cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arbent
Arbent on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 3610 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arbentin pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Margarita Maslennikova
Margarita Nikolajevna Maslennikova (2. marraskuuta 1928 Leningrad, Neuvostoliitto – 5. maaliskuuta 2021 Pietari, Venäjä) oli neuvostoliitolainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1950-luvulla. Hän voitti kultamitalin 3 × 5 kilometrin viestissä MM-kilpailuissa Falunissa 1954 ja sijoittui neljänneksi 10 km kilpailussa samoissa mestaruuskilpailuissa.
Great Falls
Great Falls voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kolumbianpöllönen
Kolumbianpöllönen (Megascops colombianus aiemmin Otus colombianus) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa.
Eli Yishai
thumb|Eli Yishai Eliyahu "Eli" Yishai (, s. 26. joulukuuta 1962 Israel ) on israelilainen poliitikko ja Shas-puolueen puheenjohtaja. Hän on varapääministeri ja kauppa-, teollisuus- ja työvoimaministeri Ehud Olmertin hallituksessa ja vuodesta 2009 sisäministeri Netanjahun hallituksessa.
Vuosina 1987–1988 Yishai oli Jerusalemin kaupunginvaltuutettu. Hänet oli knessetin jäsen 1996–2015.
Penelope
thumb|Penelopen patsas [[Vatikaanissa.]] Penelope on kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen vaimo ja Telemakhoksen äiti. Hänen isänsä oli Spartan Ikarios ja äiti nymfi Periboia.
Chris Wilson
Christopher John Wilson (1956 – 16. tammikuuta 2019 ) oli australialainen blues-muusikko. Hän soitti monilla festivaaleilla ympäri maailman. Hän myös soitti muun muassa Bob Dylanin ja Paul Kellyn kanssa. Tuoreempaa oli yhteistyö Jimmy Littlen kanssa, mikä tuotti vanhan afroamerikkalaisen työlaulun Cottonfields australialaisversion.
Video Olympics
Video Olympics on Atarin kehittämä ja julkaisema urheilupeli, joka julkaistiin Pohjois-Amerikassa syyskuussa Atari 2600:lle.
Obelix
Obelixin nimi viittaa tietynmallista kulmikasta pylvästä tarkoittavaan sanaan obeliski, ranskaksi obélisque. Nimi viittaa myös obeliski-nimiseen typografiseen merkkiin, joka on kuin pidempi versio asteriski-merkistä, jonka mukaan Asterix on vuorostaan nimetty. Sarjan muista hahmoista poiketen Asterixin ja Obelixin nimet ovat samat lähes kaikissa erikielisissä käännöksissä.
Video Olympics
Pelissä on kokoelmana maila ja pallo -tyylisiä pelejä, kuten Pong.
Peli on yksi Atari 2600:n julkaisupeleistä. Pelin on ohjelmoinut Joe Decuir.
Obelix
Obelix on ammatiltaan ”hiidenkivien” eli alkutekstissä menhir-kivien toimitusmies ja hänellä on kylän laidalla oma avolouhos. Todellisuudessa Ranskan menhir-megaliitit ovat peräisin tuhansia vuosia varhaisemmalta ajalta kuin mihin Asterix sijoittuu. Obelix rakastaa paistettua villisikaa ja yli-inhimillisten voimien ohella hänellä on lähes yli-inhimillinen ruokahalu. Hänen lempiharrastuksensa ovat villisikojen metsästys sekä roomalaisten löylyttäminen ja siinä ohessa näiden kypärien keräily. Obelix taistelee ja metsästää aina paljain käsin ilman aseita. Obelixin vakiohokema on ”Hulluja nuo roomalaiset”. Hän käyttää vastaavaa ”Hulluja nuo...” -lausahdusta kaikista vieraista kansoista aina kun ei ymmärrä näiden tapoja tai jonkun yksittäisen henkilön käytöstä.
Obelix pukeutuu aina sinivalkoraidallisiin housuihin ja kulkee ylävartalo paljaana. Hänen punaiset hiuksensa on letitetty ja lettien päässä on pienet rusetit. Asterix gallialaisessa Obelix käytti sarvikypärää, mutta myöhemmissä tarinoissa kypärän sarvet on typistetty. Ensimmäisen albumin alussa Obelix myös kantoi mukanaan sotakirvestä, joka kuitenkin jäi pian pois, koska Goscinny ja Uderzo halusivat hahmosta vähemmän sotaisalta vaikuttavan.
Obelixilla on lemmikkinä Idefix-koira, joka harrastaa luonnonsuojelua ja rakastaa puita. Se liittyi hänen seuraansa tarinassa Asterix lyö vetoa.
Obelix on paitsi kokonsa myös teräväpäisyytensä puolesta Asterixin vastakohta, sillä hän on hidasälyinen ja lapsellisen naiivi. Hän on kuitenkin pelastanut Asterixin monta kertaa heidän seikkailuissaan. Obelix on myös melko herkkä. Hän suuttuu, jos häntä sanotaan pulskaksi, paksukaiseksi tai lihavaksi. Omasta mielestään hän ei ole lihava, vaan ”hieman ylikehittynyt”.
Tarinassa Kuinka Obelix putosi pienenä tietäjän taikajuomapataan esitellään Obelixin vanhemmat, Obedalix ja Gelatine, jotka esiintyivät myöhemmin vielä kahdessa muussa tarinassa. Näiden tarinoiden mukaan Asterix ja Obelix ovat syntyneet samana päivänä. Obelixilla on pikkuserkku Amerix, joka esiintyy pelkästään albumissa Kultainen sirppi.
Melanie Lynskey
Melanie Jayne Lynskey (s. 16. toukokuuta 1977 New Plymouth) on uusi­seelantilainen näyttelijä, jonka ura alkoi Pauline Parkerin roolista Peter Jacksonin elo­kuvassa Taivaalliset olennot (1994). Lynskey muistetaan muun muassa Bethin roolista elo­kuvassa Detroit Rock City vuonna 1999 ja Rosen roolista tilanne­komedia­sarjassa Miehen puolikkaat vuosina 2003–2011. Vuonna 2008 hän esiintyi yhdys­valtalaisessa lännen­sarjassa Comanche Moon Pearl Colemanin roolissa.
Yksityiselämä
Lynskey avioitui Jimmi Simpsonin kanssa vuonna 2007. He erosivat vuonna 2014. Vuonna 2017 Lynskey kihlautui näyttelijä Jason Ritterin kanssa. Parin esikois­tytär syntyi joulu­kuussa 2018.
Dusty Brill
thumb|Dusty Brill Dusty Brill on ammattilaisrumpali, joka ennen soitti pop-rock-yhtye Good Charlottessa. Brill otettiin yhtyeeseen Aaron Escolopion seuraajaksi. Hänen oli tarkoitus viipyä yhtyeessä pidempäänkin, mutta päätti erota siitä syyskuussa 2001. Dusty Brillin muita yhtyeitä ovat olleet Jesus Eater, The Misery, Power on Hold, Choke 66, Smatch ja Kids on Coffee.
Julia Dolgorukova
Julia Vitalievna Dolgorukova on venäläinen taidemaalari ja vastaava jäsen kansainvälisessä nykytaiteen akatemiassa 2020.
