cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjanleinikki
Elinympäristö ja koko
Monivuotinen pohjanleinikki kasvattaa 3–20 cm pitkän, vedessä kasvaessaan jopa 40 cm pitkän, tavallisesti kaljun varren. Varsi on suikerteleva tai joskus koheneva, nivelistä juurehtiva ja 0,5–1 mm paksu. Monista muista leinikkilajeista poiketen kasvin alus- ja varsilehdet ovat samanlaisia. Lehtien ruoti on 1–6 cm pitkä, kelluslehdissä vielä pitempi. Lehtilapa on 3–17 mm leveä, hertta- tai tylppätyvinen, 3–5-halkoinen tai -jakoinen sekä ehytliuskainen. Keltaiset, 4–7 mm leveät kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Kukkaperä on 1–2 cm pitkä ja pitenee hedelmävaiheessa. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on kolmelehtinen ja noin teriön pituinen, teriö on kaksi- tai kolmilehtinen. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Pohjanleinikki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kasvin hedelmistö on hieman pitkänomainen. Siihen kehittyy 1–1,4 mm pituisia pähkylöitä, joissa on koukkupäinen, 0,1 mm pituinen ota. Muiden leinikkien tavoin myös pohjanleinikki on myrkyllinen kasvi.
Pohjanleinikki muistuttaa jossain määrin pikkuleinikkiä (R. pygmaeus), joka kuitenkin on karvainen ja sen kukassa on viisi terä- ja verholehteä.
Levinneisyys
Pohjanleinikin levinneisyysalue on sirkumpolaarinen, ja sitä tavataan laajalla alueella pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla. Laji kasvaa Fennoskandian keski- ja pohjoisosissa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla, josta levinneisyysalue jatkuu Venäjän pohjoisrannikkoa pitkin aina Tyynellemerelle saakka. Itä-Venäjällä lajia tavataan myös Kamtšatkan niemimaalla. Pohjanleinikki kasvaa myös suurimmassa osassa Alaskaa ja Pohjois-Kanadaa, sekä paikoitellen etelämpänä Kalliovuorilla. Laji viihtyy lisäksi Grönlannissa, Islannissa sekä Huippuvuorilla. Suomessa pohjanleinikkiä kasvaa paikoitellen Oulun korkeudelta pohjoiseen. Laji runsastuu pohjoisempaan päin mentäessä.
Nerima
Nerima on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin pohjoisosassa Tokion keisarillisen palatsin luoteispuolella ja rajautuu Itabashin, Nakanon, Suginamin ja Toshiman erillisalueisiin, Tokion metropolin Musashinon ja Nishi-Tōkyōn kaupunkeihin sekä Saitaman prefektuurin Wakōn, Asakan ja Niizan kaupunkeihin. Nerimassa on 726 809 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 48,08 neliökilometriä.
Aluejako
Neriman erillisalueella on 46 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 202 osa-alueeseen. Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Nerima on pääasiassa asuinaluetta, mutta alueella on myös eniten maatalousmaata kaikista Tokion erillisalueista. Nerimassa sijaitsee useita anime-tuotantoyhtiöitä, kuten Toei Animation, Mushi Production ja Anime International Company.
Hermann Weyl
pienoiskuva|Hermann Weyl Claus Hugo Hermann Weyl (9. marraskuuta 1885 Elmshorn bei Hamburg – 8. joulukuuta 1955 Zürich) oli saksalainen matemaatikko. Hänet luetaan yhdeksi 1900-luvun tärkeimmistä matemaatikoista, ja hän oli työllään kenttä- ja ryhmäteorian saralla luomassa teoreettisen fysiikan perustaa.
Hän opiskeli matematiikkaa Göttingenissä vuosina 1904–1908 ja jatkoi opiskeluaan Zürichin teknillisessä korkeakoulussa vuoteen 1913 asti.
Weyl opetti Princetonin Institute of Advanced Studyssa vuosina 1933–1951 matematiikkaa, mutta keskitti tutkimustyönsä moderniin fysiikkaan: pääasiassa suhteellisuusteoriaan ja kvanttimekaniikkaan.
Moldavian maalatut kirkot
Moldavian maalatut kirkot sijaitsevat Suceavan piirikunnassa, Romaniassa. Kirkkoja on kahdeksan, ja ne on listattu 1994 Unescon maailmanperintökohteiksi. Suceviţan luostari listattiin vuonna 2010.
Johannes Kastajan kirkko
Johannes Kastajan kirkko rakennettiin 1503 aluksi Suceavan kuvernöörin Luca Arboren asuinpaikaksi. Se koristeltiin hän lapsenlapsensa määräyksestä 1541, ja perheen kuoltua siitä tuli Arboren kylän kirkko. Kirkon arkkitehtuuri poikkeaa muista alueen kirkoista tornin puuttumisen vuoksi.
Humor:n luostari
Ensimmäiset merkinnät luostarin rakentamisesta on 1415, mutta varsinaisen muotonsa se sai 1530. Luostari sijaitsee Humorin kylässä. Luostarin puolustamiseksi ruhtinas Vasile Lupu rakennutti tornin 1641. Sen ulkoseinän freskot ovat alueen vanhimpia.
Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko
Tunnetaan myös nimellä Moldoviţan luostari ja se sijaitsee Moldovițan kylässä. Sen rakennutti Peter IV Rareș, ja se valmistui vuonna 1532. Kirkon arkkitehtuuri on samankaltainen kuin Humorin luostarissa, joten uskotaan luostarien rakentajana olleen sama henkilö.
Pătrăuţin pyhän ristin kirkko
Rakennetiin vuonna 1487 Tapani III Suuren määräyksestä Nunna luostariksi. Kirkko ryöstettiin vuosina 1653 ja 1684. Kirkon loiston palautti 1800-luvun alkupuolella prinssi Nicolas Mavrocordat. Kirkko on alueen pienimpiä.
Pyhän Nikolauksen kirkko
Prinssi Peter IV Rareș rakennutti kirkon 1531 alun perin perheensä mausoleumiksi Probotaan. Kirkon kaikki seinämaalaukset on maalattu uudelleen 1900-luvulla. Kirkon ulkopuoliset maalaukset ovat kuluneet, mutta niistä on silti nähtävissä runsas värien käyttö.
Pyhän Yrjön kirkko
Valmistui vuonna 1522 ja rakentaminen aloitettiin Tapani III Suuren määräyksestä Suceavan kylään. Kirkon holviin ja seiniin on maalattu 365 pyhimystä, yksi vuoden jokaiselle päivälle.
Voroneţ:n luostari
Voronețn kylässä sijaitseva luostari valmistui 1488. Sen rakennutti Tapani III Suuri Vasluin taistelun muistoksi. Kerrotaan, että sen rakentaminen kesti kolme kuukautta ja kolme viikkoa.
Ylösnousemuksen kirkko
Kirkko tunnetaan myös nimellä Suceviţan luostari, ja sen katsotaan valmistuneen 1583. Se on saanut vaikutteita Bysantin sekä goottilaisesta arkkitehtuurista
Henri Paul
Henri Paul (3. heinäkuuta 1956 – 31. elokuuta 1997 Pariisi) oli ranskalainen hotelli Ritzin turvamies, joka kuljetti Prinsessa Dianaa ja tämän miesystävää Dodi Al-Fayedia yöllä 31. elokuuta 1997 Pariisissa, jolloin Paulin ohjaama auto syöksyi päin betonipilaria Pont de l’Alman tunnelissa. Paul ja Dodi Al-Fayed kuolivat kolarissa heti. Prinsessa Diana kuoli muutaman tunnin kuluttua pariisilaisessa Pitié-Salpêtrièren sairaalassa.
