cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1920-luku
Musiikki
pienoiskuva|Jazz-yhtye [[King & Carter, 1921.]] 1920-luku oli jazzin vuosikymmen. Jazz merkitsi vapautta ja uusia mahdollisuuksia. Sen rytmeissä kohtasivat valkoinen ja musta kulttuuri. Aikakauslehdistä välittyi toisinaan innostus, toisinaan tyrmistys uutta musiikkityyliä kohtaan. Eniten jazz merkitsi kaupunkien nuorelle älymystölle. Kaikki eivät silti hyväksyneet uutta musiikkityyliä, joka tuomittiin usein voodoo-magiikkana ja barbaarisena alemmuudentilana, afroamerikkalaisilla rytmeillään se aiheutti paheksuntaa. Kriittisimpiä olivat konservatiivisen ylä- ja keskiluokan edustajat ja kirkonmiehet, jotka arvostelivat jazzia sen levittämien paheiden kuten tupakoinnin, seksuaalisuuden ja alkoholin käytön vuoksi.
Vuosikymmenen tunnettuja oopperoita olivat Alban Bergin Wozzeck (1922), Giacomo Puccinin Turandot (1926) ja Kurt Weillin Kolmen pennin ooppera (1928).
Säveltäjiä: Béla Bartók, Irving Berlin, George Gershwin, Paul Hindemith, Cole Porter, Arnold Schönberg, Maurice Ravel, Igor Stravinsky. Jazz-säveltäjiä ja muusikoita: trumpetisti Louis Armstrong, pianisti Duke Ellington, pianisti Jelly Roll Morton, laulaja Bessie Smith.
Kuvataide
Ajan taiteilijoita:
Elokuva
pienoiskuva|pysty=0.8|Elokuvasta [[Chaplinin poika, 1921.]] Suurin osa 1920-luvun elokuvista oli mykkäelokuvia. Euroopassa ja Suomessa näytetyistä elokuvista keskimäärin 60 prosenttia oli yhdysvaltalaisia, toiseksi eniten Suomessa näytettiin saksalaisia elokuvia. Charles Chaplinin komediaelokuvia olivat Kultakuume (1925) ja Sirkus (1928). Harold Lloydin tunnetuin elokuva oli Turvallisuus viimeiseksi (1923) ja Buster Keaton nähtiin Kenraalissa (1925). Muita tunnettuja elokuvia olivat esimerkiksi saksalainen kauhuelokuva Nosferatu sekä neuvostoliittolainen elokuva Panssarilaiva Potemkin (1925). Ajan teknologiauskoa ja poliittisia jännitteitä kuvasti Fritz Langin vuonna 1927 valmistunut tieteiselokuva Metropolis.
Vuoden 1927 Jazzlaulaja oli ensimmäinen puhuttu äänielokuva. Mikki Hiiri esiintyi ensimmäistä kertaa valkokankaalla 1928 elokuvassa Höyrylaiva Ville, joka oli ensimmäinen äänipiirroselokuva.
Tunnettuja näyttelijöitä olivat Roscoe Arbuckle, Mary Astor, John Barrymore, Clara Bow, Louise Brooks, Lon Chaney, Joan Crawford, Douglas Fairbanks, Greta Garbo, Janet Gaynor, Lillian Gish, Pola Negri, Mary Pickford, Norma Talmadge ja Rudolph Valentino.
Pukeutuminen ja muoti
pienoiskuva|”Jokapäiväinen näky Parisin ja Lontoon kaduilla.” [[Suomen Kuvalehti 29/1924.]] Vyötärö katosi naisten asuista vuosikymmenen alussa, ja leningeistä tuli hihattomia. Rintaliivit yleistyivät korsetin jäädessä pois käytöstä. Kynsilakka tuli markkinoille, ja aiemmin vain ilotytöille sopineista ehostuksista tuli salonkikelpoisia.
Myös polkkatukka ja imukkeellinen savuke olivat muotia. Miesten vaatteista muodissa olivat pohjepituiset golf-housut, neulotut villatakit ja ruudulliset irtotakit. Muotiuutuuksia olivat baskeri ja turkishattu. Alusvaatteiden käyttö alkoi yleistyä, ja siirryttiin käyttämään tehdasvalmisteisia vaatteita.
Ruumiinkulttuuri
1920-luvulla alastomuus ymmärrettiin luonnolliseksi ja siksi myös kauneuden ja terveyden olomuodoksi. Ajateltiin, että kun alaston vartalo tuodaan julkisuuteen taiteen ja tiedonvälityksen keinoin, katseet jalostuvat. Siten alastomuudessa ei enää nähtäisi seksuaalisuutta, vaan ihmisruumiin kauneutta. Kehittyi ruumistietoisuus, joka ilmeni sekä terveellisten elintapojen noudattamisena että ruumiinkulttuurin eri muotojen kehittymisenä. Muun muassa tapa käydä uimassa ja aurinkoa ottamassa yleisillä uimarannoilla yleistyi. Se, miten ihminen huolehti ruumiistaan, ei ollut enää kenenkään yksityisasia. Ruumiinkulttuurin vaaliminen oli paitsi koko rodun säilymisen edellytys, myös osa modernin yhteiskunnan demokratisoitumiskehitystä. Se sisälsi ajatuksen jokaisen yksilön mahdollisuudesta hallita omaa kehoaan ja näin saavuttaa tasa-arvo säädystä riippumatta.
1920-luvulla eurooppalainen ja amerikkalainen kulttuuri erotisoituivat. Seksuaalinen ulottuvuus tuli niin taiteeseen ja elokuviin kuin tieteeseenkin, muun muassa seksologia ja sukupuolikasvatus yleistyivät.
Urheilu
pienoiskuva|pysty=0.8|[[Kesäolympialaiset 1920|Antwerpenin olympialaisten kisajuliste.]] Yhdysvalloissa keksittiin rantalentopallo ja vesihiihto ja 1920 järjestettiin ensimmäiset jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Vuonna 1921 lähetettiin Yhdysvalloissa ensimmäinen suora radiolähetys ammattilaisnyrkkeilyn mestaruusottelusta, jossa olivat vastakkain Jack Dempsey ja Georges Carpentier. Ranskalainen tennispelaaja Suzanne Lenglen voitti Wimbledonin tennisturnauksen yhteensä kuusi kertaa. Yhdysvaltalainen baseball-tähti Babe Ruth saavutti vuonna 1927 60 kunnarin ennätyksen, joka rikottiin vasta 34 vuotta myöhemmin. Johnny Weissmuller ui vuonna 1922 ensimmäisenä vapaauinnissa 100 metriä alle minuutissa, aikaan 58,6 sekuntia. Vuonna 1926 Gertrude Ederle ylitti ensimmäisenä naisena Englannin kanaalin uimalla ajassa 14 tuntia 31 minuuttia. Englannin liigassa Dixie Dean teki kaudella 1927-28 yhä voimassa olevan maalintekoennätyksen, 60 maalia.
1920-luvulla kesäolympialaiset järjestettiin vuonna 1920 ja kesä- ja talviolympialaiset vuosina 1924 ja 1928. Vuosikymmenen aikana olympialaisissa parhaiten menestyivät Yhdysvallat, Suomi, Ruotsi, Ranska ja Iso-Britannia. Antwerpenin olympialaiset 1920 olivat ensimmäiset, joissa vannottiin olympiavala, päästettiin kyyhkysiä ilmaan rauhan symbolisena eleenä ja otettiin käyttöön olympialippu.
