cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anarkososialismi
Eräs tunnettu libertaarisosialisti on yhdysvaltalainen kielitieteen professori Noam Chomsky.
Ike Vil
Ike Vil eli Ilkka Salmenpohja on suomalainen muusikko ja kääntäjä. Vil on tunnetuin Babylon Whores -yhtyeen laulajana ja kosketinsoittajana. Vil vieraili Nightwishin Wishmaster-albumin biisillä Kinslayer vuonna 2000. Vuonna 2004 Ike Vil valmistui maisteriksi Helsingin yliopiston Sosiaali- ja kulttuuriantropologian laitokselta. Hänen opinnäytetyönsä, "Babylon. Tutkielma Paholaisesta, saatananpalvonnan myytistä ja rock-musiikista" valmistui vuonna 2000. .
Vil on suomentanut Liken kustantamia kirjoja, mm. Gary Valentinin Tajunnan alkemistit, Gavin Baddeleyn Gothic chic ja Legs McNeilin Please Kill Men.
Vuonna 2012 Ike Vil perusti Sleep of Monsters (SOM) -nimisen uuden yhtyeen. Yhtyeen debyyttialbumi Produces Reason julkaistiin 2013.
Salmenpohja julkaisee 30. syyskuuta esikoisromaaninsa Daimon.
Augustus (arvonimi)
thumb|200px|Roomalainen kolikko, jossa on kuvattuna keisari [[Diocletianus. Oikealla hänen arvonimensä Augustus.]] Augustus (’kunnianarvoisa’, lat. monikko Augusti) oli Rooman valtakunnassa keisarin tärkein arvonimi. Se tulee ensimmäiseltä Rooman keisarilta Augustukselta, joka sai tämän arvonimen senaatilta vuonna 27 eaa. Siitä lähtien häntä kutsuttiin Augustukseksi aina kuolemaansa saakka vuonna 14 jaa. Augustuksen seuraajat omaksuivat myös tämän nimen. Vähitellen Augustus alkoikin tarkoittaa hallitsevaa keisaria mutta 300-luvulle asti se oli kuitenkin vain henkilönimi eikä virka. Rooman keisari Diocletianus perusti tetrarkia-järjestelmän, jossa valtakunta jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan ja joita kumpaakin hallitsi keisari (augustus), joilla puolestaan oli yksi apukeisari (caesar). 300-luvulla alkoivatkin yleistyä kutsumanimet semper Augustus, aeternus Augustus (’aina Augustus, ikuinen Augustus’), jotka osoittivat, ettei se ollut enää henkilönimi vaan titteli. Rooman valtakunnan läntisen osan kaaduttua vuonna 476 myös jotkut Euroopan hallitsijat alkoivat käyttää Augustus-arvonimeä osoittaakseen olevansa Rooman keisarien laillisia perillisiä.
Arvonimen feminiinimuoto oli Augusta.
Rosa (pyhimys)
Pyhä Rosa, TOSD, alkuperäiseltä nimeltään Isabel Flores de Oliva (20. huhtikuuta 1586 Lima, Peru – 30. elokuuta 1617 Lima, Peru) oli perulainen pyhimys, neitsyt ja tertiaaridominikaani. Nainen on turhamaisuuden vastustamisen, Amerikkojen, Keski-Amerikan, koruompelijoiden, floristien, puutarhoitsijoiden, Intian, Latinalaisen Amerikan, ompelijoiden, Uuden Maailman, hurskautensa takia pilkattujen, Perun, Filippiinien, Kalifornian Santa Rosan hiippakunnan, Etelä-Amerikan, turhamaisuuden, Filippiinien Villareal Samarin ja Länsi-Intian suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat ruusu- tai okaakruunu, neula ja sormustin, piikkikruunu, rautaketju ja ruusut. Pyhimys kuvataan usein tertiaaridominikaanina pitelemässä ruusuja ja tertiaaridominikaanina Jeesus-lapsen kanssa. Hän eli seuraavien 7 paavin hallintokausien aikana: Sixtus V, (1585) Urbanus VII, (1590) Gregorius XIV, (1590–91) Innocentius IX, (1591) Klemens VIII, (1592–1605) Leo XI (1605) ja Paavali V. (1605–1621) Paavi Klemens IX julisti Rosan autuaaksi 15. huhtikuuta 1668 ja paavi Klemens X julisti hänet pyhimykseksi 2. huhtikuuta 1671. Hänen muistopäiväänsä on vietetty joko 23. tai 30. elokuuta.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Rosaa on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Bonórum ómnium largítor, omnípotens Deus, qui beátam Rosam, coeléstis grátiæ rore prævéntam, virginitátis et patiéntiæ decóre Indis floréscere voluísti: da nobis fámulis tuis; ut, in odórem suavitátis eius curréntes, Christi bonus odor éffici mereámur."
Elämä
Pyhä Rosa syntyi 20. huhtikuuta 1586 aatelisperheeseen Perussa ja tunsi vetoa katumusharjoituksiin ja hengelliseen elämään nuoressa iässä. Hänet konfirmoitiin vuonna 1597, jolloin hän otti virallisesti nimekseen Rosan. Pyhimys rukoili ja paastosi salaa, teki salaisia katumustöitä, teki päivittäisiä eukaristisia adoraatioita ja otti eukaristian päivittäin. Hänen äitinsä halusi hänen avioituvan, eikä sallinut hänen tavoitella hengellistä elämää, mutta hillitäkseen kosijoita pyhimys leikkaisi hiuksensa ja rakkuloitti ihonsa. Kamppailu heidän välillään kesti 10 vuotta, jonka aikana pyhimys teki valan pysyä neitseenä pyhä Katariina Sienalainen mallinaan. 20-vuotiaana hän liittyi tertiaaridominikaaneihin ja jatkoi äärimmäistä rukous-, paasto- ja katumuselämää, sekä esimerkiksi poltti kerran kätensä katumustyönä. Kerrotaan, että Jeesus ilmestyi hänelle usein, mutta hänen kerrotaan saaneen myös näkyjä paholaisesta. Rosa kuoli mahdollisesti 30. elokuuta 1617.
Haunia
Haunia on kylä Satakunnassa Porin kaupungissa ja entisessä Lavian kunnassa. Kylä sijaitsee Karhijärven pohjoispuolella, seitsemän kilometriä Lavian keskustaajamasta länteen.
Historiaa
Hauniassa asuttiin jo kivikaudella, jolloin Riihonlahti oli yhteydessä Suomenlahteen. Nykyinen asutus alkoi muodostua, kun karkkulainen Huida rakensi uudistalon Karhijärven rannalle Riihonlahden länsipuolelle 1609. Huidan asutus tuli vallitsevan näkemyksen mukaan Karkun Huidan talosta, jossa esiintyy 1600-luvun alussa myös etunimeä Olavi kuten Lavian Huidallakin.
Seuraavaksi Riihonlahden yli tuli Varheenmaa, joka rakensi Huidasta noin neljän kilometrin päähan talonsa. Varheenmaan ensimmäinen asukas oli perimätiedon mukaan ruotsinkielinen mies, joka sanoi naapureilleen kotinsa olevan "vårt hem", josta talon nimi muovautui. Varheenmaan talo omisti alueen aina Hauniankoskeen asti. Isojaossa talon maa-alue ja vedet jaettiin kahtia, jolloin muodostui Matomäen talo, joka oli entinen talon torppa. Tämän vuoksi Varheenmaan taloa kutsutaan myös "Vanhaksi-Varheenmaaksi". Myös Merikarvialla on Varheenmaa-niminen talo.