Pornograffitti
Pornograffitti ("Extreme II: Pornograffitti") on Yhdysvaltain Bostonista kotoisin olevan Extreme-yhtyeen toinen levy. Levy ilmestyi vuonna 1990. Yhtye teki ns. läpimurtonsa tällä levyllä. Levyllä on yhteensä 13 kappaletta ja se sisältää yhtyeen suurimmat hitit Hole Hearted, Get The Funk Out ja More Than Words.
Nimisjärvi
Nimisjärvi on Vaalan kuntaan kuuluva kylä, joka sijaitsee samannimisen järven rannalla. Siellä toimi talvisodan aikana Flygflottilj 19:n lentokenttä Ulrik 2.
Lahmu
Lahmu on mesopotamialaisessa mytologiassa jumala, joka syntyi kun makean veden henkilöitymän Apsûn ja suolaisen veden henkilöitymän Tiamatin vedet sekoittuivat ennen maailman syntyä kaaoksen alkuhämärässä. Tarina kerrotaan babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma elish.
Toimihenkilöunioni TU
thumb|Toimihenkilöunioni TU:n logo Toimihenkilöunioni TU ry (lyh. TU,, ) oli toimihenkilöiden muodostama ammattiliitto vuosina 2001–2011. Vuoden 2011 alusta Toimihenkilöunioni ja Ammattiliitto Suora yhdistyivät ja uuden ammattiliiton nimeksi tuli Ammattiliitto Pro.
Lahmu
Lahmu sekä hänen sisarensa ja puolisonsa Lahamu olivat ensimmäinen alkumerestä ilmaantunut jumalpari. He edustavat yleensä mutaa tai liejua, mutta joissakin teksteissä heidät on kuvattu käärmeiksi, mahdollisesti siksi, että kiemurtelevan käärmeen liike muistuttaa aaltojen väreilyä. Jotkut tutkijat olettavatkin, että Lahmu ja Lahamu ovat vain Tiamatin toiset nimet. Lahmulla ja Lahamulla ei ole muuta merkittävää roolia babylonialaisessa mytologiassa, kuin että he ovat Ansharin ja Kisharin vanhemmat. Sumerien mytologiassa sana Lahama viittasi vesidemoneihin, jotka kuuluivat Enkille.
Toimihenkilöunioni TU
TU oli Toimihenkilöiden keskusjärjestö on STTK:n suurin yksityisen sektorin ammattiliitto. Sen puheenjohtajana toimi 1. lokakuuta 2005 alkaen oikeustieteen kandidaatti Antti Rinne. Jäseniä Toimihenkilöunionissa oli noin 125 000, jotka olivat jäseninä noin 290 jäsenyhdistyksessä, ja joille Toimihenkilöunioni teki 43 työehtosopimusta (TES).
Yleistä
Toimihenkilöunionissa työskenteli noin 130 henkilöä 11 aluetoimistossa sekä Helsingin keskustoimistossa. Keskustoimiston ohessa toimi Toimihenkilöiden työttömyyskassa (TU-kassa), jota johti kassanjohtaja Marjatta Väisänen. Toimihenkilöunionin jäsenlehtenä oli PRO Toimihenkilöunioni, jota kustansi Unionimedia Oy. Lisäksi aktiivijäsenille toimitettiin eTU-lehteä. Jäsenmaksu oli 1,2 % palkkasummasta. Toimihenkilöunionin varsinaisen toiminnan kulujäämä vuonna 2004 oli 20,5 miljoonaa ja jäsenten keski-ikä vuonna 2004 oli 46,6 vuotta.
Liitto ilmoitti tavoitteekseen
Useimpien ammattiliittojen tapaan TU oli puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Historia
Toimihenkilöunioni ry perustettiin Tampereen liittokokouksessa 18. toukokuuta 2001 neljän ammattiliiton fuusiona: Teknisten liitto (TL), Suomen Teollisuustoimihenkilöliitto (STL), Rakennusteknisten Ammattiliitto (RAL), tunnettu myös nimellä Rakennusmestarien Ammattiliitto RAL ry:nä ja Svenska Tekniska Funktionärsförbundet i Finland (STAF). Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin TL:n puheenjohtaja, kansanedustaja, koneteknikko, Ilkka Joenpalo (sd.); toiseksi puheenjohtajaksi STL:n puheenjohtaja, pirkkalalainen Helena Rissanen (sd.) ja liittovaltuuston puheenjohtajaksi Pirkko Kalttonen. Liittojen yhdistämistä edelsi TL:n ja STL:n 23. tammikuuta 1999 allekirjoittama yhdentymissopimus, jonka pohjana oli paitsi aikaisemmin perustettu Teollisuuden Toimihenkilöiden Neuvottelujärjestö (TNK), liittojen yhteiset työehtosopimusneuvottelut vuonna 1979 sekä aiesopimus yhdistymisestä vuonna 1997. RAL:n hallituksen esitys liittymiseksi suoraan Teknisten liittoon epäonnistui vuonna 1996, mutta tammikuussa 1999 RAL:n liittovaltuusto hyväksyi osaltaan yhdistymissopimuksen perustettavaan uuteen ammattiliittoon.
Tietoliikenneliitto TLL liittyi Toimihenkilöunioniin 1. heinäkuuta 2004.
Puheenjohtaja Joenpalon ilmoitettua, ettei ole käytättävissä seuraavalla liittokokouskaudella (2005–2009), käynnistyi puheenjohtajapeli. Joenpalo itse ilmoittautui järjestö- ja jäsenasianyksikönjohtajan Helena Rissasen (sd.) tukijaksi. Puheenjohtajaehdokkaiksi ilmoittautui Rissasen lisäksi aluksi luottamusmies Risto Järvinen (sit.) Nokialta, Toimihenkilöunionin järjestöasiamies Risto Korkalo Riihimäeltä sekä TU:n valtuuston varapuheenjohtaja Jukka Nyberg (sd.). Eräät Toimihenkilöunionin piirien ay-aktiivit pyysivät ERTO:n puheenjohtaja Antti Rinnettä ehdokkaaksi. Toukokuussa 2005 postitse toteutetussa liittokokousedustajavaalissa (äänestysprosentti 23,2 %) TU:n jäsenet valitsivat 323 liittokokousedustajaa, ja ilman jäsenäänestystä 6 piirissä loput 178 edustajaa Helsingin 29. syyskuuta – 1. lokakuuta 2005 pidettyyn liittokokoukseen. Jukka Nyberg vetäytyi puheenjohtajuuden tavoittelusta elokuun lopulla 2005, ilmoittaen kannattavansa Helena Rissasen valintaa, samoin tekivät Korkalo ja Järvinen. Antti Rinne voitti Rissasen puheenjohtajavaalissa äänin 258–235. Liittokokous pienensi edustajamääräänsä aikaisemmasta 501:stä 350:een ja liittovaltuustoa supistettiin 101-jäsenisestä 61-jäseniseksi. Myös liiton hallitusta pienennettiin 18 jäseneen aikaisemman 25:n sijaan.
