cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helluntaiherätys Suomessa
Helluntaikansa
Helluntaikansan ja Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakunnat järjestäytyvät ja toimivat itsenäisinä ja tasavertaisina paikallisseurakuntina helluntailiikkeessä. Helluntaikirkon seurakunnat järjestäytyvät sille määritetyn yhdyskuntamallin- ja järjestyksen mukaisesti omana yhteisönä Suomen Helluntaiherätyksessä. Vaikka Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisussa Muutosten keskellä - Suomen evankelis-luterilainen kirkko vuosina 2000–2003 todetaan Helluntaikirkon olevan uudelleenorganisoitunut helluntaiherätys, ei tätä näkemystä ole hyväksytty Helluntaikansan eikä Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakuntien keskuudessa. Näin ollen Helluntaikirkosta ei ole muodostunut toiminnallisesti, rakenteellisesti eikä hallinnollisesti synonyymiä Suomen Helluntaiherätykselle. Suomen Helluntaiherätys jatkaa toimintaansa edelleen itsenäisenä protestanttisena helluntailiikkeenä Suomessa, johon kuuluvat kaikki kolme em. seurakuntasuuntausta toistaiseksi.
Lähetystyö
Suomalaiset helluntailaiset ovat aktiivisia lähetystyössä. Lähetystyön keskusjärjestönä toimii Fida International. Fida on lähettimäärältään Suomen suurin lähetys- ja kehitysyhteistyöjärjestö. Se on myös Euroopan suurin helluntaiherätykseen pohjautuva lähetysjärjestö.
Jäsenet
Suomen helluntaiherätykseen kuului vuonna 1950 15 300 jäsentä ja jäsenmäärä kasvoi 29 600 jäseneen 1970-luvun alkuun mennessä. Vuonna 1985 seurakuntia oli yhteensä 191 ja jäseniä 42 500. Seurakuntien määrä on kasvanut Suomessa jatkuvasti. Vuonna 2019 suomen- ja ruotsinkielisiä helluntaiseurakuntia oli kaikkiaan 265 ja jäseniä noin 50 000.
Helluntaiherätyksen jäsenten joukosta noussut myös eräitä julkisuuden henkilöitä, kuten Mika Poutala, Toimi Kankaanniemi, Sari Essayah, Keijo Leppänen, Mika Niikko sekä McLaren-formulatallin lääkärinä toiminut Aki Hintsa ja hänen tyttärensä, vuoden 2013 Miss Suomi Lotta Hintsa. Julkisuuteen on liikkeen saarnaajista ja julistajista noussut varsinkin Niilo Yli-Vainio (1920–1981).
Seurakunnat
Suomen suurimpia helluntaiseurakuntia ovat
Suurimpia ruotsinkielisiä tai suomenruotsalaisia helluntaiseurakuntia ovat:
Musiikki
Hellluntailaisille yhteisöille on ollut luonteenomaista karismaattisuus, kokoontumisten vapaamuotoisuus ja pyrkimys helppotajuisuuteen. Musiikki on perinteisesti ollut laulettua ja ymmärretty evankeliumin julistusvälineeksi.
Aluksi helluntaiherätyksen kokouksissa käytettiin muiden kristillisten yhteisöjen laulukirjoja. Ensimmäinen helluntailaisten laulukirja oli vuonna 1911 julkaistu Maran ata – Herra tulee, jonka yhdeksän laulua oli valikoitu Norjan helluntailaisten laulukirjasta. Helluntaiherätyksen omaksi laulukokoelmaksi muodostui vuonna 1927 ilmestynyt Herramme tulee
Helluntaiherätyksen musiikkitoiminta laajeni ja monipuolistui Suomessa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Tyypillisenä ilmiönä tulivat mukaan kitarakuorot. Helluntaiherätyksen piirissä ovat olleet esillä myös lukuisat viihdemusiikin alalla ansioituneet laulajat. 2000-luvulla myös taidemusiikin asema ja merkitys on noussut seurakuntatyössä.
Tapahtumat
Helluntaiherätyksellä on Juhannuskonferenssi-nimiset kesäjuhlat juhannuksena Keuruun Ison Kirjan alueella. Iso Kirja on Suomen helluntaiherätyksen raamattukoulu ja kristillinen kansanopisto. Opistolla voi suorittaa sekä lyhyitä kursseja että pitempiä useamman vuoden opintokokonaisuuksia.
Helluntaikansa Ry:llä on vuosittain kesäkonferenssi Mertiörannassa Jämijärvellä.
Diego Hypólito
Diego Matias Hypólito (s. 19. elokuuta 1986 Santo André) on brasilialainen telinevoimistelija, maailmanmestari ja Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti.
Hypólito on voittanut permannolla maailmanmestaruuden kahdesti, ja yhteensä hänellä on kyseiseltä telineeltä viisi MM-mitalia. Hypyssä hän on saanut yhden MM-pronssin. Pan-Amerikan kisoista Hypólito on saavuttanut viisi kulta- ja kolme hopeamitalia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän sijoittui permannolla kuudenneksi.
Hypóliton isosisko Daniele Hypólito voitti ensimmäisenä brasilialaisena mitalin telinevoimistelun MM-kilpailuista.
Eläinoppi (Aristoteles)
Teokselle ei ole nykyään kovinkaan paljon filosofista merkitystä, mutta se antaa joitakin vihjeitä Aristoteleen omasta elämästä. Tutkijat ovat pitkään yrittäneet antaa tarkkoja ajoituksia Aristoteleen kirjoituksille. Eläinoppia tutkiessa on huomattu, että suurin osa siinä kuvatuista merieläimistä on sellaisia, joita löytyy nykyisen Turkin rannikolta. Tämän vuoksi on esitetty, että teos olisi kirjoitettu Aristoteleen ollessa Lesboksella noin vuonna 343 eaa. Tällöin teos on mahdollisesti syntynyt niin, että paikalliset kalastajat ovat tuoneet hänelle erilaisia mallikappaleita kaloista, ja hän on kirjoittanut ylös niiden ominaisuuksia. Tämä selittäisi teoksen filosofisen latteuden ja melko sekavan luonteen.
Evajärvi
Evajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella ja Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen Sudenpesäkankaan luonnonsuojelualueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,9 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Outland (videopeli)
Outland on suomalaisen Housemarquen kehittämä ja Ubisoftin julkaisema tasohyppelypeli, joka julkaistiin alun perin 27. huhtikuuta 2011 Xbox 360:lle Xbox Live Arcaden kautta. Peli on sittemmin julkaistu myös PlayStation 3:lle PlayStation Networkin kautta ja peli on julkaistu Steam-palvelussa Microsoft Windowsille, OS X:lle ja Linuxille.
IGN valitsi pelin parhaaksi PlayStation Networkin peliksi vuonna 2011.
Dino Meneghin
Dino Meneghin (s. 18. tammikuuta 1950 Alano di Piave) on italialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Meneghin voitti seitsemän Euroliigan mestaruutta uransa aikana ja pelasi 13 kertaa Euroliigan finaalissa. Lisäksi hän voitti kaksi Saporta Cupia, yhden Korać Cupin, kaksitoista Italian mestaruutta sekä kuusi Italian cupia. Vuoden 1970 NBA:n varaustilaisuudessa Atlanta Hawks varasi Meneghinin yhdennellätoista kierroksella.
Vuonna 2009 Meneghin valittiin Italian koripalloliiton presidentiksi.
