cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belgia
Belgian kuningaskunta eli Belgia on länsieurooppalainen liittovaltio. Sen naapurimaat ovat Ranska, Saksa, Alankomaat ja Luxemburg. Belgian pääkaupunki on Bryssel, jossa sijaitsee myös huomattava osa Euroopan unionin keskushallinnosta. Belgian pinta-ala on noin 30 500 neliökilometriä ja asukasluku on 11,5 miljoonaa. Asukkaista suurin osa on katolilaisia. Belgia on jakautunut kahteen merkittävään kieliyhteisöön, pohjoiseen hollanninkieliseen Flanderiin ja eteläiseen ranskankieliseen Valloniaan. Maan kolmas virallinen kieli on saksa.
Belgian keskeinen sijainti Euroopassa nyky-Ranskan ja Saksan välissä on tehnyt sen alttiiksi suurvaltojen valtapyrkimyksille antiikin Rooman ajoista asti. Nykyisen Belgian aluetta ovat hallinneet niin Kaarle Suuri kuin Habsburgitkin. Belgia itsenäistyi 1800-luvulla ja sillä oli siirtomaita Afrikassa. Maailmansodissa se oli jälleen suurvaltojen välisten kiistojen näyttämönä, ja sotien jälkeen se oli perustamassa Natoa ja Euroopan unionia.
Maantiede
thumb|left|Belgian kartta
Belgian pinta-ala on 30 528 neliökilometriä. Maalla on Pohjanmeren rantaviivaa 66 kilometriä.
Belgia jakaantuu kolmeen selvästi erilaiseen alueeseen: rannikkoon, keskitasankoon ja Ardenneihin. Rannikon tasanko koostuu hiekkadyyneistä ja mereltä vallatuista alueista. Kempenin nummialue lähellä Hollannin rajaa on harvaan asuttua. Keskustasanko on tasaista, hedelmällistä maata, jota halkovat monet kastelukanavat. Ardennien vuoristo maan kaakkoisosassa on metsäistä ja vuoristoista seutua. Se on paljon korkeamman vuoriston jäänne, jota jäätiköt ja myöhempi eroosio ovat kuluttaneet. Joet kulkevat siellä jyrkissä rotkolaaksoissa.
Maan pohjoinen puolisko kuuluu Flanderin alueeseen. Siellä asuu yli puolet Belgian asukkaista, ja myös historialliset Bruggen, Gentin ja Antwerpenin kaupungit sijaitsevat siellä.
Maan korkein paikka on 694-metrinen Signal de Botrange.
Belgian suuret joet Meuse ja Schelde alkavat Ranskan puolelta. Schelden varrella sijaitsevat Antwerpenin, Brysselin ja Gentin satamat. Sen sivujokia ovat Lys, Dendre, Senne, Dyle, Gette, Demer, Nèthe ja Rupel. Suurin osa Belgian keskustasangosta kuuluu sen valuma-alueeseen. Meuse puolestaan kerää Ardennien sadevedet. Sen suurimmat sivujoet ovat Sambre ja Ourthe, pienempiä ovat Ton, Semois, Viroin, Hermeton, Lesse, Lomme, Bocq, Molignée, Hoyoux, Amblève, Vesdre, Berwinne, Geer, Vierre ja Rulle.
Ilmasto
Belgian alavassa pohjoisosassa ilmasto muistuttaa Alankomaiden ilmastoa. Maan keskiosassa maasto on hiukan korkeampaa, talvet kylmempiä ja kesät lämpimämpiä kuin rannikolla. Brysselissä vuoden kylmimmän kuukauden, helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on 0,6 astetta ja vuoden kuumimman kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 22,5 astetta. Ardenneilla on jo selvästi kylmempää, ja siellä lunta on maassa keskimäärin 50 päivänä talvessa, kun pohjoisosassa lumi kestää keskimäärin kymmenen päivää. Virtonissa Ardennien laaksossa vuoden kylmimmän kuukauden helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on −1,2 astetta, ja vuoden kuumimman kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 23,4 astetta.
Luonto ja luonnonsuojelu
Belgiassa kasvaisi luonnostaan lehtimetsää, mutta 1850-luvulta alkaen maahan on istutettu havumetsää. Flanderissa kasvaa 45 000 hehtaaria mäntyä ja euroopanmustamäntyä hiekkapitoisilla mailla, joissa luonnostaan kasvaisi tammea, koivua ja pyökkiä. Valloniassa kasvaa 67 000 hehtaaria metsäkuusimetsää sille oikeastaan sopimattomassa ympäristössä, missä luonnostaan olisi tammea, pyökkiä, tervaleppää ja saarnea. Yksilajisten taloushavumetsien monimuotoisuutta pyritään lisäämään vähitellen.
Varhaiset vaiheet
thumb|225px|Roomalaisen villan jäännökset [[Habayssä.]] Belgian alueen asukkaat mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 56 eaa. Julius Caesarin Gallian sotaa käsittelevässä kirjassa, jossa belgae-heimot mainitaan rohkeimmiksi kaikista galleista. Rooman valtakunnan romahduksen jälkeen germaaniset heimot valtasivat Gallian 500-luvulla. Frankit perustivat merovingien valtakunnan, joka hallitsi 500-luvulta 700-luvun puoliväliin asti. Dynastian ensimmäinen kuningas Klodvig (481–511) kääntyi vuonna 496 kristinuskoon. Viimeiset merovingikuninkaat olivat käytännössä nukkehallitsijoita, sillä valta oli vähitellen siirtynyt kuninkailta heidän major domuksilleen. Merovingeja seurasivat valtaistuimelle karolingit, major domus Pipin Heristalilaisen jälkeläiset. Ensimmäiseksi karolingikuninkaaksi itsensä huudatti vuonna 751 Pipin Heristalilaisen pojanpoika Pipin Pieni. Pipiniä puolestaan seurasi hänen poikansa Kaarle Suuri (742–814).
Osana Alankomaita
Kaarle Suuren valtakunnan hajottua Burgundin herttuakunta yhdisti nykyisen Luxemburgin, Alankomaiden ja Belgian alueen. Vuonna 1519 alue päätyi perimysten kautta Habsburgien Espanjan Kaarle I:lle. Kaarlen perillinen Filip II päätti kukistaa Alankomaiden protestantit, mikä johti itsenäisyyssotaan. Utrechtin liitossa muodostettu Seitsemän yhdistyneen alankomaan tasavalta kapinoi Espanjan valtaa vastaan.
Alankomaat itsenäistyivät kahdeksankymmenvuotisen sodan päätyttyä vuonna 1648. Flanderin ja Brabantin maakunnat, jotka käsittivät pääosan nykyisestä Belgiasta, jäivät kuitenkin edelleen Espanjan alaisuuteen, ja niistä käytettiin tämän jälkeen nimeä Espanjan Alankomaat, kunnes ne vuonna 1713 joutuivat Itävallalle ja saivat sen mukaisesti nimen Itävallan Alankomaat.
