cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreab
Historia
Kreabin Helsingin-toimiston juuret ovat vuonna 1988 perustetussa H & B Communications Oy:ssä. Kreab osti H & B:n liiketoiminnan vuonna 1999 ja muodosti siitä Kreabin Suomen-yhtiön.
Veckans Affärer -lehti valitsi Kreabin Tukholman-toimiston vuosina 2000, 2004 ja 2007 Ruotsin parhaaksi viestintätoimistoksi. Ruotsin entinen pääministeri ja nykyinen ulkoministeri Carl Bildt oli Kreab-konsernin ja Kreab Oy:n hallitusten puheenjohtaja vuosina 2004–2006. Helmikuussa 2009 kansainväliseen Omnicom Groupiin kuuluva viestintätoimisto Gavin Anderson & Company yhdistettiin Kreabiin. Nimeksi tuli Kreab Gavin Anderson. Tammikuussa 2015 yhtiö muutti nimensä jälleen Kreabiksi.
Kreab Suomessa
Viestinnän ammattilaiset ProCom ry palkitsi vuonna 2019 Kreabin tekemän Metson vuosikertomuksen vuoden 2018 parhaaksi listattujen yhtiöiden sarjassa. Taloustutkimus Oy on tutkinut Kreabin vuosina 2014, 2012, 2010, 2008, 2006, 2004 ja 2002 Suomen parhaaksi talousviestinnän osaajaksi Viestintäalan yritysten imagotutkimuksessa.
Kreabin Helsingin-toimisto sijaitsee Helsingin keskustassa Kluuvin kaupunginosassa.
Johto ja hallinto
Kreabin Helsingin-toimiston toimitusjohtajaksi nimitettiin helmikuussa 2015 Mikael Jungner. Jungnerilla on vahva tausta politiikassa ja hän on toimi hallintoministeri Jouni Backmanin, oikeusministeri Johannes Koskisen sekä pääministeri Paavo Lipposen poliittisena erityisavustajana. Jungner on ollut SDP:n kansanedustajana vuosina 2011-2015, SDP:n puoluesihteerinä vuosina 2010–2012 sekä Yleisradion toimitusjohtajana vuosina 2005–2010. SDP:stä Jungner erosi joulukuussa 2017.
Kreab Oy:n hallituksen puheenjohtaja on Matti Saarinen. Saarinen työskenteli Kreabin toimitusjohtajana vuodesta 2001 vuoteen 2013. Ennen Kreabia Saarinen johti Nokian, Nesteen ja Leonian viestintää. Viestinnän ammattilaiset ProCom ry palkitsi hänet vuonna 2011 elämäntyöstään viestinnän parissa.
Konsernin hallituksen puheenjohtaja on Peje Emilsson ja konsernijohtajana toimii Charlotte Erkhammar. Hallituksen varapuheenjohtaja on Dale Adams.
Rīgas FK
Rīgas futbola klubs oli jalkapalloseura Riian kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1923 ja lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Seura oli Latvian menestyneimpiä 1920– ja 1930–luvulla. Se saavutti historiansa aikana Latvian mestaruuden kahdeksan kertaa: 1924–1926, 1930–1931, 1934–1935 ja 1940. Latvian cupin se voitti kahdesti: 1937 ja 1939.
Jack C. Haldeman II
Jack Carroll ”Jay” Haldeman II (18. joulukuuta 1941 – 1. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen biologi ja tieteiskirjailija. Hän oli tieteiskirjailija Joe Haldemanin vanhempi veli.
Sarjat
Star Trek Adventures
Spaceways
Bill, Linnunradan sankari
Hakan Şükür
Hakan Şükür (s. 11. syyskuuta 1971 Adapazarı, Turkki) on entinen turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti istanbulilaista Galatasarayta kolmetoista kautta ja pelasi sen lisäksi muun muassa Englannin Valioliigassa Blackburnin sekä Italian Serie A:ssa Torinon, Interin ja Parman riveissä.
Eräs Hakan Şükürin ennätyksistä kansainvälisissä otteluissa on jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen nopein maali, joka syntyi pelikellon näyttäessä 10,8 sekuntia Turkin ja Etelä-Korean välisessä pronssiottelussa vuoden 2002 kisoissa.
Şükür pelasi 112 maaottelua vuosina 1992–2007. Hän teki 51 maaottelumaalia, mikä on Turkin maajoukkueen historiassa ylivoimaisesti eniten. Maaottelumäärissä hänen edellään on turkkilaisista vain maalivahti Rüştü Reçber. Şükür pelasi EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 2002.
Urheilu-uransa jälkeen Şükür valittiin vuonna 2011 Turkin parlamentin, suuren kansankokouksen jäseneksi Istanbulista. Hänet valittiin Oikeus ja kehitys -puolueen ehdokkaana, mutta hän jätti puolueen joulukuussa 2013 vastalauseena Turkin hallituksen toimille Fethullah Gülenin perustamaa Hizmet-liikettä kohtaan. Nykyään (2022) Şükür elää poliittisessa maanpaossa Yhdysvalloissa lähes varattomana ja toimii Uber-taksinkuljettajana. Turkissa häntä uhkaa jopa neljän vuoden vankeustuomio.
Préveza
Préveza on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Πρέβεζας, Dímos Prévezas), joka sijaitsee Prévezan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 381,6 neliökilometriä ja väkiluku 31 733. Varsinaisen Prévezan kaupungin väkiluku on 19 042 (vuonna 2011).
Prévezan ja lähiseudun lentoasemana toimii Áktion lentoasema, joka sijaitsee Áktion niemellä noin neljä kilometriä kaupungista etelään.
Nykyinen Prévezan kunta muodostui, kun Préveza, Loúros ja Zálongo yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Prévezan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Huumorirock
Huumorirock on rockin tyylisuuntaus, jossa pyritään viihdyttämään katselijoita ja kuuntelijoita humoristisilla sanoituksilla ja lava-show'lla. Toisin kuin monien muiden musiikin lajien, huumorirockin koomisuus on tahallista. Yleensä huumorirock on humoristista sekä musiikillisesti että sanoituksiltaan. Sanoitukset voivat olla melko yksinkertaisia, mutta myös tehdä hienostuneesti pilaa erilaisista rock-maailman kliseistä sekä yhteiskunnan ongelmista.
Kansainvälisesti tunnetuin huumorirock-artisti on todennäköisesti "Weird Al" Yankovic ja tunnetuin kansainvälinen huumorirock yhtye on Tenacious D. Yksi ensimmäisiä merkittäviä tyylilajin edustajia oli Frank Zappa.
Info Pohjola
Info Pohjola on Pohjoismaiden ministerineuvoston ylläpitämä ja koordinoima neuvontapalvelu, joka on suunnattu yksityishenkilöille, jotka liikkuvat Pohjoismaiden välillä ja tarvitsevat tietoa ja opastusta.
Palvelulla on haluttu helpottaa muuttoa toiseen Pohjoismaahan, sillä maiden säännöstöissä on eroja tai sääntöjä ei aina tunneta riittävän hyvin. Info Pohjolan tarkoitus on auttaa lakeihin ja sääntöihin liittyvissä asioissa. Info Pohjolalla ei kuitenkaan ole oikeutta toimia asiamiehenä – se vain opastaa eteenpäin.
Info Pohjola on toiminut puhelinpalveluna vuodesta 1998. Vuodesta 2002 lähtien palvelua on saanut myös internetitse. Nykyisin Info Pohjolan verkkosivuilta löytyy tietoa kaikista Pohjoismaista kaikilla pohjoismaisilla kielillä, suomeksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi ja islanniksi.