Elämäkerta
Dolgorukova syntyi Moskovassa. Hän valmistui Moskovan taidekorkeakoulusta graafisena suunnittelijana ja osallistui kursseille Moskovan polygraafisessa instituutissa, opiskeli J. Bistin ja A. Cedricin luona. Vuonna 1990 hän osallistui luentoihin ja työpajoihin Michael Lesehriin Stuttgartin Kuvataideakatemiassa. Hänen teoksiaan ovat maalaustelineet, piirustukset ja teatterikoristeet sekä muoti ja sisustus.
Vuonna 1981 hänet hyväksyttiin Moskovan taiteilijaliiton nuoriso-osastoon, ja vuonna 1997 hänestä tuli Moskovan taiteilijaliiton jäsen. Vuodesta 1991 hän on Venäjän taiteilijoiden luovien liittojen jäsen. Vuodesta 1981 lähtien Julia on osallistunut yli 60 näyttelyyn. Näiden joukossa on nuorten Moskovan taiteilijoiden näyttelyitä MOSKh (Moskovan taiteilijaliitto), Neuvostoliiton taiteilijoiden näyttely, joka on omistettu maan rautateiden 150-vuotisjuhlille (Moskovassa ja Leningradissa ), kansalliset näyttelyt vuosina 1988, 1989 ja 1991 vuotta Moskovassa, näyttely "Art Myth - 93" Moskovassa "Manege", juhlavuoden näyttelyssä Gogol-bulevardilla vuonna 1995, joka on omistettu VDNH: n "mehiläishoidon" paviljongin maalauksenäyttelyn 20. vuosipäivälle Eduard Drobitskin kanssa, Oscar Rabin ja muut nonkonformistiset taiteilijat ja muut. Henkilökohtaiset näyttelyt Moskovassa (1986, 1993, 1995, 1999, 2000, 2004, 2005, 2006, 2008), Stuttgart (1990, 1991), Herrenberg (1992), Kaluga (1993), Tarusa (1994, 2001), Kostroma (1994), Marmaris (1999), Alexandrov (2002), Maloyaroslavets (2003), Sharm el-Sheikh e (2005), Mikkeli (Suomi , 2007), Alanya (Turkki , 2009), Pariisi (2010), Cannes (2010).
Julia Dolgorukova osallistui näyttelyihin kuuluisien taiteilijoiden kanssa: Ernst Neizvestny, Eduard Steinberg, Oleg Tselkov, Vladimir Nemukhin ja muut. Dolgorukova työskentelee maisema-, asetelma-, fantasia-aiheisella tavalla. Niistä toimii hän loi maalaus "Aamu Foros" (1981), "Aksinino. Kirkko" (1982), "Uusi alue. Triptyykki" (1983), sarjan maalauksia perustuu Bulgakovin romaanin "Saatana saapuu Moskovaan" "Margarita ja paholainen", "Berliozin hautajaiset", "Ha-Notsri ja Pilatus", "Margarita ja Woland", "Baletti Pontius Pilatuksen palatsissa " jne. (Taiteilijan luomat V. Geviksmanin oopperalle "The Mestari ja Margarita ", joka esiteltiin myöhemmin Bulgakovin talomuseon yksityisnäyttelynä" Sadovaya, 302-bis. " ," Purppuran sateen tanssi "(1997)," Asetelma päärynöillä "(2004), "Pas de Deux", " Giselle ", "Tulitanssi" (2009) ja muut. Moskovan teatterille Novaja Opera Julia Dolgorukova suunnitteli taiteilija D. Dikovin kanssa puvut ja maisemat oopperalle "O Mozart, Mozart!" (esitelty Kostroman osavaltion historiallisessa ja arkkitehtonisessa museoalueella "Milestones" -festivaalin yhteydessä vuonna 1994).
Dolgorukova teokset esitelty myös useiden tunnettujen museoista ja yksityiskokoelmista, joiden joukossa ovat: Kostroma State historiallinen ja arkkitehtoninen museo-Reserve, Kalugan Regional taidemuseo, museo Marina Tsvetajeva vuonna Alexandrov, museo Marina Tsvetajeva vuonna Bolshevo, Tarusa Tsvetajevs-museoperhe, Maximilian Voloshin -kokoelmamuseo (Koktebel), Anton Chekhov -museon museo (Jalta), Tarusa- museo ja Ullrich Springer -kokoelma (Stuttgart). Dolgorukova oli maalari ja suunnittelija useille televisio-ohjelmien aiheille ja artikkeleille venäläisissä ja ulkomaisissa julkaisuissa. Toukokuussa ja lokakuussa 2018 Dolgorukovasta tuli kansainvälisen kilpailun AEA -2018 (kevätkausi), (syksykausi) "Art. Excellence. Awards" (hopeamitali), AEA-2019 (kevätkausi) (kultamitali) voittaja, AEA-2020 (syksykausi) (kultamitali).
Akvavitix
Akvavitix on hahmo Asterix-sarjakuvassa, Asterixin kotikylän tietäjä eli druidi. Akvavitix on ainoa, joka osaa valmistaa yli-inhimilliset voimat antavaa taikajuomaa. Juoman tunnetuin osa-aines on misteli, joka pitää aina leikata kultaisella sirpillä. Koska juoma on ratkaiseva voima taistelussa roomalaisia vastaan, nämä ovat kerran (jos toisenkin, ehkä) napanneet tietäjän. Akvavitix osaa valmistaa myös eräitä muita ihmejuomia. Hän osallistuu säännöllisesti tietäjien kokoontumiseen Carnotumin metsässä (toisissa suomennoksissa Karnuuttien metsä) ja on useasti voittanut siellä parhaan tietäjän palkinnon.
Akvavitix on mukana jo sarjan ensimmäisessä albumissa Asterix gallialainen. Nimi Akvavitix perustuu luultavasti latinankieliseen ilmaisuun "aqua vitis" eli "voiman vesi".
Karvinen
thumb|400px|Karvisen ensimmäinen strippi (19. kesäkuuta 1978) Karvinen on Jim Davisin luoma strippisarjakuva, joka kertoo ruoasta ja nukkumisesta pitävästä Karvinen-kissasta, tämän isännästä Eskosta (Jonathan ”Jon” Q. Arbuckle) ja mukana asuvasta Osku (Odie) -koirasta. Alun perin sarjakuvaa julkaistiin paikallislehdissä Jon-nimisenä vuodesta 1976, ja kansallisessa syndikaattilevityksessä Karvinen ilmestyi ensimmäisen kerran 19. kesäkuuta 1978. Suomeksi Karvinen alkoi ilmestyä Helsingin Sanomissa sunnuntaisarjana vuonna 1981.
Vuonna 2004 ilmestyi Peter Hewittin ohjaama elokuva Karvinen, jossa animoitu Karvinen seikkailee elävien näyttelijöiden kanssa. Elokuvalle tehtiin myös jatko-osa Karvinen 2. Karvisen uusin elokuva Karvinen herää todellisuuteen tuli Yhdysvalloissa DVD:lle marraskuussa 2007.
Internetissä julkaistaan Garfield Minus Garfield (”Karvinen ilman Karvista”) -nimistä sarjakuvaa. Se käsittää alkuperäisiä Karvinen-sarjakuvastrippejä, joista Karvisen hahmo on poistettu digitaalisesti, jolloin yleensä Eskon yksinpuheluksi muodostuva keskustelu saa oudon tai absurdin muodon.
Elokuussa 2019 newyorkilainen ViacomCBS ilmoitti ostaneensa Karvisen oikeudet omistavan Paws, Inc.:n. Kauppaan sisältyivät oikeudet Karvinen-tuoteperheeseen (sarjakuvaan, oheistuotteisiin, animaatioihin). Jim Davis jatkaa yhä sarjakuvan tekijänä, ja uusi tuotannossa oleva Karvinen-animaatiosarja tullaan esittämään ViacomCBS:n omistamalla Nickelodeon-kanavalla.
