoa ja alkaa syödä normaalia eli gluteenia sisältävää ruokaa. Gluteeni tuhoaa nukkalisäkkeet, mistä seuraa se, etteivät ravintoaineet imeydy elimistöön. Gluteenipitoisen ruoan eli kotimaisten viljatuotteiden välttämisen ansiosta suolen seinämään kasvaa uusia nukkalisäkkeitä ja ravintoaineiden imeytyminen normalisoituu.
Crohnin tauti on toinen ohutsuolen tulehdussairaus. Tulehdus ärsyttää suolen limakalvoa paikoitellen aiheuttauen sen turpoamisen. Suolen seinämään voi myös muodostua pieniä haavaumia. Suolen seinämä jäykistyy ja aiheuttaa vatsakipuja, usein toistuvaa ripulia, painon laskua jne.
Tiedonpakkaus
Tiedon pakkaamisella tarkoitetaan tietojenkäsittelytieteessä jotakin menetelmää, jonka avulla tietoaineksen kuvaus korvataan lyhyemmällä kuvauksella. Kuvaus voi olla häviöllinen tai häviötön riippuen siitä, muuttuuko tietoaineksen sisältö käsittelyn yhteydessä vai ei.
Tietoaineksen pakkaaminen on mahdollista, koska lähes kaikki tallennettava informaatio on tilastollisesti redundanttia eli se sisältää vähemmän todellista informaatiota kuin sen kuvaamiseen on käytetty. Useimmissa merkistöissä, kuten ASCIIssa, jokainen kirjain kuvataan samalla bittimäärällä. Toisaalta kirjainten esiintymistiheydet eroavat suurestikin, esimerkiksi suomen kielessä kirjain 'k' on huomattavasti yleisempi kuin kirjain 'g'. Voidaan myös huomata, että on todennäköisempää, että vokaalia seuraa konsonantti kuin toinen vokaali. Kun nämä havainnot tehdään tilastollisin menetelmin pakattavaksi tarkoitetusta datasta, saadaan täsmällistä tietoa, jota varsinainen pakkausalgoritmi hyödyntää.
Tiedon pakkaaminen on tärkeää, koska se vähentää kalliin tallennus- ja tiedonsiirtokapasiteetin käyttöä. Kuitenkin tiedon pakkaaminen vaatii laskentatehoa. Tehokkaat laitteet voivat olla kalliita. Siksi pakkausmenetelmien soveltaminen käytäntöön vaatii monien asioiden huomioimista, etenkin jos kyseessä on häviöllinen menetelmä.
Häviötön ja häviöllinen pakkaus
Häviötön pakkausmenetelmä tarkoittaa, että tietoaines ei muutu lopullisesti vaan se kuvataan toisella tavalla pakkaamisen yhteydessä. Kun pakkaus puretaan, saadaan alkuperäinen tietoaines. Häviötön pakkaus tuottaa alkuperäistä pienemmän tietoaineksen silloin, kun pakattava data sisältää riittävästi redundanssia. Merkkejä suuresta redundanssista ovat esimerkiksi toistuvat merkkijonot tai ennustettavuus. Yksinkertaisin tilastollinen pakkaus, Huffmanin koodaus, perustuu siihen että useammin esiintyviä symboleja merkitään lyhyemmällä symbolilla.
Häviöllisessä pakkausmenetelmässä sen sijaan tiedon muuttuminen sallitaan, pyrkien kuitenkin mahdollisimman pieneen muutokseen ihmisen saaman kokemuksen kannalta. Esimerkiksi television katselija ei todennäköisesti havaitse, jos taustalta poistetaan joitakin yksityiskohtia tilanteessa, jossa hänen katseensa kohdistuu etualalla keskusteleviin henkilöihin. Myöskään ihmisen kuulo ei ole täydellinen; monet erilaiset ääninäytteet voivat kuulostaa samalta, vaikka ovatkin hyvin erilaisia tietokoneanalyysin mukaan. Kun löydetään sellaiset korvaavat palaset, jotka voidaan kuvata vähemmällä tietomäärällä kuin toiset, ja ne kuitenkin havainnoitsijasta tuntuvat samalta kuin alkuperäiset, voidaan saavuttaa pienempiä tiedostokokoja.
Periaatteessa häviöllinen pakkaus heikentää aina tallenteen laatua verrattuna alkuperäiseen. Pakattaessa siten, että laatuero ei suurinta osaa ihmisistä vielä häiritse, häviölliset menetelmät kuitenkin kykenevät yleisesti huomattavasti parempiin pakkaussuhteisiin kuin häviöttömät menetelmät.
Usein ihmiset kokevat häviöllisen pakkauksen miellyttävämmäksi vaihtoehdoksi kuin suuremman levytilan tai kaistanleveyden käytön. Tietyissä tapauksissa, kuten GSM-puhelimessa, äänen pakkaus mahdollistaa pienempien tiedonsiirtomäärien ansiosta matalamman lähetystehon ja useampien puhelimien yhtäaikaisen käytön samalla taajuuskaistalla.
Häviöllistä pakkausmenetelmää ja sen asetuksia valittaessa on otettava huomioon ainakin suorituskyvyn tarve, pakatun tiedon määrä ja häviöllisyyden tuntuma.
Sovelluksia
Häviöllisessä äänenpakkauksessa käytetään hyväksi psykoakustiikkaa, jonka avulla pystytään äänestä poistamaan osia, jotka ovat vaikeasti tai eivät lainkaan kuultavissa. Ihmisäänen pakkaamiseen sovelletaan vielä tästäkin erikoistuneempia menetelmiä ja siksi puheen pakkaamiseen käytetään erikoistuneita menetelmiä. Puheenpakkausmenetelmiä käytetään etenkin matkapuhelinverkoissa ja Internet-puheluissa kun puolestaan musiikin pakkaamiseen erikoistuneita äänenpakkausmenetelmiä käytetään esimerkiksi arkistoitaessa CD-levyn sisältö kiintolevylle. Yleisiä häviöllisiä menetelmiä ovat MP3 ja Ogg.
Häviöttömässä äänenpakkauksessa sama äänisignaali voidaan palauttaa äänen laadun kärsimättä. Yleinen häviöttömään pakkaukseen käytetty menetelmä on FLAC.
Kuvanpakkauksessa käytetty yleinen häviöllinen pakkausmenetelmä on JPEG. Yleisiä häviöttömiä menetelmiä ovat PNG ja TIFF. Myös GIF on häviötön, mutta sen väriavaruus rajoittuu 256 väriin.
DVD-levyissä käytetään häviöllistä MPEG-2-pakkausmenetelmää videon ja äänen pakkaamiseen.
Yleisessä tiedoston pakkauksessa ei voida soveltaa häviöllistä pakkausta. Tämä sisältää symbolisen tiedon, eli esimerkiksi tekstin, taulukoiden tai ohjelmakoodin pakkauksen, koska nämä eivät joitakin poikkeustapauksia lukuun ottamatta kestä yhdenkään bitin muuttamista. Häviöllistä pakkausta ei kannata myöskään käyttää esimerkiksi lääketieteellisten tai muiden ehdotonta tarkkuutta vaativien kuvien tallentamiseen, sillä se voi tuoda kuvaan ikäviä artefakteja eli pakkaushäviöstä johtuvia virheitä. Diagrammi- ja muissa vastaavissa kuvissa häviöllinen pakkaus ei välttämättä edes anna parempaa pakkaustulosta.