Ranskan vallankumouksen jälkeen Napoleon valloitti Belgian ja Alankomaat ja liitti ne Ranskaan 1795. Napoleonin häviön jälkeen 1815 Alankomaista, Belgiasta ja Luxemburgista muodostettiin yhtenäinen kuningaskunta.
left|thumb|250px|Belgian vuoden 1830 vallankumouksen episodi, [[Egide Charles Gustave Wappers (1834), taidemuseossa Brysselissä.]]
Itsenäistyminen
Elokuussa 1830 belgialaiset kapinoivat Ranskan sotajoukkojen avustuksella. Kapinassa katolilaiset ja liberaalit vastustivat autoritaarista protestanttia kuningasta. Aluksi Belgian oli tarkoitus liittyä Ranskaan, mutta Englannin painostuksesta maahan kutsuttiin kuningas saksalaisesta Saksi-Coburg-Gothan suvusta. Kuningas Leopold I astui valtaistuimelle 21. heinäkuuta 1831. Sota Alankomaita vastaan jatkui vielä vuoteen 1839, jolloin maiden välille solmittiin rauhansopimus. Uudella monarkialla oli moderni, liberaali perustuslaki, vaikkakin äänioikeus oli rajattu noin yhdelle prosentille väestöstä ja ranska oli vähemmistöasemastaan huolimatta ainoa virallinen kieli.
Kongo tunnustettiin kuningas Leopold II:n henkilökohtaiseksi omaisuudeksi vuonna 1885 Berliinin konferenssissa, ja hän joutui lahjoittamaan sen Belgialle siirtomaaksi vuonna 1908. Tätä ennen oli brittiläisessä lehdistössä paljastettu Kongon raakuudet, joissa viidennes väestöstä eli kymmenen miljoonaa kongolaista oli kuollut.
thumb|225px|Saksalaisia sotilaita Belgiassa toukokuussa 1940. Belgian paikka Ranskan ja Saksan välissä on historian saatossa osoittautunut vaaralliseksi. Vaikka suurvallat olivat vuonna 1839 tehdyllä sopimuksella taanneet Belgian pysyvän puolueettomuuden, Saksa hyökkäsi sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa maan läpi Ranskaan. Belgia oli mukana perustamassa Euroopan unionia ja Natoa. Molempien järjestöjen päämajat sijaitsevat Belgian pääkaupungissa Brysselissä.
Flanderi oli pitkään ollut Belgian maatalousvaltaista takamaata, mutta 1950-luvulla talouden painopiste alkoi siirtyä, kun Flanderi alkoi rikastua uusien teollisuudenmuotojen ansiosta. Samaan aikaan Vallonian kaivosten merkitys pieneni. Talouden noustua flaamilaiset alkoivat haluta lisää valtaa, ja 1960-luvulla kielirajoista tehtiin viralliset. Belgian hallintoa on tämän jälkeen jatkuvasti uudistettu. Flanderi, Vallonia ja Bryssel saivat 1970-luvulla poliittista itsemääräämisoikeutta, ja vuonna 1993 maasta muodostettiin liittovaltio.
2000-luku: kielipolitiikkaa ja hallituskriisejä
pienoiskuva|[[Philippe (Belgia)|Philippe, Belgian kuningas vuodesta 2013]] Kesäkuussa 2007 pidetyt liittovaltion parlamenttivaalit aloittivat epävakaiden hallitusten ajan. Vaalit päättyivät flaamien osalta Yves Letermen johtaman CD&V/N-VA-listan ja vallonien osalta liberaalisen Mouvement Réformateurin ja kristillisdemokraattisen Cdh:n voittoon. Näiden keskisen ”oranssi-sinisen” hallituksen muodostamisneuvottelut pitkittyivät vallonien vastustaessa flaamien äänestäjilleen lupaamia uudistuksia Belgian liittovaltion rakenteisiin. Kiistan ytimessä oli Bryssel-Halle-Vilvoorden hallinto- ja vaalipiirin jakaminen. Maahan nimitettiin tilapäinen Guy Verhofstadtin kolmas hallitus, ennen kuin maaliskuussa 2008 kuningas nimitti Yves Letermen pääministeriksi johtamaan hallitusta, johon otettiin mukaan myös vaalitappion kärsineitä ranskankielisiä sosialisteja. Leterme jätti kuitenkin kuninkaalle eronpyyntönsä vain muutaman kuukauden pääministerikauden jälkeen 14. heinäkuuta 2008 epäonnistuttuaan esittelemään Belgian hallintouudistuksen parlamentille luvatussa aikataulussa. Kuningas ei kuitenkaan myöntänyt eroa, joten Letermen hallitus jatkoi toimissaan. Alle puoli vuotta myöhemmin Yves Leterme jätti uudelleen eronpyyntönsä 19. joulukuuta 2008. Tällä kertaa kuningas myönsi eron, johon oli syynä Fortis-pankin myyntiin BNP Paribasille liittyvä jupakka.
Leterme palasi pääministeriksi 25. marraskuuta 2009, kun hänen seuraajansa Herman Van Rompuy valittiin Euroopan unionin ensimmäiseksi presidentiksi. 22. huhtikuuta 2010 Leterme jätti eropyyntönsä kuninkaalle Flaamien liberaalipuolueen jätettyä aiemmin hallituksen johtuen kiistasta, joka koski ranskankielisten oikeuksia hollanninkielisellä alueella Brysselin ympäristössä. Ero johti uusien liittovaltion parlamenttivaalien järjestämiseen kesäkuussa 2010. Vaalien jälkeen hallitusneuvottelut pitkittyivät, ja lopulta uusi hallitus saatiin muodostettua ennätyksellisten 541 päivän eli 18 kuukauden neuvotteluiden jälkeen. Uutta hallitusta valittiin johtamaan Elio Di Rupo, joka on 40 vuoteen ensimmäinen maan ranskankielinen pääministeri.
Heinäkuussa 2013 kruununprinssi Philippe tuli Belgian uudeksi kuninkaaksi hänen isänsä kuningas Albert II:n luovuttua kruunusta.
Viisi kuukautta vuoden 2014 parlamenttivaalien jälkeen Belgiaan muodostettiin uusi hallitus lokakuussa 2014. Uusi 38-vuotias pääministeri Charles Michel oli Belgian nuorin pääministeri vuoden 1840 jälkeen. Uusi keskustaoikeistolainen hallitus korvasi edellisen pääministerin, sosialisti Elio di Rupon hallituksen. Michelin johtaman ranskankielisen liberaalipuolueen lisäksi hallituksessa oli mukana kolme flaamilaista konservatiivipuoluetta. Pääministeri Michelin hallitus hävisi parlamentin luottamuslauseäänestyksen joulukuussa 2018 ja jatkoi sen jälkeen toimitusministeristönä. Toukokuussa 2019 Belgiassa pidettiin vaalit, joiden jälkeen hallitusta ei saatu muodostettua. Marraskuussa 2019 Charles Martin aloitti uutena Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana ja hänen seuraajakseen Belgian pääministerinä maan toimitusministeristön johdossa tuli Sophie Wilmes, joka oli Belgian ensimmäinen naispääministeri. Syyskuussa 2020 Belgian uudeksi pääministeriksi Wilmesin tilalle tuli flaamien liberaalipuolueen johtaja Alexander De Croo.