Hohenheimin yliopisto
thumb|500px|Hohenheimin linna. Hohenheimin yliopisto on Baden-Württembergin pääkaupungin Stuttgartin vanhin korkeakoulu. Sen on perustanut vuonna 1818 Württembergin kuningas Vilhelm I. Yliopiston painopistealoja ovat maatalous- ja taloustieteet sekä luonnontieteet.
Yliopistossa opiskelee 9 220 opiskelijaa. Vuonna 2012 sillä oli henkilökuntaa 2 104 henkilön verran, joista professoreja oli 114. Yliopiston vuosibudjetti on noin 122 miljoonaa euroa. Yliopiston päärakennuksena toimii Hohenheimin linna.
Eric Lander
Eric Lander (s. 3. helmikuuta 1957) on yhdysvaltalainen perinnöllisyystieteilijä, solubiologi ja matemaatikko, jonka Joe Biden nimitti hallituksensa tiedeneuvonantajaksi virkakautensa alussa 2021. Tiedeneuvonantaja nostetaan hallituksen jäseneksi ensimmäistä kertaa.
Tie Guanyin
Tie Guanyin (pinyin: Ān xī Tiě Guān Yīn, ’Rautainen armon jumalatar’) on kiinalaista Wulong-teetä, jota tuotetaan joko Wuyi-vuorilla (Nanping, Fujian), jossain määrin Taiwanin Taipein eteläpuolisten Muchavuorten seudulla tai – ja ennen kaikkea – Anxin piirikunnassa Quanzhoun prefektuuritason kaupungissa Fujianin maakunnassa. Tie Guanyin luetaan Kiinan kymmenen arvostetuimman teen joukkoon ja on yksi maailman parhaimmista wulong-teelaaduista.
Eric Lander
Lander oli keskeinen tutkija vuonna 2003 päättyneessä Human Genome Projectissa, joka kartoitti ihmisen geeniperimän. Hän on kehittänyt menetelmiä, joilla voidaan tutkia usean geenin aiheuttamia sairauksia kuten diabetesta, skitsofreniaa ja Alzheimerin tautia.
Landerilla on biologian professorin virka sekä Harvardin yliopistossa että Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT), ja hän johtaa MIT:n ja Harvardin yhteistä Broad-instituuttia. Hän väitteli matematiikasta Oxfordin yliopistossa vuonna 1981 Rhodes-stipendiaattina, ja opetti taloustiedettä Harvardissa 1980-luvulla.
Tie Guanyin
Brändiarvoltaan Anxin Tieguanyin listattiin huhtikuussa 2015 Kiinan arvokkaimmaksi teeksi 5,827 miljardin yuanin eli noin 890 miljoonan euron arvollaan.
Tie Guanyinia voidaan tuottaa eri vuodenaikoina poimituista teepensaan lehdistä. Arvostetuinta ja parhainta on kesän kynnyksellä (Li Xia) tuotettu kevätsadon tee. Syksyllä kerätyistä teelehdistä saadaan voimakkaampaa mutta aromirakenteeltaan pelkistetymmän makuista teetä. Kesäkauden teelehdistä valmistettua Tie Guania pidetään näitä vähempiarvoisena. Satokauden ohella Tie Guanyin voidaan luokitella tuotannossa käytetyn paahtamisasteen (rosting, firing) mukaan useaan luokkaan. Perinteinen Tie Guanyin on voimakkaasti paahdettua, aromikkuudeltaan monipuolista, mutta kukikkuus on laskenut vähäiseksi. Sen sijaan uudemmassa, kevyesti paahdetussa teetyypissä (Jade Tie Guanyin) on jäljellä vaalean vihertävää, jademaiseksi luonnehdittua väriä. Tästä valmistettu teejuoma muistuttaa vihreää teetä, ja aromi ja maku ovat hyvin kukikkaita. Näiden kahden tyypin välille sijoittuu keskipaahdon Tie Guanyin, jota luonnehditaan sekä kukikkuutta ja monipuolista aromia sisältäväksi. Taiwanin Muchavuorten Tie Guanyin on tunnettu usean päivän jatkuvan paahdon tuomista intensiivisistä sävyistään.
S-101 (1938)
S-101 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1940.
Palvelus
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Ust-Dvinskissä päällikkönään komentajakapteeni V. K. Vekke. Aluksen lähtiessä 23. kesäkuuta 1941 ensimmäiselle sotaretkelleen dieselmoottoreissa havaittiin vikaa ja retki keskeytettiin.
Alus lähti 27. kesäkuuta Ust-Dvinskistä ensimmäiselle varsinaiselle sotaretkelleen Irbensalmen läntisensuun alueelle, missä se ei kuitenkaan havainnut vihollisia. Alus sai 12.-13. heinäkuuta välisenä yönä määräyksen siirtyä kokoontumispaikalle Kihelkonnan lahteen, missä sen pitäisi olla illalla 13. heinäkuuta. Alus joutui 15. heinäkuuta Hiidenmaan ja Saarenmaan välisessä salmessa ilmahyökkäykseen, jolloin ensimmäinen pommi rikkoi aluksen torniluukun ja toinen pommi osui räjähtämättä 100 millimetrin kansitykkiin. Pommi jatkoi matkaansa muotorungon läpi merenpohjaan. Aluksen vauriot eivät kuitenkaan estäneet sukeltamista, joten se kykeni pakenemaan. Alus saapui vielä samana päivänä Triigiin.
Alus lähti 17. heinäkuuta edelleen Tallinnan kautta Kronstadtiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus oli 22.-26. heinäkuuta telakalla korjattavan ja valmisteltavana Pohjoiseen laivastoon siirtoa varten. Alus lähti 5. elokuuta Kronstadtista Vienanmeren-Itämeren kanavaa ja saapui 8. syyskuuta Belomorskiin, missä se liitettiin Pohjoiseen laivastoon.
Alus poistettiin palveluksesta 1956.
Arne Erlandsen
Arne Erlandsen (s. 20. joulukuuta 1959) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kaudella 2020 hän toimi Veikkausliigan Kuopion Palloseuran päävalmentajana.
Ura pelaajana
Peliuransa menestyksekkäimmät vuodet Erlandsen pelasi Lillestrøm SK:ssa voittaen kaksi Norjan mestaruutta ja yhden Norjan cupin. Erlandsen edusti urallaan myös tukholmalaista Djurgårdens FF:ää ja norjalaista Strømsgodset IF:ää. Erlandsen oli myös joulukuussa 1981 mukana englantilaisseura Norwich Cityn ykkösjoukkueessa.
Norjan maajoukkueessa Erlandsen pelasi 20 A-maaottelua.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana
Erlandsen aloitti valmennusuransa Bærum Sportsklubbissa 1990-luvun alkupuolella, mutta ensimmäisen todellisen kokeen valmentajana hän sai siirryttyään 1998 Lillestrøm SK:n peräsimeen. Erlandsen luotsasi seuraa kaikkiaan seitsemän kautta, minä aikana joukkue oli varsin tasaisesti Tippeligaenin sijoilla 4–7. Kausi 2001 oli poikkeus Lillestrømin vietyä liigahopeaa.