Liiton puheenjohtajaksi valittu Antti Rinne oli vuosina 2006–2008 esillä julkisuudessa edeltäjäänsä Ilkka Joenpaloa enemmän. Rinnettä kuvattiin aggressiiviseksi puheenjohtajaksi, sillä olivathan hänen juurensa räväkästä toimintakulttuuristaan tunnetussa Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitossa ja Ertossa. Toimihenkilöunioni olikin julkisuudessa esillä sopimusrajariidassa (nk. ylärajanveto) toisen ammattiliiton YTN:n, sekä erityisesti Nokian ja Wärtsilän kanssa. Toimihenkilöunionin 3 000 jäsentä Yardsin, Bolidenin, Luvatan, Outokummun, Rautaruukin ja Wärtsilän tehtailla lakkoilivat Teknologiateollisuus ry:tä vastaan vuonna 2007 viisi päivää kestäneellä lakolla. Lakon kohteena oli palkkaerimielisyys, joka johti lopulta 4,4 prosentin palkankorotukseen. Aiemmin samana vuonna Toimihenkilöunioni nosti kanteen Stora Ensoa vastaan vuoden 2006 tulospalkkioista, jotka yhtiö jätti maksamatta työnseisaukseen osallistuneille noin 2 000 työntekijälle. Myöhemmin Kouvolan hovioikeus tuomitsikin Stora Enson maksamaan lähes 140:lle Anjalankosken tehtaiden toimihenkilölle vuoden 2006 tulospalkkiot korkoineen.
Puheenjohtaja Antti Rinne vahvisti paikkansa ennakkoon TU:n johdossa jo vuonna 2008, kun kannatusryhmä pyysi häntä olemaan käytettävissä jatkokaudelle vuosina 2009–2013, ja hänet valittiinkin ilman vastaehdokasta Jyväskylän liittokokouksessa toukokuussa 2009. Toimihenkilöunioni aloitti valmistelut yhdistysfuusioihin Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO:n, pankkialaa edustavan Suoran sekä viestintäalan toimihenkilöitä edustavan Mediaunionin välillä vuonna 2006. Uuden suurliiton oli alun perin tarkoitus aloittaa toimintansa 2010, mutta Erto vetäytyi hankkeesta toukokuussa 2009. Mediaunioni vetäytyi hankkeesta 18. helmikuuta 2010, mutta Ammattiliitto Suora ja Toimihenkilöunioni tekivät aiesopimuksen helmikuussa 2010. Tavoitteena oli, että lähes 155 000 toimihenkilöä edustava liitto aloittaisi toimintansa vuoden 2011 alussa.
Kiista soveltamisalasta
Kukin ammattiliitto haluaa, että alalla noudatetaan juuri sen työehtosopimusta, ja samalla halutaan kasvattaa oman liiton jäsenmäärää ja sitä kautta painostusvoimaa. Rajariita toimihenkilöiden soveltamistaalasta nousi jälleen esiin syksyllä 2009 seurauksella Toimihenkilöunioni järjesti piste- ja vauhdituslakkoja Teknologiateollisuuden yrityksissä. Toimihenkilöunionin mukaan työnantaja ei sovella kaikilla työpaikoilla unionin ja työnantajaliiton välistä työehtosopimusta niihin toimihenkilöihin, joihin pitäisi. Sen sijaan työnantaja – TU:n mukaan – siirtää toimihenkilöitä ylempien toimihenkilöiden piiriin, jolloin toimihenkilöiltä jää saamatta tuhansia euroja ylityökorvauksia ja matkustusajan palkkaa. Kiistan piti olla sovittu jo vuonna 2007, jolloin liitot ja työnantaja sopivat, että kiistanalaiset tapaukset selvitetään yhdessä.
Hallinto ja yhdistysrakenne
Liiton yhdistysjäseniksi hyväksyttiin toimihenkilöiden muodostamat rekisteröidyt yhdistykset, joiden hyväksymisestä päätti liittohallitus. Järjestön ylintä päätösvaltaa käytti liittokokous. Jäsenet valitsivat liittokokousedustajat (350 edustajaa) joka neljäs vuosi pidettävään liittokokoukseen, jossa muun muassa valittiin liittovaltuusto (61 jäsentä), liittohallitus (18 jäsentä), liiton puheenjohtajat, päätettiin toiminnasta, taloudesta, toimintalinjasta ja piirijaosta. Toimihenkilöunionin piirien toimintaa koordinoivat aluetoimistot liiton piiriohjesäännön mukaisesti. Liittovaltuusto kokoontui vuosittain, tyypillisesti kaksi kokousta vuodessa, liittohallitus tavallisesti kuukausittain. Piirikokouksissa yhdistykset valitsivat keskuudestaan jäsenet piirien hallintoon piiriohjesäännön mukaisesti. Työehtosopimusneuvotteluista ja mahdollisista työtaistelutoimenpiteistä päätti liittohallitus.
Paikalliset jäsenyhdistykset saivat varansa jäsenmaksupalautuksena 0,1 % jäsenten liitolle maksamasta jäsenmaksusta. Yhdistyksessä varojen käyttöä hallinnoi jäsenten vuosittain valitsema johtokunta. Jäsenyhdistys tyyppejä on useita: alueellinen-, ala-, sopimusalakohtainen-, yrityskohtainen- ja kokoomayhdistys. Kokoomayhdistys on tavallisesti alueellinen yhdistys, joka ei ole keskittynyt mihinkään tiettyyn alaan tai sopimusalaan vaan jäseniä on monesta eri yrityksestä sekä sopimusaloilta. Yhdistysten koko vaihtelee kymmenistä yli tuhannen jäsenen yhdistyksiin. Suuret yhdistykset ovat keskittyneet pääasiassa Etelä-Suomeen. Yhdistysten erilaisista jäsenmääristä johtuen yhdistysten varallisuudessa voi olla suuriakin eroja.
Sopimusalat
Toimihenkilöunioni TU teki seuraaville aloille työehtosopimuksia (TES). Osa sopimuksista oli yleissitovia (YS), osa yrityskohtaisia sopimuksia (YK) osa yleissitovuutta vailla (YV).
Elintarvikeala
Finnair
Puuteollisuus
Tietoala ja posti
Sosiaali- ja terveysministeriön alainen Työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunta vahvistaa päätöksellään, onko valtakunnallinen työehtosopimus yleissitova. Työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunnan päätökset ja yleissitovat työehtosopimukset löytyvät Finnlex-tietokannasta
Mai-Lis Könönen
Maija-Liisa ”Mai-Lis” Könönen (s. 2. syyskuuta 1940 Ilomantsi) on suomalainen iskelmälaulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on sanoittanut muun muassa Unto Monosen säveltämän ”Lapin Tango” -iskelmän. Könönen aloitti aktiiviuransa muusikkona vuonna 1962. Hän on säveltänyt yli sata laulua, ja sanoituksia on kertynyt yli 300 kappaletta. Hänen myötävaikuttajanaan on toiminut aktiivisesti hänen miehensä Lasse Könönen, joka on myös tunnettu muusikko. Könösten suku on musikaalinen muutenkin, sillä edesmennyt harmonikkamestari Esko Könönen oli Lasse Könösen veli. Mai-Lis Könönen tekee vielä nykyäänkin musiikkia ja käy myös keikoilla. Hän asuu Lahdessa.
Itävallan Grand Prix 1985
Itävallan Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. elokuuta 1985 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Alain Prost, joka lisäksi ajoi kilpailun nopeimman kierroksen. Voitto oli hänelle kauden neljäs.
Juurikashara
Juurikashara on maataloudessa käytettävä työkalu, jossa piikkien lukumäärä vaihtelee yhdestä leveästä lavasta viiteen piikkiin. Käsite on hieman vakiintumaton. Juurikasharan käyttö on suosittua niin sanotussa harjuviljelyssä ja luonnonmukaisessa viljelyssä rikkakasvien torjunnassa.
Fukushima
Fukushima (Aiemmin myös Fukušima, ) on Fukushiman prefektuurin pääkaupunki Tōhokun alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisrajalla Nakadōrin alueella. Fukushima on merkittävä liikenteellinen solmukohta, mutta pääkaupunkiasemastaan huolimatta vasta prefektuurin kolmanneksi suurin kaupunki Iwakin ja Kōriyaman jälkeen. Kaupungissa on 283 430 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 767,74 neliökilometriä.
