cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
White Pass and Yukon Route
Onnettomuudet
Rautatiellä ei sen toiminnan aikana tapahtunut vakavia kuolemaanjohtaneita onnettomuuksia. Vasta 3. syyskuuta 2006 tapahtuneen työjunan raiteiltasuistumisen seurauksena yksi vapaaehtoistyöntekijä sai surmansa. Työjuna, joka muodostui veturista numero 114 ja kahdeksasta soravaunusta, suistui raiteilta vajaat viisi kilometriä Bennettiin eteläpuolella. Turmassa menehtyneen lisäksi kolme loukkaantui, yksi heistä vakavasti ja vietiin helikopterilla sairaalahoitoon.
Marc Márquez
Marc Márquez Alenta (s. 17. helmikuuta 1993 Cervera) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän on kuusinkertainen MotoGP:n maailmanmestari (2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019). Márquez on voittanut aiemmin myös kaudella 2010 125-kuutioisten ja kaudella 2012 Moto2-luokan maailmanmestaruudet. Kaudella 2013 hän ajoi ensimmäistä kertaa urallaan pääluokassa MotoGP:ssä, Repsol Honda -tallissa maanmiehensä Dani Pedrosan tallikaverina. Marquez ajaa kaudella 2020 Repsol Hondalla.
MotoGP
Márquezia pidetään yhtenä lajin suurimmista tulevaisuuden lupauksista. Hän siirtyi kaudeksi 2013 lajin pääluokkaan MotoGP:hen, ja korvasi Repsol Honda -tallissa uransa lopettaneen kaksinkertaisen maailmanmestarin Casey Stonerin kaksivuotisella sopimuksella. Hän ajoi heti ensimmäisessä kilpailussaan Honda RC213V -pyörällä, Qatarin kilpailussa kolmanneksi ja voitti toisen kilpailun, Amerikan GP:n. Kaikkiaan hän voitti kauden aikana kuusi osakilpailua, ensimmäisen lisäksi Saksan, Yhdysvaltain, Indianapolisin, Tšekin ja Aragonian GP:t. Márquez voitti maailmanmestaruuden neljän pisteen erolla hallitsevaan mestariin, Jorge Lorenzoon. Márquez rikkoi tulokaskaudellaan useita ennätyksiä. Sen lisäksi, että hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin mestari, Márquezista tuli Yhdysvaltain kilpailun voiton myötä myös MotoGP-historian nuorin voittaja (20 vuotta 63 päivää) rikkoen yli 30 vuotta kestäneen Freddie Spencerin ennätyksen. Hän ajoi myös kauden neljässä ensimmäisessä kilpailussa palkintokorokkeelle, kunnes keskeytti viidennen kilpailun. Tämän myötä Márquezista tuli Max Biaggin lisäksi toinen kuljettaja, joka on kyennyt ajamaan tulokaskaudellaan MotoGP:ssä neljässä ensimmäisessä kilpailussa palkintokorokkeelle. Kauden päätyttyä Márquez rikkoi mestarina ollessaan Freddie Spencerin toisen ennätyksen nuorimpana MotoGP-mestarina ollessaan 20 vuotta ja 266 päivää vanha, kun Spencer oli 21 vuotta 258 päivää vanha voittaessaan mestaruuden 1983 tuolloin 500-kuutioisissa myös Hondalla.
Kaudella 2014 Márquez uusi mestaruutensa. Hän voitti kauden kymmenen ensimmäistä osakilpailua ja saavutti yhteensä 13 osakilpailuvoittoa. Hän ajoi palkintokorokkeelle 14 kertaa, joista 13 voiton lisäksi yksi oli toinen sija Japanissa. Márquez ajoi myös paalupaikalle 13 kertaa, joista kuusi tuli kauden ensimmäimmäisissä kilpailuissa peräkkäin. Tämän jälkeen hän ajoi vielä neljästi peräkkäin paalupaikalle Saksassa, Indianapolisissa, Tšekissä ja Britanniassa. Márquez keskeytti kauden aikana vain kerran Australiassa, jossa hän kaatui kymmenen kierrosta ennen maalia.
Kaudella 2015 Márquez ajoi MM-pisteissä kolmanneksi häviten 88 pistettä mestaruuden voittaneelle Jorge Lorenzolle. Hän ajoi kauden aikana kahdeksan kertaa palkintokorokkeelle, joista voittoja oli viisi. Márquez ajoi voittoon Amerikan kilpailussa, jonka jälkeen hän voitti Saksan ja Indianapolisin kilpailut peräkkäin ja myöhemmin vielä San Marinon ja Australian kilpailut. Márquez ajoi kauden aikana eniten paalupaikalle, kahdeksan kertaa ja eniten kilpailun nopeimman kierroksen, seitsemän kertaa. Hän keskeytti kuudesti, joista neljä johtui kaatumisesta, yksi teknisestä viasta, kun taas Malesiassa Márquez joitui keskeyttämään kolarin aiheuttamasta viasta.
Kaudella 2016 Márquez voitti uransa kolmannen maailmanmestaruuden MotoGP:ssä 49 pisteen erolla Valentino Rossiin. Hän voitti kauden aikana viisi kilpailua Argentiinan, Amerikan, Saksan, Aragonin ja Japanin kilpailut. Márquez ajoi yhteensä kaksitoista kertaa palkintokorokkeelle, sekä eniten paalupaikkoja (7) ja eniten kilpailun nopeimpia kierroksia (4). Márquez keskeytti kauden aikana kerran, joka tapahtui Australiassa kaaduttuaan johtoasemasta. Sama virhe tapahtui myös kaudella 2014 Márquezin kaaduttua kärkipaikalta Australiassa.
Kausi 2017 alkoi Márquezilla vaihtelevasti. Hän sijoittui avauskilpailussa neljänneksi ja keskeytti heti seuraavan kilpailun Argentiinassa uljosajon myötä. Márquez onnistui kuitenkin voittamaan kolmannen kilpailun Yhdysvalloissa ja ajoi Espanjassa toiseksi. Hän keskeytti seuraavan kilpailun Ranskassa ulosajon vuoksi. Keskeytyksen jälkeen Márquez ajoi viisi kilpailua peräkkäin palkintokorokkeelle, kunnes Silverstonen kilpailussa kärsi moottoririkon. Hän ajoi tämän jälkeen kuudesta viimeisestä kilpailusta viidesti palkintokorokkeelle varmistaen uransa neljännen maailmanmestaruuten. Márquez keräsi edelliskauden tapaan 298 pistettä, kun toiseksi tullut Andrea Dovizioso hävisi mestaruuden 37 pisteen erolla. Márquez ajoi kauden aikana 12 kertaa palkintokorokkeelle, joista kuusi oli voittoja. Hän ajoi kahdeksan paalupaikkaa, joista neljä tuli peräkkäisissä kilpailuissa kauden puolivälissä.
Joonas Widenius
Joonas Widenius (s. 1980) on Torniossa syntynyt suomalainen flamencokitaristi. Widenius aloitti kitaransoiton noin viiden vuoden iässä. Ensimmäinen kosketus flamencoon tapahtui Paco de Lucian levyjen kautta noin vuonna 1990. Flamencosoiton lisäksi Widenius on opiskellut nuorempana myös klassisen kitaran ja sähkökitaran soittoa. Opettajina ollut muun muassa Jouni Elgland, Ilkka Virta, Jorma Styng, Ramón Maronier, Miguel Ramos, Alfredo Mesa, Jorge "El Pisao" Sanches, Salva del Real, Antonio Cano ja Jose "Bolita" Quevedo. Tampereella vaikuttanut laulaja-lauluntekijä Louna Widenius (1982–2014) oli Joonaksen sisko.
