cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leander Linnavuori
Linnavuori valmistui Sortavalan seminaarista ja työskenteli kansakoulunopettajana eri puolilla Suomea. Uskonnollisen vapaamielisyytensä takia virastaan erotettu opettaja palkattiin sosiaalidemokraattien jyväskyläläisen äänenkannattajan Sorretun Voiman ensimmäiseksi päätoimittajaksi vuonna 1906. Linnavuori erotettiin poliittisten ja henkilökohtaisten ristiriitojen takia jo saman vuoden lopussa, jolloin hän perusti nuorsuomalaisten ja perustuslaillisten tuella uuden lehden Keski-Suomen Sosialistin. Se oli linjaltaan Sorretun Voimaa maltillisempi ja yhdisti sosialismia wrightiläisiin perinteisiin ja kansallisiin valistustavoitteisiin. Lehti lakkasi Suomen Sosialisti -nimisenä vuonna 1908.
Luonteeltaan ”sopeutumattomaksi” luonnehdittu Linnavuori tuomittiin petoksesta ja kuudesta kavalluksesta seitsemän kuukauden vankeuteen vuonna 1916.
Kalliojärvi (Kuru, Kaidankylä)
Kalliojärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,2 metriä mpy.
Ignacy Mościcki
Ignacy Mościcki (1. joulukuuta 1867 – 2. lokakuuta 1946) oli puolalainen kemisti ja Puolan tasavallan presidentti vuosina 1926–1939.
Mościcki liittyi Puolan sosialistiseen puolueeseen 1890-luvulla ja hän otti osaa Varsovan kenraalikuvernööri Josif Gurkon salamurhayritykseen. Hän joutui pakenemaan tsaarin poliisia 1892 Lontooseen, jossa hän tutustui Józef Piłsudskiin.
Vuonna 1897 Mościcki sai paikan opettajana Fribourgin kantolisessa yliopistossa Sveitsissä. Vuonna 1912 hän sai sähkökemian professuurin Lembergin yliopistossa (nykyisin Lviv Ukrainassa). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän oli järjestämässä Puolan kemianteollisuutta. Hän oli 1922 valtion Typpiyhdisteiden tehtaan johtajana Królewska Hutassa Ylä-Sleesiassa.
Hänellä oli yli 60 tieteellistä julkaisua ja patenttia, tärkeimpänä patentti typpihapon valmistukseen ilman typestä syntetisoimalla typpioksideja valokaaren avulla.
Piłsudskin tehtyä vallankaappauksen 1926 kansalliskokous valitsi Mościckin Puolan presidentiksi ja uudelleen 1933. Hän pysyi Piłsudskille uskollisena. Piłsudskin kuoleman jälkeen Mościckin politiikka liberalisoitui. Piłsudskin kuoleman jälkeen tapahtui myös vallanjako, jolloin Mościcki oli presidentti, marsalkaksi ylennetty Edward Rydz-Śmigły asevoimien komentaja ja Walery Sławek pääministerinä. Pian sen jälkeen Rydz-Śmigły nousi Puolassa maan tärkeimmäksi mieheksi presidentti Mościckin ollessa enemmän seremoniallinen johtaja. Lisäksi pääministeri Sławek syrjäytettiin pääministeriydestä.
Saksan ja Neuvostoliiton hyökättyä Puolaan 1939 Mościcki pakeni Romaniaan, jossa hänet internoitiin hetkellisesti. Mościcki nimitti erotessaan aluksi seuraajakseen kenraali Bolesław Wieniawa-Długoszowskin, joka Ranskan ja Władysław Sikorskin painostuksesta kieltäytyi, ja hänen seuraajakseen tuli Władysław Raczkiewicz. Mościcki siirtyi Sveitsiin, jossa hän vietti loppuikänsä. Hän kuoli Versoixissa lähellä Geneveä. Mościckin ruumis siirrettiin 1993 Pyhän Johanneksen katedraaliin Varsovaan.
Kornel Ujejski
Kornel Ujejski (12. syyskuuta 1823 – 19. syyskuuta 1897 ) oli puolalainen runoilija. Hän oli kotoisin Galitsiasta. Hän kuuluu Puolan romantiikan myöhempiin huomattaviin edustajiin. Hänen kauniit lyyris-isänmaalliset runonsa sisältävät ylevää uskonnollista alistumista. Pääkokoelmia ovat Skargi Jeremiego (1847), jonka runot ovat syntyneet Galitsian talonpoikien ylimystön keskuudessa 1846 toimeenpanemien murhien johdosta, sekä Pieśni Salomona ja Melodje biblijne 1852. Ensin mainitussa kokoelmassa on myös kansallishymniksi aikanaan tullut jylhän kaunis "Z dymem pożarów" ('Tulipalojen sauhujen keskellä').
Tuomo Tuominen
Tuomo Tuominen (21. joulukuuta 1931 Iitti – 10. kesäkuuta 2003 Lahti) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Tuominen aloitti kadettikoulun jälkeen uransa Kainuun ja Lapin rajavartiostoissa. Vuonna 1961 hän siirtyi Puolustusvoimien puolelle Porin prikaatiin kouluttajaksi, komppanianpäälliköksi sekä sotilaspoliisialiupseerikoulun johtajaksi. Hän valmistui yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta sekä opetti Kadettikoulussa. Vuodesta 1972 alkaen hän työskenteli pääesikunnan operatiivisella osastolla mm. operatiivisen toimiston päällikkönä. 1970-luvun loppupuoliskon ajan hän opetti Taistelukoulussa esiupseerikurssin johtajana. Vuosina 1980-1984 hän komensi vastaperustettua Jääkäriprikaatia. Vuonna 1984 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin jalkaväen tarkastajaksi vuoteen 1988 asti. Vuonna 1988 hänet nimitettiin puolustusvoimien koulutuspäälliköksi ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Hän kuitenkin jätti tehtävän ennen pakollista eläkeikää sairauden vuoksi.
Ringa Manner
Ringa Sofi Katariina Manner (28. marraskuuta 1987 Vantaa) on suomalainen muusikko. Manner on tullut tunnetuksi Pintandwefall-yhtyeen jäsenenä ja Ruusut-yhtyeen laulajana sekä sooloprojektistaan The Hearing.
Antikytheran efebi
Antikytheran efebi tai Antikytheran nuorukainen on nuorta miestä esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos. Se on ajoitettu klassisen kauden lopulle vuosille 340–330 eaa. Veistos on saanut nimensä siitä, että se löydettiin niin kutsutusta Antikytheran hylystä läheltä Antikytheran saarta vuonna 1900. Veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 28) Ateenassa.
Ringa Manner
Omien yhtyeidensä lisäksi Manner on tehnyt yhteistyötä muun muassa I Was a Teenage Satan Worshipper -yhtyeen, rap-duo Sofan ja muusikko Jori Sjöroosin kanssa sekä laulanut rap-artisti Paperi T:n kappaleilla "Kaikki on hyvin", "Yli" ja "Basilikanlehtiä". Manner toimi solistina Vantaan viihdeorkesterin juhlavuoden kunniaksi vuonna 2018 järjestetyssä Aineen ja ajan messussa, jonka sävelsi Lauri Porra.
