cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singaporen historia
Singaporen tasavalta (1965–)
Leen johtamassa Singaporessa oppositiolla oli pari nimellistä edustajaa parlamentissa. Oppositiopuolueiden puolueohjelmat eivät kuitenkaan merkittävästi eronneet Leen oman puolueen ohjelmasta. Lehdistösensuuri koski kaikkia lehtiä, jotka kritisoivat Leen politiikkaa. Sensuuri koski myös ulkomaalaisia lehtiä.
Ulkomailla epäiltiin Singaporen kykyä menestyä itsenäisenä valtiona, koska maassa ei ollut hyödynnettäviä luonnonvaroja, eikä maa ollut energiantuotannon ja maatalouden suhteen omavarainen. Maahan alettiin houkutella ulkomaisia sijoittajia ja maasta kehittyi nopeasti tärkeä finanssikeskus ja vientituotantoalue. 1970-luvulla Singapore nousi Kaakkois-Aasian talouskeskukseksi nykyaikaisen pankkisektorin ja pörssin takia.
Lee toimi Singaporen pääministerinä 30 vuoden ajan. Hän erosi pääministerin paikalta 68-vuotiaana vuonna 1990. Seuraavaksi pääministeriksi valittiin Goh Chok Tong, joka yllättäen sivuutti pitkään kruununperijänä pidetyn Leen pojan Lee Hsien Loongin. Gohia pidetään välikauden ministerinä ja hänen valintaansa vaikutti myös Leen pojan syöpäsairaus 1990-luvun alussa. Vanhempi Lee vaikutti kuitenkin kulisseissa edelleen Singaporen politiikkaan. Virallisesti hänen arvonimensä oli "vanhempi valtiomies".
Viitteet
?????????
Ruisjauho
Ruisjauho on rukiin jyvistä valmistettua harmahtavaa täysjyväjauhoa, joka on karkeusasteeltaan joko melko hienoa tai karkeaa. Jauho soveltuu sellaisenaan taikinajuurella hapatetun ruisleivän valmistukseen, mutta sitkoltaan heikkona se ei sovi leivinhiivalla kohotettavaan taikinaan, vaan leipoutuvuutta on leivinhiivaa käytettäessä parannettava lisäämällä sekaan vehnäjauhoja. Perinteisesti taikinajuurella leivottavaan leipään sen sijaan ei lisätä tavallista leivinhiivaa, koska taikinajuuren hiivat kohottavat taikinan. Tällöin ruisjauhoon ei ole tarpeen sekoittaa vehnäjauhoa. Sekaleivissä ruisjauho on yhtenä ainesosana muiden jauhojen ohessa.
Ruisjauholajeja ovat
Muita ruistuotteita ovat
A World Only Lit by Fire
A World Lit Only by Fire on englantilaisen industrial metal -yhtyeen Godfleshin seitsemäs albumi, joka julkaistiin 7. lokakuuta 2014.
Euroopan nuoret sosialistit
thumb|right|300px|Ranskassa vuonna 2003 järjestetyn mielenosoituksen aikana liehui myös ECOSY-lippu YES – Euroopan Sosialidemokraattiset Nuoret on Euroopan unionin puitteissa toimiva sosialististen ja sosiaalidemokraattisten nuorten järjestö.
YES on Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen (PES) nuorisojärjestö. Se on IUSY:n (International Union of Socialist Youth) sisarjärjestö. ja Euroopan parlamentin Sosialistien ja Demokraattien ryhmän virallinen nuorisojärjestö. Järjestön toimisto sijaitsee Brysselissä.
Järjestön puheenjohtajana toimii nykyisin Joao Albuquerque (Juventude Socialista, Portugali) ja pääsihteerinä Tuulia Pitkänen (Sosialidemokraattiset Nuore t, Suomi).
Historia
YES perustettiin Haagissa marraskuussa vuonna 1992. Se oli tuolloin englanninkieliseltä nimeltään ”European Community Organisation of Socialist Youth” ja siitä käytettiin aina vuoteen 2013 asti lyhennettä ECOSY. Järjestön nimi on nykyään Young European Socialists ja siitä käytetään lyhennettä YES.
Ennen vuonna 1992 eurooppalaisten nuorten sosialistien toiminta oli järjestetty IUSY:n Eurooppa-komitean puitteissa. YES:n organisaation perustaminen ei suinkaan tapahtunut vastustuksetta, sillä Ranskan, Itävallan, Saksan ja Ruotsin nuorisojärjestöt esittivät luotavaksi järjestöä, jonka tarkoituksena ei olisi ollut vain EU:n jäsenmaiden nuorten sosialistien yhteenliittymä, vaan se olisi koonnut yhteen kaikkien Euroopan maiden sosialistiset nuoret.
Täysjäsenjärjestöt
Tarkkailijajäsenet
YES:n puheenjohtajat
Ennen vuotta 1997 YES:n puheenjohtajuus vaihtui EU:n puheenjohtajuuden mukaisessa kiertävässä järjestyksessä, mutta vuodesta 1997 lähtien järjestöllä on ollut erikseen valittu puheenjohtaja. Puheenjohtajina ovat toimineet:
John Steel (sarjakuva)
John Steel on sarjakuvavakooja ja -agentti, joka esiintyi ensimmäistä kertaa Super Detective Libraryn numerossa 157 (1959). Suomessa lehti ilmestyi Korkeajännityssarjana 6/1960, nimellä John Steel salamasodassa.
Hahmon tausta
John Steel oli alun perin lontoolainen poliisikersantti, joka Toisen maailmansodan sytyttyä olisi halunnut liittyä armeijaan, mutta jonka esimies ei kumminkaan halunnut päästää tätä rintamalle. Steel sotkeentui sattumalta vakoojien ja vastavakoojien ampumavälikohtaukseen ja M.I.5 värväsi hänet agentikseen. Toisesta lehdestä eteenpäin Steelin sotilasarvo on ollut kapteeni.
Hahmon esiintymiset
Vuonna 1960 super Detective Library lakkautettiin ja John Steel siirtyi kauemmin ilmestyneelle Thriller Picture Librarylle. Kolmen sarjan jälkeen, vuonna 1961, ilmestyi "John Steel Case-book"-tarina John Steel ja sotarikolliset (Suomessa KJ 2/1962), jossa Steel jahtaa Etelä-Amerikkaan pyrkiviä sotarikollisia. Steelin poliisiura jatkui sodanjälkeen Louis Bermajon piirtämässä tarinassa Vaaran sävel, jossa Steel hankkii itselleen huoneiston lontoolaisen jazzkapakan yläkerrasta toimistokseen. Steel tutustuu saksofonisti Riff Morganiin, josta tulee Johnin aisapari myöhemmissä lehdissä.
Romina Oprandi
Romina Sarina Oprandi (s. 29. maaliskuuta 1986 Jegenstorf) on sveitsiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 32 kesäkuussa 2013. Hän on voittanut urallaan 22 ITF-turnausta kaksinpelissä ja yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Oprandi edusti Italiaa tammikuuhun 2012 asti.
Grand Slam -turnauksissa Oprandi on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2012.
Kesäkuussa 2011 Oprandi voitti maailmanlistan kakkosen, Kim Clijstersin, ’s-Hertogenboschin WTA-turnauksen toisella kierroksella. Oprandi selvitti turnauksessa tiensä lopulta välieriin asti, jossa hän joutui luovuttamaan toisessa erässä Jelena Dokićia vastaan.