Artjom Zagidulin
Artjom Rinatovitš Zagidulin (s. 8. elokuuta 1995 Magnitogorsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa KHL-seura Metallurg Magnitogorskissa.
Seuraura
Alkukaudella 2016–2017 Zagidulin pelasi Metallurg Magnitogorskissa vain 20 sekuntai yhdessä ottelussa, kunnes syyskuun 2016 lopulla seura kauppasi hänet KHL:n kiinalaiseen laajennusseura Kunlun Red Stariin rahallista korvausta vastaan. Zagidulin pelasi KHL-uransa ensimmäisen nollapelin kauden viidennessä ottelussaan 27. lokakuuta 2016 Amur Habarovskia vastaan. Hän torjui Kunlunin 1–0-voittoon päättyneessä ottelussa 16 kertaa. Zagidulin pelasi siellä kuusi ottelua torjuen kolme voittoa. Hänet valittiin KHL:n lokakuun kuukauden tulokkaaksi. Marraskuussa Kunlun kuitenkin kauppasi Zagidulinin takaisin Metallurg Magnitogorskiin rahallista korvausta vastaan. Hän pelasi siellä loppukaudella kolmessa KHL-ottelussa, mutta suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Južnyi Ural Orskin VHL-joukkueen vahvuudessa. Zagidulin valittiin tammikuussa 2017 liigan viikon maalivahdiksi. Huhtikuussa hän teki Metallurgin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kauden 2017–2018 Zagidulin pelasi kokonaan VHL-joukkue Zauralje Kurganin vahvuudessa. Hän pelasi siellä 40 runkosarjaottelua torjuen 23 voittoa ja viisi nollapeliä sekä kahdeksan playoff-ottelua torjuen neljä voittoa ja yhden nollapelin. Zagidulin ei pelannut kauden aikana otteluakaan Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueessa, mutta hän kuitenkin puki muutamiin otteluihin. Kaudella 2018–2019 Zagidulin nousi joukkueen pelaavaan maalivahtikaksikkoon, jonka hän muodosti yhdessä Vasili Košetškinin kanssa. Zagidulin pelasi runkosarjassa 25 ottelua torjuen 12 voittoa ja neljä nollapeliä. Hänen vastuunsa lisääntyi loppukaudella ja pudotuspeleissä Zagidulin jakoi tasaisesti torjuntavastuun Košetškinin kanssa pelaten neljä ottelua. Hän edusti Metallurgia kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa Zagidullin pelasi kolme ottelua.
Huhtikuussa 2019 NHL-varaamaton Zagidulin teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Hän pelasi kauden 2019–2020 kokonaan AHL-joukkue Stockton Heatin vahvuudessa pelaten 30 runkosarjaottelua torjuen 16 voittoa ja kaksi nollapeliä, kunnes koronaviruspandemia keskeytti kauden maaliskuussa 2020. Heinäkuussa Flames nimesi Zagidulinin NHL-joukkueensa vahvuuteen pudotuspeleihin, mutta hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa. Aiemmin kesäkuussa Zagidulin teki seuran kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 700 000 dollaria ja AHL:n puolella 125 000 dollaria.
Lokakuussa Flames lainasi Zagidulinin Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueeseen, jossa hän pelasi viisi ottelua, kunnes tammikuussa 2021 Zagidulin kutsuttiin takaisin Flamesin organisaatioon. Hänet lähetettiin harjoitusleirin päätteeksi ensin NHL-joukkueen varamiesten "taksiryhmään" ja seuraavana päivänä farmijoukkue Stockton Heatiin. Helmikuussa Flames kutsui Zagidulinin NHL-joukkueensa vahvuuteen. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa 25. helmikuuta 2021 vieraissa Ottawa Senatorsia vastaan. Zagidulin vaihdettiin David Rittichin tilalle Flamesin maalinsuulle toisen erän puolessä välissä, kun Senators oli siirtynyt ottelussa 4–1-johtoon. Hän torjui 28.13 minuutin aikana yhdeksän kertaa ja päästi taakseen kaksi maalia. Flames hävisi ottelun lopulta lukemin 6–1. Maaliskuussa seura lähetti Zagidulinin takaisin farmiin.
Zagidulin aloitti kauden 2021–2022 kotimaassaan Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kolme ottelua, kunnes marraskuussa 2021 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Seura hankki Zagidulinin ensisijaisesti paikkaamaan Samuel Jukurin loukkaantumista ja tasoittamaan Lassi Lehtisen kuormaa. Hän pelasi lopulta suurimman osan joukkueen loppukauden otteluista. Zagidulinilla oli Lukko-sopimuksessa optio ulkomaille siirtymisestä, mutta hän kuitenkin jätti sen käyttämättä ja toukokuussa 2022 Zagidulinin uutisoitiin jatkavan seurassa. Kaudella 2022–2023 hän oli koko SM-liigan eniten pelannut maalivahti runkosarjassa, kun Zagidulin pelasi 53 ottelussa yhteensä 3161.36 minuutin ajan. Hän torjui varsinaisella peliajalla myös 24 voittoa, mikä oli Tapparan Christian Heljangon ohella eniten liigassa, tosin Zagidulin pelasi Heljankoa 13 ottelua enemmän.
Kaudeksi 2023–2024 Zagidulin palasi kotimaahansa ja Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueeseen vuoden mittaisella sopimuksella.
Maajoukkueura
Zagidulin on pelannut Venäjän B-maajoukkueessa yhden ottelun.
Florian Kohfeldt
Ura
Lokakuussa 2017 Werder Bremen erotti Alexander Nourin päävalmentajan tehtävästä ja Kohfeldt nousi väliaikaisesti seuran päävalmentajaksi. Kohfeldtin johdolla Bremen voitti 10 Bundesliiga-ottelua ja nousi putoamiskamppailusta sijalle 11 ja säilytti sarjapaikkansa. Huhtikuussa 2018 Kohfeldt teki vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen Bremenin kanssa. Kaudella 2018/19 Bremen aloitti Kohfeldtin alaisuudessa vahvasti ja oli parhaimmillaan Bundesliigan kolmantena. Lokakuun lopusta talvitaukoon Bremen ei kuitenkaan voittanut kuin yhden ottelun ja vajosi Bundesliigan kärkitaistelusta keskikastiin. Talvitauon jälkeen Kohfeldt johdatti Bremenin vahvaan kevätkauteen ja joukkue hävisi Bundesliigassa vain kolme ottelua. Tasapelien myötä pistepotti ei kuitenkaan karttunut riittävästi ja Bremen sijoittui kahdeksanneksi jääden europelien ulkopuolelle pisteen erolla Eintracht Frankfurtiin. Kauden jälkeen Bremen jatkoi Kohfeldtin sopimusta kesään 2023. Seuraavat kaudet olivat Werder Bremenille vaikeita. Joukkue kamppaili kaudella 2019/20 sarjapaikastaan ja säilyi Bundesliigassa lopulta sarjakarsintojen kautta. Kaudella 2020/21 tulokset olivat myös heikkoja ja seurajohto erotti Kohfeldtin kierros ennen kauden loppua Bremenin pudottua suoran putoajan paikalle.
Lokakuussa 2021 Kohfeldt teki kesään 2023 ulottuvan sopimuksen Bundesliiga-seura VfL Wolfsburgin kanssa. Kohfeldtin johdolla Wolfsburg jäi kauden 2021/22 päätteeksi liigassa vasta sijalle 12 ja seura purki hänen sopimuksensa kauden jälkeen.