Teoria
Informaatioteoria, algoritmiikka ja hävikkiteoria muodostavat tiedon pakkaamisen teoreettisen pohjan. Tälle pohjan loi Claude Shannon julkaistessaan alan ensimmäiset teokset 1940- ja 1950-lukujen taitteessa. Doyle ja Carlson vuonna 2000 kirjoittivat tiedonpakkauksesta yhtenä yksinkertaisimmista ja hienostuneimmista tieteenaloista. Kryptografia ja koodausteoria liittyvät myös läheisesti pakkausmenetelmiin. Tiedon pakkaamisen ajatus liittyy myös tilastolliseen päättelyyn ja Suurimman uskottavuuden estimointiin (MLE).
Monet häviöttömät pakkausmenetelmät voidaan kuvata nelivaiheisena mallina. Häviöllisissä menetelmissä on useimmiten vielä useampia vaiheita, kuten ennustaminen, taajuusmuunnos ja kvantisointi.
Eräs yksinkertaisimmista pakkausmenetelmistä on juoksupituuskoodaus (RLE). Se perustuu ajatuksen, että usein tiedostoissa esiintyy samaa arvoa peräkkäisissä kohdissa. Etenkin piirrostyylisissä kuvissa esiintyy usein samaa väriarvoa rivin peräkkäisissä kuvapisteissä. Tällöin yksi samanvärinen juova, jossa muuten kuvattaisiin jokaisen pisteen väri erikseen, korvataan tiedolla käytetystä väristä ja juovan pituudesta. Tämä on malliesimerkki kuvien häviöttömästä pakkauksesta. Häviöttömyys on tärkeää täsmällisen tiedon, kuten tekstin, tietokoneohjelmien ja mittaustuloksien säilyttämisessä, koska pienikin sisällön muutos voi aiheuttaa virheellistä tulkintaa.
Lempel-Ziv (LZ) -pakkausmenetelmä on suosituin häviötön pakkausmenetelmä. Deflate-algoritmi on LZ:n muunnos, joka on optimoitu nopeaa pakkauksen purkamista ja parempaa pakkaussuhdetta silmällä pitäen. Tosin pakkausajat voivat olla Deflatella LZ-menetelmää pitemmät. Deflatea käytetään esimerkiksi PKZIP:ssä, PNG-kuvaformaatissa. Lempel-Ziv-Welch-menetelmä (LZW) on ollut Unisysin patentoima useissa länsimaissa kesäkuuhun 2003 saakka ja sitä on käytetty GIF-kuvien pakkaamisessa. Unisysin patentti ei ollut koskaan voimassa Suomessa. Mainitsemisen arvoinen on myös LZR-menetelmä (LZ-Renau), joka on Zip-menetelmän taustalla. Lempel-Ziv-menetelmät taulukoivat usein toistuvaa dataa, joka useimmissa menetelmissä kerätään aiemmasta datasta. Taulukko itsessään on usein Huffman-koodattu (esimerkiksi SHRI ja LZX). LZX on saanut alkunsa Amiga-tietokoneelle tehdyssä pakkausohjelmassa ja on käytössä ainakin Microsoftin Cabinet-pakkausmuodossa.
Kuten muunkin viestinnän yhteydessä, tiedon välittäminen pakattuna vaatii tuen sekä lähettäjältä että vastaanottajalta. Kirjoitetunkin tekstin osalta pitää ymmärtää tekstissä käytetty kieli, jotta tekstiä voisi lukea. Sama pätee myös tiedonpakkaukseen, eli molempien osapuolien pitää hallita käytetty pakkausmenetelmä. Vastaanottajan pitää myös tietää, millä pakkausmenetelmällä tieto on pakattu niiden kaikkien menetelmien joukosta, jotka on vastaanottajan hallussa. Käytetyn pakkausmenetelmän ja parametrien vuoksi tiedostomuoto sisältää tarvittavan tiedon pakatun purkamiseen: pakkaukseen käytettävät algoritmit voivat käyttää sanastoa tai parametreja, jotka on tunnettava kun tieto puretaan.
The Pipettes
The Pipettes on brittiläinen indie pop -yhtye, joka on ottanut paljon vaikutteita 1960-luvun tyttöbändeiltä, kuten The Shangri-Las, The Supremes ja The Ronettes.
Historia
Muusikko Monster Bobby perusti yhtyeen vuonna 2003 aikomuksenaan elvyttää perinteikäs Phil Spectorin popsoundi ja päivittää se tälle vuosituhannelle, koska hän oli huomannut millaisen reaktion tyttöbändien kappaleet saivat aikaan hänen DJ-keikoillaan. Yhteistyössä laulaja, runoilija ja valokuvaaja Julia Clark-Lowesin kanssa hän värväsi ystäviä yhtyeeseen paikallisista musiikkipiireistä.
Ryhmää on kutsuttu vain tuotetun popin kokeiluksi, vaikka jäsenet ovat tuottaneet itse itsensä. Miespuoliset taustamuusikot – virallisesti ”The Cassette” – esiintyvät harvoin haastatteluissa tai promokuvissa, ja laulajien roolia korostetaan. Kolmen naispuolisen keulakuvan polkkatäpläiset mekot ja yhdenmukaiset koreografiat ovat suuressa roolissa live-esiintymisissä, kun taas The Cassette pysyttelee vain taustalla.
Keväällä 2005 perustajajäsen Julia jätti yhtyeen keskittyäkseen omaan projektiinsa The Indelicates. Hänen tilalleen tuli aiemmin elektropopsooloartistina toiminut Gwenno. Vuonna 2005 julkaistiin kolme erittäin rajoitetun painoksen vinyylisingleä. Yhtye saikin levytyssopimuksen Memphis Industriesin kanssa pian saman yhtiön The Go! Team -yhtyeen kanssa tehdyn kiertueen jälkeen. Debyyttialbumi We Are the Pipettes julkaistiin Isossa-Britanniassa heinäkuussa 2006.
Veit Helmer
thumb|Veit Helmer vuonna 2008 Veit Helmer (s. 24. huhtikuuta 1968 Hannover) on saksalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuin teoksensa on komedia Tuvalu (1999), jolla hän voitti lukuisia palkintoja eri kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
The Pipettes
Historia
Yhdysvalloissa yhtyeellä on levytyssopimus Cherrytree Recordsin (osa Interscope Recordsia) kanssa. South by Southwest -festivaaleilla hyvän vastaanoton saaneiden esiintymisten jälkeen vuonna 2007 julkaistiin Your Kisses Are Wasted on Me -EP, joka nousi Billboardin Hot 100 Singles Sales -listalla viidenneksi.
Suomessa yhtye on esiintynyt kahdesti: lokakuussa 2006 loppuunmyydyllä Tavastia-klubilla ja heinäkuussa 2007 Ruisrockissa.