Gregorius Riminiläinen
Gregorius Riminiläinen (kuoli 1358) oli italialainen teologi ja filosofi.
Opit
Gregorius oli nominalistinen ja hän sai paljon vaikutteita Augustinuksesta, hän esimerkiksi uskoi predestinaatioon. Gregoriuksen mukaan ihminen ei pysty elämään moraalisesti vain vapaan tahdon avulla ilman Jumalallista armoa. Gregorius uskoi, että kastamattomat lapset eivät tule pelastumaan. Gregoriuksen opit vaikuttivat myöhempiin uskonpuhdistajiin.
Mansikkatyttö
thumb|Nils Schillmark: Mansikkatyttö, noin 1782. Mansikkatyttö on taiteilija Nils Schillmarkin (1745–1804) noin vuonna 1782 maalaama öljyvärimaalaus, 92 × 70 cm. Maalauksen mallina on ollut aatelistyttö Ulrika Charlotta Armfelt. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1967.
Maalauksessa huivipäinen tyttö seisoo tuohivakka kädessään talonpoikaistyyliset rakennukset taustanaan. Tuon aikaisesta kustavilaisesta viileästä maalaustavasta poiketen kuvassa on tummat ja lämpimät värit, kuten taivaan oranssi ja tumman siniharmaa väritys sekä synkän tumma versova pajunkanto tytön vieressä. Myös maisemassa on tummaa dramatiikkaa, jota vasten tytön sini-valkoinen ja sini-punainen vaatetus erottuu selvästi. Päässään punaposkisella tytöllä on musta huivi, jonka alla on punavalkoinen päähine.
Skellefteåsta kotoisin ollut Schillmark maalasi Suomessa muotokuvia kiertelevänä maalarina eli konterfeijarina. Hän oli tullut Suomeen Viaporin rakennustöiden suomien tilausten ansiosta ja asettui Suomeen pysyvästi vuonna 1773. Ulrika Armfeltistä hän maalasi muotokuvan myös tämän aikuistuttua.
Mansikkatyttö oli kuvattu vuonna 1987 julkaistussa suomalaisessa postimerkissä.
GameSpot
GameSpot on Internet-sivusto, joka käsittelee tietokone- ja videopelejä. Sen avasi Pete Deemer, Vince Broady ja Jon Epstein kesäkuussa 1996. Aluksi GameSpot käsitteli pelkästään tietokonepelejä ja konsolipeleille avattiin oma sivusto videogamespot.com. GameSpotin osti myöhemmin ZDNet, ja myöhemmin CNET Networks. Sittemmin omistaja on CBS Interactive, joka osti CNET Networksin vuonna 2008. Vuonna 2022 sivusto päätyi Red Ventures -firman kautta Fandomin omistukseen.
Sivustoa arvostetaan yleensä sen luotettavuuden ja rehellisyyden suhteen. GameSpot tarjoaa monia arvosteluja, ennakkokatsauksia ja reportaaseja koskien pelejä. Sivusto voitti 2005 "parhaan pelisivuston" tittelin Spike TV:n Video Game Award Show'ssa, jossa katsojat saivat äänestää voittajan (ks. Spike Video Game Awards).
Huhtikuussa 2004 GameSpotin ja GameFAQsin (joka on myös CNETin omistuksessa) keskustelualueet yhdistettiin, ja GameSpot sai luvan käyttää sivuillansa GameFAQsista löytyvää materiaalia. 3. lokakuuta 2005 GameSpot sai uuden ulkomuodon, joka muistuttaa paljon TV.comia, joka on myös yksi CNETin omistamista sivustoista.
Täyden pistemäärän saaneet pelit
Sivusto on antanut seuraavalle joukolle pelejä täydet pisteet arvosteluissaan:
Turve Suomen energiantuotannossa
thumb|Toppilan turvevoimala Oulussa (2006). Turpeen osuus Suomen energiantuotannossa on noin 4 prosenttia. Suurimmat turpeesta energiaa tuottavat yritykset Suomessa ovat Vapo Oy sekä Turveruukki Oy. Suomen turpeen energiakäyttö oli vuonna 2007 sähkönkulutuksesta 7,6 % ja energiankulutuksesta noin 7,0 %. Vuonna 2000 turpeen osuus sähköstä ja energiasta oli 4,7 %. Suomi on yksi maailman turverikkaimmista maista. Kolmannes Suomen pinta-alasta eli noin 10 miljoonaa hehtaaria on erilaisia soita. Suomen soista 0,6 % on energiaturvekäytössä. Noin 12,0 % maan soista on suojeltuja. Suojelualueet eivät ole kuitenkaan jakautuneet tasaisesti, vaan niistä iso osa on Pohjois-Suomessa. Näin ollen Etelä-Suomen soista on suojeltu vain alle 2 %.
Yleistä
Suomen soista 40 % on enää luonnontilaisia. Esimerkiksi Keski-Suomessa vain alle 20 % soista on luonnontilassa. Metsähallitus on todennut, että luonnontilaisten soiden vähennyttyä soiden luontotyypit ja lajit ovat uhanalaistuneet ja suoluonnon laatu on heikentynyt.
Turvemaita kuivataan Suomessa maatalouskäyttöön, mutta se aiheuttaa suuret CO2- ja N2O-päästöt. Paras tapa ehkäistä se on välttää turvemaan kuivaus. IPCC:n mukaan maataloudessa hiilidioksidin ehkäisyn päämenetelmiin sisältyy viljeltyjen turvemaiden entistäminen takaisin alkuperäiseen tilaan. IPCC ei suosittele turvemaiden metsittämistä tai ojittamista, vaan ojien poistoa ja metsitettyjen turvemaiden entistämistä suoalueiksi.
Suomessa kaikki energiaturvekäytöstä poistuneet maa-alueet ennallistetaan, metsitetään tai hyödynnetään maatalouskäytössä. Ennallistamisella tarkoitetaan, että maa-alueet palautetaan joko luonnontilaisiksi ekosysteemeiksi, esimerkiksi kosteikoiksi tai hiiltä tehokkaasti sitoviksi viljelyksiksi. Monet tärkeistä maan lintujärvistä, kuten esimerkiksi Limingan lintujärvi, ovat entisiä energiaturvealueita. Kaikkia alueita ei kuitenkaan ennallisteta, vaan niistä tulee esimerkiksi talousmetsää. Ruokohelpiviljelykset puolestaan tuottavat biomassaa uusiutuvan energian tuotantoon.
Suomi on yksi maailman soisimmista valtioista. Suomi oli maailman suurin turpeen tuottaja vuonna 2005. Suomen osuus koko maailman energiaturpeen tuotannosta oli yli 50 %. U.S. Geological Surveyn mineraali vuosikirjan mukaan vuonna 2005 turvetta tuotetaan energiaksi vain Euroopassa. Energiaturpeen tuottajamaat olivat: Suomi 51 %, Irlanti 31 %, Valko-Venäjä 11 %, Moldova 3,0 % ja Ruotsi 3,6 %. Lähteessä Viro, Latvia, Liettua, Venäjä ja Unkari eivät ole määrittäneet turpeen käyttötarkoitusta. Maailmanlaajuisesti energiaturpeen tuotanto on kasvuturpeen tuotantoa suurempaa.