Antikytheran efebi
thumb|left|150px|Antikytheran efebi. Veistos esittää nuorukaista seisomassa oikea käsi kohotettuna. Paino on vasemmalla jalalla. Nuorukaisen kädessä on ollut joku esine, joka on kadonnut. Veistoksesta puuttuvat myös silmät. Nuorukaisesta on esitetty useita eri tulkintoja. Yhden yleisen tulkinnan mukaan kyseessä olisi Perseus, joka roikottaa hiuksista Medusan päätä. Toisen myös yleisen tulkinnan mukaan veistos esittäisi Parista kädessään Eriksen omena. Nuorukainen on tulkittu myös muun muassa Apolloniksi, Hermeeksi kädessään kerykeion, Herakleeksi kädessään sauva tai leijonantalja, urheilijaksi kädessään voittopalkinto, sekä nuoren miehen hautaveistokseksi. Patsaan korkeus on 1,96 metriä.
Kuvanveistäjää ei tunneta varmuudella. Nykyisin monet tutkijat uskovat veistoksen olevan Polykleitoksen seuraajien niin kutsutun argoslais-sikyonilaisen koulukunnan tuotantoa, ja kuvanveistäjäksi arvellaan usein Kleon Sikyonilaista. Taiteilijaksi on ehdotettu myös Skopas Paroslaista sekä Eufranor Isthmialaista.
Hylyssä veistos oli osina, joista se on koottu uudelleen. Veistos kunnostettiin alun perin 1901–1902. Tulos osoittautui epätyydyttäväksi, ja siksi veistos purettiin ja koottiin uudelleen vuonna 1947.
Apollon Omfalos
Apollon Omfalos oli Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos oli tehty klassisella kaudella noin vuonna 460 eaa. Se on kadonnut, mutta se tunnetaan myöhempien roomalaisaikaisten marmorikopioiden perusteella.
thumb|left|180px|Apollon Omfalos, yksityiskohta kasvoista. Veistos esitti Apollonin seisovana alastomana nuorukaisena. Kirjallisten lähteiden perusteella alkuperäisen veistoksen tekijä oli Kalamis. Eräs veistoksen marmorinen kopio on Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 15) Ateenassa. Se on tehty 100-luvulla jaa. ja sen korkeus on 1,76 metriä. Veistos löydettiin Dionysoksen teatterin raunioista vuonna 1862 ja sai napaan (omfalos) viittaavan nimensä siitä, että lähellä oli maailmannapaa (Omfalos) esittänyt jalusta. Jalusta ei kuitenkaan ilmeisesti liity veistokseen.
Pariisi–Nizza-ajo 2011
Pariisi–Nizza-ajo 2011 oli järjestyksessään 69. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kilpailu alkoi 6. maaliskuuta Houdanista ja päättyi Nizzaan 13. maaliskuuta. Kilpailussa ajettiin seitsemän yhteislähtöetappia ja yksi aika-ajo. Kokonaispituus oli 1 307 kilometriä. Kilpailun järjestelyistä vastasi Amaury Sport Organisation.
Tony Martin voitti kokonaiskilpailun 36 sekunnin erolla Andreas Klödeniin, Bradley Wiggins sijoittui kolmanneksi. Martin nousi kilpailun johtoon voitettuaan kuudentena etappina ajetun aika-ajon. Pistekilpailun voitti Heinrich Haussler, mäkikirikilpailun Rémi Pauriol, nuorten kilpailun Rein Taaramäe ja joukkuekilpailun Team RadioShack.
Osallistuvat joukkueet
Kilpailussa olivat mukana seuraavat joukkueet: Ag2r-La Mondiale, Astana Team, BMC Racing Team, Bretagne-Schuller, Cofidis, Team Europcar, Euskaltel-Euskadi, FDJ, Garmin-Cervélo, Team HTC-High Road, Katjuša, Lampre-ISD, Team Leopard-Trek, Liquigas-Cannondale, Team Movistar, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Rabobank, Team RadioShack, Team Saxo Bank-Sungard, Sky Team, Vacansoleil-DCM.
Kilpailujen kehittyminen
Lähde:letour
Rodolphe Töpffer
pienoiskuva|Rodolphe Töpffer Rodolphe Töpffer (1. helmikuuta 1799 Geneve – 8. kesäkuuta 1846 Geneve) oli sveitsiläinen taidemaalari, opettaja, kirjailija ja sarjakuvataiteilija. Hän toimi Geneven yliopiston edeltäjän Geneven akatemian professorina vuodesta 1832.
Tylppähammaspoimulehti
Tylppähammaspoimulehti (Alchemilla samuelssonii) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen sekä yleisesti ottaen keskikokoinen ruohovartinen kasvilaji. Se on erotettavissa muista poimulehtilajeista tyypillisen karvoituksensa sekä lehtiensä paksuuden ja lehtien liuskojen pienten kärkihampaiden perusteella.
Rodolphe Töpffer
Hän oli historian ensimmäisiä sarjakuvien piirtäjiä, ja hänet luetaan ”sarjakuvien isien” joukkoon. Töpfferin piirtämien sarjakuvien kuuluisimpia sankareita olivat M. Vieuxbois, M. Cryptogame ja M. Jabot. He olivat maailman murjomia pikkuporvareita, jotka kukistuivat tavoitellessaan suuria mielikuvituksellisissa ja mahdottomissa seikkailuissaan.
Tylppähammaspoimulehti
Tylppähammaspoimulehti voi kasvaa noin 40 cm korkeaksi ja sen kasvutapa vaihtelee kohenevasta pystyyn. Tylppähammaspoimulehdellä on vankka juurakko, ja sen varret ovat koko matkaltaan tiiviisti karvapeitteisiä. Varsien tapaan myös lehtiruodeissa on samankaltainen tiivis karvapeite. Lehdet ovat paksuja, pyöreän munuaismaisia sekä väriltään sinertävänvihreitä, joskin lehtisuonien kohdilta vaaleampia. Lehdet ovat yläpuoliltaan kaljuja ja alapuoliltaan jonkin verran karvaisia. Lehdissä on yhdeksästä yhteentoista leveää, pyöreäkärkistä sekä hammaslaitaista liuskaa, ja kunkin liuskan laidoissa on 15–19 hammasta. Liuskojen kärjissä olevat hampaat ovat kuitenkin selvästi pienempiä kuin liuskojen laitojen hampaat. Tylppähammaspoimulehden kukat ovat tiiviissä sekä monihaaraisissa kukkarykelmissä, joissa yksittäiset kukat ovat pieniä sekä kellertäviä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Tylppähammaspoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.