Kaudeksi 2005 Erlandsen siirtyi IFK Göteborgin päävalmentajaksi. Debyyttikausi meni hyvin ja IFK taisteli mestaruudesta joutuen kuitenkin taipumaan Djurgårdens FF:lle ja tyytymään hopeaan. Pohjoismaisessa Royal Leaguessa Erlandsen johdatti IFK:n finaaliin, jossa FC Kööpenhamina oli lopulta rangaistuspotkukilpailun jälkeen parempi. Pilkkukisa meni tanskalaisille 12–11.
Kausi 2006 sujui edelliskautta kehnommin ja IFK putosi mestaruuskamppailusta. Erlandsen erosi tehtävistään syyskuussa 2006. Saman vuoden marraskuussa hän palasi kotimaahansa tehtyään sopimuksen Adeccoligaenissa pelanneen Hamarkameratenen kanssa. Erlandsenin johdolla Ham-Kam oli Adeccoligaen kakkonen ja nousi takaisin Tippeligaeniin kaudeksi 2008. Erlandsen sai potkut Ham-Kamista kesäkuussa 2009 kehnojen esitysten vuoksi.
Heinäkuussa 2010 Erlandsen palasi valmennustehtäviin Norjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Ullensaker/Kisa IL:n päävalmentajana. Alun perin Erlandsenin oli tarkoitus siirtyä kauden jälkeen Nigeriaan Rangers International of Enugun päävalmentajaksi, mutta sopimus kariutui syyskuussa rahakiistoihin. Erlandsen jätti Ullensakerin kauden 2012 jälkeen.
Heinäkuussa 2013 Erlandsenista tuli Norjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Mossin päävalmentaja. Erlandsenin johdolla seura säilytti sarjapaikkansa Norjan 2. divisioonassa ja kaudella 2014 konkarivalmentaja luotsasi seuran samalla sarjatasolla kolmanneksi. Hän jätti seuran kauden päätteeksi.
Toukokuussa 2015 Erlandsenista tuli Fredrikstad FK:n päävalmentaja. Erlandsenin johdolla FFK onnistui lopulta viimeisellä kierroksella säilyttämään sarjapaikkansa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-liigassa. Kauden jälkeen Erlandsen jätti tehtävänsä.
Syyskuussa 2016 Erlansen palasi Lillestrøm SK:n päävalmentajaksi 12 vuoden tauon jälkeen. Kaudella 2017 LSK:n peliesitykset liigassa olivat vaisuja ja kausi päättyi lopulta sijalle 12. Sarjapaikka säilyi viiden pisteen turvin. Norjan cupissa LSK eteni loppuotteluun saakka, jossa kaatoi Sarpsborgin 3–2 ja juhli cupin mestaruutta 10 vuoden tauon jälkeen.
Kesäkuun lopussa 2018 Erlandsen sai potkut Lillestrømin vajottua Norjan liigan putoamiskamppailuun sijalle 13.
Lokakuussa 2019 kerrottiin, että Erlandsenista tulee kaudella 2020 Veikkausliigan Kuopion Palloseuran päävalmentaja. Erlandsenin johdolla KuPS sijoittui Veikkausliigassa kolmanneksi. Erlandsenin pesti jäi lopulta yhteen kauteen.
Gustaaf Deloor
Gustaaf Deloor (24. kesäkuuta 1913 – 28. tammikuuta 2002) oli belgialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti kaksi kaikkien aikojen ensimmäistä Espanjan ympäriajoa vuosina 1935 ja 1936.
Deloor osallistui myös Ranskan ympäriajoon, jossa hän sijoittui vuonna 1937 kuudennen etapin voittajaksi ja kokonaiskilpailun kuudenneksitoista. Hänen uransa keskeytti toinen maailmansota, jossa hän joutui 10. toukokuuta 1940 saksalaisten vangitsemaksi.
Deloor muutti vuonna 1949 Yhdysvaltoihin; ensin New Yorkiin, sitten Los Angelesiin. Hän kuitenkin palasi vanhoilla päivillään Belgiaan ja kuoli Mechelenissä 88-vuotiaana.
Hans Plenk
Hans Plenk (s. 21. helmikuuta 1938) on Länsi-Saksalle kilpaillut ohjaskelkkailija. Hän voitti pronssia vuoden 1964 talviolympialaisissa Innsbruckissa.
Plenk voitti lajinsa maailmanmestaruuskilpailuissa kaikkiaan viisi mitalia: kultaa 1965, hopeaa 1961 ja 1963 sekä kaksi pronssia vuonna 1960.
Samu Mikkonen
Samu Matias Mikkonen (s. 8. heinäkuuta 1996 Vihti) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä. Vuoteen 2011 saakka hän edusti Kuopion Sisu-Veikkoja, vuosina 2012–2017 Kuopion Reipasta ja vuosina 2018–2020 Joensuun Katajaa.
Noppa-juttu
Taustaa
Noin kymmenen vuoden ajan, 1960-luvun lopulta 1970-luvun lopulle, Suomessa rakennettiin asukaslukuun suhteutettuna maailmanennätysmäärä asuntoja. Lähiöiden rakentamisella pyrittiin toisaalta hallitsemaan tuolloista maaltapakoa, joka oli historiallinen ilmiö Suomen sisäisessä muuttoliikkeessä, toisaalta vähentämään siirtolaisuutta Ruotsiin. Huippuvuonna 1974 uusia asuntoja valmistui noin 74 000. Aluerakentamisessa poliitikot ja suuret rakennusliikkeet löysivät toisensa, ja kansanedustajat olivat usein merkittäviä vallankäyttäjiä myös kunnallispolitiikassa ja sitä kautta kaavoituksessa. Aluerakentamista sujuvoitettiin usein myös kyseenalaisin keinoin, kaavoituksesta päättäneitä poliitikkoja ja virkamiehiä lahjomalla. Rakennusalan lahjusoikeudenkäynneistä 1980-luvulla Noppa-juttu oli suurin ja sellaisena yksi rötösherrajahdin huipentumista.
Samu Mikkonen
Kalevan kisoista Mikkonen on saavuttanut hopeaa 1 500 metrin juoksusta vuosina 2017 ja 2019 sekä pronssia vuonna 2020. Maastojuoksun SM-kilpailuista hän on voittanut hopeaa neljän kilometrin matkalta vuonna 2017. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän ollut mukana voittamassa hopeaa (vuonna 2018) ja kahta pronssia (2014 ja 2016) 4 × 800 metrin viestijuoksusta, hopeaa 2019 ja pronssia vuonna 2018 4 × 1 500 metrin viestijuoksusta sekä pronssia 4 000 metrin viestistä vuonna 2020. Sisäratojen SM-kisoista Mikkonen on saavuttanut 1 500 metrin juoksusta kultaa vuonna 2020 sekä hopeaa vuosina 2018 ja 2019. 3 000 metrin juoksusta hän on voittanut kultaa 2017 ja 2020 sekä pronssia 2023.
Ennätyksikseen Mikkonen on juossut 800 metrillä ajan 1.51,41, 1 500 metrillä 3.45,35, 3 000 metrillä 8.06,22 (hallissa) ja 5 000 metrillä 14.36,20.
Noppa-juttu
Noppa I
Asuntorakentamista Tampereen Hervannassa avokätisesti rahoittaneet Tampereen Osuuspankki ja sen omistama Tammermaan Kiinteistökeskus olivat ajautumassa konkurssiin 1970-luvun lopulla. Asiassa ilmenneet epäselvyydet johtivat Osuuspankkitarkastuksen tekemään rikosilmoitukseen, ja juttu päätyi komisario Sulo Aittoniemen pöydälle.