Yhtyeen kokoonpano muuttui huomattavasti kun laulajat Becki ja Rose jättivät yhtyeen huhtikuussa 2008 keskittyäkseen omiin projekteihinsa. Heidän tilalleen tulivat Gwennon sisko Ani Saunders sekä Anna McDonald. Tämän muutoksen myötä yhtyeessä ei enää ollut yhtään alkuperäistä laulajaa. Myös rumpali Jason lähti yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Alex White. Anna McDonald ei pysynyt Pipettesissä kauan vaan hän jätti yhtyeen vielä saman vuoden aikana keskittyäkseen omaan lauluntekijäuraansa. Hänen paikalleen astui laulaja Beth Mburu-Bowie.
Kokoonpano
thumb|250px|Gwenno ja Becki Ruisrockissa 2007.
Diskografia
thumb|250px|Rose Pipette Ruisrockissa 2007.
MADtv
thumb|MADtv:n logo MADtv on yhdysvaltalainen komediasarja, jota esitettiin vuosina 1995–2009 ja 2016. Sarja perustuu huumorilehteen Mad, jolta tuottaja David Salzman ja musiikkialan vaikuttaja Quincy Jones ostivat nimen käyttöoikeudet televisiosarjaansa. Sarjassa tehdään eniten pilaa julkisuuden henkilöistä, kuten esimerkiksi Oprah Winfreysta ja John Maddenista. Sarjassa on näytellyt vuosien varrella erittäin monta näyttelijää. Yhdysvalloissa sarjaa esitti televisiokanava Fox, Suomessa taas Sub.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 14. lokakuuta 1995. MADtv:tä tehtiin 15 tuotantokauden aikana yhteensä 329 jaksoa. Fox lopetti sarjan tilaamisen loppuvuonna 2008, koska sen tuottamista pidettiin liian kalliina. Rahoituksen lisäksi sarjan markkinointi oli haastavaa, koska sitä verrattiin naapurikanavilla lähetettyyn Saturday Night Liveen. Salzman yritti lopettamispäätöksen jälkeen saada sarjan jonkin toisen televisiokanavan ohjelmistoon, mutta tuloksetta. Sarjan viidestoista ja samalla viimeinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa uudella näyttelijäkaartilla 26. heinäkuuta 2016 lähtien. Viimeisellä tuotantokaudella tunnin mittaisia jaksoja esitettiin yhteensä kahdeksan. Viimeinen jakso esitettiin 27. syyskuuta 2016.
Aikaisempien tuotantokausien näyttelijöitä
Luettelossa on viimeisen tuotantokauden näyttelijät:
Kaikkiaan 12 näyttelijää on tehnyt MADtv:ssä yli sata jaksoa. Seuraavassa lista eniten jaksoja tehneistä näyttelijöistä.
Pekka Pennanen
Pekka Pennanen (24. helmikuuta 1872 Kesälahti – 18. heinäkuuta 1960 Kesälahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Kansallisen Kokoomuspuolueen puheenjohtajana vuosina 1936–1943. Pennanen oli kansanedustaja vuosina 1907–1919 ja myöhemmin 1922–1945. Hän toimi Ingmanin toisen hallituksen toisena maatalousministerinä 1924–1925.
Poliittinen ura
Pennanen oli talonpoikaissäädyssä Kiteen tuomiokunnan edustajana säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hänet valittiin ensimmäiseen eduskuntaan 1907 Nuorsuomalaisen puolueen edustajana. Pennanen toimi kansanedustajana vuoteen 1914 asti. Uudelleen Pennanen valittiin eduskuntaan, niin ikään Nuorsuomalaisten edustajana vuosiksi 1917–1918. Kolmannen kerran Pennanen nousi eduskuntaan vuonna 1922, tuolloin kokoomuksen edustajana. Tätä edustajakautta jatkui aina vuoteen 1944 asti. Pennanen istui 42 valtiopäivillä. Hän oli pitkään kokoomuksen pitkäaikaisin kansanedustaja kunnes Ilkka Kanerva ja Ben Zyskowicz ohittivat hänet valtiopäivien määrässä.
Pennanen toimi useasti kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Häntä ei pidetty kovin karismaattisena poliitikkona, mutta hän oli hyvä kompromissiehdokas. Pennanen nimitettiin toiseksi maatalousministeriksi Ingmanin toiseen hallitukseen Maalaisliiton erottua hallituksesta.
Kokoomuksen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) yhteistyön syventyessä Pennanen erosi protestiksi kokoomuksen puoluehallituksesta vuoden 1932 lopulla. Pennanen oli vastustanut aiemmin jyrkästi Lapuan liikkeen harjoittamaa väkivaltaa ja nuorsuomalaisen perinteen mukaisesti painottanut laillisuutta. Kokoomus kärsi kovan vaalitappion vuoden 1933 eduskuntavaaleissa ja IKL erosi kokoomuksesta omaksi ryhmäkseen. Tämän jälkeen kokoomuksen puheenjohtajana toiminut J. K. Paasikivi alkoi puhdistaa puoluetta IKL:stä, mikä mahdollisti myös Pennasen paluun. Pennanen valittiinkin Paasikiven seuraajaksi kokoomuksen puheenjohtajana syksyllä 1936.
Eduskuntatyönsä lisäksi Pennanen oli presidentin valitsijamiehenä kuusi kertaa vuosina 1925, 1931, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Lisäksi Pennanen toimi Kesälahden kunnallislautakunnan esimiehenä sekä kirkolliskokouksen jäsenenä.
Yksityiselämä
Pennasen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Pennanen ja Walpuri Berg. Hän meni naimisiin vuonna 1910 Emma Hirvosen kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: tytär Selma vuonna 1911 ja poika Heikki vuonna 1913. Pennasen poika Heikki kaatui talvisodassa.
Pekka Gronow
Pekka Heikki Tapani Gronow (s. 1. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen musiikkitieteilijä ja Helsingin yliopiston etnomusikologian dosentti. Hän työskenteli Yleisradion äänitearkiston päällikkönä 1989–2006 ja arkistoasiantuntijana 2007–2008. Gronow tuli tunnetuksi 1960-luvulla radiossa toimittamistaan blues- ja jazz-musiikkiohjelmista. Hän on kirjoittanut useita kirjoja äänilevyteollisuudesta ja populaarimusiikista. 1960-puolivälissä hän perusti yhdessä M. A. Nummisen kanssa Eteenpäin!-levy-yhtiön, joka julkaisi Nummisen tuotannon lisäksi muutakin underground-musiikkia.
Gronow sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2001 ja Association for Recorded Sound Collections -järjestön tunnustuspalkinnon (Lifetime Achievement Award) vuonna 2002.
Sosiologi Jukka Gronow on Pekka Gronowin veli.
Suomen koripallomaajoukkue
Suomen koripallomaajoukkue (lempinimeltään Susijengi) edustaa Suomea miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Suomen koripalloliiton alaisuudessa. Maajoukkue on selviytynyt Euroopan-mestaruuskilpailuihin yhteensä kuusitoista kertaa. Paras sijoitus on ollut vuoden 1967 kilpailuiden kuudes sija. Koripallomaajoukkue on Suomen ainoa karsintojen kautta olympialaisiin selviytynyt palloilujoukkue. Tämä tapahtui vuoden 1964 olympialaisissa. Myös vuonna 1952 maa pelasi olympialaisissa, mutta tällöin se pääsi mukaan kisaisäntänä. Vuonna 2014 maajoukkue eteni villi kortti -menettelyn kautta ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuihin.