Hallinto ja politiikka
pienoiskuva|[[Charles Michel, Belgian pääministeri vuosina 2014–2019 ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja vuodesta 2019]] Belgia on perustuslaillinen monarkia ja parlamentaarinen demokratia, joka on toisen maailmansodan jälkeen muovautunut yhtenäisvaltiosta liittovaltioksi. Liittovaltion parlamentti on kaksikamarinen ja koostuu senaatista ja edustajainhuoneesta. Belgian kuningas nimittää liittohallituksen, jonka tulee nauttia edustajainhuoneen luottamusta. Hallituksessa on perustuslain määräyksen mukaisesti yhtä monta ranskankielistä ja hollanninkielistä ministeriä.
thumb|250px|Belgian senaatti kokoontuu samassa rakennuksessa Belgian [[Belgian edustajainhuone|edustajainhuoneen kanssa.]] Liittovaltiossa on kolme alueellista osaa: Brysselin pääkaupunkialue, Flanderi ja Vallonia, joilla kullakin on omat hallituksensa ja parlamenttinsa. Belgian hallintorakenne on hyvin monimutkainen, sillä maantieteellisen jaon lisäksi hallinto on myös kielellisesti jaettu hollannin-, ranskan- ja saksankielisiin yhteisöihin, joista ranskan- ja saksankielisillä yhteisöillä on myös aluehallituksista erilliset hallitukset. Siten Belgiassa on yhteensä kuusi eri hallitusta. Kielikysymys hallitsee monella tavoin poliittista rakennetta, ja esimerkiksi puolueet ovat jakautuneet ranskankielisiin ja hollanninkielisiin puolueisiin.
Belgian valtapuolueet ovat oikeistolaisia liberaaleja, keskustalaisia kristillisdemokraattisia ja sosialistisia. Flanderissa on viime vuosina saanut kasvavaa kannatusta oikeistopopulistinen ja separatistinen Vlaams Belang. Vuosina 1999–2007 Belgiaa johtivat liberalistisen pääministeri Guy Verhofstadtin hallitukset, ensin niin sanottu sateenkaarihallitus, joka koostui liberaaleista, sosialisteista ja vihreistä, ja sitten sosialistien ja liberaalien niin sanottu violettihallitus.
Kesäkuussa 2007 pidetyt liittovaltion parlamenttivaalit aloittivat epävakaiden hallitusten ajan. Hallitusneuvottelut pitkittyivät vallonien vastustaessa flaamien äänestäjilleen lupaamia uudistuksia Belgian liittovaltion rakenteisiin. Kiistan ytimessä on Bryssel-Halle-Vilvoorden hallinto- ja vaalipiirin jakaminen. Joulukuussa 2011 hallitus saatiin vihdoin muodostetuksi 541 päivän yrittämisen jälkeen. Hallitukseen tuli kuuden puolueen edustajia, sillä kaikista puolueista on sekä ranskan- että hollanninkielinen versio.
Vuoden 2014 parlamenttivaalien jälkeen alahuoneen suurimmat puolueet ovat Flaamien uusi allianssi Nieuw-Vlaamse Alliantie N-VA (33 paikkaa), ranskankielinen sosialistipuolue Parti socialiste eli PS (23 paikkaa), flaamilaiset kristillisdemokraatit CD&V (18 paikkaa), flaamilaiset liberaalidemokraatit Open VLD (14 paikkaa), ranskalainen uudistusliike MR (20 paikkaa) ja flaamilainen sosiaalinen edistysvaihtoehto SP.A (13 paikkaa).
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa flaaminationalistinen N-VA jatkoi suurimpana puolueena, parlamentin toiseksi suurin puolue oli ranskankielinen sosiaalidemokraattipuolue PS. Maahanmuuttovastainen ja Flanderin itsenäisyyttä ajava Vlaams Belang kasvoi Belgian parlamentissa kolmesta paikasta 18 paikkaan ja nousi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Äärioikeiston nousun ja puoluekentän sirpaleisuuden takia hallituksen muodostaminen vaikutti taas erittäin vaikealta.
Äänestäminen on Belgiassa pakollista, minkä johdosta äänestysprosentti on Belgiassa aina hyvin korkea, yli 90 prosenttia.
Asevoimat
Belgian asevoimissa on neljä osaa: maavoimat, ilmavoimat, merivoimat ja lääkintäjoukot. Belgia on Naton jäsen ja sen asevoimat on täysin integroitu Naton toimintaan. Ne perustuvat ammattisotilaisiin ja elävät tiukalla budjetilla parlamentaarisen kontrollin alaisina. Vuonna 2005 maa käytti 1,3 prosenttia bruttokansantuotteestaan puolustusmenoihin, mikä oli vähemmän kuin monet muut Nato-maat. Maan ilmavoimilla on 60 kappaletta F-16 Fighting Falcon -hävittäjiä.
Belgia on osallistunut Naton rauhanturvaoperaatioihin Afganistanissa ja Kosovossa.
Belgian aluejako
[[Kuva:Regions of Belgium.svg|300px|thumb|
]] Belgia jakautuu kolmeen alueeseen : Brysseliin, Flanderiin ja Valloniaan. Flanderi ja Vallonia jaetaan vielä kumpikin viiteen provinssiin eli maakuntaan, ja nämä edelleen 43 arrondissementtiin.
Talous
thumb|185px|Peltoa Belgiassa. Belgialla on erityisen avoin talous. Antwerpenin satama on Rotterdamin jälkeen Euroopan toiseksi suurin satama. Belgian tärkeimmät talouskumppanit ovat Saksa, Alankomaat, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Italia, Yhdysvallat ja Espanja. Merkittävimmät luonnonvarat ovat rakennusmateriaalit, piihiekka ja karbonaatit. Tärkeitä vientituotteita ovat kemikaalit, elintarvikkeet, koneet, timantit ja tekstiilit.
Maatalous
Maatalous Belgiassa on keskittynyt maan pohjoisosan viljavalle tasangolle. Maanviljelyllä on maan talouden kannalta vähäinen merkitys, vaikka valtion pinta-alasta puolet onkin viljelyskäytössä. Tärkeimpiä viljelykasveja ovat muun muassa perunat, vehnä, ohra sekä sokerijuurikas. Maanviljelyä suurempi merkitys taloudellisesti on karjankasvatuksella. Maan yleisimpiä kotieläimiä ovat naudat ja siat.
Maatalous työllistää kaksi prosenttia väestöstä ja tuottaa 0,7 prosenttia bruttokansantuotteesta (2010). Vuonna 2005 maasta 27,4 prosenttia oli viljelymaana, ja siitä 400 neliökilometriä keinokastelun piirissä.
Metsätalous
Maan harvaan asutulla ylänköalueella, jossa muun muassa Ardennien vuoristo sijaitsee, on metsätalous merkittävin teollisuudenala. Pyökki ja tammi ovat tuon alueen tärkeimmät puulajit.
thumb|185px|left|Ydinvoimala ja 1600-luvulla rakennettu [[tuulimylly Doelissa Beverenin kunnassa.]]