Fukushima on ollut jo pitkään yksi Tōhokun alueen keskuksista, ja se kehittyi Edo-kaudella linnakaupunkina. Nykymuotoinen Fukushiman kaupunki perustettiin vuonna 1907. Vuoden 2011 Tōhokun maanjäristys aiheutti vahinkoja kaupungissa. Kaupungin maine on kärsinyt Fukushiman ydinvoimalaonnettomuudesta, joka tapahtui maaliskuussa 2011. Ydinvoimala sijaitsee 60 kilometrin päässä Fukushiman kaupungista.
Maantiede
Fukushima sijaitsee Azuma- ja Abukumavuorten välissä, Fukushiman prefektuurin koilliskulmassa. Sen läpi virtaa Tōhokun toiseksi suurin joki Abukumajoki. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometrin päässä prefektuurin keskellä sijaitsevasta Inawashirojärvestä ja 260 kilometriä pohjoiseen Tokiosta.
Kaupungin korkein kohta sijaitsee 1 974 metrin korkeudessa ja matalin kohta 55 metrin korkeudessa meren pinnasta.
Liikenne
thumb|left|250px|Fukushiman asema.
Fukushiman kulkuyhteydet muualle Japaniin ovat hyvät. Tōhoku Shinkansen -linja ja Yamagata Shinkansen -linja pysähtyvät Fukushimassa, ja kaupunkiin on vuonna 1993 avattu Fukushiman lentoasema. Lisäksi vuodesta 2004 Fukushiman ja Sendain välillä on kulkenut pikabusseja tarkoituksena parantaa työntekijöiden liikkuvuutta kaupunkien välillä.
Nähtävyydet
Kaupungissa sijaitsee useita temppeleitä kuten Kuroiwa Kokuzō, Tennō-ji, Daizō-ji ja Iō-ji. Fukushimasta löytyy myös Iwaya Kannon, Shinobuvuoren itärinteellä sijaitseva kallioseinämä, johon on Edo-kaudella kaiverrettu kuusi buddhan kuvaa.
Talous
Fukushima on Japanin suurin persikantuottoalue, ja kaupungin erikoisuus on Kayaban päärynät. Fukushimasta on myös lähtöisin Japanin pankki, jolla on yhä sivutoimisto Renga-dōrilla.
Fukushiman kaupunki tuotti hyödykkeitä vuonna 2006 yhteensä 410 900 000 euron edestä. Samalla kaupungin talous on kohentunut, mikä näkyy erityisesti kaupungin keskustassa, johon on viime vuosien aikana kohonnut lukuisia korkeita asuintaloja ja toimistorakennuksia. Kuitenkin kaupunki kuuluu osaksi Sendain satelliittikaupunkeja, ja monet kaupungin asukkaista kulkevat sinne töihin. Vuoden 2004 marraskuusta lähtien kaupunki onkin pyrkinyt saamaan työntekijöitä tulemaan Sendaista Fukushimaan töihin tarjoamalla erilaisia etuuksia.
Merkittäviä yrityksiä, joilla on päämaja alueella ovat:
Koulutus
Korkeakoulut kaupungissa:
Ystävyyskaupungit
Fukushimalla ei ole varsinaisia ystävyyskaupunkeja, mutta se toimii yhteistyössä seuraavien kaupunkien kanssa kulttuurin ja yhteistyön parantamisen nimessä:
Järvikylä (Vaala)
Järvikylä on yksi Vaalan kylistä. Se sijaitsee Oulujoen pohjoisrannalla, Jylhämän ja Vaalan kirkonkylän pohjoispuolella valtatien 22 varrella. Kylä muodostuu Järvikylän, Korpelanvaaran, Mäkelän ja Varpuvaaran kulmakunnista, ja se on syntynyt Alajärven, Keskijärven ja Järvenjärven ympärille.
Kate Capshaw
Kate Capshaw (oik. Kathleen Sue Nail s. 3. marraskuuta 1953 Fort Worth, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa roolistaan elokuvassa Indiana Jones ja tuomion temppeli. Capshaw on naimisissa elokuvaohjaajan Steven Spielbergin kanssa.
Elämäkerta
Capshaw oli ennen näyttelijänuraansa erityisopettaja, ja oli naimisissa koulun rehtorin Robert Capshawin kanssa. Heillä on yhteinen tytär, näyttelijä Jessica Capshaw. He muuttivat perheineen New Yorkiin vuonna 1978 ja Capshaw alkoi tekemään mallin töitä siellä. Hän erosi miehestään vuonna 1980. Hän alkoi eron jälkeen ottaa tunteja näyttelemisessä, ja hänellä oli joitakin pieniä rooleja ennen kun sai roolin elokuvaan Indiana Jones ja tuomion temppeli vuonna 1983. Hän tapasi tuolloin elokuvan ohjaajan Steven Spielbergin ensimmäistä kertaa. Spielberg oli tuolloin naimisissa näyttelijä Amy Irvingin kanssa. He erosivat vuonna 1989, ja samana vuonna Capshaw muutti yhteen Spielbergin kanssa. He saivat yhdessä tyttären vuonna 1990, samana vuonna adoptoivat myös pojan, ja saivat myöhemmin vielä kolme lasta lisää, joten heillä on viisi lasta yhdessä.
Mehmet Ali Ağca
pienoiskuva|Mehmet Ali Ağca vuonna 2017. Mehmet Ali Ağca (s. 9. tammikuuta 1958 Turkki) on turkkilainen henkilö, joka ampui 13. toukokuuta 1981 paavi Johannes Paavali II:ta Pietarinaukiolla.
Ağca kuului nationalistisen MHP-puolueen äärioikeistolaiseen militanttiin nuorisojärjestöön, Harmaisiin susiin. Hän opiskeli taloustiedettä ja murhasi vasemmistolaisen Milliyet-lehden toimittaja Abdi İpekçin. Hänet tuomittiin murhasta kuolemaan, joka muutettiin kymmenen vuoden vankeudeksi. Vuoden 1979 lopussa hän karkasi vankilasta sotilaaksi naamioituneena ja pakeni Turkista ulkomaille.
Paavin murhayritys
Paaviin osui kolme luotia, joista yksi ylävatsaan. Useita tunteja kestäneen leikkauksen ansiosta paavi onnistuttiin pelastamaan. Murhayrityksen motiiveista ei ole täyttä varmuutta. Ağca on lausunnoissaan kertonut toimineensa yksin ja myöhemmin toimeksiantajansa olleen muun muassa Neuvostoliiton KGB ja myöhemmin katolinen kirkko. Hän on sittemmin perunut molemmat lausunnot. Italiassa on piirejä, kuten rikoksen tutkintaan osallistunut tuomari Ferdinando Imposimato, jotka ovat edelleen täysin vakuuttuneita KGB:n osallisuudesta.
2000-luvulla julkaistujen asiakirjojen mukaan Neuvostoliitto oli järjestellyt välikäsien kautta turkkilaiseen äärioikeistolaiseen liikkeeseen kuuluneen Ağcan ampumaan paavin. Tarkoituksena oli ollut peittää kaikki jäljet Neuvostoliiton osallisuudesta. Neuvostoliiton motiivi saattoi olla paavin puuttuminen kotimaansa Puolan asioihin. Toisaalta taas italialaisen journalistin Marco Insaldon ja turkkilaisen Yasemin Taskinin kirjan mukaan teorialle itäblokin maiden osuudesta ei ole todisteita ja tarinan Bulgarian osallisuudesta kehitti Yhdysvaltain CIA kommunistimaita mustamaalatakseen.
