cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo videopelin Persona 4 hahmoista
Sho Minazuki
Sho Minazuki tekee ensiesiintymisensä Persona 4 Arenan jatko-osassa Persona 4 Arena Ultimax. Hänellä vyötäröitynä Yasogamin lukion univormu ja hän kantaa kahta katanan kaltaista miekkaa, joissa on liipaisimet. Stregan jäsenten tavoin, hänkin oli yksi Shuji Ikutsukin koekappaleista. Sho oli Ikutsukin suosikki nopean edistymisensä vuoksi ja osana kokeita. Hän myös piti Ikutsukia "isänään" ja omaksui tämän tavan kertoa tylsiä vitsejä. Erään kokeen kautta, Ikutsuki yritti herättää hänen persoonansa käyttämällä iltahyöhentä (Plume of Dusk), mutta sen kautta syntyikin toinen persoonallisuus nimeltä Minazuki. Minazuki yritti suojella Sho’ta tappamalla Ikutsukin, jolloin Ikutsuki hylkäsi Shon.
Hän oli Labryksen kidnappauksen sekä P-1 Grand Prix ja P-1 Climax -turnausten järjestäjä, joka työskenteli pahansuovan olennon, Hi-no-Kagutsuchin, kanssa. Minazuki suostui auttamaan keräämään persoonien sirpaleita Kagutsuchin ruumiillisen olomuodon palauttamiseksi. Vastineeksi Kagutsuchi tuhoaisi kaikki muut ihmiset paitsi Shon. Kun persoonan sirpaleet olivat kerätty ja Kagutsuchin todellinen ruumis kutsuttu esiin, Kagutsuchi petti Shon ja asettui tämän kehoon. Kagutsuchin kukistuttua, Sho ei enää aistinut Minazukia ja sai kyvyn käyttää itse tämän persoonaa. Hävittyään vielä yhden taistelun Yu Narukamia vastaan, hän lähtee aloittamaan omaa matkaansa, mutta vannoo palaavansa tappamaan Yun.
Sholla ja Minazukilla on aivan erilaiset persoonallisuudet. Sho on nenäkäs, temperamenttinen, ahdistunut ja kieroutunut nuori mies, kun taas Minazuki on kylmäverinen ja laskelmoiva, eikä hän välitä kenenkään muun kuin Shon hyvinvoinnista. Menneisyytensä vuoksi Sho pitää ystävyyssiteitä merkityksettöminä ja pelkkänä toisten ihmisten haavojen nuolemisena. Myöhemmin paljastuu, että hän oli vain yksinäinen ja uskoi ymmärtävänsä ihmisiä vain taistelemalla näitä vastaan.
Sholla ei alun perin ole omaa personaa, mutta hänellä on Auringon arkanan persoonankäyttäjää vastaavat yli-inhimilliset fyysiset voimat. Minazukilla puolestaan on Kuun arkanan persoona nimeltä Tsukiyomi ja on pelihallitilassa myös viimeinen pomovastus. Hänen japaninkielinen äänensä on Kenichi Suzumura ja englanninkielinen ääni Todd Haberkorn.
Kimiko Sofue
Historian opettaja, joka pitää päässään egyptiläispäähinettä. Hänen veljensä, herra Ono, oli historian opettaja Gekkoukanin lukiossa Persona 3:ssa.
Herra Hosoi
Klassisen kirjallisuuden opettaja ja kantaa mukanaan minikokoista nukkea itsestään, käyttäen sitä toisinaan vatsastapuhumiseen.
Herra Kondo
Englannin ja liikunnan opettaja. Hän toimii myös urheilukerhojen opinto-ohjaajana.
Rouva Nakayama
Matematiikan opettaja.
Tuuli Koivu
Koivu on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2012 otsikolla "Monetary Policy in Transition - Essays on Monetary Policy Transmission in China".
Wadi El Natrun
Wadi El Natrun (myös Wadi el-Natrun, Wadi al-Natrun; ) on laakso Egyptissä Niilin suiston länsipuolella olevalla aavikolla. Se tunnetaan soodajärvistään, joihin myös sen nimi viittaa. Varhaisella kristillisellä kaudella paikka tunnettiin nimellä Sketis (, myös, ; ), ja se luettiin osaksi laajempaa Nitriain aavikon aluetta.
Maantiede
Wadi El Natrunin laakso sijaitsee noin 50 kilometriä länteen Niilistä ja linnuntietä noin 95 kilometriä luoteeseen Kairosta. Sen pituus on noin 35 kilometriä. Laaksossa on peräkkäin useita soodajärviä. Antiikin aikana niitä oli kuusi kappaletta ja ne tunnettiin nimellä Nitriai. Seudun maaperä on suola- ja sooda- eli natronpitoista entistä merenpohjaa. Järvet saavat vettä sateista talvikaudella, mutta niissä tapahtuu paljon haihtumista kesäkaudella. Näin niiden vedenpinta on perinteisesti ollut ylempänä silloin kun Niilin pinta on alempana.
Historia
Antiikin aikana soodajärvien vettä käytettiin muumioinnissa ja roomalaisella kaudella myös lasinvalmistuksessa. Varhaisella kristillisellä kaudella Sketis oli yksi Nitriain aavikon kolmesta tärkeimmästä luostarialueesta Kellian ja Nitrian ohella. Nimi Sketis viittaa seudun askeetikkoihin eli erakkomunkkeihin.
Näistä kolmesta Sketis eli ”Skiitta” tai ”Skiitan erämaa” on ainoa, joka on säilynyt luostarielämän keskuksena läpi arabikauden. Seudun luostarielämä on myös elpynyt 1960-luvulta lähtien. Nykyisin Wadi El Natrunissa toimii neljä luostaria, jotka ovat:
Oboda III
Oboda III oli nabatealaisten kuningas vuodet 30–9 eaa.
Obodan aikakaudesta kirjoittaa myös kreikkalainen Strabon teoksessaan Geografia.
Johannes Vares
Johannes Vares (kirjailijanimeltään Barbarus, myös Johannes Vares-Barbarus, 12. tammikuuta 1890 Heimtal, Viljandi – 29. marraskuuta 1946 Tallinna ) oli virolainen poliitikko, runoilija ja lääkäri. Hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan pääministeri ja korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja 1940.
Elämä ja ura
Vares suoritti ylioppilastutkinnon Pärnun lukiossa ja muutti Kiovaan Ukrainaan opiskelemaan lääketiedettä. Hän palveli sotilaslääkärinä ensimmäisessä maailmansodassa. Ansioistaan Keisarillisen armeijan rintamajoukoissa hänelle myönnettiin Pyhän Annan IV:n luokan ja Stanislaus III:n luokan kunniamerkit. vuosina 1918–1920 kotimaansa Viron vapaussodassa. Hänelle tarjottiin ansioistaan Vapauden ristiä, mutta hän kieltäytyi ottamasta kunniamerkkiä vastaan.
Johannes Vares liittyi vuonna 1919 kirjailijayhdistys Siuruun, joka oli syntynyt vuonna 1917. Vares oli rauhan palattua vuonna 1920 Vares asettui asumaan Pärnuun, missä jatkoi lääkärin ammattiaan. Hänet tunnettiin myös radikaaleista sosialistisista ajatuksistaan ja runoilijana. Vuoden 1939 lopulla hän siirtyi Tallinnaan, jossa hän jatkoi lääkärinpraktiikkaansa.