Haunian kylän talojen verot käytettiin Ruotsin vallan aikana Turun Akatemian opettajien palkanmaksuun, josta johtuen taloja kutsuttiin akatemiataloiksi. Kylän alue on noin 4 neliökilometriä (3,6 km2 maa-aluetta ja 0,4 km2 vesialuetta). Rajoina ovat pohjoisessa Noormarkun vanha kunnanraja (Pirjonjärven Pirjonsaari ja Rautianneva) ja idässä Riihon kylä (Riihonlahti ja Karhijärven Selkäsaari). Etelässä rajana ovat Riuttalan kylän vesialue ja lännessä Häijään ja Kallialan Kallion ja Kiviniemen maakirjatalojen maat (Nokkamaan Ruisniemi ja Suodenjoen ranta).
Huida- ja Haunia-nimiä muualla
Muita Huida-nimisiä paikannimiä ovat esimerkiksi Laihian Ala-Huita ja Yli-Huita, Hämeenkyrön Sasin Huida, Mouhijärven Iirolan Huita, Pomarkun Tuunajärven Huida, Lavian Haunian Huidanlahti sekä Honkajoen Huidankeidas, Huidansalo ja Huidanlammit.
Haunia on myös vanha maakirjatalo Sastamalan Leiniälän kylässä Rautaveden Evonlahden rannalla ja Kööpenhaminan latinankielinen nimi.
Muuta
Nykyinen Hauniankylä muodostaa yhdessä naapurikylän kanssa Haunia-Kallialan kyläseuran.
Oulun palo 1916
Oulun palo vuonna 1916 oli Suomen viimeinen varsinainen kaupunkipalo. Risto Suikkarin mukaan palo on kylläkin rajatapaus korttelipalon ja kaupunkipalon välillä. Myös talvi- ja jatkosodan pommitukset aiheuttivat tulipaloja, jotka tekivät suuria tuhoja puutalovaltaisissa kaupungeissa.
Edellytykset palontorjuntaan olivat jo olemassa. Kaupungissa toimi VPK, jolla oli käytössään uudehkoja höyrykäyttöisiä paloruiskuja. Palohälytys tehtiin noin puolen tunnin kuluttua palon syttymisestä. Sammutustyöt aloitettiin käsikäyttöisillä ruiskuilla, mutta höyrykäyttöisten ruiskujen paikalle saanti kesti kauemman aikaa. Lopulta palokunta ei yrittänytkään sammuttaa tulipaloa, vaan keskittyi suojelemaan korttelia ympäröiviä taloja. Muun muassa Kirkkokadulla sijaitseva Snellmanin kauppahuone saatiin pelastettua.
Palon seuraukset
Palon seurauksena voidaan pitää vakinaisen palokunnan perustamista Ouluun, vaikkakin palokunta saatiin perustettua vasta vuonna 1921. Katujen leventämistä harkittiin, mutta katuvarsien rakennusten lunastaminen olisi tullut niin kalliiksi, että ajatuksesta luovuttiin.
Luettelo Sikkimin pääministereistä
Sikkimin pääministeri on Intian Sikkimin osavaltion ministereiden johtaja, jolla on toimeenpanovalta osavaltion asioissa. Pääministerin nimittää virkaansa osavaltion kuvernööri, jolle pääministeri vannoo virkavalan. Jos osavaltiohallitusta ei voida muodostaa, voimaan tulee presidentin hallinto eli tila, jossa keskushallinto ottaa vallan osavaltiosta. Tällöin osavaltiohallitus joko hajotetaan tai sen toiminta lakkautetaan uusiin vaaleihin saakka. Presidentin hallinto voi kestää enintään kuusi kuukautta ellei parlamentti päätä pidentää aikaa.
Hazel Edwards
Hazel Eileen Edwards, myös nimimerkki A. K. Aye (s. 1945 Melbourne, Victoria, Australia) on australialainen kirjailija. Hän on kirjoittanut suosittujen lastenkirjojen lisäksi oppikirjoja, oheislukemistoja ynnä muuta.
Edwards on tehnyt työtä lastenkulttuurin hyväksi. Oltuaan mukana Antarktikselle suuntautuneella matkalla kirjoitti hän kirjoitti matkasta artikkeleita, teki kuvakirjoja ja kirjan matkakokemuksistaan.
Edwards on kirjoittanut yhden rikosromaanin, Formula for Murder: Featuring Sleuth Roz Parker (1995), nimimerkillä A. K. Aye, joka on usean kirjailijan yhteisnimimerkki.
Matthias Ssekamaanya
Matthias Ssekamaanya (s. 15. lokakuuta 1936) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1965 ja nimitettiin Kampalan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Izirianan titulaaripiispaksi 9. maaliskuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Emmanuel Kiwanuka Nsubuga, jota avustivat Barnabas R. Halem 'Imana ja Paul Lokiru Kalanda.
Ssekamaanya sai 30. marraskuuta 1996 nimityksen Lugazin hiippakunnan piispaksi.
Stoa
Stoa voi viitata seuraaviin:
Augusta (Maine)
Augusta on Yhdysvaltojen Mainen osavaltion pääkaupunki ja Kennebecin piirikunnan hallintokeskus. Kaupunki Augustasta tuli 1700-luvulla ja Mainen pääkaupunki vuonna 1827. Augustan asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 18 899. Augustan pääkaupunkiasemaan liittyen monet paikallisista työpaikoista ovat osavaltion hallinnon virkoja.
Maantiede
Augusta sijaitsee kaupungin läpi virtaavan Kennebecjoen laaksossa. Seutu tunnetaan tuottoisana maatalousalueena. Alueella on myös metsää, kukkuloita ja järviä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Maine State House Augustassa. Nykyisen Augustan alueen esihistorialliset asukkaat tunnetaan haudoistaan, jotka värjättiin rautaoksidilla okranpunaisiksi. Heidän jälkeensä alueelle asettuivat algonkin-kieliä puhuneita heimoja, jotka tunsivat seudun nimellä Cushnoc. Alueella oli runsaasti turkiseläimiä ja kalaa, joilla heimot kävivät kauppaa Massachusettsiin 1600-luvulla saapuneiden eurooppalaisten siirtolaisten kanssa. Englantilaisten siirtolaisten levittäytyessä ja uhatessa heimojen alueita heimot alkoivat sotia siirtolaisia vastaan Ranskan liittolaisina ja alueelle asettuneet englantilaiset kauppiaat kaikkosivat.
Vuonna 1754 englantilaiset perustivat Fort Western-nimisen linnakkeen Kennebecjoelle. Sen eteläpuolelle alkoi syntyä asutusta ja paikka tuli tunnetuksi nimellä Hallowell. Hallowellista tehtiin kaupunki vuonna 1771. Pian perustettiin kaupungin ensimmäinen saha ja paikalliset alkoivat vaurastua. Hallowell kehittyi kuitenkin Fort Westernin aluetta nopeammin ja kahden yhteisön välisten erimielisyyksien takia Fort Westernistä tuli oma kaupunkinsa nimellä Harrington. Kaupungit yhdistettiin uudestaan vuonna 1797, jolloin kaupunki sai nykyisen nimensä. Vuonna 1799 Augustasta tuli Kennebecin piirikunnan keskus.