Tylppähammaspoimulehti kasvaa yleensä tulvaniityillä sekä laidunmailla. Tylppähammaspoimulehteä tavataan Suomessa siellä täällä, etelärannikolla, Ahvenanmaalla, Hämeessä sekä Kainuussa. Viime vuosilta havaintoja on kuitenkin vähemmän kuin noin 50 vuoden takaa ja tylppähammaspoimulehti on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Paskolammi (Kuru, Vehmaanperä)
Paskolammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,5 metriä mpy.
Peter van de Kamp
Peter van de Kamp oli alankomaalainen tähtitieteilijä. Hän toimi Swarthmoren yliopiston tähtitieteen professorina 1940–1972 ja Swarthmoren yliopiston kuuluvan Sproulin observatorion johtajana 1937–1972.
Hän suoritti dosentin tutkinnon Utrechtin yliopistossa vuonna 1920 ja vuonna 1922 hänet hyväksyttiin tohtorikoulutukseen (doctorandus). Hän jatkoi akateemisia opintojaan Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä ja väitteli tohtoriksi vuonna 1925. Seuraavana vuonna hän sai tohtorin tutkinnon Groningenin yliopistosta.
1900-luvulla van de Kamp arveli löytäneensä astrometrian avulla todisteita siitä, että Barnardin tähdellä olisi kiertolaisenaan yksi tai useampia eksoplaneettoja. Myöhemmät tutkimukset eivät ole kyenneet vahvistamaan planeettojen olemassaoloa.
Pjotr Dolgorukov
Pjotr Vladimirovitš Dolgorukov (1816 − 1868 Bern, Sveitsi ) oli venäläinen kirjailija. Hän joutui keisari Nikolai I:n epäsuosioon jo salanimellä kreivi d’Almagro julkaisemansa kirjan Notice sur les principales familles de la Russie (1843) vuoksi, jonka tähden hänet karkotettiin Vjatkaan. Hän oleskeli karkotuksen jälkeen joitakin vuosia Pietarissa ja sitten Pariisissa. Mutta julkaistuaan Pariisissa teoksensa La vérité sur la Russie (1860) hän menetti kaikki maatilansa Venäjällä ja joutui ikuiseen maanpakolaisuuteen. Edellä mainittujen teosten lisäksi Dolgorukov julkaisi Dolgorukovin suvun historian (1840), Venäjän aateliston sukutaulut (1854−1857) sekä muistelmansa (1867−1871).
Sosiologian historia
Sosiologian historia alkoi antiikin Kreikan suurista filosofeista 300-luvulta eaa., mutta nykyaikaisen muodon se sai positivismin filosofian piirissä 1800-luvun alkupuolella. Auguste Comte nimesi tieteenalan vuonna 1836 sosiologiaksi. Comten mukaan sosiologian tuli pyrkiä sosiaalisten tosiasioiden ja niitä hallitsevien lakien osoittamiseen.
Antiikin aikana Platonin 300-luvulla eaa. julkaisemat teokset Valtio ja Lait analysoivat yhteiskunnan perusteita ja sosiaalista kehitystä. Aristoteles arvioi erilaisia valtiomuotoja ja toi induktiivisen menetelmän sosiaalisten suhteiden tutkimiseen.
Italialainen filosofi Niccolo Machiavelli pyrki 1500-luvun alussa erottamaan asioiden todellisen tilan niiden ihannetilasta. Näin hän erotti etiikan ja politiikan. Hän näki ihmisen toimivat itsekkäästi omien halujensa mukaan. Englantilainen Thomas Hobbes teki 1600-luvulla samansuuntaisia havaintoja. Hänen mukaansa luonnontilassa ihmiset sotivat kaikkien sotaa kaikkia vastaan. John Locke ja Jean-Jacques Rousseau näkivät, että ihmisten on pakko kiinnittyä yhteisöiksi ja sopia keskinäisiä sääntöjä välttääkseen luonnontilaisuuden ja sen aiheuttaman kurjuuden.
1800-luvun sosiologia
Ranskalainen Auguste Comte on tieteenalan varsinainen perustaja, sosiologian isä. Hän käytti uudesta positiivisesta yhteiskuntatieteestään aluksi nimitystä sosiaalifysiikka, mutta vaihtoi nimen vuonna 1836 sosiologiaksi. Tosin hän käytti termiä ensimmäisen kerran jo vuonna 1830. Comten pääteos Cours de philosophie positive (1830–42) perustui ajaukseen, että tieteenalan tuli pyrkiä sosiaalisten tosiasioiden ja niitä hallitsevien lakien osoittamiseen. Hän pohti myös, mihin perustuu yhteiskuntarakenteiden pysyvyys ja mitkä tekijät saavat aikaan niiden muuttumisen. Comten sosiologiaksi kutsuma positiivinen yhteiskuntafilosofia muistutti kuitenkin monessa suhteessa enemmän sitä edeltävää valistusfilosofiaa kuin myöhempää, vuosisadan vaihteen sosiologiaa.
1800-luvun merkittäviä sosiologeja oli myös brittiläinen Herbert Spencer. Hänkin pohti yhteiskunnan muutosta ja pysyvyyttä. Darwinismin vaikutuksesta hän hakeutui etsimään vastausta yhteiskuntien kehittymisestä yksinkertaisesta, primitiivisestä yhteisöstä aina monimutkaisempaan. Koska kehitys on hänen mukaansa luonnollista, siihen ei pidä puuttua uudistuksilla.
Spencerin aikalainen Karl Marx oli ensisijaisesti filosofi ja taloustieteilijä. Hänen panoksensa sosiologiaan oli konfliktin, yhteiskuntaluokkien ja sosiaalisen muutoksen analysointi. Hän näki konfliktit muutosten avaimena. Yhteiskunnan rakenteen hän näki muodostuvan talouden ja siellä vallitsevien tuotantosuhteiden mukaan.
Ranskalainen Émile Durkheim vaikutti 1800–1900-luvujen vaihteessa suuresti sosiologian tutkimusotteeseen ja näkökulmaan. Häntä kiinnosti erityisesti sosiaalinen järjestys, jonka hän katsoi perustuvan yhteisön yhteisiin arvoihin. Hän pyrki korostamaan sosiologian tutkimusotteen selvää poikkeamista psykologiasta ja biologiasta. Yksilö on suuresti riippuvainen yhteisöstään, niin että yhteisö on Durkheimin mukaan asetettava yksilön edelle toiminnan vaikuttimia pohdittaessa.
1900-luku
Saksalainen Max Weber on vaikuttanut voimakkaasti 1900-luvun sosiologiaan. Hän oli omaperäinen tieteilijä, joka tutki organisaatioita, oikeutta, toimintaa, byrokratiaa, elinolosuhteita, musiikkia ja sosiaalitieteiden luonnontiedeluonnetta. Weber sovelsi tutkimuksissaan käsitettä ideaalityyppi, jolla hän tarkoitti, että sosiologin on korostettava tutkimuksen kannalta olennaisia näkökohtia. Hänen omissa tutkimuksissaan ideaalityyppejä olivat esimerkiksi protestanttinen etiikka ja lahko. 1800-luvun lopussa tuli esille italialainen Vilfredo Pareto, jonka talouslähtöinen yhteiskuntanäkemys pohjautui matematiikkaan.