Kun Neuvostoliitto kesällä 1940 miehitti Viron, Andrei Ždanov asetti Vareksen uuden kansanhallituksen pääministeriksi. Tämä oli yllätys, sillä Vares ei ollut aiemmin mukana puoluepolitiikassa. Hallituksen ministeriehdokkaat olivat Ždanovin nimittämiä, mutta yhden nimen oli Vares pystynyt lisäämään listaan. Varapääministeriehdokkaaksi Vares nimesi Tarton yliopiston historianprofessorin Hans Kruusin. Kruusin kohtaloksi tuli vuonna 1950 pidätys ja kiduttaminen "porvarillisena nationalistina". Hän oli Viron sosialistisen neuvostotasavallan ensimmäinen pääministeri 21. kesäkuuta 1940 alkaen Jüri Uluotsin jälkeen sekä virkaatekevä presidentti Konstantin Pätsin erottua 17. kesäkuuta 1940 vuoden 1938 perustuslain mukaisesti.
left|thumb|[[Nadežda Tihonova, Johannes Lauristin, Paul Keerdo, Johannes Vares, Karl Säre ja Neeme Ruus Tallinnan rautatieasemalla kukitettuna heidän palattuaan Moskovasta 24. heinäkuuta 1940. Virosta oli tullut juuri Neuvostoliiton uusi neuvostotasavalta.]] Uusi hallitus, johdossaan Vares, aloitti toimintansa 21. kesäkuuta 1940. Yhtään avoimesti kommunistista henkilöä hallituksessa ei ollut. Vareksen hallitus ei, vastoin sen jäsenten enemmistön toiveita, ollut tilanteen herra. Se joutui kaikessa noudattamaan miehitysvallan johtajan Ždanovin tahtoa. Uudet vaalit määrättiin vaalilakia rikkoen toimitettaviksi 14.–15. heinäkuuta 1940. Tätä ennen oli entinen riigikogu lähetetty kotiin. Pidetyissä vaaleissa oli äänestysprosentti 84, ja kaikista äänistä tuli 93 prosenttia Viron työkansan liitolle (Eesti Töötava Rahva Liit), sillä muiden puolueiden ehdokkaat ja ohjelmat oli julistettu "kansan vastaisiksi ja taantumuksellisiksi". 21. heinäkuuta Viro julistettiin neuvostotasavallaksi, ja Neuvostoliiton korkein neuvosto vahvisti tapahtuneen 6. elokuuta 1940.
Varesista tuli Viron Neuvostoliittoon yhdistymisen vuoksi 25. elokuuta 1940 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja eli kansanedustuslaitoksen puhemies, joka neuvostojärjestelmässä merkitsi muodollisesti korkeinta valtiollista asemaa. Käytännössä kunkin neuvostotasavallan keskuskomitean pääsihteeri oli tärkein päättävä henkilö.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941 Vares siirtyi yhdessä vetäytyvän puna-armeijan kanssa syvemmälle Neuvostoliittoon. Hän palasi Viroon vuonna 1945, jolloin Virossa oli jälleen neuvostovalta. Hänelle myönnettiin vuonna 1945 Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimi ja seuraavana vuonna heinäkuussa 1946 Leninin kunniamerkki. Vain muutama kuukausi sen jälkeen hänelle esitettiin vaatimus muokata hänen julkaisemiaan runoja.
Varesin 29. marraskuuta 1946 Kadriorgin palatsissa tapahtuneen kuoleman kuolinsyy ei ole yksiselitteinen. Viralliseksi syyksi ilmoitettiin, että hän sai sepelvaltimotukoksen. Vaihtoehtoisia kuolinsyitä ovat muun muassa tapetuksi tuleminen tai itsemurha, jonka Vares olisi tehnyt sen jälkeen, kun neuvostoliittolaiset olivat kuulustelleet häntä hänen Viron vapaussodan aikaisesta toiminnastaan.
Runoilija
Vares käytti runoilijana taiteilijanimeä Johannes Barbarus. Ensimmäinen runokokoelma Fata Morgana ilmestyi vuonna 1918 ja viimeinen vuonna 1944. Hän sai vaikutteita venäläisiltä ja ranskalaisilta kirjailijoilta. Alkutuotannossa hänen kielensä oli ekspressionistista ja hän oli radikaali perinteiden uhmaaja, mutta myöhemmin niissä on poliittinen viesti. Kaikkiaan runokokoelmia ilmestyi kymmenen.
Suomennettu tuotanto
Barbarusin runoja on teoksessa Eestin runotar (WSOY 1940):
Tuomari Nurmio ja Viides kolonna
Tuomari Nurmio ja Viides kolonna oli suomalainen musiikkiyhtye, joka vuosina 1980–1981. Yhtyeen musiikillinen johtaja oli Tuomari Nurmio, joka sävelsi ja sanoitti lähes kaikki kappaleet bändin vuonna 1980 julkaistulla ainoalla albumilla Maailmanpyörä palaa.
Beitbridge Bulawayo Railway
Beitbridge Bulawayo Railway (BBR) on yksityisomisteinen zimbabwelainen rautatieyhtiö, jonka rata yhdistää Etelä-Afrikan rajalla sijaitsevan Beitbridgen ja Zimbabwen toiseksi suurimman kaupungin Bulawayon.
BBR on rakenna-liikennöi-siirrä projekti, joka on lyhentänyt Bulawayon ja Etelä-Afrikan välisen rautatieyhteyden 317 kilometriksi. Ennen radan avaamista Etelä-Afrikan ja Zimbabwen välinen ratayhteys kulki Botswanan kautta ja oli 200 kilometriä pidempi. Uutta lyhempää rataa on käytetty etupäässä rahdin kuljettamiseen.
BBR avattiin 15. heinäkuuta 1999. Kolmenkymmenen vuoden palvelun jälkeen rata luovutetaan Zimbabwen kansallisen rautatieyhtiön (National Railways of Zimbabwe) hallintaan ilman korvausta. Radalla on ollut syvällekäyvä vaikutus Botswanan rautatieyhtiön (Botswana Railways) kannattavuuteen, sillä sen Zimbabwesta tulevan rahdin määrä on pudonnut 90 000 tonnista 10 000 tonniin.
WR 134
WR 134 on Wolfin–Rayetin tähti 6 000 valovuoden päässä Maasta Joutsenen tähdistössä. Sitä ympäröi kaasusumu.
Kaksoistähti voisi selittää kovat röntgensädepurkaukset. WR 134:n spektriviivat eivät vastaa yksittäistä tähteä oletetulla lämpötilalla, eivät ole riittäviä kahdelle kuumalle tähdelle ja neutronitähti olisi epätodennäköinen.
Neptune François
thumb|300px|[[Frontispiisi eli kirjan otsikkolehti merikartastosta Le Neptune François, vuodelta 1693.]] Neptune François tai Le Neptune François on merkittävä oman aikakautensa meriatlas eli merikartasto, joka julkaistiin vuonna 1693 Hollannissa. Se on kopio samana vuonna Ranskassa julkaistusta alkuperäisteoksesta nimeltä Le Neptune François ou Recueil des Cartes Marines levées et gravées par ordre du roy (suom. jokseenkin: Neptune François eli kuninkaan määräyksestä kaiverrettu kokoelma merikarttoja).