Historia
Jim Davis, joka työskenteli avustajana Tom K. Ryanin Tumbleweeds-sarjakuvassa, loi vuonna 1973 strippisarjakuvan Gnorm Gnat, jota julkaistiin Indianan osavaltiossa Pendletonin kaupungin paikallislehdessä vuosina 1973–1975. Lopetettuaan Gnorm Gnatin Davis aloitti samassa lehdessä uuden sarjakuvan nimeltä Jon, joka ilmestyi tammikuusta 1976 helmikuuhun 1978. Jon oli Karvisen varhainen versio, jonka olemassaolo ei ollut yleisesti tunnettua ennen kuin vuonna 2019, kun YouTube-kanava Quinton Reviews sai haltuunsa digitaaliset skannaukset vanhoista stripeistä.
Davis lopetti Tumbleweedsin avustamisen vuonna 1978, ja alkoi kehittää omaa sarjakuvaansa pyrkien saamaan sen kansalliseen syndikaattilevitykseen. Strippi, joka oli saanut uuden nimen Garfield 1. syyskuuta 1977, hyväksyttiin United Feature Syndicaten levitykseen, ja se ilmestyi ensi kerran Yhdysvaltain laajuisesti 19. kesäkuuta 1978.
Suomeksi Karvinen alkoi ilmestyä ensimmäisenä Helsingin Sanomissa sunnuntaisarjana toukokuussa 1981. Sarjan suomentajana oli pitkään Eeva Lepistö. Suomessa ilmestyy nykyään myös Karvinen-sarjakuvalehti, jota kustantaa ja julkaisee Egmont Kustannus. Ensimmäisen kerran lehti ilmestyi vuonna 1984, jonka jälkeen se on ilmestynyt kerran kuukaudessa. Lehden rinnalla julkaistiin myös pokkareita. Ensimmäiset pokkarit julkaistiin Tähtipokkarit-sarjassa, mutta muutamien vuosien jälkeen se irrottautui omaksi sarjaksi. Kustannusyhtiö Otava julkaisi Karvis-kirjoja sekä Paksu-Karvinen-kirjakokoelmia 1980-luvun loppupuolelta lähtien. Ne kuitenkin erosivat lehdestä ja pokkareista hahmojen nimien takia. Lepistön jälkeen Karvinen-pokkareita on 2000-luvulla suomentanut Antti Marttinen.
Karvinen
thumb|Karvinen nykyään Karvinen on sarjakuvan nimikkohahmo, joka debytoi 19.6.1978. Karvinen on laiska, ylipainoinen ja sarkastinen oranssi Maine coon, jolla on mustat viirut. Karvinen rakastaa nukkumista ja syömistä, ja tämän lempiruokaa on lasagne, ja lempijuomaa vahva kahvi. Karvisen tapana on hotkia ruokansa heti sitä saatuaan, sekä nukkua punkassaan kokonaan peiton alla. Karvinen inhoaa tiettyjä ruokia, kuten mm. rusinoita sekä muita asioita kuten maanantaita, dieettejä, hämähäkkejä, vaakaa ja eläinlääkäriä.
Karvisen mielipuuhaa on pilailu toisten kustannuksella, kuten Eskon tai Oskun. Syvällä sisimmässään Karvinen rakastaa heitä molempia. Karvinen toisinaan myös kiusaa Nekkua, talon hiiriä ja hämähäkkejä.
Vaikka Karvinen on aina ollut ylipainoinen ja laiska, sen ulkonäkö on muuttunut huomattavasti ensiesiintymisestään tähän päivään. Sarjakuvan alkuaikoina Karvinen käveli neljällä jalalla, mutta uusissa sarjakuvissa se kävelee kahdella ollen myös pienempi ja hoikempi. Sarjan luojan Jim Davisin sanoin ensimmäinen Karvinen muistutti jopa jänistä.
Karvinen on nimetty Davisin isoisän James Garfield Davisin mukaan, joka puolestaan on nimetty Yhdysvaltain presidentin James Garfieldin mukaan. Hahmon suomenkielisen nimen keksi suomentaja Eeva Lepistö, jonka mukaan nimen oli tarkoitus kuulostaa miesmäiseltä ja viitata samalla karvaisuuteen.
Osku
thumb|Oskun ensiesiintyminen Osku on Eskon tyhmä koira, jolla on pitkä ja märkä kieli. Osku debytoi sarjakuvassa 8.8.1978. Oskun runsas kuolaneritys ja tyhmyys on useiden strippien pääaiheena. Oskusta on ilmennyt erikoisia faktoja kuten että tältä vei kolme vuotta oppia hengittämään, ja Oskun ÄO on niin pieni ettei sitä voi mitata, se pitää kaivaa esiin.
Uusimmissa sarjakuvissa Osku on esitetty viisaampana kuin aikaisemmin, joka viittaisi siihen että tämä teeskentelee tyhmää.
Karvinen on humoristisesti todennut, että Oskun äiti oli beagle ja isä tiiliskivi.
Esko
Esko (joskus myös Esko Unohtumaton, Esko Karvinen ja Esko Kilpinen) on Karvisen ja Oskun omalaatuinen omistaja. Esko debytoi sarjakuvassa 19.6.1978. Hänet on kuvattu "nössöksi", lapselliseksi ja hyväuskoiseksi aikuiseksi mieheksi. Hän on ammatiltaan sarjakuvataiteilija. Esko ei ole järin suosittu juuri kenenkään keskuudessa, ja varsinkin tämän treffit usein kariutuvat tavalla tai toisella. Kuitenkin Karvisen eläinlääkäri Liisa on suostunut tämän kanssa ulos, ja uusimmissa sarjakuvissa he ovat viettäneet enemmän aikaa yhdessä. Esko on välillä niin vihattu, että hän on saanut useaan otteeseen häätömääräyksiä mm. Mongoliaan ja jopa pois ”maapallolta”.
Esko viettää vapaa-aikaansa usein harrastuksiensa, tai lemmikkiensä kanssa. Eskon vaatevarastosta on vuosien mittaan löytynyt mitä kummallisimpia pukineita, joita hän on esitellyt mm. treffeillään (mm. järjestelty sukkalaatikko sekä mielikuvituksekkaat räjähtävät ja vettä ruiskivat kravatit).
Liisa Rohtovaara
Liisa (joissakin suomennoksissa Ana tai Lissu) on Karvisen eläinlääkäri ja Eskon yksi ihastuksen kohde. Usein Esko väittää, että on Karvisen eläinlääkäriaika, vaikka tosiasiassa hän yrittää saada Liisan kanssaan treffeille. Tämän vaiheen aikana Liisa on monituiset kerrat kieltäytynyt Eskon lähentelyistä ja pitänyt häntä vastenmielisenä. Vuosikymmenien yritys on kuitenkin palkittu ja uusimmissa stripeissä Esko ja Liisa seurustelevat käyden säännöllisesti ulkona syömässä.
Karvisen alter egot
Joskus, jos Karvinen on löytänyt jonkun kiinnostavan piirteen tai kiinnostavan esineen, hän keksii itselleen alter egon. Sarjakuvissa Karvisen alter egoja ovat olleet muun muassa:
Strippien luominen Jim Davisin sanoin
Jim Davis aloittaa stripin keksimällä vitsin. Yleensä hän katselee päässään elokuvaa Karvisesta ja kun tulee hauska kohtaus, Jim kelaa taaksepäin ja jakaa vitsin kolmeen ruutuun. Karvinen täytyy saada liikkumaan ja sanomaan kaikki kolmen ruudun ajaksi.