Aittoniemi määräsi takavarikoitavaksi Noppa Oy:n kirjanpidon, jota oli kuorma-autollinen. Kirjanpidon mukaan Nopan kassassa oli eräässä vaiheessa ollut kaksi miljoonaa markkaa, vaikka todellisuudessa rahat olivat olleet jo aivan muualla. Kassavajeen peittämiseksi pankinjohtaja Matti Sydänmaa oli antanut Nopan toimitusjohtajalle Pauli Kemmolle valmiiksi leimattuja pankin maksukuitteja, joihin oli Nopassa tekaistu maksujen saajat siten, että kirjanpito saatiin täsmäämään. Rikosvyyhdin tämän haaran, jota alettiin jutun laajetessa kutsua Noppa I:ksi, oikeuskäsittely päättyi Turun hovioikeudessa vuonna 1983. Matti Sydänmaa ja Reino Laanikari tuomittiin yhden vuoden ehdottomiin vankeusrangaistuksiin petoksesta ja asiakirjaväärennyksestä. Pauli Kemmo ja Nopan entinen toimitusjohtaja Erkki Kahila tuomittiin maksamaan yhteensä yli 350 000 markan korvaukset.
Keskustapuolue syytettynä
Nopan kirjanpitoa edelleen tutkiessaan komisario Sulo Aittoniemi alkoi epäillä, että rakennusliikkeen kassassa oli yhä "ilmaa". Tutkinnan kohteena olleena ajanjaksona Noppa oli saanut asuntohallitukselta lainarahaa aravarakentamiseen. Aittoniemi teki tutkinnallisen olettaman, että Keskustapuoluetta lähellä ollut asuntohallituksen rahoitusjohtaja Kalevi Sassi oli antanut aravarahoista ylimääräisiä summia Nopalle, joka oli siirtänyt ne Keskustan kassaan. Vuonna 1978 Sassi nimitettiin asuntohallituksen pääjohtajaksi Keskustan silloisen puheenjohtajan Johannes Virolaisen vahvalla taustatuella. Sassi oli Virolaisen serkku ja hän oli ollut aiemmin mukana myös Keskustan rahankeruutyöryhmässä.
Valtiovarainministeriö pidätti Sassin ja neljä muuta asuntohallituksen virkamiestä virantoimituksesta marraskuussa 1982. Muutamaa päivää myöhemmin keskusrikospoliisi pidätti Keskustan entiset talouspäälliköt, varatuomari Eero Rantakokon ja ekonomi Reijo Vähätiiton. Seuranneissa kuulusteluissa Rantakokko ja Vähätiitto myönsivät saaneensa rahaa Nopalta ilman kuittia, ja saman tunnustivat Nopan johtajat. Sassi kertoi saaneensa myös muilta rakennusliikkeiltä rahaa toimitettavaksi Keskustalle, ja tässä yhteydessä syytettyjen piiriin joutui muiden muassa myös Rakennusliike Puolimatkan omistaja, vuorineuvos Armas Puolimatka.
Johannes Virolaisen ja Keskustapuolueen kannalta Noppa-jutun julkitulo osui varsin huonoon ajankohtaan, vain hieman ennen kevään 1983 eduskuntavaaleja. Keskusrikospoliisin rikosetsivät kävivät kuulustelemassa eduskunnan puhemiehenä toiminutta Keskustan entistä puheenjohtajaa Johannes Virolaista eduskuntatalossa talvella 1983. Virolaista epäiltiin puolueen puheenjohtajana vaatineen Nopalta lahjuksia Keskustalle. Osittain Noppa-jutun tuoman negatiivisen julkisuuden vuoksi Virolainen putosi vaaleissa eduskunnasta. Elokuussa 1983 Virolainen sai haasteen oikeuteen.
Oikeuskansleriksi keväällä 1982 tullut Kai Korte otti Suomen Kuvalehdelle joulukuussa 1982 antamassaan haastattelussa voimakkaasti kantaa Noppa-tutkimuksiin: Suomen Maaseudun Puolue asettui tukemaan Kortetta, joka ei SMP:n kunniapuheenjohtajan Veikko Vennamon mukaan suojellut "rötösherroja", toisin kuin Kortteen edeltäjä Risto Leskinen.
Oikeuskäsittely alkaa
Sulo Aittoniemi halusi syytettyjen joukkoon myös asuntohallituksen toimistopäällikön Markku Hainarin, joka pidätettiin työpaikaltaan kesken työpäivän marraskuussa 1982. Hainarilta Aittoniemi vaati selvitystä siitä, millä tavalla rakennuskustannukset asuntohallituksessa laskettiin aravalainoja varten. Aittoniemi epäili, että rakennuskustannukset vääristeltiin todellista suuremmiksi, ja näin säästynyt raha ohjattiin pimeisiin kassoihin, joilla rahoitettaisiin puolueita ja lahjottaisiin virkamiehiä. Osoittautui, että kansiot, joissa kustannuslaskelmat olivat, olivat selvittämättömällä tavalla kadonneet, ja Aittoniemen pyynnöstä asuntohallitus teki lainahakemusten perusteella uudet laskelmat. Niiden mukaan rakennuttajille, jotka käyttivät Noppa Oy:tä rakentajanaan, oli vuosina 1973–1977 annettu korkeampia lainoja kuin muille, ja tämän pohjalta asia vietiin oikeuteen. Syytteen mukaan Kalevi Sassi oli myöntänyt rahoituksen Nopan urakoimiin kohteisiin ja Markku Hainari hyväksynyt korkeammat rakennuskustannukset hakemuksissa.
Presidentti Mauno Koivisto puuttui Noppa-oikeudenkäyntiin 60-vuotissyntymäpäivähaastattelussaan marraskuussa 1983. Koivisto ihmetteli syyttäjien intoa nostaa syytteitä "varmuuden vuoksi" ja väläytti mahdollisuutta, että syyttäjä, jonka nostamista syytteistä liian moni hylätään ja jätetään tuomitsematta, siirrettäisiin hyllylle. Koiviston tulkittiin tällä tarkoittaneen etenkin Noppa-jutun syyttäjänä toiminutta Markku Pohjanoksaa. Myös Koiviston ja oikeuskansleri Kai Kortteen välit kiristyivät voimakkaasti Noppa-jutun aikana. Kun Korte puolusti julkisuudessa syyttäjien jyrkkiä toimia, Koivisto katsoi hänen laiminlyöneen virkavelvollisuutensa sikäli, että ylimpänä syyttäjänä oikeuskanslerin tuli hallitusmuodon mukaan valvoa, ettei ketään laillisessa oikeudessa sorreta. Myöhemmin Koivisto kirjoitti muistelmateoksessaan Kaksi kautta jopa harkinneensa Kortteen asettamista tämän vuoksi syytteeseen valtakunnanoikeudessa.
Syytteet Keskustan puoluejohtoa vastaan kaatuvat
Oikeus katsoi, että rahojen välittäminen Keskustalle oli Kalevi Sassin osalta vaikuttanut hänen toimintaansa virkamiehenä, ja hänet pantiin viralta sekä tuomittiin yhden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen virkavirheestä. Sassin ei kuitenkaan katsottu syyllistyneen lahjoman vastaanottamiseen välittäessään Nopan rahoja Keskustalle. Siten myöskään Johannes Virolaista, Eero Rantakokkoa ja Reijo Vähätiittoa ei voitu syyttää yllytyksestä lahjoman antamiseen. Lain mukaan puolue sai ottaa rahaa vastaan, jos joku sitä antoi. Helmikuussa 1985 Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Keskustapuolueen menettämään valtiolle 400 000 markkaa. Helmikuussa 1986 Helsingin hovioikeus korotti summan 737 000 markkaan.