Hakojärvi (Padasjoki)
Hakojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen luonnonsuojelualueeseen.
Sankt Katharinen
thumb|St. Katharinen Hampurissa
Hakojärvi (Padasjoki)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,7 metriä mpy.
Sankt Katharinen
Sankt Katharinen on kirkko Hampurissa, Saksassa. Se on yksi Hampurin viidestä evankelis-luterilaisesta pääkirkosta. Kirkko on nimetty Katariina Aleksandrialaisen mukaan. Varhaisin maininta kirkosta on peräisin vuoden 1256 tienoilta.
Kirkkorakennuksen kolmilaivainen keskiosa uudelleenrakennettiin 1400-luvun keskivaiheilla pohjoissaksalaista, gotiikkaa edustavaa tiiliarkkitehtuuria mukaillen. 1690-luvulla kirkon torniin asennettiin barokkinen huippu ja torni täten saavutti noin 117 metrin korkeutensa. Toisen maailmansodan ilmapommituksissa 30. heinäkuuta vuonna 1943 kirkko vaurioitui pahoin. Vain ulkoseinät ja tornin perusta jäivät pystyyn. Kirkko jälleenrakennettiin ja entistettiin vuosina 1950–57.
Aiheesta muualla
53.54583°N, 9.99417°W
Teng Haibin
Teng Haibin (, s. 2. tammikuuta 1985 Peking) on kiinalainen telinevoimistelija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian kisojen kultamitalisti.
Pekema
Pekema Oy oli suomalainen muoviraaka-aineita valmistanut yritys, jonka toiminta alkoi vuonna 1972 Porvoon Kilpilahdessa Nesteen öljynjalostamon yhteydessä. Vuonna 1978 tappiollinen yritys yhdistettiin Nesteeseen, joka sai muovituotannon kannattavaksi 1980-luvun taitteessa.
Nazran
Nazran on kaupunki Ingušian tasavallassa, Venäjän Pohjois-Kaukasiassa. Nazran on Ingušian suurin kaupunki ja se oli Ingušian pääkaupunki vuoteen 2002 asti. Tuolloin maanteiste 9 kilometriä kaupungin eteläpuolella sijaitsevasta Magasista tehtiin uusi pääkaupunki. Vuonna 2010 Nazranin väkiluku oli 93 335. Pohjois-Kaukasian halkova rautatie (osuus Beslan–Grozny) ja samansuuntainen valtatie M29 kulkevat kaupungin kautta.
Pekema
Pekema Oy perustettiin maaliskuussa 1969, ja sen pääosakkaiksi tulivat valtionyhtiöt Neste Oy 44 prosentilla ja Enso-Gutzeit 6 prosentilla. Pienempiä osuuksia merkitsivät yksityiset, muoviraaka-aineita tarvitsevat yritykset Kymin Osakeyhtiö, Paraisten Kalkkivuori Oy, Nokia, Säteri, Strömberg ja Upo. Myöhemmin pienomistajaksi tuli myös Kemira. Vuonna 1972 käynnistyneen tehtaan ensimmäisiksi tuotteiksi tulivat korkeapainepolyeteeni (LDPE) ja lopulta käynnistysvaikeuksien jälkeen myös polyvinyylikloridi (PVC). Tehdas rakennettiin samaan aikaan kuin sitä palvelemaan tarkoitettu Nesteen jalostamon eteenikrakkaamo. Samoihin aikoihin, vuonna 1970, perustettiin Kilpilahteen myös polystyreeniä valmistava Stymer Oy, joka toimii nykyisin nimellä BEWiSynbra RAW Oy.
Nazran
Levottomuuksia
Kesäkuun 21.–22. välisenä yönä 2004 kaupunkiin hyökkäsi suuri joukko tšetšeeni- ja inguušikapinallisten Kaukasian rintaman taistelijoita. Taisteluissa kuoli viranomaisten mukaan 88, enimmäkseen poliisin, FSB:n ja rajavartiojoukkojen edustajia. Kuolleiden joukossa olivat sisäministeri Abukar Kostojev, terveysministeri, pääsyyttäjä sekä YK-virkailija. Sisäministeriön rakennus ja juna-asema poltettiin.
Pekema
Heti Pekeman käynnistyttyä maailmaan iski vuoden 1973 öljykriisi ja yhtiön kannattavuus oli kaavailtua heikompaa. Liikevaihto kasvoi kyllä nopeasti, 56 miljoonasta markasta 1972 aina 340 miljoonaan markkaan vuonna 1976. Vuosi 1974 oli ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt voitollinen tilivuosi, mutta vuosina 1975–1976 Pekema teki yli 30 miljoonaa markkaa tappiota. Vuonna 1977 Pekeman yhteistyökumppaniksi tuli yhdysvaltalainen Chemplex ja uudeksi toimitusjohtajaksi Olov A. Hixénin tilalle Raimo Suoniemi. Samoihin aikoihin Pekema menetti suuren asiakkaansa Esso Chemicalsin tilauksia tämän käynnistettyä oman muoviraaka-ainetuotantonsa Länsi-Saksassa ja Belgiassa. Seuraavana vuonna Pekeman muovituotanto liitettiin Nesteeseen, mutta Pekema-yhtiö jatkoi markkinointiyhtiönä ja tuotemerkkinä. .
Nazran
Levottomuuksia
Heinäkuussa 2009 turvallisuusviranomaiset tappoivat kahdeksan ignuušikapinallista kaupungin lähistöllä. Seuraavan kuukauden aikana, 17. elokuuta 2009 kaupungissa ajettiin räjähteillä lastattu kuorma-auto pääpoliisiasemalle, jonka räjähdys tuhosi täysin. Tekijäksi ilmoittautui Riyadus Salikhiin -ryhmittymä.
Pekema
1980-luvun taitteessa Neste sai Pekeman entisen tuotannon ja markkinoinnin kuntoon niin, että liikevaihto kasvoi yli kaksinkertaiseksi muun muassa muoviraaka-aineviennin Neuvostoliittoon käynnistyttyä uudelleen viiden vuoden tauon jälkeen. Tuotanto laajeni aromaattituotannon bentseeniyksiköllä 1978 sekä kumeeni- ja fenoliyksiköllä 1981. Vuoden 1988 lopulla Nesteen muoviraaka-ainetuotanto laajeni polypropyleeniin (PP).
Neste ja Statoil yhdistivät vuonna 1994 petrokemian ja polyolefiinituotantonsa uuteen yhteisyritykseensä Borealisiin. Vuonna 1996 Borealis sai tehtäväkseen puhdistaa edeltäjänsä Pekeman kahden hehtaarin kokoinen kaatopaikka, jonne oli kerrostettu muovijätettä 7–10 metrin paksuudelta. Neste luopui Borealisin omistuksesta 1998 ja Statoil 2006. Itävallasta johdettu Borealis Polymers Oy toimii yhä Kilpilahdessa, jossa sen viisi tuotantolaitosta valmistavat olefiineja (eteeni, propeeni, butadieeni), fenolia, polyeteeniä ja polypropeenia. Muita muoviteollisuusyrityksiä Porvoon jalostamon kyljessä ovat solupolystyreeniä eli ”styroksia” valmistava BEWiSynbra RAW Oy ja polyesterihartseja lujitemuoviteollisuudelle valmistava Ashland Finland Oy.