Kun Jim on tehnyt hahmotuksen, hän vie hahmotelman sinisen viivan piirtäjälle Eric Reavesille, joka tekee kokonaan uudelle paperille sininen viiva-sarjakuvan. Hän saa muuttaa hahmon muotoa tai asennetta, mutta ei liikaa, että tilannekomiikka säilyy. Tässä vaiheessa tekstit tehdään myös musteella. Karvinen-sarjakuvan teksti on sinällä erikoinen, että alkuperäisteksti tehdään käsin, eli siinä on kädellä teon tuntua. Jokainen E ei ole täysin samanlainen.
Kun sininen viiva on valmis, viedään sarjakuvatussaaja Larry ”Lars” Fentzille, joka piirtää kaikki viivat musteella puhtaaksi. Muste on nopeasti kuivuvaa, mutta joskus sitä saatetaan kiirehtiä liikaa.
Toiseksi viimeinen vaihe on värien lisäys, jotka lisää Mark Forbes. Karvinen-strippi skannataan tietokoneelle ja Karviselle annetaan värit Photoshop-ohjelmalla. Tämän jälkeen väritetty strippi skannataan ja tuodaan Jim Davisille signeerattavaksi.
Tämä koko työvaihe on nähtävissä Karvinen 2 ja Karvinen herää todellisuuteen-DVD:itten ekstroissa.
Teemat ja tapahtumapaikat
Pöytä on kaikista tunnetuin ja käytetyin tapahtumapaikka. Karvinen joko nojaa pöytää vasten, kävelee sillä, tönäisee Oskun pöydältä tai keskustelee Eskon kanssa.
Nojatuoli on myös yksi tapahtumapaikka. Karvinen istuu usein nojatuolissa ja katselee televisiota.
Piha on harvemmin käytetty tapahtumapaikka. Se nähdään esimerkiksi Karvisen kiipeillessä puihin.
Punkka eli sänky. Sängyssään Karvinen usein nukkuu, lepäilee tai halailee Nallea. Karvinen nukkuu paljon ja sänkyä nähdään siksi usein.
thumb|Yksi harvoista kolmiulotteisista näkökulmista Karvisesta aidalla. Aita on myös yksi tapahtumapaikka. Karvinen pitää useimmiten esitystään aidan harjalla ja joutuu esineillä heittelyn kohteeksi.
Luonto on useimmiten esillä silloin kun Karvinen, Esko ja Osku ovat telttailemassa.
Maatila on esillä silloin, kun Karvinen, Esko ja Osku menevät Eskon vanhempien luokse maalle.
Ranta on myös yksi yleinen tapahtumapaikka. Karvinen, Esko ja Osku käyvät usein rannalla. Esko yrittää aina iskeä rannalla olevia naisia, ja epäonnistuu siinä yleensä aina.
Lentokone on tapahtumapaikka, kun Esko, Osku ja Karvinen ovat menossa ulkomaille. Eskon, Oskun ja Karvisen yksi matkakohde oli Guano-Guanon saaret.
Eläinlääkärin vastaanotto on paikka, jossa Karvinen käy terveystarkistuksessa. Eläinlääkärinä toimii Liisa.
Irman Kuppila on tapahtumapaikka, jossa Esko ja Karvinen usein käyvät syömässä. Irma omistaa paikan ja johtaa paikkaa. Eräissä stripeissä Irman kuppilan kokkina esiintyy Toni, jota ei ole näytetty stripeissä.
Elokuvateatteri on paikka, jossa Esko, Osku ja Karvinen myös käyvät usein katsomassa elokuvia.
Ikkuna on harvemmin käytetty tapahtumapaikka. Se nähdään yleensä silloin, kun Karvinen purkaa tunteitaan tai kun Esko tervehtii naapureitaan.
Lattia: Karvinen oleskelee joskus lattiamatolla, jossa Osku alkaa melkein aina kiusata Karvista.
Jatkosarjat
Karvisen seikkailu yhdessä aiheessa voi kestää jopa viikon tai kauemmin. Tätä jaksoa kutsutaan jatkosarjaksi. Yleensä yhden viikon jatkosarjat loppuvat lauantain stripissä, mutta kauemmin lehdissä esiintyvät jatkosarjat esiintyvät jopa sunnuntaisarjoissa. Pisimmässä Karvisen jatkosarjassa Karvinen ja Osku karkaavat kotoa ja päätyvät sirkukseen. He kuitenkin karkaavat sieltäkin ja päätyvät lopuksi eläinkauppaan, josta Esko ”ostaa” heidät pois. Tämä jatkosarja kesti viisi viikkoa.
Karvista näytelleet
Lorenzo Music oli ensimmäinen henkilö, joka loi Karviselle äänen. Hän ääninäytteli hahmoa ensi kerran vuonna 1982 TV-spesiaalissa Täältä tulee Karvinen. Musicin kuoltua vuonna 2001 Karvisen ääneksi oli vaikea valita yhtä, sillä kaikki Karvisen fanit olivat tottuneet Musiciin, joten monet muut ääninäyttelijät olivat Karvisen äänenä eri medioissa.
Garfield Minus Garfield
Irlantilainen Dan Walsh alkoi helmikuussa 2008 julkaista nettisivullaan muokattuja versioita Davisin alkuperäisistä Karvisista nimellä Garfield Minus Garfield. Walsh poistaa stripeistä kuvankäsittelyohjelmistolla Karvisen hahmon. Tämä muutos antaa sarjakuvalle uuden ulottuvuuden nostaessaan päähahmoksi Eskon: vainoharhaisen, psykoottisen, yksinäisen antisankarin. Jim Davis on itse noteerannut Walshin työn ja kiitellyt sitä nokkelana tuotoksena. Davis on myös julkaissut Garfield Minus Garfield -kirjan, jossa vierekkäin esitellään sekä alkuperäinen strippi että versio, josta Karvinen on poistettu.
Aaron Escolopio
Aaron Escolopio on rumpali, joka soitti ennen Good Charlotte -yhtyeessä. Hän jätti sen liittyäkseen veljensä yhtyeeseen, Wakefieldiin. Hän oli Good Charlottessa 5 vuotta, mutta erosi tästä hieman ennen kuin se teki toisen albuminsa nimeltä The Young and the Hopeless.
Imants Kalniņš
thumb|Imants Kalniņš Imants Kalniņš (s. 26. toukokuuta 1941 Riika) on latvialainen säveltäjä ja nationalistisen Isänmaan ja vapauden puolesta -puolueen parlamentaarikko.
Kalniņš opiskeli taidemusiikkia, ja hänen tuotantoonsa tällä alalla kuuluu mm. kuusi sinfoniaa, kuoromusiikkia, oopperoita sekä elokuva- ja teatterimusiikkia. Hänet tunnetaan kuitenkin myös rock-lauluntekijänä; hän johti 1960-luvulla latvialaista 2xBBM-yhtyettä.
Kalniņšin rocklaulujen esittäjinä ovat tulleet tunnetuiksi yhtyeet Menuets ja Pērkons, ja hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä muusikko Ainars Mielavsin kanssa. Hän perusti myöhemmällä urallaan myös oman Turaidas Roze -yhtyeensä. Rockin ja taidemusiikin vaikutteita yhdistellään rockoopperassa Ei, jūs tur! sekä rockoratoriossa Kā jūra, kā zeme, kā debess.