Maajoukkueen tunnusvärit ovat sininen ja valkoinen, ja vuodesta 2002 joukkueen tunnuksena on ollut susi. Maajoukkueen pääasiallinen kotiareena on Vantaan Energia -areena. Henrik Dettmann toimi maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2004 vuoteen 2021, ja hänellä on myös eniten otteluita päävalmentajana. Tuukka Kotilla on eniten pelejä maajoukkueessa ja Kari Liimolla eniten pisteitä.
Toiminnan alku ja ensimmäiset EM-kilpailut
thumb|Vuoden 1939 EM-kilpailuiden joukkue. Suomen Koripalloliitto perustettiin helmikuussa 1939 Helsingin Osuuskaupan kerhohuoneistossa. Pari kuukautta aikaisemmin Suomen Pesäpalloliitto oli päättänyt ottaa koripallon omaan ohjelmistoonsa. Koripallotoimintaa pyörittivät maassa siis samanaikaisesti kaksi liittoa. Kun selvyyttä asiaan ei ehditty saada ennen vuoden 1939 EM-kilpailuita, päätti Pesäpalloliitto lähettää oman joukkueensa EM-kilpailuihin. Ensimmäisissä EM-kilpailuissaan Suomi hävisi kaikki seitsemän otteluaan. Suurimman tappion, 112–9, maa koki Liettuaa vastaan. Kisojen jälkeen Pesäpalloliitto luopui koripallotoiminnasta ja vastuu toiminnasta siirtyi Koripalloliitolle.
Sotien jälkeen koripallo kärsi Suomessa talousvaikeuksista. Vuonna 1946 maa oli jo lähtemässä Geneven EM-kilpailuihin, mutta joutui lopulta vetäytymään taloudellisten syiden takia. Kaksi vuotta tämän jälkeen Suomeen saapuivat mormonit, jotka levittivät koripalloa muualle maahan. Maahan saapuneesta ryhmästä Robert Petersen jäi Suomeen.
1950-luku: Helsingin olympialaiset ja viidet EM-kilpailut
thumb|Suomi–Meksiko vuoden 1952 olympialaisissa. Kuvassa Suomen maajoukkueen jäsenistä [[Raimo Lindholm (5) ja Timo Suviranta (6).]] Vuonna 1950 järjestettiin koripallon maailmanmestaruuskilpailut, joihin osallistumisesta myös Suomi karsi Nizzassa. Suomi oli karsintojen kuudes eikä näin ollen päässyt kisoihin. Helsingin olympialaisten koripalloturnaukseen Suomi pääsi automaattisesti mukaan kisaisäntänä. Suomen joukkue hävisi kaikki kolme alkulohkopeliään Neuvostoliitolle, Bulgarialle ja Meksikolle. Seuraavat arvokisat olivat vuoden 1953 EM-kilpailut, joihin Suomi osallistui. Suomen sijoittui alkulohkossaan neljänneksi ja voitti turnauksessa Libanonin. Suomen lopullinen sijoitus oli kahdestoista. Kaksi vuotta myöhemmin Suomi osallistui Unkarin EM-kilpailuihin, joissa joukkue hävisi kaikki kolme alkusarjaotteluaan. Suomen lopullinen sijoitus oli kymmenes. Maa osallistui EM-kisoihin vielä kaksi kertaa vuosikymmenen aikana. Bulgarian kisoissa Suomi sijoittui yhdenneksitoista ja Turkin kisoissa maan sijoitus oli kolmastoista.
1960-luku: Selviytyminen olympialaisiin ja kotikisat
thumb|Suomen koripallojoukkue Tokion vuoden 1964 olympialaisissa. Joukkue sijoittui olympiaturnauksessa 11:ksi. 1960-luvun alussa maajoukkuetta nuorennettiin ja uusia pelaajia ajettiin sisään joukkueeseen. Tulosta ei kuitenkaan näkynyt vielä EM-kisoissa 1961 eikä 1963, joissa Suomi sijoittui neljänneksitoista. Päävalmentajana toiminut Kalevi Tuominen luotti joukkueeseensa ja halusi lähettää sen olympiakarsintoihin Geneveen. Olympiakomitea suostui maksamaan matkan sillä ehdolla, että Suomi selviytyisi olympialaisiin. Karsinnoissa Suomi voitti lohkonsa ilman tappioita. Ratkaisevassa ottelussa Suomi kohtasi Bulgarian, jonka joukkue voitti loppukirin ansiosta. Voitto varmisti myös Suomen pääsyn olympialaisiin. Suomen koripallomaajoukkue onkin edelleen ainoa suomalainen palloilujoukkue, joka on selviytynyt karsintojen kautta olympialaisiin. Olympialaiset Suomi aloitti voitolla Etelä-Koreasta. Toisessa ottelussa Suomen joukkue kohtasi Yhdysvallat ja johti ottelua alussa. Yhdysvallat kuitenkin voitti ottelun luvuin 51–77. Viimeisessä alkusarjan ottelussa Suomi hävisi Uruguaylle, mihin kaatuivat mahdollisuudet mitaleille. Jatkolohkossa Suomi voitti Australian ja Perun, ja joukkue pääsi pelaamaan sijoista 9–12. Ensimmäinen sijoitusottelu päättyi tappioon Japania vastaan. Sijoista 11–12 käydyssä ottelussa Suomi voitti Meksikon 73–72.
1970- ja 1980-luvun vaatimaton jakso
Kotikisojen menestyksen jälkeen maajoukkue ei onnistunut pääsemään arvokilpailuihin. Kymmenen vuoden tauon jälkeen, vuonna 1977, maa selviytyi Belgiassa järjestettyihin kisoihin. EM-kilpailut eivät sujuneet kuitenkaan viime kisojen tapaan, ja alkulohkon jälkeen maa oli edelleen ilman voittoja. Kisojen sijoituspeleissä Suomi voitti ensin Ranskan pisteellä, mutta hävisi tämän jälkeen Espanjalle.
Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Suomi voitti kultaa vuosina 1970, 1978, 1980 ja 1983. Tämän jälkeen maa ei voittanut miehissä PM-kultaa.
1990-luku: Selviytyminen Kreikan EM-kilpailuihin
Vähäisen menestyksen myötä Henrik Dettmann hankittiin maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1991. Ensimmäisessä karsintaturnauksessa Suomi saavutti loppuottelupaikan ja voitti ratkaisevassa ottelussa Englannin. Jatkokarsinnoissa Suomi voitti Venäjän, Ukrainan kahdesti sekä Bosnia ja Hertsegovinan kotona. Kun Venäjä voitti Bosnia ja Hertsegovinan, Suomen kisapaikka varmistui. Itse kisoissa Suomi hävisi kaikki alkulohkon pelinsä. Tiukimman pelin maa hävisi kahdella pisteellä Turkille. Pettymys kotimaassa olikin suuri Suomen jäätyä voitoitta, vaikka maan jatkoonpääsyä pidettiin epätodennäköisenä. Dettmann lopetti maajoukkueen valmentamisen vuonna 1997, jolloin hän siirtyi Saksan maajoukkueen päävalmentajaksi.