Kesäkuussa 2023 Kohfeldt palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli belgialaisen KAS Eupenin päävalmentaja.
Taittovika
Taittovika on valontaittovirhe, jossa silmän sarveiskalvon ja mykiön rakenne tai paikka poikkeaa niin, että kaukana olevasta esineestä verkkokalvolle syntyvä kuva on epätarkka. Epätarkkuudet syntyvät, kun valonsäteiden leikkauspiste ei osu verkkokalvolle vaan sen taakse tai eteen. Taittovikoja on olemassa kolmenlaisia: kauko-, liki- ja hajataittoisuus.
Taittovikoja hoidetaan silmälaseilla, piilolinsseillä, laser leikkauksella tai linssileikkauksella tai niin kutsutulla ICL-tekniikalla (ICL = Intraocular Contact Lens). Kaukotaittoisuudessa käytetään kuperia pluslaseja, likitaittoisuudessa koveria miinuslaseja ja hajataittoisuudessa sylinterilaseja, joiden kaarevuussäde on eri suunnista erilainen. Leikkausteknologia valitaan taittovirheen, silmän rakenteen ja muiden yksilöllisten tekijöiden perusteella.
Kaukotaittoisuus
Kaukotaittoisuudessa (Hypermetropia) leikkauspiste on verkkokalvon takana, koska silmän rakenteellinen pituus on silmän taittovoimaan nähden liian lyhyt. Silmässä on liian vähän valontaittovoimaa. Lievä korjaamaton kaukotaitteisuus ei aiheuta juurikaan oireita, sillä silmä pystyy lisäämään puuttuvan taittovoiman mykiön avulla ja muodostamaan terävän kuvan. Mutta suurempi kaukotaitteisuus tai pitkäaikainen lähityö pienessäkin kaukotaitteisuudessa aiheuttaa silmien väsymistä.
Britannian Grand Prix 2002
Britannian Grand Prix 2002 oli Formula 1 -sarjan kauden kymmenes osakilpailu, joka järjestettiin 7. heinäkuuta 2002 Silverstone Circuitilla Englannin Silverstonessa. Alex Yoong karsiutui kilpailusta 107% säännön takia. Kilpailun voitti Ferrarin Michael Schumacher.
Taittovika
Likitaittoisuus
Likitaittoisuudessa (Myopia) leikkauspiste on verkkokalvon edessä, koska silmän rakenteellinen pituus on silmän taittovoimaan nähden liian pitkä. Silmässä on liikaa taittovoimaa. Likitaittoisuudessa on vaikea nähdä kauas, sillä silmä ei pysty vähentämään liiallista taittovoimaansa millään tavalla. Lähinäkö on korjaamattomassa likitaitteisuudessa hyvä. Pisin etäisyys, jonka korjaamaton likitaitteinen henkilö pystyy näkemään terävästi, on riippuvainen likitaitteisuuden määrästä. Etäisyys on laskettavissa lasin voimakkuudesta suoraan seuraavasti: pisin etäisyys (metreissä ilmaistuna) = linssin voimakkuuden käänteisarvo. Esimerkiksi: tarvittava lasivoimakkuus = sf -2,00: pisin etäisyys tarkkaan näkemiseen = 1/2 = 0,50m = 50 cm. Vastaavasti suuresti likitaitteinen henkilö sf -10,00: pisin etäisyys nähdä tarkasti ilman laseja: 1/10 = 0,10m = 10 cm.
Britannian Grand Prix 2002
Lähteet
Britannian GP 2002 F1-ruutu
Taittovika
Hajataittoisuus
Hajataittoisuudessa (Astigmatismi) silmä ei ole pistemäisesti kuvaava, koska silmässä on tällöin kaksi erilaista taittovoimaa kohtisuorassa toisiaan vastaan. Hajataitteisuus korjataan niin sanotulla sylinterilinssillä (merkitään silmälasireseptiin CYL). Hajataitteisuus voi olla yhdistyneenä sekä liki- että kaukotaitteisuuteen. Hajataittoisen silmän sarveiskalvo taittaa valon pysty- ja vaakasuunnassa eri kohtiin verkkokalvolle. Esimerkiksi silmän pystysuora suunta voi muodostaa tarkan kuvan verkkokalvolle, mutta vaakasuora voi olla likitaittoinen.
Tunturi DX
Tunturi DX -mopo oli Super Sportin katuversio. Tunturi DX erosi Super Sportista muovisten katteiden ja neliönmuotoisen lampun takia. Moottori on sama kuin Super Sportissa, ajoviimajäähdytteinen, 4-vaihteinen 1,5 hevosvoiman Puch VZ50 N4.
Lääketieteelliset yliopistotutkinnot
Lääketieteellistä tutkintoa vaaditaan lääkärin ammatin harjoittamiseen.
Iso-Britannia
Isossa-Britanniassa lääkärin ammattia saa harjoittaa Bachelor of Medicine - tai Bachelor of Surgery -tutkinnon (’lääketieteen kandidaatti’ ja ’kirurgian kandidaatti’, MB ja BS) suorittanut. Muita lääkäreitä paitsi kirurgeja kuitenkin puhutellaan nimityksellä Doctor (’tohtori’).
Italia
Lääketieteellinen tutkinto on kuudessa vuodessa suoritettava 360 opintopisteen laajuinen Laurea specialistica in Medicina e Chirurgia. Tutkinto on yksiportainen.
Suomi
Lääketieteen lisensiaatin (lyh. lääket. lis. ja LL;, lyh. med. lic. ja ML) tutkintoon (ylempi korkeakoulututkinto) vaaditaan 360 opintopisteen opintoja. Opinnot kestävät kuusi vuotta. Lääketieteessä ei ole alempaa korkeakoulututkintoa, vaan lääketieteen koulutusohjelma on Suomessa yksiportainen. Lääketieteen opiskelija saa kuitenkin lääketieteen kandidaatin (lyh. lääket. kand. ja LK;, lyh. med. kand. ja MK) arvonimen suoritettuaan tietyn määrän opintoja.
Lääketieteen tohtorin (lyh. lääket. toht. ja LT,, lyh. med. dr. ja MD) tutkintoon (jatkotutkinto) vaaditaan väitöskirjaa ja jatko-opintoja (Helsingin yliopistossa 40–60 opintopistettä). Tutkinto oli aiemmin nimeltään lääketieteen ja kirurgian tohtori (lyh. lääket. ja kir. toht. ja LKT). Nykyisin lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvo myönnetään vain Helsingin yliopistossa promovoiduille lääketieteen tohtoreille.
Puhekielessä lääkäristä käytetty nimitys tohtori ei välttämättä liity lääkärin oppiarvoon.
Yhdysvallat
Lääketieteelliset korkeakoulut Yhdysvalloissa myöntävät Doctor of Medicine -oppiarvoja (’lääketieteen tohtori’, MD). Tutkinnon saa, kun on suorittanut yliopistossa noin neljän vuoden esiammatillisen koulutuksen ja neljän vuoden lääketieteen opinnot.
On mahdollista osallistua tutkimusprojektiin ja kirjoittaa väitöskirja opintojen aikana. Tällöin valmistuu yliopistosta riippuen esimerkiksi kunniamaininnalla MD with Thesis (’lääketieteen tohtori väitöskirjalla’).