Ranskalaisen alkuperäisteoksen synty
Ryhmän työn tuloksena syntyi upea meriatlas, Le Neptune François ou Recueil des Cartes Marines levées et gravées par ordre du roy. Teos sisälsi 29 rannikkokarttaa Norjasta Gibraltarille saakka. Kartaston julkaisi vuonna 1693 Pariisissa kuninkaallinen painotalo Imprimerie royale Alexis-Hubert Jaillot’n (n. 1632–1712) johdolla. Jaillot oli julkaisutoimittaja, kaivertaja sekä maantieteilijä, joka oli nimitetty kuninkaalliseksi maantieteilijäksi. Uutta merikartastoa mainostettiin lehdessä Le Journal de Sçavans, ja sitä myi Chez Claude Gournai. Lisäksi ilmoitettiin, että atlaksesta julkaistaan toinen osa, joka käsittelisi navigointia Välimerellä. Tällaista toista osaa ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Hollantilainen versio
Kartastolla oli valtava vaikutus sekä merten kartoituksessa että korografiassa – niin suuri, että jo samana vuonna eli 1693 ranskalaisen atlaksen – aivan samalla tavalla kaiverrettu ja painettu – kopio ilmestyi myös Amsterdamissa Hollannissa. Le Neptune Françoisin reproduktion julkaisi Pieter Mortier, ranskalaisen poliittisen pakolaisen jälkeläinen. Mortierille oli vuonna 1690 myönnetty oikeus julkaista ja levittää ranskalaisten kustantajien karttoja ja kartastoja Hollannissa, ja hän hyödynsi tätä oikeutta täydellä teholla. Mortierin ei ollut mahdollista saada käsiinsä alkuperäisiä painolaattoja, mutta hän kaiverrutti samanlaiset ja julkaisi ne sitten alkuperäisillä valmistusmerkinnöillä.
Mortier julkaisi Le Neptune Françoisista kolme erilaista painosta: ranskankielisen version ohella julkaistiin englantilaiset ja hollantilaiset painokset. Näiden lisäksi Mortier julkaisi atlaksesta toisen osan Cartes marines à l'usage des armées du roy de la Grande Bretagne (suom. suunnilleen: Merikarttoja Ison-Britannian kuninkaan armeijan käyttöön). Toinen osa oli yleensä sidottu yhteen Le Neptune Françoisin kanssa, ja se sisälsi yhdeksän suurikokoista karttaa. Kartat olivat englantilaista alkuperää, ja ne suunnitteli ja kaiversi Romeyn de Hooghe. De Hooghe oli tuolloin Vilhelm III Oranialaisen palveluksessa. Hollantilainen ja englantilainen versio olivat aikansa kalleimmat Amsterdamissa julkaistut merikartastot.
Vuonna 1681 hollantilainen Johannes Van Keulen (1654–1715) oli julkaissut merikartastojen merkkiteoksen De Nieuwe Groote Lichtende Zeefakkel (suom. jokseenkin: Uusi suuri loistava merisoihtu), jolla Van Keulen saavutti monopoliaseman karttamarkkinoilla. Mortier pyrki ja pystyikin kilpailemaan Zeefakkelin kanssa julkaisemalla Le Neptune Françoisin.
Merkitys
Le Neptune François sisälsi suurempia ja koristeellisempia karttoja kuin mikään vastaava julkaisu sitä ennen. Navigaattoreille se oli tehokas ja moderni työkalu, joka tarjosi aiempaa yksityiskohtaisempaa tietoa Euroopan rannikoista. Se myös esitti tietoa tavalla, joka oli aivan uutta kartografian alalla. Kartat näyttivät tärkeimmät maantieteelliset piirteet. Karttoihin oli piirretty rakennusryhmiä, jotka merkitsivät väestökeskittymiä, telakoita tai elinkeinoja (metalliteollisuus, kalastus). Karttoihin on merkitty myös eri kaupunkien tai paikkakuntien tyypillisiä paikallisia tuotteita: appelsiineja, sitruunoita, erilaisia pähkinöitä, viiniä, sardiineja tai suolaa. Joitain kohteita oli esitetty karttalehden reunassa suurennettuina osioina. Tietoa löytyy myös salmista, hiekkasärkistä, merenpohjan tyypistä ja satamista.
Kartaston käyttö käytännön tasolla merenkävijäin keskuudessa jäi kuitenkin vähäiseksi, ja he suosivat vanhoja karttojaan. Uusia karttoja pidettiin näet liian suurina ja kalliina. Niiden käyttö vaati myös suurta määrää laskutoimituksia, mikä saattoi johtaa virheisiin. Navigointi perustui edelleen sekä kokemukseen että suulliseen perimätietoon. Uutta suurenmoista teosta pidettiinkin sopivampana Aurinkokuninkaan kirjakaappiin kuin käytännöllisenä merenkulkuoppaana.
Per Joar Hansen
Per Joar Hansen (s. 17. elokuuta 1965 Namsos) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana
Hansen aloitti uransa Norjan alasarjoissa Mosjøenin ja Steinkjer FK:n joukkueissa. 1987 hän siirtyi Rosenborg BK:n miehistöön, muttei onnistunut vakiinnuttamaan asemaansa Norjan mahtiseurassa.
Jätettyään Rosenborgin kauden 1989 Hansen jatkoi uraansa Ruotsin alasarjojen joukkueissa. 1990-luvun puolivälissä hän toimi myös pelaajavalmentajana eri seuroissa.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana
Suurin odotuksin kauteen 2005 lähtenyt RBK vajosi Tippeligaenin keskikastiin ja elokuussa 2005 Hansen päätti jättää tehtävänsä huonojen tulosten vuoksi.
Joulukuussa 2005 Hansen teki kaksivuotisen sopimuksen Aalesunds FK:n kanssa. Hansenin johdolla joukkue oli Adeccoligaenin kakkonen kaudella 2006 ja nousi pääsarjaan. Luotsattuaan Aalesunds FK:n Tippeligaenin sijalle 11 kaudella 2007 Hansen jätti tehtävänsä ja palasi joulukuussa 2007 takaisin GIF Sundsvalliin. Hän luotsaa kaudeksi 2008 Allsvenskaniin noussutta Giffarnaa yhdessä Mika Sankalan kanssa.
Paluukausi pääsarjaan ei kuitenkaan sujunut kovin hyvin ja Hansen sai lopulta lokakuussa 2008 potkut putoamisviivan alapuolelle juuttuneesta Giffarnasta.
Pian Giffarna-potkujensa jälkeen Hansen siirtyi norjalaisen Ranheim Fotballin peräsimeen. Hansen valmensi Ranheimia kaksi kautta, kunnes siirtyi vuoden 2011 alussa Norjan U21-maajoukkueen peräsimeen.
Helmikuussa 2017 Hansenista tuli Norjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja.
Mika Noronen
Mika Noronen (s. 17. kesäkuuta 1979 Tampere, Suomi) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti.
Per Joar Hansen
Ura valmentajana
Syyskuussa 2021 Hansenista tuli Allsvenskanin putoamiskamppailuun vajonneen Östersunds FK:n päävalmentaja. Hansen ei onnistunut nostamaan Östersundia putoamisviivan alapuolelta, vaan joukkueen kausi päättyi putoamiseen Superettaniin. Kauden jälkeen seuran ja Hansenin yhteistyö päättyi.