Joonas Nordman
Joonas Matti Nordman (s. 9. heinäkuuta 1986 Pori ) on suomalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Nordman tunnetaan muun muassa tv-sarjoista ja -ohjelmista kuten Siskonpeti, Putous, Pelimies ja ''Joonas Nordman Show. '' Hän on myös Yellow Film & TV -tuotantoyhtiön osakas.
Keskinen Hakojärvi
Keskinen Hakojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen luonnonsuojelualueeseen.
Joonas Nordman
Ura
Nordman teki 15-vuotiaana pääroolin Arto Lehkamon pitkässä elokuvassa Young Love. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Yhteiskoulun ilmaisutaidon lukiosta vuonna 2005. Hän haki Teatterikorkeakouluun ja Nätyyn yhteensä neljä kertaa, mutta ei tullut valituksi. Nordman opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla lukuvuonna 2007–2008. Tämän jälkeen hän työskenteli Iltalehden toimittajana ja uutispäällikkönä. Nordman suoritti osan varusmiespalveluksestaan toimittajana Ruotuväki-lehdessä ja on sotilasarvoltaan reservin vänrikki.
Keskinen Hakojärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Joonas Nordman
Ura
Nordman teki ensimmäisen stand up -keikkansa 16-vuotiaana. Hän voitti W&T Comedyn Ken on heistä kaikkein hauskin -kilpailun vuonna 2009. Vuonna 2014 Nordman voitti Putous-ohjelman kuudennen tuotantokauden sketsihahmokilpailun Salme Pasi -nimisellä hahmollaan. Kesällä 2015 liitto-orava Salme Pasi äänestettiin vuoden positiivisimmaksi porilaiseksi. Vuonna 2015 Nordman voitti Matti Pikkuvanhanen-hahmollaan Putouksen toistamiseen.
Keskinen Hakojärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,9 metriä mpy.
Joonas Nordman
Ura
Syyskuussa 2016 MTV3-kanavalla alkoi Nordmanin oma ohjelma Pelimies, jossa hän imitoi tunnettuja suomalaisia poliitikkoja. Sarjan toinen kausi nähtiin syksyllä 2017. Molemmat Pelimies-kaudet olivat ehdolla vuoden komedia- ja sketsiohjelmaksi Kultainen Venla -gaalassa. Nordman ilmoitti marraskuussa 2016, että hän ohjaa tammikuussa 2017 alkavan kahdeksannen Putous-kauden. Hän ohjasi myös alkuvuodesta 2018 nähdyn yhdeksännen Putous-kauden.
John Wiley & Sons
John Wiley & Sons, Inc (myös Wiley) on kansainvälinen kustantamo, joka kustantaa akateemista kirjallisuutta, oppikirjoja ja julkaisusarjoja. Wiley InterScience on Wileyn maksullinen internet-palvelu, jossa on digitaalisessa muodossa lähes 1 500 julkaisusarjaa, noin 7 000 kirjaa, useita tietokantoja ja laboratoriomanuaaleja.
Kustantamo sai alkunsa New Yorkissa vuonna 1807, kun Charles Wiley aloitti 25-vuotiaana lakikirjoja painavan pienen kustantamon. Charles Wileyn kuoltua 1826 hänen poikansa John otti perheyrityksen haltuunsa vain 18-vuotiaana. Kustantamon nimeksi tuli John Wiley & Son, kun Johnin vanhin poika Charles liittyi yhtiön toimintaan vuonna 1850. Vasta Johnin toiseksi vahimman pojan William Halsted Wileyn tultua mukaan kustantamon toimintaan, sai kustantamo nykyisen nimensä. Kustantamo saavutti hiljalleen johtavan aseman tekniikan ja tieteen julkaisijana Yhdysvalloissa, ja tammikuussa 1904 perheyritys yhtiöitettiin. Samoihin aikoihin alkoi yhtiön kansainvälinen toiminta alkoi.
Wiley laajeni huomattavaksi kansainväliseksi julkaisijaksi 1960-luvulla, kun se perusti toimipisteitä eri mantereille. Vuonna 1961 Wiley otti haltuunsa Interscience Publishers -yhtiön ja vuotta myöhemmin yhtiön osakkeita tarjottiin ensi kertaa perheen ulkopuolisille. Perheyrityksestä tuli osakeyhtiö. Vuonna 1989 kustantamon julkaiseminen laajeni huomattavaksi, kun se osti biotieteiden alan kustantamon Alan R. Liss, Inc. Sitä seurasi monia muita yritysostoja, joista osa oli huomattavia. Vuonna 2007 Wiley muun muassa osti Blackwell Publishing -kustantamon osakkeita 527 miljoonalla punnalla. Blackwell julkaisi tuolloin noin 800 tieteellistä julkaisusarjaa, joten yhdistetyn Wileyn ja Blackwellin tieteellisten julkaisusarjojen määrän arvioitiin kohoavan noin 1 250:een.
Sturm
Sturm on saksan kielen sana, joka tarkoittaa "myrskyä". Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Annikki Linnoila
Ansa Annikki Linnoila (3. syyskuuta 1910 Nurmes – 1. joulukuuta 2006) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Kristinan roolin komediassa Gabriel, tule takaisin. Elokuvissa ja televisiossa Linnoilalla oli lähinnä avustajatason rooleja juhlavieraina, vanhoinapiikoina ja palvelijoina.
Ura
Linnoilan vanhemmat olivat metsänhoitaja Bror Veikko Linnoila ja Alli Inkeri Kurikka. Hän opiskeli Suomen Näyttämöopistossa 1932–1934. Linnoilalla oli useita näyttelijänkiinnityksiä: Lahden teatteri 1935–1936, Karhumäen Teatteri jatkosodan vuosina, Kotkan Maakuntateatteri 1944–1945, Mikkelin teatteri 1945–1947 ja Helsingin Ympäristöteatteri alkaen 1949.
Linnoilan rooleja olivat muun muassa rouva Manningham (Ilmiantaja), Kaisa (Pohjalaisia), Manta (Olenko tullut haaremiin) ja Kristina (Gabriel, tule takaisin). Linnoila ohjasi näytelmiä nuorisoseuroissa ja antoi lausuntaesityksiä.
Linnoila näytteli useissa kymmenissä teatterielokuvissa vuosina 1952–1962. Hänellä oli ollut jo 1930-luvulla kreditoimattomat roolit elokuvissa Ne 45000 ja VMV 6. Linnoilan roolitehtävät olivat 1950-luvulla edelleen avustajatasoisia. 1960-luvun alussa Linnoila näytteli Eemelin äitiä Marjaanaa elokuvissa Oho, sanoi Eemeli ja Molskis, sanoi Eemeli, molskis!.
Linnoila teki sivurooleja useissa televisiotuotannoissa vuosina 1962–1971. Hän näytteli muun muassa minisarjassa Mummoni ja Mannerheim.
Kari Karnakoski
thumb|Kari Karnakoski. Kari Ilmari Karnakoski (19. huhtikuuta 1908 Leppävirta – 11. tammikuuta 1985) oli suomalainen balettitanssija, tanssinopettaja ja koreografi.
Hän aloitti tanssiopintonsa myöhään, 19-vuotiaana George Gén ja Alexander Saxelinin johdolla. Karnakoski opiskeli 1930 lähtien Pariisissa, jossa hän tanssi mm. Pariisin Opéra Comiquessa ja Ida Rubinsteinin balettiseurueessa ja Ballet Russe de Monte Carlossa.
Hänellä oli merkittäviä osia muiden muassa baleteissa Joutsenlampi ja Sininen helmi.