Tietotyö
Tietotyö on tiedon parissa tehtyä työtä. Tietotyön vastakohdaksi asetetaan usein fyysinen, "suorittava" työ.
Akateemisessa kirjallisuudessa tietotyötä on tutkittu useilla tieteenaloilla: taloustieteissä, sosiologiassa ja psykologiassa, tietojärjestelmätieteessä, työterveystieteissä sekä organisaatio- ja informaatiotutkimuksen aloilla.
Kirjallisuudessa tietotyö (josta joskus myös käytetään synonyymiä tietointensiivinen työ) on määritelty asiayhteyden mukaan hyvinkin eri tavoin. Esimerkiksi Suomen itsenäisyyden juhlarahaston Sitran ”Tietointensiivinen työ” -hankkeessa päädyttiin tutkimusalan hyvin laaja-alaiseen määrittelyyn:
Tietotyöllä siis viitataan kehitystrendiin, jonka mukaan perinteinen ruumiillinen tai suorittava työ on suurelta osin korvautunut paitsi korkeaa koulutusta myös tiedon ja uuden tietotekniikan hallintaa edellyttävillä tehtävillä.
Hannu Haapasalmi
Hannu Haapasalmi (s. 2. kesäkuuta 1960 Ilmajoki) on entinen suomalainen nyrkkeilijä, ammatiltaan saneerausmies ja vahtimestari.
Haapasalmi edusti amatööriurallaan Seinäjoen Kehä-Jusseja. Hän saavutti SM-pronssia 75 kg:n sarjassa 1984 ja 1987 sekä 81 kg:n sarjassa 1990 ja 1992. Vuonna 1992 hän otteli voitokkaasti kaksi epävirallista ammattilaisottelua.
Haapasalmi valittiin Seinäjoen kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten listoilta kunnallisvaaleissa 2008. Hänet tuomittiin heinäkuussa 2009 seitsemäksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen törkeästä petoksesta. Lokakuussa 2009 kaupunginvaltuusto päätti äänestyksen jälkeen, ettei häntä eroteta valtuustosta.
Katja Keitaanniemi
Katja Keitaanniemi (s. 1973 Harjavalta) on suomalainen yritysjohtaja, joka on työskennellyt OP Yrityspankin toimitusjohtajana vuodesta 2018 lähtien. Koulutukseltaan hän on tekniikan lisensiaatti.
Ura
Keitaanniemi on valmistunut Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi puunjalostustekniikasta ja vuonna 2000 paperitekniikan lisensiaatiksi. Sivuaineenaan hän opiskeli teollisuustaloutta. Hän on opiskellut myös Harvardin yliopistossa.
Vuosina 2010–2013 hän toimi Swedbankin Suomen investointipankin johtajana ja pääanalyytikkona. Vuosina 2014–2018 hän oli Finnverassa liiketoimintajohtajana vastuullaan pk-yritysten liiketoiminta.
Elokuussa 2018 Keitaanniemi aloitti OP Yrityspankin toimitusjohtajana. Nimityksensä myötä hänesta tuli myös OP Ryhmän pankkitoiminnan yritys- ja instituutioasiakkaiden liiketoiminnasta vastaava johtaja ja OP:n keskusyhteisön johtokunnan eli OP Osuuskunnan johtokunnan jäsen. OP Yrityspankissa oli tuolloin 2800 työntekijää ja sen liikevaihto oli noin 3300 miljoonaa euroa.
Yksityiselämä
Keitaanniemellä on puoliso ja kolme lasta.
Aiheesta muualla
Keitaanniemen LinkedIn-profiili
Noljakan kirkko
Noljakan kirkko on Joensuun evankelisluterilaisen seurakunnan uusin kirkko, se valmistui Noljakanmäen rinteeseen 1997. Kirkon suunnittelivat Ari-Jukka ja Veijo Martikainen.
Noljakan kirkossa on messu sunnuntaisin kello 12. Kirkossa järjestetään myös kansainvälisiä englanninkielisiä messuja.
Kirkko kaavailtiin aluksi kasvavan Noljakan kaupunginosan seurakuntataloksi, mutta suunnittelu- ja rakennusaikana se laajeni oikeaksi kirkoksi. Vaalea kirkko on keskeisellä paikalla pääväylän eli Noljakantien varressa ostoskeskuksen ja koulun vieressä.
Martin Laursen
Martin Laursen (s. 26. heinäkuuta 1977 Fårvang, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Laursen aloitti uransa kotimaansa pääsarjassa Silkeborg IF -joukkueessa vuonna 1995. Kolmen Silkeborg kauden aikana, Laursen auttoi muun muassa seuran toiseksi Tanskan liigassa kaudella 1997–1998. Elokuussa 1998 hän siirtyi Serie B:ssä pelaavaan Hellas Veronaan. Samana vuonna Verona nousi Serie A:han, vaikka Laursenin kausi meni pilalle loukkaantumisen takia. Vuonna 2001 Parma hankki 188-senttiä pitkän Laursenin pelaajaoikeudet. Laursen ehti harjoitella Parman kanssa ainoastaan 3 viikkoa, kunnes Italian suurseuroihin kuuluva AC Milan osti hänet 8,7 miljoonalla punnalla. Milanissa Laursen aloitti hyvin ja teki kaksi maalia neljässä ensimmäisessä liigaottelussa. Milanissa pelatessaan Laursen oli mukana voittamassa Italian Cupia, Mestarien liigaa, UEFA Super Cupia ja Italian liigamestaruutta.
21. toukokuuta 2004 Kolmen kauden ja 41:n Milan pelin jälkeen Aston Villa solmi tanskalaispuolustajan kanssa neljän vuoden sopimuksen. Debyyttinsä joukkueessa hän teki 14. elokuuta 2004 ottelussa Southamptonia vastaan. Paljon loukkaantumisista kärsinyt Laursen on ehtinyt edustaa Villaa vasta neljässätoista ottelussa.
Tanskan maajoukkueessa Laursen teki debyyttinsä ystävyysottelussa Portugalia vastaan maaliskuussa 2000. Yhteensä Laursen edusti maataan 53 maaottelussa ja teki kaksi maalia. Hänet valittiin myös vuoden 2000 ja 2004 Euroopan-mestaruuskilpailuihin. MM-kisoissa hän edusti Tanskaa vuoden 2002 MM-kisoissa.
Vuonna 2009 Laursen päätti lopettaa uransa, koska olisi muuten joutunut käymään polvileikkauksessa.
Tiia Talvisara
Tiia Talvisara (s. 1993 Oulu) on suomalainen entinen lapsinäyttelijä, joka on esiintynyt Suden arvoitus -elokuvassa (2006). Siinä hän esitti 12-vuotiasta Salla Köngästä.
Scott Parker
Scott Matthew Parker (s. 13. lokakuuta 1980 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka edusti vuonna 2017 päättyneellä pelaajaurallaan useita Englannin Valioliigan seuroja ja pelasi viimeksi mestaruussarjan Fulhamissa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän toimi viimeksi belgialaisen Club Bruggen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Parker aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997 Charlton Athleticissä. Vuonna 2000 hän oli kuuden ottelun lainasopimuksella Norwich Cityssä. 128 Charlton -ottelun jälkeen Chelsea osti 175-senttisen keskikenttäpelaajan 10 miljoonalla punnalla vuonna 2004. Vuonna 2004 PFA valitsi Parkerin vuoden parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Chelseassa Parker pääsi kentälle vain 15 kertaa kauden aikana. Ainoan Chelsea-maalinsa hän teki ottelussa Portsmouthia vastaan. Newcastle ilmoitti 15. kesäkuuta 2005 ostaneensa Parkerin 6,5 miljoonalla punnalla. Newcastlessa Parker pelasi kauden 2006–2007 loppuun.