Yhdysvalloissa on kehittynyt useita sosiologian tutkimussuuntia, esimerkiksi voimakkaasti positivismiin kiinnittynyt looginen empirismi. Yksi sosiologian uranuurtajista Yhdysvalloissa oli Harry Elmer Barnes, joka 1920-luvulla analysoi maansa sotajoukkojen sosiaalisia suhteita ensimmäisessä maailmansodassa, johon hän itsekin oli ottanut osaa. Thorstein Veblen pyrki samaan aikaan käyttämään sosiologiaa kansan hyvinvoinnin parantamiseen. Hänen kriittinen suhtautumisesta liike-elämään kuvastuu joutilasluokka-teoriassa. Juutalaisvainoja Yhdysvaltoihin paennut politiikan tutkija Hannah Arendt tutki totalitarismia ja rikollisuuden olemusta. Hänen tutkimussuuntaansa on jatkanut saksalainen Jürgen Habermas, joka on uransa aikana irrottautunut marxilaisuudesta kohti Yhdysvalloissa syntynyttä pragmatismia.
Sosiologia Suomessa
Suomalaisia sosiologian uranuurtajia olivat Edvard Westermarck, Uno Harva ja Hannes Gebhard. Kun Helsingin yliopistoon perustettiin vuonna 1945 valtiotieteellinen tiedekunta, siirrettiin sosiologian professuuri sinne. Samalla suomalaisen sosiologian päävirtaus siirtyi moderniin amerikkalaislähtöiseen suuntaukseen, joka painotti kuvailua, konkretiaa ja kenttähavaintoja ja vältti teoreettista spekulaatiota. Ensimmäinen suomenkielinen sosiologian yliopistollinen oppikirja oli Antero Rinteen vuonna 1947 valmistunut Sosiologian pääpiirteet, joka kuitenkin ilmestyi vasta vuonna 1954, Rinteen kuoleman jälkeen. Rinne esitteli siinä saksalaisia ja muita eurooppalaisia alan klassikoita, mutta se ei ulottunut uuden polven yhdysvaltalaiseen tieteilijäpolveen.
Havaijisaaret
thumb|400px|Havaijisaaret. thumb|Saariryhmän pääsaarten sijainti. Pääsaari [[Havaiji (saari)|Havaiji punaisella.]] Havaijisaaret on saariryhmä pohjoisella Tyynellämerellä. Se kuuluu Yhdysvaltojen Havaijin osavaltioon, lukuun ottamatta Midwaysaarten atollia, joka kuuluu Yhdysvaltain pieniin erillissaariin.
Havaijisaarten kahdeksan pääsaarta ovat kaakosta luoteeseen Havaiji (Big Island), Maui, Kahoolawe, Lanai, Molokai, Oahu, Kauai ja Niihau. Havaijisaaret voidaan jakaa Luoteisiin Havaijisaariin eli Leewardsaariin sekä Kaakkoisiin Havaijisaariin eli Windwardsaariin.
Havaijisaaret ovat tuliperäisiä ja koralliriuttojen reunustamia. Havaijin saari eli Big Island on geologisesti nuorin ja pinta-alaltaan lähes kaksi kertaa suurempi kuin muut saaret yhteensä.
Havaijisaaret ovat syntyneet Tyynenmeren laatan liikkuessa luoteeseen niin sanotun kuuman pisteen yli. Kuuman pisteen kohdalla muodostuu tulivuori, joka ajan myötä nousee merenpinnan yläpuolelle synnyttäen saaren. Mannerlaatan liikkuessa vuosimiljoonien kuluessa tulivuoret ovat liikkuneet pois kuumasta kohdasta luoteeseen, sammuneet ja eroosion vaikutuksesta pienentyneet. 35 kilometriä Havaijin saaresta etelään on syntymässä uusi saari, Loihi. Havaijin tunnetuimpia tulivuoria ovat Mauin Haleakala ja Havaijin saaren Mauna Kea, Mauna Loa ja Kilauea, joista kaksi viimeisintä ovat edelleen aktiivisia.
Havaijisaaret ovat erittäin vuoristoisia: 50 % saarten maa-alasta sijaitsee yli 600 metrin korkeudessa ja 10 % yli 2 000 metrin korkeudessa.
Apollon Sauroktonos
Apollon Sauroktonos (, ”Apollon Liskonsurmaaja”) oli Praksiteleen veistämä Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos, joka on kadonnut, veistettiin myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350–340 eaa. Tyypistä on säilynyt useita myöhempiä esimerkkejä, kuten roomalaisaikaisia marmorikopioita.
Bloodletting
Bloodletting on thrash metal -yhtye Overkillin studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2000.
Iso Pahalammi
Iso Pahalammi tai myös Pikku Pahalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Keihäsjärven lähialueeseen (35.351) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137,5 metriä mpy.
O-Nitroaniliini
o-Nitroaniliini eli 2-nitroaniliini (C6H6N2O2) on nitroryhmän sisältävä orgaaninen yhdiste ja aniliinin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa väriaineita ja muita kemikaaleja. o-Nitroaniliinista käytetään myös nimiä 2-nitroaminobentseeni ja 1-amino-2-nitrobentseeni. Kiinteänä aine on väriltään oranssia. o-Nitroaniliini on m-nitroaniliinin ja p-nitroaniliinin isomeeri.
Valmistus
Yhdistettä voidaan valmistaa myös lähtemällä asetanilidista, jolloin muodostuu myös p-nitroaniliinia, tai 2-nitroaniliini-4-sulfonihaposta.
Käyttö
Suurin osa o-nitroaniliinista käytetään o-fenyleenidiamiinin valmistukseen raudan tai vedyn avulla pelkistämällä. Ainetta käytetään myös atsovärien ja vat-väriaineiden sekä 2-aminoasetanilidin valmistamiseen.
Marko Lampisuo
Marko Juhani Lampisuo (s. 8. huhtikuuta 1970 Turku) on suomalainen kuvataiteilija, joka tekee videotaidetta, taidegrafiikkaa ja tilateoksia.
Lampisuon teokset käsittelevät ympäristöä ja estetiikkaa, miehen ja perheen elämää sekä rock-maailman kliseitä. Videoteokset Stereo-Ateena (2005), Poriutuminen (2006) ja Eräänlainen puutarha (2009) pohjautuivat päiväkirjateksteihin. Videoiden aiheet ovat toistuneet myös grafiikantöissä, joissa Lampisuo käyttää valokuvapohjaista heliogravyyritekniikkaa, ja muokkaa kuparisia painolaattoja mekaanisesti.