Pariisin olympialaisissa vuonna 1924 Paavo Nurmesta tuli legenda, ja myös Ville Ritola saavutti mainetta. Amsterdamin olympialaisissa 1928 oli jälleen mukana Saksa, Euroopan ulkopuolisista maista kisoissa näkyi etenkin Japani. Suomalainen Clas Thunberg hallitsi yhdessä norjalaisen Ivar Ballangrudin kanssa pikaluistelua koko 1920-luvun.
Uskonto
Venäjällä alkoivat kirkkoon kohdistuneet vainot vuosina 1922–23. Kirkon omaisuuden riistäminen johti pappien vastustukseen ja heidän pidättämiseensä. Useita kirkkoja ja luostareita suljettiin ja niitä muutettiin varastoiksi, vapaa-ajan tiloiksi ja syrjäisempiä myös keskitysleireiksi.
Vuodesta 1914 saakka paavina toiminut Benedictus XV kuoli vuonna 1922, ja konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin samana vuonna 2. – 6. helmikuuta. Uudeksi paaviksi valittiin italialainen Pius XI.
Ruokaturva
Ruokaturva on käsite, jolle sovittiin vuonna 1996 järjestetyssä Maailman ruokaan keskittyvässä huippukokouksessa tarkoittavan tilaa jolloin kaikilla ihmisillä on kaikkina aikoina riittävästi turvallista ja ravitsevaa ruokaa elääkseen terveellisen ja aktiivisen elämän.
Ruokaturva rakentuu Maailman terveysjärjestön mukaan kolmen peruspilarin varaan:
Ruokaturvan toteutumiseen on vielä matkaa. YK:n Elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO) uutisoi toukokuussa 2015 kuitenkin, että maailmanlaajuinen nälkäänäkevien määrä olisi saatu putoamaan 795 miljoonan. Edeltävän 25 vuoden kuluessa kehittyvillä alueilla aliravitsemuksesta kärsivien väestöosuus on saatu 23,3 prosentista 12,9 prosenttiin.
Kaukaan sellu- ja paperitehdas
thumb|370px|Kaukaan tehtaat Lappeenrannassa Saimaalta nähtynä. UPM Kaukas on UPM-Kymmene Oyj:n suurin tehdasintegraatti. Tehdasalueella valmistetaan sellua, paperia, sahatavaraa, biopolttoaineita, biokemikaaleja ja energiaa. Kaukaalla sijaitsevat myös UPM:n suurin tutkimus- ja tuotekehityskeskus sekä UPM Metsän Itä-Suomen puunhankinnan johto ja Lappeenrannan metsäpalvelutoimisto. UPM:n tehtaat sijaitsevat Lappeenrannan Kaukaalla.
Paperitehtaan tuotantokapasiteetti on noin 305 000 t/v ja sellutehtaan tuotantokapasiteetti noin 770 000 t/v. Tehdasalueella sijaitsee myös Euroopan suurin mäntysaha Kaukaan saha, jonka tuotantokapasiteetti on 510 000 kuutiota sahatavaraa vuodessa. Vuonna 2015 käynnistynyt maailman ensimmäinen puupohjaista uusiutuvaa dieseliä ja naftaa valmistavan Lappeenrannan biojalostamon tuotantokapasiteetti on 100 000 t/v. Tämän lisäksi alueella on Pohjolan Voiman ja Lappeenrannan Energian yhteisesti omistama biovoimalaitos, joka tuottaa sähkön lisäksi höyryä tehtaalle sekä kaukolämpöä ja sähköä kaupunkilaisille. Henkilöstöä UPM:n Kaukaan tehtailla oli 974 vuonna 2018. Tämän lisäksi alueella työskenteli keskimäärin 565 urakoitsijan työntekijää sekä kesäaikaan 180 kesäharjoittelijaa.
Oy Kaukas Ab (nimi vuoteen 1953 asti Kaukaan Tehdas Oy) oli vuonna 1873 perustettu pääosin Lappeenrannan seudulla toiminut metsäteollisuusyhtiö, joka siirtyi UPM-konsernin omistukseen vuonna 1986.
Kaukaan Tehdas Osakeyhtiö (Kaukas Fabriks Aktiebolag)
thumb|Tehdasalue vuonna 2009. Biovoimalaitos etualalla. Yhtiö sai alkunsa, kun Robert Björkenheim ja kolme hänen yhtiökumppaniaan sopivat 6. helmikuuta 1873 lankarullatehtaan perustamisesta Mäntsälän Ohkolan kylään Kaukastenkosken rannalle, nykyiseen Hyvinkään Kaukasten kylään. Tehdas tuotti kuitenkin vain vähän voittoa ja vasta vuonna 1882 voitiin yhtiön osakkaille jakaa ensimmäiset osingot. Koska Kaukasten tehtaan lähiympäristöstä ei enää saanut riittävästi tehtaan käyttämää koivupuuta, rakennettiin vuonna 1890 toinen lankarullatehdas Lappeenrannan lähelle. Vuonna 1894 osakeyhtiö purettiin ja sen liiketoiminta myytiin Venäjällä aseteollisuudessa vaurastuneelle eversti Hugo Standertskjöldille. Toimitusjohtajaksi tuli Gösta Björkenheim ja tekniseksi johtajaksi Bengt Björkenheim, joka myöhemmin murhattiin tehtaalla. 30. huhtikuuta 1896 Kaukaan Tehdas ja nastolalaisen Uudenkylän kartanon omistajatar Constance af Forselles sopivat, että tehdas sai käyttää Uudenkylän kartanon etelänpuoleista metsää 15 vuoden ajan. 1897-1898 rakennettiin uusi lankarullatehdas, jonka osia on edelleen näkyvissä Hiisiön kylässä Iitin puolella kunnanrajaa. Vuonna 1898 Kaukasissa sijaitseva lankarullatehdas suljettiin ja sen toiminta siirrettiin Lappeenrantaan sekä Iittiin rakennetuille uudemmille tehtaille.
Osakeyhtiö Kaukaan Tehdas
Kaukaasta tuli jälkeen rekisteröity osakeyhtiö vuonna 1903. Tehdasrakennusten vanhimpia osia on suunnitellut arkkitehti W. G. Palmqvist.
Uudenkylän kartanon metsiin tukeutunut lankarullatehdas sai sivutoimipaikan Nastolassa Seestan kartanola kun kartanon omistaja, varatuomari Georg Ehrnrooth teki sopimuksen aihionsahausosaston perustamisesta Seestan kartanon maille 1903. Aihionsahausosasto tuli Oksjoen torpan alueelle. Osakeyhtiö Kaukaan Tehdas teki sopimuksen Seestan kartanon ja muiden maanomistajien maiden puunhankinnasta 10 000 sylestä rullalankapuuta. 5. tammikuuta 1904 siirtyi tehtaan vuokraama maa yhtiön omistukseen. Tehdasalueeseen kuului 60 hevosvoiman höyrykonetta varten rakennettu lauhdutusvesilammikko Luhtlammen puron varrelle, kaksi tehdasrakennusta, varastovara, tukkien varastointialue Seestajoelle saakka, toimistorakennus, leipomo, pesula, ruokala, sauna Luhtlammen rannalle sekä kaksi tai kolme työläisasuntorakennusta. Aihiorullatehdas käytti 2,15 metriä pitkiä koivuja, joita ajettiin tehtaalle. Alueella oli myös kiskoille nostettava Ruuhijärvi-laiva.
Seestan kansakoulua laajennettiin 1905 veistoluokalla. Myöhemmin kansakoulunpito siirtyi Luhtaanmaan kansakoulun Juuselan huvilaan ja lopuksi Luhtaanmaalle pysyviin tiloihin nykyiseen Luhtaanpirttiin, jonka edustalle pystytettiin tehtaan muistomerkki. Siinä on osa tehtaan 1929 tai 1930 uusittua höyrypannua, jotka otti talteen lämmittäjä ja höyrykoneenkäyttäjä Taavi Pajari. Muistomerkki paljastettiin 11. heinäkuuta 2009.