Mainen osavaltion pääkaupunki siirrettiin vuonna 1827 Portlandista Augustaan. Paikalliset sahat ja puuvillatehtaat hyötyivät Kennebecjoelle rakennetusta padosta. Vuonna 1849 Augustan asukasluku oli 8 000, mutta kasvua söi jokiliikenteen merkitystä vähentäneiden rautateiden rakentaminen vuonna 1851. Kehitystä haittasi myös sisällissodan puhkeaminen ja vuonna 1865 riehunut tulipalo. Takaiskut jatkuivat 1900-luvulla maatalouden hävitessä ja monien teollisuuden alojen taantuessa. Vuosisadan lopulla Augustaan on kuitenkin rakennettu uusia julkisivuja, puistoja ja uusi kaupungintalo.
Talous
Mainen pääkaupunkina monet Augustan työpaikoista liittyvät osavaltion hallintoon. Osavaltion työpaikkojen lisäksi pääkaupungissa toimii finanssialan yrityksiä, sekä lakitoimistoja. Merkittäviä yksityisiä työnantajia ovat esimerkiksi Central Maine Power Company, SCI Systems, Kenway Corporation, Kennebec Tool and Die ja Microdyne. Merkittävä osuus kaupungin taloudessa on myös vähittäiskaupalla.
Kotitalouksien vuosittaiset mediaaniansiot Augustassa aikavälillä 2016–2020 olivat 48 842 USD ja henkilöä kohden 29 095 USD. Noin 18 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
August Wilhelm von Hofmann
Elämä
Hofmann oli Justus von Liebigin oppilas, tuli vuonna 1845 professoriksi Bonniin ja vuonna 1848 Royal College of Chemistry -kouluun Lontoossa, muutti vuonna 1864 uudestaan Bonniin, mutta kutsuttiin jo seuraavana vuonna professoriksi Berliinin yliopistoon, Eilhard Mitscherlichin seuraajaksi. Siellä hän rakensi suuren ajanmukaisen opetuslaboratorion, ensimmäisen laatuansa Saksan pääkaupungissa. Erittäin etevänä opettajana hän kokosi ympärilleen suuren joukon oppilaita kaikista sivistysmaista. Saksan lisäksi hän luennoi sujuvasti englanniksi, ranskaksi ja italiaksi. Tässä "Hofmannin koulussa" on moni myöhemmistä johtavista kemian tutkijoista sai tieteellisen kasvatuksensa.
Augusta (Maine)
Väestö
Augustan asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 18 899 ja vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 19 136. Kaupungin asukkaista 92,8 % oli taustaltaan valkoisia. Asukkaista 16,7 % oli alle 18-vuotiaita, 60,6 % 18–64-vuotiaita ja 22,7 % yli 64-vuotiaita.
August Wilhelm von Hofmann
Elämä
Hofmann työskenteli etupäässä orgaanisen kemian alalla, tutkien muun muassa typpiperäisiä emäksiä ja aniliini-väriaineita. Viimemainittujen tutkimusten kautta hänestä tuli sittemmin Saksassa myöhemmin suureksi kehittyneen tervaväriteollisuuden varsinainen perustaja. Hänen vuonna 1858 aloittamat fuksiinia koskevat tutkimuksensa olivat ensimmäinen osa väriaineita koskevasta tutkimussarjasta, joka päättyi vasta kinoliinin punaiseen vuonna 1887.
Tietojärjestelmätiede
Tietojärjestelmätiede on tieteenala, joka tarkastelee tietojärjestelmien kehittämistä, sovelluksia, käyttöä, johtamista ja vaikutuksia eri konteksteissa.
Tieto- ja viestintäteknologioiden nopean kehityksen myötä tietojärjestelmätiede keskittyy nykyään lähes pelkästään tarkastelemaan tietokoneita ja muita elektronisia medioita tietojenkäsittelyn välineinä. Kuitenkin tulee huomata, että tietojärjestelmätiede ei ole sidottu pelkästään tietokoneisiin, vaan käsittää myös manuaaliset metodit tiedon tallentamiseen, organisoimiseen, etsimiseen ja jakamiseen.
Tietojärjestelmä, oli sitten kyseessä elektroninen tai manuaalinen, käsittää ihmiset, laitteet, käsiteltävät tiedot ja käsittelyä ohjaavat algoritmit ja toimintatavat.
Tietojärjestelmätiede yhdistää tyypillisesti tietotekniikkaa ja sen käyttöä. Kolme yleisintä suuntausta ovat:
1) Management information systems, joka keskittyy yritysten tietojärjestelmiin liittyviin organisoimiseen, johtamiseen ja taloudellisiin seikkoihin liittyviin kysymyksiin. Tätä opiskellaan tyypillisesti kauppakorkeakouluissa.
2) Human computer interaction (HCI) tarkastelee käyttöliittymiä ja käytettävyyttä soveltaen psykologian menetelmiä.
3) Social informatics, joka keskittyy tietojärjestelmien sosiaalisiin ja toiminnallisiin vaikutuksiin myös yhteiskunnallisella tasolla.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
thumb|upright|Ilves–HJK tammikuussa 1937. Tämä artikkeli kertoo tamperelaisen jääkiekkoseura Tampereen Ilveksen historiasta.
August Saaristo
August Evert Saaristo (synt. Sulin, 28. kesäkuuta 1872 Tampere – 31. maaliskuuta 1936 Viipuri) oli viipurilainen teollisuusmies ja suomenkielisenä teollisuustoiminnan uranuurtaja Viipurissa.
Tietojärjestelmätiede
Opetus ja tutkimus Suomessa
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa tietojärjestelmätiedettä opetetaan Tieto- ja palvelujohtamisen laitoksella. Tieto- ja palvelujohtamisen KTM-tutkinto valmistaa opiskelijoita yritysten operaatioiden johtamiseen ja kehittämiseen liittyviin haasteisiin sekä tietojärjestelmien ja -teknologioiden (ml. kvantitatiiviset mallit) hyödyntämiseen liiketoiminnassa.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Ensimmäiset vuodet
Ilves perustettiin Niilo Tammisalon johdolla keväällä 1931. Alkuun seura keskittyi jalka-, jää- ja pesäpalloon, mutta jo seuraavana talvena se pelasi myös ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa. Lapinniemen Visan kentällä Näsijärven Naistenlahden jäällä pelatussa SM-cupin ottelussa Tampereen Palloilijat voitti Ilveksen 1–2. Ilveksen historian ensimmäisen maalin teki Reino Lahtinen.
August Saaristo
Perhetausta
August Saariston isä oli tamperelainen puuseppä Oskar Sulin. August muutti nimensä Saaristoksi jo opiskeluaikanaan. Hän solmi avioliiton 1903 Anna Elisabet Väisäsen (1880–1951) kanssa. Heillä oli kaikkiaan kahdeksan lasta. Augustin vanhin poika oli apteekkineuvos Wiljo Saaristo. Toisen pojan (Ilmari Saaristo) poika oli kansainvälisesti arvostettu hämähäkkitutkija Michael I. Saaristo (1938–2008). Augustin tyttärenpoikia ovat professori Pekka V. Virtanen ja ylikirjastonhoitaja Vesa Kautto.
Tietojärjestelmätiede
Opetus ja tutkimus Suomessa
Turun yliopistossa tietojärjestelmätiedettä opetetaan Turun kauppakorkeakoulun Johtamisen ja yrittäjyyden laitoksella sekä suomenkielisisissä KTM- ja FM- tutkinto-ohjelmissa että kansainvälisissä ohjelmissa (International Master in Management of IT (IMMIT ) ja Global IT-Management (GITM ) -maisteriohjelmassa. GITM-ohjelmat toteutetaan yhteistyössä kolmen ulkomaisen yliopiston kanssa: Tilburg University, University of Passau ja Central China Normal University Wuhanissa. Ohjelmista voi valmistua Filosofian maisterin sekä Kauppatieteiden maisterin tutkintoihin.