Marko Lampisuo valmistui Tampereen ammattikorkeakoulun Taiteen ja viestinnän osastolta kuvataiteilijaksi (AMK) vuonna 2003. Aiemmin hän on suorittanut kuvataiteilijan opinnot Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa (1996) ja piirtäjä-artesaanin opinnot Pirkanmaan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa (1992).
Lampisuon ensiesiintyminen kuvataiteilijana tapahtui vuonna 1995 Helsingin Taidehallin Nuorten näyttelyssä. Yksityisnäyttelyitä Lampisuo on pitänyt Galleria Rajatilassa Tampereella, Titanik-galleriassa Turussa, Galleria 3h+k:ssa, Galleria K:ssa Huittisissa ja Galleria Huudossa Helsingissä.
Lampisuon teoksia on ollut esillä kansainvälisissä näyttelyissä ja videotaidefestivaaleilla useissa maissa kuten Yhdysvalloissa ja Euroopan maissa. Hänen teoksiaan on hankittu useisiin kotimaisiin ja ruotsalaisiin kokoelmiin. Taiteellisen työnsä ohessa Lampisuo on toiminut taidevedostajana Grafiikanpaja Himmelblaussa. Hän on Muu ry:n ja AV-arkki ry:n jäsen ja Rajataide ry:n ja Galleria Rajatilan perustajajäsen.
Jevgeni Sudbin
Jevgeni Olegovitš Sudbin (s. 19. huhtikuuta 1980 Pietari) on venäläissyntyinen pianisti.
Sudbin aloitti pianonsoiton opiskelun Pietarissa ja jatkoi sitä Saksassa, johon muutti perheineen vuonna 1990. Vuonna 1997 Sudbin asettui Lontooseen, jossa opiskeli Christopher Eltonin johdolla Royal Academy of Musicissa. Hän valmistui sieltä maisteriksi vuonna 2005 ja teki Wigmore Hall -debyyttinsä saman vuoden helmikuussa. Joulukuussa 2006 hän piti Yhdysvaltain-ensiresitaalinsa New Yorkissa. Sudbin on saanut lisäopetusta Murray Perahialta, Claude Frankilta, Leon Fleisherilta, Stephen Houghilta, Alexander Satzilta ja muilta. Omien opintojensa jälkeen hän on toiminut vierailevana professorina Royal Academy of Musicissa. Kamarimusiikin parissa Sudbin on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Alexander Chaushianin, Ilja Gringoltsin, Hilary Hahnin, Julia Fischerin, Chilingirian Quartetin, Johannes Moserin ja Vadim Gluzmanin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Sudbin on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Neeme Järvi, Vladimir Ashkenazy, Osmo Vänskä, Mark Wigglesworth, Andrew Litton ja Vasili Sinaiski.
Hrvoje Kačić
Hrvoje Kačić (, 12. tammikuuta 1932 Dubrovnik, Kroatia – 14. helmikuuta 2023) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Onnela (Tuusula)
thumb|Onnelan huvilarakennus. Majatalo Onnela on Tuusulan Rantatien varressa Tuusulanjärven rannalla Fjällbon puiston ja Aleksis Kiven kuolinmökin välittömässä läheisyydessä sijaitseva vanha majatalo. Onnelassa on kahden vanhan 1905 valmistuneen kansallisromanttisen huvilarakennuksen lisäksi kaksi uudempaa hotellirakennusta ja rantasauna laitureineen. Vastarannalla näkyy jylhä Sarvikallio.
Pietarin hovissa toimiva hovinainen Johanna Sofia Björklund sai Onnelan tilan syntymäpäivälahjaksi vanhemmiltaan täyttäessään 25 vuotta vuonna 1905. Hän oli erittäin rikkaan venäläisen upseerin Paul Shabelskin rakastajatar. Pietarista kotoisin olevat puutarhurit istuttivat tilalle eksoottisia kasveja ja rakensivat sinne jopa vesiputouksen.
1920 köyhien vuosien jälkeen Björklund perusti Onnelasta täysihoitolan opiskelijoille, valtion virkailijoille ja taiteilijoille. Runoilija Eino Leino oli majatalon kanta-asiakkaita ja asui Onnelassa vuodet 1923-24. Useat Leinon tunnetut runot ja hänen muistelmateoksensa ovat tältä ajalta. Myös runoilijat Uuno Kailas, Unto Karri ja Einari Vuorela asustelivat majatalossa.
Björklund perusti lisäksi kioskin huvimajaan Rantatien varteen, josta myytiin kahvia, pullaa, tupakkaa ja kieltolaista huolimatta myös pirtua. Sodan aikana Onnelassa toimi puolustusvoimien radiotiedustelun yksikkö ja sotien jälkeen sinne majoitettiin Karjalan evakoita ja myöhemmin se myytiin Näkövammaisten loma ry:lle. Onnelan osti 2009 Sokeain Ystävät ry, joka on siitä lähtien tarjonnut hotellimajoitusta ja kokoustiloja niin sokeille kuin ei-sokeille. Majatalo Onnela toimii täydenpalvelun kokoushotellina. Majatalon yhteydessä on myös kahvila, rantasaunoja sekä juhlatiloja.
Sokeain Ystävät ry ja Krapihovi Oy ovat allekirjoittaneet kahdenvälisen vuokrasopimuksen Majatalo Onnelan alueen kiinteistöistä Tuusulan Rantatiellä. Vuokrasopimus on määräaikainen ja päättyy osapuolten väliseen vuokrakohteen kiinteistökauppaan vuokra-ajan päätyttyä. Vuokra-aika alkaa 1.1.2020
Remona Fransen
Remona Fransen (s. 25. marraskuuta 1985 Dordrecht) on alankomaalainen moniottelija.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Loimo
Loimo oli hämäläisen Portaan hallintopitäjän aiempi nimi 1500-luvun alkuvuosikymmeniin asti, jolloin pitäjän keskus siirrettiin jostakin nykyisen Tammelan Pyhäjärven pohjoisrannan kylästä Portaan kylään Hämeen härkätien varteen.
Myös Tammelan kirkkopitäjän tai kappelikunnan vanhempi nimi on saattanut olla Loimo, sillä vuonna 1538  Someron ja Loimon on katsottu olleen rinnasteisia käsitteitä eli kirkollisia hallintayksiköitä.
Ivo Cipci
Ivica ”Ivo” Cipci (s. 25. huhtikuuta 1933 Split, Kroatia) on Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Cipci saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Melbournessa 1956. Hän saavutti myös EM-hopeaa vuonna 1958.
Matti Vanonen
Matti Vanonen (15. kesäkuuta 1928 Mikkeli – 19. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Vanonen valmistui 32. kadettikurssilta kenttätykistön upseeriksi 1950. Nuorempana upseerina hän palveli KTR 4:ssä, Jääkäripatteristossa sekä Pääesikunnan kenttätykistötoimistossa. Sotakorkeakoulusta hän valmistui yleisesikuntaupseeriksi 1962. Tämän jälkeen hän toimi mm. Pääesikunnassa tykistöön liittyvissä tehtävissä. Satakunnan Tykistörykmenttiä Vanonen komensi 1975-1978. Tämän jälkeen hän opetti tykistökoulussa ja sittemmin nimitettiin Kadettikoulun johtajaksi. Kenraalimajuriksi ylennettynä hän työskenteli päämajamestarina Pääesikunnassa. Uransa päätteeksi hän johti Sotakorkeakoulua ja jäi reserviin vuonna 1988.