Teollisuus
Belgia on teollistunut maa, ja sen väestö on keskittynyt kaupunkeihin. Kivihiili on maan huomattavin luonnonvara, mutta sen tuotanto on kuitenkin jo kauan ollut laskussa ja Valloniassa (muun muassa Hainaut’ssa) sijaitsevat hiilikaivosalueet kamppailevat nykyään talousvaikeuksissa. Tämän vuoksi Belgia on riippuvainen ulkomailta tuoduista polttoaineista ja raaka-aineista. Maan kaikesta energiasta viidesosa ja sähkövoimasta melkein 70 prosenttia tuotetaan yhteensä kahdeksassa ydinvoimalassa. Suurin osa maan teollisuuskeskittymistä sijaitsee Flanderin alueella.
Antwerpenissa sijaitsee Euroopan suurimpia öljynjalostamoita. Lisäksi kaupungissa on muun muassa petrokemian- ja muoviteollisuutta sekä koneiden valmistusta. Belgian tekstiiliteollisuus taas on keskittynyt Bruggeen ja Gentiin. Muita tärkeitä teollisuudenaloja ovat lasinvalmistus, elintarviketeollisuus sekä teräs- ja rautateollisuus. Maassa on erinomaisen tiivis liikenneverkosto, joka käsittää satamia, kanavia, rautateitä ja moottoriteitä, yhdistäen teollisuuden naapureiden kanssa. Kanavista vilkkaimpia ovat Liègen ja Antwerpenin välinen Albertin kanava sekä Gentin–Bruggen- ja Brysselin–Charleroin-kanavat.
Maan eteläosassa tapahtuva, muun muassa lyijyn ja sinkin valmistus on kivihiilen tuotannon tavoin supistunut, joka on johtanut kannattamattomien tuotantolaitosten sulkemisiin. Näiden teollisuudenalojen lisäksi myös Flanderin perinteinen tekstiiliteollisuus on menettänyt markkinoitaan halvemmille maille.
Teollisuuden vaikutukset näkyvät luonnossa muun muassa Maasjoen, tärkeän juomaveden lähteen, likaantumisena. Tämä johtuu lannoitteiden käytöstä ja teollisuuden jätevesistä. Belgiassa ja sen naapurimaissa on myös teollisuuden aiheuttamia happamia sateita.
Liikenne
Belgiassa on 41 lentopaikkaa, joista kuudella on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautatietä on 3 233 kilometriä ja päällystettyä maantietä 120 514 kilometriä, josta 1 756 kilometriä moottoritietä. Suurimmat rahtisatamat ovat Antwerpen, Gent, Liege ja Zeebrugge. Belgian ja Britannian välillä on autolauttaliikennettä. Maan sisäisessä liikenteessä juna on tärkein kulkuneuvo, paitsi Ardenneilla turvaudutaan linja-autoihin. Paikallisliikennettä hoidetaan busseilla ja joissakin kaupungeissa raitiovaunuilla, Brysselissä ja Antwerpenissa on myös metro. Moottoritiet ovat kokonaan valaistuja ja pienikokoisen maan puolelta toiselle ajaa muutamassa tunnissa. Brysseliä kiertävät kehätiet ovat muodoltaan litistyneitä soikioita, koska ne kiertävät niitä vastustaneiden asukkaiden asuinalueet. Autoilijat pitävät kiinni etuajo-oikeudestaan, ja liikenneonnettomuuksien määrä onkin Euroopan suurimpia.
Väestö
thumb|250px|Antoing thumb|250px|Floreffe
Uskonto
Vuonna 2013 Belgiassa oli 10 444 268 asukasta. Valtauskonto on katolilaisuus, jonka seuraajia arvioidaan olevan 50 prosenttia väestöstä. Protestantteja on 2,5 prosenttia. Kristinuskon jälkeen eniten on islamilaisia (5 %), juutalaisia (0,4 %) ja buddhalaisia (0,3 %). Uskonnottomia väestöstä on 41 prosenttia, joista 9 % on ateisteja.
Kielet
[[Tiedosto:BelgieGemeenschappenkaart.svg|thumb|left|Belgian viralliset kieliyhteisöt:
Belgiassa on kolme virallista kieltä, hollanti, ranska ja saksa. Kullakin kielellä on hallinnollisesti itsenäisen kieliyhteisön asema. Kieliyhteisöt vastaavat muun muassa koulutuksesta ja kulttuurista. Kielistä hollanti ja ranska ovat selvästi tärkeimmät. Hollanninkielisillä alueilla elää 58 prosenttia väestöstä, ranskankielisillä 31 prosenttia, kaksikielisen Brysselin asukkaita on 10 prosenttia ja saksankielisiä noin 0,7 prosenttia asukkaista.
Suurimpia kaupunkeja
Kaupungin asukasluku vuonna 2010 suluissa.
Kirjallisuuden historia
Alankomaiden keskiaikainen kulttuuri kukoisti erityisesti nykyisessä Belgiassa, ja hollantilaiset alueet olivat siitä syrjässä. Kun Alankomaat itsenäistyi 1500-luvulla, taantui nykyisen Belgian alueen kirjallisuus pitkäksi aikaa. Ensimmäinen nimeltä tunnettu alueen kirjailija on Hedrik Van Veldeke, joka on kuollut ennen vuotta 1200. Huomattava on myös kirjailija Hadewijch, jota pidetään Euroopan ensimmäisenä kansankielisten (flaaminkielisten) uskonnollisten runojen tekijänä. Niistä tunnetuin on Beatrijs-runo. Muutoin hänen elämästään tiedetään varsin vähän. Flaamilaisen runouden varsinaisena perustajana pidetään Jacob van Maerlantia (n. 1225–n. 1300). Keskiajalla kukoisti myös näyttämötaide.
Alueella ei sittemmin ilmestynyt merkittävää kirjallisuutta ennen 1800-lukua. 1700-luvun ja 1800-luvun alun muistetuin ranskankielinen belgialainen kirjailija oli marsalkka Charles Joseph de Ligne. Belgian itsenäistyttyä vuonna 1830 alkoi kirjallisuuden, varsinkin runouden, uusi kukoistusaika. 1800-luvun runoilijoista tunnetuimpia ovat Hendrik Conscience ja Guido Gezelle. Symbolismi sai voimakkaasti jalansijaa seuraavan sukupolven, kuten Stijn Streuvelsin ja Herman Tierlinckin tuotannossa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alkoi ekspressionismin kausi, jonka tunnetuin nimi on Paul van Ostaijen.
Nykykirjallisuus
Sarjakuvat ovat Belgiassa suosittuja, ja maa on muun muassa Hergén (Tintti), Morrisin (Lucky Luke), Peyon (Smurffit) ja Boulen ja Billin (Vili & Bill) kotimaa. Komisario Maigret’n työtä käsittelevistä salapoliisiromaaneistaan tunnettu Georges Simenon on kotoisin Liègestä. Muita tunnettuja belgialaisia kirjailijoita ovat Hendrik Conscience, Suzanne Lilar ja Amélie Nothomb sekä runoilija Émile Verhaeren. Runoilija ja näytelmäkirjailija Maurice Maeterlinckille annettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1911.