Mika Noronen
Seurajoukkueissa
Noronen on Tapparan kasvatti ja hän pelasi juniorivuotensa siellä. Kaudella 1996–1997 hän pääsi pelaamaan Tapparan liigajoukkueissa muutamia otteluita, mutta vakiinnutti paikkansa seurassa seuraavalla kaudella. Hänen lopullinen läpimurtonsa tapahtui kaudella 1998–1999, kun hän pelasi joukkueensa ykkösvahtina. Buffalo Sabres varasi Norosen 21. pelaajana vuoden 1997 varaustilaisuudessa.
Per Joar Hansen
Ura valmentajana
Meriitit valmentajana
Laura Regan
Laura Regan (s. 17. lokakuuta 1977 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa elokuvista Saving Jessica Lynch (2003), My Little Eye (2002), They (2002) ja Dead Silence (2007) sekä televisiosarjoista Mad Men ja Minority Report.
Henkilökohtaista
Reganin äidin isoisä John Harrison kuului Kanadan edustajainhuoneeseen.
Mika Noronen
Seurajoukkueissa
Norosesta kiinnostuttiin Pohjois-Amerikassa ja hän siirtyi Buffalo Sabresin organisaatioon, mutta ensimmäinen kausi meni kokonaan AHL-seura Rochester Americansissa. Kausi sujui hyvin ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi, tulokkaiden tähdistökentälliseen sekä sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hänellä on nimissään myös sarjan pudotuspelien nollapeliennätys kuusi Rochsterissä kauden pudotuspeleissä.
Seuraava kausi meni lähes kokonaan farmissa, lukuun ottamatta kahta NHL-ottelua. Hänet valittiin jälleen kakkostähdistöön sekä palkittiin Harry Holmes -palkinnolla vähimmistä päästetyistä maaleista. Kaudella 2001–2002 vastuuta Buffalossa tuli enemmän, mutta kausi meni pääosin kuitenkin farmissa. Seuraavat kaudet hän pelasi joukkueensa kakkosmaalivahtina. Kaudella 2003–2004 Toronto Maple Leafsia vastaan Noronen sai tililleen maalivahdille harvinaisen maalin, kun Robert Reichel tyri kiekon omaan maaliin ja Noronen oli viimeinen kiekkoon koskenut pelaaja. Työsulkukauden ajaksi Noronen siirtyi HPK:n riveihin korvaamaan Venäjälle lähtenyttä Joni Puurulaa. Hän voitti joukkueessa SM-pronssia.
Debyyttikaudellaan Kazanissa hän taisteli peliajasta Aleksandr Jerjomenkon kanssa. Hän pelasi kuitenkin joukkueen kaikki ottelut vuoden 2007 seurajoukkueiden EM-kilpailuissa. Turnaus sujui Noroselta erinomaisesti ja hän piti maalinsa puhtaana kaikissa kolmessa ottelussaan ja tämä toi seuralle mestaruuden. Hän jatkoi seurassa vielä seuraavan kauden. Kauden 2008–2009 Noronen aloitti uudessa KHL-liigassa Torpedo Nižni Novgorodin riveissä. Hän ei saanut seurassa paljoa peliaikaa ja hän ei ollut tyytyväinen oloonsa Venäjällä, joten seura ja Noronen purkivat sopimuksen yhteisymmärryksellä. Hän päätti siirtyä Ruotsin Elitserieniin kärkijoukkue Linköpings HC:n riveihin. Hän jäi myös Linköpingsissä vähälle peliajalle.
Kauden 2009–2010 alussa Norosella ei ollut vielä seuraa, mutta syyskuussa SM-liigaseura JYP hankki hänet korvaamaan loukkaantunutta Pekka Tuokkolaa. Hänet hankittiin seuraan lokakuun loppuun kestävällä sopimuksella. Pian hän siirtyi loppukauden kestävällä sopimuksella Helsingin HIFK:hon.
Noronen siirtyi pelaamaan Rauman Lukkoon vuoden 2010 lopulla. Noronen pelasi Lukossa myös kauden 2011–2012. Seuraavaksi kaudeksi Noronen etsi pelipaikkaa ulkomailta, mutta teki sopimuksen Tapparaan vasta tammikuun 2013 lopulla, kun Tappara etsi kokenutta maalivahtia ykkösmaalivahti Juha Metsolan tueksi.
Kauden 2013–2014 Noronen vietti Sveitsin liigan HC Davosissa ja Saksan liigan EHC Münchenissä. Seuraavalla kaudella hän oli alkukauden pelaamatta, mutta teki helmikuussa 2015 sopimuksen Mestiksessä pelaavan Lempäälän Kisan kanssa. Hyvät otteet LeKissä poikivat Noroselle jälleen paikan Tapparaan Juha Metsolan aisapariksi pudotuspeleihin. Kauden jälkeen Noronen allekirjoitti jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Noronen aloitti kauden 2015–2016 Tapparassa, mutta siirtyi jo syksyllä Ruotsiin Malmö Redhawksiin. Malmöstä Noronen palasi helmikuussa 2016 Suomeen ja teki sopimuksen Lempäälän Kisan kanssa. Noronen pelasi Lempäälässä kauden loppuun ja lopetti uransa tämän jälkeen.
Maajoukkueessa
Noronen on pelannut myös Suomen maajoukkueissa. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1996 ja voitti joukkueen mukana hopeaa. Hän on pelannut myös kerran alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja kolme kertaa nuorten MM-kisoissa; vuosina 1997, 1998 ja 1999. Hän onkin vuoden 1998 nuorten maailmanmestari. Noronen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta kerran arvokisoissa, kun hän oli Suomen ykkösvahti MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Yksityiselämä
Uransa jälkeen Noronen sai paikan Honka-talojen myyntineuvottelijana pääasiallisena vastuualueena ulkomaalaiset asiakkaat. Noronen on naimisissa venäläisen naisen kanssa ja puhuu sujuvasti englantia ja venäjää. Norosella ja vaimollaan on lapsia.
Thorpe
Thorpe on englanninkielisissä maissa käytössä oleva sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Leonardo Conti
thumb|upright|Leonardo Conti Leonardo Ambroggio Giorgio Giovanni Conti (24. elokuuta 1900 Lugano – 6. lokakuuta 1945 Nürnberg) oli saksalainen lääkäri, joka toimi natsi-Saksan terveysjohtajana vuosina 1939–1944. Conti oli SS:n jäsen ja sotilasarvoltaan Obergruppenführer.
Elämä
Sveitsiläis-saksalaiseen perheeseen syntynyt Conti suoritti lukio-opintonsa Berliinissä ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana vapaaehtoisena Saksan keisarillisessa armeijassa päätymättä kuitenkaan rintamalle. Sodan jälkeen hän opiskeli lääketiedettä Humboldtin ja Erlangen-Nürnbergin yliopistossa. Conti oli mukana useiden äärioikeistolaisten ja antisemitististen järjestöjen toiminnassa. Hän osallistui muun muassa Kappin vallankaappaukseen vuonna 1920. Valmistuttuaan lääkäriksi 1923 Conti liittyi SA-joukkoihin, vuonna 1927 natsipuolue NSDAP:hen ja 1930 SS:n jäseneksi. Hän hoiti eri lääkintätehtäviä SA:ssa ja SS:ssä, kunnes natsien noustua valtaan pääsi hallituksen palvelukseen. Huhtikuussa 1939 Conti nimitettiin natsi-Saksan korkeimmaksi terveysviranomaiseksi valtakunnanterveysjohtajan (Reichsgesundheitsführer) tittelillä. Hänen johdollaan käynnistettiin muun muassa Aktion T4 -ohjelma, jonka tarkoituksena oli hävittää kaikki Saksan vammaiset ja mielenterveysongelmaiset. Conti vangittiin Berliinin taistelun yhteydessä toukokuussa 1945. Hänet oli tarkoitus asetettaa syytteeseen Nürnbergin oikeudenkäynnin lääkärioikeudenkäynnissä, mutta Conti hirttäytyi vankisellissään lokakuussa 1945 ennen syytteen nostamista.