2000-luku: Nousu B-divisioonasta
thumb|Suomi–Montenegro vuonna 2010. Vuonna 2003 FIBA teki uudistuksen, jolla Euroopan maajoukkueet jaettiin A- ja B-divisioonaan. Tämän myötä EM-karsinnat tulisivat toimimaan olympiakarsintoina. Tämän seurauksena Suomi putosi B-divisioonaan vuosiksi 2005–2007. Syyskuussa 2007 maajoukkue onnistui nousemaan takaisin A-divisioonaan voitettuaan ratkaisevassa nousuottelussa Romanian luvuin 111–61. Nousun myötä Suomi pääsi EM-karsintoihin. Karsintojen alkulohkossa Suomi sijoittui neljänneksi ja pääsi lisäkarsintoihin. Jatkokarsinnoissa Suomi joutui samaan lohkoon Ranskan ja Italian kanssa. Maa hävisi kaksi ensimmäistä ottelua, mutta voitti kaksi viimeistä ja sijoittui lohkon toiseksi ennen Italiaa.
2010-luku: Paluu EM-kilpailuihin ja pääsy MM-kilpailuihin
Karsinnoissa vuoden 2011 EM-kilpailuihin Suomi arvottiin samaan lohkoon Montenegron, Latvian, Italian ja Israelin kanssa. Suomen joukkue kärsi loukkaantumisista ja voitti vain yhden ottelun. Koska vuoden 2011 EM-kilpailut päätettiin laajentaa 24-joukkueiseksi, avautui Suomelle mahdollisuus päästä jatkokarsinnan kautta arvokilpailuihin. Jatkokarsinnoissa Suomi voitti kaikki neljä peliään ja selviytyi EM-kilpailuihin. EM-kilpailuissa Suomi sijoittui alkulohkonsa kolmanneksi ja eteni jatkolohkoihin. Jatkolohkon viimeisessä pelissä Suomi sai vastaansa Slovenian, jonka voittamalla Suomi olisi edennyt puolivälieriin, mutta ottelu päättyi Slovenian 67–60-voittoon.
Vuoden 2013 EM-kilpailuissa Suomi sijoittui alkulohkossaan toiseksi voitettuaan Turkin, Ruotsin, Venäjän ja Kreikan sekä hävittyään Italialle. Jatkosarjassa Suomi hävisi Kroatialle lukemin 88–63 ja Espanjalle 82–56. Viimeisessä ottelussaan Suomi voitti Slovenian 92–76, mutta ei päässyt pudotuspeleihin. Voitto Venäjästä EM-kilpailujen alkulohkossa toi Suomen maajoukkueelle toisen sijan kilpailussa Suomen Urheilugaalan Vuoden sykähdyttävimmästä hetkestä. Yleisöäänestyksessä 24 prosenttia äänistä annettiin Susijengin saavutukselle, mikä oli kolme prosenttiyksikköä vähemmän kuin äänestyksen voittajalla.
Pian EM-kisojen jälkeen Suomi päätti hakea villiä korttia vuoden 2014 MM-kilpailuihin. Helmikuussa 2014 FIBA myönsi Suomelle paikan MM-kilpailuihin, joissa maa ei ollut koskaan aiemmin pelannut. Espanjan MM-kilpailuissa 2014 Suomi hävisi avausottelussaan Yhdysvalloille pistein 55–114. Toisessa ottelussa Suomi voitti Ukrainan 81–76. Tämän jälkeen Suomi hävisi Dominikaaniselle tasavallalle pistein 68–74, Turkille jatkoajalla 73–77 ja Uudelle-Seelannille 65–67. Suomi jäi alkulohkossaan viimeiseksi ja sijoittui 24 maan vertailussa 22:nneksi.
Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Suomi voitti alkulohkossa Venäjän sekä Bosnia ja Hertsegovinan, mutta hävisi Ranskalle, Israelille ja Puolalle sijoittuen lohkossa neljänneksi. Neljännesvälierässä Suomi hävisi Serbialle pistein 81–94. Suomen lopullinen sijoitus oli kuudestoista.
Vuoden 2017 EM-kilpailuihin Suomi osallistui isäntämaana Romanian, Israelin ja Turkin ohella. Helsingissä pelatussa alkulohkossa Suomi kukisti Ranskan jatkoajalla pistein 86–84, Puolan niin ikään jatkoajalla 90–87, Kreikan 89–77 ja Islannin 83–79. Ainoan tappionsa se koki turnauksen lopulliselle voittajalle Slovenialle pistein 78–81. Istanbulissa pelatussa neljännesvälierässä Suomi hävisi Italialle 57–70, ja sijoittui EM-kilpailuissa lopulta 11:nneksi.
Kotiareena
Suomen maajoukkueen pääasiallisena kotiareenana on toiminut vuodesta 2007 lähtien Vantaan Energia -areena. Areenan katsojakapasiteetti on 2 600 katsojaa. Vuonna 2009 Vantaan Energia ja maajoukkue tekivät yhteistyösopimuksen. Energia Areenan lisäksi maajoukkue on pelannut otteluita Helsingin jäähallissa, Pyynikin palloiluhallissa ja Hartwall Areenalla. 1990-luvulla maajoukkue käytti Helsingin urheilutaloa pelipaikkanaan ja 2000-luvun alussa LänsiAuto Areenaa. Suomen maajoukkueen katsojaennätys on 12 167. Tämä saavutettiin EM-kisoissa 2017, kun Suomi voitti turnauksen avausottelussa Ranskan. Vuodesta 2018 lähtien Suomen kotihallina toimii Espoon Metro Areena.
Tunnukset
thumb|200px|[[Gerald Lee Jr. maajoukkuepaidassa.]] Maajoukkueen tunnusvärit ovat sininen ja valkoinen. Joukkueen pelipaidoissa on siniset raidat kyljissä. Maajoukkueen pelipaidoissa on FIBA:n sekä Adidaksen logot. Vuodesta 2016 lähtien pelipaidoissa on ollut pääsponsori PostNordin logo.
Vuodesta 2002 lähtien kaikkien Suomen maajoukkueiden tunnuksena on toiminut susi. Tällä halutaan korostaa toiminnan suomalaisuutta, urheilullisuutta, sisukkuutta sekä iloisuutta.
Susijengin sisääntulobiisinä soitetaan Daruden Sandstorm ja alkuverryttelylauluna soi Susijengi 2.0 biisi.
Pelaajat ja valmentajat
thumb|200px|Maajoukkueen vuoden 2012 kapteeni [[Teemu Rannikko.]]
Nykyinen kokoonpano
Vuonna 2022 miesten maajoukkueeseen kuului 28 vuosina 1984–2004 syntynyttä pelaajaa.
Haastajamaajoukkue
Suomen miesten haastajamaajoukkueen tehtävä on toimia varsinaiseen maajoukkueeseen pelaajia valmentavana joukkueena. Haastajajoukkueen otteluohjelmaan kuuluvat joka toinen vuosi järjestettävät universiadit ja maaottelut muiden maiden haastajamaajoukkueita vastaan.
Vuonna 2022 haastajamaajoukkueeseen kuului 15 vuosina 1997–2004 syntynyttä pelaajaa.