Kuvataiteet ja tekstiilit
thumb|La vie d’Hercule, kuvakudos 1400-luvulta. Belgialaisen maalaustaiteen kulta-aika kesti 1300-luvulta 1600-luvulle. Flaamilaiset mestarit muodostivat Euroopan toisen taidekeskuksen Italian ohella. Jan van Eyck ja Rogier van der Weyden hakivat realistisia materiaaleja ja värejä. Pieter Brueghel vanhempi maalasi värikästä maalaiselämää. Peter Paul Rubens oli aikansa kuuluisin maalari, joka keskittyi ihmisten kuvaamiseen. 1800-luvulla taide oli alamaissa, mutta 1900-luvulla James Ensor ja René Magritte johtivat avant-gardea.
1600-luvulla Belgia oli johtava pitsintuottaja, ja Englannissa jopa säännösteltiin belgialaisen pitsin maahantuontia valuuttavarojen hallitsemiseksi. Pitsiä tuotetaan edelleen – vaikka se ei olisi muuten muodissa, sitä menee esimerkiksi ristiäismekkoihin. 1400-luvulta 1800-luvulle Belgiassa tuotettiin maailmankuuluja kuvakudoksia. Alan huippukaudella Flanderissa työskenteli 50 000 kutojaa.
Musiikki
Nykyinen Belgian seutu oli huomattava eurooppalaisen musiikin keskus 1400- ja 1500-luvulla, jolloin sitä nimitettiin alankomaalaiseksi koulukunnaksi. Se muodostui kahdesta osasta: flaamilaisesta koulukunnasta, jolla oli yhteyksiä Saksaan päin, ja vallonilaisesta koulukunnasta, joka liittyi ranskalaisuuteen. Varhaisiin säveltäjiin kuuluivat Josquin Desprez (1450–1521) ja Orlando di Lasso (k. 1594). Myöhempiä musiikin huippuja olivat oopperasäveltäjä André Ernest Modeste Grétry (1741–1813) ja säveltäjä César Franck (1822–1890). Belgialainen Adolphe Sax kehitti saksofonin vuonna 1846. Belgian 1900-luvun kuuluisimmat muusikot olivat elektronimusiikkisäveltäjä Henri Pousseur, laulaja-lauluntekijä Jacques Brel ja jazzmuusikko Toots Thielemans. Nyky-Belgiassa elää voimakkaasti myös afrikkalainen, erityisesti kongolainen musiikki.
Ruokakulttuuri
thumb|Belgialaista suklaata.
Belgialaista perusruokaa ovat perunat ja leipä. Useimpiin aterioihin kuuluu sian-, kanan- tai naudanlihaa, pohjoisosassa myös kalaruoat ovat suosittuja. Paistamiseen käytetään useammin voita kuin ruokaöljyä.
Vohvelit ja ranskanperunat ovat alkujaan lähtöisin Belgiasta. Waterzooi on Flanderin alueelta peräisin oleva yleensä kalapohjainen pata. Belgia on myös tunnettu suklaakonvehdeistaan ja vahvoista oluistaan. Belgiassa myydäänkin useita satoja paikallisia oluttyyppejä, joiden joukossa on myös erikoisuuksia, kuten luostariolutta panevat Trappist-panimot ja villihiivapohjainen lambic.
Maailmanperintö
Unescon Maailmanperintöluettelossa on Belgiasta kymmenen kohdetta.
Urheilu
thumb|Eddy Merckx, 1973. Belgiassa suosittuja lajeja ovat jalkapallo ja pyöräily. Belgiassa kansallissankarin asemaan on noussut viisinkertainen Ranskan ympäriajojen voittaja, pyöräilijä Eddy Merckx. Tom Boonen on menestyksekäs nykypyöräilijä.
Belgian jalkapallomaajoukkuetta, jota kutsutaan Punaisiksi paholaisiksi (Les Diables Rouges, Rode Duivels), voi pitää yhdistävänä tekijänä muuten hajanaisessa maassa. Paras saavutus on MM-kisoissa 2018, jolloin joukkue sijoittui kolmanneksi. Toukokuussa 2020 joukkue oli FIFA-rankingissa ykkösenä.
2000-luvulla maailman huipulla on ollut kaksi belgialaista naistennispelaajaa, Kim Clijsters ja Justine Henin.
Belgiassa on myös autourheiluratoja, joista tunnetuimmat ovat Formula 1 -rata Spa-Francorchamps ja Zolderin rata. Belgian Grand Prix on vuodesta 1925 alkaen järjestetty autokilpailu, joka on vuodesta 1950 ollut lähes joka vuosi osana Formula 1 -luokan maailmanmestaruussarjaa.
Belgia on isännöinyt kerran kesäolympialaisia, Antwerpenissa vuonna 1920. Maan menestyksekkäimmät urheilumuodot olympialaisissa, joihin maa on osallistunut vuodesta 1900, ovat olleet jousiammunta ja pyöräily. Eniten mitaleita on saanut jousiampuja Hubert Van Innis: kuusi kultaa ja neljä hopeaa.
Juuso-Matti Pajuranta
Juuso-Matti Pajuranta (s. 1. kesäkuuta 1994 Vammala) on suomalainen autourheilija. Kilpaileminen alkoi kartingin parissa vuonna 2000. Karting-vuosina kilpailuja oli Suomessa ja Euroopan radoilla. Vuonna 2009 Pajuranta ajoi itselleen KF3- luokassa SM-pronssia ja samana vuonna ajoi KF3- luokassa Euroopan mestaruus 10:nneksi. 2010 Pajuranta voitti KF1-luokassa SM-kultaa ja ajoi KF2-luokassa SM-hopeaa. Pajuranta ajoi 2011 itselleen toisen suomenmestaruuden luokassa KF2.
Vuonna 2012 hän kilpaili pelkästään ulkomailla, kiertäen Saksan- ja Euroopan mestaruussarjat sekä muutamia Italian kilpailuja entisen F1- kuljettaja Robert Kubican kartingtiimissä. Kaudella 2013 Pajuranta ajoi KF2 & KZ2 luokissa muutamia kilpailuja Italiassa.
2014 Juuso-Matti siirtyi kilpailemaan Fiat Abarth 500:lla, jossa hän kilpailee Euroopan- ja Italian mestaruussarjoissa. Pajuranta voitti heti ensimmäisenä vuotena molempien sarjojen mestaruudet. Vuonna 2015 hän siirtyi Fiat Abarth 695- luokkaan ja voitti Italian mestaruussarjan ja oli toinen Euroopan mestaruussarjassa.
Vuodesta 2010 lähtien hän on ollut mukana AKK Driver Academy valmennusryhmässä.
Aiheesta muualla
www.jmpajuranta.fi
Saint Kitts
Saint Kitts on saari Karibianmerellä. Se muodostaa osan Saint Kitts ja Nevisin saarivaltiota. Saari sijaitsee noin 2 100 kilometriä kaakkoon Floridan rannikolta. Saint Kittsin pinta-ala on noin 168 neliökilometriä ja asukasluku yli 45 000. Saaren puhutuin kieli on englanti ja noin 98 prosenttia saaren asukkaista on lukutaitoisia. Saint Kitts ja Nevisin pääkaupunki Basseterre sijaitsee Saint Kittsin saarella. pienoiskuva|vasen|Saint Kitts ja Nevisin kartta. Saint Kitts on saarista pohjoisempi.