Suomen vierailu
Conti vieraili Suomessa lokakuussa 1942 lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahden ja lääkintöhallituksen pääjohtajan Oskari Reinikaisen kutsusta. Tavattuaan sisäministeri Toivo Horellin Conti vieraili Tilkan sotilassairaalassa, seurasi professori P. E. A. Nylanderin suorittamaa sotakirurgista leikkausta sekä tutustui Suomen tuberkuloosinhuoltoon professori Severi Savosen johdolla, Naistenklinikkaan professori Mauno Rauramon opastuksella, lasten huoltotyöhön oppaanaan professori Arvo Ylppö sekä invalidihuoltoon lääkintäkapteeni Sven Rehnbergin ja lääkintämajuri Aarno Snellmanin opastuksella. Conti luennoi Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa ja lääkäriseura Duodecimin kokouksessa, jossa hänestä tehtiin myös seuran kunniajäsen. Conti sai itse kuullakseen maisteri H. J. Viherjuuren sekä lääkintäneuvos Herman Lavoniuksen esitelmät saunasta ja sairaaloiden puutarhaviljelystä. Mikkelin päämajassa vieraillessaan Conti tapasi marsalkka C. G. Mannerheimin ja tutustui täisaunaan. Hän tapasi vierailunsa aikana lisäksi muun muassa Helsingin yliopiston rehtorin professori Rolf Nevanlinnan ja vararehtori Edwin Linkomiehen. Conti kävi seurueineen myös Turun yliopistossa ja Paimion parantolassa. Runsaan viikon kestäneen vierailun päätteeksi Saksan suurlähettiläs Wipert von Blücher tarjosi hänen kunniakseen lounaan, jolle Reinikaisen, Ylpön ja Savosen ohella osallistuivat professori Mauno Vannas, lääkintöneuvos Aleksis Tähkä sekä lääkintäeverstiluutnantti Pekka Somer.
Tom Thorpe
Thomas Joseph "Tom" Thorpe (s. 13. tammikuuta 1993 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka on edustanut seuratasolla Englannissa Manchester Unitedia, Birmingham Cityä, Rotherham Unitedia, Bradford Cityä, Bolton Wanderersia ja Macclesfieldiä sekä Intiassa ATK:ta. Pelipaikaltaan Thorpe on keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Thorpe on Manchester Unitedin kasvatti. Hän on pelannut seurassa vuodesta 2009 asti. Tammikuussa 2014 Thorpe siirtyi lainalle Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Birmingham Cityyn, jota hän edusti kevätkauden loppuun eli toukokuuhun asti. Sen jälkeen Thorpe palasi Manchester Unitediin. Hän debytoi Englannin Valioliigassa syyskuussa 2014, kun hän tuli toisen puoliajan lisäajalla vaihdosta kentälle Ángel Di Marían tilalle West Ham Unitedia vastaan. Ottelu jäi Thorpen United-uran ainoaksi Valioliigassa.
Heinäkuussa 2015 Thorpe siirtyi Englannin mestaruussarjan Rotherham Unitediin.
Maajoukkueura
Thorpe on edustanut käytännössä kaikkia Englannin nuorten maajoukkueita. Hän pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa yhden pelin elokuussa 2013.
Oulun ortodoksinen hiippakunta
thumb|right|Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnat ja seurakunnat.
Oulun hiippakunta on vuonna 1980 perustettu Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunta. Hiippakunta perustettiin sittemmin jo haudatun kirkkokunnan autokefaliahankkeen takia.
Oulun hiippakunnan keskuspaikkana on Oulu ja hiippakunnan piispan arvonimi on Korkeasti Pyhitetty Oulun metropoliitta. Piispan virassa on vuodesta 2015 metropoliitta Elia.
Seurakuntia hiippakunnassa on neljä:
Kiuruveden ortodoksinen seurakunta kuului aiemmin Oulun hiippakuntaan, mutta se liitettiin osaksi Karjalan hiippakuntaa seurakuntaliitoksessa Iisalmen ortodoksiseen seurakuntaan vuonna 2016. Tampereen seurakunta siirtyi Helsingin hiippakunnasta Oulun hiippakuntaan vuoden 2020 alusta. Vaasan ortodoksinen seurakunta liittyi vuoden 2021 alussa Tampereen ortodoksisen seurakunnan kappeliseurakunnaksi.
Giulia Grillo
pienoiskuva|Giulia Grillo vuonna 2018 Giulia Grillo (s. 1975 Catania) on italialainen poliitikko ja lääkäri. Hän toimii terveysministerinä Conten hallituksessa. Grillo edustaa Viiden tähden liikettä.
Grillo on ollut Italian edustajainhuoneen jäsen vuodesta 2013.
Giulia Grillo on opiskellut lääketiedettä ja kirurgiaa Catanian yliopistossa.
Wewoka
Wewoka on kaupunki Seminolen piirikunnassa Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 3 430. Wewokan pinta-ala on 12,48 neliökilometriä, josta kaikki on maata. Vuosina 2000–2010 kaupungin väkiluku laski 3,7 prosenttia. Wewoka on piirikuntansa hallintokeskus. Kaupunki perustettiin tammikuussa 1849.
Sãotoménkiitäjä
Sãotoménkiitäjä (Zoonavena thomensis) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Guineanlahdelta São Tomén ja Príncipen saarilta.
Koko ja ulkonäkö
Sãotoménkiitäjä on pienehkö lintu ja kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Lajin pää, selkä ja pitkät siivet ovat väriltään mustat ja niissä on sinertävä kiilto. Kurkku ja rinta ovat linnulla väriltään tuhkanharmaat. Vatsa ja yläperä ovat sãotoménkiitäjällä valkoiset mustin viiruin. Pyrstö on musta, tylppäkärkinen ja sen kärjessä on lyhyitä piikkejä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sãotoménkiitäjää tavataan São Tomén ja Príncipen saarilta ja se on elinalueellaan melko yleinen. Se elää metsissä ja niiden läheisillä maatalousmailla. Linnun ravintoa ovat lentävät hyönteiset ja se pyydystää niitä ilmasta usein suurien puiden läheisyydestä. Sãotoménkiitäjän pesä on ontossa puussa ja pesimäkausi kestää elokuulta lokakuulle.
Kalliojärvi (Sastamala)
Kalliojärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 70 metriä. Järveen laskee muutama suo-oja ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,72 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta ranta on soistunutta. Järvellä on neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Häijäästä.