Asuntohallituksen toimistopäällikkö Markku Hainari tuomittiin raastuvanoikeudessa viraltapantavaksi, mutta hovioikeus katsoi, ettei hän ollut saanut oikeudetonta etua ja kumosi viraltapanon. Hainarin ainoaksi tuomioksi jäi seitsemän kuukauden ehdollinen vankeusrangaistus yllytyksestä perättömään lausuntoon. Oikeudessa Hainari sanoi, ettei hän ollut asemansa vuoksi edes ollut tietoinen puolueyhteyksistä, koska niitä hoiti asuntohallituksen korkein, poliittisin perustein valittu johto. Hainari teki eduskunnan oikeusasiamiehelle Jorma S. Aallolle valituksen Noppa-jutun tutkinnan yhteydessä saamastaan kohtelusta. Hainari oli joutunut odottamaan kuulustelujen alkamista pidätyssellissä viisi päivää saamatta tietää, mistä häntä epäiltiin. Kaikkiaan hän oli ollut 17 vuorokautta täysin eristettynä ulkomaailmasta. Asian tutkittuaan Aalto antoi komisario Sulo Aittoniemelle ja tämän apulaiselle, rikostarkastaja Kauko Laakkoselle vakavan huomautuksen, ja tapaus johti myös siihen, että pidätettynä olevan henkilön oikeusturvaa parannettiin lainmuutoksella. Korkein oikeus määräsi Hainarille maksettavaksi 100 000 markan korvaukset aiheettoman pidättämisen aiheuttamista ansionmenetyksistä ja henkisistä kärsimyksistä. KKO:n päätöksen jälkeen poliisiylijohtaja Olli Urponen esitti poliisikunnan puolesta Hainarille anteeksipyynnön.
Tamperelaiset sosialidemokraatit epäiltyinä
Noppa II -haarassa ehdittiin tutkia vain Keskustapuolueen saamaa rahoitusta. Kun juttu laajeni koskemaan myös sosialidemokraatteja, alettiin puhua Noppa III:sta. Keskusrikospoliisin kuulusteluissa rakennusliikkeiden johtajat kertoivat, että puoluerahoitusta kerättiin 1970-luvun loppupuolelle saakka asuntohallituksen kautta siten, että rahoitusjohtaja Kalevi Sassi hoiti Keskustalle ja pääjohtaja Olavi Lindblom sosialidemokraateille menevää osuutta. Lindblom oli kuitenkin jo vuonna 1978 siirtynyt eläkkeelle, eikä hänen osuuttaan jupakassa lopulta lainkaan tutkittu. Ratkaisevat todisteet sosialidemokraattien osuudesta Noppa-jutussa löytyivät, kun komisario Sulo Aittoniemi sai haltuunsa Nopan toimitusjohtajan Pauli Kemmon salkun, jossa oli tämän salainen kirjanpito siitä, kenelle ja kuinka suuria summia Nopan kassasta todella oli maksettu.
Tampereen kaupunginjohtaja Pekka Paavola, jota haluttiin kuulla hänen kesämökkinsä rakentamiseen liittyneistä epäselvyyksistä, etsintäkuulutettiin kesäkuussa 1984. Hänen kerrottiin kuitenkin jääneen sairauslomalle, eikä häntä tavoitettu. Komisario Sulo Aittoniemi teki Lahden poliisille virka-apupyynnön Paavolan pidättämiseksi SDP:n Lahden puoluekokouksessa, joka pidettiin  kesäkuun alkupuolella ja joka Paavolan oli määrä avata. Syyteoikeus Paavolan osalta ehti raueta ennen kuin hän palasi kotiinsa kesäkuun lopussa. Paavola kertoi viettäneensä sairauslomansa Keski-Euroopassa, kiisti kaikki epäilyt Noppa-lahjuksista ja vakuutti saaneensa kuulla häntä koskeneista etsinnöistä vasta soitettuaan vaimolleen hieman ennen paluutaan.
Silloinen pääministeri ja SDP:n puheenjohtaja Kalevi Sorsa raivostui Paavolan pidätysyrityksestä ja syytti puoluekokouksessa pitämässään puheessa lehdistöä "infokratiasta" eli poliittisen vallan siirtämisestä julkiselle sanalle. Sorsa arvosteli lehdistöä epä-älyllisyydestä ja täydellisestä itsekritiikin puutteesta.
Sulo Aittoniemi sivuun, Pekka Paavola eroaa
Komisario Sulo Aittoniemi ja rikostarkastaja Kauko Laakkonen siirrettiin sivuun Noppa-jutun tutkimuksista marraskuussa 1984, mikä herätti julkisuudessa runsaasti keskustelua. Tuohtunut Aittoniemi arveli haastattelussa astuneensa "liian isokenkäisten" varpaille. Päätöksen Aittoniemen syrjäyttämisestä teki poliisiylijohtaja Olli Urponen, mutta lopullisen määräyksen asiasta Aittoniemi epäili tulleen presidentti Mauno Koivistolta. Myös Johannes Virolainen oli kimpaantunut Aittoniemelle joutumisestaan mukaan vyyhtiin. Paljolti Noppa-tutkimusten tuoman julkisuuden siivittämänä Aittoniemi nousi eduskuntaan Suomen Maaseudun Puolueen listoilta seuraavissa, vuoden 1987 vaaleissa.
Samaan aikaan Aittoniemen hyllyttämisen kanssa Tampereen kaupunginvaltuusto päätti pidättää kaupunginjohtaja Pekka Paavolan virastaan Noppa-jutun tutkimusten ajaksi. Paavola valitti päätöksestä Hämeen lääninoikeuteen, joka kumosi sen maaliskuussa 1985. Kesäkuussa 1985 Paavola kuitenkin sanoutui itse irti virastaan ja siirtyi Lehtimiehet Oy:n taloudesta ja hallinnosta vastaavaksi johtajaksi.
Noppa-juttu päätökseen
Marraskuussa 1985 Pekka Paavola ja Tampereen kaupungin terveysviraston hallintojohtaja Martti Hussi pidätettiin ja vangittiin. Saman kuun lopulla pidätettiin ja vangittiin myös Nopan toimitusjohtaja Pauli Kemmo epäiltynä lahjoman antamisesta virkamiehille. Oikeudenkäynti Paavolaa ja Hussia sekä entistä apulaiskaupunginjohtajaa Tapani Mattilaa vastaan alkoi Tampereen raastuvanoikeudessa maaliskuussa 1986. Heitä syytettiin kiristämisestä ja tahallisesta hyötymistarkoituksessa tehdystä virkarikoksesta. Syytteen mukaan Tampereen sosialidemokraatit olivat saaneet vuosina 1971–1983 vaalirahaa yhteensä 593 000 markkaa, ja suurin yksittäinen maksaja oli ollut Rakennusliike Noppa.
Tampereen raastuvanoikeus antoi päätöksensä kesäkuussa 1987. Suurin osa syytteistä hylättiin vanhentuneina tai toteennäyttämättöminä. Osa asianosaisista oli jutun käsittelyn aikana ehtinyt jo siirtyä eläkkeelle, eikä heitä siten voitu tuomita viraltapantaviksi. Pauli Kemmo tuomittiin veropetoksista ja virkamiesten lahjomisesta kahdeksi vuodeksi ja neljäksi kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen. Pekka Paavola tuomittiin sataan päiväsakkoon tahallisesta hyötymistarkoituksessa tehdystä virkarikoksesta ja varomattomuudesta tehdystä virkavirheestä. Noppa III:n oikeuskäsittely päättyi elokuussa 1988 Turun hovioikeudessa, joka lievensi hieman Nopan johtajien saamia tuomioita.