Kesäkuussa 2007 Parker siirtyi West Hamiin. Toimittajat valitsivat hänet vuoden pelaajaksi Englannissa kaudella 2010–2011. Neljän West Ham -kauden jälkeen hän pelasi kaksi kautta Tottenham Hotspurissa sekä vielä kaudet 2013–2017 Fulhamissa.
Englannin maajoukkueessa Parker esiintyi 18 kertaa. Debyyttinsä maajoukkueessa hän teki 16. marraskuuta 2003 Tanskaa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2012.
Ura valmentajana
Koronapandemian varjostamalla kaudella 2019–2020 Parker luotsasi Fulhamin Mestaruussarjassa neljänneksi. Joukkue voitti nousukarsinnoissa Cardiff Cityn ja Brentfordin nousten näin ollen takaisin Valioliigaan. Kausi 2020–2021 päättyi kuitenkin Parkerin osalta toiseen putoamiseen Fulhamin päävalmentajana. Kauden jälkeen Parker jätti seuran.
Fulhamista lähtönsä jälkeen Parker teki kolmivuotisen sopimuksen Mestaruussarjassa pelanneen Bournemouthin kanssa. Parkerin johdolla Bournemouth sijoittui kauden 2021/22 päätteeksi Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi takaisin Valioliigaan. Nousijajoukkueelle kauden 2022/23 alku oli kuitenkin vaikea. Bournemouth hävisi kolme ensimmäistä otteluaan maalierolla 2–16. Seurajohto erotti Parkerin elokuun lopussa. Hänen viimeiseksi jääneessä ottelussa Liverpool oli murskannut Bournemouthin 0–9.
Tammikuussa 2023 Parker aloitti belgialaisen Club Bruggen päävalmentajana. Parkerin pesti seurassa jäi lopulta lyhyeksi, sillä hän valmensi joukkuetta vain 12 ottelussa. Club Brugge erotti hänet maaliskuun alussa 2023, kun joukkue oli pudonnut Mestarien liigan neljännesvälierissä SL Benficalle.
Puu ja lehti
Puu ja lehti on ensi kertaa vuonna 1964 ilmestynyt J. R. R. Tolkienin kokoomateos. Teos sisältää Tolkienin tutkielman Saduista (On Fairy-Stories) vuodelta 1937 ja novellin Niukun lehti (Leaf by Niggle) vuodelta 1945. Vuoden 1988 laitos sisältää myös runon ”Mythopoeia”.
Verner Forsten
Kaarlo Werner Kaarlonpoika (Karl Verner) Forstén (, 28. tammikuuta 1885 Pori – 23. huhtikuuta 1956 Vienan Kemi) oli suomalainen kommunisti, joka vaikutti pitkään Neuvosto-Karjalassa, toimien muun muassa Petroskoin kaupunkineuvoston puheenjohtajana sekä kansankomissaarin sijaisena. Hän oli myös yksi Suomen Kommunistisen Puolueen perustajista. Verner Forstenin puoliso oli kansanedustaja Aino Forsten.
Toiminta Suomessa
Porissa syntynyt Forsten työskenteli postinkantajana ja oli kotikaupungissaan jo 1900-luvun alkuvuosina mukana sosialidemokraattisen työväenliikkeen toiminnassa. Samalla hän tutustui Poriin vuonna 1906 muuttaneeseen Aino Rainioon, jonka kanssa Forsten avioitui 1909. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän oli yksi Porin punakaartin johtohahmoista, hoitaen kaupungin postikomissaarin tehtävää. Sodan loppuvaiheessa valkoiset vangitsivat ja teloittivat muun muassa Aino Forstenin veljen Jussi Rainion, mutta Forstenin pariskunta lähti usean sadan muun Porin punakaartilaisen tavoin pakomatkalle kohti itää. Valkoisten etsintäkuuluttamat Verner ja Aino Forsten onnistuivat pääsemään rajan yli Neuvosto-Venäjälle, jossa he heinäkuussa 1918 asettuivat Pietariin.
Aika Neuvostoliitossa
Neuvosto-Venäjälle paettuaan Verner Forsten kuului Pietarin suomalaispakolaisten johtokomiteaan ja elokuussa 1918 hän oli Moskovassa järjestetyn SKP:n perustavan kokouksen sihteeri. Myös Aino Forsten oli mukana kokouksessa ja hän toimi myöhemmin Pietarissa puolueen keskuskomitean kirjanpitäjänä kahden vuoden ajan. Helmikuussa 1919 molemmat olivat allekirjoittajina SKP:n julkaisemassa vallankumouksellisessa manifestissa, joka oli osoitettu Suomen eduskunnalle.
Vuonna 1920 pariskunta sai työmääräyksen Neuvosto-Karjalaan, jonne Verner Forsten nimitettiin aluksi Karjalan työkansan kommuunin valistusneuvoston johtajaksi. Vuodesta 1923 lähtien hän toimi Karjalan ASNT:n valistusasiain kansankomissariaatin suomenkielisen osaston johtajana ja oli myös toimeenpanevan keskuskomitean jäsen sekä Uhtuan piirin neuvostojen toimeenpanevan komitean jäsen. Myöhemmin Forsten ylennettiin Karjalan ASNT:n talouskomissaarin sijaiseksi sekä tie- ja postiosaston johtajaksi. Petroskoin kaupunkineuvoston puheenjohtaja hän oli vuodet 1932–1936. Helmikuussa 1935 Forsten valittiin Karjalan edustajana Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean kansallisuuksien neuvostoon. Hänet kuitenkin erotettiin nationalismin vuoksi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta vielä samana keväänä ja vuotta myöhemmin Forsten joutui jättämään myös Petroskoin kaupunkineuvoston.
1920- ja 1930-lukujen aikana Forsten oli yksi Neuvosto-Karjalan modernisoinnin keskeisistä hahmoista, toimien muun muassa paikallisen vesivoimalan rakennushankkeen alullepanijana ja valvojana. Forsten esiintyy myös vienankarjalaisen kirjailijan Ortjo Stepanovin teoksissa Vako vaolta (1964) ja Sakun Jaakko (1973).
Viimeiset vuodet
Stalinin vainojen aikana Forsten vangittiin 25. heinäkuuta 1937 ja syyskuussa 1939 hänet tuomittiin nationalistina kahdeksaksi vuodeksi pakkotyöhän. Kuulustelut olivat kestäneet poikkeuksellisen pitkään. Aino puolestaan teloitettiin vastavallankumouksellisesta kansankiihkoisesta toiminnasta syytettynä saman vuoden marraskuussa. Verner Forsten oli työleirillä Siperian Krasnojarskissa, mistä hän vapautui heinäkuussa 1946. Viimeiset vuotensa Forsten asui Vienan Kemissä. Verner ja Aino Forsten rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1955.
Antimoni
pienoiskuva|Antimonia thumb|Raakaa, kiteytynyttä antimonia (siniharmaat metallinhohtoiset säleet ja rakeet) [[kvartsissa.]]
Antimoni on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sb ja järjestysluku 51. Antimoni luokitellaan usein puolimetalliksi, sillä se on muutoin metallin kaltainen ja muistuttaa erityisesti lyijyä, mutta johtaa huonosti sähköä. Se on hopeanhohtoinen kova ja hauras aine. Sen sulamispiste on 630 °C ja kiehumispiste 1 635 °C. Sen erikoinen ominaisuus on, että se laajenee jähmettyessään.