Laidunviuhkaheinä
Laidunviuhkaheinä (Chloris gayana) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, viuhkaheinien (Chloris) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kotoisin eteläisestä Afrikasta, mutta on levinnyt laajalti Afrikan ulkopuolelle, lähes koko maapallolle. Laidunviuhkaheinää pidetään yhtenä trooppisten alueiden parhaimpana rehuheinänä. Luonnossa laji kasvaa erilaisilla ihmisvaikutteisilla kasvupaikoilla, muun muassa niityillä ja pelloilla.
Laidunviuhkaheinä voi kasvaa noin 1–3 metriä korkeaksi. Laji voi kasvaa mättäinä tai yksittäisversoina muodostaen kasvustoja. Lehtilavat ovat 1,5–9 mm leveitä ja lehtien kielekkeet ovat kalvomaisia. Kukinto on haarainen ja enintään 20 cm pitkä. Kukinnon tähkylät ovat 2,5–4 mm pitkiä ja kussakin tähkylässä on useita kukkia. Tähkylöiden ulkohelpeissä on 4–7,7 mm pitkät vihneet.
Pariisin kansannousu 1793
thumb|upright=1.2|Kapinalliset sotilaat ja mielenosoittajat piirittävät kansalliskonventin istuntopaikkaa Tuileries’n palatsia 2. kesäkuuta 1793. Pariisin kansannousu oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana 31. toukokuuta – 2. kesäkuuta 1793 tapahtunut Pariisin alempien kansankerrosten eli sanskulottien kapina, joka pakotti kansalliskonventin erottamaan girondistipuolueen johtajat jäsenyydestään. Se muodosti päätepisteen vuoripuolueen ja girondistien valtakamppailulle, ja oli tosiasiassa eräänlainen vuoripuolueen ja jakobiinien veretön vallankaappaus. Tämä avasi tien vuoripuolueen diktatuurille ja terrorin ajalle.
Girondistien ja vuoripuolueen valtataistelu
Ranskan monarkia oli kumottu elokuussa 1792 ja ensimmäinen tasavalta perustettu syyskuussa. Tärkein vallan keskus oli uusi parlamentti, kansalliskonventti, jossa oikeistona oli maltillisten tasavaltalaisten girondistipuolue ja uutena vasemmistona radikaalimpi vuoripuolue. Enemmistönä ollut keskusta eli tasanko oli hajanainen ja johtajaton ryhmä, joka saattoi kallistua kumman tahansa puolueen suuntaan. Tasavallan alkuvaiheessa girondistit, jotka edustivat pääasiassa Ranskan maakuntien varakkaampaa porvaristoa, saivat useimmissa kysymyksissä puhuttua tasangon puolelleen, mutta vähitellen aloite alkoi siirtyä vuoripuolueelle, jonka tärkein tukiryhmä oli Pariisin pikkuporvaristo eli sanskulotit. Käännekohtana oli vuoripuolueen läpi ajama syrjäytetyn kuninkaan Ludvig XVI:n oikeudenkäynti ja lopulta kuolemantuomio tammikuussa 1793. Girondistit olisivat halunneet päättää kuninkaan kohtalosta kansanäänestyksellä, minkä vuoripuolue julisti olevan rojalistinen yritys säästää tämän henki.
Girondistit olivat vuonna 1792 olleet vallankumoussodan innokkaimpia kannattajia, mutta heitä myös syytettiin sodan epäpätevästä johtamisesta ja kärsityistä tappioista. Vuoripuolueen johtajien mielestä sodan voittaminen edellytti päätösvallan keskittämistä ja rivien tiivistämistä pakkokeinoilla. Vuorelaiset ajoivat kevään 1793 aikana kansalliskonventissa läpi muun muassa päätökseen 300 000 uuden sotilaan värväämisestä armeijaan (24. helmikuuta), vallankumoustuomioistuimen perustamisesta (10. maaliskuuta), yhteishyvän valiokunnan asettamisesta (6. huhtikuuta) ja viljan enimmäishinnasta (4. toukokuuta). Kuolemanrangaistus laajennettiin koskemaan erilaisia poliittisia rikoksia. Girondistit vastustivat kaikkia näitä päätöksiä. Ratkaiseva isku girondistien uskottavuudelle oli heitä lähellä olleen kenraali Charles-François Dumouriez’n loikkaus vihollisen puolelle huhtikuun 1793 alussa. Myös Vendéen maakunnassa maaliskuussa puhjennut rojalistinen kapina herätti huolta tasavallan sisäisistä vihollisista. Samaan aikaan sanskulottien tyytymättömyyttä ruokki inflaation ja kiskurihintojen aiheuttama elintarvikkeiden kallistuminen. Monien viha kohdistui girondisteihin, jotka puolustivat varakkaan porvariston omaisuutta.
Girondistien viimeinen vastahyökkäys
Huhtikuussa 1793 girondistit kävivät vastaiskuun. He saivat 14. huhtikuuta kansalliskonventin asettamaan jakobiiniklubin puheenjohtajan, kansankiihottajana tunnetun lehtimiehen Jean-Paul Marat’n syytteeseen vallankumoustuomioistuimessa, koska tämä oli levittänyt kiertokirjettä, jossa vaadittiin kutsumaan takaisin kaikki kansanedustajat, jotka olivat kannattaneet tammikuussa Ludvig XVI:n tuomion alistamista kansanäänestykselle. Pian 35 Pariisin sektiota eli äänestysaluetta vetosi Marat’n vapauttamisen puolesta ja vaati samalla erottamaan konventista joukon nimeltä mainittuja girondistien johtajia. Tuomioistuin vapautti Marat’n syyttömänä 24. huhtikuuta ja häntä kannettiin riemusaatossa ympäri Pariisia. Seuraavaksi konventti asetti 18. toukokuuta girondistien hallitseman niin sanotun kahdentoista komission, jonka oli määrä tutkia Pariisin kommuunin ja sektioiden toimivaltarikkomuksia. Komissio määräsi 24. toukokuuta pidättämään jakobiinilehtimies Jacques Hébertin ja lakkauttamaan tämän lehden Le père Duchesnen. Girondisteja edustanut konventin puhemies Maximin Isnard hylkäsi Pariisin kommuunin vaatimuksen Hébertin vapauttamisesta.
Tapahtumat 31. toukokuuta – 2. kesäkuuta
Tapahtumat alkoivat toukokuun 31. päivän vastaisena yönä, jolloin kahdeksan Pariisin sektion edustajat valtasivat Pariisin kaupungintalon, julistivat perustaneensa uuden johdon kommuunille ja alkoivat soittaa kaupungissa hätäkelloja. Aseistetut kapinallisryhmät ottivat haltuunsa avainpaikkoja eri puolilla kaupunkia. Päivällä noin 12 000 – 15 000 mielenosoittajan kulkue saapui Tuileries’n palatsille, johon kansalliskonventti oli muuttanut muutamaa viikkoa aiemmin. Useita kansalaisvaltuuskuntia vieraili päivän aikana konventin istunnossa. Pariisin määri (pormestari) Jean-Nicolas Pache pyrki turvaamaan ainoastaan konventin turvallisuuden, mutta ei estämään sen painostusta. Mielenosoittajat vaativat kahdentoista komission lakkauttamista, girondistien erottamista konventista ja puhdistamista maan hallinnosta, pidätyksiä, kansalaisarmeijan muodostamista, äänioikeuden rajaamista vain sanskulotteihin, leivän ensimmäishinnan alentamista ja lisää köyhäinapua. Vaatimuksia oli innoittanut sanskulottien ääriliike ”raivopäät” (enragés). Kansalliskonventti ei painostuksesta huolimatta äänestänyt yhdestäkään vaaditusta asiasta. Sama toistui pienemmän mielenosoittajajoukon palatessa seuraavana iltana.