Aihionsahausosasto aloitti kesäkuussa 1904 ja se maksoi 71 000 markkaa. Uudenkylän kartanolta siirrettiin Seestan kartanolle kolme kiekkosahaa ja kolme aihionsahauskonetta. Myöhemmin saatiin neljäs aihionsahauskone.
Maaliskuussa vuonna 1897 valmistui yhtiön puuhaketehdas, joka käytti raaka-aineenaan lankarullien valmistuksessa syntyvää jätepuuta. Kaukaan ensimmäinen sulfiittiselluloosatehdas rakennettiin 1898 ja toinen vuonna 1905. Uutta tehdasta laajennettiin vuonna 1912, jonka jälkeen Kaukas oli jonkin aikaa Suomen suurin sulfiittiselluloosan tuottaja. Kaukaan valmistamasta selluloosasta meni aluksi noin puolet Venäjälle ja loput kotimaahan, mutta myöhemmin vienti laajeni Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Kaukaan lankarullaviennin tärkeitä kohdemaita olivat Venäjä, Saksa, Itävalta, Ranska, Englanti ja Belgia.
Kaukas osti vuonna 1916 Kaltimon Puuhiomon, jonka mukana tuli myös huomattava metsäalue. Samana vuonna ostettiin myös Osakeyhtiö T. & J. Salvesen; kaupan mukana tuli kuusi sahalaitosta ja 69 500 hehtaaria metsää. Osakeyhtiö Gustaf Cederberg & Co.:n osto vuonna 1920 lisäsi Kaukaan metsien pinta-alaa 10 000 hehtaarilla. Kaukas aloitti sulfaattiselluloosan valmistamisen 1918, ostettuaan Joutsanosta Pulpin sulfaattitehtaan, jonka toiminta jatkui vuoteen 1950 asti. Joutseno-Pulp osakeyhtiö perustettiin 1950, omistussuhteet jakautuivat Oy Kaukas AB:n ja Rauma-Repola Oy kesken tasan. Tehtaan kapasiteetti oli 1964 220.000 tonnia valkaisematonta sulfaattiselluloosaa.
Kaukas aloitti vanerintuotannon vuonna 1926, kun sen ensimmäinen vaneritehdas valmistui. Sotien välisenä aikana Kaukaan sulfaattiselluloosan tuotanto kolminkertaistui ja sulfiittiselluloosan tuotanto nelinkertaistui, kun yhtiön sulfiittiselluloosatehdasta uudistettiin vuosina 1933–1936. Sotien seurauksena Kaukas menetti paljon omia metsä-alueitaan ja perinteisiä puunhankinta-alueitaan.
Sotien jälkeen yhtiön tuotantolaitoksia uusittiin. Lankarullien valmistuksessa otettiin käyttöön uusi tuotantomenetelmä ja lankarullien valmistus jatkuikin vuoteen 1971 asti, jolloin rullatehdas lopettaa toimintansa alansa viimeisenä yrityksenä Suomessa ja koko maailmassa. Vanerin tuotannossa tapahtui huomattavia uudistuksia 1950-luvun puolivälistä lähtien: 1960-luvulla asennettiin uudet vanerisorvit ja liimauspuristimet, 1970-luvulla aloitettiin vanerin valmistus kuusipuusta ja myöhemmin panostettiin vanerin jatkojalostukseen.
Kaukas rakensi 1960-luvun alussa uuden sulfaattiselluloosatehtaan, joka valmistui vuonna 1964. 1971 sulfiittisellun valmistus päättyi ja sulfaattiselluloosatehdasta laajennettiin uudella tuotantolinjalla, jolta valmistui pitkäkuituista mäntyselluloosaa. Monipuolistaakseen tuotantoaan Kaukas alkoi rakentaa paperitehdasta yhdessä erään kanadalaisen yhtiön kanssa Dörpeniin, Saksan liittotasavaltaan. Tämä Nordland Papierin nimellä tunnettu tehdas käynnistyi vuonna 1969. Kanadalainen yhtiö oli sitä ennen vetäytynyt hankkeesta ja sen tilalle yhtiökumppaniksi tuli Kymmene Oy. Kaukaan saha ja sulfiittiselluloosatehdas sekä Nordland Papier GmbH:n paperitehdas rakennettiin teollisuusneuvoksen arvon saaneen Lauri Hotisen johdolla.
Kaukas rakensi 1970-luvulla uuden kevyttä LWC-painopaperia tuottavan paperitehtaan, joka käytti raaka-aineenaan yhtiön tuottamaa valkaistua sulfaattiselluloosaa. Tehtaan ensimmäinen tuotantolinja käynnistyi vuonna 1975 ja toinen linja vuonna 1981. LWC-paperin kysyntä oli alusta lähtien kasvussa ja siitä saatiin myös hyvä hinta.
UPM on uudistanut tehdasta vuonna 2016.
Tehtaan sellunkuivaus- ja paperikoneet
Off-line pinnoituskone (Pinnoituskone 3) • 1988 Valmet, 1600 m/min
Tuotteet
Päällystetty aikakauslehtipaperi (LWC ja MWC): Sellu
Ranta-asemakaava
Ranta-asemakaava, joka aikaisemmin tunnettiin nimellä rantakaava, on yksityiskohtainen suunnitelma alueen maankäytöstä ja rakentamisen järjestämisestä. Ranta-asemakaava on ainoa kaava, jonka myös maanomistaja voi laatia. Ranta-asemakaava laaditaan usein loma-asutuksen järjestämiseksi ranta-alueella
Ranta-asemakaavan hyödyt
Ranta-asemakaava toimii rakennusoikeuden perusteena, jolloin esimerkiksi erillistä suunnittelutarveratkaisua ei enää tarvita. Ranta-asemakaava siis selkeyttää alueen rakentamismahdollisuuksia ja sitä kautta tuo varmuutta kiinteistön markkina-arvon määrittelyyn.
Ranta-asemakaavan laatiminen
Maanomistaja voi huolehtia ranta-asemakaavaa koskevan ehdotuksen laatimisesta omistamalleen ranta-alueelle. Ennen laatimiseen ryhtymistä on oltava yhteydessä kuntaan ja toimitettava kunnalle maankäyttö- ja rakennuslain (132/1999, MRL) 63 §:ssä tarkoitettu osallistumis- ja arviointisuunnitelma. Ranta-asemakaavoihin sovelletaan asemakaavaa koskevien säännösten lisäksi eräitä erityissäännöksiä. Lisävaatimuksena asemakaavaan vaaditaan, että suunniteltu rakentaminen ja muu maankäyttö sopeutuu rantamaisemaan ja muuhun ympäristöön; luonnonsuojelu, maisema-arvot, virkistystarpeet, vesiensuojelu ja vesihuollon järjestäminen sekä vesistön, maaston ja luonnon ominaispiirteet otetaan muutoinkin huomioon; sekä ranta-alueille jää riittävästi yhtenäistä rakentamatonta aluetta.
Rakennusluvan sitominen oikeusvaikutteiseen yleiskaavaan tai asemakaavaan
Maankäyttö- ja rakennuslain 72 §:n mukaan: Meren tai vesistön ranta-alueeseen kuuluvalle rantavyöhykkeelle ei saa rakentaa rakennusta ilman asemakaavaa tai sellaista oikeusvaikutteista yleiskaavaa, jossa on erityisesti määrätty yleiskaavan tai sen osan käyttämisestä rakennusluvan myöntämisen perusteena.