Kalniņš osallistui 1980–1990-lukujen vaihteessa aktiivisesti Tautas Fronte -liikkeeseen, jonka toiminta oli tärkeä tekijä Latvian irtautumisessa Neuvostoliitosta.
Roberto Arlt
Arlt syntyi Buenos Airesissa, jossa hän myös kuoli sairauskohtaukseen vain 42 vuoden ikäisenä.
Lyhyestä elämästään huolimatta Arlt jätti jälkeensä huomattavan kirjallisen tuotannon; romaaneista tunnetuimpia ovat El juguete rabioso (1926), Los siete locos (1929) ja Los lanzallamas (1931).
Nimh
NIMH voi tarkoittaa seuraavaa:
Kaliumasetaatti
Kaliumasetaatin kemiallinen kaava on C2H3KO2 ja rakennekaava CH3COOK. Se on etikkahapon (CH3COOH) kaliumsuola. Kaliumasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista, hiutaleista tai kiteistä jauhetta.
Kaliumasetaattia käytetään muun muassa lentokenttien liukkaudentorjunnassa kuuran ja ohuen jään poistoon. Elintarvikkeissa kaliumasetaattia käytetään lähinnä säilöntäaineena. Sen E-koodi on E261. Muita käyttökohteita ovat asetonin ja kristallilasin valmistus, veden poistaminen prosesseista, ja yleisenä reagenssina laboratorioissa.
Trikloorietanoli
Trikloorietanoli (C2H3Cl3O) on etanolin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Lisäksi se on vaikuttava metaboliitti useissa klooratuissa sedatiivisissa ja anestesia-aineissa.
Transdev
Transdev on monikansallinen joukkoliikenneyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Pariisissa, Ranskassa. Veolia Transdev muodostui vuonna 2011, kun ranskalaisen pörssiyhtiö Veolia Environnementin omistama Veolia Transport ja Transdev fuusioituivat Veolia Transdeviksi. Transdev on valtiollisen Caisse des Dépôts et Consignationsin ja saksalaisen Rethmann Groupin yhteisyritys. Maaliskuussa 2013 yhtiön nimi lyheni muotoon Transdev. Veolia Environnement myi osuutensa Rethmann Groupille vuonna 2019.
Trikloorietanoli
Valmistus ja käyttö
Trikloorietanolia voidaan valmistaa pelkistämällä sen estereitä, trikloorietikkahappoa tai triklooriasetyylikloridia litiumalumiinihydridin avulla. Toinen valmistustapa on kloraalihydraatin pelkistys boraanin ja ammoniakin additiotuotteen avulla.
Trikloorietanolia muodostuu ihmiselimistössä muun muassa kloraalihydraatista, trikloorieteenistä, kloretaatista ja triklofoosista. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä sen esterien ja amidien valmistamiseen sekä fosforihappojohdannaisten ryhmien suojaamiseen valmistettaessa fosfaattiestereitä, joiden orgaaniset ryhmät ovat keskenään erilaisia. Tämä on erityisen käytettyä syntetisoitaessa nukleotidejä.
Transdev
Vuonna 2015 Transdevin liikevaihto oli 6,6 miljardia euroa ja nettovoitto 82 miljoonaa euroa. Konserniyhtiön palveluksessa oli kaikkiaan 83 000 työntekijää. Yhtiö toimi 19 maassa. Käytössä oli 43 000 kulkuneuvoa ja lisäksi yhtiön operoitavana oli 22 raideverkkoa. Yhtiön liikennevälineillä tehtiin vuodessa 3,5 miljardia matkaa (kuljetetut matkustajat 2015).
Transdevilla on Euroopassa liiketoimintaa Ruotsissa, Tšekissä, Saksassa, Alankomaissa, Ranskassa, Espanjassa, Isossa-Britanniassa, Irlannissa, sekä muualla maailmassa muun muassa Australiassa, Yhdysvalloissa, Kolumbiassa ja Uudessa Kaledoniassa. Chilessä ja Argentiinassa Transdev toimii nimellä Redbus. Yhtiö liikennöi linja-autojen lisäksi muun muassa junia, metroja, pikaraitiotievaunuja, monoraileja ja laivoja.
Suomessa
Vuoden 2019 loppuun asti Transdevilla oli toimintaa myös Suomessa. Suurin osa Transdevin liikenteestä koostui pääkaupunkiseudun kaupunki- ja seutubussilinjoista.
Arboys-en-Bugey
Arboys-en-Bugey on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin hallintoalueella.
Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Arbignieu ja Saint-Bois yhdistyivät.
Äänisen aallot
Äänisen aallot on George de Godzinskyn säveltämä ja Kerttu Mustosen sanoittama suomalainen valssi jatkosodan vuosilta.
Aloite ”Äänisen aaltojen” sanoittamiseksi ja säveltämiseksi tuli Suomen armeijan päämajoitusmestarilta, kenraaliluutnantti A. F. Airolta. Monet tuon ajan suositut valssisävelmät olivat alkuaan venäläisiä, kuten Maks Kjussin ”Amurin aallot”, Itämeren laivaston kapellimestari G. Dobrianskin ”Elämää juoksuhaudoissa” tai Ilja Šatrovin Mantšurian kukkuloilla. Airo piti tätä ongelmallisena ja halusi tilalle jotain suomalaista.
George de Godzinsky sävelsi valssin Äänisjärven rannalla, mistä se sai nimensä. Kerttu Mustosen kirjoittamat sanat heijastelevat Suur-Suomi-ideologiaa ja kuvaavat suomalaiset Itä-Karjalan vapauttajina.
Alun perin valssin levytti Georg Malmstén Saksassa helmikuussa 1942 31 muun kappaleen kanssa. Myöhemmin ”Äänisen aaltoja” ovat levyttäneet mm. Reijo Taipale, Joensuun Mieslaulajat, Solistiyhtye Suomi, Espoon Mieslaulajat, Korsuorkesteri, Jaakko Ryhänen ja Eino Grön, harmonikalla mm. Kalle Palonen ja Veikon Hanurikvartetti.
Scan Rail
Scan Rail on mahdollisuus matkustaa junilla Skandinaviassa ja Suomessa. Scan Rail -passeja on kahden tyyppisiä: 21 päivän passi, joka oikeuttaa 21 päivän matkustamisen Scan Rail -maissa, mutta vain kolmen päivän matkustamiseen passin ostomaassa ja Scan Rail Flexi -passi, joka on voimassa 15 päivää ja joista passin omistaja voi käyttää junilla matkusteluun viisi vapaavalintaista päivää. Lisäksi Scan Rail -passi oikeuttaa alennuksiin monista bussi- ja lauttamatkoista. ScanRail-lipun myynti lakkasi 31. joulukuuta 2007 ja se korvautui Interrail-lipulla.
Hinnat
Scan Rail -passin hinta määräytyy passin tyypin ja sen omistajan iän mukaan.
Mallemort
Mallemort on kunta eteläisessä Ranskassa Bouches-du-Rhônen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella.
thumb|left|Durancejoen ylittävä riippusilta Kunta sijaitsee Durancejoen varrella. Joen ylittävä 1800-luvulla rakennettu riippusilta on käytöstä poistettu historiallinen monumentti. Mallemortin nähtävyyksiä on vanhat juutalaiskorttelit sekä Marseillen piispojen vuosina 1260-1789 käytössä olleen linnan rauniot. Kunnan erikoisuuksia on Emile Pico -museo, jossa on näytteillä erilaisia maansiirto- ja rakennuskoneita.