Aukiolla kuvattiin toinenkin asemies, mutta häntä ei ole tavoitettu. Yleisön joukossa on arveltu olleen muitakin ampujia. Ağca tuomittiin elinkautiseen. Joulukuussa 1983 paavi tapasi hänet vankilassa. Keskustelun sisältö jäi arvoitukseksi. Paavi itse uskoi, että murhayritys oli etukäteen ennustettu ja että hän jäi henkiin vain, koska neitsyt Maria suojeli häntä.
Vankeus ja vapautuminen
Ağca suoritti tuomiostaan vankilassa Italiassa 19 vuotta. Italian presidentti armahti hänet kesäkuussa vuonna 2000 paavin pyynnöstä, ja hänet karkotettiin Turkkiin. Turkissa hänet vangittiin ja tuomittiin vankilaan Milliyet-lehden johtaja Abdi İpekçin murhasta, joka oli tapahtunut kaksi vuotta ennen hyökkäystä paavia vastaan, ja kahdesta pankkiryöstöstä.
48-vuotias Ağca vapautui 12. tammikuuta 2006. Seuraavana päivänä kerrottiin, että vankeuden pituuteen liittyy epäselvyyksiä, koska Ağca on istunut tuomionsa kahdessa maassa. Turkin oikeusministeri ilmoitti, että vetoomustuomioistuin selvittää, onko Ağca suorittanut koko tuomionsa. 20. tammikuuta 2006 Turkin korkein oikeus päätti, että vankeusaikaa Italiassa ei voida vähentää Turkissa annetusta tuomiosta ja passitti Ağcan takaisin vankilaan. Hän vapautui 18. tammikuuta 2010.
Vapautumisensa jälkeen Ağca vietiin armeijan kutsuntatoimistoon, koska hän ei ollut suorittanut asevelvollisuuttaan Turkissa.
Joulukuussa 2014 Ağca kävi laskemassa paavi Johannes Paavali II:n haudalle kukkia. Hän halusi myös tavata nykyisen paavin, Franciscuksen, mutta Vatikaani torjui pyynnön.
Ağca on katolilaisuuteen vuonna 2007 kääntynyt entinen muslimi.
Hara
Hara voi tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Mbaraka Mwinshehe
Mbaraka Mwinshehe oli tansanialainen laulaja ja kitaristi. Mwinshehe oli yksi tunnetuimpia muusikkoja Itä-Afrikassa 1960–1970-luvuilla. Hän lauloi ja soitti kitaraa Morogoro Jazz Bandissä, Orchestra Super Volcanossa ja Cuban Branch Jazz -yhtyeessä. Mwinshehe kuoli auto-onnettomuudessa 12. tammikuuta 1979. Mbaraka Mwinshehe tunnettiin myös Itä-Afrikan ”Francona”.
Mbaraka Mwinshehe tuli tunnetuksi monille Tansanian ja Kenian ulkopuolella vuonna 2000 julkaistun Mbaraka Mwinshehe & the Morogoro Jazz Band: Masimango (Dizim 4702-2) -levyn myötä. Polydor Kenya oli aiemmin julkaissut useita kokoelmalevyjä nimellä Ukumbusho (suomeksi ”muisto”). Tämän vinyylilevysarjan julkaisut koostuivat lähinnä singleistä, joita Mwinshehe oli julkaissut uransa aikana.
Erikoiskori
Erikoiskori Oy oli suomalainen autokoritehdas, joka valmisti koreja muun muassa linja-autoihin, kirjastoautoihin sekä muihin erikoisautoihin, kuten paloautoihin. Yritys oli perustettu vuonna 1971, ja sen toiminta itsenäisenä yrityksenä päättyi vuonna 1992, kun se monien vaiheiden jälkeen fuusioitiin Carrus Oy:öön, jonka nimi sittemmin muuttui Volvo Bus Finland Oy:ksi.
Mbaraka Mwinshehe
Cuban Branch Jazz
Itseoppinut kitaristi Mbaraka Mwinshehe aloitti uransa soittamalla kwela-musiikkia Cuban Branch Jazzissa teinipoikana.
Morogoro Jazz Band
Morogoro Jazz Band oli Mbaraka Mwinshehen toinen yhtye Cuban Branch Jazzin jälkeen. Yhtye yhdisteli musiikissaan useita erilaisia vaikutteita, kuten taarab-musiikkia, kenialaista bengaa, kuubalaista rumbaa, amerikkalaista rhythm and blues -musiikkia ja brittiläistä popmusiikkia. Yhtye esiintyi alun perin vakituisesti Morogoro Hotellissa Morogorossa. Morogo Jazz bandistä tuli hyvin suosittu 1960- ja 1970-luvuilla ja se sai osakseen paljon soittoaikaa radiossa. Yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului myös Salum Abdullah, joka myöhemmin perusti Cuban Marimba Bandin. Vuonna 1970 Mbaraka Mwinshehe vieraili Morogoro Jazz Bandin kanssa Japanissa esiintymässä Expo 70 -tapahtumassa.
Super Volcano
Mbaraka Mwinshehe erosi Morogoro Jazz Bandistä vuonna 1973 ja perusti erittäin suositun Super Volcano -yhtyeen. Mwinshehe nauhoitti yhtyeineen Polydor studioilla Nairobissa ja keikkaili ympäri Itä-Afrikkaa. Keikkailu koituikin Mwinshehen kohtaloksi, kun hän kuoli auto-onnettomuudessa pahamaineisella Nairobi–Mombasa-valtatiellä 12. tammikuuta 1979.
Zentai
Zentai (, sanasta 全身タイツ zenshin taitsu 'kokovartalosukkahousut'; ) on kokovartaloasu, joka on tehty nailonista/elastaanista, mutta joskus myös puuvillasta tai tavallisesta villasta. Zentai-asuja tehdään sekä miehille että naisille, ja ne peittävät ihmisen kokonaan. Zentai-asuja valmistetaan eri värisiä.
Käyttö
thumb|200px|right|Nainen Zentai-asu yllään. Zentai-asuja käytetään aika paljon hauskanpitoon liittyvissä asioissa ja tapahtumissa kuten vappunaamiaisissa ja katutansseissa, mutta niitä on käytetty myös musiikkivideoissa, kuten The Body Poets Yhdysvalloissa ja Remix Monkeys Isossa-Britanniassa. Zentai-asuja on käytetty esimerkiksi televisio-ohjelmissa, kuten America's Next Top Model-ohjelmassa. Koska asut peittävät ihmisen vartalon kokonaan, niitä on käytetty animehahmoasusteiden suunnittelussa ja teossa.
Saint-Augustin
Saint-Augustin tai Saint Augustine on usean paikan nimi:
Valtakunnansyyttäjä
Valtakunnansyyttäjä on Suomen ylin syyttäjä. Virka on perustettu vuonna 1996, jolloin ylimmän syyttäjän tehtävät siirtyivät pois valtioneuvoston oikeuskanslerilta. Valtakunnansyyttäjä toimii valtakunnansyyttäjänvirastossa, jossa on myös apulaisvaltakunnansyyttäjä sekä noin kymmenen valtionsyyttäjää. Valtakunnansyyttäjänviraston alaisuudessa toimivat paikallistasolla kihlakunnansyyttäjät.
Valtakunnansyyttäjät
Suomen ensimmäisenä valtakunnansyyttäjänä toimi Matti Kuusimäki 1997–2010. Hänen jäätyään eläkkeelle virkaan nimettiin Matti Nissinen vuonna 2010. Nissinen irtisanottiin tammikuussa 2018 virkavelvollisuuden rikkomisen johdosta ja siitä seuranneen puolen vuoden irtisanomisaikana virkaa hoiti apulaisvaltakunnansyyttäjä Raija Toiviainen. Myöhemmin Toiviainen nimitettiin valtakunnansyyttäjän virkaan 1. elokuuta 2018 alkaen. Toiviainen hoiti virkaa lokakuuhun 2022 asti, jolloin valtakunnansyyttäjänä aloitti Ari-Pekka Koivisto.