Näin ollen kunnanvaltuuston hyväksymässä oikeusvaikutteisessa yleiskaavassa tai mahdollisesti laaditussa asemakaavassa tulee olla ehto, jonka mukaan rakennusluvan myöntämisperusteena on oikeusvaikutteisen yleiskaavan tai asemakaavan olemassaolo rakentamispaikkaan liittyen. Lisäksi määräys koskee myös ranta-aluetta, jolla rakentamisen ja muun käytön suunnitteleminen pääasiassa rantaan tukeutuvan loma-asutuksen järjestämiseksi on tarpeen alueella odotettavissa olevan rakentamisen vuoksi, jolloin myös suurehkojen loma-alueiden vaikutusalue rannalla tulee säännellyksi.
Helpotukset merenkululle, maa- ja metsätaloudelle, maanpuolustukselle sekä asuinrakennusten talousrakentamiselle
Helpotuksina yleismääräykseen on säädetty, että se ei koske maa- ja metsätalouden tai kalatalouden harjoittamista varten tarpeellista rakentamista; maanpuolustuksen tai rajavalvonnan tarpeisiin tapahtuvaa rakentamista; merenkulun tarpeisiin tapahtuvaa rakentamista; olemassa olevan asuinrakennuksen kanssa samaan pihapiiriin kuuluvan talousrakennuksen rakentamista; eikä olemassa olevan asuinrakennuksen korjaamista tai vähäistä laajentamista. Oikeuskäytännössä on ennakkotapauksia helpotusten tulkinnasta.
Poikkeus kunnan rakennusjärjestyksellä
Kunnan rakennusjärjestyksellä voidaan säätää poikkeus, jonka mukaan vapaudutaan oikeusvaikutteisen yleiskaavan tai asemakaavan sitomisesta rakennusluvan ehdoksi. Tämän kunta voi tehdä vain kuultuaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusta, ettei alueella ole sen sijainnin vuoksi odotettavissa suunnittelua edellyttävää rakentamista eikä alueella ole erityisiä luonnon- ja maisema-arvoja tai virkistyskäytön tarpeita.
Rakennusjärjestyksen poikkeusmääräys voi olla voimassa enintään kuusi vuotta kerrallaan, kuitenkin enintään niin kauan kuin määräyksen perusteena olleissa olosuhteissa ei ole tapahtunut sellaisia muutoksia, joiden vuoksi edellytyksiä määräykselle ei enää ole.
Vapautus ajanmukaisuusarviosta
Ranta-asemakaavalla ei kuitenkaan ole maankäyttö- ja rakennuslaki 60 §:n mukaista velvoitetta asemakaavan ajanmukaisuuden arvioinnista:
Kunnan tulee seurata asemakaavojen ajanmukaisuutta ja tarvittaessa ryhtyä toimenpiteisiin vanhentuneiden asemakaavojen uudistamiseksi.
''Sellaisen asemakaavan alueella, joka on ollut voimassa yli 13 vuotta ja joka merkittävältä osalta on edelleen toteuttamatta, rakennuslupaa ei saa myöntää sellaisen uuden rakennuksen rakentamiseen, jolla on alueiden käytön tai ympäristökuvan kannalta olennaista merkitystä, ennen kuin kunta on arvioinut asemakaavan ajanmukaisuuden. Arviointi ei kuitenkaan ole tarpeen, jos kaavan ajanmukaisuus on arvioitu viimeksi kuluneiden viiden vuoden aikana. Asemakaavan ajanmukaisuuden arviointi voidaan samalla kertaa suorittaa alueella, joka muodostaa arvioinnin kannalta tarkoituksenmukaisen kokonaisuuden. Kunnan päätökseen, jolla asemakaavan on todettu olevan ajanmukainen, ei saa valittamalla hakea muutosta.''
''Edellä 2 momentissa säädettyä 13 vuoden määräaikaa voidaan erityisestä syystä asemakaavassa lyhentää tai pidentää. Määräaika ei kuitenkaan saa olla lyhyempi kuin viisi vuotta eikä pitempi kuin 20 vuotta.''
''Edellä 2 momentissa tarkoitettua 13 vuoden määräaikaa laskettaessa ei oteta huomioon sitä aikaa, jolloin alueella on voimassa 53 §:n 1 momentin mukainen rakennuskielto asemakaavan muuttamiseksi tai 58 §:n 5 momentin mukainen kielto. (30.12.2008/1129)''
Tarkemmat säännökset asemakaavan ajanmukaisuuden arvioinnista annetaan asetuksella.
Historiaa
Ranta-alueet ovat kuuluneet perinteisesti monilla paikkakunnilla loma-asutuksen ja maa- sekä metsätalouden piiriin, minkä vuoksi niiden rakentamista ei ollut säädelty varsinkaan maalaiskunnissa taajamien keskustoihin usein rajoittuvien asemakaavojen tapaan. Tämän seurauksena pyrittiin rakentamaan vapaa-ajanasuntoja ja rantasaunoja miltei rantaviivalle, jolloin järvien maisemista muodostui sekalaisen tuntuisia.
Ennen rantarakentamisen säätelyä varsinaisella lailla rakennuslain perusteella vuoden 1969 alusta, rantarakentamista pyrittiin ohjaamaan palstoitussuunnitelmilla. Rakennuslain lisäksi palstoitukseen vaikuttivat sisäasiainministeriön ohjeet ja lääninhallitusten virkamiesten kannat. Ennen kuin sisäasiainministeriön kuntaosasto siirrettiin valtiovarainministeriölle, vastasi se sisäasiainministeriön osana aluekehityksestä. 1980-luvulla sääntely täydentyi maakuntaliittoja edeltäneiden seutukaavaliittojen seutukaavoin, jotka vastasivat aluetasolla nykyisiä maakuntakaavoja. Myös kunnat ryhtyivät laatimaan yleiskaavoja tai osayleiskaavoja ranta-alueille.
1990-luvulla ohjeistus yhdenmukaistui, kun ympäristöministeriö ja Suomen ympäristökeskuksen alueelliset ympäristökeskukset alkoivat vaikuttaa asiaan. Vapaahkoa rakentamista kuitenkin toimeenpantiin edelleen poikkeusluvin.
Ranta-asemakaavan tekeminen voi kestää jollekin alueelle miltei vajaasta vuodesta puoleentoista vuoteen.
Tuuliajolla
Tuuliajolla voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gregorius Favorinus
Gregorius Matthiae Favorinus (k. 1660) oli suomalainen pastori ja raamatunkääntäjä.
Favorinus syntyi 1500-luvun lopussa tai 1600-luvun alussa Tyrvännön Suotaalan kylän Siukolan talossa. Hänen isänsä oli talollinen Matti Niilonpoika Siukola. Hänellä tiedetään olleen kaksi vanhempaa veljeä; noin vuonna 1580 syntynyt Stephanus Matthiae joka otti sukunimekseen Svanstrupe, sekä vuoden 1590 paikkeilla syntynyt Sigfrid. Myös Stephanus suuntautui pappisuralle, sillä hän toimi kirkkoherrana Jämsässä.
Favorinuksen alkuvaiheista tiedetään vähän, mutta hänen otaksutaan matkustaneen tai opiskelleen Saksassa. Vuonna 1624 Jaakko de la Gardien uskotaan kutsuneen hänet rykmentin pastoriksi Riikaan. Hän siirtyi kuitenkin jo seuraavana vuonna Hattulaan kirkkoherraksi. Vuonna 1628 Favorinus siirtyi Varsinais-Suomeen ensin kappalaiseksi Turkuun ja sitten 1633 kirkkoherraksi Piikkiöön.