Suomen maajoukkueen päävalmentajat
Maajoukkueen ensimmäinen valmentaja oli virolainen Alois Suurna, joka toimi Suomen pelaajavalmentajana vuoden 1939 EM-kilpailuissa. Vasta vuonna 1950 maajoukkueeseen tuli varsinainen päävalmentaja, kun Keijo Viianen hankittiin joukkueen päävalmentajaksi. Eniten maajoukkueotteluja valmentajista on maajoukkuetta vuodesta 2004 lähtien valmentaneella Henrik Dettmannilla, joka elokuuhun 2016 mennessä on valmentanut maajoukkuetta 250 ottelussa.
Pelaajaennätykset
thumb|200px|[[Hanno Möttölä on viimeisimpänä saavuttanut 1 500 pisteen rajan.]]
Suomen miesten maajoukkueessa eniten pisteitä on tehnyt Kari Liimo. Maajoukkueen ottelukohtainen piste-ennätys on 43 pistettä, jonka teki Lauri Markkanen syyskuussa 2022. Aikaisempi piste-ennätys oli 42 pistettä, johon olivat yltäneet Timo Lampén, Kari-Pekka Klinga, Hanno Möttölä ja Lauri Markkanen.
Turnaushistoria
Vuoteen 1961 asti EM-kilpailuihin pystyi ilmoittautumaan jokainen maa. Tämä johti siihen, että EM-turnauksen osallistujamäärä kasvoi liian suureksi. Lopulta lopputurnaukseen osallistuvien maiden määrä rajattiin kuuteentoista. Ensimmäistä kertaa rajoitusta käytettiin vuoden 1963 EM-kilpailuissa.
Alice Ogebe
Alice Ogebe (s. 30. maaliskuuta 1995) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Nigerian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailuissa.
Pikaviestintä
Pikaviestinnän asiakasohjelmaa sanotaan pikaviestimeksi, viestimeksi, pikaviestinasiakasohjelmaksi tai pikaviestiohjelmaksi. Pikaviestin on tietokoneohjelmisto, joka sallii nopean viestinnän kahden tai useamman ihmisen välillä verkossa, kuten esimerkiksi Internetissä. Tekstin ohella kuvien välitys, VoIP- ja videoneuvotteluominaisuudet ovat useissa ohjelmissa mukana.
Historia
Pikaviestimien historia alkaa osituskäyttöjärjestelmistä kuten Compatible Time-Sharing System (CTSS) ja Multics, joissa samalla koneella olevat käyttäjät pystyivät viestimään toisilleen. Douglas Engelbart esitteli 9. joulukuuta 1968 oN-Line Systemiä "Kaikkien demojen äidiksi" nimetyssä demonstraatiossa ja esitteli useita konsepteja mukaan lukien pikaviestintää.
1970-luvulla pikaviestintäratkaisu lisättiin Yhdysvaltain hallinnon EMISARI-järjestelmään, jossa sitä voitiin käyttää kaukokirjoittimella. Samalla vuosikymmenellä Unix-käyttöjärjestelmän talk oli ensimmäisiä julkisesti saatavia ohjelmia, joka mahdollisti kahden käyttäjän välisen viestinnän samalla tietokoneella.
1980-luvulla MIT:n Project Athena kehitti Zephyr-pikaviestimen, jolla pystyi viestimään eri koneilla oleville käyttäjille. 1980-luvun lopulla kehitetty ryhmäkeskusteluihin suunnattu IRC levisi myös MIT:lle ja muualle maailmaan. AOL Instant Messenger (AIM) oli varhaisia laajalle levinneitä pikaviestintäohjelmia. 1990-luvulla AOL osti suositun ICQ-pikaviestintäohjelmiston.
Yleiskatsaus
Pikaviestin on asiakasohjelma, joka liittyy pikaviestintäpalveluun. Pikaviestintä eroaa sähköpostista siten, että keskustelut tapahtuvat reaaliaikaisesti. Viestimen käyttö vaatii rekisteröitymistä johonkin pikaviestinpalveluun sekä sitä, että vastaanottaja on kytkeytynyt pikaviestiverkkoon eli että ihmiset käyttävät aktiivisesti tietokonetta.
Yleensä molemmat keskustelun osapuolet näkevät toisen kirjoittaman tekstin joko heti kun se on kirjoitettu, rivi riviltä tai viesti viestiltä. Tämän ansiosta keskustelu muistuttaa enemmän puhelinkeskustelua kuin kirjevaihtoa. Viestinohjelmat voivat myös sisältää mahdollisuuden lisätä poissaoloviestin, joka vastaa puhelinvastaajaan jätettävää viestiä.
Tärkeä Internetin pikaviestinnässä käytetty protokolla on IRC (Internet Relay Chat), joka edelleen on aktiivisessa käytössä. IRCin jälkeen on kuitenkin otettu käyttöön useita internetin pikaviestintään tarkoitettuja protokollia, ja niistä suosituimpien ajatellaan usein sopivan kahdenkeskiseen yhteydenpitoon IRCiä paremmin, kun taas IRC on vahvimmillaan erittäin yhteisöllisessä kanssakäymisessä.
Myös ennen IRCiä oli käytössä pikaviestimiä kuten write ja talk Unixissa, jotka soveltuivat ennen kaikkea kahdenväliseen yhteydenpitoon. Uuden sukupolven Internetin käyttäjien keskuudessa suosituksi nousi kahdenkeskiseen yhteydenpitoon tarkoitettu pikaviestintäprotokolla ICQ, jonka ominaisuuksista päättää nykyään amerikkalainen yhtiö AOL.
Pikaviestinohjelmasta riippuen voi olla tarpeen asentaa pikaviestinohjelma käytössä olevalle koneelle. Tarjolla on myös Internet-selaimen avulla käytettäviä pikaviestinohjelmia, kuten Meebo.
Pikaviestin on tekstipohjainen synkroninen viestintäväline. Sen avulla voidaan lähettää viestejä yhdelle tai useammalle käyttäjälle yhtä aikaa. Useissa pikaviestimissä on tekstipohjaisen viestienvaihdon lisäksi myös muita ominaisuuksia. Videokuvan ja äänen välittäminen, sekä tiedostojen jakaminen on useissa pikaviestimissä mahdollista.
Suosittuja pikaviestinpalveluja julkisessa Internetissä ovat olleet Windows Live Messenger (.NET Messenger Service), Jabber, ICQ, AOL Instant Messenger ja Yahoo! Messenger. Nämä palvelut ovat omaksuneet monia ideoita 1980-luvulta lähtien käytetystä talk-protokollasta sekä monenkeskisestä IRCistä ja sen esikuvasta, BITNET Relay-palvelusta.
Pikaviestipalvelun tyyppisiä järjestelmiä on ollut käytössä kaikissa osituskäyttöjärjestelmissä, joissa useampi käyttäjä on voinut yhtä aikaa kytkeytyä samaan tietokoneeseen.
Pikaviestintä on saanut suosiota eri järjestelmissä. Vielä vuonna 2005 eri järjestelmissä oli käytössä monia epäyhteensopivia protokollia. Tämä on johtanut siihen, että käyttäjät pitävät päällä useita pikaviestinsovelluksia, jotka yhdistävät eri pikaviestiverkkoihin.
19. joulukuuta 2002 AOL Time Warner ilmoitti, että yhtiön omistamalle ICQ:lle on myönnetty vuonna 1997 haettu Yhdysvalloissa patentti numero 6449344 pikaviestintään. AOL kertoi samalla myös, ettei sillä ole suunnitelmia käyttää patenttiaan lähiaikoina.