Hedvig Eleonoran kirkko
Hedvig Eleonoran kirkko voi tarkoittaa jotakin seuraavista kirkoista:
Onnenpeli (elokuva)
Onnenpeli on Risto Jarvan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1965. Yhtenä käsikirjoittajana toimi Jarvan pitkäaikainen työtoveri Jaakko Pakkasvirta.
Onnenpeli edustaa ansiokkaasti suomalaisen elokuvan uutta aaltoa. Eräässä kritiikissä pidetään sen yhteiskunnallista sanomaa vielä hioutumattomana, toisessa todetaan ajan vain somistaneen kunnianhimoista elokuvaa, joka huokuu tuoretta pakottomuutta.
Elokuva sai valtionpalkinnon, ja Jarva sai ohjauksesta Jussi-patsaan sekä Suomen arvostelijain liiton Kritiikin kannukset.
Fairytale (Eneda Tarifan kappale)
Fairytale on albanialaisen laulajan Eneda Tarifan kappale, jolla hän edusti Albaniaa. Se julkaistiin 13. maaliskuuta 2016. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Olsa Toqi.
Kerppo Kankaanranta
Kankaanrannan vanhemmat olivat pankinjohtaja, filosofian maisteri Oskar Wilho Kankaanranta ja pankkiprokuristi Annikki Alina Ahovaara (ent. Åkerlund). Kankaanranta kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta vuonna 1938 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1945. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1948 ja valmistui myöhemmin vielä oikeustieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1965.
Kankaanranta toimi asianajajana 1946–1973 ja hänen asianajotoimistonsa hoiti 1960-luvulta alkaen liike-elämän juridiikkaan liittyviä toimeksiantoja. Hän toimi 1967–1977 Asko Oy:n ja Upo Oy:n hallintoneuvostojen puheenjohtajana, vuodesta 1970 Asko-yhtymä Oy:n hallituksen puheenjohtajana ja vuodesta 1974 insinööritoimisto Vesto Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Kankaanranta sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1976 ja oli vuodet 1977–1979 Asko-Upo Oy:n pääjohtajana.
Kankaanranta oli 1970-luvulla Suomen Teollisuusliiton hallituksen jäsen, Teollisuuden Keskusliiton edustajiston jäsen, Suomen Metsäteollisuuden keskusliiton hallituksen jäsen ja Metsäteollisuuden työnantajaliiton hallintoneuvoston jäsen.
Aarno Laitisen kirjassa Rahat tai renki: Suomen liike-elämän veijareita ja huijareita (Kustannusvaihe Ky 1984) käsiteltiin muun muassa Kankaanrannan toimintaa Asko-Upossa. Kirjan mukaan Kankaanranta junaili vaikeuksissa olleen sukuyhtiön Suomen Yhdyspankin haltuun.
Teoksia
Nimellä K. K. Kankaanranta:
Arbigny
Arbigny on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 463 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Arbignyn pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Kalevan kisat 1967
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1967 Porissa 11.–13. elokuuta. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Aarne Lintulaakso
Aarne Johannes Lintulaakso (9. heinäkuuta 1936 Vaasa – 8. helmikuuta 1994 Vaasa) oli vaasalainen jazzmuusikko ja taidemaalari.
Lintulaakso aloitti muusikonuransa jazztrumpetistina 1950-luvulla. Hän soitti useassa vaasalaisessa jazzyhtyeessä, muun muassa Vaasa Big Bandin soolotrumpetistina, Harry Tuomen kvintetissä, Aarne Kuisman kvintetissä, Christian Bäckin sekstetissä sekä Olavi Virran kokoonpanossa. Lintulaakso oli vuonna 1967 perustetun Vaasa Jazz Club ry:n perustajajäsen.
1970-luvulla Lintulaakso suuntasi taiteellista lahjakuuttaan enemmän kuvataiteisiin. Hän oli aloittanut maalaamisen jo 1950-luvulla ja oli siinä itseoppinut. Hänen työnsä pohjautuivat öljy- ja sekatekniikkaan ja olivat aluksi impressionistisia ja myöhemmin kubistisia tai abstrakteja, tarkan sommittelun tuloksena olleita teoksia. Raati valitsi Lintulaakson töitä ensimmäisen kerran näyttelyyn vuonna 1977 (Pohjanmaan museon aluenäyttely). Sen jälkeen hänen teoksiaan oli mukana monessa alueellisessa näyttelyssä. Toimittuaan 15 vuotta ammattimaisena kuvataiteilijana Lintulaakso piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1988, jolloin hän oli 51-vuotias.
Aarne Lintulaakson teoksia on muun muassa Pohjanmaan museon kokoelmissa.
Tri-State
Tri-State on brittiläisen trance-trion Above & Beyondin debyyttialbumi. Se julkaistiin levy-yhtiöllä Anjunabeats 6. maaliskuuta 2006.
Miguel de Cervantes
Miguel de Cervantes Saavedra (29. syyskuuta 1547 Alcalá de Henares – 23. huhtikuuta 1616 Madrid) oli espanjalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on Don Quijote (El ingenioso hidalgo Don Quijote de la Mancha, 1605/1615).
Don Quijote on realistiseen tyyliin kirjoitettu parodia suurta yleisönsuosiota nauttineista romanttisista ritaritarinoista. Cervantesin huumori, ironinen ote ja romaanin runsas metafiktiivinen sisältö ovat keränneet runsaasti ihailijoita ja jäljittelijöitä kautta aikojen. Don Quijote on Cervantesin muun tuotannon ohella vaikuttanut merkittävästi koko länsimaisen kirjallisuuden ja fiktioperinteen kehitykseen.
Cervantesin teoksista on Don Quijoten lisäksi suomennettu myös suosittu novellikokoelma Opettavaisia kertomuksia (Novelas ejemplares, 1613) ja kirjailijan proosanäytelmät sisältävä kokoelma Välinäytöksiä (valikoima teoksesta Ocho comedias y ocho entremeses nuevas, nunca representados, 1615).
Varhaiset vuodet
Miguel de Cervantes syntyi todennäköisesti Alcalá de Henaresissa nykyisen Madridin lähistöllä mikkelinpäivänä 29. syyskuuta 1547. Miguelin kastetodistus on päivätty 9. lokakuuta Alcalássa. Hänen isänsä oli alun perin cordóbalainen välskäri Rodrigo de Cervantes. Cervantesin äidistä, Leonora de Cortinasista, ei ole säilynyt juurikaan muita tietoja kuin syntymäpaikka, Arganda del Reyn kylä (nykyisen Madridin alueella).
Cervantesin sukujuurista on virinnyt keskustelua sen jälkeen, kun kulttuurihistorioitsija ja kirjallisuudentutkija Américo Castro esitti 1920-luvulla, että Cervantes saattaisi olla juutalaiskäännynnäistä syntyperää. Kysymys Cervantesin mahdollisista ”uuskristityistä” esivanhemmista on yhä ratkaisematta.
Cervantesin perheeseen syntyi Miguelin lisäksi kuusi lasta, nuorena kuollut Andrés (1542–1543), Andrea (1544–1609), Luisa (1546, kuollut 1620-luvulla, karmeliittanunna ja myöhemmin luostarin abbedissa), Rodrigo (1550–1600, antautui veljensä tavoin sotilasuralle), Magdalena (1553–1611) ja Juan (n. 1555, kuolinvuosi tuntematon).