Noppa-jutun tutkimukset paisuivat kokonaisuudessaan hyvin laajoiksi. Tampereen rikospoliisissa laadittiin 76 kuulustelupöytäkirjaa, joihin kertyi yli 10 000 sivua. Pidätettyinä oli tutkinnan aikana 37 henkilöä, eräät heistä useaan kertaan. Täydet lain mahdollistamat 17 vuorokautta oli pidätettynä viisi epäiltyä, ja pidätysvuorokausia oli yhteensä 351. Vangittuina oli kuusi henkilöä. Jutussa tehtiin 93 kotietsintää ja 111 takavarikointia. Takavarikoituina oli useita tuhansia asiakirjakansioita.
Rakennusliike Nopan koko osakekanta myytiin Rakennuskunta Hakalle elokuussa 1984.
Arvioita
Noppa oli rakentanut 1970- ja 1980-luvulla Tampereen Hervantaan useita aravataloja, joista yritys oli perinyt ylihintaa. Rakennusyhtiön väitettiin lahjoneen Tampereen SDP:n ja Keskustapuolueen edustajia sopimusten aikaansaamiseksi. Tampereen kaupunginjohtaja Pekka Paavola erosi, ja hänen katsottiin syyllistyneen muun muassa hyödyttämistarkoituksessa tehtyihin virkarikoksiin, joista hän sai sata päiväsakkoa.
Asuntohallituksen virkamiesten epäiltiin vaatineen rakennusliikkeeltä vastineeksi aravaurakoista puolueille rahalahjuksia. 18. marraskuuta 1982 keskusrikospoliisi pidätti valtiovarainministeriön pyynnöstä rakennushallituksen pääjohtajan Kalevi Sassin ja neljä muuta virkamiestä virantoimituksesta.
9. kesäkuuta 1983 paljastui, että 1970-luvun alun Keskustapuolueen puoluetoimiston johtoa epäiltiin rahan kiskomisesta rakennusliike Nopalta.
Oikeusjuttu
Nopan lahjusepäilyn käsittely alkoi 13. syyskuuta 1983 Helsingin raastuvanoikeudessa. Syytettyjen joukossa oli asuntohallituksen entinen rahoitusjohtaja Kalevi Sassi, jonka esitettiin virka-asemaansa vedoten vaatineen Keskustapuolueelta ainakin 1,2 miljoonan markan lahjukset, jotka se oli luultavasti saanut Johannes Virolaiselta.
Keskusrikospoliisi etsintäkuulutti 7. kesäkuuta 1984 Tampereen kaupunginjohtajan Pekka Paavolan (SDP), joka oli ollut kesäkuun 1984 kateissa. Paavolan etsinnät lopetettiin 24. kesäkuuta yöllä, jolloin syyteoikeus kaupunginjohtajan huvilaan liittyvistä Noppa-lahjuksista vanheni. Paavolaa haluttiin kuulla hänen kesämökkinsä rakentamiseen liittyneistä epäselvyyksistä Noppa-jutun oikeuskäsittelyn yhteydessä.
Mikäli Paavola olisi tavattu viimeistään 24. kesäkuuta, poliisi olisi haastanut hänet suoraan oikeuteen syyskuussa. Paavolaa epäiltiin lahjonnasta ja hän oli kadonnut epämääräiselle sairauslomalle kolme viikkoa aikaisemmin.
Paavola kuitenkin ilmestyi 29. kesäkuuta kotiinsa Tampereelle. STT:n välittämässä tiedossa Paavola kertoi viettäneensä kuukauden mittaisen sairauslomansa autoillen Länsi-Euroopassa. Hän kertoi olleensa jo aikaisemmin hoidossa korkean verenpaineen vuoksi ja olleensa matkalla poliisin etsiessä häntä. Paavola kiisti osuutensa Noppa-jutussa.
Tampereen kaupunginhallituksessa olleet kommunistit vaativat kaupunginjohtaja Paavolalle väliaikaista viralta pidättämistä, mutta hävisivät äänin 3–6 kaupunginhallituksen kokouksessa 2. heinäkuuta. Paavola sai kuitenkin huomautuksen kaupunginhallitukselta. Poliittiset tunnusmerkit Tampereella viittasivat siihen, että Paavola onnistuisi pitämään virkansa lahjontaepäilyistä huolimatta. Lomalla oleva Paavola, joka palasi elokuussa takaisin töihin, ei suostunut kommentoimaan asiaa.
Toinen oikeusjuttu
Tampereen raastuvanoikeus nosti 11. lokakuuta syytteen Paavolaa vastaan 15 vuotta kestäneestä jatketusta lahjusten vastaanotosta virkamiehenä.
Helsingin hovioikeus tuomitsi 23. lokakuuta Kalevi Sassin jatketusta lahjoman vastaanottamisesta ja virkarikoksesta viralta pantavaksi sekä vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Suurin osa Sassin saamista lahjuksista oli 15 vuoden ajalta vuosilta 1971–1982. Lahjukset olivat muun muassa virkistysmatkoja ulkomaille rakennusalan yrittäjien kustannuksella
Tampereen kaupunginvaltuusto päätti pidättää kaupunginjohtaja Pekka Paavolan viralta 21. marraskuuta Noppa-jutun tutkimusten ja mahdollisen oikeudenkäynnin ajaksi. Paavola valitti päätöksestä Hämeen lääninoikeuteen, joka kielsi 30. marraskuuta päätöksen toimeenpanon.
23. marraskuuta poliisiylijohtaja Olli Urponen ja poliisiylitarkastaja Pertti Virolainen siirsivät Noppa-jutun tutkimuksista sivuun komisario Sulo Aittoniemen ja rikostarkastaja Kauko Laakkosen.
Kolmas oikeusjuttu
12. helmikuuta 1985 Keskustapuolue tuomittiin Noppa-oikeudenkäynnissä menettämään valtiolle 400 000 markkaa eli Nopan rikollisesti antamat rahat, joilla yhtiö sai käsiinsä valtion lainoittamat rakennuskohteet. Puolueen entinen puheenjohtaja Johannes Virolainen vapautettiin kaikista häneen kohdistetuista syytteistä. Häntä oli syytetty yllytyksestä rahanhankintaan Sassin kautta. Myös puolueen entiset talouspäälliköt Eero Rantakokko ja Reijo Vähätiito vapautettiin syytteistä. Nopan entisille johtohenkilöille sen sijaan langetettiin ehdolliset vankeusrangaistukset.
Arkkitehti Matti K. Mäkinen valittiin 22. helmikuuta rakennushallituksen uudeksi pääjohtajaksi. Häntä edeltänyt Kalevi Sassi oli erotettu virasta Noppa-jutun vuoksi.
Eduskunnan oikeusasiamies Jorma S. Aalto antoi 20. kesäkuuta 1985 komisario Sulo Aittoniemelle vakavan huomautuksen Noppa-jutun tutkimuksissa tehdyistä virheistä.
Paavola sai 20. maaliskuuta 1986 muutaman muun Tampereen kaupungin virkamiehen kanssa syytteen kiristämisestä ja tahallisesta hyötymistarkoituksessa tehdystä virkarikoksesta. Tampereen paikalliset sosiaalidemokraatit olivat saaneet vuosina 1971–1983 vaalirahaa lähes 600 000 markkaa; suurin yksittäinen rahoittaja oli Noppa.