Toisen maailmansodan puhjettua Karnakoski työskenteli USA:ta kiertävässä Ballet Russe de Monte Carlossa, mistä hän palasi Suomeen 1940-luvun lopulla. Muistelmissaan Tanssin ja rakastin (1983) hän kertoo sisäpiirin tarinoita Hollywoodista, jossa hän työskenteli monissa pikkurooleissa. Hän ei yritäkään esiintyä suurena tähtenä, mutta kertoo mielenkiintoisia tarinoita henkilökohtaisesti tuntemistaan suuruuksista, esimerkiksi Maurice Chevalier’sta, Josephine Bakerista ja Joan Crawfordista.
Karnakoskelle myönnettiin vuonna 1966 Pro Finlandia.
Kingdom Hearts: 358/2 Days
Kingdom Hearts: 358/2 Days (lisänimi luetaan muodossa ”Three-Five-Eight Days over Two”) on Square Enixin kehittämä ''Kingdom Hearts -pelisarjaan kuuluva toimintaroolipeli. Peli julkaistiin vuonna 2009 Nintendo DS:lle.
Tapahtumat sijoittuvat kertomattomiin aikoihin Kingdom Hearts: Chain of Memoriesin ja Kingdom Hearts II:n välillä. Pelissä seurataan päähahmo Roxasia, joka urheasti pyrkii selvittämään unohdettua menneisyyttään. Pelissä nähdään uusi tulokas Xion; Organisaatio XIII:n salaperäinen neljästoista jäsen.
Kingdom Hearts 358/2 Days on ensimmäinen Kingdom Hearts -peli, joka sisältää moninpelitilan. Moninpelattavissa tehtävissä jopa neljä pelaajaa voi pelata yhdessä Organisation XIII -hahmoilla.
Juoni
Tarina alkaa Twilight Townissa, josta Xemnas, Organisaatio XIII:n johtaja, löytää Roxasin ja tekee tästä Organisaation jäsenen XIII. Roxas on erilainen kuin muut, koska hänellä ei ole todellisen minänsä, Soran, muistoja. Hänet lähetetään tuhoamaan sydämettömiä, jotta Organisaatio voisi luoda niistä omat versionsa Kingdom Heartsista. Roxasin opastajana toimii jäsen VIII, Axel, josta tulee Roxasin läheinen ystävä. Kun Axel lähtee jäsenen XI, Marluxian, ja muutaman muun mukana Unohduksen linnaan (Castle Oblivion), Roxasin uudeksi pariksi määrätään Xion, Organisaation jäsen XIV. Roxas ja Xion osasivat kumpikin käyttää keybladeä. Samaan aikaan Organisaatioon kuulumaton ei-kukaan, Naminé, muuntelee Soran muistoja. Tämä vaivuttaa Roxasin koomaan. Roxas herää vasta viikkojen kuluttua, jolloin Axel oli ainut Unohduksen linnasta elossa palannut.
Xionista tulee läheinen ystävä Roxasille ja Axelille. Mutta kohdattuaan eräänä päivänä Rikun, Xion päättää ottaa selvää itsestään. Hän huomaa olevansa pelkkä Xemnasin luoma replika, joka vastoin hänen odotuksiaan kantoikin mukanaan osaa Soran muistoista. Hän päättää paeta. Axel yrittää estää Roxasia löytämästä häntä ja tämän seurauksena Roxas hylkää Organisaation.
Xemnasin manipuloima Xion hyökkää Roxasin kimppuun. Xion häviää taistelun ja yhdistyy osaksi Roxasia pyytäen tätä pysäyttämään Organisaation aikeet. Kun Roxas palaa Maailmaan jota ei koskaan ollut (the World That Never Was), Riku hyökkää hänen kimppuunsa. Riku on vähällä hävitä mutta vapauttaa pimeyden sisältään ja muuttuu sydäntään hallinneen ”Ansemin” näköiseksi. Riku vie Roxasin DiZille, joka pyyhkii Roxasin muistot ja lähettää tämän virtuaaliseen versioon Twilight Townista varmistaakseen että Roxas ennen pitkää palaa osaksi Soraa.
Ron Francis
Ronald "Ron" Francis (s. 1. maaliskuuta 1963) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Francis pelasi NHL:ssä kaikkiaan 23 kautta Hartford Whalersissä, Pittsburgh Penguinsissä, Carolina Hurricanesissa ja Toronto Maple Leafsissa. Hän toimii nykyään Seattle Krakenin toimitusjohtajana
Ura
Francis varattiin NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla neljä Hartford Whalersiin vuonna 1981. Muutaman vuoden jälkeen hänet siirrettiin kesken kauden 1990–1991 Pittsburgh Penguinsiin, jossa hän pääsi pelaamaan yhdessä Mario Lemieuxin ja Jaromír Jágrin kanssa. Hän oli mukana voittamassa Penguinsin molemmat mestaruudet vuosina 1991 ja 1992. Ne jäivät Francisin uran ainoiksi Stanley Cup -voitoiksi. Kaudelle 1998–1999 Francis siirtyi Carolina Hurricanesiin, missä hänestä tuli joukkueen kapteeni. Hänen parhaaksi saavutuksekseen jäi Hurricanesin johdattaminen aina Stanley Cup -loppuotteluihin asti, joissa se hävisi Detroit Red Wingssille. Hurricanes siirsi Francisin maaliskuussa 2004 Toronto Maple Leafsiin, jossa tämä pelasi uransa loppuun asti. Hän lopetti uransa juuri ennen kautta 2005–2006.
Uransa aikana Francis antoi kaikkiaan 1 249 syöttöpistettä, mikä on Wayne Gretzkyn jälkeen historian toiseksi eniten. Hän teki myös 549 maalia ja keräsi viidenneksi eniten pisteitä NHL:n historian aikana (1 798). Francis on myös pelannut kolmanneksi eniten otteluja (1 731). Francisin uran paras NHL-kausi sattui kaudelle 1995–1996, jolloin hän teki 119 pistettä, joista syöttöpisteitä oli kaikkiaan 92.
Leena Tähtinen
Leena Tähtinen, ent. Leena Valtaoja, (17. huhtikuuta 1955 Somero – 15. marraskuuta 2009 Turku ) oli vapaa toimittaja, tietokirjailija ja Turun yliopiston tähtitieteen dosentti. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1989.
Tähtinen oli tutkijana Tuorlan observatoriossa ja Kööpenhaminassa Norditan tutkimuslaitoksessa. Tähtinen kirjoitti pääasiassa Tiede-lehteen ja Tähdet ja avaruus -lehteen, mutta myös päivälehtiin ja muihin viestimiin. Hän piti kolumnia Turun Sanomissa. Lisäksi hän oli ahkera luennoitsija.
Tähtinen sairasti parantumatonta sappitiehytsyöpää. Hänen kunniakseen on perustettu Leena Tähtisen muistorahasto Turun Yliopistosäätiön yhteyteen.
Tähtisen ensimmäinen puoliso oli tähtitieteilijä Esko Valtaoja, toinen tähtitieteilijä Chris Flynn.
Christian Hülsmeyer
Christian Hülsmeyer (25. joulukuuta 1881 Eydelstedt, Ala-Saksi, Saksa – 31. tammikuuta 1957 Ahrweiler) oli tutkan keksijä.