Turvevoimaloita on Suomessa noin 60 ja VTT:n vuonna 2009 julkaiseman selvityksen mukaan turve työllistää Suomessa suoraan ja välillisesti yhteensä yli 12 000 henkilötyövuoden verran, ja sen vaikutus valtion- ja kuntatalouteen on vuosittain noin 370 miljoonan euron luokkaa. Turpeen kansallisten markkinoiden liikevaihto on noin 200 miljoonaa euroa. Kansainvälinen liikevaihto ei ole merkittävää, sillä turpeen käyttö energiantuotantoon on kannattavaa vain paikallisesti.
Suomessa turpeella tuotettua sähköä on tuettu syöttötariffien avulla toukokuusta 2007 lähtien. IEA, Vihreät ja Vasemmistoliitto ovat arvostelleet tariffeja.
Valtakunnan turvevarojen energiasisältö on noin 13 000 TWh. Turvevarojen energia vastaa 1 100 miljoonaa öljytonnia. Suomen turvevarat ovat kaksinkertaiset Pohjanmeren tunnettuihin öljyvaroihin ja 2/3 Norjan tunnettuihin öljyvaroihin verrattuna. Suomen turvevarat ovat lähes kymmenkertaiset maamme puuvarojen energiaan ja 35-kertaiset puuston tilavuuteen verrattuna.
Lainsäädäntö
thumb|250px|Puutiosuon turvealue [[Yli-Iissä kesällä 2007. Takavasemmalla näkyy yksi turveaumoista.]] Päästökauppalaki (683/2004) tuli voimaan elokuussa 2004.
Turpeen syöttötariffia maksetaan lakisääteisesti lauhdutusvoimalaitoksissa tuotetulle sähkölle 1.5.2007−31.12.2010. Lain mukaan kantaverkonhaltijan tulee kerätä syöttötariffimaksu kaikilta verkon sähkön kuluttajilta tasapuolisesti ja ketään syrjimättä. Mauri Pekkarisen mukaan järjestelmä koskee yli 120 MW:n kokoisia laitoksia, joiden pääasiallinen polttoaine on turve. Syöttötariffi kohdistuu 400 MW:n tuotantoon. Se maksaa vuodesta riippuen 1−10 miljoonaa euroa. Pekkarisen mukaan työllisyysvaikutus on useita satoja työpaikkoja. Syöttötariffia maksetaan lauhdutusvoimalaitoksissa tuotetulle sähkölle kuukausittain lisähintaa seuraavasti:
Lisähinta (€/MWh) = 1 €/MWh + (Pt+ εtx Pe)/ ηt -  (Ph+ εhx Pe)/ ηh, jossa
Verot ja tuet
Turpeen energiakäytöstä maksettiin vuosina 2003−2005 veroa 1,59 €/MWh. Tämän jälkeen turve on luokiteltu samaan valmisteverottomaan ryhmään ydin- ja vesivoiman kanssa. Kivihiilestä, öljystä ja maakaasusta maksetaan edelleen valmisteveroa. Eduskunta sääti vuonna 2006 lain, jolla korvataan turvevoimaloille hiilidioksidipäästöistä aiheutuvia päästöoikeuskustannuksia. IEA:n pääjohtaja Nobuo Tanaka mukaan Suomen pitää huolehtia siitä, että tämä tuki on vain väliaikainen.
Ympäristövaikutukset
Turpeen energiakäytön rikkipäästöt Suomessa olivat 15,6 (9,7) x 1 000 t SO2 2003 (2005). Suomessa turpeen energiakäyttö 2003 (2005) vastaa 15 % (14 %) rikkipäästöistä; 6,3 % (4,3 %) typpipäästöistä, 12.5 % (10,4 %) kasvihuonepäästöistä ja 15 % (13 %) energiantuotannon kasvihuonepäästöistä. Vuonna 2003 Suomen turpeen energiankäytön hiilidioksidipäästöt olivat 86 % verrattuna Suomen liikennepolttoaineiden hiilidioksidipäästöihin.
Suomen luonnonsuojeluliiton mukaan turpeen polton lisäämistä ei voi perustella millään syyllä. Luonnonsuojeluliitto katsoo, että uhanalainen suoluonto tarvitsee lisäsuojelu- ja ennallistamisohjelman, jonka tavoitteena on soiden monimuotoisuuden ja hiilitaseen säilyttäminen.
VTT:n vuonna 2007 julkaiseman tutkimuksen mukaan turpeen käytön kasvihuonevaikutus on kivihiiltä pahempi riippumatta siitä onko turve peräisin luonnonsuolta vai metsäojitetulta suolta.
Ilkka Savolaisen (VTT) mukaan tilastokeskuksen lukujen valossa turvemaan hiili vähenee Suomessa 6 miljoonalla tonnilla vuodessa. Luonnontilaisia soita on vain 40 %, ja ne sitovat korkeintaan kolmanneksen tästä. Savolaisen mukaan suot ovat turvetuotannon vuoksi hiililähteitä ja niiden ilmastovaikutukset ovat kielteiset.
IEA:n mukaan Suomen bonustariffi on suunniteltu tekemään EU:n päästökauppa tehottomaksi. Päästökaupassa hiilipäästöjä pyritään hintaohjaamaan. Bonustariffi poistaa Suomen kannusteen vaihtaa runsas hiilipäästöinen turve-energialähde vähäpäästöisempään.
Monet poliittiset vaikuttajat vastustavat turvetuotantoa. Eräs tunnetuimmista henkilöistä, joka ovat aikaisemmin kannattanut turvetuotantoa, mutta on alkanut sitä myöhemmin vastustamaan, on Suomen entinen valtiovarainministeri Iiro Viinanen. Usein turvetuotannon arvostelijat myös sanovat, että Suomen suurin turvetuottaja Vapo harjoittaa viherpesua. Vapo on myös joutunut maksamaan korvauksia pilattuaan vesistöjä turvetuotannolla.
Perussuomalaiset kannattavat turvetuotantoa ja haluaisivat estää sen alasajon.
Energiantuotanto
EU:n linjauksen mukaisesti Suomella on velvoite vastata kasvavaan tarpeeseen uusiutuvalla, teknisesti tehokkaalla ja paikallisesti tuotetulla energialla. EU:n tavoitteena on, että jäsenmaiden energiaomavaraisuus vahvistuu merkittävästi tulevien vuosien aikana. Suomessa tämä tarkoittaa omien energiaresurssien tehokkaampaa ja vastuullista hyödyntämistä. Suomessa on mittavat uusiutuvan energiantuotannon resurssit metsä- ja muussa biomassassa. Teknisesti biomassan hyödyntäminen on mahdollista kuivaavan tukipolttoaineen, esimerkiksi energiaturpeen avulla. Biomassan ja energiaturpeen yhteiskäytön pienhiukkaspäästöt ovat edullisimpia tuotettuun energiamäärään verrattuna.