Miscellaneous Debris
Miscellaneous Debris on viiden cover-kappaleen EP Primukselta, joka on julkaistu 12. maaliskuuta 1992. EP on ensimmäinen julkaisu yhtyeeltä jolla Les Claypool soittaa kuuluisaksi tekemäänsä otenauhatonta kuusikielistä Carl Thompson -bassoa, lempinimeltään "Rainbow Bass".
Saopaulonmuura
Saopaulonmuura (Formicivora paludicola) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Saopaulonmuuraa tavataan São Paulon osavaltiossa Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 500 km2. Vuonna 2018 sen kannaksi arvioitiin 250–1 000 yksilöä. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Bosten
pienoiskuva|Bostenin satelliittikuva v. 2004. Bosten (uiguuri: باغراش كۆلى‎, ) on makeanveden järvi Tarimin altaan koillisreunassa, Bayingolinin mongolien autonomisessa prefektuurissa Xinjiangin autonomisella alueella Kiinassa.
Live Düsseldorf Philipshalle 27.9.76
Live Düsseldorf Philipshalle 27.9.76 on Rainbow’n joulukuussa 2006 julkaistu livealbumi, joka on äänitetty syyskuussa 1976 Düsseldorfissa, Saksan liittotasavallassa.
Bosten
Bosten kattaa noin 1 000 neliökilometriä joten se on suurin makeanveden sisämaan järvi Kiinassa.
Arlesin Afrodite
Arlesin Afrodite eli Arlesin Venus on Afroditea esittävä antiikin kreikkalainen veistos. Se on todennäköisesti roomalaisaikainen kopio Praksiteleen veistämästä alkuperäisestä Afroditeen patsaasta. Veistos on sijoitettu Louvren taidemuseoon Pariisissa.
thumb|left|160px|Arlesin Afrodite, yksityiskohta kasvoista. Alkuperäinen Praksiteleen tekemä veistos sijaitsi Thespiaissa, ja oli osa veistosryhmää, johon kuuluivat rakkaudenjumalattaren lisäksi myös Eros ja Fryne. Se oli tehty noin vuonna 370–330 eaa. Veistos on muistuttanut monin tavoin Praksiteleen Knidoksen Afroditea, mutta Arlesin Afroditen alaruumis on vaatetettu ja kädet ovat koholla.
Louvressa oleva kopio on peräisin ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulta. Se on saanut nimensä siitä, että se löydettiin Arlesin kaupungin roomalaisen teatterin raunioista ja oli esillä kaupungissa, kunnes se lahjoitettiin kuningas Ludvig XIV:lle Versaillesiin.
Petrus Pennanen
Petrus Samuli Pennanen (s. 27. huhtikuuta 1972) on Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutettu RKP:n valtuustoryhmässä, Avoin Puolue r.p.:n puheenjohtaja ja piraattipuolueen entinen puheenjohtaja. Hän oli yhdessä Arto Lampilan kanssa ensimmäinen Suomen Piraattipuolueen ehdokas, joka on äänestetty poliittiseen luottamustoimeen.
Politiikka
Pennanen otti osaa kuntavaaleihin vuonna 2012 ja sai 265 ääntä. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän sai 1 364 ääntä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän osallistui myös europarlamenttivaaleihin 2014 saaden 1 186 ääntä. Pennanen oli ehdolla eduskuntavaaleissa vuonna 2015 saaden 1 972 ääntä). Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 4 801 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Pennasen poliittinen slogan on ”Vapaus, järki ja rakkaus!”
Poliittisiksi tavoitteekseen hän kertoo muun muassa sääntelyn vähentämisen sekä yksilönvapauksien ja elinkeinonvapauden lisäämisen.
Pennanen on tullut tunnetuksi ennakkoluulottomasta suhtautumisesta puhtaamman ydinvoiman käyttöön energiantuotannossa. Hän on etenkin puhunut toriumin kiertoon perustuvan ydinvoiman puolesta vahvasti.
Hän haluaa myös vapauttaa julkisia tiloja muun muassa kauppakeskuksissa ja kerrostalojen käyttämättömissä liiketiloissa ”ihmisten kohtaamistiloiksi”, joissa ihmiset voivat oleskella ja keskustella keskenään tai järjestää avoimia kulttuuritapahtumia.
Pennanen ei pidä poliitikkoja itsekeskeisinä pyrkyreinä vaan ”porukkana, joka työskentelee paremman yhteiskunnan puolesta.” Hän itse sanoo edustavansa ”tieteeseen ja järkeen perustuvaa politiikkaa joka ei perustu vasemmisto–oikeisto-ajattelun kaltaisiin ideologisiin poteroihin.”
Iso Peurajärvi
Iso Peurajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Petrus Pennanen
Politiikka
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa koetun tappion jälkeen Pennanen aloitti syksyllä neuvottelut liberaalipuolueen kanssa puolueiden yhdistämiseksi. Hän perusteli ajatustaan puolueiden samankaltaisella ideologialla, suuria puolueita suosivalla vaalijärjestelmällä ja tarpeella parantaa piraattien julkisuuskuvaa. Hänen mukaansa piraattipuolueen nimi, joka liitetään rikollisuuteen, estää puoluetta liittoutumasta suurempien puolueiden kanssa. Piraattipuolue järjesti yhdistymisehdotuksen osalta ylimääräisen puoluekokouksen, jossa ehdotus tyrmättiin eikä Pennanen asettunut uudelleen ehdolle puheenjohtajaksi. Joulukuussa 2019 hän siirtyi piraattipuolueesta perustamaansa uuteen liikkeeseen nimeltään Avoin puolue, joka lisättiin puoluerekisteriin 1. maaliskuuta 2021.
Iso Peurajärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Petrus Pennanen
Politiikka
Pennanen oli ehdokkaana vuoden 2021 kuntavaaleissa Helsingissä RKP:n listoilla. Hän sai 848 ääntä, jolla tuloksella hän päätyi RKP:n valtuustoryhmän ensimmäiseksi varavaltuutetuksi.
Iso Peurajärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Keihäsjärven lähialueeseen (35.351) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä mpy.
Petrus Pennanen
Koulutus, työ ja luottamustoimet
Pennanen on valmistunut filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hän on myös muun muassa automaattisia suosittelujärjestelmiä kehittävän Leiki Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja. Vuonna 2019 julkistettiin tieto, että Leiki Oy on myyty yhdysvaltalaiselle Doubleverifylle.