Pikkukuhankeittäjä
Pikkukuhankeittäjä (Oriolus xanthonotus) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pikkukuhankeittäjää tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Filippiineillä ja Thaimaassa. Laji on edelleen laajalle levinnyt ja yleinen, mutta metsien tuhoutuminen sen levinneisyysalueella on nopeaa ja laajaa, joten laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Cale Makar
Cale Douglas Makar (s. 30. lokakuuta 1998 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Colorado Avalanche varasi Makarin koko NHL:n varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana kesällä 2017. Hän laukoo oikealta.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Makar on nopea hyökkäävä puolustaja, joka luistelee hyvin ja jolla on hyvät hyökkäyspään vaistot. Hän on käyttökelpoinen ylivoimalla, liikuttaa kiekkoa nopeasti ja syöttää hyvin. Makar ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen ja hänen tulisi lisätä voimaa sekä kehittää kiekotonta pelaamistaan.
Makaria on verrattu pelityyliltään usein Erik Karlssoniin.
Seuraura
250px|thumb|right|[[Colorado Avalanche varaamassa Makarin neljäntenä pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017.]] Makar aloitti jääkiekkoilun Albertan Crowchildissa. Hän siirtyi juniorina sittemmin NWCAA Bruinsin paitaan, jossa Makar voitti kauden 2011–2012 päätteeksi ikäluokassaan Hockey Calgaryn mestaruuden. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Calgary Flamesin Bantam-joukkueeseen. Medicine Hat Tigers varasi Makarin 164. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta Makar voisi tulevaisuudessa pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Kaudella 2014–2015 hän aloitti Brooks Banditsin joukkueessa AJHL-junioriliigassa. Makar eteni joukkueen kanssa aina liigan finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Spruce Grove Saints. Hän pelasi suurimman osan runkosarjastaan kuitenkin AMHL:n Calgary Flames Midgetissa ja Makar valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2015–2016 Makar oli Brooks Banditsin AJHL-joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 10+45=55, joilla hän jakoi liigan puolustajien syöttöpörssin voiton Bonnyville Pontiacsin Brinson Pasichnukin kanssa ja sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi hänen jälkeensä. Makar voitti myös AJHL:n pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 3+11=14. Hän voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden. Makar valittiin sekä AJHL:n että koko CJHL:n vuoden tulokkaaksi. Hänet valittiin AJHL:n eteläisen divisioonan tähdistökentälliseen sekä tulokkaiden tähdistökentälliseen. Makar voitti myös Royal Bank Cup -turnauksen pistepörssin tehoilla 4+3=7 sekä valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi (Roland Mercier Trophy) ja parhaaksi puolustajaksi.
Fargo Force varasi Makarin 173. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2016. Hän jatkoi kaudella 2016–2017 kuitenkin pelejään AJHL:ssä. Makar oli tehoilla 24+51=75 Banditsin kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti koko liigan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin sekä sijoittui pistepörssissä kuudenneksi. Makar voitti myös AJHL:n pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Dennis Cesanan kanssa tehoilla 5+11=16. Hän voitti kauden päätteeksi liigan mestaruuden ja palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Makar valittiin myös AJHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi puolustajaksi. Hän voitti myös Royal Bank Cupin hopeaa, valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi (Roland Mercier Trophy), parhaaksi puolustajaksi sekä koko CJHL:n vuoden pelaajaksi.
Makaria pidettiin Miro Heiskasen ohella parhaana puolustajana NHL:n varaustilaisuuteen 2017. Muun muassa NHL:n verkkosivujen 12 kykyjenetsijälle tekemän kyselyn mukaan Makar oli Heiskasta parempi äänin 7–5. Itse varaustilaisuudessa Heiskanen kuitenkin varattiin ennen Makaria koko varaustilaisuuden kolmantena pelaajana. Colorado Avalanche varasi Makarin heti perään neljäntenä pelaajana. Hänestä tuli kaikkien aikojen pienimmällä numerolla AJHL-liigasta NHL:ään varattu pelaaja Joe Colbornen (16. varaus vuonna 2008) jälkeen.
Kaudeksi 2017–2018 Makar siirtyi Massachusettsin yliopistojoukkueeseen Amherstissa. Hän oli viidellä osumallaan joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja. Makar teki Freshman -vuotenaan kaikkiaan 21 tehopistettä. Hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin kolmanteen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 2018–2019 Makar nousi Amherstin kapteeniksi.
Heinäkuussa 2021 Makar teki Colorado Avalanchen kanssa kuusivuotisen ja 54 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Kauden 2021–2022 päätteeksi hänestä tuli Stanley Cup-voittaja, kun Avalanche kaatoi finaalisarjassa Tampa Bay Lightningin otteluvoitoin 4–2. Lisäksi Makar palkittiin Conn Smythe Trophylla pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana, hänen tehtyään pudotuspeleissä yhteensä 29 tehopistettä. Hänestä tuli myös Bobby Orrin ja Nicklas Lidströmin lisäksi NHL:n historian kolmas puolustaja, joka on voittanut Conn Smythe Trophyn ja Norris Trophyn saman kauden aikana.
Maajoukkueura
Makar pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Makar jakoi tehoilla 3+5=8 koko turnauksen puolustajien pistepörssin voiton Tšekin Libor Hájekin kanssa ja puolustajien maalipörssin voiton Slovakian Martin Bodákin kanssa. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi Makarin Kanadan turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Sveitsiä vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Makar edusti myös Canada Westin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2015 ja 2016, joista ensimmäinen turnaus päättyi kultaan. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuoden 2016 turnauksessa Makar toimi joukkueensa kapteenina. Hän voitti tehoilla 4+4=8 turnauksen puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin sekä jakoi Canada Westin sisäisen maalipörssin voiton Carter Turnbullin kanssa. Makar valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Makar sai myös vain 19-vuotiaana kutsun Kanadan joukkueeseen Pyeongchangin olympiakisoihin 2018, mutta hän kuitenkin yllättäen kieltäytyi kutsusta.
Muuta
Makarin pikkuveli Taylor pelaa hyökkääjänä Brooks Banditsin AJHL-joukkueessa. Heidän serkkunsa Mark Logan pelasi Calen kanssa Banditsissa kaudella 2014–2015 ja hän pelaa nykyään hyökkääjänä RIT:n yliopistojoukkueessa. Veljesten toinen serkku, jo edesmennyt Tom Lysiak pelasi omalla urallaan hyökkääjänä lähes tuhat NHL-ottelua.
Cale Makarin isän vanhemmat ovat lähtöisin Ukrainasta, josta he muuttivat Albertan Calgaryyn.
Makar on ensimmäinen ja ainoa NHL-puolustaja, joka rikkoi 200 pisteen rajan alle 200 ottelussa. Näin ollen hän on tehnyt 200 pistettä puolustajana pienimmällä NHL-ottelumäärällä. Hän teki 200. pisteen 195. ottelussaan marraskuussa 2022. Lähimmäksi saavutusta on päässyt venäläinen Sergei Zubov.