Maailmalla turvetta pidetään fossiilisiin rinnastettavana polttoaineena, mutta Suomessa turve on luokiteltu hitaasti uusiutuvaksi biomassapolttoaineeksi. Määritelmään päätyi Kauppa- ja teollisuusministeriön vuonna 2000 julkaisema selvitys Turpeen asema Suomen kasvihuonekaasutaseissa. Selvityksen mukaan puusto uusiutuu Suomessa 100 vuodessa, mutta turvekerros vaatii syntyäkseen jopa tuhansia vuosia, eikä toisaalta energiaksi käytettyjä turvesoita edes yritetä uusia soiksi kuin poikkeustapauksissa. Turpeen käyttö ei ole yksittäisen suon kannalta kestävää. Turvekerroksen uusiutumisen vaatiman pitkän aikajänteen vuoksi sitä voidaan pitää puuhun verrattuna vain ”hitaasti uusiutuvana polttoaineena”. Raportti on saanut osakseen voimakasta kritiikkiä sekä kotimaisilta että ulkomaisilta tutkijoilta. Keskusta ja Kristillisdemokraatit puoltavat tätä luokittelua.
Tilastokeskuksen mukaan vuosien 2004−2005 hyvä vesitilanne vuosiin (2001−2003) verrattuna vähensi turpeen energiakäyttöä Suomessa. Vuosina 2002−2003 turpeella tuotettua sähköä myytiin pohjoismaisille sähkömarkkinoille.
Turpeen käytön väheneminen
Huippuvuoden turpeen osalta koettiin vuonna 2007 jälkeen turpeen energiankäyttö on kääntynyt laskuun, turpeen polton määrä on jopa puolittunut huippu vuosista.
Turvetta tuottava Vapo yhtiö valmistautuu luopumaan energiaturpeen eri energian poltosta koska se yleisesti nähdään fossiilisen polttoaineena.
Energiayhtiöt ovat ilmoittaneet vähentävänsä turpeen polttoa energiaisiksi.
Energiaturve tukipolttoaineena
Suomessa on runsaasti biomassaa muun muassa metsissä. Biomassalla tarkoitetaan uusiutuvia luonnonvaroja, pääosin puita ja peltokasveja. Termiä biomassa käytetään erityisesti silloin, kun kasveista tuotetaan muuta kuin elintarviketta, kuten energiaa, polttoaineita tai muovia. Biomassan saatavuus on hyvä joka puolella Suomea.
Biomassaa saadaan metsistä ja pelloilta sekä perinteisen teollisuuden jäteliemistä. Osa biomassasta hyödynnetään suoraan energiantuotannossa. Luontaisen kosteutensa ansiosta biomassa tarvitsee teknisen tukipolttoaineen, jotta palaminen olisi puhdasta ja energiatehokasta. Yksi teknisesti toimivimmista tukipolttoaineista on energiaturve, jonka käytön avulla biomassa palaa puhtaasti ja esimerkiksi paikalliset hiukkaspäästöt ovat pienet. Hiukkaspäästöt pysyvät pieninä, koska energiaturve sitoo metsähakkeen epäpuhtauksia, kuten alkaleita tehokkaasti. Metsähakkeen ja energiaturpeen yhteiskäyttö parantaa selvästi polttokattilan puhtaana pysymistä, minkä seurauksena kattila ei esimerkiksi kuumene liikaa ja toimii täten tehokkaammin. Kun polttoaineseos on kuivaa, myös sen lämpöarvo on parempi. Tällöin siitä saatu hyötysuhde on parempi, eli samalla polttoainemäärällä saadaan tuotettua enemmän energiaa hyödynnettävässä muodossa. Lisäksi biomassa sisältää klooria, joka on lähtöisin lehtivihreästä. Turpeen sisältämä rikki sitoo biomassasta vapautuvan kloorin ja siten estää kattilan lämpöpintoja syöpymästä kloorin vaikutuksesta. Biomassaa hyödyntävän CHP-tuotannon hyötysuhde voidaan saada lähelle 80 prosenttia.
Turvepelletit
Turvetuotanto sisältää myös turvepellettien energiamäärän. Tilastokeskuksen mukaan turvepellettejä valmistettiin 26,9 miljoonaa tonnia vuonna 2004, 29,3 miljoonaa tonnia vuonna 2005 ja 3,5 miljoonaa tonnia vuonna 2006. Suomen turpeen kulutuksesta turvepelletit mukaan lukien 98−99 % käytetään teollisuudessa. Vuonna 2006 kulutuksesta oli noin 30,0 % sähköntuotantoa, 39,5 % kaukolämmön ja sähkön yhteistuotantoa ja 29,5 % muuta teollisuuskäyttöä.
Voimalaitokset
Biomassaa ja energiaturvetta käytetään paikallisissa CHP-voimaloissa (Combined Heat and Power), jotka tuottavat sekä lämpöä että sähköä. CHP-voimaloiden hyötysuhde on erittäin korkea, jopa 90 prosenttia, jolloin hukkalämmön osuus on hyvin pieni. Pelkästään sähköntuotantoon erikoistuneiden voimaloiden hyötysuhde on noin 30-40 prosentin tuntumassa. Maailman suurin yksinomaan lauhdesähköä tuottava turvevoimalaitos sijaitsee Haapavedellä.
Suuri osa suomalaisten kaukolämmöstä ja käytettävästä sähköstä tuotetaan paikallisesti, jolloin energian siirtoetäisyydet ovat lyhyet. Suomessa energiantuotannon paikallisuus on hyvin perusteltua myös raaka-aineiden saatavuudella. Suomen pinta-alasta 86 prosenttia on metsätalousmaata. Metsähaketta on lähtökohtaisesti kaikissa maakunnissa. Myös energiaturvetta on saatavilla useimmissa Suomen maakunnissa, joten kuljetusetäisyydet ovat lyhyet.
Shel Silverstein
Sheldon Allan ”Shel” Silverstein ['sɪlvərstiːn] (25. syyskuuta 1930 Chicago, Illinois – 10. toukokuuta 1999 Key West, Florida) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, elokuvasäveltäjä, runoilija, lastenkirjailija, näytelmäkirjailija ja sarjakuvapiirtäjä. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi 1960-luvun lopulta alkaen myös humoristisista country- ja poplauluistaan, joita esitti muun muassa yhtye Dr. Hook & The Medicine Show.
Shel Silverstein alkoi piirtää ja kirjoittaa jo varhaisessa teini-iässä ja kertoi kehittäneensä persoonallisen tyylinsä, koska esikuvia ei onneksi juuri ollut. 1950-luvulla hän palveli Yhdysvaltain armeijassa Koreassa ja Japanissa ja piirsi sarjakuvia sotilaslehteen. Vuonna 1952 hän aloitti pitkän piirrosyhteistyön Playboy-lehden kanssa. Harper-kustantamon Ursula Nordstrom innosti Silversteiniä kokeilemaan lastenkirjojen kirjoittamista ja kuvittamista. Silverstein kirjoitti myös yli sata yksinäytöksistä näytelmää sekä elokuvakäsikirjoituksia, joskus yhdessä David Mametin kanssa.
Silverstein voitti elämänsä aikana useita lastenkirjapalkintoja ja kaksi Grammy-palkintoa. Vuonna 1969 hän sai Grammyn parhaasta country-kappaleesta Johnny Cashin levyttämällä laululla ”A Boy Named Sue”. Vuonna 1985 äänikirja Where the Sidewalk Ends palkittiin Grammyllä parhaana lastenlevytyksenä. Vuonna 1990 Silverstein oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi kappaleestaan ”I'm Checkin' Out” elokuvaan Terveisiä unelmien reunalta. Kappale tuotti myös Golden Globe -ehdokkuuden. .