August Saaristo
Opinnot
August Saaristo kävi Tampereen teollisuuskoulun koneosaston 1897–99 ja suoritti sen ohella erillisen sähkökurssin. Päästötodistuksen keskiarvo oli 9, ja koulun päättyessä hänet palkittiin stipendillä.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Ensimmäiset vuodet
Alkuun sama Ilveksen joukkue pelasi talvisin sekä jääpalloa että -kiekkoa, jopa samoilla vieraspelimatkoilla. Kauden 1932–1933 jälkeen seura alkoi kuitenkin keskittyä kiekkoiluun, jossa nähtiin enemmän menestymisen mahdollisuuksia. Harjoittelua kehitettiin Tammisalon ja maalivahti Valter Tuomen maajoukkueessa saamien kokemusten pohjalta ja seura nousi nopeasti huipulle.
Tietojärjestelmätiede
Opetus ja tutkimus Suomessa
Åbo Akademissa tietojärjestelmätiede on ÅA Hankenin oppiaine. Oppiaine keskittyy digitalisaation johtamiseen, digitaalisten palvelujen kehittämiseen, ja analytiikkaan. Tietojärjestelmätiedettä opetetaan sekä ruotsinkielisessä KTM-tutkinto-ohjelmassa että kansainvälisessä ohjelmassa Master's Degree Program in Governance of Digitalization. Ohjelmista valmistuu kauppatieteiden maisteriksi.
Jyväskylän yliopistossa tietojärjestelmätiede on osa Informaatioteknologian tiedekuntaa. Pääainetta opiskelevat lukevat kuitenkin pakollisena sivuaineena joko yrityksen taloustieteitä tai kansantaloustieteitä Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun puolelta ja valmistuvat kauppatieteiden kandidaateiksi tai maistereiksi kuten muutkin ainetta opiskelevat.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Ensimmäiset vuodet
Joulukuussa 1933 Ilvekselle valmistui oma kenttä Pyhäjärven rantaan Palomäen uimalaitokselle. Kenttä oli kuitenkin alamittainen ja ongelmia aiheutti myös järvenjään railoilu. Ilves luopuikin kentästä jo yhden kauden jälkeen ja päätti rakentaa jääkiekkoradan Talouskoulun kupeessa Koulukadun ja Mariankadun välissä sijainneille Tampereen Tennisseuran kentille. Se avattiin tapaninpäivänä 1934.
August Saaristo
Ura
Saaristo työskenteli jonkin aikaa Venäjällä, Saksassa ja Ruotsissa ja hankki täten laajan kielitaidon. Suomessa hän oli piirtäjänä Viipurin konepajassa. Vuosisadan alussa Viipurissa oli pyrkimystä osuuskuntapohjaisen konepajan muodostamiseen, ja August Saaristo oli tuumassa mukana. Kun hankkeesta ei tullut mitään, Saaristo perusti 1901 konepajan, joka sijaitsi aluksi Suokatu 3:ssa, vuodesta 1904 osoitteessa Katariinankatu 55. Sinne Saaristo rakensi laajan teollisuusrakennuksen ja komean kaupunkitalon, joka on yhä käytössä.
Tietojärjestelmätiede
Opetus ja tutkimus Suomessa
Vaasan yliopistossa tietojärjestelmätiede sisältyy tietotekniikan oppiaineeseen. Vaasan yliopistossa tietotekniikkaa pääaineenaan opiskelevat valmistuvat kauppatieteiden kandidaateiksi tai maistereiksi ja ohjelmistotekniikkaa opiskelevat valmistuvat tekniikan kandidaateiksi tai diplomi-insinööreiksi. Tietotekniikkaa, viestintätieteitä ja taloustieteitä yhdistävässä teknisen viestinnän ohjelmassa on mahdollista valmistua joko teknillisestä tiedekunnasta kauppatieteiden maisteriksi tai filosofisesta tiedekunnasta filosofian maisteriksi.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Ensimmäiset vuodet
Oma täysikokoinen kenttä, jota pidettiin Suomen hienoimpana, helpotti Ilveksen harjoitteluolosuhteita kilpailijoihin verrattuna. Tosin Ilves myi jääaikaa myös muille seuroille; toiminta oli kannattavaa vaikkei suuria rahavirtoja liikuttanutkaan.
Ilves voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa 1936 epätavallisesti Jääkiekkoliiton edustajakokouksen äänestyksellä, kun helsinkiläinen KIF ei suostunut pelaamaan ratkaisevaa uusintaottelua Tampereella. Seuraavina kahtena vuotena Ilves uusi mestaruutensa, ilman kabinettipäätöksiä. Joukkueen tuonaikaisia tähtipelaajia olivat Tiitolan veljekset Jussi ja Risto sekä Matti Wasama. 1939 Ilves sijoittui pronssille.
August Saaristo
Ura
Aug. Saariston Konepajan alana olivat aluksi vesijohto- ja peltityöt, mutta pian yritys laajeni tekemään kaikkia konepajatöitä, myös valimoalaan kuuluvia. Työväen määrä oli noin 60. Vuonna 1910 Saariston Konepaja oli kooltaan Viipurin kahdestoista teollisuuslaitos ja suurin yksityinen konepaja.
Vesa Kautto
thumb|Vesa Kautto (2014) Vesa Kautto (s. 15. kesäkuuta 1936 Jaakkima ) on suomalainen kirjastonjohtaja.
Perhetausta
Kauton isä oli Äänekosken yhteiskoulun pitkäaikainen rehtori Paavo Kautto (1907–1975). Äiti oli Vieno Kautto (1909–1996), jonka isä oli tehtailija August Saaristo. Vesa Kauton puoliso on vuodesta 1970 Anna Kautto, jonka isä oli tuomiorovasti K. H. Seppälä.
Opinnot
Kautto tuli ylioppilaaksi Äänekosken yhteiskoulusta 1955, valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistossa 1963 ja suoritti kirjastotutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1965. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi Oulun yliopistossa 1997 ja väitteli filosofian tohtoriksi samassa yliopistossa 2004.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Sota-aika
Seuraavat vuodet Suomessa kiekkoiltiin sodan varjossa. Kaudella 1939–1940 Ilves ei pelannut tai harjoitellut lainkaan, ja pahimpana iskuna joukkueen kapteeni ja seuran puheenjohtaja Jussi Tiitola kaatui rintamalla. Välirauhan kaudella 1940–1941 Ilves sijoittui kolmanneksi, mutta seuraava kausi jouduttiin jälleen perumaan jatkosodan sytyttyä.
August Saaristo
Ura
August Saaristo kokeili myös taksitoiminnan harjoittamista ensimmäisenä viipurilaisena vuosina 1909–10.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Sota-aika
Sotatoimien rauhoituttua jääkiekon kehitys pääsi Tampereella jälleen vauhtiin. Tammikuussa 1941 kaupunki rakennutti Eteläpuistoon uuden kiekkoradan, jonne Ilveskin siirtyi pelaamaan. 1942–1943 pelattiin epävirallinen, myöhemmin viralliseksi julistettu sarja, jossa Ilves sijoittui kolmanneksi. Seuraavalla kaudella Ilves menestyi hyvin nuorten myöhemmin Ilves-ikoni Aarne Honkavaaran, Pentti Isotalon ja Kalle Havulinnan johdolla. Käynnissä ollut sarja jouduttiin jättämään kesken, kun Helsingin suurpommitukset ensin tuhosivat Kaisaniemen kentän ja sen jälkeen katkaisivat rautatieyhteydet Tampereelle. Mestaruutta ei lopulta jaettu lainkaan.