Ennen kuin oikeudenkäynti sai uutta vauhtia, lääninhallitus oli katsonut kaupunginjohtajan viraltapanon aiheettomaksi, mutta Paavola sai tarpeekseen ja erosi 10. kesäkuuta Tampereen kaupunginjohtajan tehtävistä. Komisario Sulo Aittoniemen hyllytys tutkijana Noppa-jutussa herätti valtavaa huomiota siitä, oliko hän astumassa poliittisten puolueiden varpaille. Aittoniemi itse katsoi myöhemmin, että lopullinen määräys hänen siirtämisestään sivuun Noppa-jutun tutkinnasta tuli presidentti Mauno Koivistolta.
Tampereen raastuvanoikeus nosti uusia syytteitä Lehtimiehet Oy:n toimitusjohtajaa ja Tampereen kaupungin entistä kaupunginjohtajaa Pekka Paavolaa vastaan 11. lokakuuta 1985. Onko Paavolaa todella lahjottu yli 15 vuotta niin, että tämä on vaikuttanut hänen virkatoimituksiinsa? . Paavolan kesäinen sairausloma vuonna 1984 ei enää oikeutta kiinnostanut, mutta poliittisen mylläkän se sai aikaan.
Nuottajärvi (järvi Orivedellä)
Nuottajärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Nuottajärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,8 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Solttilanvuorten, Korrinvuoren ja Rilankorvenmäen välissä ylänköalueen koillisreunalla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä. Sen rannat ovat puoliksi metsämaata, mutta loppuosa on peltoa tai suota. Järven lähiympäristössä on viisi maatilaa peltoineen ja hieman haja-asutusta, jotka muodostavat Nuottajärven kylän. Sen rannoille on rakennettu seitsemän vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven pohjoispuolelta ohittavalta yhdystieltä 3260.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sen rannassa sijaitsi yksi torppa ja kauempana maantien varrella toinen mahdollisesti toinen torppa. Alue oli otettu osittain viljelyyn ja järven länsipäästä oli raivattu niittyjä. Laskuojan jyrkimmässä osassa sijaitsi vesimylly.
Vuosien 1956–1986 peruskartoissa ei tapahdu merkittäviä asutukseen tai viljelyyn liittyviä muutoksia. Samoin tieyhteydet säilyvät ennallaan. Yhden maatilan toiminta on loppunut nykypäivään mennessä.
Aleksei Seleznjov
Aleksei Sergejevitš Seleznjov (, 1888 Tambov, Venäjä – kesäkuussa 1967 Bordeaux, Ranska) oli venäläinen shakinpelaaja.
Seleznjov syntyi varakkaaseen venäläiseen perheeseen. Hän valmistui Moskovan yliopistosta. Seleznjov pelasi useissa vallankumousta edeltävissä turnauksissa Moskovan shakkiklubilla. Hän oli 8.-10. Vilnassa 1912. Vuonna 1913 hän osallistui kolmeen turnaukseen Moskovassa ja sijoittui sijoille 1-2, 4-5 ja 5-6.
Vuonna 1914 Seleznjov oli pelaamassa Mannheimissa, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Hänet otettiin vangiksi yhdentoista muun venäläisen pelaajan kanssa. Seleznjov vapautettiin myöhemmin. Hän osallistui useisiin turnauksiin ja otteli monia pelaajia vastaan vielä sodan aikana.
Seleznjov osallistui useisiin Neuvostoliiton mestaruuskilpailuihin, muttei menestynyt niissä.
Mileena
thumb|200px|Mileena [[Mortal Kombat: Deception -pelissä]] Mileena on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa.
Mileenan elämäkerta
Shao Kahnin vallattua Edenian ja yhdistettyä sen Outworldiin, hän päätti pitää entisen kuninkaan tyttären, Kitanan, hengissä ja kasvattaa hänet omanaan. Vaikka Kitana kasvoikin lojaalina keisarille, tietämättä tämän murhanneen isänsä, Kahn pelkäsi, että hän saisi joskus tietää totuuden menneisyydestään.
Kahn käski päävelho Shang Tsungia luomaan pahan, turmeltuneen ja lojaalin kloonin Kitanasta. Tsung yhdisti Kitanan ja tarkatanin saadakseen tällaisen kloonin, mutta jokin meni pahasti vikaan, sillä kloonilla oli tarkatanin suu. Hänet nimettiin Mileenaksi ja esiteltiin Kitanan kaksoissiskona eikä korvannut Kitanaa, niin kuin Kahn aluksi suunnitteli.
Kitana ja Mileena kasvoivat yhdessä Shao Kahnin henkilökohtaisina avustajina, vaikkakin Mileena oli kateellinen "siskolleen", jota Kahn suosi enemmän kuin muita. Myöhemmin Mileena liittoutui salaa tarkatansoturi Barakan kanssa, joka oli myös mahdollisesti hänen rakastajansa. Kuten Kahn oli pelännyt, Kitana sai lopulta tietää menneisyydestään ja perheestään, mutta hän jäi lojaaliksi Kahnille odottaen oikeata hetkeä kääntyä tätä vastaan.
Shao Kahn alkoi epäillä Kitanaa ja käski Mileenaa vahtia siskoaan. Saatuaan tietää, että Kitana todella vehkeili Earthrealmin sotureiden kanssa, Mileena hyökkäsi hänen kimppuunsa, mutta Kitana todisti olevansa mestari taistelemisessa ja tappoi Mileenan, joka päätyi Netherealmiin vihaten siskoaan yhä enemmän. Tuomittuna olemaan Netherealmissa, Mileena liittyi Netherealmin hallitsijan, langenneen jumalan, Shinnokin puolelle, joka lähetti hänet vakoilemaan Shao Kahnin hyökkäystä Earthrealmiin. Hän sai myös kyvyn lukea Kitanan ajatuksia. Kahnin hävittyä, Mileena palasi Kahnia vakoilleen Noob Saibotin kanssa Netherealmiin.
Myöhemmin Mileena avusti Shinnokia Edenian valtauksessa. Toivoen viimein saavansa todistaa olevansa Kitanaa parempi, Mileena antoi siskonsa paeta Shinnokin vankityrmästä. Shinnokin hävittyä taistelunsa Edeniassa, Mileena hävisi taas Kitanalle ja hänet lukittiin Edenian vankilaan.
Mileena pysyi vangittuna useiden vuosien ajan kunnes lohikäärmekuningas Onaga palasi hallitsemaan Outworldia ja valtasi Edenian. Tällöin Baraka vapautti Mileenan vankilasta ja hän liittyi Onagan puolelle, joka käski Mileenaa esittämään Kitanaa huijatakseen Edenian armeijaa. Mileena oli onnistunut valtaamaan Shao Kahnin linnoituksen, mutta Shao Kahn myöhemmin valtasi linnoituksensa takaisin. Mileena oli palannut Shao Kahnin puolelle ja vangitsi Shujinkon tyrmään.
Myöhemmin Mileena tapasi Tavenin Shao Kahnin linnoituksessa. Mileena hyökkäsi hänen kimppuunsa, mutta hävisi. Mileena osallistui myöhemmin Armageddonin taisteluun, jossa hän taisteli Nightwolfia ja Strykeria vastaan. Yrittäessään päästä Argusin pyramidin huipulle Mileena yritti purra Shang Tsungia, mutta tämä heitti hänet ilmaan. Mileena sai myöhemmin taistelussa surmansa. Mileenan vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen, jolloin Mileena ja Kitana saivat hänen voimansa minkä seurauksena Mileena muuttui Kitanan näköiseksi ja Kitana Mileenan näköiseksi. Mileena uuden ulkonäkönsä ansiosta valtasi Edenian ja vangitsi seonneen Kitanan tyrmään.