Entangled in Chaos
Entangled In Chaos on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Morbid Angelin ensimmäinen live-albumi. Se nauhoitettiin heidän vuoden 1996 Euroopan-kiertueellaan ja samana vuonna. Se oli myös viimeinen levy David Vincentin kanssa, jonka paikkasi sittemmin Steve Tucker.
Näsinneula
Suunnittelu
pienoiskuva|vasen|upright=0.5|Näsinneula vuonna 1971 ilmestyneessä postimerkissä. Ajatus näköalatornista alueelle on peräisin Tampereen silloiselta kaupunginjohtaja Erkki Lindforsilta, joka sai vieraillessaan Puijon tornissa idean rakennuttaa Tampereelle vastaava torni. Alun perin suunnitelmissa oli vaihtoehtona Pyynikin näkötornin korottaminen. Särkänniemen lisäksi mahdollisia sijainteja tornille oli kaavailtu Ratinasta ja Pispalasta. Torni kantoi suunnitelmissa alkujaan Särkänneula-nimeä. Näsinneulan nimen keksi kunnallisneuvos Lauri Santamäki; nimen perustana olivat viereinen Näsijärvi ja Seattlen Space Needle -torni. Tornin korkeus määritettiin helikopterista käsin. Helikopterilla lennettiin ja kokeiltiin eri korkeuksia. 110 metrin korkeuteen päätettiin rakentaa ravintola, jonka päälle päätettiin rakentaa vielä baari omaan kerrokseensa.
Rakennus
pienoiskuva|vasen|Näsinneula kaupunkikuvassa. Torni rakennettiin vuosina 1970–1971, ja sen on suunnitellut Pekka Ilveskoski. Urakoitsijaksi valittiin Tampereen Haka. Unkarista tilatut rakennusmiehet rakensivat tornin rungon teräsbetonista 33 vuorokaudessa liukuvaluna, joka aloitettiin 8. kesäkuuta 1970. Betoni toimitettiin paikalle Soraseulan betoniautoilla. Tornin neula koostuu teräksisestä mastosta, jonka huipulla on vielä lasikuituinen masto.
Näsinneula valittiin vuonna 1970 Vuoden betonirakenteeksi. Valinnan teki Suomen Betoniteollisuuden Keskusjärjestö.
Tornin perusta on noin 15 metriä Näsijärveä korkeammalla. Yhden metrin matkalla torni kapenee 2 senttimetriä. Liukuvalun aloituspisteessä tornin halkaisija on 10,525 metriä ja ulkoseinän paksuus 60 senttimetriä. Hissien pysähtymistasanteella, 120 metrin korkeudessa, on varsinainen näköalatasanne ja kahvila. 10 metriä alempana 110 metrissä on ulkoilmatasanne.
Näsinneula voi kovassa tuulessa kallistua jopa 15 senttimetriä.
Hissit
Nousu tornin huipulle tapahtuu yleisömäärän mukaan yhdellä tai kahdella 15 hengen pikahissillä. Hissit nousevat huipulle 32 sekunnissa, ja niiden ajonopeus on 6 m/s. Hissit valmisti Valmet yhteistyössä sveitsiläisen Schweizerische Wagons- und Aufzügefabrik AG Schlieren-Zürich -yhtiön kanssa Valmetin lentokonetehtaalla Tampereella. Hissit modernisoi Otis-hissiyhtiö vuonna 1997. Ne ovat Suomen toiseksi nopeimmat julkisessa käytössä olevat henkilöhissit. Tornissa on myös kolmas, henkilökunnalle tarkoitettu hissi, joka nousee 124 metrin korkeuteen. Sähköhäiriön sattuessa käynnistyy oma dieselkäyttöinen varavoima-asema. Hätätilanteessa tornin ulkoilmatasanteelta poistutaan porrashuoneen 700 porrasta pitkin. Elokuussa 2019 Kone aloitti pikahissien uudistamisen. Hisseissä tullaan käyttämään uutta UltraRope-nostoteknologiaa, joka parantaa hissien suorituskykyä ja energiatehokkuutta. Näsinneulan hissit on muutettu myös elämyshisseiksi, jossa on valoja ja musiikkia.
Ravintola Näsinneula
Näsinneulan näkötornin ylemmässä kerroksessa 124 metrin korkeudessa sijaitsee Ravintola Näsinneula, jonka ruokailutila ikkunoineen kierähtää tornin ympäri kerran 45 minuutissa. Näsinneulassa toimi aikanaan myös rullaluisteludisko.
Digitan radioasema
Näsinneulassa sijaitsee myös Digitan radiolähetin, josta lähetettiin vuonna 2020 seuraavia radiokanavia:
Lähde:
Säämerkkivalot
pienoiskuva|upright=0.5|Näsinneulan [[siluetti]] Tornin huipulla on vuonna 1971 valmistunut säämajakka. Henkilökunta säätää valoja, joiden tila määritellään Ilmatieteen laitoksen sääennusteiden mukaisesti. Valot kertovat kaupunkilaisille tulevasta säästä seuraavasti:
Lähde:
Porrasjuoksu
Näsinneulan porrasjuoksussa juostaan 651 porrasta ja 120 metriä ylöspäin. Kilpailun ennätys on vuodelta 1989, jolloin palomies Jari Koistinen juoksi ylös 3 minuutin 4 sekunnin ajalla.
Nykyään portaita käytetään vain hätätilanteissa, jolloin hissi on mennyt rikki tai on tulipalo.
Tor Jonsson
Tor Jonsson (1916 Lom, Gudbrandsdalen, Norja – 1951 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija ja toimittaja.
Jonssonin kieli on konstailematonta. Hän asettui lapsuudenkokemustensa vuoksi vastarintaan talonpoikaisia arvoja vastaan. Hänen tuotantonsa antaa todisteen niistä mielialoista, jotka veivät hänet kuolemaan.
Projekti RST 22 -luokan jokitankkialukset
Projekti RST 22 Novaja Armada -luokan jokitankkialukset ovat Venäjän öljynkuljetuksia varten rakennettuja aluksia. Ne ovat osa RS "Eko Projekt" (РС «ЭКО Проект») -luokkaan kuuluvia aluksia, joiden ympäristöystävällisyyteen on kiinnitetty erityistä huomiota.
Samsung
Samsung Group on eteläkorealainen, maailmanlaajuisesti toimiva konglomeraatti, joka on perustettu vuonna 1938.
Samsungin tytäryhtiö Samsung Electronics on lukuisissa elektroniikan tuotteissa ja tuoteryhmissä maailman suurin valmistaja. Samsungin muita toimialoja ovat laivanrakennus (Samsung Heavy Industries) sekä rakennustuotanto, koneteollisuus, kansainvälinen kauppa ja sijoitustoiminta (Samsung C&T Corporation). Laivanrakennusteollisuudessa Samsung on maailman toiseksi suurin yritys korealaisen Hyundai Heavy Industriesin jälkeen. Kotimaassaan Samsung toimii myös kemian teollisuudessa, viihdeteollisuudessa, rahoitusalalla ja vähittäiskaupassa.