Favorinus oli 1638–1642 Raamatunsuomennuskomiteassa. Hän avusti myös Eskil Petraeusta vuonna 1649 ilmestyneen suomen kieliopin laadinnassa. Favorinus myös suomensi Johan Avenariuksen rukouskirjan, vaikkakin se jäi varojen puutteen vuoksi painamatta.
Favorinus palasi vielä rovastiksi Hattulaan 1651, jossa kuoli 1660.
Bill Stewart
William Harris ”Bill” Stewart (s. 18. lokakuuta 1966 Des Moines, Iowa, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen jazzrumpali. Stewart on monipuolinen muusikko ja hän on soittanut erilaisten muusikkojen kanssa Maceo Parkerista Jim Halliin. Hän on myös aktiivinen säveltäjä ja hänen musiikkinsa voidaan luokitella postmoderniksi jazziksi.
Ikaalisten vaakuna
thumb|140px|Ikaalisten kauppalanvaakuna (1961–1971) Alkuperäinen Ikaalisten epäitsenäiselle kauppalalle 16. lokakuuta 1961 vahvistettu vaakuna oli myös Papusen suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen paalu, josta versoo kummallekin puolen kolme kultaista lehmuksen lehteä”. Vaakunan aaltokoroinen paalu kuvastaa kauppalan sijaintia vesistön äärellä ja lehmuksen lehdet jalopuuistutuksia.
Petri Leskinen
Petri Johannes Leskinen (s. 9. kesäkuuta 1966 Vaasa) on suomalainen, 1990-luvulla menestynyt kilpapurjehtija.
Leskinen sijoittui olympialaisissa yhdessä Mika Aarnikan kanssa 470-luokassa neljänneksi sekä Barcelonassa 1992 että Atlantassa 1996. Kristian Heinilän kanssa hän sijoittui 16:nneksi Sydneyn 2000 olympialaisissa. Leskinen ja Heinilä voittivat maailmanmestaruuden Kansainvälisen 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa Tel Avivissa 1997 ja Kansainvälisen Purjehtijaliiton MM-kilpailuissa Dubaissa 1998 sekä sijoittuivat 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa neljänneksi Mallorcalla 1998. EM-kilpailuissa he saavuttivat pronssia vuonna 1997 sekä sijoittuivat neljänneksi vuonna 1999. Leskinen ja Aarnikka saavuttivat MM-pronssia vuonna 1992 ja EM-hopeaa vuonna 1995.
Seuratasolla Leskinen edusti Nyländska Jaktklubbenia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Aarnikan parina vuosina 1991, 1992, 1994, 1995 ja 1996 sekä Heinilän parina vuosina 1998 ja 1999. Hänet valittiin vuoden suomalaispurjehtijaksi yhdessä Aarnikan kanssa vuosina 1992 ja 1996 sekä Heinilän kanssa vuonna 1997.
Anetta Lukjanova
Anetta Lukjanova (s. 1993) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen opiskeli vuosina 2016–2019 Barcelonassa öljyvärimaalausta (Barcelona Academy of Art). Hänen tuotantonsa käsittää maalauksia, piirroksia ja muraaleja. Hän toimii myös yksityisen kuvataidekoulun opettajana.
Lukjanovan julkisia seinämaalauksia on nähtävillä Suomessa esimerkiksi Vantaalla (Hakunilan ostoskeskus ja Louhelan rautatieasema), Mikkelissä (Vesitornintie 6) ja Mäntsälässä (S-marketin seinä, Kapinatori).
Julkisia teoksia ovat muun muassa seuraavat seinämaalaukset:
Kamenka (Arkangelin alue)
Kamenka on kaupunkimainen taajama Arkangelin alueen koillisosassa Pohjois-Venäjällä. Taajama sijaitsee Vienanmereen laskevan Mezenjoen vasemmalla rannalla, noin 30 km Mezeninlahdesta ylävirtaan, Kamenkajoen yhtymäkohdassa. Joen toisella rannalla noin 5 km ylävirtaan sijaitsee Mezenin kaupunki, joka on Mezenin piirin hallinnollinen keskus.
Kamenka syntyi 1892, kun Kamenkajoen suulle rakennettiin saha, jonka tuotanto heti alkuun laivattiin ulkomaille. 1920-luvulla perustettiin toinen saha, ja 1929 sahat yhtyivät suuremmaksi Mezenski (№ 48) -sahalaitokseksi. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Kamenka sai 1938.
Parhaimmillaan 1970-luvun alussa Kamenkassa oli noin 7000 asukasta, nykyään noin 3000.
Taskarin parhaat
Taskarin parhaat on vuonna 2010 julkaistu sarjakuvasarja. Kirjoissa on julkaistu parhaat tarinat Aku Ankan taskukirjoissa olleista tarinoista, mutta jokaisessa on myös yksi ennen julkaisematon tarina. Jokaisessa osassa on alussa Timo Ronkaisen kirjoittama artikkeli kyseisen vuosikymmenen tärkeistä tapahtumista. Nämä neljä Taskarin parhaat -osaa julkaistiin Aku Ankan taskukirjan 40-vuotispäivän kunniaksi.
HMS Iron Duke (1870)
HMS Iron Duke oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Audacious-luokan ironclad taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 23. elokuuta 1868. Alus laskettiin vesille 1. maaliskuuta 1870 ja se valmistui 1. huhtikuuta 1871.
Barinas (osavaltio)
Barinas on yksi Venezuelan osavaltioista. Osavaltion pääkaupunki on Barinas. Osavaltio on perustettu 1937. Sen pinta-ala on noin 35 200 km² ja se on suhteellisen harvaan asuttu.
Aalto-1
Aalto-1 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-satelliitti, jonka kehittäminen alkoi keväällä 2010. Satelliitti laukaistiin PSLV-XL-kantoraketilla Intiasta 23. kesäkuuta 2017. Aalto-1 oli aiemmin tarkoitus laukaista yhdysvaltalaisella Falcon 9 -raketilla Formosat-5 -satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuormana yhdessä liki 90 muun piensatelliitin kanssa, mutta tämä laukaisu peruuntui, kun Aalto-1 ja muut lennolle suunnitellut toissijaiset hyötykuormat siirrettiin laukaistavaksi muilla kantoraketeilla Falcon 9:n toistuneiden aikatauluviivästysten jälkeen. Aalto-1 on ensimmäinen kokonaisuudessaan Suomessa suunniteltu ja rakennettu satelliitti. Projektin tavoitteena on opiskella satelliitin rakentamista, sekä demonstroida satelliittiin asennettujen hyötykuormien toimintaa.
Barinas (osavaltio)
Vuoden 2011 väestönlaskennassa osavaltiossa oli noin 816 000 asukasta.
Aalto-1
Aalto-1:n tehtävä avaruudessa koostuu kahdesta pääosasta. Ensimmäisessä vaiheessa havainnollistetaan satelliitin AaSI- ja RADMON-hyötykuormien toimintaa niiden käyttöönoton jälkeen. Havainnollistamisvaiheen jälkeen tehtävän tiedeosio alkaa. Tiedeosio on jaettu kahteen alaosioon, joista ensimmäisessä käytetään Maan kaukokartoitukseen tarkoitettua AaSI-spektrometriä ja avaruussäteilyä mittaavaa RADMON-säteilymittaria. Jälkimmäinen alaosio on tarkoitettu plasmajarrun käyttöön. Koko satelliittimissio kestää kaksi vuotta.
Barinas (osavaltio)
Entinen presidentti Hugo Chávez oli kotoisin Barinasista, ja hänen valtakaudellaan hänen perheensä piti hallussaan monia osavaltion tärkeitä virkoja.