Noin vuonna 1551 Rodrigo muutti perheineen Valladolidiin, jossa hänet sittemmin vangittiin maksamattomien velkojen vuoksi ja perheen omaisuus takavarikoitiin. Vuonna 1556 Rodrigo matkusti Cordóbaan hakemaan isänsä jättämää perintöä. Ei tiedetä, seurasiko kukaan perheenjäsenistä mukana.
Miguelin koulunkäynnistä ei ole kovinkaan tarkkoja tietoja, mutta uskotaan, että hän opiskeli aikanaan jesuiittakoulussa Valladolidissa, Cordóbassa tai mahdollisesti Sevillassa. Sen sijaan väitteitä Cervantesin myöhemmistä yliopisto-opiskeluista Salamancassa ei enää pidetä paikkansapitävinä.
Vuonna 1566 Miguel asettui Madridiin, jossa hän opiskeli tunnetun humanistin Juan López de Hoyosin johdolla. Vuonna 1567 Cervantes julkaisi ensimmäisen tunnetun runonsa Serenissima reina prinsessa Catalinan syntymän kunniaksi. Vuonna 1569 Hóyos julkaisi Filip II:n kolmannen vaimon kuoleman muistoksi kirjan, jossa on neljä Miguelin kirjoittamaa runoa. Samoihin aikoihin Cervantes kiinnostui myös teatterista, kuten hän itse kertoo Välinäytösten esipuheessa.
Matka Italiaan, Lepanton taistelu
Tämä selittäisi Miguelin äkkiarvaamattoman lähdön, vaikkakin on mahdotonta todistaa, että pidätysmääräyksessä tarkoitetaan juuri häntä. Nuorten espanjalaisten Italian-matkailu oli tuolloin hyvin yleistä. Cervantesin monissa teoksissaan (esimerkiksi novellissa Lisensiaatti Lasinen tai Persiles y Sigismundan loppujaksoissa) ilmaisema ihastus antiikin Rooman ja italialaisen renessanssin perintöön lieneekin peräisin viimeistään tältä ajalta.
Lepanton taistelun jälkeen Cervantes joutui Napolissa sairaalahoitoon puoleksi vuodeksi ja palasi sen jälkeen laivaston riveihin. Seuraavina vuosina hän osallistui lukuisille meritaisteluretkille ja asui väliaikoina Napolissa.
Vankina Algeriassa
Miguelin ja Rodrigon paluumatka päättyi kuitenkin lyhyeen, kun pohjoisafrikkalaiset muslimimerirosvot hyökkäsivät alukseen ja ottivat miehistön jäsenet panttivangeiksi. Cervantesilla oli mukanaan suosituskirjeitä korkeilta tahoilta. Niiden ansiosta merirosvot päättelivät hänen olevan tärkeä henkilö, ja niin Cervantesin lunnaiksi asetettiin erittäin korkeat 500 kultaescudoa.
Cervantesit eivät pystyneet maksamaan Miguelista ja Rodrigosta vaadittuja lunnaita. Cervantes vietti seuraavat viisi vuotta orjana Algerissa. Hän järjesti kaikkiaan neljä joukkopaon yritystä, mutta jokainen niistä epäonnistui; Cervantes otti joka kerralla syyn omille niskoilleen pelastaakseen vankitoverinsa ankarilta rangaistuksilta. Vankeustuomioista ja kidutuksesta huolimatta Cervantes jatkoi vapautumisyrityksiään koko vankeusaikansa.
Vuonna 1577 Leonora de Cortinas yritti ostaa poikansa vapaiksi kokoon saamillaan rahoilla, mutta ryöstäjät eivät suostuneet vapauttamaan molempia veljeksiä vajaasta summasta. Miguel päätti asiasta nuoremman veljensä hyväksi, ja Rodrigo pääsi palaamaan Espanjaan kahden vuoden vankeuden jälkeen.
Toukokuussa 1580 trinitaarimunkki Juan Gil onnistui lopulta lunastamaan Cervantesin vapaaksi veljeskuntansa keräämällä 300 escudolla, joihin Algerin kristittyjen kauppiaiden parissa suoritetun nopean keräyksen ansiosta saatiin lisätyksi puuttuvat kaksi sataa. Pelastus tapahtui viime hetkellä, sillä viimeisimmästä pakoyrityksestään tuomittu Cervantes aiottiin siirtää Osmanien valtakunnan pääkaupunkiin Konstantinopoliin orjuuteen.
thumb|Almagron näyttämöpiha [[Kastilia-La Mancha|La Manchassa on Espanjan ainoa alkuperäisessä asussaan säilynyt teatteri Cervantesin aikakaudelta.]]
La Galatea ja varhaiset näytelmät
Lokakuussa 1580 Cervantes palasi lopulta Espanjaan. Seuraavana vuonna hän osallistui kuninkaan nimittämänä asiamiehenä vasta Espanjaan liitetystä Portugalista Oraniin suuntautuvaan salaiseen tehtävään. Tehtävän päätyttyä hän anoi 1582 virkaa ”Uuden Intian” siirtomaista. Anomus hylättiin ja Cervantes siirtyi takaisin Madridiin.
Madridissa Cervantesilla oli suhde naimisissa olleen näyttelijätär Ana Franca de Rojasin kanssa. Suhteesta syntyi Cervantesin ainoa tytär Isabel de Saavedra vuonna 1584. Cervantes tunnusti tyttären omakseen ja Ana Francan kuoltua 1599 Isabel muutti isänsä luo asumaan. thumb|left|upright|La Numancian käsikirjoituksen ensimmäinen sivu. Käsikirjoitus n:o 15.000, Espanjan Kansalliskirjasto.
Joulukuussa 1584 Cervantes meni yllättäen naimisiin Esquiviasissa asuvan Catalina de Salazar y Palaciosin kanssa. Morsian oli vasta 19-vuotias, ja hänen myötäjäisensä eivät olleet mainittavat. Avioliitosta ei syntynyt lapsia, eikä sen uskota olleen kovinkaan onnellinen. Pari muutti erilleen vain parin vuoden avioliiton jälkeen, eikä Cervantes koskaan viittaa vaimoonsa omaelämäkerrallisissa teksteissään. Yhteiseen talouteen Cervantes asettui vaimonsa kanssa uudelleen vasta 1600-luvun alkuvuosina.
Galatean tarina jää kesken ensimmäisen osan kuudennen kirjan lopussa. Viimeisinä vuosinaan Cervantes lupaili teostensa esipuheissa Galateaan mielistyneelle mesenaatilleen Lemosin kreiville jatko-osaa kerta toisensa jälkeen, mutta luultavasti hän ei itse suhtautunut ajatukseen enää kovinkaan vakavasti.
1580-luvun alkuvuosina Cervantes kirjoitti lukuisia näytelmiä ja nautti hetkellisesti suosiota näytelmäkirjailijana. Riittäväksi tulonlähteeksi näytelmistä ei kuitenkaan ollut, ja monien muiden varhaisempien näytelmäkirjailijoiden tavoin Cervantes jäi pian Lope de Vegan uudenlaisen teatteriestetiikan varjoon.