Vuoden 2011 Mortal Kombat -pelissä Kitana löysi Mileenan Shang Tsungin laboratoriosta kauhistuen tämän ulkonäköä. Mileenan herättyä hän kutsui Kitanaa siskokseen ja pyysi tätä littymään perheeseensä. Kitana taisteli Mileenaa vastaan ja kukisti tämän. Myöhemmin Mileena taisteli Jadea vastaan, mutta hävisi tälle. Myöhemmin Mileena osallistui invaasioon Earthrealmiin taistellen Strykeria vastaan häviten tälle. Myöhemmin Mileena esti Kabalia hyökkäämästä Shao Kahnin kimppuun ja taisteli tätä vastaan, mutta hävisi tälle.
Mortal Kombat X -pelissä Mileenasta tuli Shao Kahnin kuoltua Outworldin hallitsija ja hänestä tuli tyrannimaisempi ja julmempi kuin Shao Kahn oli. Mileenan hallinnan aikana Outworld ajautui kaaoksen partaalle, kunnes Kotal Kahn syrjäytti hänet Ermacin, D’Vorahin ja Reptilen avulla. Mileena vangittiin tyrmään, kunnes Tanya onnistui vapauttamaan hänet. Tämä aiheutti sisällissodan Outworldiin, jonka aikana Mileena liittoutui Reikon, Goron ja Rainin kanssa. Myöhemmin Mileena saatuaan tietää Reikon pettäneen hänet osallistui taisteluun Reikoa ja Havikia vastaan, jonka aikana Mileena tuhosi Skarletin jalat tappaen hänet. Mileena taisteli Reikoa vastaan ja tuhosi puolet Reikon kasvoista Shao Kahnin vasaran avulla. Myöhemmin Mileena joutui Havikin loitsun valtaan ja taisteli Takedaa ja Reptilea vastaan kunnes vapautui Havikin kuoltua. Mileena vapautti vangitun Ermacin ja yritti saada hänet puolelleen, mutta Ermac kieltäytyi lähtemästä Mileenan mukaan ja Mileena lähti yksin pois Shang Tsungin saarelta. Myöhemmin Mileena sai Kanon avulla Shinnokin amuletin itselleen ja alkoi tuhota Outworldin kyliä. Mileena yritti Kanon, Tanyan ja Rainin avulla tappaa Kotal Kahnin mutta epäonnistui. Cassien tiimin avustuksella D’Vorah onnistui kukistamaan Mileenan ja toimitti hänet Kotal Kahnin eteen ja Kotal Kahnin käskystä D’Vorah tappoi Mileenan sylkemällä lihaa syöviä hyönteisiä tämän suuhun. Mileenan kuolema päätti Outworldin sisällissodan Kotal Kahnin hyväksi.
Mortal Kombat 11 -pelissä D’Vorah paljasti menneisyyden Shao Kahnille tappaneensa Mileenan, mistä Shao Kahn raivostui. Pelin Aftermath lisäosassa Mileena esiintyi ladattavana bonushahmona pelin Kombat Pack lisäversiossa.
Mileena esiintyi lyhyesti Mortal Kombat: Annihilation -elokuvassa, jossa Sonya Blade kukisti hänet taistelussa. Vuoden 2021 Mortal Kombat -elokuvassa Mileena nähtiin Shang Tsungin kätyrinä. Mileena hyökkäsi Raidenin temppelille ja taisteli Sonya Bladea vastaan, mutta Raiden torjui hyökkäyksen. Myöhemmin Cole Young onnistui tappamaan Mileenan taistelussa Sonyan avulla.
Toyota
Toyota Motor Corporation (TMC), yleisemmin Toyota, on japanilainen maailman suurin autonvalmistaja. Toyota valmisti ensimmäisenä autovalmistajana yli 10 miljoonaa autoa vuodessa ja on kyennyt siihen joka vuosi vuodesta 2012 alkaen. Samana vuonna Toyota ilmoitti valmistaneensa yhteensä 200 miljoonaa autoa. Toyota on ollut useita vuosia Suomen myydyin automerkki ja sen markkinaosuus on noin 14 %. Vuonna 2019 Toyota-merkkisiä henkilöautoja myytiin Suomessa 15 183 kappaletta.
Toyota Corolla on maailman eniten valmistettu auto, seuraavina ovat Volkswagen Kupla ja Ford Model T, jotka tosin pysyivät lähes muuttumattomina koko valmistuksen ajan.
Sen lisäksi, että Toyota on maailman suurin autovalmistaja, se on myös äänestetty useana vuotena maailman arvokkaimmaksi autobrändiksi. Vuonna 2008 Japanin luonnonkatastrofin seurauksena Toyotan tulos jäi historiansa aikana ensimmäistä kertaa tappiolle.
Historia
220px|thumb|[[Toyota Land Cruiser vuosimallia 1986]] 1800-luvun loppupuolella Sakichi Toyoda kehitti Japanin ensimmäiset koneistetut kangaspuut, jotka mullistivat koko maan tekstiiliteollisuuden. Vuonna 1918 hän perusti yrityksen nimeltä Toyoda Spinning and Weaving Company ja rakensi kuusi vuotta myöhemmin poikansa Kiichiro Toyodan avustuksella automaattisen kutomakoneen. Vuonna 1926 perustettiin kutomakoneyhtiö Toyoda Automatic Loom Works, josta tuli myöhemmin Toyota Industries.
1920-luvulla Kiichiro matkusteli Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja alkoi kiinnostua autoteollisuudesta. Sakichi sai automaattisen kutomakoneen patentista noin 150 000 euroa, joiden avulla Kiichiro perusti Toyota Motor Corporationin vuonna 1937. Autojen valmistus oli aloitettu jo 1936. Nimi Toyota valittiin Toyodan asemesta, koska se on helpompi ääntää ja kirjoittaa japaniksi.
Kiichiron merkittävimpiä saavutuksia oli Toyotan kuuluisa tuotantojärjestelmä, Toyota Production System. Hän myös kehitti JIT- eli Just-In-Time-johtamisfilosofian, jonka kantavana ideana oli valmistaa tuotteita tilausmäärien mukaan niin, että hukkaprosentti saatiin pidettyä mahdollisimman pienenä. Toyotan tuotantojärjestelmä painotti jatkuvaa kehitystä ja henkilöstön sitoutumista, ja loi kansainväliselle autoteollisuudelle uudet standardit.
Ensimmäinen suurtilaus tuli vuonna 1938 armeijalta. Tilaus oli 20 000 kappaletta G1-kuorma-autoa. Toyotalta kuitenkin puuttui tarvittava tietotaito ja materiaalit. Vuoden 1945 lopussa Kiichiro ja Eiji rupesivat suunnittelemaan pikkuauto SA:ta, jossa oli 1,0 litran 27-hevosvoimainen moottori, ja tammikuussa se esiteltiin asianomaiselle ministeriölle. Pikkuauto SA sai lisänimen "Toyopet", jonka pääte tarkoittaa amerikanenglannissa pientä, sievää lemmikkieläintä. Sitä valmistettiin yhteensä noin 200 kappaletta.