Aalto-1
Suunnittelu ja rakentaminen
Satelliitista rakennettiin ennen avaruuteen lähetettävää lentomallia kaksi kehitysversiota, fyysinen malli ja sähköinen malli (niin sanottu insinöörimalli). Fyysisellä mallilla testattiin mahtuvatko satelliitin suunnitellut osat annettuun tilaan. Sähköisen mallin järjestelmät rakennettiin mahdollisimman samanlaisiksi lopullisen lentomallin kanssa, ja niillä kokeiltiin satelliitin järjestelmien ja hyötykuormien toimimista erilaisissa olosuhteissa ennen varsinaisen lentomallin rakentamista.
Aalto-1-projekti on synnyttänyt suomalaisen Iceye-yhtiön, joka pyrkii kehittämään satelliittipohjaisen jääinformaatiopalvelun arktisille alueille, sekä kaksi spin-off-projektia, Suomi 100- ja Reaktorin Hello World -satelliitit. Projektiin oli joulukuussa 2014 osallistunut yli 80 Aalto-yliopiston sähkötekniikan koulun opiskelijaa. Maaliskuussa 2015 satelliitti sai Viestintävirastolta viiden vuoden kestoisen radioluvan.
Laukaisujärjestelyt
pienoiskuva|Satelliitti testattavana huhtikuussa 2015. Aalto-1:n laukaisusta avattiin avoin tarjouspyyntö huhtikuussa 2014, jonka hollantilainen laukaisuvälittäjä Innovative Solutions in Space (ISIS) voitti noin 240 000 euron tarjouksellaan. Satelliitti oli tarkoitus laukaista yhdysvaltalaisen SpaceX:n Falcon 9 -kantoraketilla vuoden 2015 syksyllä.
Satelliitin lentomallille ehdittiin laukaisun viivästymisen ansiosta tehdä vielä lisää testejä. Lentomalli olisi alun perin pitänyt toimittaa Alankomaihin heinäkuussa 2015, mutta viivästymisen ansiosta oli tarkoitus toimittaa laukaisunvälittäjälle marraskuussa. Lentomalli kävi vielä lokakuun viimeisellä viikolla avaruussimulaatiotestit tyhjiökammiossa ja marraskuun ensimmäisellä viikolla tärinätestit. Maa-aseman ja satelliitin välistä yhteyttä testattiin myös insinöörimallilla. Aalto-1:n lentomalli odotti edelleen täysin valmiina joulukuussa toimitusta Alankomaissa toimivalle laukaisuvälittäjälle. Laukaisun viivästymisen seurauksena uudeksi toimitusajaksi tuli alkuun seuraavan vuoden helmikuun alku, mistä toimitusaika siirtyi ensin maaliskuulle 2016, ja lopulta toukokuulle 2016. Satelliitti kuljetettiin reittilennon käsimatkatavarana Alankomaiden Delftiin, missä se integroitiin Innovative Solutions in Space -yhtiön puhdastilassa Quadpack-laukaisusovittimeen, joka oli tarkoitus asentaa SHERPA-hyötykuorma-adapteriin muiden vastaavien laukaisusovittimien kanssa kesällä 2016. Uusien viivästysten takia satelliitin toimintavalmius joudutaan vielä tarkastamaan uudelleen kesän 2016 jälkeen, sillä sitä ei ole suunniteltu olemaan toimettomana puolen vuoden ajan. Tarkastusten yhteydessä satelliitin akut ladataan uudelleen.
Ajankohta lykkääntyy
thumb|Aalto-1 Quadpack-laukaisusovittimessa. Satelliitti on kameraa lähimmässä luukku avoimena olevassa lokerossa. Satelliitin laukaisusta vastaavan SpaceX:n Falcon 9 v1.1 -raketti tuhoutui tosin saman vuoden kesäkuussa CRS-7 -rahtilennon yhteydessä sattuneessa onnettomuudessa, minkä seurauksena yhtiö keskeytti rakettilaukaisunsa joulukuuhun 2015 saakka, jolloin Falcon 9 -raketti palasi käyttöön. Onnettomuuden seurauksena myös Aalto-1:n laukaisu viivästyi, ja uudeksi laukaisuajankohdaksi oli syyskuussa 2015 tullut vuoden 2016 alkupuoli. Marraskuussa 2015 ajankohdaksi tarkentui helmi-maaliskuu 2016, mistä ajankohtaa tarkennettiin kuukautta myöhemmin maaliskuulle 2016. Maaliskuun 2016 alulla laukaisuajankohta oli lykkääntynyt touko-kesäkuulle, ja toukokuussa kesä-heinäkuulle.
Aalto-1 oli tarkoitus laukaista Vandenbergin lentotukikohdasta noin 500–900 kilometrin korkeudessa kiertävälle aurinkosynkroniselle kiertoradalle Spaceflight Industriesin SHERPA-hyötykuorma-adapterin kyydissä, jonka oli tarkoitus olla taiwanilaisen Formosat 5 -satelliitin laukaisun toissijainen hyötykuorma. SHERPA-adapteri olisi vienyt samalla laukaisulla kaikkiaan 87 nanosatelliittia kiertoradalle, mikä olisi tehnyt lennosta eniten satelliitteja kiertoradalle vieneen yksittäisen laukaisun. Viivästynyt SHERPA-laukaisu menetti ennätyksen jo ennen laukaisuaan, kun Intian avaruusjärjestön PSLV-raketti laukaisi 104 satelliittia kiertoradalle helmikuussa 2017.
Kantoraketti vaihtuu
Aalto-1 oli tarkoitus toimittaa maaliskuussa 2017 Intiaan Alankomaista, missä se oli odottanut laukaisua keväästä 2016 alkaen. Laukaisun viivästysten takia Aalto-1 ei tule olemaan ensimmäinen suomalainen kiertoradalle pääsevä satelliitti, sillä alun perin sen seuraajaksi suunniteltu Aalto-2 oli tarkoitus laukaista Orbital ATK:n Cygnus-kapselin kyydissä Atlas V -raketilla kansainväliselle avaruusasemalle, mistä se vapautetaan kiertoradalle. Aalto-1 tulee tosin tästä huolimatta olemaan ensimmäinen Suomen avaruusalusrekisteriin merkittävä laite, sillä aiemmin laukaistava Aalto-2 tullaan rekisteröimään Belgiaan, sillä satelliitti on osa kansainvälistä QB50-hanketta, jota johdetaan Belgiasta.
Laukaisu
Aalto-1 toimitettiin laukaisupaikalle Intiaan toukokuun 2017 lopulla. Satelliitti oli kuukautta aiemmin siirretty Falcon 9 -rakettiin tarkoitetusta laukaisusovittimesta toiseen, PSLV-raketin kanssa yhteensopivaan sovittimeen. Toukokuun lopun tilanteessa laukaisun oli tarkoitus tapahtua kesäkuun 2017 alulla, mutta lento lykkääntyi vielä muutamilla viikoilla. Laukaisuajankohdaksi tarkentui lopulta 23. kesäkuuta. Laukaisuvalmistelut käynnistyivät laukaisua edeltävän torstaipäivän aamulla kello 5.29 paikallista aikaa (keskiviikkona 23.59 UTC-aikaa).
28-tuntinen lähtölaskennan päätteeksi nelivaiheinen raketti nousi Satish Dhawan avaruuskeskuksen First Launch Pad -laukaisualustalta kello 3.59 UTC-aikaa. Neljän sekä kiinteitä että nestemäisiä ajoaineita käyttäneiden rakettivaiheiden polttojen päätteeksi Cartosat 2E -päähyötykuorma ja 30 muuta toissijaista hyötykuormaa saavuttivat suunnitellun radan. Aalto-1 vapautettiin kantoraketin kyydistä muiden toissijaisten hyötykuormien ohessa noin seitsemän minuuttia pääkuorman vapautuksen jälkeen.