Yhteensopivuus
On ollut useita yrityksiä luoda yleinen standardi pikaviestintään kuten avoin XML-pohjainen XMPP, joka tunnetaan yleisemmin nimellä Jabber. Avoimiin, yhteisesti sovittuihin standardeihin perustuva Jabber on seurausta yrityksestä kehittää pikaviestintäprotokolla, joka täyttäisi kahdenkeskisen yhteydenpidon vaatimukset paremmin kuin IRC ja olisi kenen tahansa vapaasti käytettävissä. Jabberia käytetään paljon, mutta selvästi sitä suositumpi kahdenkeskisessä pikaviestinnässä on amerikkalaisen Microsoftin oma pikaviestintäprotokolla, joka on tarkoitettu lähinnä Microsoftin Windows Live Messenger -pikaviestimellä käytettäväksi.
Jotkut pikaviestinohjelmat yrittävät yhdistää monia eri protokollia yhden asiakasohjelman alle. Esimerkkejä ovat Trillian, Pidgin, CenterICQ, Fire, Proteus, Miranda IM ja Kopete. Jabberilla on erilainen lähestymistapa, joka siirtää muihin palveluihin kommunikoinnin palvelimelle ja sallii käyttäjäohjelmien olla yksinkertaisempia ja kevyempiä.
Verkot, joita monia verkkoja käyttävät pikaviestinohjelmat käyttävät, ovat olleet hiljaa, paitsi Windows Live Messenger ja AOL Instant Messenger. Pikaviestinverkkojen ylläpitäjät eivät ole olleet kovin suopeita kolmansien osapuolten ohjelmien käyttöön, sillä tällöin muun muassa heidän omissa ohjelmissaan olevat mainokset jäävät näkemättä.
Yhteensopivuusongelmia tuottavat myös useiden pikaviestinsovellusten käyttämät ei-tekstuaaliset sisällöt, kuten tekstimuotoilut, ääniefektit sekä lukuisat graafiset hymiöt. Ei-tekstuaalisen sisällön esittämisessä sovelluksilla on omat protokollansa ja eri pikaviestinsovellusten välillä nämä sisällöt tulostuvat usein sotkuisina ja merkityksettöminä merkkijonoina.
M. G. Steniuksen sähkörata
Radan eteläpää oli Munkkiniemen nykyisessä Ramsaynrannassa, osapuilleen Munkan Venekerhon nykyisen sataman kohdalla ollut lastauslaituri. Rata kulki pohjoiseen suurin piirtein Huopalahdentien ja Lapinmäentien linjausta. Radan pohjoispää oli nykyisen Ansaritien varrella Haagassa ollut tiilitehdas, joka lakkautettiin Moskovan välirauhan jälkeen.
Radalla oli lyyravirroittimella varustettu Asean (nyk. ABB) valmistama sähköveturi (65/1915, 0-4-0sm) ja suuri määrä avonaisia tavaravaunuja. Rata poistettiin käytöstä ja purettiin, kun kuorma-autot yleistyivät. Veturi romutettiin tiettävästi saman tien, vaunuja ja kiskotuksen pätkiä käytettiin tiilitehtaan sisäisessä liikenteessä jonkin aikaa sen jälkeen.
Posso
Posso on uppopaistettu makea leivonnainen, joka koostuu omenahillolla täytetystä munkkitaikinasta. Paistamisen jälkeen leivonnainen pyöritellään sokerissa munkin tavoin. Nimi juontanee leivonnaisen ulkonäöstä, joka muistuttaa hieman sianruhoa. Litteähköissä possoissa on useimmiten kaksi korvaa tai jalkaa.
Posso tunnetaan etenkin kotkalaisena perinneherkkuna. Possoja on valmistettu Kotkassa ainakin 1940-luvulta asti. Posso ja munkkipossu valmistetaan eri tavalla. Munkkipossutaikina muistuttaa pullataikinaa, mutta posso tehdään löysästä taikinasta, joka kaulitaan ohueksi.
Didi
pienoiskuva|Didi vuonna 1958. Valdir Pereira (8. lokakuuta 1928 Campos, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia – 12. toukokuuta 2001 Rio de Janeiro, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia) eli Didi oli brasilialainen jalkapalloilija. Hän pelasi Brasilian maajoukkueessa vuosien 1954, 1958 ja 1962 MM-kilpailuissa, joista kahdessa jälkimmäisessä Brasilia voitti maailmanmestaruuden. Didi oli aikanaan yksi maailman parhaista pelinrakentajista, ja tunnettiin muun muassa vapaapotkustaan (”putoava lehti”). Seuratasolla hän edusti muun muassa Fluminensea, Botafogoa ja espanjalaista Real Madridia. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi muun muassa Perun, Kuwaitin ja Saudi-Arabian maajoukkueita sekä turkkilaista Fenerbahçea.
Didi kuoli keuhkokuumeeseen 72-vuotiaana vuonna 2001.
Zoran Savić
Zoran Savić (s. 18. marraskuuta 1966 Zenica, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia) on serbialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Seurajoukkueet
Ennen pääsarjauraansa Savić pelasi alempia sarjoja Borak Caplijnan ja Cenik Celikan joukkueissa. Vuonna 1989 hän siirtyi pääsarjassa pelanneeseen KK Splitiin. Seura pelasi menestyksekkäästi ja se voitti kaksi Jugoslavian mestaruutta, kaksi Euroliigan-mestaruutta sekä kaksi cup-mestaruutta. Kausiksi 1991–1993 Savić siirtyi FC Barcelonaan, josta hän jatkoi kahdeksi vuodeksi PAOK Thessalonikiin. Seuran paidassa hän voitti Korać Cupin. Kaudeksi 1995–1996 Savić siirtyi Real Madridiin.
Vuonna 1996 hänet hankittiin Virtus Bolognaan, jossa hän pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä Bolognan-kaudellaan Savić voitti kolmannen Euroliiga-mestaruutensa sekä Italian-mestaruuden. Kauden 1998–1999 hän vietti turkkilaisessa Efes Pilsenissä, mutta seuraavana kautena hän ei pelannut missään seurassa. Kaudeksi 2000–2001 Savić palasi FC Barcelonaan, josta hän siirtyi vuonna 2001 Fortitudo Bolognaan. Hän siirtyi Bolognaan lokakuussa 2001 ja paikkasi Dan McClintockia. Vuonna 2002 hän lopetti ammattilaisuransa.
Maajoukkue
Savić edusti maajoukkuetasolla Jugoslaviaa. Hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuonna 1990, jolloin maa voitti maailmanmestaruuden. EM-kilpailuista Savić voitti kultaa vuosina 1991, 1995 ja 1997. Lisäksi hän osallistui urallaan kerran olympialaisiin, joista hän voitti hopeaa vuonna 1996.
Ewald Jürgen Georg von Kleist
thumb|Piirros ja kuvaus Kleistin kehittämästä [[Leidenin pullosta.]] Ewald Jürgen (tai: Georg) von Kleist (10. kesäkuuta 1700 Vietzow, Pommeri – 10. joulukuuta 1748 Köslin) oli preussilainen lakimies ja fyysikko.