Ajanjakson näytelmistä meidän päiviimme on säilynyt käsikirjoituksina ainoastaan kaksi kappaletta. Omana aikanaan menestyksekäs ja jälkipolvienkin arvostama nelinäytöksinen historiallinen tragedia La Numancia kertoo roomalaisten sotilaiden piirittämäksi joutuneen kelttiläisen Numantian kaupungin asukkaista. Näytelmä sisältää runsaasti myyttisiä aineksia. Los tratos de Argel (Algerin tapainkuvaus) on Cervantesin omiin kokemuksiin pohjautuva kuvaelma kristittyjen vankien elämästä ja kohtaloista Algerissa.
Andalusia, Don Quijoten syntyvaiheet
thumb|Casa de Medrano. Cervantesin oletettu vankikoppi Argamasilla de Albassa.
Cervantesin ja Catalina de Salazarin muutettua erilleen Miguel matkusti Andalusiaan, missä hän suurimmaksi osaksi vietti seuraavat 20 vuotta alituista liikkeellä oloa edellyttävissä valtion pikkuviroissa, ensin Voittamattoman armadan varainhankkijana ja sittemmin veronkerääjänä. Väliaikoina Cervantes majaili pääasiassa Sevillassa, joka oli tuolloin Espanjan suurin ja vilkkain kaupunki siellä sijaitsevan siirtomaa-asioiden hallinnon ja linjalaivojen päätesataman ansiosta.
left|thumb|Cervantesin kotitalo [[Valladolidissa, missä kirjailija asui vuosina 1604–1606. Kuva talon puutarhasta.]]
Cervantes ajautui vararikkoon, tuomittiin kirkonkiroukseen ja vangittiin tiettävästi ainakin kahteen otteeseen (1597 ja 1602) epäselvien tilien ja murron vuoksi. Istuessaan tuomiotaan Argamasilla de Alban vankilassa La Manchassa Cervantes sai ajatuksen Don Quijoten kirjoittamisesta. Alkuperäinen idea teokseen on lähtöisin pienestä kansankirjasesta nimeltään Entremes de los Romances, jossa romanssien lukeminen sekoittaa maalaismiehen pään. Kansallisen ja kansainvälisen menestyksen Don Quijotesta tekivät kuitenkin Cervantesin taiteelliset ratkaisut, kuten moniulotteinen huumori, toden ja fantasian välinen ristiriita, jokapäiväisten tapahtumien ja ihmisten kuvaus sekä arkikielen ja erilaisten slangien tuominen kaunokirjallisuuteen.
Viimeiset vuodet
Don Quijoten ensimmäinen osa ilmestyi 1605, ja seuraavana vuonna Cervantes palasi Madridiin, jossa hän vietti lopun elämänsä asuen samassa taloudessa vaimonsa, tyttärensä ja kahden naimattoman sisarensa kanssa. Cervantesin taloudellinen asema ei sanottavasti parantunut hänen viimeisinä vuosinaan huolimatta hänen myöhempien teostensa laajasta suosiosta. Cervantes oli nimittäin pakotettu myymään teostensa kustannusoikeudet kertasummista kirjanpainajille. Vuonna 1609 Cervantes liittyi ajan tavan mukaan maallikkoveljenä Olivarin Pyhän Sakramentin Orjien (la Congregación de los Esclavos del Santísimo Sacramento del Olivar) veljeskuntaan.
Don Quijote saavutti suuren suosion myös Espanjan ulkopuolella, kun teos alkoi pian ilmestymisensä jälkeen levitä ympäri Eurooppaa lukuisina käännöksinä. Varhaisin tunnettu suomennos on Pekka Ikosen lyhennelmä Don Quixote de la Mancha eli ritari surullisen muodon ritaristosta vuodelta 1877. Cervantesia suuresti ihaillut Aleksis Kivi tutustui aikanaan teokseen ruotsinkielisenä käännöksenä. J. A. Hollon klassinen täydellinen suomennos ilmestyi vuosina 1927–1928. Jyrki Lappi-Seppälän uusi suomennos ilmestyi 2013.
thumb|left|upright|Miguel de Cervantesin idealisoitu muotokuva teoksessa Retratos de Españoles Ilustres (Kuuluisien espanjalaisten muotokuvia), 1791.
Opettavaisia kertomuksia
Vuonna 1613 Cervantes julkaisi kaksitoista novellia sisältävän käänteentekevän, lähes kaikkia aikansa tyylilajeja hyödyntäneen kokoelman Novelas ejemplares (suom. Opettavaisia kertomuksia), jolla on ollut suuri vaikutus niin myöhempään romaanikirjallisuuteen kuin novellitaiteeseenkin. Teosta pidetään yleisesti Cervantesin merkittävimpänä Don Quijoten jälkeen, ja on sanottu että yksin sillä Cervantes olisi saanut nimensä kirjallisuuden historiaan. Opettavaisia kertomuksia on Don Quijoten ja Ocho comedias y ocho entremeses -kokoelman lyhyiden farssien ohella säilyttänyt suosionsa aina tähän päivään saakka.
Opettavaisten kertomusten käännöksiä vieraisiin kieliin alettiin julkaista pian teoksen ilmestyttyä. Uusia käännöksiä ilmestyy yhä tasaisesti eri puolilla maailmaa. Walter Streng-Renkosen neljän novellin suomennosvalikoima Novelleja ilmestyi 1936. Arto Rintalan täydellinen suomennos, samalla ensimmäinen yksittäisen henkilön suorittama koko teoksen käännös, ilmestyi vuonna 2007.
Viaje del Parnaso
Vuonna 1614 ilmestyi Cervantesin kunnianhimoisin yritys lyriikan alueella, oman aikansa kirjallisuutta hyväntahtoisesti arvosteleva allegorinen runoelma Viaje del Parnaso (Matka Parnassolla), joka sisältää runsaasti omaelämäkerrallista ainesta. Muutamien tunnetumpien sonettien, kuten satiirisen Al Túmulo del Rey Felipe en Sevilla (”Kuningas Filipin haudalle Sevillassa”) tai kirjailijan itsensä arvostaman Celos´in (”Mustasukkaisuus”) ohella Viaje del Parnaso on Cervantesin runomuotoisista teksteistä merkittävin, joskaan Cervantesin runouden ei yleisesti katsota nousevan samalle tasolle hänen proosansa kanssa.
Don Quijote II, Ocho comedias y ocho entremeses nuevas
thumb|[[Gustave Dorén kuvitusta Don Quijoteen.]]
Alonso Fernández de Avellenada-pseudonyymin taakse piiloutuneen tuntemattoman tekijän kirjoittama Don Quijoten jatko-osa sai Cervantesin kiiruhtamaan oman teoksensa kirjoittamista, ja kauan odotettu toinen osa ilmestyi viimein vuonna 1615.
Samana vuonna ilmestyi Cervantesin uusien näytelmien kokoelma Ocho comedias y ocho entremeses nuevas, joka sisälsi kahdeksan pitkää, runomuotoista näytelmää (comedias) ja kahdeksan proosamuotoon kirjoitettua lyhyttä farssia, pitkien näytelmien tauoilla esitettävää välinäytöstä (entremeses). Yhtäkään näytelmää ei ollut esitetty ennen kirjan julkaisua, mutta varsinkin tarkkanäköiseen havainnointiin ja verbaaliseen ilotulitukseen pohjautuvista välinäytöksistä tuli myöhemmin hyvin suosittuja ja niitä esitetään edelleenkin.
Arto Rintalan kääntämä suomennosvalikoima Välinäytöksiä (2011) sisältää kaikki kahdeksan kokoelman välinäytöstä ja Espanjan varhaista teatterihistoriaa tarkastelevan Cervantesin esipuheen.