Silversteinin lauluja on levytetty myös suomeksi. Jukka Virtanen on suomentanut muun muassa kappaleet ”Äidin ihmekauha” (Wonderful Soup Stone), ”Kaupungin rumin mies” (Ugliest Man in Town) ja ”Balladi pojasta nimeltä Vee” (A Boy Named Sue), jonka hän myös itse levytti. Kappaleet ”Roudari Roope ja hengari Hertta” (Roland the Roadie and Gertrude the Groupie) ja ”Sylvian äiti” (Sylvia’s Mother) on tekstittänyt Pertti Reponen. Kappaleen ”Cover of the Rolling Stone” on suomentanut Juice Leskinen nimellä ”Etusivulle Suosikkiin” ja Jussi Raittinen nimellä ”Kanteen Suosikin”.
Kirjallisuutta
Rogak, Lisa. A Boy Named Shel: The Life and Times of Shel Silverstein. Thomas Dunne Books, 2007. ISBN 0-312-35359-6
Veronica Campbell-Brown
Veronica Campbell-Brown (s. 15. toukokuuta 1982 Trelawny, Jamaika) on jamaikalainen pikajuoksija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
2004 Ateenan olympialaisissa Campbell sijoittui pronssille sadalla metrillä ajalla 10,97, ja kaksi päivää myöhemmin voitti olympiakultaa 200 metrillä ajalla 22,05. Lisäksi hän voitti pikaviestikultaa yhdessä Aleen Baileyn, Tayna Lawrencen ja Sherone Simpsonin kanssa.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Cambpell saavutti kaksi hopeaa: 100 metrillä (aika 10,95) ja pikaviestissä yhdessä Daniele Browningin, Aleen Baileyn ja Sherone Simpsonin kanssa. 200 metrillä hän sijoittui neljänneksi. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän sai hopeaa 200 metrillä ajalla 22,72.
Osakan MM-kisoissa 2007 Campbell juoksi 100 metrin voittoon tuloksella 11,01, jättäen tiukassa kilpailussa Lauryn Williamsin toiseksi samalla ajalla. Kilpailu oli myös historian ensimmäinen MM-finaali missä voittoaika ei alittanut 11 sekuntia. Lisäksi Campbell-Brown sai hopeaa 200 metrillä (22,34) ja pikaviestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti 200 metrillä olympiakultaa ennätyksellään 21,74.
Campbell-Brown sai Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hopeaa 200 metrillä ajalla 22,35 ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti 60 metrin maailmanmestaruuden ajalla 7,00. Hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 kultaa 200 metrillä ajalla 22,22 ja hopeaa 100 metrillä ajalla 10,97. Pikaviestissä hän sai hopeaa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti 60 metrin maailmanmestaruuden ajalla 7,01. Campbell-Brown sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 100 metrillä ajalla 10,81, sijoittui 200 metrillä neljänneksi ja juoksi kolmannen osuuden Jamaikan hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.
Toukokuussa 2013 Campbell-Brown antoi diureettia sisältäneen dopingnäytteen. Campbell-Brownin mukaan aine oli peräisin jalkavamman hoitoon käytetystä voiteesta. Jamaikan yleisurheiluliitto antoi hänelle tapauksesta varoituksen, jonka kuitenkin kansainvälinen yleisurheiluliitto kumosi ja antoi kahden vuoden kilpailukiellon. Campbell-Brown valitti tuomiostaan Urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka vapautti hänet kilpailukiellosta. CAS:n mukaan Campbell-Brownin dopingnäytteen keräämisessä ja käsittelyssä oli ollut vakavia puutteita.
Campbell-Brown sijoittui 2014 Sopotin MM-hallikilpailuissa 60 metrillä viidenneksi. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa hän sai kultaa pikaviestissä ja hopeaa 100 metrillä ajalla 11,03. Maanosien cupissa hän voitti 100 metrin juoksun. Hän saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 kultaa 4 × 100 ja hopeaa 4 × 200 metrin viestissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti pronssia 200 metrillä ajalla 21,97, sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa.
Campbell-Brown juoksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. 200 metrillä hän karsiutui alkuerissä.
Campbell on opiskellut Arkansas'n yliopistossa. Hän on 163 senttimetriä pitkä ja painaa 61 kilogrammaa. Veronica Campbell meni marraskuussa 2007 naimisiin jamaikalaisen pikajuoksijan Omar Brownin kanssa. Vuodesta 2008 lähtien hän on kilpaillut yhdistelmänimellä Campbell-Brown.
Henkilökohtaiset ennätykset
(suluissa tuulilukemat)
Haapanen
Haapanen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Volnovahan bussi-isku
Volnovahan bussi-isku oli hyökkäys Volnovahan kaupungin lähellä sijaitsevaa tarkastuspistettä vastaan 13. tammikuuta 2015 Donetskin alueella Itä-Ukrainassa. ETYJin tarkkailijaryhmän mukaan isku tehtiin BM-21-raketinheittimellä pohjoisesta tai koillisesta suunnasta. Tarkastuspisteellä oli siviilejä kuljettanut linja-auto, jonka matkustajista 12 menetti henkensä ja 18 haavoittui. Ukrainan asevoimat ja separatistit syyttivät iskusta toisiaan.
Kiovassa järjestetyssä uhrien muistotilaisuudessa Ukrainan presidentti Petro Porošenko kantoi iskulausetta Je suis Volnovakha, joka oli viittaus edellisellä viikolla Pariisissa tapahtuneeseen Charlie Hebdon iskuun.
Kreikan pimeät vuosisadat
Kreikan pimeät vuosisadat ovat mykeneläisen kulttuurin tuhoutumisen ja antiikin kreikkalaisen kulttuurin muotoutumisen välinen aikakausi noin 1100–900/800 eaa. Se oli levotonta aikaa, jolloin kulttuuri taantui, väestö väheni, yhteisöt köyhtyivät ja kirjoitustaito katosi. Samaan aikaan Kreikka siirtyi pronssikaudelta rautakaudelle.
Pimeät vuosisadat ovat saaneet nimensä siitä, että aikakausi tunnetaan sitä edeltänyttä ja seurannutta aikaa huonommin. Ajalta on säilynyt vain arkeologista aineistoa, ja sitäkin muita kausia huonommin, sillä rakennuksia ei kaudella tehty kivestä. Esineistöstä tunnetaan pääasiassa keramiikkaa. Kirjoitustaidon puuttumisen vuoksi ajalta ei myöskään ole kirjallista aineistoa. Toisaalta uudempi arkeologinen tutkimus on lisännyt tietämystä ajasta huomattavasti, minkä seurauksena nimitystä ”pimeät vuosisadat” on myös arvosteltu tutkijoiden parissa. Aikaa voidaan kutsua myös Kreikan varhaiseksi rautakaudeksi.