Freiburgin hallintopiiri
Freiburgin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä. Se sijaitsee Baden-Württembergin lounaisessa osassa ja sen keskuskaupunkina toimii Freiburg im Breisgau. Hallintopiirin asukasluku on arviolta 2 224 535 (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 9 357 neliökilometriä.
Freiburgin hallintopiiri on jaettu yhdeksään piirikuntaan ja yhteen piirittömään kaupunkiin. Hallintopiirin ainoa piiritön eli piirikuntaan kuulumaton kaupunki on sen keskuskaupunki Freiburg im Breisgau. Piirikunnat on puolestaan jaettu 301 kuntaan.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Koulukadulle
Eteläpuiston kenttää kritisoitiin matalista laidoista, jotka aiheuttivat vaaratilanteita niin pelaajille kuin katsojille, sekä Tampereelle kehittyvässä jääkiekkobuumissa nopeasti pieniksi jäävistä katsomoista. Joulukuussa 1945 valmistuikin Ilveksen vanhan Talouskoulun kentän kupeeseen Koulukadulle uusi kenttä, johon saatiin täysikorkea kaukalo ja 4 500 hengen katsomo.
August Saaristo
Ura
Kyllästyttyään riitoihin työläisten kanssa temperamenttinen ja patruunahenkinen Saaristo myi yrityksensä vuonna 1916 vasta 44-vuotiaana.
Tampereen Ilveksen historia (jääkiekko)
Koulukadulle
Mestaruuksia ratkaisi Ilvekselle erityisesti H-ketjuksi kutsuttu hyökkäyskolmikko Havulinna–Honkavaara–Huhti; myöhemmin Kalle Havulinnan korvasi ketjussa Yrjö Hakala, mutta nimi säilyi. Menestyksen taustasyinä on katsottu olleen vahvan juniorityön ja Risto Lindroosin osaavan valmennuksen. Ilves hankki valmennusapua myös Ruotsista: Kurre Karlberg IK Götan joukkueesta vieraili Tampereella konsultoimassa.
Ilveksen junioritoiminta käynnistyi toden teolla viimeisenä sotavuonna, ja vuonna 1945 ensimmäistä kertaa ratkaistun nuorten Suomen-mestaruuden Ilves voitti ylivoimaisesti maalierolla 23–1.
Ilveksen historialle omintakeista on sen lukuisa tataariyhteisöön kuuluneiden pelaajien määrä 1900-luvulla. Ilveksen riveissä tataarit saavuttivat yhteensä 18 SM-kultamitalia. Näistä menestyksekkäimpiä ovat Lotfi Nasib ja Räshid Hakimsan.
Vauhtia Suomen sarjasta
thumb|left|upright|Teppo Rastio ottelussa HJK:ta vastaan 1958. Kausiksi 1952–1953 ja 1953–1954 moni vanha pelaaja lopetti, mistä syystä sarjasijoitus laski kausi kaudelta ja lopulta heikentynyt Ilves putosi 1954 ensimmäisen ja toistaiseksi viimeisen kerran Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, silloiseen Suomen sarjaan. Tämä oli tuohon aikaan normaalia seuratoiminnan aaltoliikettä; amatöörijoukkuetta ei helposti voitu vahvistaa ulkopuolisin hankinnoin kuten nykypäivän ammattilaisurheilussa vastaavassa tilanteessa tehdään.
Vierailu Suomen sarjassa jäi yhden kauden mittaiseksi. Nuoret pelaajat kasvoivat nopeasti vastuunkantajiksi, eikä Ilves hävinnyt sarjassa yhtään ottelua. Suomen sarjan lisäksi Ilves osallistui kaudella 1954–1955 myös ensimmäistä kertaa järjestettyyn Suomen cupiin, jossa joukkue selvisi loppuotteluun. Cup-mestaruuden vei kuitenkin TPS.
Koulukadun kentälle saatiin maan ensimmäinen tekojää 1956. Tällä on sanottu olleen ratkaiseva merkitys koko Suomen jääkiekkoilun ammattilaistumiselle, kun peli- ja harjoittelumahdollisuudet lisääntyivät kauden pidetessä ja jäävarmuuden parantuessa.
Vuonna 1957 Ilves nousi jälleen mestariksi ja pysyi huipulla pitkään: 19 kautta vuosina 1957–1975 tuottivat kuusi mestaruutta, neljä hopeaa ja viisi pronssia; vain kolmesti Ilves jäi vaille mitalia. Suomen Cupista tuli samana aikana kaksi voittoa ja yksi hopeatila. Joukkuetta kannatteli yhä vahva juniorityö. Raimo Kilpiö, Erkki Koiso ja Juhani Lahtinen sekä myöhemmin Lasse Oksanen, Reijo Hakanen, Jorma Peltonen ja Jarmo Wasama nousivat maineeseen.
Kaudella 1966–1967 Ilves selviytyi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena Euroopan cupin loppuotteluun, jossa tšekkoslovakialainen ZKL Brno oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 2–0.
Hakametsään ja kohti ammattilaisuutta
thumb|Hakametsän jäähalli Vuonna 1965 Ilves siirtyi Kooveen ja Tapparan tavoin uuteen Hakametsän jäähalliin. Halliin siirtymisestä oli seuralle ennen kaikkea taloudellista etua: pelaajia eivät ulkojääolosuhteet juuri haitanneet mutta katsojia kylläkin, ja huonolla säällä yleisömäärät jäivät vähäisiksi. Esimerkkinä tästä kaudella 1961–1962 Ilveksen kotiotteluiden yhteenlaskettu katsojamäärä oli 31 000 mutta seuraavalla kaudella vain 19 000, vaikka joukkue sijoittui pronssille.
Vuonna 1961 Ilves palkkasi ensimmäisenä palloiluseurana Suomessa päätoimisen managerin, Seppo Helteen, joka toimi myös joukkueen valmentajana. Helle halusi uudistaa seuran ilmeen, missä yhteydessä otettiin vuonna 1962 käyttöön uusi merkki, Rauno Bromsin suunnittelema Ilves-pää.
Päätoimisen managerin lisäksi myös pelaajille alettiin maksaa korvauksia ja kannustuspalkkioita. Summat olivat kuitenkin vielä kaukana ammattilaisuudesta: voitosta maksettu 2 000 markkaa vastasi vuoden 2006 rahassa noin neljää euroa. Vastaavasti varainhankintaa tehostettiin. Yleisömäärät moninkertaistuivat jäähalliin siirtymisen myötä, ja mainoksia ilmestyi niin peliasuihin, kaukalon laitoihin kuin kenttäkuulutuksiin jo 1960-luvun alussa.
Alamäkeä 1970-luvulla
Kanadalaisen pelaajavalmentajan Len Lunden johdolla Ilves saavutti 1972 15. mestaruutensa. Ilves pysyi SM-sarjan kärkikamppailuissa tämän jälkeen vielä kolme kautta, mutta vuoden 1975 pronssi jäi viimeiseksi mitaliksi pitkään aikaan.
1970-luvun alussa otettiin ensi askel Ilveksen toiminnan yhtiöittämistä kohti, kun Ilves-Markkinointi Oy otti haltuunsa jääkiekkotoiminnan taloudellisen puolen. Urheilutoiminnasta vastasi yhä Ilves ry.