thumb|upright=1.2|Pidätettyjä girondistiedustajia saatetaan ulos kansalliskonventin istunnosta. Kapinajohto siirtyi nyt kovempiin otteisiin, joten 2. kesäkuuta Tuileries’n palatsin piiritti noin 20 000 ihmisen joukko, jossa oli mukana Ranskan kansalliskaartin osastoja. Konventille esitettiin uhkavaatimus 22:n nimeltä mainitun girondistiedustajan erottamisesta tai muuten turvauduttaisiin voimankäyttöön. Vuoripuolueen edustajat ramman Georges Couthonin johdolla vaativat istunnossa ”kansan tahtoon” taipumista. Bertrand Barère pyysi girondisteja eroamaan itse tilanteen ratkaisemiseksi, mutta he kieltäytyivät. Puhemies Marie-Jean Hérault de Séchelles päätti keskeyttää istunnon, jolloin muut kuin vuoripuolueen edustajat yrittivät hänen johdollaan poistua rakennuksesta, mutta palatsia piirittäneet kansalliskaartilaiset estivät poistumisen. Piiritystä johtanut Pariisin kansalliskaartin komentaja François Hanriot ilmoitti Hérault de Séchellesille röyhkeästi avaavansa tulen, ellei vaatimuksiin suostuttaisi. Edustajat palasivat jatkamaan istuntoa, ja useita tunteja kestäneen väittelyn päätteeksi konventti päätti äänestyksellä erottaa girondistit.
Pidätettäviksi ja kotiarestiin asetettaviksi määrättiin 29 konventin jäsentä, joukossa Barbaroux, Brissot, Buzot, Pétion de Villeneuve ja Vergniaud. Samalla pidätettiin myös kaksi girondistiministeriä, valtiovarainministeri Étienne Clavière ja ulkoministeri Pierre Lebrun-Tondu.
Seuraukset
Johtavien girondistien erottamisen seurauksena vuoripuolue sai hallitsevan aseman kansalliskonventissa. Se pääsi muokkaamaan mieleisekseen uuden perustuslain, joka hyväksyttiin konventissa 22. kesäkuuta, mutta ei astunut koskaan voimaan sodan jatkumisen vuoksi. Ranskan maakunnissa puhkesi kesän aikana useita keskusvallan vastaisia federalistien kapinoita, jotka osoittivat solidaarisuutta girondisteille. Useat konventista erotetuista girondisteista onnistuivat pakenemaan Pariisista ja liittyivät maakuntien kapinallisiin. Heinäkuussa 1793 girondistien kohtalosta järkyttynyt Charlotte Corday murhasi Marat’n tämän kodissa Pariisissa. Syksyllä 1793 Ranska ajautui niin sanottuun terrorin aikaan, kun yhteishyvän valiokunta alkoi vainota ja teloituttaa vastavallankumouksellisiksi epäiltyjä entistä mielivaltaisemmilla keinoilla. Brissot ja 21 muuta girondistijohtajaa teloitettiin lokakuussa 1793.
Toivo (albumi)
Toivo on suomalaisen Valvomo-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2008. Albumi ei menestynyt läheskään yhtä hyvin kuin edellinen albumi, Heitä ensimmäinen kivi, eikä se nousut edes albumilistalle.
Heikkonäköisyys
Heikkonäköisyys on arkipäivän toimia haittaava näköaistin heikkeneminen.
Heikkonäköisyys jaotellaan heikkonäköisyyteen ja vaikeaan heikkonäköisyyteen. Kyseessä on sokeutta lievempi ja huomattavasti yleisempi näkövamma. Heikkonäköisiksi ei määritellä ihmisiä, joiden näkökyky on silmälasien tai piilolinssien avulla normaali.
Heikkonäköisen näöntarkkuus on 0,05–0,3 normaalin tarkkuuden ollessa noin 0,8–2. Tiettyjen silmäsairauksien lisäksi heikkonäköisyydelle saattavat altistaa muun muassa ikääntyminen sekä A-vitamiinin puute ja aliravitsemus.
Maailman terveysjärjestön esittämän arvion mukaan maailmassa olisi tällä hetkellä noin 124 miljoonaa heikkonäköistä ihmistä.
Koripallon Mestarien liiga 2019–2020
Koripallon Mestarien liigan kausi 2019–2020 oli sarjan historian neljäs. Sarjaan osallistui karsinta mukaan lukien 48 joukkuetta 29 maasta. Kausi alkoi karsintakierroksilla 19. syyskuuta 2019 ja päättyi final eight -turnauksen loppuotteluun 4. lokakuuta 2020: kausi keskeytettiin keväällä 2020 koronaviruspandemian vuoksi ja jatkettiin loppuun syksyllä 2020 lopputurnausmuodossa.
Sarjan mestaruuden voitti ensimmäisen kerran espanjalainen CB Miraflores, joka voitti loppuottelussa toista voittoaan tavoitelleen kreikkalaisen AEK:n 85–74. Pronssiottelussa ranskalainen JDA Dijon voitti espanjalaisen Basket Zaragoza 2002:n 70–65. Suomalaisjoukkueista Mestarien liigaan osallistui Kauhajoen Karhu, joka putosi jatkosta toisella karsintakierroksella.
Tintin et le Thermozéro
Tintin et le thermozéro oli toteutumaton Tintti-sarjakuva, jonka sarjakuvataiteilija Greg käsikirjoitti 1950-luvun lopussa. Tintin piirtäjä Hergé hylkäsi lopulta hankkeen.
Historia
1950-luvun lopulla Hergéllä oli vaikeuksia keksiä uusia seikkailuja, joten hän kysyi sarjakuvantekijä Gregiltä ideoita uuteen Tintin seikkailuun. Greg palasi Hergén luo muutaman päivän päästä käsikirjoitus mukanaan. Studios Hergén neuvottelussa mielipiteet menivät ristiin: puolet studiosta oli valmis tähän toimintaseikkailuun, toiset näkivät sen vain Tuhatkaunon tapauksen kierrätyksenä. Tehtyään kahdeksan luonnossivua Hergé yhtyi jälkimmäiseen mielipiteeseen ja hylkäsi projektin.
Koska Hergé ei halunnut hylätä hyvää ideaa, hän suunnitteli tekevänsä Tintin et le Thermozérosta kolmannen filmatun Tintin seikkailun, mutta idea ei sopinut tähänkään. Hergén assistentti Bob De Mooria pyydettiin muuttamaan juonta ja tekemään siitä kuudes Veikko, Tette ja Jykke -seikkailu. Kun muutama luonnos oli tehty, tämäkin projekti kaatui, sillä Hergé pyysi sen sijaan Bob de Mooria modernisoimaan Tintti-seikkailu Mustan saaren salaisuuden.
Yves Rodier teki myöhemmin tussauksen tarinan neljännestä sivusta käyttäen Hergén alkuperäistä pensseliä.