Ensimmäinen vuosi avaruudessa
Aalto-yliopiston maa-asema havaitsi Aalto-1:n signaalin muutamia tunteja laukaisun jälkeen noin kello 7 UTC-aikaa, minkä jälkeen satelliittiin on oltu yhteydessä liki päivittäin.
Satelliitin kaikki järjestelmät olivat toimintakuntoiset ensimmäisen kiertoradalla vietetyn vuoden jälkeen. Ainoa merkittävämpi tekninen vika oli satelliitin Saksasta hankitun iADCS-100 -asennonsäätöjärjestelmän ohjelmistossa. Satelliitti ei ohjelmiston ongelman takia kyennyt pitämään itseään kiertovakaana, vaan pyöri hiljalleen. Asennonsäätöjärjestelmän toimittajalla ei ollut alkuun suurta innostusta korjata ongelmallista koodiaan, mutta se toteutti lopulta pitkän odottelun ja useiden kyselyjen jälkeen tarvittavat ohjelmistokorjaukset. Päivitetty ohjelmisto paransi satelliitin asennonsäätöön liittyneitä ongelmia, ja Aalto-1:tä onkin sen jälkeen valmisteltu jälleen spektrikameran käyttöä varten.
Säteilyä mittaava RADMON-hyötykuorma oli tehnyt paljon tieteellisesti merkittäviä mittauksia, havainnoiden muun muassa Auringosta syksyllä 2017 tullutta säteilymyrskyä. Saatu data on ollut kiinnostavaa, ja säteilymittarin on annettukin kuluneen vuoden aikana tehdä alun perin suunniteltua enemmän mittauksia. Hyötykuorman lisätyn käytön taustalla olivat tosin osittain asennonsäädön ongelmat, sillä RADMON ei tarvitse toimiakseen tarkkaa asennonsäätöä. Satellitin kiertoliike teki spektrikameran ja nopeamman, suunta-antennia hyödyntävän radiolinkin käytöstä hankalaa, sillä tarkka suuntaus on molempien järjestelmien osalta varsin olennaista.
Rakenne
thumb|Aalto-1:n insinöörimalli osina. Aalto-1 on kooltaan kolme CubeSat-yksikköä, ja sen ulkomitat ovat 100 × 100 × 340,5 mm. Satelliitin runkona on 1,5 millimetriä paksusta alumiinilevystä valmistettu nelikulmainen putki. Sen sisällä olevat piirilevyt ovat järjestetty kahteen pinoon, joista käytetään nimityksiä lyhyt ja pitkä pino. Pitkän pinon piirilevyjen pinnat ovat suorassa kulmassa satelliitin pituusakseliin nähden, kun vastaavasti lyhyen pinon piirilevyjen pinnat ovat akselin suuntaiset. Pitkään pinoon on sijoitettu satelliitin radiolaitteet, päätietokone, AaSI-spektrometri ja asennonsäätöjärjestelmä. Lyhyeen pinoon on sijoitettu RADMON-säteilyilmaisin ja plasmajarru. Satelliitin voimanlähteenä ovat sen ulkokuoreen kiinnitetyt aurinkokennot.
Alijärjestelmät
Satelliitin alijärjestelmiin kuuluvat päätietokone (OBC), navigaatio- (iADCS, GPS), kommunikaatio- (COM), sähkö- (EPS), runkorakennejärjestelmä (STR) ja hyötykuormajärjestelmät (AaSI, RADMON, EPB).
Päätietokone
Aalto-1 -satelliitin kahdesta Linux-pohjaisesta tietokoneesta koostuva päätietokone (OBC, engl. On-Board Computer) ohjaa satelliitin kaikkia toimintoja asennonsäätöjärjestelmää lukuun ottamatta. Tietokoneen kestomuistiin tallennetaan hyötykuormajärjestelmien tuottamaa tietoa, jota voidaan lähettää OBC:n ohjaaman radiolinkin kautta.
Kahteen Atmelin AT91RM9200-suorittimeen pohjautuva tietokone kommunikoi satelliitin hyötykuormien ja muiden alijärjestelmien kanssa I²C-, UART- ja SPI-liitäntöjen välityksellä. Kahdesta erillisestä tietokoneesta rakentuva ratkaisu mahdollistaa satelliitin toiminnan jatkumisen mahdollisessa vikatilanteessa, jossa toinen tietokone tulisi toimintakyvyttömäksi, sillä käytössä olevaa konetta voidaan vaihtaa vuorottajan avulla.
Hyötykuormajärjestelmän tietojen ja tieteellisten mittausten käsittely tapahtuu kahdessa ennalta määritellyssä pakettiformaatissa, ja spektrometrin kuvadata pakataan ennen kestomuistiin tallentamista. Satelliitin ohjelmistoa on mahdollista päivittää myöhemmin avaruudessa, mutta toimintoa ei ole tarkoitus käyttää, mikäli se voidaan vain välttää päivitykseen liittyvien riskien takia.
Radiolaitteet
thumb|Maa-aseman ja satelliitin insinöörimallin välistä radioyhteyttä testattiin lokakuussa 2015. Aalto-1 käyttää kahta eri taajuusalueella toimivaa radiolinkkiä maa-aseman kanssa tapahtuvaan yhteydenpitoon. Eri taajuusalueiden lähettämiseen ja vastaanottamiseen on kaksi erillistä radiomoduulia, jotka toimivat 437,22 megahertsin UHF- ja 2,402 gigahertsin S-kaistan taajuusalueilla.
Aalto-1 käyttää matalampisiirtokykyistä UHF-radiolinkkiä telemetriatietojen lähettämiseen, komentojen vastaanottamiseen, sekä radiomajakkana. UHF-radiolaitteen lähetysteho on 150 milliwattia ja linkki sijoittuu 437,22 megahertsin taajuusalueelle. UHF-linkin antennit ovat ympärisäteileviä dipoliantenneja, jolloin niiden avulla voidaan saada yhteys satelliittiin tilanteessa, jossa asennonsäätöjärjestelmä on vioittunut ja satelliitin asento on tuntematon. Normaalitilanteessa kahdesta dipoliantennista yhtä käytetään radioliikenteeseen. Toinen antenni on vara-antenni, joka voidaan ottaa käyttöön, jos ensimmäinen vioittuu. Antennit on leikattu metallisesta rullamittanauhasta. S-kaistaan nähden matalataajuisemman UHF-taajuuden vapaan tilan vaimennus myös on pienempi. Satelliitin kanssa kommunikointi tapahtuu AX.25-protokollalla.
UHF-radiolaitteen lisäksi satelliitissa on toinen S-kaistan taajuusalueella toimiva radiolinkki, jota käytetään spektrometrin ottamien kuvien lähettämiseen sen nopeamman siirtonopeuden takia. Satelliitin S-kaistan radiolaitteet on kehittänyt Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulun radiotieteen ja -tekniikan laitos. S-kaistan radiolinkki käyttää suuntaavaa patch-antennia.
iADCS-100 -asennonsäätöjärjestelmä
Satelliitin asennonsäätöjärjestelmä on saksalaisen Berlin Space Technologiesin ja alankomaalaisen Hyperion Technologiesin yhteistyönä kehitetty ja valmistettu iADCS-100, joka käyttää kolmiakselista magnetometriä, -gyroskooppia ja -akselometria sekä tähtien asemaa mittaavaa anturia satelliitin aseman määrittämiseen. Satelliitin asennon säätämiseen käytetään kolmea reaktiopyörää ja kolmea magneettikelaa. iADCS kommunikoi satelliitin päätietokoneen ja muiden osien kanssa I²C- ja RS485-väylien kautta.