Samsung on myös valmistanut kaivinkoneita, joihin liittyvästä liiketoiminnasta vastaavan Samsung Heavy Equipmentin Volvo hankki vuonna 1998. Samsungin omistusosuus kaupan yhteydessä muodostetusta uudesta yrityksestä jäi noin kymmeneen prosenttiin.
Lapsityövoiman käyttö
Amnesty seurasi vuonna 2016 julkaistussa raportissaan lapsityötä Kongon demokraattisessa tasavallassa käyttäneiden epävirallisten kaivosten koboltti malmin tuotantoketjua, joka johti suuryrityksiin, muun muassa Samsungiin. Samsungin mukaan on mahdotonta sanoa, onko Samsungille välitetty koboltti peräisin Kongon Katangan kaivoksilta. Amnesty vastasi, että koska se pystyi jäljittämään koboltin, onnistuu jäljittäminen yrityksiltäkin.
Särkijärvi (Laukaa, Rajajärvi)
Särkijärvi on Keski-Suomessa Laukaassa Rajajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,1 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,8 metriä mpy.
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita on yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat Ardennien taistelun aikoihin. Elokuva julkaistiin vuonna 2003. Sen ohjasi Ryan Little, ja sen on käsikirjoittanut Matt Whitaker, Geoffrey Panosin tarinan pohjalta.
Elokuvan päärooleja näyttelevät Corbin Allred, Alexander Polinsky, Kirby Heyborne, Larry Bagby ja Peter Asle Holden. Tarinan päähenkilöinä on neljä amerikkalaista sotilasta, jotka selviytyvät Malmedyn verilöylystä.
Sintola
°N, °W Sintola on kylä Karjalankannaksella Vuoksen itärannalla.
Historia
Alkujaan Sintola on ollut kantatalo, josta se aikojen kuluessa kasvoi kyläksi. Koko 1600-luvun Ruotsin vallan ajan se toimi verovapaana ratsutilana, jonka kantatalo säilyi itsenäisenä ja kuului Jääsken pitäjään.
Sintola joutui Venäjän vallan alaisuuteen 1710, mutta sitä ei alistettu lahjoitus­maa-alueeksi. Vuonna 1721 solmitussa Uudenkaupungin rauhassa Jääski jaettiin rajanvedossa kahtia ja tässä yhteydssä eteläpuolella sijainnut Sintola joutui Venäjän keisarikunnan alaisuuteen ja oli samasta vuodesta alkaen osana Antreaa. 1. tammikuuta 1919 lähtien kylä kuului Vuoksenrannan kuntaan.
Talvisodassa ja Jatkosodan hyökkäysvaiheessa kylä säilyi lähes kokonaan ehjänä, ainoastaan eräässä riihessä ollut ammusvarasto oli räjähtänyt, harjua palanut ja siinä yhteydessä osuuskauppa tuhoutunut. Asukkaat palasivat Asemasodan aikana ehjiin asuinrakennuksiin. Myöhemmin sodan jälkeen venäläiset purkivat kylän kaikki rakennukset ja siirsivät ne muualle.
Sintolan harjulla toimi 11.7.1944 lähtien 2. divisioonan KTR 15 :n viides tulenjohtopaikka "Onni".
Kylästä on löydetty kivikautinen asuinpaikka (noin 3900–3400 eaa.). Sakari Pälsi suoritti paikalla esihistoriallisia kaivauksia vielä elokuussa 1944, tykistö- ja ilmahyökkäyksien välissä.
Jatkosodan päätyttyä 19. syyskuuta 1944 klo 12.00 voimaan astuneeseen Moskovan välirauhansopimukseen, Suomi luovutti kylän Neuvostoliitolle ja sen kohtaloksi koitui NL miehitys.
Nykytilanne
Nykyään kylä on asumaton ja sinne johtaa heikkokuntoinen tie, jota on mahdoton ajaa henkilöautolla. Kylässä on jäljellä vanhoja rakennusten kivijalkoja. Sintola on nykyään sankkaa ja lähes koskematonta metsää. Neuvostoliitto/Venäjä ei ole tiettävästi nimennyt kylää.
Aiheesta muualla
Postileima
Esko Laine
Esko Laine (s. 1961) on suomalainen kontrabasisti, joka soittaa Berliinin filharmonikoissa ja toimii opettajana filharmonian omassa orkesterikoulussa sekä Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulussa Berliinissä. Vuonna 1986 hän oli ensimmäinen suomalainen Berliinin filharmonikoihin valittu soittaja ja on toiminut orkesterin soolobasistina 1999–2001.
Laine aloitti musiikkiopintonsa kotikaupungissaan Hyvinkäällä Jussi Javaksen johdolla ja valittiin jo 18-vuotiaana Kansallisoopperan orkesteriin. Hän jatkoi opintoja muun muassa Günter Klausin johdolla Frankfurtissa ja Franco Petracchin johdolla Genevessä.
Laine on opettanut kontrabassonsoittoa myös mestarikursseilla Suomessa, Ruotsissa, Italiassa, Saksassa ja Sveitsissä sekä Junge Deutsche Philharmonie- ja Gustav Mahler -nuoriso-orkestereissa ja Herbert von Karajan -akatemiassa.
Aristotelian Society
Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy (yleisesti Aristotelian Society) on brittiläinen filosofinen yhdistys. Yhdistys ei keskity pelkästään Aristoteleen ajatteluun tai aristotelismiin, vaan se on omistautunut kaikenlaiselle systemaattiselle tutkimukselle filosofian alalla, erityisesti suhteessa filosofian historialliseen kehitykseen.
Aristotelian Society perustettiin 19. huhtikuuta 1880. Monet merkittävät filosofit ovat toimineet yhdistyksen puheenjohtajana. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Shadworth Hodgson, joka toimi tehtävässä neljätoista vuotta, kunnes ehdotti Bernard Bosanquetia seuraajakseen. Nykyisin puheenjohtajien kaudet kestävät vuoden.
Yhdistyksen tiedejulkaisu on Proceedings of the Aristotelian Society, jota on julkaistu vuodesta 1888, aluksi nimellä Proceedings of the Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy. Yhdistys järjestää konferenssin vuosittain aina heinäkuussa yhdessä Mind -tiedejulkaisua julkaisevan The Mind Associationin kanssa. Konferenssissa esitetyt artikkelit julkaistaan aina kesäkuisin ennen seuraavan vuoden kokousta nimellä The Proceedings of the Aristotelian Society, Supplementary Volume.
Nukleofiilinen aromaattinen substituutio
Mekanismit ja reagenssit
Nukleofiilisellä aromaattisella substituutiolla on lähtöaineesta ja käytettävistä reagensseista riippuen kuusi eri mekanismia. Näitä ovat additio-eliminaatiomekanismi eli SNAr-mekanismi, SN1-mekanismi, bentsyynimekanismi eli eliminaatio-additiomekanismi, siirtymämetallien katalysoimat nukleofiiliset aromaattiset substituutiot, radikaalimekanismi ja mekanismi, jossa lähtevänä ryhmänä on vety. Näistä tyypillisimmät mekanismit ovat additio-eliminaatiomekanismi ja SN1-reaktio.