Pennanen on toiminut Nordic Institute for Theoretical Physicsin hallituksessa vuosina 1999–2000, Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksen hallituksessa vuosina 1991–1992 ja Helsingin yliopiston fysiikan opiskelijaryhmän puheenjohtajana vuosina 1991–1992.
Mitja Valenčič
Valenčič sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 2005 pujottelussa 15:nneksi ja Torinon olympialaisissa 2006 suurpujottelussa 12:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2007 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui pujottelussa kuudenneksi, Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 13:nneksi, Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 kymmenenneksi ja Sotšin olympialaisissa 2014 11:nneksi.
Valenčič kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kranjska Goran suurpujottelussa tammikuussa 1997. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 18:s Kitzbühelin pujottelussa 1998. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2003. Parhaimmillaan hän on ollut neljäs Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2010.
Valenčič voitti Euroopan cupin pujottelukilpailun Madesimossa helmikuussa 2006. Hän voitti suurpujottelun Slovenian-mestaruuden 2006.
Atalanten Hermes
Atalanten Hermes (myös Atalántin Hermes) oli Hermes-jumalaa esittänyt antiikin kreikkalainen veistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos on tehty oletettavasti 300-luvulla eaa. Se on kadonnut, mutta se tunnetaan myöhempien roomalalaisaikaisten kopioiden kautta.
Alkuperäisen veistoksen tekijää ei tunneta. Kuvanveistäjäksi on esitetty muun muassa Lysipposta ja Skopasta. Nykyisin veistos nähdään eklektisenä luomuksena, joka yhdistelee piirteitä eri aikakausista ja tyyleistä.
Veistos esittää Hermeen alastomana nuorukaisena, jonka vaatteet ovat vasemmalla olalla sekä vasemmassa kädessään. Eräs veistoksen kopio on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 21) Ateenassa. Se on tehty 100-luvulla jaa. ja sai nimensä siitä, että löytyi Fthiotiin Atalántista.
Kallistos Ware
Ware liittyi ortodoksikirkkoon vuonna 1958, vihittiin papiksi vuonna 1966 ja piispaksi vuonna 1982. Metropoliitan arvo hänelle myönnettiin 2007.
Metropoliitta Kallistos opetti ortodoksista teologiaa Oxfordin yliopistossa vuodesta 1966 vuoteen 2001. Hänen julkaisuihinsa kuuluu vuonna 1979 ilmestynyt The Orthodox Way, joka julkaistiin vuonna 1985 suomeksi nimellä Ortodoksinen tie.
Lamminlammi (Ylöjärvi, Kuru)
Lamminlammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 9,7 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Työtönjoen–Pitkäjärven alueeseen (35.352) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,9 metriä mpy.
Šarūnas Marčiulionis
Raimondas Šarūnas Marčiulionis (s. 13. kesäkuuta 1964 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Marčiulionis oli yksi ensimmäisistä NBA:ssa menestyneistä eurooppalaisista pelaajista. Pelipaikaltaan hän oli takamies.
Ura
Marčiulionis edusti kotimaansa suurseuraa Statybaa vuosina 1981–1989. NBA:ssa hän pelasi Golden State Warriorsin, Seattle SuperSonicsin, Sacramento Kingsin ja Denver Nuggetsin riveissä vuosina 1989–1997.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Marčiulionis voitti kultaa 1988 kesäolympialaisissa. Liettuan maajoukkueessa hän saavutti pronssia 1992 kesäolympialaisissa ja 1996 kesäolympialaisissa.
Kaakkolammi (Kuru, Keihäsjärvi)
Kaakkolammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kurun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Marijan Žužej
Marijan Žužej (8. helmikuuta 1934 Maribor, Slovenia – 18. joulukuuta 2011 Zagreb, Kroatia) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Žužej saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Melbournessa 1956. Hän saavutti myös EM-hopeaa vuosina 1954 ja 1958.
Jurjevin linnoitus
Jurjevin linnoitus oli Kiovan suuriruhtinas Jaroslav Viisaan vuonna 1030 rakentama linnoitus nykyisessä Tartossa. Linnoitus on nykyisin jo hävinnyt, mutta paikalta on kaivauksissa löydetty siihen liittyvää esineistöä. Linnan rakentaminen liittyi lyhyeen Kaakkois-Viron venäläisen vallan kauteen, joka päättyi vuonna 1061.
Nimi Jurjev juontuu ruhtinaan alkuperäisestä nimestä Juri, jonka nimen hän oli saanut kasteessa.
Historia
Paikalla oli jo ennen Jurjevin linnoitusta sen rakennuspaikan läheisyydessä muinaislinna ja asutusta. Alue sijaitsi Emajoen ylittämiseen sopivassa kohdassa, ja sieltä kulkeva tie yhdisti Pohjois-Viron Kaakkois-Viroon ja edelleen Pihkovaan ja latgallien alueisiin. Sijaintinsa vuoksi paikka oli maantieteellisesti tärkeä. Nestorin kronikan mukaan Vladimir Pyhän poika Jaroslav Viisas lähti sotaretkelle Viroon, voitti tsuudit ja perusti Jurjevin linnoituksen Toomemäelle. Linnan juurelle syntyi asutusta, jossa asui sotilaita, kauppiaita ja käsityöläisiä. Asuttu alue linnavuoren ja Emajoen välissä oli noin 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lisäksi Toomemäen linnan länsipuoliset osat oli asutettu, ja joitakin taloja oli myös linnan eteläpuolella. Jurjevin linnoituksen loppu tuli keväällä 1061, kun sossoleiksi kutsutut sotajoukot valloittivat linnoituksen ympäristön kylät ja lopulta polttivat linnoituksen ja sen lähiympäristön talot. Sossolit olivat luultavasti Harjumaalta tulleita virolaisia, ja he hyökkäsivät myöhemmin Pihkovaankin.
Arkeologia
Tartossa tehdyissä kaivauksissa on löydetty runsaasti luoteisvenäläistä vääntöpyöräkeramiikkaa. Slaavilaisperäisten saviesineiden sirpaleiden lisäksi linnan ja sen lähiympäristön asutuksen alueelta on löydetty monia esineitä, jotka oli selvästi tuotu paikalle Kiovan Venäjältä. Vastaavia esineitä ei ole löydetty muualta Virosta. Näihin esineisiin kuuluvat muun muassa savesta tehdyt lasitetut pääsiäismunat ja vaaleanpunaisesta liuskeesta tehdyt värttinänpyörät ja veistetty risti. Linnan alueelta on löydetty skandinaavismallisia nuolenkärkiä, jollaisia käyttivät tuon ajan venäläisten ruhtinaiden eliittisoturit.
Paul Baltes
Paul B. Baltes ( – ) oli saksalainen psykologi, Freie Universität Berlinin psykologian professori ja berliiniläisen Max Planckin ihmisen kehityksen instituutin elämänkaaripsykologian keskuksen johtaja sekä yhdysvaltalaisen Virginian yliopiston sivutoiminen professori.