AaSI-spektrometri
thumb|AaSI-spektrometri. Satelliitin päähyötykuorma on VTT:n kehittämä kuvantava spektrometri, Aalto-1 Spectral Imager (AaSI), jonka avulla voidaan mitata veden laatua ja erotella maanpeitteen eri lajit. AaSI koostuu kahdesta kameramoduulista, joista toista käytetään spektrikamerassa, joka sisältää pietso-aktuoidun Fabry-Pérot interferometrin (PFPI). Toista kameramoduulia, jossa on laajempi näkökenttä, käytetään näkyvän valon kamerassa. Näkyvän valon kameran tarkoitus on vahvistaa kuvatun alueen sijaintia ja tarkistaa näkyvyyttä. Järjestelmän yksinkertaistamiseksi molemmissa kameroissa käytetään samanlaista CMOS-kennoa. AaSI saa komennot satelliitin päätietokoneelta (OBC) I²C-väylän kautta. Kuvatiedostojen siirto AaSI:n välimuistista OBC:lle tapahtuu SPI-väylän kautta. Yhden välimuistillisen (16 megapikseliä) siirtämiseen kuluu minimissään 5,7 sekuntia. Spektrometrillä otettiin ensimmäinen kuva ennen satelliitin laukaisua helmikuussa 2015.
RADMON-säteilyilmaisin
Satelliitin toinen hyötykuorma on Helsingin ja Turun yliopistojen yhteistyönä kehitetty säteilyilmaisin. Ilmaisin pystyy havaitsemaan liki valonnopeudella liikkuvia yli kymmenen megaelektronivoltin (MeV) protoneita ja yli 0,7 MeV elektroneja, ja sillä on tarkoitus kartoittaa aurinkotuulioloja matalalla Maan kiertoradalla. RADMON-moduuli koostuu hiukkasilmaisimesta ja ilmaisimeen osuvien varattujen hiukkasten määrän, lajin ja energian määrittävästä lukuelektroniikasta. RADMON-moduuli digitalisoi ilmaisimilta tulevan signaalin ilman hidasta analogista muokkausta, mikä mahdollistaa moduulille huomattavasi korkeamman laskentataajuuden perinteisiin analogisiin pulssinkäsittelyratkaisuihin nähden.
Maa-asema
thumb|Maa-aseman lautasantenni Otaniemessä. Aalto-1:n päämaa-asema on Espoon Otaniemessä, ja sen operoinnista vastaa pääasiassa Aalto-yliopiston sähkötekniikan laitos. Maa-asema on osa GENSO-verkostoa. Aseman UHF- ja VHF-lähetys- ja vastaanottolaitteistot saatiin valmiiksi ja käyttökuntoon kesällä 2011. S-kaistan lähetys- ja vastaanottolaitteistot eivät olleet valmiit lokakuussa 2013. Satelliitin seurantaan on tarkoitus käyttää avoimen lähdekoodin Gpredict-ohjelmistoa.
Fallout: Brotherhood of Steel
Fallout: Brotherhood of Steel (lyhyemmin BoS) on Interplayn julkaisema ja kehittämä toimintaroolipeli. Peli julkaistiin Xboxille ja PlayStation 2:lle 13. tammikuuta 2004. BoS on neljäs Fallout-pelisarjan peli ja ensimmäinen, joka julkaistiin ainoastaan konsoleille. Pelissä seurataan Brotherhood of Steel -järjestön tulokkaan seikkailuja. Yleisesti ottaen peli ei ole kovin suosittu Fallout-konkareiden keskuudessa.
Pelaaminen
Fallout: Brotherhood of Steel paikantuu aina yhteen paikkaan kerralla; pelaaja ei voi palata aiemmille käymilleen alueille, eikä voi mennä uusille alueille ennen kuin juoni on edennyt tarpeeksi. Pelissä on 50 erilaista karttaa tai aluetta, joiden koot vaihtelevat paljon.
Fallout: Brotherhood of Steelissä on kaiken kaikkiaan 51 eri asetta. Pelissä on neljä asetta, joita voi käyttää kahdestaan, viisi liekkiasetta, seitsemän energia-asetta, kuusi teräasetta ja 11 tylppää asetta, 24 erilaista ampuma-asetta, kahdeksan räjähteisiin pohjautuvaa asetta ja seitsemän kotitekoista asetta. Osa äskeisistä aseista ovat päälläkkäisiä, esimerkiksi kotitekoinen laser-pistooli on kotitekoinen, energia- ja ampuma-ase.
Pelattavissa olevat hahmot
Cain on ghoul, joka päätti liittyä Brotherhoodiin sen jälkeen, kun supermutantit tuhosivat hänen kotikylänsä. Keskikokoisena hän pystyy käyttämään raskaita aseita (heavy weapons) ja kaksoisaseita (dual weapons), mutta ei pysty liikkumaan hyvin, eikä juoksemaan niiden kanssa.
Cyrus syntyi maanviljelijäkylään, mutta hän aloitti harhailemaan autiomaassa sen jälkeen, kun supermutantit tuhosivat hänen kylänsä. Myöhemmin hän päätti liittyä Brotherhoodiin sotilaaksi. Suurikokoisena hän pystyy liikkumaan hyvin raskaidenkin aseiden kanssa. Cyrus ei pysty käyttämään kaksoisaseita, eikä kykene myöskään juoksemaan samalla kun ampuu millä tahansa aseella.
Nadia vietti lapsuutensa kaduilla orpona. Vaikka hän sopeutui elämään kadulla, hän päätti silti liittyä Brotherhoodiin sen jälkeen, kun hän huomasi kuinka ihmisystävällisiä sen jäsenet olivat. Pienikokoisena hän pystyy käyttämään kaksoisaseita, mutta ei pysty käyttämään raskaita aseita. Nadia pystyy juoksemaan ampuessaan aseilla, joita hän pystyy käyttämään.
Patty on piilotetun holvin järjestyksenvalvoja. Hänellä pystyy pelaamaan, kun pelin ensimmäinen osa on suoritettu. Hänellä on samat aseiden käyttötaidot kuin Nadialla. Pattyllä on +10 pistettä enemmän Base Armoria (suom. perussuojusta) ja lisäetuja seuraaviin taitoihin: +20% Bargaining-taitoon, +80% Gun Damage -taitoon, +25% Desert Soldier -taitoon ja +25% Future Woman -taitoon.
Rhombus on Brotherhood of Steelin jäsen. Vaikka Rhombus kuolee mutantin tehdessä itsemurhaiskun, on hän pelattavissa pelaajan suoritettua pelin toisen osan. Toisin kuin muilla neljällä ensimmäisellä hahmolla, Rhombuksella ei ole rajoituksia tai lisäetuja aseluokkien välisiin eroihin, kuten liikkumiseen tietyn aseen kanssa. Rhombuksella on lisäetua Base Armoriin +30. Hänellä on +100% Melee Damage -taitoon ja +50% Explosive Damage -taitoon. Rhombuksella on myös muilta puuttuvat Wastelander- ja Heavy Hitter -taidot.
Vault Dweller (suom. holvinasukas) on alkuperäisten Fallout-pelien päähenkilö. Hänet saa käyttöönsä sen jälkeen pelaajan päästyä pelin läpi. Tämän tehokkaan hahmon saa käyttöönsä vain aloittaessa uuden pelin, ja kuten Rhombuksella: Vault Dwellerillä ei ole aseluokkiin liittyviä rajoituksia. Vault Dwellerillä Base Armoria 20 ja +100% seuraaviin taitoihin: Melee Damageen, Gun Damageen ja Explosive Damageen. Näiden lisäksi hänellä on +20% Slayer- ja Fortune Finder -taitoihin sekä +100% Heavy Hitteriin ja Wastelander-taitoon.