Ilveksen kuten muidenkin SM-liigaseurojen taloustilanne heikkeni vähitellen kun, toimitusjohtaja Risto Hannulan sanoin, ”pelaajat ymmärsivät bisneksen nopeammin kuin seurat” ; seurojen johtajat olivat urheilu-, eivät talousihmisiä ja antoivat helposti periksi pelaajien vaatimuksille. Ilveksen joukkuetta ja taloutta rakennettiin lyhytjänteisesti, pelillistä menestystä ei tullut ja velkataakka kasvoi.
Kooveella 1970-luvun loppu sujui vielä Ilvestäkin huonommin, ja seurat päätyivät vuosikymmenen vaihteessa yhteistyöhön. Sopimuksen perusteella SM-liigasta pudonnut Koovee keskittyi kasvattajaseuran rooliin alemmilla sarjatasoilla, ja edustusjoukkueen parhaimmisto siirtyi Ilvekseen. Näiden pelaajien joukossa oli mm. Risto Jalo. Samaan aikaan Ilveksen edustusjoukkueen ja A-nuorten toiminta eriytettiin emoseurasta omaksi yhdistyksekseen, Liiga-Ilves ry:ksi.
Paluu mitaleille
1980-luvun alussa Ilveksen edustusjoukkueeseen nousi uusi sukupolvi, joka johdatti joukkueen ensin pronssille 1983 ja kaksi vuotta myöhemmin mestariksi. Näihin pelaajiin kuuluivat Risto Jalon lisäksi Raimo Summanen, Raimo Helminen, Mikko Mäkelä, Ville Siren ja Jukka Tammi. Vuoden 1985 voittoisa joukkue kuitenkin hajosi pahoin neljän pelaajan siirtyessä NHL:ään.
Vuosikymmenen lopulla Ilves nousi uudelleen huipulle nuoren valmentajansa Sakari Pietilän opein. Joukkue voitti 1988 runkosarjan, mutta hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Rauman Lukolle. Seuraavan vuonna Ilves oli runkosarjan toinen ja lopulta pronssilla. Keväällä 1990 päästiin loppuotteluun, mutta TPS oli parempi otteluvoitoin 4–2.
Sekavuutta ja talousongelmia
1990-luku oli Ilvekselle sekavaa aikaa. Kaudeksi 1991–1992 koottiin kallis joukkue, johon haalittiin takaisin 1980-luvun tähtiä. Menestystä ei kuitenkaan tullut: Ilves oli yhdeksäs. Seuraavalla kaudella pelillinen ilme oli positiivisempi, mutta talousvaikeudet kärjistyivät konkurssin uhkaan asti.
Ilveksen johtoryhmä valmisteli tilanteen pelastamiseksi osakeantia, kun Mikko Mäkelä ja Vincent Manngard tarjoutuivat ottamaan Ilveksen hallintaansa. Pitkien neuvottelujen jälkeen näin tapahtuikin. Pelaajauraansa jatkanut Mäkelä halusi kuitenkin pysytellä kulissien takana, mikä aiheutti hämmennystä ja epäluuloa.
A-juniorit voittivat vuosina 1991–1995 kolme kultaa ja kaksi hopeaa, mutta edustusjoukkue selviytyi hädin tuskin pudotuspeleihin ja joutui vuonna 1995 karsimaan liigapaikastaan Savonlinnan Pallokerhon ja Saimaan Pallon kanssa.
Karsintakauden jälkeen Ilveksen päävalmentajaksi tuli Vladimir Jursinov nuorempi. Lupaavat nuoret, kuten Vesa Toskala, Sami Ahlberg ja Juha Hautamaa olivat valmiit isompaan rooliin liigajoukkueessa ja Raimo Helminen palasi viimein Tampereelle. Uusi toimitusjohtaja Jussi Toikka kasvatti voimakkaasti Ilveksen budjettia, ja joukkue nousikin parissa vuodessa liigan pohjalta loppuotteluihin. Mestaruutta ei kuitenkaan tullut, sillä 1998 HIFK oli liian vahva ja vuotta myöhemmin joukkue putosi puolivälierissä HPK:lle.
Vuoden 1999 keväällä kävi ilmi, että Ilveksen edellisten vuosien nousu oli rakennettu tyhjän päälle. Konkurssi oli jälleen edessä. Tälläkin kertaa vararikko kuitenkin vältettiin pelaajakauppojen, palkkaleikkausten ja Vincent Manngardilta saadun lisärahoituksen ansiosta. Manngard luopui omistuksestaan vuonna 2017.
Talous vakautuu, menestys jää
thumb|Ilves–Blues helmikuussa 2008 Vuonna 2000 Ilveksen liigajoukkueen toiminta yhtiöitettiin Ilves-Hockey Oy:ksi. Tämä vakautti osaltaan organisaation taloutta. Manngardin lisäksi merkittäviksi omistajiksi tulivat Jyrki Lumme sekä Gateway Finland Oy. Seuraavana vuonna Ilves voitti toistaiseksi viimeisimmän mitalinsa, kun Heikki Mälkiän valmentama joukkue saavutti pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin koettiin aaltoliikkeen toinen ääripää: Ilves oli 13 joukkueen liigan viimeinen. Sarja oli kuitenkin suljettu, joten Ilves ei voinut pudota liigasta.
Vuoden 2003 jälkeen Ilves on pelannut keskinkertaisia kausia: 2004–2008 joukkue selvisi joka vuosi puolivälieriin mutta ei niitä pidemmälle. Värikkäin kausi oli 2004–2005, jolloin NHL:n työsulun vuoksi Ilveksessä kiekkoillut Patrik Štefan muodosti Hannes Hyvösen ja Steve Kariyan kanssa yhden liigan tehokkaimmista ketjuista, jota vielä täydensi puolustaja Cory Murphy. Väriä lisäsivät valmentajaongelmat: Václav Sýkora erosi henkilökohtaisista syistä marraskuussa ja tilalle palkattu Curt Lindström joutui puolivälierien alla Ruotsin poliisin kuulusteluihin epäiltynä talousrikoksista.
Ilves pelaa historiansa pisintä jaksoa ilman mestaruutta. Kaudella 2011–2012 Ilveksen päävalmentajaksi nousi entinen Ilves-pelaaja Raimo Helminen. Tammikuussa 2013 hänet kuitenkin irtisanottiin ja päävalmentajaksi nousi Tuomas Tuokkola. Tuokkola erotettiin Ilveksen valmentajan paikalta 12. tammikuuta 2016.
Lakeuden Risti
thumb|Kirkko lähempää. Lakeuden Risti (myös Lakeuden risti) on vuosina 1957–1959 rakennettu ja vuonna 1960 käyttöön vihitty kirkkorakennus Seinäjoella. Kirkon suunnitteli akateemikko Alvar Aalto. Kirkko sijaitsee Aalto-keskuksessa kaupungintalon ja kirjaston välittömässä läheisyydessä. Erityisen tunnetuksi kirkon on tehnyt sen 65 m korkea kellotorni, josta näkyy lähes koko Seinäjoen kaupunki. Se onkin turistien suosima matkailukohde. Lakeuden Risti on museoviraston suojelema, kuten koko muukin Aalto-keskus.
Tausta
Uuden kirkon rakentaminen Seinäjoelle tuli ajankohtaiseksi, kun asemanseudulle syntynyt kauppala muodostui seurakunnan keskukseksi ja seurakuntataloa suunniteltiin. Törnävän kirkko jäi maalaiskunnan puolelle eikä kauppalalla ollut omaa kirkkoa. Asia korjattiin hankkimalla rukoushuone, jonka sali vihittiin kirkoksi. Tila oli kuitenkin kovin pieni, joten kirkkovaltuusto teki 1943 periaatepäätöksen tonttien hankkimisesta uutta kirkkoa varten. Koska seurakunnan taloudellinen tilanne oli heikko, rakennushanke eteni hitaasti.