Arkeologisten kausien mukaan pimeät vuosisadat voidaan jakaa kahteen osaan. Mykeneläisen kulttuurin romahdusta välittömästi seurannut aika noin 1100–1050 eaa. tunnetaan submykeneläisenä kautena. Kreetalla sitä vastaa subminolainen kausi. Näitä seurasi noin 1050–900 eaa. protogeometrinen kausi. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan jatkuvan vielä tätä seuranneelle varhaiselle geometriselle kaudelle noin 900–800 eaa., tai käsittävän lähes koko geometrisen kauden ainakin noin vuoteen 776/750 eaa. saakka.
Monet suuret mykeneläisaikojen suuret keskukset kuten Mykene, Knossos ja Pylos romahtivat kauden alussa, ja ulkomaankauppa taantui. Kaupunkien tuhon syynä pidetään monesti vieraiden valloittajien saapumista maahan. Vieraat valloittajat saattoivat olla merikansoja tai doorilaisia. Osan kaupungeista saattoivat kuitenkin hävittää katovuodet, maanjäristykset, sisäiset levottomuudet tai kaupunkien väliset keskinäiset sodat. Rauta saapui aiemman pronssin tilalle pimeän kauden alussa. Alussa jäljelle jääneitä keskuksia johti soturiaateli. Kauden keramiikka oli submykeneläistä, protogeometristä ja geometristä keramiikkaa. Kausi päättyi antiikin Kreikkalaisen kulttuurin nousuun, mikä näkyy muun muassa polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden synnyssä sekä aakkoskirjoituksen käyttöönotossa.
Historia
Pimeät vuosisadat sekä niitä välittömästi edeltäneet ja seuranneet ajat voidaan jakaa kausiin seuraavasti:
Ennen pimeää kautta
Sotilaseliitin johtama mykeneläinen kulttuuri nousi noin 1500 eaa. hallitsemaan Kreikan mannerta. Lopulta se valtasi myös minolaisen kulttuurin alueet Kreetalla noin 1400 eaa. Mykeneläisen kulttuurin kukoistuskautta oli noin aika 1400–1200 eaa. Suuria palatseja syntyi muun muassa Mykeneen, Tirynsiin, Ateenaan ja Thebaan. Pronssikautista mykeneläistä yhteisöä hallitsivat vahvat sotapäälliköt. Levottomat ajat alkoivat 1200-luvulla eaa., jolloin monia mykeneläisiä kaupunkeja linnoitettiin jykevin muurein. Näitä olivat muun muassa Mykene, Tiryns ja Ateena sekä Mideia ja Gla. Korintin kannaksen poikki rakennettiin suojamuuri. Kuitenkaan esimerkiksi Peloponnesoksen Pylosta ja Menelaionia ei linnoitettu. .
Rauta tunnettiin kreikkalaisen kulttuuripiirin alueella jo pronssikaudella ainakin 1300 eaa., mutta merkittävästi se yleistyi välillä 1100–900 eaa., varsinaisen rautakauden alussa. Makedoniassa sijaitsevan Ássiroksen kaivausten mukaan rauta ilmestyi laajempaan käyttöön noin 1070 eaa.
Mykeneläisen kulttuurin tuho, pimeän kauden alku
Noin 1200–1100 eaa. mykeneläisen kulttuurin suuret keskukset luhistuivat asteittain yksi toisensa jälkeen, ja ne hylättiin. Palatsikeskuksista hallittu yhteiskunta romahti, kuninkaat menettivät valtansa ja kaukokauppa taantui. Väestö väheni ehkä nälänhädän, tautien ja/tai poismuuton takia. Jäljelle jäi vain paimentolaisia, kun monet kylätkin hylättiin. Yhteiskunta muodostui pienistä paikallisista heimoryhmittymistä. Sivistyksen merkki, kirjoitettu kieli, katosi.
Syynä mykeneläisen Kreikan kaupunkikulttuurin hajoamiseen lienee ollut kaupunkien väliset keskinäiset sodat, sisäiset levottomuudet ja monien vieraiden valloittajien saapuminen maahan. Näitä olivat indoeurooppalaiset merikansat sekä doorilaiset. Yksi mahdollinen syy on myös kuivuudesta johtuneet katovuodet.
thumb|left|250px|[[Karfín subminolaisen kauden asutus Kreetalla toimi mahdollisesti minolaisten asutuksena doorilaisvalloitusten aikaan.]] Lakonia oli mykeneläisen pronssikauden lopulla tiheästi asuttu mutta autioitui pariksi vuosisadaksi noin 1150 eaa. Etelä- ja Länsi-Peloponnesoksen Lakonia ja Messenia tuhoutuivat pahemmin kuin Attika ja Euboia, joista myöhempi Kreikan kulttuuri nousi. Mykene tuhoutui lopullisesti noin 1050 eaa.
Doorilaisten saapuminen
Kreikan perimätiedossa on joitain viitteitä mykeneläisestä ajasta. Vaikka perimätietoon pohjautuva tarusto on monesti epäluotettavaa ja monitulkintaista, monet uskovat sen säilyttäneen asiallista tietoa Kreikan historiasta. Kreikan tarusto kertoo länsikreikkalaisen doorilaisheimon hyökkäyksistä. Näitä pidetään Kreikan tarustossa Herakleen jälkeläisinä. Doorilaiset saapuivat Korintinlahden yli Peloponnesokselle luoteesta noin 1104 eaa. ja hävittivät Pyloksen, Mykenen ja Tirynsin. Tarujen mukaan Agamemnonin poika Orestes pakeni Arkadiaan. Doorilaisten ryöstöretket tuhosivat mykeneläisten linnaherrojen kaupunkivaltiot ja köyhdyttivät maan. Hallitsijaylimystö pakeni ja/tai surmattiin. Muun muassa Mykene, Pylos, Theba, Troija ja Kreetan Knossos romahtivat jo noin 1200 eaa.
Valta siirtyi nyt aiemmilta palatsien kuninkailta, (w)anaks, paikallisille heimopäälliköille, basileus. Välimerellä liikkuvat merirosvot saattoivat katkaista kaukokaupan. Ennen kaupunkivaltioiden romahdusta oli katovuosia. Doorilaiset olivat joko linnanherroja vastaan kapinoinut kreikkalainen ryhmä, tai sitten he saapuivat muualta maahan ennen asettumista keskiseen ja eteläiseen Kreikkaan. Doorilaiset lienevät lähteneet liikkeelle pohjoisempaa Balkanin niemimaalta ja saapuneen monen sukupolven aikana etelämmäksi.
Aivan kaikki mykeneläiskaupungit eivät tuhoutuneet. Doorilaiset eivät onnistuneet valtaamaan esimerkiksi Attikaa. Ateenan Akropolis lienee säilynyt doorilaisvalloituksessa ehjänä, samoin kuin Thessalian Iolkos. Myös Tirynsin seuduille jäi asutusta. Perimätiedon mukaan Pyloksesta pakenivat Nestorin kuningassuvun viimeiset jälkeläiset Ateenaan. Mykenen tuhon aikoihin rauta saapui Kreikkaan.
Doorilaiset perustivat Spartan noin 950 eaa. Joillain seuduilla uudet valloittajat sulautuivat alkuperäisiin asukkaisiin, toisilla seuduilla, kuten Spartassa, he erottuivat omaksi hallitsevaksi soturikastikseen. Ihmiset asuivat pienemmissä yhteisöissä, kansainvälinen kauppa oli lakannut, eikä muualta tullut kulttuurivaikutteita. Kreikassa saattoi olla nälänhätää. Monet Kreikan alkuperäiset asukkaat siirtyivät saarille, jonne doorilaiset saapuivat heidän perässään. Doorilaisten saavuttua pimeät vuosisadat olivat luultavasti rauhallisempaa aikaa.