Historia
Antimoni tunnettiin jo esihistoriallisena aikana. Egyptistä on löydetty 5. ja 6. dynastian aikaisia (noin 2400–2300 eaa.) antimonilla päällystettyjä astioita, ja myös Mesopotamiasta on löydetty lähes yhtä vanhoja antimonista valmistettuja esineitä.
Jo varhain tunnettiin myös luonnossa esiintyvä antimonihohde (Sb2S3) eli stibniitti, jota itä­maiden naiset käyttivät kulma­karvojen maalaamiseen, jotta silmät näyttäisivät suuremmilta.
Antimonin vanha nimi on stibium, josta myös sen kemiallinen merkki Sb on peräisin. Nykyinen nimi antimoni (anti-monakhos – munkkia vastaan, munkin myrkky) on perimä­tiedon mukaan saanut alkunsa 1400-luvulla tapauksesta, joissa erfurtilainen munkki Basil Valentine myrkytti useita virkaveljiään antimonilla.
Myrkyllisyydestään huolimatta antimonia ja sen yhdisteitä on aikoinaan käytetty lääke­aineina, mutta tällöin ne saattoivat aiheuttaa myös kuoleman­tapauksia. Muun muassa Mozartin on epäilty kuolleen kalium­antimonyyli­tartraatin eli oksennus­viini­kiven aiheuttamaan myrkytykseen.
Keskiajalla antimonia käytettiin jopa vatsalääkkeenä. Silloin ummetuksesta kärsivät ottivat noin herneen kokoisen antimonipillerin, ja vatsa tyhjentyi nopeasti. Pilleri otettiin ulosteesta uudelleen käytettäväksi.
Isotoopit
Antimoni esiintyy luonnossa kahtena stabiilina isotooppina, 121Sb ja 123Sb, joiden esiintyvyydet ovat lähes samat.
Antimonin radioisotooppeja tunnetaan 34 ja niiden massaluvut vaihtelevat välillä 104–139. Pitkäikäisin radioisotooppi on vuonna 1951 löydetty 125Sb, jonka puoliintumisaika on 2,76 vuotta. Isotoopit jotka ovat keveämpiä kuin pysyvä 123Sb hajoavat yleensä β+-hajoamisella ja raskaammat β−-hajoamisella, mutta tästä on joitain poikkeuksia.
Käyttö
Antimoni on käytössä lyijy- ja tinametalliseoksissa kovuuden lisäämiseen (laakerit ja kirjapainolaatat). Puhtaana antimonia käytetään infrapunailmaisimissa ja diodeissa. Antimonitrisulfidia on tulitikkujen sytytys­massassa, nalleissa ja väriaineena. Antimonitrioksidia lisätään muoveihin palamista hidastavaksi kemikaaliksi. Palon sattuessa se reagoi palavan aineen kanssa muodostaen tahmean kerroksen, joka tukahduttaa liekit.
Käyttöturvallisuus ja myrkyllisyys
Antimoni ja sen yhdisteet ovat toisen luokan myrkkyjä. Akuutti myrkytys muistuttaa arseenimyrkytystä, ja sen hoito on samanlaista. Hienojakoinen antimoni on myrkyllisempää kuin useimmat antimoniyhdisteet. Pieninä annoksina oireina on päänsärkyä, väsymystä ja masentuneisuutta. Suuret annokset aiheuttavat voimakasta ja taajaa oksentelua ja kuoleman muutamassa päivässä.
Antimonin aiheuttamat myrkytykset ovat teollisuudessa harvinaisia.
Antimoniyhdisteistä stibiini (SbH3) on huomattavan myrkyllistä. Se vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa akuuttia hemolyysia. Kuolemaan riittää 0,01 %:n pitoisuus ilmassa.
Evelin Kaufer
Evelin Schmuck, o.s. Kaufer, s. 22. helmikuuta 1953 Sohland an der Spree, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää.
Luis de Morales
Luis de Morales (1509–1586) oli espanjalainen, Badajozin kaupungissa Extremaduran itsehallintoalueella syntynyt taidemaalari. Hänet tunnetaan Kristus- ja madonnakuvistaan. Moralesilla oli tapana kuvata syvää ja palavaa uskonnollista tunnetta.
Evelin Kaufer
Schmuck saavutti Pariisin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1970 pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Hän juoksi avausosuuden DDR:n joukkueessa, joka saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Samojen kisojen 100 metrin juoksussa hän karsiutui toisissa alkuerissä.
Schmuck voitti sisäratojen Itä-Saksan-mestaruuden pikaviestissä 1972.
Hän avioitui myöhemmin jalkapalloilija Udo Schmuckin kanssa ja työskenteli liikunnanopettajana Dresdenissä.
Vesikalvolliset
Vesikalvolliset (Amniota) eli amniootit ovat nelijalkaisten selkärankaisten eläimien ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäät, matelijat ja linnut. Sammakkoeläimet eivät kuulu amniootteihin. Amniootit on ryhmitelty yhteen alkionkehityksessä ja rakenteessa ilmenevien samankaltaisuuksien takia. Niillä kaikilla alkiota ympäröi vesikalvo eli amnion.
Vesikalvollisilla on muutamia yhteisiä piirteitä, jotka erottavat ne Tetrapoda-yläluokkaan kuuluvista sammakkoeläimistä. Ensinnäkin sammakkoeläinten munia ympäröi geelimäinen kerros, kun vesikalvollisilla alkiota ympäröi erilaiset kalvorakenteet. Sammakkoeläinten sydän muodostuu yhdestä osasta, kun vesikalvollisilla niitä on kaksi, kolme tai neljä, ja vesikalvollisten ruumiinpeite (iho) ei läpäise kaasuja tai vettä, toisin kuin sammakkoeläimillä.
Matelijat voidaan jakaa kolmeen ryhmään, joita erottaa pääkallossa olevien aukkojen (fenestrae, yks. fenestra) määrä ja paikka. Anapsideihin kuuluvilla matelijoilla ei ole lainkaan aukkoja, kun diapsideilla on niitä kaksi ja synapsideilla yksi. Kaksi ensimmäistä ryhmää luokitellaan vielä kuuluvaksi sauropsideihin, joihin synapsida ei kuulu. Jako on puhtaasti morfologinen, joten siitä ei voi päätellä eläinryhmien välisiä sukulaisuussuhteita. Nisäkkäät ovat kehittyneet synapsideista.
Pisan kansainvälinen lentoasema
Pisan kansainvälinen lentoasema, aiemmalta nimeltään Galileo Galilein lentoasema sijaitsee Pisassa, Italiassa. Se on yksi Toscanan kahdesta päälentoasemasta Firenzen Peretolan lentoaseman kanssa. Lentoasema on nimetty kuuluisan pisalaisen tiedemiehen Galileo Galilein mukaan.
Lentoasemalta on Firenzeen juna- ja linja-autoyhteydet.
Antola (Salo)
Antola on kuulunut ns. ruotsalaisen vero-oikeuden piiriin, mikä tarkoittaa että se on perustettu 1300-luvun jälkeen. Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli yksi tila. Antola ja sen naapurikylä Hevonpää muodostivat 1700-luvulla yhteisen ruodun, jonka sotilastorppa sijaitsi kylien välissä. Antolalla oli ennen myös pientä torppa- ja mäkitupa-asutusta sekä kauppa, mutta niitä ei ole enää kylässä jäljellä.