Hülsmeyer kiinnostui fysiikasta ja Heinrich Hertzin sähkömagneettisia aaltoja käsittelevistä tutkimuksista. Bremenin opettajaseminaarissa tekemissään kokeissa hän sai tutkan kehittämiseen johtaneet ideansa.
thumb|Hülsmeyerin patentti 165546. 30. huhtikuuta 1904 Hülsmeyerille myönnettiin telemobiloskoopiksi nimeämälleen laitteelle patentti nro 165546. 18. toukokuuta Hülsmeyer esitteli menestyksellä Hohenzollern-sillalla Kölnissä demolaitteiston. Kokeessa hänen laitteensa havaitsi Reinillä olleen laivan kolmen kilometrin päästä. Hülsmeyer kehitti laitteen nopeasti havaitsemaan kohteen 10–20 kilometrin päästä.
Kesällä 1904 Hülsmeyer esitteli telemobiloskoopin Rotterdamissa kansainvälisessä merenkulkukonferenssissa. Laite ei kuitenkaan herättänyt juurikaan kiinnostusta. Myöskään Saksan merivoimat eikä edes vastaperustettu radiotekniikan yritys Telefunken olleet riittävän kiinnostuneita uudesta, ilmeisiä hyötyjä tarjoavasta keksinnöstä.
Vaikka Hülsmeyer patentoi ja esitteli laitteensa muun muassa Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ei näissäkään vielä ymmärretty tutkan mahdollisuuksia. Titanic ei ehkä olisi törmännyt jäävuoreen, jos aluksella olisi ollut käytössä tutka.
Lokakuussa 1905 Hülsmeyer lopetti telemobiloskoopin markkinointiyritykset ja hänen yhtiökumppaninsa Heinrich Mannheimin kanssa perustamansa yrityksen Telemobiloskop – Gesellschaft Hülsmeyer und Mannheim lopettamisilmoitus toimitettiin rekisteriviranomaiselle.
Vuonna 1906 Hülsmeyer perusti Düsseldorfissa hehkulamppuja ja työstökoneita valmistavan yrityksen. Hänen yrityksensä valmisti myös vedenkäsittelylaitteita.
Tutkaa kehitettiin jossain määrin 1920- ja 1930-luvuilla Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Saksassa. Laitteen todellinen kehitys lähti käyntiin vasta toisen maailmansodan jälkeen elektroniikan kehityttyä riittävästi. Nykyään tutka on välttämätön apuväline muun muassa ilmailussa ja merenkulussa.
Osia telemobiloskooppilaitteistosta on nähtävillä Deutsches Museum -museossa Münchenissä. Deutsches Schifffahrtsmuseum -merenkulkumuseossa Bremerhavenissa on näytteillä telemobiloskoopin kohereeri eli vastaanotin.
Mustalammi (Hämeenlinna, Evo)
Mustalammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Karl Fredrik Wilkama
pienoiskuva|Kuvassa Karl Fredrik Wilkama (Tuolloin Wilkman) vuonna 1918 Karl Fredrik (Kalle) Wilkama (vuoteen 1919 Wilkman, 27. maaliskuuta 1876 Helsinki – 15. heinäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen jalkaväenkenraali. Hän toimi Suomen sotajoukkojen ylipäällikkönä sekä ensimmäisenä puolustusvoimain komentajana nimikkeillä Suomen armeijan päällikkö ja sotaväen päällikkö.
Perhe ja nuoruusvuodet
Karl Fredrik Wilkman syntyi Helsingissä maanantaina 27. päivänä maaliskuuta vuonna 1876 Annankadulla, jossa hän jo nuorena kuunteli isänsä kertomuksia saarnamatkoistaan ja ennen kaikkea seitsemän vuoden palvelusajastaan Venäjän laivastossa. Annankadulta Wilkmanit muuttivat hänen isänsä itse rakentamaan taloon n:o 7 Ruoholahdenkadulle. Wilkmanien perhe muutti vuonna 1886 jo aikaisemmin ostamalleen Åminnen tilalle Espooseen, jonne muurarimestari Wilkman rakensi tiilitehtaan, jonka tuotanto oli 1,7 milj. tiiltä vuodessa. Åminnen tilla harjoitettiin myös maataloutta, johon kaupungissa aikaisemmin asunut Wilkmankin pääsi nyt perehtymään yhdessä nuoremman veljensä Oskarin kanssa (Oskar Wilkman oli myöhemmin Suomen olympiaedustajana ratsastuksessa kaksissa olympialaisissa ).
Hän kävi lapsuudessaan Elli Hertzin uskonnollisesta hengestä tunnettua valmistavaa koulua, josta hän siirtyi varsinaiselle koulutielle Suomalaiseen alkeisopistoon (myöh. Suomalainen normaalilyseo), jonka neljänneltä luokalta hän siirtyi opiskelemaan Haminan kadettikouluun, jonne hänet valittiin toisella yrittämällä kesällä vuonna 1891 ja ja valmistui kornetiksi vuonna 1899.
Sotilasura
Opintomenestyksensä ansiosta Karl pääsi Keisarin henkikaartin rakuunarykmenttiin Pietarhoviin. Kornetin palkka ei kuitenkaan riittänyt kaartin loistokkaaseen elämään. Avuksi tuli isä, joka oli toiminut tiilitehtailijana ja oli varoissaan. Kornetti Wilkmanin ongelmana oli myös keisarinmaljan juominen, koska Wilkman oli raittiusmiehiä. Lasit odottivat täytettyinä pöydällä. ”Keisarillisen majesteetin malja!” tuli kuin yhdestä suusta. Wilkman nosti lasin, mutta laski sen pöydälle täysinäisenä. Ei siitä sanomista tullut. Keisari sai hänelle kuuluvan kunnian ja kornetti sai pitää periaatteensa.
Wilkman yleni luutnantiksi. Hän pääsi opiskelemaan Venäjän yleisesikunta-akatemiaan. Opiskelijoista karsiutui puolet, mutta Wilkman valmistui vuoden 1907 keväällä ja esiteltiin tsaari Nikolai II:lle.
Kielitaitoinen Wilkman sai ulkomaankomennuksen, kun vasta itsenäistynyt Norja päätti vuoden 1907 syksyllä järjestää suuret sotamanööverit Gardemoen leirikentällä. Venäjän sotilasasiamies Kristianiassa oli sairastunut ja Norjaan komennettiin Wilkman.
Seuraavana vuonna Wilkman ylennettiin aliratsumestariksi. Hänet komennettiin Novorossiskin rakuunarykmenttiin Kaunasiin, silloiseen Kovnoon, hänet ylennettiin ratsumestariksi. Kaartinupseerien etuisuuksiin kuului saada siirrossa ylennys.
Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa 1914 everstiluutnantti Wilkman oli Novorossiskin rykmentin esiupseeri, sekä taisteli Itä-Preussin Romintenissa ja toimi muun muassa tiedustelutehtävissä. Hänet palkittiin Pyhän Annan ritarikunnan kunniamerkillä ja ylennettiin everstiksi.
Vuoden 1915 alussa hän komensi 73. divisioonan nostoväestä koottua jalkaväkipataljoonaa etulinjassa. Hän sai määräyksen vallata muuan Lasdenin kaupunki koukkaamalla. Eversti piti käskynjaon keskellä lumista metsää.