Apulaisvaltakunnansyyttäjät
Apulaisvaltakunnansyyttäjänä toimii Jukka Rappe. Aiemmin apulaisvaltakunnansyyttäjinä ovat toimineet Raija Toiviainen (2016–2018), Jorma Kalske (2002–2016) ja Martti Jaatinen (1997–2002).
Nautsi
right|thumb|300px|Petsamo. Vihreä alue on se osa Petsamoa, jonka Suomi luovutti Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen. Punaisen Inarin kuntaan kuuluneen [[Jäniskosken–Niskakosken alueen Suomi myi vuonna 1947.]] thumb|350px|Nautsin kylää.
Nautsi oli Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan läntisin kylä Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Se sijaitsi Petsamon länsiosassa Paatsjokeen laskevan Nautsijoen varrella lähellä Norjan ja Inarin rajoja. Nautsin naapurikyliä olivat Petsamon puolella pohjoisessa Höyhenjärvi ja idässä Suonikylä ja lännessä Inarin puolella Paatsjoki. Pohjoisessa Nautsi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjoessa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Nautsi tuli kuulumaan Höyhenjärven kyläkuntaan.
Maljajäkälät
Maljajäkälät (Lecanorales) on enimmäkseen jäkälämuotoisten sienten lahko, joka kuuluu luokkaan Lecanoromycetes kotelosienten kaaressa. Lahko sisältää 26 heimoa, 269 sukua ja 5695 lajia.
Nautsi
Jäämerentie kulki kylän kautta. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Nautsi kuului Salmijärven koulupiiriin. Vuonna 1932 aloitti toimintansa Höyhenjärven koulupiiri, johon Nautsikin kuului.
Talvisodassa Neuvostorykmentti valtasi Nautsin Petsamoa puolustaneelta osasto Pennaselta 7.3.1940. Neuvostoliiton sotatiedotuksessa mainittiin ”Nautsin kaupungin” tulleen valloitetuksi. Todellisuudessa Nautsissa oli vain kestikievari ja muutama talo. Talvisodan viimeisenä päivänä 13. maaliskuuta 1940 neuvostoliittolainen pommikone joutui tekemään pakkolaskun Nautsiin. Lentäjä räjäytti koneen ennen kuin suomalaiset ehtivät paikalle.
Nykyisin kylä on asumaton ja lähin asutuskeskus on Rajakoski, jonne erkanee tie entiseltä Jäämerentieltä suunnilleen Nautsin kohdalta. Kylän alue kuuluu nykyisin Petsamon piirin Nikelin kuntaan.
Mikko von Hertzen
Magnus Mikael "Pide" von Hertzen eli Mikko von Hertzen (s. 21. elokuuta 1972 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on soittanut rumpuja Egotrippi- ja Lemonator-yhtyeissä. Tällä hetkellä hän on Von Hertzen Brothers -yhtyeen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä.
Von Hertzen julkaisi vuonna 1999 Terhi Kokkosen kanssa singlen "Lupaus". Kappale oli neljä viikkoa Suomen Top20-singlelistalla ja sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi. Hän on laulanut taustalla veljensä Kie von Hertzenin edellisen bändin, Don Huonojen, levyillä. Hän oli myös mukana kahdella kappaleella Markus Nordenstrengin albumilla Moody.
Mikko von Hertzen tunnetaan myös vapaaehtoistyöntekijänä ja Äiti Amman eli Mata Amritanandamayin seuraajana. Hän eli Intiassa vuosina 1998–2005.
Vuonna 2009 Mikko vieraili Onnen laulut -kokoelmalevyllä, jossa hän esitti kappaleen "Romanssi".
Syksyllä 2012 von Hertzen oli yksi kolmesta kykyjenetsintäohjelma Talent Suomen uusista tuomareista.
Blood Money
Blood money voi viitata seuraaviin asioihin:
Hannu-Pekka Hänninen
Hannu-Pekka ”Hoopi” Hänninen (s. 27. heinäkuuta 1952 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja, joka työskenteli Ylellä vuosina 1977–2016. Hänninen työskenteli Yleisradion Yle TV1:n urheilutoimituksessa vuosina 1977–1998, vuosina 1999–2006 YLE Tv-urheilussa ja vuosina 2007–2016 Yle Urheilussa. Ennen urheilutoimittajan uraa Hänninen oli lyhyen aikaa radion viihdetoimituksessa. Yleltä eläköitymisen jälkeen Hänninen on syksystä 2017 lähtien toiminut Eurosportin mäkihypyn ja yhdistetyn pääselostajana. Koulutukseltaan ATK-instituutin datanomi.
Hänninen syntyi samana päivänä, jolloin Suomi voitti Helsingin olympialaisissa kolme kultamitalia. Hänen isoisänsä oli urheilukirjailija Eero A. Pulli.
Urheiluselostajana
Hänninen on selostanut monia urheilulajeja, viimeisimpinä jalkapalloa radiossa, mäkihyppyä, yhdistettyä ja uintia televisiossa. Hänninen selosti 1990-luvulla paljon yleisurheilua, yleensä yhdessä Kari Hiltusen kanssa: miehen ansioluetteloon mahtuvat muun muassa Kimmo Kinnusen maailmanmestaruuden ratkaisseen heiton selostus Tokion MM-kisoista vuodelta 1991 ja Sari Essayahin 10 kilometrin kävelyn voittoselostus Stuttgartin MM-kisoista 1993 sekä Aki Parviaisen voittoheiton selostus Sevillan MM-kisoista vuodelta 1999. Hänninen oli äänessä myös jo ensimmäisissä yleisurheilun MM-kilpailuissa Helsingissä vuonna 1983 Arto Bryggaren juostessa hopeaa 110 metrin aidoissa.
Olympialaisia Hänninen on selostanut televisiossa vuodesta 1984 ja jalkapallon arvokisoja pääselostajana vuodesta 1986 Meksikon kisoista lähtien. Jalkapallon varaselostajana ”Hoopi” sai tosin tulikasteensa jo Argentiinan MM-kisojen yhteydessä vuonna 1978; mies jopa selostikin pari alkusarjan ottelua Pasilan studiolta paikan päällä Argentiinassa tuolloin olleiden Anssi Kukkosen ja Pentti Salmen ollessa otteluruuhkan ja matkustamisen vuoksi estyneitä. Hännisen tilille mahtuvat jalkapallon EM-loppuottelun selostus vuodelta 1992 (Tanska–Saksa) sekä MM-loppuottelun selostus vuodelta 2002 (Brasilia–Saksa). MM-kisoissa hän on lisäksi selostanut pronssiottelun vuonna 1990 (Italia–Englanti). Vuoden 2014 kisoissa Hänninen ei selostanut televisiossa otteluakaan, mutta työskenteli radiossa Yle Puheella. Jalkapallon EM-kisoissa 2016 Hänninen on niin ikään Yle Puheen pääselostaja. Hannu-Pekka Hänninen palkittiin vuonna 2016 "Vuoden jalkapallotoimittajaksi".
Hänninen on toiminut myös Ylen MM- ja EM-jalkapallon sekä Mestarien liigan lähetysten tuottajana.
Talviolympialaisissa Hänninen on selostanut Matti Nykäsen pienen mäen olympiavoiton Calgaryssä 1988. Hän selosti myös Hannu Mannisen kultamitalisuorituksen Sapporon MM-hiihdoissa 2007.