Doorilaisten lisäksi maata hävittivät merikansat, jotka olivat merirosvousta Välimerellä harrastavia heimoja. He saattoivat vallata Kreikan joksikin aikaa. Monet historiantutkijat epäilevät koko doorilaisvalloitusta, koska siitä ei ole säilynyt selviä arkeologian keinoin havaittavia jälkiä. Toisaalta merikansat saattoivat olla ainakin osittain doorilaisia. Mykenen romahtamista on selitetty myös sisäisillä syillä. Kreikan mantereella oli sisäisiä sotia, mahdollisesti kaupunkien sisäisiä kapinoita. Sotia käytiin jalkaväen, ei sotavaunujen avulla. Doorilaisvalloitus saattoikin olla vain yksi Mykenen romahtamisen syy.
Kreikkalaisten heimojen levittäytyminen
Ihmisiä siirtyi noin 1200 eaa. alkaen harvaan asutuille seuduille, Luoteis-Peloponnesokseen ja idempänä Attikaan, Euboialle ja Kykladien saarille. Kreetalla kreikkalainen väestö levittäytyi luultavasti sotien aikaisemman kansan alueelle. Mykeneläistä väestöä muutti Tarsokseen Etelä-Anatoliaan, Kyprokselle ja Länsi-Anatoliaan. Kreetalla säilyi vuorilla muun muassa luolissa vanhaa pronssikautista perinnettä noin 1100-luvulla eaa.
Kreikan heimot jakautuivat doorilaisvalloituksen takia itäisen ja läntisen Kreikan kansoihin. Itäkreikkalaiset, kuten arkadia-kyproslaiset, aiolialaiset ja joonialais-attikalaiset olivat mykeneläisten perillisiä, ja Länsi-Kreikan doorilaiset maahanmuuttajia. Luultavasti doorilaiset tulivat pohjoisesta ja asettuivat ensin Peloponnesokselle Lakoniaan, Argoliihin ja myös Messeniaan. Heitä siirtyi myös Fokikseen ja Luoteis-Kreikan Korkyraan ja Leukakseen. Sitten doorilaiset valtasivat Kytheran, Meloksen, Kreetan, Theran, Kosin, Karpathoksen ja Rhodoksen sekä lounaisen Vähän-Aasian. Kreikan heimot asuttivat pimeinä vuosisatoina Vähän-Aasian rannikon. Mykeneläinen kreikka säilyi Arkadian vuorilla.
Boiotian ja Thessalian aiolialaisia muutti Vähän-Aasian rannikon pohjoisosiin Aiolikseen ja Lesbokselle. Euboian ja Attikan joonialaisia muutti etelämmäs ja monille Kykladien saarille, ja doorilaisia lounaiselle Länsi-Turkin rannikolle sekä Kreetaan ja eteläisille Kykladeille. Joonialaisia Kykladien saaria olivat muiden muassa Andros, Paros, Naksos, Ikaria ja Khios. Peloponnesoksen arkadialaisia vaelsi Kyprokselle. Muun muassa Lemnoksella asui vielä pelasgeja, joilla oli oma uskontonsa. Heitä siirtyi muun muassa etruskeiksi Italiaan. Kyproksella asui pelasgeja ja foinikialaisia.
Kauden päättyminen
pienoiskuva|oikea|Terrakotasta tehdyt saappaat naisen haudasta, n. 900 eaa.
Pimeinä vuosisatoina alkoi orastaa uusi, antiikin Kreikkaa ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan keramiikkansa mukaan geometrisena kautena. Sen varhaisin vaihe, protogeometrinen kausi ja keramiikka, sai alkunsa noin 1050 eaa. Ateenassa ja Euboialla, jotka olivat selvinneet doorilaisvalloitusten ajasta vähemmin vaurioin. Protogeometrinen kulttuuri kehittyi ajan myötä geometrisen kauden kulttuuriksi. Joskus pimeiden vuosisatojen loppu sijoitetaan protogeometrisen kauden vaihtumiseen varsinaiseksi geometriseksi kaudeksi noin 900 eaa.
Geometrinen kausi merkitsi suuria muutoksia yhteiskunnassa. Kauteen ajoittuu uusien kauppaa käyvien kaupunkivaltioiden, poliksien, synty noin 1000–800 eaa. Poliksien syntyä edelsi ja siihen liittyi asteittainen aiempien sotapäälliköiden, basileusten vallan pieneneminen. Heidän tilalleen nousivat rikkaat maanomistajat ja moneen kaupunkivaltioon syntyi tasavalta, joiden hallintoa johtivat hallitsevat klaanit. Lisääntynyt kauppa vaurastutti väestön ylempiä ja keskimmäisiä kerroksia.
Varhaisimmat kaupunkivaltiot syntyivät Vähän-Aasian länsirannikolle joonialaisten ja aiolilaisten piiriin. Samoihin aikoihin Kreikan manneralue oli vielä epäjärjestyksessä, mutta alkoi sekin vaiheittain elpyä. Noin 900-luvulla eaa. Kreetalle syntyivät ensimmäiset kaupunkivaltiot, kuten Dreros, ja Kreikan mantereelle muun muassa Ateena, Argos, Korintti ja Sparta. Smyrnaan rakennettiin suojavalli jo 850 eaa. Joskus pimeän kauden loppu ajoitetaan noin vuoteen 800 eaa. Lopullisesti pimeät vuosisadat päättyivät viimeistään kreikkalaisen aakkoskirjoituksen syntyyn noin 750 eaa. Geometrinen kausi jatkui vielä tämän jälkeenkin noin vuoteen 725/700 eaa., ja paikoin geometrista keramiikkaa valmistettiin myöhemminkin.
Pimeän kauden päättymistä seurasi antiikin Kreikan kulttuurin nousu ja sen ensimmäinen kausi, Kreikan arkaainen kausi (noin 725/700 eaa. alkaen). Taidehistoriassa geometrista kautta seurasi orientalisoiva kausi (noin 725/700–600 eaa.).
Kulttuuri
Pimeään kauteen liittyvät subminolainen ja submykeneläinen keramiikka (noin 1100–1050/1000 eaa.), sekä varhaisrautakautinen protogeometrinen keramiikka (noin 1050–900 eaa.) ja ainakin varhaisvaiheen geometrinen keramiikka. Hautoihin pantiin runsaasti esineitä. Merirosvot ryöstelivät rannikkoa, ja yhdyskunnat taistelivat keskenään pelloista, laitumista jne. Maaseutuasutukset olivat omavaraisia ja kauppaa vähän. Pimeinä vuosisatoina maassa oli monia aristokraattisia perheklaaneja, jotka taistelivat keskenään.