Vuonna 1943 kirkkovaltuusto periaatepäätöksen tonttien hankkimisesta uutta kirkkoa varten. Jo ennen tätä kirkkoneuvostossa ja -valtuustossa oli epävirallisesti keskusteltu asiasta. 1920-luvulla kirkolle aiottu tontti oli annettu lääninsairaalaa varten. Uuteen asemakaavaan kirkon paikaksi varattu tontti oli vielä tuolloin aukealla Larvalan pellolla. Maat tulivat kauppalan omistukseen, kun Marttilan uuden koulun tontti oli jäänyt erottamatta Larvalan talosta, jolta tontti oli ostettu. Larvala teki sittemmin takausten johdosta vararikon ja kaupunki osti Larvalan talon asian järjestelemiseksi.
Vuonna 1944 kirkonkokous hyväksyi suunnitellun uuden kirkon tonttien oston. Vuonna 1949 tehtiin päätös 1 miljoonan markan varaamisesta uuden kirkon rakennusrahastoon. 17. toukokuuta 1950 kirkkovaltuusto asetti kirkonrakennustoimikunnan. Toimikunta pohti kirkon paikaksi myös Linnanmännikköä. Äänestyksen jälkeen paikaksi valikoitui kuitenkin jo ostettu tonttialue.
Suunnittelu
Kirkonrakentamistoimikunta päätti julistaa kirkon suunnittelusta yleisen kilpailun. Kilpailulautakuntaan kuuluivat rakennustoimikunnasta Reino Ala-Kulju, Israel Yritys, Oskari Herttua ja I. V. Ahonen. Arkkitehtiliiton puolesta lautakuntaan osallistuivat yliarkkitehti Martti Välikangas ja arkkitehti Viljo Rewell.
Vaikka kilpailutoimikunta suositteli yksimielisesti Aallon ehdotusta uudeksi kirkoksi, rakennustyöt viivästyivät. Suurimpana syynä olivat rakentamisen aiheuttamat taloudelliset rasitukset. Aalto oli ehdottanut suunnitelmassaan kirkkoa päällystettäväksi hiotulla mustalla graniitilla, mikä olisi kuitenkin aiheuttanut liian suuria kustannuksia. Suunnitelmasta jouduttiin osin luopumaan.
Rakentaminen
Kirkkovaltuusto hyväksyi uusitun ehdotuksen, jonka mukaan kirkon rakentaminen aloitettaisiin vuonna 1957. Seuraavana vuonna vasta perustetun Lapuan hiippakunnan tuomiokapituli hyväksyi piirustukset, vaikka se pitikin kirkkoa liian suurena ja epäili kauppalan kykyä rakentaa kirkkoa. Rakennustyö annettiin tarjouskilpailun jälkeen paikalliselle rakennusliikkeelle, joka aloitti työt 25. toukokuuta 1957. Harjannostajaisia vietettiin tammikuussa 1958. Taloudellinen tilanne oli edelleen huono, ja näytti siltä, että kellotornin rakentamisesta oli luovuttava. Keräysten ja lahjoitusten ansiosta rakentamista saatettiin kuitenkin jatkaa, ja kellotorni valmistui syksyllä 1958. Seuraavana kesänä kirkon annettiin kuivua kunnolla, minkä jälkeen kirkkoon asennettiin muun muassa urut ja penkit. Käyttöön Lakeuden Risti vihittiin 10. huhtikuuta 1960, samana vuonna kun Seinäjoen kauppala muutettiin kaupungiksi.
Kirkon yleiskuva
thumb|Kirkko sisältä alttarin suuntaan. thumb|Kirkko sisältä urkuparven suuntaan. Kirkon seinäpinta on muurattu tiilestä, ja se on slammattu valkoiseksi. Seinien alaosa on päällystetty hiotulla mustalla graniitilla kuten myös toimituskappelin seinät. Kirkon katto on kuparia. Varsinaisen kirkko-osan tilavuus on 17 000 m³. Lattiapinta-alaa koko kirkkorakennuksessa on yli 1 600 m².
Lakeuden Ristin kirkkosali on muodoltaan katedraalikirkko. Salissa on 1 200 istumapaikkaa. Lisäksi urkuparvella on 24 paikkaa. Sali on 47 m pitkä, ja sen lattia kohoaa, niin että salin takaosa on 60 cm etuosaa korkeammalla.
Sisustus
Kirkon sisustus on kauttaaltaan Alvar Aallon suunnittelema. Penkkejä kirkossa on 82, ja ne on tehty punahongasta. Penkit on käsitelty vahalla, jotta penkkien puuaines säilyttäisi aidon värinsä. Yli puolet penkeistä hankittiin lahjoitusvaroin. Lakeuden Ristin kattokruunut ovat tompakkia, ja ne on valmistanut pääosin käsityönä Valaistustyö Viljo Hirvonen.
Kirkon urut ovat Kangasalan urkutehtaan valmistamat ja vuodelta 1960. Urkujen koneisto on sähköpneumaattinen. Urkuihin kuuluu 53 itsenäistä äänikertaa ja kellot. Soittopöydässä on neljä sormiota ja jalkio. Julkisivu on Aallon käsialaa. Urkujen rakenne on siinä mielessä erikoinen, että suurin osa pilleistä on urkuparvella avoimessa tilassa ilman ympäröivää urkujulkisivurakennetta.
Kuoriosan lattia, saarnatuoli, alttaripöytä sekä piispanpenkit ovat italialaisesta Blanc Clair -marmorista. Piispanpenkkien siivekkeet ja polvistumispenkit on tehty valkopyökistä, ja niiden pehmusteet ovat mustaa nahkaa.
Alttarivaatteita – alttarin esivaate, alttariliina ja kirjatelineen liina sekä saarnatuolin kirjateline – on viisi eri liturgista väriä. Myös ne ovat Aallon suunnittelemia. Alttarivaatteet on valmistanut helsinkiläinen Käsityönystävät Oy. Poikkeuksen tästä tekee saarnatuolin kirjatelineen liina, jonka on tehnyt taiteilija Ellen Alakanto.
Kellotorni
thumb|Lakeuden Ristin tornin juurella on Alvar Aallon veistos, joka kuvaa lähdettä. Varsinaisen kirkkorakennuksen pohjoispuolella oleva kellotorni on 65,2 m korkea. Tornissa on näköalatasanne, ja sinne pääsee hissillä tai rappusia pitkin, joissa 276 askelmaa ja välillä on 16 lepotasannetta. Kirkonkellot, joita on kolme kappaletta, on valanut länsisaksalainen Gebrüder Rinckerin kellovalimo. Niiden painot ovat 1 828 kg, 1 191 kg ja 841 kg. Isoimmassa kellossa on teksti "GLORIA IN EXCELSIS DEO", keskimmäisessä "SE ON TÄYTETTY" ja pienimmässä "KIITÄ HERRAA, MINUN SIELUNI". Aikakellon on lahjoittanut Seinäjoen kauppala. Tornin jokaisella sivulla on kellotaulut. Kellotornin juurella oleva veistos, joka kuvaa pulppuavaa lähdettä, paljastettiin Seinäjoen seurakunnan 100-vuotisjuhlien yhteydessä 1963. Se on hankittu lahjoitusvaroin, ja sen suunnitteli Alvar Aalto.