Hänninen jäi eläkkeelle Rion olympialaisten jälkeen, mutta selosti Ylellä vielä mäkihyppyä ja yhdistettyä Lahden MM-kisoissa 2017. Hän juonsi Urheiluruutua viimeistä kertaa 3. syyskuuta 2016. Hännisen viimeinen selostus Ylellä oli uinnin MM-kilpailut 2017. 2000-luvulla hän meritoituikin myös uinnin ykkösselostajana Ylellä. Hänninen on selostanut kaikkien aikojen menestyksekkäimmän olympiaurheilijan, uimari Michael Phelpsin jokaisen olympiavoiton.
Piazza dei Miracoli
Piazza dei Miracoli ("Ihmeiden kenttä"), virallisesti Piazza del Duomo ("Katedraaliaukio"), on laaja muurien ympäröimä alue Pisan keskustassa ja keskiajan taiteen suurimpia muistomerkkejä. Osittain päällystetyllä ja osin ruohon peittämällä alueella on neljä tunnettua ja merkittävää rakennusta: Tuomiokirkko, Kastekappeli, Kellotorni ("Pisan kalteva torni") ja Camposanto (hautausmaarakennus). Alue rakennettiin 300 vuoden aikana vuodesta 1063 alkaen. Vuonna 1987 alue nimettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi.
center|thumb|800px|Panoraama
Tuomiokirkko
thumb|Duomo auringonlaskussa Aukion sydän on Duomo Santa Maria Assunta eli Pisan katedraali. Tuomiokirkon rakennutti arkkitehti Buschetus, ja rakentaminen aloitettiin vuonna 1063 heti saraseenien laivastosta saavutetun voiton jälkeen. Kirkko vihittiin vuonna 1118, minkä jälkeen sen runkohuonetta vielä pidennettiin.
Rakennuksessa yhdistyy itämainen rakennustaide kreikkalais-bysanttilaisiin elementteihin sekä itämaisiin ja lombardialaisiin koristeluihin. Marmorisen katedraalin pohjakaava on latinalaisen ristin mallinen, sen runkohuoneessa on viisi ja poikkilaivassa kolme laivaa, ja sen kupoli on ovaalinmuotoinen.
Soima
Soima (saima, donskotti, kokkavene, mervene) on Laatokalla 1700-luvulta 1900-luvun ensimmäisiin vuosikymmeniin käytetty purjealustyyppi.
Perinteinen purjealus
Soimien alkuperä voidaan johtaa Hollantiin. Aiemmin lähes tyystin laivattoman Laatokan rannoille nousi Pietari Suuren käskystä telakoita 1700-luvun alkupuolella. Telakoiden hollantilaiset laivanrakennusmestarit olivat tuotosta keisarin Euroopan matkoilta. Soima, kuten Laatokan suurempi alustyyppi kaljotti, syntyivät hollantilaisen laivanrakennustaidon ja perinteisen karjalaisen veneenveiston kohdatessa.
Soimat olivat pituudeltaan 8–15-metrisiä limisaumaisia aluksia, jotka varustettiin varsin korkealla varalaidalla sekä jyrkästi nousevalla keulalla ja perällä suojaamaan alusta Laatokan järkältä ja vaaralliselta aallokolta. Runkomuodoltaan soimat olivat, etenkin aikakautensa loppupuolella, varsin sutjakoita ja suhteellisen nopeita purjehdittavia. Alustyypistä käytettiinkin toisinaan lempinimeä Laatokan vinttikoira. Alukset jakautuivat pienempiin, 8–10 metriä pitkiin kannettomiin avosoimiin sekä suurempiin täkkisoimiin, jotka varustettiin kannella ja usein myös kajuutalla tai kahdella.
Soimat takiloitiin kahdella mastolla joissa kummassakin oli varpapurjeet. Etumaston purje oli tyypillisesti takamaston purjetta suurempi. Purjeiden alareunoja ei sidottu puomeille. Varhaisemmissa aluksissa saatettiin käytettiin varpapurjeen sijasta myös raakapurjeita. Suuremmissa täkkisoimissa käytettiin myös halkaisijapurjeita. Purjehtimisen lisäksi voitiin etenkin pienempiä soimia myös soutaa.
Soimat olivat runkomuodoltaan varsin tasapohjaisia, mikä ei tarjonnut kovinkaan hyvää suorituskykyä vastatuuleen purjehdittaessa. Luoviominaisuuksien parantamiseksi lisättiin myöhemmin alusten keulaosiin pitkät ja matalat kölit, jotka yhdessä varpapurjeiden kanssa tarjosivat kohtuulliset mahdollisuudet luovimiseen sekä hyvät sivutuuliominaisuudet.
Valtaosa aluksista rakennettiin talonpoikien omilla pienillä paikallisilla telakoilla eli varveilla. Erityisesti avosoimat olivat lähes poikkeuksessa oman pitäjän miesten rakentamia. Muutamat varvit kasvoivat varsinaisiksi telakoiksi. Erityisen paljon soimia valmistui Koillis-Laatokan Impilahdella ja Salmissa.
Piazza dei Miracoli
Camposanto
thumb|Camposanto Camposanto on kaupunginmuurin laidalla sijaitseva 126 metriä pitkä ja 52 metriä leveä hautausmaarakennus. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1278 varhaiskeskiaikaisen hautausmaan paikalle.
Tähän goottilaiseen rakennukseen on haudattu sukupolvien ajan paikallisia ylimyksiä ja kirkonmiehiä. Vanhimmat sarkofagit ovat peräisin antiikin ajalta. Rakennuksessa on paljon freskoja, kuten Benozzo Gozzolin maalaamat Vanhaan testamenttiin perustuvat freskot 1400-luvulta.
Soima
Soimat kalassa ja rahtia kuljettamassa
Kalastajat käyttivät soimia niin pyyntimatkoilla kuin kuljettaessaan saaliitaan markkinoille. Kalastajia varten rakennettiin erityisiä kalasoimia, jotka olivat varustettu aluksen keskelle sijoitetulla vesisäiliöllä. Kalasoimilla kalastajat pystyivät kuljettamaan saaliinsa elävänä aina Pietariin saakka.
Piazza dei Miracoli
Camposanto
Rakennuksen seinällä roikkuvat myös Pisan menneestä merimahdista kertovat vanhat satamaporttien ketjut. Meriherruudesta kilpailleet genovalaiset varastivat ketjut vuonna 1342, ja viisisataa vuotta myöhemmin firenzeläiset palauttivat ne Pisaan.
Soima
Soimat kalassa ja rahtia kuljettamassa
Soimilla järjestettiin toisinaan myös purjehduskilpailuja.
Piazza dei Miracoli
Camposanto
Toisen maailmansodan aikana liittoutuneet pommittivat rakennuksen erehdyksessä pahoin. Vuosikymmeniä kestäneen restauroinnin jälkeen monia freskoja on saatu entisöityä.
Soima
Aika ajaa soimien ohi
Soimat säilyttivät asemansa Laatokan merkittävimpänä purjealustyyppinä aina höyrykoneiden ja moottoriveneiden aikakaudelle saakka. Uudemmat alustyypit syrjäyttivät soimat 1900-luvun ensimmäisillä vuosikymmenillä. Laatokalle 1890-luvulla saapuneet höyryhinaajien vetämät lotjat hallitsivat alueen rahtiliikennettä suvereenisti jo 1910-luvulla. Laatokan viimeiset soimat poistuivat käytöstä kalastajien siirtyessä moottoriveneiden käyttöön 1920- ja 1930-luvuilla.
Timo Laitinen (ampumaurheilija)
Timo Tapio Laitinen (s. 3. syyskuuta 1972 Juuka) on suomalainen haulikkoampuja, joka kilpailee skeet-ammunnassa. 182 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Laitinen edustaa Ala-Hämeen Ampujia.