Kleist opiskeli lakia Leipzigissa ja Leidenissä. Hän aloitti ehkä sähkökokeilunsa ollessaan Leidenin yliopistossa. Hän oli vuosina 1722–1747 kotiseudullaan Pommerissa pappiskollegion dekaanina tuomiokapitulissa Camminissa ja sitten Köslinin kuninkaallisen hovioikeuden puheenjohtajana. Hän oli Berliinin tiedeakatemian jäsen.
pienoiskuva|vasen|upright=0.5|Kleistin pullo Työnsä ohella Kleist harrasti luonnontieteellisiä kokeita ja keksi vuonna 1745 Kleistin pullon, ensimmäisen sähköä varastoivan laitteen, huomatessaan laitteen tehoa lisäävän toiminnan. Kokeellisen fysiikan professori Pieter van Musschenbroek keksi vähän myöhemmin Leidenissä saman ilmiön omin neuvoin, ja hänen julkistettuaan sen tämä ensimmäinen kondensaattori tuli tunnetuksi nimellä Leidenin pullo. Vaikka Kleist olikin varhainen keksijä, hän ei ollut julkistanut laitetta ajoissa eikä sitten enää kehittänyt sitä eteenpäin, ja siksi nykytutkijat antavat suurimman kunnian kondensaattorin alkuvuosien kehitystyöstä Musschenbroekille.
Pieter van Musschenbroek
Pieter (Petrus) van Musschenbroek [] (14. maaliskuuta 1692 – 19. syyskuuta 1761) oli alankomaalainen luonnontieteilijä.
Nuorena Pieter van Musschenbroek oli Willem Jacob 's Gravesanden oppilas ja sittemmin tämän ystävä. Vuosina 1719–1723 Musschenbroek opetti Duisburgin yliopistossa matematiikkaa, filosofiaa ja lääketiedettä. Tuona aikana hän oli jatkuvassa kirjeenvaihdossa Daniel Gabriel Fahrenheitin kanssa keskustellen tämän luonnontieteellisistä tiedoista ja tutkimuksista. Vuonna 1721 hänet nimitettiin lääketieteen professoriksi.
Vuonna 1723 hän otti vastaan professuurin Leidenin yliopistossa. Fysiikan professorina hän oli Leidenissä 1739–1761 eli kuolemaansa saakka. Vuonna 1754 hän noudatti kutsua kunniaprofessuuriin keisarilliseen tiedeakatemiaan Pietariin.
Pieter van Musschenbroek teki laajoja lujuusopillisia tutkimuksia selvittäen monien eri materiaalien vahvuuksia. Kaikkein tunnetuin hän on kuitenkin sähkön tutkimuksen historiassa, sillä häntä pidetään Leidenin pullon, ensimmäisen kondensaattorin, keksijänä. Musschenbroek ja hänen oppilaansa Andreas Cunaeus kehittivät Leidenissä tämän ensimmäisen sähkön varastointiin tarkoitetun laitteen ja saivat sen toimimaan. Hän tiedotti löydöstään Réne Réaumurille tammikuussa 1746, ja kirjeen latinasta kääntänyt Jean-Antoine Nollet antoi laitteelle nimen sen syntykaupungin mukaan.
Myöhemmin ilmeni, että Ewald von Kleist oli Pommerissa koonnut samanlaisen laitteen Musschenbroekin ja tämän oppilaan työstä tietämättä jo hiukan aiemmin, muttei ollut ilmoittanut sitä julkisuuteen ajoissa. Niinpä keksintö tunnetaan Musschenbroekiin viittaavalla nimellään.
David Proval
David Aaron Proval (s. 20. toukokuuta 1942, Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Tony DeVienazon roolista vuoden 1973 Martin Scorsese -elokuvassa Sudenpesä ja Richie Aprilen roolista HBO-televisiosarjassa Sopranos.
Proval syntyi New Yorkin Brooklynissä 20. toukokuuta 1942 juutalaisperheeseen. Hän on esiintynyt elokuvissa Rita Hayworth – avain pakoon, Mustanaamio, Mob Queen, Neljä huonetta, UHF, Innocent Blood, Poikkeustila, The Monster Squad, Bookies, Balls of Fury, The Brady Bunch Movie ja Smokin' Aces. Hänellä on ollut pitempiaikaisia rooleja televisio-ohjelmissa Rooman sheriffi, Boomtown ja Kaikki rakastavat Raymondia. Hän esiintyi West Wingin 14. jaksossa "Take This Sabbath Day" Toby Zieglerin rabbina.
Proval oli ääninäyttelijänä vuoden 1977 kulttianimaatioelokuvassa WIZARDS. Hän näytteli vuonna 2004 kumpaakin kaksoisveljeksistä James ja Edward Talley Hallmark Channelin alkuperäiselokuvassa Murder Without Conviction. Sopranos-sarjan luoja David Chase oli todennut, että Proval oli yksi hänen alkuperäisistä valinnoistaan Tony Sopranon rooliin.
Kiiruun koulu
300px|thumb|Kiiruun koulun etupihaa syyskuussa 2011. Kiiruun koulu on Somerolla vuonna 2018 valmistunut koulukeskus, jossa toimivat peruskoulun 7–9 luokkien koulu, Someron lukio ja Somero-opisto. Paikalla aiemmin ollut, viimeksi peruskoulun 7–9 luokkien ja lukion käytössä ollut, vuonna 1957 rakennettu, arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema koulurakennus purettiin sisäilmaongelmien takia vuonna 2014.
Koulu sijaitsee Someron keskustassa Kiiruuntien varrella. Koulun tontti rajautuu viereistä Kiiruun taloa ympäröivään Kiiruun puistoon ja Someron keskustaajaman halki virtaavaan Jaatilanjokeen, jonka rantaan jo vanhan koulurakennuksen aikana on istutettu puisto. Aivan koulun vieressä ovat myös urheilukenttä, uimahalli, urheilu- ja muita tiloja sisältävä Someron monitoimitalo ja 2000-luvulla valmistunut Someron kirjasto.
Vuonna 2021 Kiiruun koulussa oli noin 300 oppilasta ja Someron lukiossa noin 140 opiskelijaa.
Koulun vaiheita
Vuonna 1957 valmistunutta Someron yhteiskoulun rakennusta on laajennettu kahteen otteeseen: ensin 1960-luvulla lisäluokilla ja uudelleen 1990-luvulla, jolloin rakennettiin luokkatilojen lisäksi auditorio ja Kansalaisopiston tiloja. Varsinaisen koulun ohella Aarne Ervin suunnittelemaan rakennuskokonaisuuteen kuuluu Atriumkoulu, jossa toimii koulun ruokala.
Ennen nykyistä rakennusta Someron yhteiskoulu toimi vuodesta 1927 lähellä Someron nykyistä kaupungintaloa sijainneessa puurakenteisessa vanhassa yhteiskoulussa, joka oli kunnostettu entisestä kulkutautisairaalasta. Sitä käytettiin opetukseen vielä myös uuden yhteiskoulun valmistuttua, kunnes se uuden kunnantalon valmistuttua sen viereen 1970-luvulla purettiin. Ennen uuden yhteiskoulun valmistumista käytettiin luokkahuoneina myös yhteiskoulun rehtorin Joel Vilkin omistaman läheisen Kiiruun talon tiloja.