Kirkon ympäristö
Kirkkokadun ja Koulukadun kulmauksessa sijaitsevan Lakeuden Ristin länsipuolelle rakennettiin 1965–1966 seurakuntakeskus, jota on toisinaan kutsuttu sosiaalikirkoksi. Keskuksen ja kirkkorakennuksen välissä on kirkkopiha, joka on suunniteltu niin, että siinä voidaan järjestää ulkoilmatilaisuuksia. Keskuksen seurakuntaosaan kuuluvat seurakuntasali ja sen eteistilat, kerho- ja kirjastotilat sekä toisessa kerroksessa olevat pyhäkoululuokat ja musiikkisali. Kellarikerroksessa sijaitsevat askartelu-, nuoriso-, liikunta- ja partiotilat. Kirkkoherranvirasto, taloustoimisto ja kokoustilat ovat rakennuksen länsisiivessä.
Kirkkorakennuksen itäpuolella on Pajuluomaan rajoittuva Kirkkopuisto, jossa on Terho Sakin muovaama karjalaisten evakkojen kunniaksi pystytetty patsas Heimotulet.
Italia yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 2008
Italian joukkue Valencian sisäratojen MM-kisoihin 2008 julkistettiin 27. helmikuuta 2008.
Kultamitalivaimo
Kultamitalivaimo on vuonna 1947 valmistunut Edvin Laineen ohjaama elokuva.
Tuotanto
Elokuvan ensi-ilta oli 27. kesäkuuta 1947 viidessä helsinkiläisessä elokuvateatterissa.
Elokuvan pääosaa esittänyt Tapio Rautavaara voitti seuraavana vuonna pidetyissä Lontoon olympiakisoissa kultaa keihäänheitossa. Tästä hänen vastanäyttelijänsä Ritva Arvelo sai Rautavaaran kertoman mukaan aiheen lähettää onnittelusähke Lontooseen allekirjoituksella Kultamitalivaimosi.
Vastaanotto
Kritiikeissä elokuvaan suhtauduttiin ymmärtäväisesti, mutta todettiin, että taiteellisia ansioita siitä on turha etsiä.
Patrice Estanguet
Patrice Estanguet (s. 19. huhtikuuta 1973) on ranskalainen koskipujottelija. Hän on saavuttanut urallaan olympiapronssin C-1 sarjasta Atlantassa 1996 ja MM-pronssia C-1 sarjasta Bourg-Saint-Mauricesta 2002. Hänen pikkuveljensä Tony on voittanut C-1 sarjasta kaksi olympiakultaa Sydneystä 2000 ja Ateenasta 2004.
Christopher Kakooza
Christopher Kakooza (s. 15. marraskuuta 1952) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Kampalan arkkihiippakuntaan Emmanuel Kiwanuka Nsubuga 3. kesäkuuta 1983. Hän sai 2. tammikuuta 1999 nimityksen Kampalan vihkipiispaksi ja Casae in Numidian titulaaripiispaksi. Hänet konsekroi John Baptist Kaggwan ja Matthias Ssekamaanyan avustama Emmanuel Wamala 17. huhtikuuta.
Nanna Häll
Nanna Häll (s. 12. helmikuuta 1894 Tornio - 24. huhtikuuta 1977 Espoo) oli sairaanhoitaja, joka toimi Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltohoitajana, Lastenlinnan johtajattarena ja Lastenklinikan ylihoitajana. Hän toimi myös aktiivisesti Suomen Sairaanhoitajatarliitossa sen perustamisesta 1925 lähtien.
Hällin vanhemmat olivat kaupunginkasööri Henrik Häll ja Rosa Aurora Liljeqvist. Hän oli 15-lapsisen perheen kolmanneksi nuorin. Häll valmistui sairaanhoitajaksi Helsingin yleisen sairaalan kurssilta 1919 ja täydensi sitten tietojaan Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltosisar- (1921), kouluhoitaja- (1923) ja terveyssisarkursseilla (1930), samoin kuin tekemällä opintomatkoja Eurooppaan.
Mannerheimin lastensuojeluliiton huoltohoitajana Lastensairaalan poliklinikalla Häll työskenteli vuodesta 1921 tohtori Sven Donnerin kanssa. Hän toimi myös lastenhuoltomuseon eli kiertävän lastenhuoltonäyttelyn johtajattarena, joka perustettiin Arvo Ylpön Saksasta saamien vaikutteiden pohjalta. Museomatkojen ohella Häll ohjasi äitejä ja myöhemmin Lastenlinnan opiskelijoita lastenhuoltotyössä. Lastenlinnassa hän toimi 1922-1926, kaksi viimeistä vuotta sen johtajattarena. Tämän jälkeen hän työskenteli Lastensairaalassa.
Vuodesta 1946 alkaen Häll työskenteli Lastenklinikalla, jonka suunnitteluun, rakentamiseen ja käyttöön ottoon hän osallistui tiiviisti. Hän muun muassa suunnitteli yksityiskohtaisesti potilashuoneet varusteineen. Ylihoitajan tehtävässään hän oli Arvo Ylpön läheinen työtoveri, joka pyrki edistämään hoitotyön ohella sairaalassa annettavaa opetusta. Hänen vaikutuksestaan Lastenklinikalle perustettiin muun muassa erityinen opetushoitajan tehtävä. Eläkkeelle Lastenklinikalta Häll jäi 1956. Lestadiolaisen perhetaustan omaavan Hällin omaksuma ja noudattama elämänkatsomus oli teosofia.
Sanna Syri
Ura
Syri valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) teknillisen fysiikan alalta diplomi-insinööriksi (1994) ja tekniikan tohtoriksi (2001). Artikkeliväitöskirjassaan (2001) Syri tarkasteli nimensä perusteella ilmansaasteiden ja energiantuotannon yhteyttä sekä mallinsi keinoja päästöjen vähentämiseksi. Työ oli otsikoitu Air pollutants and energy pathways : extending models for abatement strategies.
Syri työskenteli Suomen ympäristökeskuksen tutkijana (1994–1997), tutkijana Itävallan Laxenburgissa sijaitsevassa IIASA-tutkimuskeskuksessa (1,5 vuotta, 1998–1999) ja Suomen ympäristökeskuksen erikoistutkijana (1999–2002). Suomen ympäristökeskuksessa hän mallinsi happamoittavien ilmansaasteiden leviämistä ja ympäristövaikutusta. Tämän jälkeen hän toimi VTT Energian erikoistutkijana (2002–2004), VTT:n ryhmäpällikkönä (2004–2006) ja teknologiapäällikkönä (2007–2010). VTT:llä Syri työskenteli energiajärjestelmien, hiilidioksidipäästöjen ja sähkömarkkinoiden parissa. Aalto-yliopiston energiatalouden professori Syri on ollut vuodesta 2010.
Syri toimii energiansiirtoyhtiö Fingridin hallituksessa.
Syri on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Autotalo
pienoiskuva|Autotalokorttelin pohjoisosa. Vasemmalla [[Kampintorni, oikealla Pohjantalo.]] pienoiskuva|[[Fredrikinkatu Autotalon kohdalla. Oikealla Kampintorni ja Autotalo, vasemmalla Tennispalatsi.]]
R4: Ridge Racer Type 4
R4: Ridge Racer Type 4 on Namcon kehittämä arcadetyylinen ajopeli PlayStationille. Se on neljäs ja samalla viimeinen PlayStationille julkaistu Ridge Racer -pelisarjaan kuuluva peli. Se julkaistiin vuonna 1999.