Laitinen kilpaili skeetissä vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä sijoittuen 23:nneksi. Vuoden 1998 MM-kilpailuista Barcelonasta Laitinen saavutti kultaa joukkuekilpailusta. Hän on osallistunut urallaan kymmenen kertaa MM-kilpailuihin. EM-kilpailuista Laitinen on saavuttanut pronssia vuodelta 2005 henkilökohtaisesta skeetistä. Hän on ollut mukana EM-kilpailuissa 11 kertaa.
Laitinen toimii poliisina Helsingin poliisilaitoksella. Hän toimii myös muun muassa Eetu Kallioisen valmentajana.
Babar (animaatiosarja)
Babar on ranskalais-kanadalainen vuosina 1989–1991 ja 2000 valmistunut animaatiosarja. Sarja perustuu ranskalaisen lastenkirjailijan Jean de Brunhoffin luomiin Babar-kirjoihin.
Vuosina 1989–1991 valmistuneet jaksot koostuivat yhteensä viidestä tuotantokaudesta ja 65 jaksosta. Vuonna 2000 valmistui kuudes tuotantokausi, joka sisälsi 13 jaksoa. Vuonna 2010 valmistui 3D-animaatiotekniikalla tehty sarja Babar ja Badun seikkailut.
Babar
Sarjan päähenkilö. Hän asuu Celestenkylässä vaimonsa Celesten ja lapsiensa kanssa. Lapsuutensa hän viettää viidakossa Ilonlaaksossa äitinsä ja muiden norsujen kanssa. Eräänä päivänä metsästäjä tappaa Babarin äidin ja orpo norsu pakenee viidakosta. Hän päätyy kaupunkiin, jossa tapaa vanhan rouvan, joka ottaa hänet hoiviinsa. Alussa Babarilla on vaikeuksia sopeutua ihmisten elämään, mutta lopulta hän oppii kävelemään kahdella jalalla ja alkaa käyttää vihreää pukua. Ajan myötä hän palaa viidakkoon. Viidakon eläimet suunnittelevat rynnäkköä metsästäjiä vastaan. Elefanttien kuningas kuolee syötyään vahingossa myrkkysieniä. Babar kruunataan uudeksi kuninkaaksi ja norsut päättävät perustaa kuningaskunnan.
Celeste
Babarin vaimo ja Celestenkylän kuningatar. Babar ja Celeste ovat tunteneet toisensa koko ikänsä ja heillä on neljä lasta.
Pom, Lore, Alexander ja Isabella
Babarin ja Celesten lapset. Pom on esikoinen ja Isabella kuopus. Babar kertoo lapsilleen opettavaisia tarinoita, usein omasta lapsuudestaan tai ajoista, jolloin hän oli nuori kuningas ja Celestenkylä vasta perustettu.
Cornelius ja Pompadour
Cornelius on vanhin ja viisain norsu Celestenkylässä. Hän toimii Kuningas Babarin neuvonantajana ja ottaa työnsä hyvin vakavasti. Corneliuksen vakiohokema on “Kautta kärsäni!”.
Kari Peitsamo
1977–1981
Kari Peitsamo aloitti levytysuransa maaliskuussa 1977 singlellä "Kauppaopiston naiset / Soft Ice", jota seurasi syyskuussa EP-levy Kari Peitsamo ja Ankkuli. Joulukuussa 1977 julkaistiin esikois-LP Jatsin syvin olemus. Vaikka levyt julkaistiin Kari Peitsamo ja Ankkuli -yhtyeen nimissä, yhtyeen muut jäsenet ovat mukana ainoastaan yhdellä raidalla. Muut soittajat ovat basisti Juuso Nordlund ja rumpali Kaj Martin Juice Leskisen Juice-yhtyeestä. Levytykset nauhoitettiin Juice-yhtyeeltä ylijääneellä studioajalla. Peitsamon heinäkuussa 1978 julkaistulla toisella EP:llä Peitsamon jälkeenjääneet nauhat ja elokuussa julkaistulla toisella LP:llä Vedestä nousee kasvi soittavat jo Ankkuli-yhtyeen muusikot Harri Siirtola ja Yrjö Majamaa, mutta suurin osa LP:n kappaleista on Peitsamon yksin akustisen kitaran säestyksellä esittämiä, kuten hänen seuraavat, vielä Ankkuli-yhtyeen nimissä julkaistut, levynsä Kari Kolmas (1978) ja tuplalevy Kari Peitsamo ja Ankkuli (1979). Vuonna 1978 Peitsamo julkaisi EP:n Puinen levy, jolla hän esittää kokeellista musiikkia viululla, kitaralla ja pianolla. Huhtikuussa 1979 julkaistu EP Sian raato kääntää hitaasti kasvonsa valoon päin julkaistiin vielä Ankkuli-yhtyeen nimissä, mutta Peitsamon viimeinen Love Recordsin kautta julkaistu LP Pölypilleri julkaistiin jo yksin Peitsamon nimissä kesäkuussa. Myös ensimmäinen Johanna-levymerkin julkaisema LP Levylaulaja (1980) julkaistiin yksin Peitsamon nimissä. Seuraavalla levyllä Greatest Hits (1980) ja seuraavana vuonna julkaistulla Vallankumous-albumilla (1981) soittaa jälleen Ankkuli-yhtye. Levyjen välissä julkaistiin sooloalbumi Gulliverin retket (1981). Vuosina 1978–1979 Ankkuli-yhtyeen äänitteillä oli toisinaan mukana myös Peitsamon veli Heikki soittajana, taustalaulajana, säveltäjänä tai sanoittajana.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 1982 Peitsamo muutti yhtyeensä Creedence Clearwater Revival- ja Status Quo -suomennoksia esittäväksi Kari Peitsamo Revivaliksi ja vaihtoi Johanna-levymerkiltä Poko Rekordsille. Revival-kauden jälkeen Peitsamo siirtyi Pyramid Musiikki -levy-yhtiöön. Kari Peitsamon Skootteri -yhtye julkaisi 12 albumia vuosina 1985–1994. Vuonna 1997 julkaistulla joululevyllä, Peace, Love & Understanding – the Xmas Album, Peitsamo teki irtioton aikaisemmasta urastaan rytmikoneilla tehdyn säestyksen myötä. Kari Peitsamo & Hirttämättömät -yhtye julkaisi kaksi albumia, Bubblegum Warriors in Faded Jeans ja Brono Starr's Rock'n'roll Roadside Attraction vuosina 1998 ja 1999.
2000-luvun alussa Peitsamo työskenteli jonkin aikaa haudankaivajana, koska hänellä ei ollut motivaatiota ja inspiraatiota musiikin tekoon.
Vuoden 2006 syksyllä Peitsamo ilmoitti lopettaneensa toistaiseksi esiintymiset ja levyjen teon. Tammikuussa 2007 Peitsamo ilmoitti tauon päättyneen ja julkisti uusia kiertuepäivämääriä. Helmikuun 7. päivänä 2007 Kari Peitsamo julkaisi uuden pitkäsoittolevynsä The 30th Anniversary Album. thumb|250px|Kari Peitsamo esiintymässä Laitilassa 2010
11. heinäkuuta 2007 Peitsamo julkaisi yhdessä Risto-yhtyeen kanssa singlen Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train. Julkaisun myötä Peitsamo nousi ensimmäistä kertaa 25 vuoteen singlejen myyntilistalle. Elokuun 1. päivä Peitsamolta ja Risto-yhtyeeltä ilmestyi yhteisalbumi The Second Coming Of Mr. Jesus H. Christ. Se julkaistiin CD:nä ja vinyylinä.
Babar (animaatiosarja)
Zephir
Babarin apinaystävä, johon hän tutustui nuorena viidakossa. Zephir pitää jäätelobaaria Celestenkylässä.