Bolševikit kaappasivat vallan Venäjällä vuoden 1917 lokakuussa. Joulukuussa Wilkman sai lomaa jouluksi suomeen ja Helsingissä kenraali Mannerheim pyysi Wilkmania mukaan valkoiseen armeijaan. Wilkman kuitenkin palasi vielä Venäjälle, koska hän oli luvannut käydä luovuttamassa rykmenttinsä seuraajalleen. Wilkman saapui punaiseen Helsinkiin 14. päivänä helmikuuta 1918. Erään toisen suomalaisen upseerin kanssa hän onnistui matkustamaan Kannaksen kautta valkoisten puolelle. Mannerheimin tavattua, ylipäällikkö nimitti päiväkäskyssään eversti Wilkmanin Suomen armeijan upseeriksi.
Maaliskuun puolivälissä Mannerheim käynnisti suuroffensiivin punaisen Tampereen valtaamiseksi. Eversti Wilkman johti itäistä ryhmää, joka eteni Jämsästä kohti Länkipohjaa, jota kapinalliset sanoivat Tampereen lukoksi. Verisellä hyökkäyksellä Wilkman onnistui valtaamaan Länkipohjan. 37 kaatuneen valkoisen joukossa olivat myös legendaarinen Lapuan lumiaura Matti Ukko-Laurila sekä yksi hänen pojistaan, Ilmari Laurila.
Wilkmanin pataljoonat katkaisivat rautatien Lempäälässä ja jatkoivat hyökkäystä pohjoiseen kohti Tamperetta, joka antautui 6. päivänä huhtikuuta. Wilkman ylennettiin kenraalimajuriksi. Wilkman komensi päävoimia Viipurin valtauksessa huhtikuun lopulla. Kun sisällissota päättyi, ylipäällikkö Mannerheim ajautui ristiriitoihin Juho Paasikiven senaatin kanssa ja erosi. Senaatti nimitti Mannerheimin seuraajaksi 42-vuotiaan Wilkmanin.
Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1922.
Kolmas komentajuuskausi oli 1925-1926, jolloin tasavallan presidentti Lauri Kristian Relander nimitti hänen seuraajakseen Aarne Sihvon. Jalkaväenkenraaliksi Wilkama ylennettiin sotaväen lippujuhlan päivänä 1928.
Wilkama palveli talvi- ja jatkosodan ajan ylipäällikön erityistehtävissä, kiertämässä sairaaloita ja jakamassa kunniamerkkejä.
Yksityiselämä ja sotien jälkeinen aika
Wilkamaksi nimensä muuttanut kenraali meni 1920 naimisiin Porin tyttölyseon rehtorin, Oulussa syntyneen Laina Aili Nikon kanssa. Pariskunta oli lapseton.
Armeijasta eronnut Wilkama oli uskonnollinen mies ja aktiivinen seurakunnan jäsen. Helsinkiläinen kirkkoherra pyysi Wilkamaa pyhäkoulun opettajaksi. Wilkama piti oppitunteja täydessä kenraalin virkapuvussa.
Vuodesta 1929 Wilkama toimi evankelis-luterilaisen pyhäkouluyhdistyksen johtokunnassa ja seuraavasta vuodesta lähtien helsinkiläisen seurakunnan kirkkoneuvostossa.
Karl Fredrik Wilkama kuoli Helsingissä 15. päivänä heinäkuuta vuonna 1947. Karl ja hänen puolisonsa Laina haudattiin Hietaniemen hautausmaalle.
HMCS Matane
HMCS Matane (viirinumero K444) oli Kanadan laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus on ollut ainoa näin nimetty Kanadan laivastossa.
Palvelus
Alus tilattiin lokakuussa 1941 Canadian Vickersiltä Quebecistä ja sen köli laskettiin 23. joulukuuta 1942. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen puoli vuotta myöhemmin 22. lokakuuta Montrealissa.
Kanadan laivasto
HMCS Matane saapui 13. marraskuuta 1943 Halifaxiin ja se aloitti kouluttautumisen St. Margaret's Bayssä. Koulutus päätettiin Bermudalla. Alus liitettiin huhtikuussa 1944 Londonderryssä 9. saattajaryhmään johtoaluksena, minkä jälkeen se oli pääasiassa partiotehtävissä Britteinsaarten vesillä. Alus upotti 22. huhtikuuta yhdessä HMCS Swansean kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-311.
Alus osallistui Normandian maihinnousuun. Siihen osui 20. heinäkuuta Brestin edustalla liitopommi. HMCS Meon hinasi pahoin vaurioituneen aluksen Plymouthiin. Oltuaan kahdeksan ja puoli kuukautta korjattavana Dunstaffnagessa Skotlannissa alus siirrettiin koulutettavaksi Tobermoryyn, kunnes se suojasi 13. toukokuuta 1945 Greenockista saattueen JW67 Neuvostoliittoon. Alus joutui kuitenkin erkanemaan saattueesta 16. toukokuuta saattaakseen neljätoista antautunutta sukellusvenettä Trondheimistä Loch Eribolliin. Kesäkuussa käväistyään Gibraltarilla alus matkasi Londonderrystä Halifaxin kautta Esquimaltiin, jonne se saapui heinäkuussa. Alus poistettiin 11. helmikuuta 1946 palveluksesta.
Alus sijoitettiin reserviin, kunnes se myytiin vuonna 1947. Alus upotettiin Oyster Bayhin aallonmurtajaksi vuonna 1948.
Martensiitti
Martensiitti on teräksissä esiintyvä lievästi tetragonisen hilarakenteen omaava ferriitti, eli tilakeskinen tetragoninen hilarakenne, joka syntyy austeniitista leikkautumalla ilman diffuusiota. Martensiitti syntyy seostamattomaan tai niukkaseosteiseen teräksen nopean jäähtymisen eli karkaisun yhteydessä austeniitti-faasista tietyllä lämpötila-alueella (Ms - Mf, missä reaktion alkamislämpötila on Ms ja loppumislämpötila Mf). Nämä lämpötilat riippuvat hiilipitoisuudesta. Martensiitti on sitä kovempaa mitä suurempi sen hiilipitoisuus on. Martensiitti on hiiliylikyllästeinen, koska hiili ei ehdi sitoutua karbideihin nopean jäähdytyksen aikana, vaan jää liuenneeksi martensiitin hilaan välisija-atomeina.
HMCS Matane
Aluksen päälliköt
Aluksen päällikköinä palvelivat :
Martensiitti
Martensiittia voi syntyä mekaanisen muokkauksen seurauksena austeniitista metastabiileissa austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä (esimerkiksi 17Cr-7Ni-teräs). Esimerkiksi kylmävalssaamalla voidaan austeniittiseen teräkseen saada martensiittia, mikä lujittaa terästä voimakkaasti. Taipumusta martensiitin muodostukseen austeniittisissa ruostumattomissa teräksissä kuvataan Md30-lämpötilan avulla.
Martensiittinen kiderakenne esiintyy teräksen lisäksi useilla muillakin metalliseoksilla. Muistimetallien ominaisuudet perustuvat siihen, että ne voivat palautuvasti muuttua austeniittisesta rakenteesta martensiittiseen ja päinvastoin.
Stefano Farina
Stefano Farina (19. syyskuuta 1962 Genova – 23. toukokuuta 2017 ) oli italialainen jalkapalloerotuomari.