Haukilahden kirjasto
Haukilahden kirjasto on Espoon Haukilahden kaupunginosassa sijaitseva yleinen kirjasto. Se on osa Espoon kaupunginkirjastoa ja Helmet-kirjastoverkkoa.
Paul Baltes
Kirjat ja monografiat
Paul Baltes kirjoitti tai toimitti kollegoineen seuraavat teokset:
Ebba Jungmark
Jungmark sijoittui 12:nneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005 ja viidenneksi saman ikäluokan MM-kilpailuissa 2006. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 tuloksella 189. Saman vuoden Osakan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän oli viides. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia ennätyksellään 196. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Jungmark karsiutui loppukilpailusta. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa tuloksella 195. Helsingin EM-kilpailuissa hän oli kymmenes, mutta karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sai hopeaa tuloksella 196.
Ulkoradoilla hän on hypännyt parhaimmillaan 194 Zagrebissa 2011.
Ľudovít Štúr
Ľudovít Štúr (28. lokakuuta 1815 Uhrovec, Itävallan keisarikunta – 12. tammikuuta 1856 Modra, Itävallan keisarikunta ) oli slovakialainen kielitieteilijä, poliitikko, toimittaja ja kustantaja. Hän oli 1800-luvun puolivälissä Slovakian kansallisliikkeen johtavia hahmoja.
Elämä
Ľudovít Štúr opiskeli luterilaisessa lukiossa Bratislavassa. Siellä hän liittyi tšekkiläis-slaavilaiseen järjestöön, jonka varapuheenjohtajaksikin hän nousi. Štúr otti 1836 yhteyttä tšekkiläiseen historioitsijaan František Palackýyn saadakseen tukea yhdistetyn tšekkoslovakian kielen luomiseen. Tšekkiläiset vastustivat tällaista kieltä, minkä jälleen Štúr kumppaneineen aloitti kampanjan uudistetun slovakin puolesta.
Sujuvaa saksaa puhunut Štúr opiskeli 1838–1840 Hallen yliopistossa ja opetti sen jälkeen slaavien historiaa Bratislavassa. Hän kirjoitti myös Tatranka-nimiseen kirjallisuuslehteen ja suunnitteli slovakialaisen poliittisen lehden perustamista. Hänen lupahakemuksensa hylättiin 1842.
Štúrin kansallismielisiä toimia pidettiin unkarilaisten mielestä kapinan valmisteluna, ja poliittisten syiden takia hän joutui jättämään joulukuussa 1843 opettajan paikkansa. Ystäviensä taloudellisen tuen avulla Štúr perusti elokuussa 1845 Slovenskje národňje novini -sanomalehden ja Orol tatránski -kirjallisuuslehden.
Štúr valittiin 1847 Unkarin parlamenttiin. Se ei kokoontunut enää huhtikuun 1848 jälkeen, ja Štúr oli Prahassa perustamassa Slovanská lipa -nimistä järjestöä ja osallistui siellä ensimmäiseen yleisslaavilaiseen kongressiin. Štúr määrättiin pidätettäväksi, kun hän oli toukokuussa 1848 mukana Žiadosti slovenského národa -nimisessä esityksessä, jossa vaadittiin maaorjuuden lakkauttamista, yleistä äänioikeutta ja lehdistön vapautta.
Štúr johti delegaatiota, joka esitti Olomoucissa 20. maaliskuuta 1849 slovakkien vaatimukset Frans Joosef I:lle. Pitkien neuvottelujen jälkeen slovakkien vapaaehtoiset joukot hajosivat ja Štúr palasi Uhroveciin.
Štúr asui viimeiset vuotensa Modrassa, mihin hän muutti hoitamaan vuonna 1851 kuolleen veljensä Karolin seitsemää lasta. Siellä Štúr julkaisi muun muassa useita teoksia slaavilaisista lauluista, myyteistä ja kulttuurista.
Hänen jälkeenjäänyt saksankielinen käsikirjoituksensa Slaavilaisuus ja tulevaisuuden maailma ilmestyi venäjäksi käännettynä 1867. Hän esittää siinä panslavistisen teoriansa.
Štúr kuoli tammikuussa 1856 kolme viikkoa aikaisemmin saamaansa ampumahaavaan. Hän oli ampunut vahingossa itseään metsästysretkellä joulukuussa.
Angela Davis
Angela Yvonne Davis (s. 26. tammikuuta 1944 Birmingham, Alabama, Yhdysvallat) on poliittinen aktivisti, filosofi, naisasianainen ja UCLA:n professori.
Hänet erotettiin yliopistovirasta ja vangittiin syytettynä avunannosta murhaan vuonna 1970 mutta vapautettiin syyttömänä vuonna 1972. Davis oli merkittävä aktivisti kansalaisoikeusliikkeessä. Hän oli Yhdysvaltain kommunistipuolueen jäsen, ja hän pyrki varapresidentiksi Gus Hallin rinnalla 1980 ja 1984.
Lapsuus
Angelan vanhemmat olivat opettajia. Hänen isänsä oli valmistunut Raleighissa Pohjois-Carolinassa sijaitsevasta perinteisestä mustien opistosta. Angela vietti aikaansa setänsä maatilalla ja ystävien kanssa New Yorkissa.
Koulutus ja aikaisempi ura
Kun Davis oli valmistunut high schoolista, hänet hyväksyttiin Walthamissa Massachusettsissa sijaitsevaan Brandesin yliopistoon. Hän tutustui Herbert Marcuseen Kuuban ohjuskriisin aikana.
Davis osallistui kahdeksansiin Maailman nuoriso- ja opiskelijafestivaaleihin Helsingissä vuonna 1962. Hän opiskeli vuoden stipendiaattina Ranskassa. Sen jälkeen hän sai stipendin Frankfurtiin, jossa hän opiskeli kaksi vuotta elämänkatsomustiedettä Theodor Adornon, Jürgen Habermasin, professori Haagin, Alfred Schmidtin ja Oscar Negtin johdolla.
UCLA
Davis on toiminut vuodesta 1969 apulaisprofessorina filosofian osastolta Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Kansalaisoikeustoiminta
pienoiskuva|Davisin vapauttamista vaativia mielenosoittajia vuonna 1970. pienoiskuva|upright|Angela Davis Moskovassa vuonna 1972. Davis liittyi kommunistiseen puolueeseen huhtikuussa 1968. Mustien opiskelijain neuvostossa hän ajoi San Diegon kolmannen collegen antamista alempien sosiaaliryhmien opiskelijoiden - mustien, latinojen ja työväenluokasta lähtöisin olevien valkoisten - käyttöön ja collegen nimeämistä Lumumba-Zapatan collegeksi kongolaisen vallankumousjohtajan Patrice Lumumban ja meksikolaisen vallankumouksellisen Emiliano Zapatan mukaan. Collegen oli tarkoitus antaa opiskelijoille ne tiedot ja taidot, joita tarvitaan vapaustaisteluun.