Arkeologiassa aika tunnistetaan ennen kaikkea (proto)geometrisesta keramiikasta, jonka saviastiat on kuvioitu yksinkertaisin kuvioin. Mykeneläisen kulttuurin piirteet hävisivät keramiikasta noin 1050 eaa. mennessä. Uusi geometrinen keramiikka tuli käyttöön asteittain ja sitä valmistettiin vielä pimeiden vuosisatojen jälkeenkin aina noin 700 eaa. saakka. Rauta tuli käyttöön noin 1050 eaa. ja oli hyvin yleistä viimeistään 900 eaa. mennessä. Ratsuväki korvasi sotavaunut. Sankarikulttiin liittyvää polttohautausta alettiin harrastaa, uusia vaatetyylejä ilmeni. Kreikka jakautui joonialaiseen, aiolialaiseen ja doorilaiseen murrealueeseen. Mykeneläisen johtajan (w)anaksin paikalla oli nyt basileus, joka johti ylimystöä. Ylimystön valta perustui maa-alueiden hankintaan muun muassa sotilaiden avulla ja myös taloudelliseen omistukseen.
Manner-Kreikassa merkittäviä kauden löytöpaikkoja ovat muun muassa Nikhoria, joka oli pieni kyläryhmä aiemman mykeneläisaikaisen keskuksen tilalla, sekä Lefkantín (Lefkandi) haudat. Kreetalla merkittävä on muun muassa Karfín subminolainen asutus.
Malja-asetelma
Malja-asetelma on taiteilija Nils Schillmarkin noin vuosina 1795–97 maalaama öljyvärimaalaus öljyllä kankaalle, 77 × 107,5 cm. Maalauksen uskotaan olevan ns. ovenpäällyskuva, jollaisia suosittiin 1700-luvun lopun säätyläiskodeissa. Asetelman tilaajana pidetään maaherra Johan Herman Lodea. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmaan, johon se on ostettu vuonna 1954.
Maalaus
Maalauksessa kuvataan pöydän päällä olevia astioita. Malja, pullo ja neljä pikarilasia ovat tässä maalauksessa vaalean ruskealla pöydällä. Maljassa on punssibooli-juomaa ja sen vieressä on sitruuna, punssiboolin olennainen ainesosa, sekä irtonainen sitruunaviipale. Malja on Itä-Intian kauppakomppanian tuomaa kiinalaista posliinia. Se ja harvinainen herkku sitruuna ovat vaurauden merkkejä tuon ajan Suomesta.
Maalauksen on uskottu olevan ovenpäällyskuva, mutta kehystettynä sitä on kuitenkin pidettävä itsenäisen asetelmamaalauksen lajityyppiin kuuluvana työnä. Heinolan maaherran residenssissä oli todistettavasti kaksi Schillmarkin tekemää maisemaa, jotka nekin ovat nykyään Ateneumissa. Maalauksessa oleva malja on Heinolassa.
Heterotsygootti
Eriperintäisellä eli heterotsygootilla solulla tai yksilöllä on kaksi eri geenimuotoa samasta geenistä. Suvullisilla eliöillä eri vanhemmilta saadut geenin muodot ovat siis erilaiset. Eriperintäisen vastakohta on samaperintäinen eli homotsygootti, jolla molemmat vastingeenit ovat samanlaisia. Yksilö voi olla eriperintäinen joidenkin geenin sijaintipaikkojen osalta ja samaperintäinen toisten osalta. Eriperintäisessä geenipaikassa oleva vallitseva geenimuoto tulee näkyviin yksilön ilmiasussa.
Jos laji on itsesiittoinen (kuten esimerkiksi monet kasvit) ja on elänyt jo useiden sukupolvien ajan itsesiittoisesti, voi suurin osa sen perimää olla samaperintäistä. Samoin muut sukusiittoisuuden muodot johtavat samaperintäisyyden kasvuun. Jos kaksi pitkän sukusiitoksen takia eri geenimuotojen suhteen samaperintäistä yksilöä risteytetään, syntyy eriperintäinen yksilö, joka voi äärimmillään olla eriperintäinen suuressa osassa geenipaikoista. Tällaisten risteytysten tuloksena syntyneet yksilöt ovat usein huomattavasti vanhempiaan elinvoimaisempia eli heteroottisia.
Ghetto Fabolous
Ghetto Fabolous on rap-artisti Fabolouksen ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 11. syyskuuta 2001 Elektra Recordsin kautta.
Taustatietoa
Ilmestymisviikollaan albumi sijoittui Billboard 200 -listan 4. sijalle 143 180 kappaleen viikkomyynnillään.
Vuonna 2003 albumia oltiin myyty 1,05 miljoonaa kappaletta, joten se ylitti platinarajan.
Alexandra Raisman
Alexanda ”Aly” Raisman (s. 25. toukokuuta 1994 Needham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Raisman voitti Tokion MM-kilpailuissa 2011 kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia permannolla. Neliottelussa ja puomilla hän oli neljäs. Vuotta aiemmin hän saavutti joukkuekilpailun MM-hopeaa ja sijoittui permannolla neljänneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kolme mitalia: kultaa permannolla ja joukkuekilpailussa sekä pronssia puomilla. Lisäksi hän sijoittui neliottelussa neljänneksi. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Glasgow’ssa 2015.
Frederik van Zyl Slabbert
Van Zyl Slabbert opiskeli Witwatersrandin ja Stellenboschin yliopistoissa ja suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1967. Hän kiinnostui politiikasta sosiologisen tutkimuksensa kautta. Vuonna 1974 van Zyl Slabbert asettui Edityspuolueen kansanedustajaehdokkaaksi ja voitti Kansallispuolueen ehdokkaan Rondeboschin vaalipiirissä. Hän uudisti kansanedustajapaikkansa vuosina 1977 ja 1981. Van Zyl Slabbertista tuli keskeinen Edistyspuolueen vaikuttaja; hän muotoili puolueen poliittista linjaa muun muassa sen perustuslaillisen komitean puheenjohtajana. Vuonna 1979 hänestä tuli puolueen puheenjohtaja ja samalla pääoppositiojohtaja.
Vuonna 1986 hän erosi puheenjohtajuudesta ja kansanedustajan tehtävistä, koska katsoi parlamentin olleen merkityksetön maan poliittisten ongelmien ratkaisemisessa. Vuonna 1987 hän aloitti keskustelut ANC:n kanssa.
Leroy Jenkins (muusikko)
Leroy Jenkins (11. maaliskuuta, 1932 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 24. helmikuuta 2007 Brooklyn New York, N. Y., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja free jazz -viulisti.
Jenkins oli mukana Association for the Advancement of Creative Musicians-ryhmän (AACM) toiminnassa ollessaan koulunopettaja Chicagossa. Hän myös on yksi Creative Construction Companyn perustajista Anthony Braxtonin ja muiden kanssa. Hän johti Revolutionary Ensembleä ja muodosti trion Anthony Davisin ja Andrew Cyrillen kanssa.
Viisitoista viimeistä vuottaan Jenkins teki lähinnä tilaussävellyksiä, kuten rap-oopperan Fresh Faust, kantaatin The Negro Burial Ground ja Hans Werner Henzen saksalaiselle festivaalille tilaaman Mother of Three Sons. Hän kävi Suomessa Tampere Jazz Happeningissä vuosina 1987 ja 1992.
Fulguriitti
thumb|200px|Fulguriitin ulkopinta on hiekan peittämä ja sisusta ontto. Fulguriitti eli ukonvaaja on maahan osuneen salamaniskun kuumentamaan maaperään muodostama lasittunut, usein putkilon muodostava mineraalirakenne.