Ura
Farina aloitti uransa vuonna 1979 Italiassa alasarjoissa. Hän oli muiden tuomareiden tavoin harrastanut lapsena jalkapalloa ja pelasi junioreissa 12-vuotiaasta aina 17-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen Farina siirtyi tuomariksi jouduttuaan valmentajansa kanssa erimielisyyksiin. Uransa alkuvaiheessa hänen esikuvansa oli italialainen erotuomari Luigi Agnolin, joka oli varma ja päättäväinen tuomioissaan. Myöhemmin myös Pierluigi Collina jätti Farinaan vaikutuksen olla ammattimainen työssään.
Ennen Serie A:ta Farina ehti tuomita yhden kauden Serie B:ssä, ennen kuin tuomitsi ensimmäisen Serie A ottelunsa 22. tammikuuta 1995, jolloin vastakkain olivat Foggia ja Reggiana. Ottelu päättyi kotijoukkueen 1–0-voittoon. Samalla kaudella Farina tuomitsi yhteensä kaksi ottelua, jonka jälkeen kaudesta 1995–1996 lähtien hänestä tuli yksi Serie A:n vakiotuomareista. Hän tuomitsi enimmillään 23 ottelua kaudella 2004–2005, jolloin Farina jakoi yhteensä 123 keltaistakorttia ja kahdeksan ulosajoa.
Uransa aikana hän tuomitsi useita Euroopan cupin otteluita vuodesta 2001 lähtien muun muassa Mestarien liigassa ja UEFA Cupissa. Lisäksi Farina tuomitsi yli kymmenen maajoukkueottelua karsinnoissa.
Plumelec
Plumelec on Ranskan kunta Bretagnen alueella Morbihanin departementissa. Se sijaitsee sisämaassa Vannesin pohjoispuolella. Kunnan pinta-ala on 58,4 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 684 asukasta (vuonna 2016).
Historia
Toisessa maailmansodassa vuonna 1944 Britannian ilmavoimien erikoisjoukkojen luutnantti Marienne sai valmistella operaatio Dingsonin, jonka avulla laskettiin 160 laskuvarjosotilasta kaupungin alueelle saksalaisten keskelle. Joukkojen oli tarkoitus mennä toisaalle Vannesin seudulle. Niiden tehtävänä oli vahvistaa ja aseistaa paikallisia vastarintajoukkoja. Joukot laskeutuivat vain 800 metrin päähän saksalaisten vartiopisteestä. Taisteluissa sai surmansa korpraali Bouetard, joka oli Normandian maihinnousun ensimmäinen uhri.
Elaidiinihappo
Elaidiinihappo on kovetetussa kasviöljyssä pääasiallisesti esiintyvä transrasvahappo, joka tavataan vähäisinä määrinä myös nautaeläinten ja vuohieläinten maidossa (karkeasti 0,1 % rasvahapoista). Se on oleiinihapon transisomeeri.
Elaidiinihappo lisää CETP-aktiviteettia, mikä puolestaan nostaa VLDL-kolesterolia ja laskee HDL-kolesterolia.
Melodifestivalen 2014
Melodifestivalen 2014 oli Ruotsissa 1. helmikuuta – 8. maaliskuuta 2014 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2014 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailun voitti Sanna Nielsen kappaleella Undo, joka sijoittui kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa kolmanneksi.
Kilpailun kulku
Kilpailu alkoi neljällä alkukarsinnalla, joissa jokaisessa kisasi kahdeksan kappaletta, joita puhelinäänestäjät äänestivät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisen kierroksen jälkeen kolme vähiten ääniä saanutta kappaletta putosivat, minkä jälkeen jäljellä olevien kappaleiden kesken äänestystä jatkettiin. Kahden kierrosten äänten yhteismäärällä mitattuna kaksi eniten ääniä saanutta jatkoi suoraan finaaliin ja seuraavat kaksi toiseen mahdollisuuteen.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 1. helmikuuta Malmö Arenalla Malmössä.
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 8. helmikuuta Cloetta Centerissä Linköpingissä.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 15. helmikuuta Scandinaviumissa Göteborgissa.
4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 22. helmikuuta Fjällräven Centerissä Örnsköldsvikissa.
Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 1. maaliskuuta Sparbanken Lidköping Arenalla Lidköpingissä. Toisessa mahdollisuudessa kilpaili kahdeksan kappaletta, joista puhelinäänestäjät ensin äänestivät neljä toiselle kierrokselle. Neljä toisen kierroksen kappaletta jaettiin kahteen kappalepariin, joista kummastakin toinen äänestettiin finaaliin.
Finaali
Finaali pidettiin 8. maaliskuuta Friends Arenalla Solnassa. Voittajan valitsivat yhdessä 11 maassa kokoontuneet raadit sekä puhelinäänestäjät.
Keravan mieslaulajat
Keravan mieslaulajat (KML) on eteläsuomalainen mieskuoro, joka on perustettu vuonna 1928. Kuorossa on noin 50 laulajaa ja vuosittain 3-5 omaa suurta konserttia. Kuoro esiintyy näiden lisäksi myös erilaisissa tilaisuuksissa. Keravan Mieslaulajat on Mieskuoroliiton ja SULASOLin jäsen.
Keravan Mieslaulajien ensimmäinen CD-levy "Tupa on täynnä tuppisuita" julkaistiin joulukuussa 2002 juhlistamaan kuoron 75-vuotistaivalta. Kuoro on myös käynyt useita kertoja ulkomailla konsertti- ja kilpailumatkoilla. Matkat ovat suuntautuneet muun muassa Baltian maihin ja Unkariin.
Suomen väestö
pienoiskuva|300px|Suomen väestötiheys kunnittain, asukasta neliökilometriä kohden Suomen väestö koostuu Suomen asukkaista, joiden määrä, eli Suomen väkiluku 30. kesäkuuta 2023 oli 5 578 082 henkeä. Pääosa väestöstä on etnisesti suomalaisia. Väestöstä 85,9 % puhui vuoden 2022 lopussa äidinkielenään suomea ja 5,2 % ruotsia. Vieraskielisten osuus oli 8,9 % ja ulkomaalaistaustaisten 9,1 %. Samaan aikaan maassa asui noin 324 000 ulkomaan kansalaista ja heidän osuutensa väestöstä oli 5,8 %. Suurimmat ulkomaalaisten ryhmät olivat virolaiset, venäläiset, irakilaiset sekä kiinalaiset.
Suomi on uskonnon ja äidinkielen suhteen varsin homogeeninen maa, sillä 85,9 prosenttia maan kansalaisista on suomenkielisiä ja 65,2 prosenttia kuuluu evankelisluterilaiseen kirkkoon. Suurimman kielivähemmistön muodostavat suomenruotsalaiset, joita asuu etenkin Uudellamaalla, Ahvenanmaalla ja Pohjanmaan rannikolla.
Suomen väestö on verrattain korkeasti koulutettua. Vuonna 2021 Suomen 15 vuotta täyttäneestä väestöstä 74,6 prosenttia oli suorittanut jonkin peruskoulun jälkeisen tutkinnon.
Väestön rakenne
pienoiskuva|upright=1.5|Suomen [[väestöpyramidi 2020.]] Vuoden 2022 lopussa Suomessa oli yhteensä 5 563 970 asukasta, joista 2 753 477 oli miehiä ja 2 810 493 naisia. Väkiluku kasvoi 15 729 henkilöllä. Elävänä syntyneitä oli 44 951, kuolleita 63 219, uusia maahanmuuttajia 49 998 ja maastamuuttajia 15 635. Suomen kansalaisuuden sai yhteensä 10 198 henkeä.