Evil Dead II
Evil Dead II (usein käytetään nimeä Evil Dead II: Dead By Dawn) on Sam Raimin ohjaama yhdysvaltalainen kauhukomediaelokuva vuodelta 1987. Se on jatko-osa Raimin aiemmalle elokuvalle Evil Deadille, joka valmistui kuusi vuotta aikaisemmin. Elokuvan pääosassa jatkaa edellisestäkin osasta tuttu kulttinäyttelijä Bruce Campbell. Elokuvat saivat vielä kolmannenkin jatko-osan, Pimeyden armeija. Runsaasta väkivaltaisuudestaan huolimatta "Dead By Dawn" on tyyliltään huomattavasti humoristisempi kuin edeltäjänsä. Nykyisin elokuva on saavuttanut jo kulttimaineen, ja sitä pidetään laajasti onnistuneimpana koko kolmiosaisesta "Evil Dead"-sarjasta. Yhdysvaltalainen lehti Entertainment Weekly listasi 50 maailman suurinta kulttielokuvaa ja Evil Dead II sijoittui sijalle 19.
Kuten edeltäjänsäkin, elokuvaa ei julkaistu aikanaan Suomessa (todennäköisesti sen sisältämän runsaan väkivallan takia), vaan elokuva pääsi levitykseen vasta 2002, jolloin sen ikärajaksi tuli K-18.
Juoni
Elokuvan alku mukailee hyvin pitkälle ensimmäisen osan tapahtumia. Siitä tuttu Ash Williams saapuu tutulle mökille metsän keskelle tyttöystävänsä Lindan kanssa. Jotkut elementit ovat kuitenkin muuttuneet - esimerkiksi edellisessä osassa rotkon yli vienyt rähjäinen puusilta on korvattu uudella ja tukevalla. Kun Ash ja Linda saapuvat mökille, he löytävät (kuten edellisosassakin) mökistä "Kuolleiden Kirjan", haulikon ja nauhurin, joka sisältää jälleen kerran kirjaa mökissä tutkineen professori Knowbyn kertomuksen. Nauhalla kerrotaan myös 1300-luvulla eläneestä "Taivaan Sankarista" joka kirjan mukaan kukisti pahan. Nauhalla professori lukee kirjassa olevan loitsun ääneen, minkä seurauksena ikivanhat demonit pääsevät jälleen irti. Linda joutuu demonin valtaan, ja Ash tappaa hänet. Ash joutuu itsekin demonin riivaamaksi, mutta pelastuu, kun auringonnosu pakottaa sen häipymään. Ash yrittää lähteä autollaan mökiltä, mutta huomaa sillan romahtaneen.
Samaan aikaan kirjaa tutkineen professorin tytär Annie Knowby ja hänen seurassaan olevat Jake, Ed ja Bobby Joe lähtevät patikoimaan mökille, jossa luulevat professorin yhä olevan. Anniella on mukanaan Kuolleiden Kirjan puuttuvat sivut. Mökillä Ashin käsi joutuu riivatuksi, jolloin hän katkaisee sen moottorisahalla. Ash näyttää menettäneen järkensä. Kun Annie, Jake ja Bobby Joe tulevat mökille, he luulevat aluksi verisen ja sekavan Ashin tappaneen professorin ja hänen vaimonsa. Pian heille kuitenkin selviää asioiden oikea laita, ja myös se, että Knowbyn vaimo ja Annien äiti Henrietta, joka oli hänen mukanaan mökillä, joutui riivatuksi, jolloin Knowby tappoi hänet ja hautasi kellariin. Pian kuitenkin selviää, että Henriettakin on varsin eläväinen ja vaarallinen. Annie, Jake, Ed ja Knowby haluavat lähteä, mutta Ash tietää metsään menemisen tietävän tuhoa ja kieltää sen. Ed joutuu pian riivatuksi ja Ash tappaa hänet. Jonkin ajan kuluttua Bobby Joe panikoi ja ryntää metsään. Kun mökissä olijat huomaavat hänen kadonneen, haluaa Jake lähteä etsimään häntä. Ash kieltää sen jälleen kerran, sanoen että jos Bobby Joe juoksi metsään, hän on mennyttä. Ihmisille selviää, että kirjan puuttuvat sivut sisältävät loitsut, joiden avulla paha voidaan ensin pakottaa ottamaan ruumiillinen muoto, ja sitten luoda aikaportti, joka imaisee pahan toiseen aikaan ja paikkaan. Jake ei kuitenkaan usko loitsuista olevan apua, ja onnistuu kuitenkin saamaan käsiinsä haulikon, ja pakottaa Ashin ja Annien mukaansa ulos etsimään Bobby Joeta. Hän myös heittää sivut, joilla loitsut ovat, kellariin.
Ulkona Ash joutuu jälleen riivatuksi. Kun Jake palaa mökkiin, Annie haavoittaa häntä vahingossa ja koettaa raahata hänet suojaan. Jake joutuu kuitenkin kellarissa lymyävän Henrietan tappamaksi. Ash tulee mökkiin ja yrittää tappaa Annien. Hän kuitenkin palautuu normaaliksi, kun näkee kaulakorun, joka muistuttaa häntä Lindasta. Ash liittää moottorisahansa amputoituun käteensä ja menee kellariin hakemaan kirjan puuttuvat sivut. Hän onnistuu, ja Annie lukee ensimmäisen loitsun, jolloin Henrietta muuttuu kokonaan epäinhimilliseksi hirviöksi. Ash tappaa Henrietan moottorisahalla, mutta pian mökin ympärillä olevat puut heräävät henkiin ja alkavat hyökätä mökin kimppuun. Ash huutaa Annieta lukemaan toisenkin loitsun. Annie tekee näin, mutta Ashin riivattu käsi tappaa hänet. Loitsu kuitenkin toimii, ja ulos ilmaantuu jonkinlainen aikaportti, joka imaisee sisäänsä pahat voimat, puut, Ashin auton - ja Ashin itsensä. Ash löytää itsensä kaukana menneisyydessä, missä hän kohtaa suuren joukon keskiaikaisia sotilaita ja surmaa heitä kohti lentävän hirviön. Sotilaat pitävät Ashia sankarina ja alkavat hurrata hänelle. Ash kuitenkin huutaa Ei!, tajutessaan että hän on kirjassa mainittu "Taivaan Sankari".
Ludwig Uhland
Johann Ludwig Uhland (26. huhtikuuta 1787 Tübingen – 13. marraskuuta 1862 Tübingen ) oli saksalainen runoilija.
Uhland valmistui juridiikan tohtoriksi 1810. Hän oli jonkin aikaa Pariisiissa ja palattuaan työskenteli vuosina 1812–1814 Stuttgartissa. Hän aloitti uransa runoilijana vuoden 1807 paikkeilla. Hän oli kirjallisuuden tutkija ja Tübingenin yliopiston professori 1829–1833. Lisäksi hän oli poliitikko ja maapäiväedustajana 1819–1826. Hän oli keskeinen svaabilaisen romantiikan edustaja. Runoja on sävelletty paljon. Tieteellistä tutkimusta edustaa merkittävä tutkimus Walther von der Vogelweidesta (1822).
Uhland kokosi runojaan kirjaan Vaterländische Gedichte (1815), joka oli välitön menestys lukijoiden keskuudessa. Runojen ohella hän julkaisi kaksi näytelmää: Ernst, Herzog von Schwaben (1818) ja Ludivig der Baier (1819). Hänen tunnetuimpien yksittäisten kirjoitustensa joukkoon kuuluu Ich hatt' einen Kameraden (1809).