Juoni
Sateisena päivänä kapteeni Haddock, Tintti ja professori Tuhatkauno ajavat autokolarin saksalaismiehen kanssa, jolle he olivat jutelleet muutamaa minuuttia aiemmin. Aina ihmisiä auttava Tintti vetää miehen ulos autostaan ja peittää hänet takillaan. Yllättävästi monet ihmiset yrittävät viedä miehen omaan autoonsa ennen kuin ambulanssi saapuu. Kenenkään huomaamatta saksalainen piilottaa esineen Tintin takkiin. Viimein ambulanssi saapuu ja kaikki lähtevät kotiin. Hotellissa Tuhatkauno päättää viedä Tintin takin pesulaan. Muutaman päivän päästä Tintti ja kapteeni huomaavat, että kaikki onnettomuuspaikalla olleet on ryöstetty. Ilmeisesti ryöstöjen takana olevat ihmiset etsivät esinettä, joka kuului saksalaiselle. Seuraavana päivänä Haddock siepataan, ja sieppaajien vaatimus on seuraava: "Haddock esineestä". Tapaaminen on Berliinissä. Tietämättä mikä esine on, sankarukset matkustavat Saksaan saadakseen Haddockin takaisin. Laukku kädessään Tintti tapaa sieppaajat. Muutaman minuutin päästä heidät vangitaan, sillä Tintin laukkuun on kiinnitetty radiolähetin. Moulinsartissa Tuhatkauno havaitsee, ettei esine (räjähde, joka toimii avaruudessa ilman happea) voi toimia, koska yksi osa puuttuu.
Attila Szalai
pienoiskuva|Attila Szalai kesäkuussa 2017. Attila Szalai (s. 20. tammikuuta 1998 Budapest) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän siirtyi vuonna 2012 Itävaltaan Rapid Wienin junioreihin ja pelasi edustusjoukkueessa Itävallan Bundesliigassa yhden ottelun toukokuussa 2016. Kesällä 2017 hän siirtyi Unkariin Mezőkövesdin joukkueeseen, jossa hän kahden kauden aikana pelasi 45 pääsarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi Kyprokselle Apollon Limassolin joukkueeseen. Hän pelasi Kyproksen pääsarjassa 30 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Tammikuussa 2021 hän siirtyi turkkilaisseura Fenerbahçeen ja pelasi avauskaudellaan Turkin Superliigassa 21 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Szalai pelasi Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan. Hän on kesäkuun 12. päivään 2021 mennessä pelannut 13 A-maaottelua.
András Schäfer
Schäfer pelasi Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Turkkia vastaan. Hän on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut 22 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Kyprosta ja EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Saksaa vastaan sekä marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Puolaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa Schäfer pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua.
Chobits
Chobits on Clampin piirtämä manga-sarja, jossa on kahdeksan osaa. Siitä tehty anime-sarja (26 varsinaista jaksoa ja yksi OVA; Chibits) valmistui vuonna 2002. Sarja on huomattavan tunnettu. Mangaa ei ole julkaistu suomeksi, mutta sitä on julkaissut englanniksi Tokyopop. Tämän menetettyä oikeudet sarjaan Chobits päätyi Dark Horse Comicsille uudelleenjulkaistavaksi. Animea on julkaistu Yhdysvalloissa englanninksi käännettyinä DVD:inä, josta sitä myös tuodaan Suomeen.
Juoni
Chobitsin päähenkilö on Motosuwa Hideki, 18-vuotias ikänsä maalla asunut nuori mies, joka lähtee Tokioon preppauskouluun opiskelemaan - tavoitteenaan yliopisto. Sarja sijoittuu tulevaisuuteen, jossa tietokoneet ovat kehittyneet ihmismäisiksi ja ihmisen tavoin eläviksi laitteiksi, persocomeiksi. Hidekillä ei ole varaa tällaiseen laitteeseen, mutta kuin ihmeen kaupalla hän löytää kadulta hylätyn persocomin, joka osaa sanoa vain "Chii". Ja hän nimeää tämän Chiiksi. Hideki ottaa Chiin itselleen, mutta siinä on jotain outoa. Chii käyttäytyy aivan erilaisesti kuin muut persocomit. Olisiko vanha nettilegenda Chobitsista, erikoisesta persocom-sarjasta, joka pystyy itsenäiseen ajatteluun ja tunteisiin, sittenkin totta? Chii oppii myös kaikenlaista Hidekin avulla, jopa uusia sanoja ja eleitä. Samalla kun Chii oppii Hidekiltä jokapäiväisiä asioita, Hideki oppii paljon persocomeista ja Chiistä. Varsinkin sen että jokainen päivä Chiin kanssa on seikkailu. Voiko persocomia rakastaa? Voivatko ne rakastaa ihmistä? Ja jos voivat niin mitä sitten tapahtuu? Kysymykset pyörivät Hidekin päässä loppuun asti. Vasta aivan lopussa Hideki saa tietää mikä Chiin salaisuus on.
Alfa Ophiuchi
Alfa Ophiuchi (α Oph/α Ophiuchi) eli Rasalhague on kaksoistähti ja Käärmeenkantajan tähdistön kirkkain tähti.
Nimi
Alfa Ophiuchin perinteinen nimi, Rasalhague tai Ras Al Hague, tulee arabiasta: رأس الحوا raʼs al-ḥawwāʼ, mikä tarkoittaa ”käärmeenkantajan päätä”. IAU:n tähtien nimistötyöryhmä vahvisti Rasalhaguen Alfa Ophiuchin viralliseksi käyttönimeksi vuonna 2016.
Ominaisuudet
Rasalhague on kaksoistähtijärjestelmä, jonka A-komponentti on valkoinen jättiläistähti, ja B-komponentti oranssi pääsarjan tähti. Niiden kiertoaika on noin 8,62 vuotta. Alfa Ophiuchi A:n massa on noin 2,4 Auringon massaa, ja B:n 0,85 Auringon massaa.
Kaksoistähden yhteinen näennäinen kirkkaus on 2,07, ja ne sijaitsevat noin 48,6 valovuoden (14,9 parsekia) päässä Maapallosta. Alfa Ophiuchi A:n spektriluokka on A5 III, eli se on jättiläistähti, joka on poistunut pääsarjasta kulutettuaan loppuun vedyn ytimestään. Sen valovoima on noin 25 kertaa Auringon valovoima, ja pintalämpötila noin 8 000 kelviniä.
Pyöriminen
pienoiskuva|vasen|Nopeasti pyörivä tähti litistyy navoiltaan ja pullistuu päiväntasaajaltaan. Alfa Ophiuchi A pyörii erittäin nopeasti. Sen pyörimisnopeus on 240 km/s, joka on lähes 90 prosenttia rajanopeudesta, jolla tähti lentäisi hajalle. Tästä syystä se on voimakkaasti litistynyt: tähden napasäde on 2,388 Auringon sädettä ja ekvaattorisäde on noin 2,858 Auringon sädettä, eli noin 20 prosenttia suurempi. Litistyneisyyden ja suuren pyörimisnopeuden takia painovoima tähden navoilla on suurempi kuin sen päiväntasaajalla. Tästä seuraa myös, että se on kuumempi ja valovoimaisempi navoiltaan kuin päiväntasaajaltaan. Alfa Ophiuchi A:n pintalämpötilan lasketaan olevan 9 384 kelviniä navoilla, mutta vain 7 569 kelviniä päiväntasaajalla.
Alfa Ophiuchin pyörimisakseli on 87,7° ± 0,4° kulmassa linjaan Maasta, eli se näkyy lähes tarkalleen sivulta päin.