Suomen suuret ikäluokat ovat vuosina 1945–1949 syntyneitä. Tuolloin syntyi vuosittain yli 100 000 lasta. Seuraavien viidenkymmenen vuoden aikana Suomen väestörakenne muuttuu ennusteiden mukaan merkittävästi. Vuoden 2021 väestöennusteen mukaan 65 vuotta täyttäneitä on vuonna 2070 jo 32,8 prosenttia väestöstä, kun vastaava väestöosuus vuoden 2023 kesäkuussa oli 23,4 prosenttia.
Asuinpaikat ja asumismuodot
Väestötiheys on Suomessa korkeinta Uudellamaalla: 188,4 henkilöä neliökilometrillä. Matalinta väestötiheys on Lapin maakunnassa, vain 1,9 henkilöä neliökilometrillä.
Omakotitaloissa asuu 49 prosenttia suomalaisista. Noin 1,3 miljoonaa henkeä asuu yksin. Vuosina 1992–2002 yksin asuvien määrä kaksinkertaistui. Liki puolessa Suomen asuinrakennuksista asuu vain yksi ihminen. Yksinasuvilla on muuta väestöä alempi tulotaso, joka selittyy sillä, että yksinasuvat ovat usein opiskelijoita tai eläkeläisiä. Kaikki yksin asuvat eivät kuitenkaan ole pienituloisia, sillä moni keski-iässä oleva ja työssäkäyvä asuu yksin. Näin ollen yksin asuvista ei voi puhua yhtenä ryhmänä.
Taajamat
Vuoden 2021 lopussa 86,7 prosenttia väestöstä asui taajamissa. Taajamia oli yhteensä 712, ja niiden maapinta-ala oli yhteensä 6 955,39 neliökilometriä. Yli viisi kuudesta suomalaisesta asui siis alueella, joka on ainoastaan 2,3 prosenttia koko maan maapinta-alasta.
Suurimmat kaupungit
Suomessa on yhdeksän yli sadantuhannen asukkaan kaupunkia. Viidestä yli 200 000 asukkaan kaupungista kolme, Helsinki, Espoo ja Vantaa, muodostavat noin 1,2 miljoonan asukkaan pääkaupunkiseudun.
Kielten asema
pienoiskuva|160px|Vaalealla värillä yksikielisesti suomenkieliset kunnat, rannikon kaksikieliset kunnat turkoosilla (suomi enemmistökielenä) ja sinisellä (ruotsi enemmistökielenä) sekä yksikielisesti ruotsinkielinen Ahvenanmaa tummansinisellä. Punaisella kunnat, joissa saamelaiskielillä on virallinen asema. Suomen kansalliskieliä ovat suomi ja ruotsi. Kansalliskieliä on oikeus käyttää valtion ja kaksikielisten kuntien viranomaisten kanssa asioidessa. Saamenkielisillä on oikeus käyttää saamen kieltä tuomioistuimissa sekä asioidessaan saamelaisalueen viranomaisten ja eräiden valtion viranomaisten kanssa.
Suomen kielilain mukaan kunnat voivat olla yksi- tai kaksikielisiä – määritelmä riippuu kielten puhujamääristä kunnassa. Useimmat kunnat ovat suomenkielisiä. Vuoteen 2014 asti manner-Suomessa oli kolme yksikielisesti ruotsinkielistä kuntaa, mutta valtionosuusjärjestelmän muutosten rohkaisemana nämäkin kunnat muuttuivat kaksikielisiksi. Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan kaikki ahvenanmaalaiset kunnat ovat ruotsinkielisiä, vaikka Ahvenanmaalla asuvista äidinkieleltään suomenkielisiä on vajaat viisi prosenttia (2022).
Äidinkielten puhujamäärät
Suomen väestö äidinkielittäin vuonna 2022:
Suomenkieliset
Suomessa puhuttava suomi jakautuu useisiin murteisiin. Niiden pääryhmät ovat itä- ja länsimurteet. Ne voi erottaa toisistaan kirjakielen d:n avulla: länsimurteissa sen korvaa r tai l.
Suomenruotsalaiset
Suurin osa Suomen ruotsinkielisistä asuu Uudellamaalla ja Pohjanmaan rannikolla, Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa. Esimerkiksi Pohjanmaalla sijaitsevan Luodon – ruotsiksi Larsmon – kunnassa asukkaista 92 prosenttia on ruotsinkielisiä.
Venäjänkieliset
Tilastokeskuksen mukaan liki puolet Suomen venäjänkielisistä on Inkerin alueen suomalaisia eli inkeriläisiä tai suomensukuisten kansojen edustajia. Näin on siksi, että inkeriläisiä on pakolla venäläistetty Neuvostoliitossa ja Venäjällä, josta he ovat muuttaneet Suomeen.
Vuoden 2021 lopussa Uudenmaan, Varsinais-Suomen, Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Ahvenanmaan maakunnissa ruotsinkielisiä oli enemmän kuin venäjänkielisiä. Muissa maakunnissa asui enemmän venäjän- kuin ruotsinkielisiä.
Etniset ryhmät
Suomessa on selvitetty etnistä taustaa viimeksi vuoden 1970 väestönlaskennassa, jolloin laskettiin romanien ja saamelaisten määrä. Silloin saamelaisena pidettiin henkilöä, jonka ensiksi oppima kieli oli saame. Tämän lisäksi saamelaisiksi luettiin ne, joiden vanhemmista tai isovanhemmista jollakin ”on tai on ollut saamenkieli ensimmäisenä kielenään”. Lisäksi tutkimuksessa hyväksyttiin saamelaisiksi joitakin ”yleisen käsityksen mukaan saamelaisia henkilöitä”, vaikka yksikään vanhemmista tai isovanhemmista ei ollut saamenkielinen. Näillä perusteilla saamelaisia oli vuonna 1970 kaikkiaan 3 936.
1990-luvun puolivälissä tehtyjen arvioiden mukaan saamelaisia oli noin 5 800, romaneja 6 000–7 000, juutalaisia 1 400 ja tataareja noin 900. Arvio saamelaisten määrästä poikkeaa selvästi Tilastokeskusken lukemista (yllä), muista ryhmistä ei ole Tilastokeskuksen arvioita. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuonna 2015 julkaiseman arvion mukaan romaneja oli 10 000–12 000, saamelaisia noin 6 000–10 000 ja tataareja noin 900.
Ulkomaalaiset
Vuonna 2019 Suomessa asui 267 629 ihmistä, joilla oli jonkun muun maan kansalaisuus kuin Suomen. Heistä viidesosa oli virolaisia ja 11 prosenttia venäläisiä. Yli viisituhatta kansalaista oli Irakista, Kiinasta, Ruotsista, Thaimaasta, Intiasta, Afganistanista, Syyriasta, Somaliasta, Vietnamista, Turkista ja Ukrainasta. Suomen kansalaisuuden vuonna 2019 saaneiden kansallisuuksista yleisimmät olivat Venäjä, Viro, Irak, Somalia ja Afganistan. Vuonna 1997 syntyneistä Suomessa asuvista nuorista aikuisista noin 7 prosentilla toinen tai molemmat vanhemmista olivat syntyneet ulkomailla. Marraskuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan 0–17-vuotiaista lapsista joka kymmenes oli ulkomaalaistaustainen.
Maahanmuuttajaryhmät joista yli 5 000: (Luvut perustuvat kansalaisuuteen, syntymämaahaan ja syntyperään. Mukana sekä Tilastokeskuksen että Yhdistyneiden kansakuntien tuottamia lukuja)