Hänestä tuli vuonna 1848 Frankfurtin parlamentin jäsen.
Uhland kuoli 13. marraskuuta 1862 kotikaupungissaan Tübingenissä 75-vuotiaana.
Suomennettuja runoja
Ludwig Uhlandin runojen suomennoksia on julkaistu seuraavissa teoksissa:
Aiheesta muualla
(suomennettuja runoja)
Synapsidit
Synapsidit (Synapsida) ovat maaselkärankaisia, joihin kuuluvat nykyiset nisäkkäät ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Ensimmäiset synapsidit kehittyivät myöhäisellä kivihiilikaudella 320 miljoonaa vuotta sitten. Synapsidit kuuluvat vesikalvollisiin, ja ovat yksi niiden kahdesta päälinjasta. Toinen näistä kehityslinjoista on sauropsidit eli matelijat nykyisin biologien käyttämän systematiikan mukaan, jolloin myös linnut luetaan matelijoihin.
Nimellä synapsidit viitattiin aluksi vain nisäkkäisiin kuulumattomiin sukupuuttoon kuolleisiin muotoihin. Niitä kutsuttiin myös nimellä ”nisäkäsmäiset matelijat”. Tämä nimi on tosiasiassa virheellinen, sillä nämä eläimet ovat läheisempää sukua nisäkkäille kuin yhdellekään matelijalle. Nykyään eliöiden luokittelussa suositaan fylogeneettista systematiikkaa, joka nimeää vain kladeja eli kehityslinjoja, joihin kuuluvat kantamuoto ja sen kaikki jälkeläiset. Tästä syystä nisäkkäät luetaan nykyisin synapsidien ryhmään.
Synapsidit jaettiin aikaisemmin kahteen lahkoon: Pelycosauria (pelykosaurit) ja Therapsida (terapsidit), mutta fylogeneettisen systematiikan myötä Pelycosaurian käyttö varsinaisena taksonina (sukulaissuhteinen eliöryhmä) on hylätty, sillä se on parafyleettinen eli ei sisällä kaikkia esimuodon jälkeläisistä. Pelykosaurit on nykyisin vain epävirallinen termi terapsideihin kuulumattomille synapsideille.
Evoluutiohistoriaansa perustuen synapsidit jaetaan nykyisin kahteen alaryhmään, jotka kuvaavat niiden kehityslinjoja. Nämä ovat Caseasauria ja Eupelycosauria. Eupelycosauriaan kuuluvat kaikki muut synapsidit kuin caseasaurit. Eupelykosaureja ovat esimerkiksi Edaphosauridae, Sphenacodontidae sekä kaikki terapsidit mukaan lukien nisäkkäät.
Piirteet
Synapsidien ominaisuuksiin kuuluu yksi ohimoaukko, eli reikä kallon molempien silmäkuoppien takana, jonka kohdille leukalihakset kiinnittyvät. Varhaisilla synapsideilla aukkoa ympäröi kolme luuta: os iugale, os postorbitale ja os squamosum. Nykyisillä synapsideilla eli nisäkkäillä ohimoaukko on muuntuneena poskiluun kaarena. Samankaltainen rakenne kehittyi myös matelijoiden kehityslinjaan kuuluville diapsideille, mutta niillä oli yhden ohimoaukon sijasta kaksi.
Synapsideille kehittyivät ensimmäiset erikoistuneet hampaat kuten kulmahampaat ja poskihampaat. Nisäkkäistä poiketen basaalisemmilla eli ”primitiivisemmillä” synapsideilla alaleuka ei muodostunut yhdestä luusta vaan useamman luun yhdistelmästä. Nisäkkäiden ja niiden esivanhempien tavoin myös muutamille muille synapsideille kehittyi suulaki, joka erotti nenäontelon suusta.
Nisäkkäisiin kuulumattomien synapsidiryhmien iho ei koostunut sellaisista suomuista kuin liskoilla, mutta primitiivisimmillä synapsideilla oli luisia vatsasuomuja. Useimmista synapsideista ei kuitenkaan tiedetä, oliko niillä suomuja vai ei. Tämän lisäksi useimmat nisäkkäitä aikaisemmista synapsideista todennäköisesti munivat munia, sillä nykyisistä nisäkkäistä basaalisimmat, nokkaeläimet, lisääntyvät tällä tavalla. Varhaisimmat synapsidit olivat todennäköisesti aikaisempien maaselkärankaisten tavoin vaihtolämpöisiä. Purjemaiset rakenteet esimerkiksi Edaphosaurus- ja Dimetrodon-sukujen synapsidien selässä saattoivat toimia aurinkoenergian keräiminä.
Evoluutio
Varhaisimmat tunnetut synapsidit kuten Archaeothyris ja Clepsydrops elivät myöhäisellä hiilikaudella. Ne olivat pieniä hyönteissyöjiä. Myös Caseasauriaan kuuluva Eothyris oli varhaisten synapsidien kaltainen hyönteissyöjä. Synapsidit olivat ensimmäisiä vesikalvollisia, jotka monimuotoistuivat. Niistä tulikin pian hiilikauden maaekosysteemejä hallitsevia eläimiä. Terapsideihin kuulumattomat synapsidiryhmät (eli epävirallisesti pelykosaurit) olivat yleisiä hiilikauden lopulta keskisen permikauden keskivaiheille asti, jolloin terapsidit laajalti syrjäyttivät ne. Varhaisemmista synapsideista ainoastaan Caseidae ja Varanopidae säilyivät terapsidien hallitsemassa eläimistössä. Nekin kuitenkin katosivat keskisen permikauden ajalla.
Terapsidit olivat keskisen ja myöhäisen permikauden aikana monimuotoinen ryhmä, johon kuului monenlaisia erikokoisia lihan- ja kasvinsyöjiä. Niiden koko vaihteli rotan kokoisesta Robertiasta yli tonnin painoiseen Moschopsiin. Permikauden lopussa sattui suurin tunnettu joukkosukupuutto, permikauden joukkotuho, joka hävitti lähes kaikki eläimet. Vain muutama terapsisuku selvisi permikautta seuranneelle triaskaudelle. Terapsidit kuitenkin elpyivät nopeasti, ja uusia sukuja kuten Cynognathus ja Lystrosaurus ilmestyi varhaisella triaskaudella. Terapsidit alkoivat silti hävitä kilpailussa Archosauromorphaan kuuluville matelijoille kuten kladin Pseudosuchia edustajille ja varhaisille dinosauruksille, jotka korvasivat suuret terapsidit keskitriaskaudella. Kauden päättänyt joukkotuho hävitti useimmat säilyneet terapsidien kehityslinjat, mutta esimerkiksi kynodontteihin kuuluvat nisäkkäiden esimuodot selvisivät.
Ensimmäiset varsinaisiksi nisäkkäiksi luetut kynodontit ilmestyivät triaskauden lopulla tai sitä seuranneella jurakaudella. Ne pysyivät pienikokoisina mesotsooisen maailmankauden lopulle asti. Viimeiset nisäkkäisiin kuulumattomat terapsidit hävisivät varhaisliitukaudella. Synapsidien uusi valtaannousu nisäkkäinä tapahtui vasta kenotsooisella maailmankaudella eli liitukauden joukkotuhon jälkeen. Nisäkkäiden kuuloluut, vasara (malleus) ja alasin (incus), ovat muuntuneita versioita varhaisempien synapsidien leukanivelessä toimineista luista os quadratum ja os articulare.