cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naantalin luostari
Arkeologiset tutkimukset
Luostarin konventtirakennusten pohjia on kirkon pohjois- ja länsipuolella olevassa puistossa pintamaan alla. Reinhold Hausen dokumentoi niitä 1872 ja 1879 tekemissään kaivauksissa, jotka olivat yhdet Suomen varhaisimmista arkeologisista tutkimuskaivauksista. Kaivauksia tehtiin jälleen vuonna 2005, jolloin löydettiin muurattu rakennuksen pohja sekä hopearahoja ja muita esineitä.
Sinfonia nro 100 (Haydn)
Joseph Haydnin sinfonia nro 100 G-duuri, lisänimeltään Sotilassinfonia, on vuonna 1794 valmistunut orkesterisävellys. Sinfonia kuuluu hänen kahteentoista Lontoon-sinfoniaansa, jotka hän sävelsi Lontoon-matkojensa yhteydessä vuosina 1791–1795.
Lisänimi Sotilassinfonia tulee Haydnin käyttämistä lyömäsoittimista, jotka viittaavat turkkilaiseen sotilasmusiikkiin. Niitä käytetään toisessa osassa ja viimeisen osan lopussa. Toisen osan loppupuolella oleva trumpettifanfaari saattaa olla toinen syy lisänimelle.
Teoksen osat
Teoksen neljä osaa noudattavat klassisen sinfonian järjestystä (nopea osa, hidas osa, menuetti, nopea osa), mutta hitaan osan tilalla on reipas Allegretto:
Vahva emäs
Vahva emäs on aine, jonka voi tasapainotilassa olettaa neutraloivan hapon täysin. Täsmällinen määritelmä on vahvaa happoa monimutkaisempi ja riippuu siitä, mitä teoriaa käytetään:
Superemäkselle ei ole varsinaista tarkkaa määritelmää, toisin kuin superhapolle. Usea laboratoriomittakaavan orgaanisessa synteesissä käytetty emäs on niin vahva, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska amfoteerisena aineena vesi alkaa käyttäytyä happona. Moni yleisesti synteesissä käytetty vahva emäs yleensä reagoi veden kanssa niin, ettei kumpaakaan jää jäljelle. Esimerkiksi alkoksidit, kuten natriumbutoksidi NaOBu ovat näin vahvoja emäksiä: Tuloksena on natriumhydroksidia ja butanolia.
Voimakkaasti hydridillä pelkistävät aineet alkavat toimia emäksinä "vetisten" aineiden kanssa. Esimerkiksi metallihydridit ja metallihydridi-ionit ovat niin emäksisiä, että kaikki liuoksessa olevat vähänkin vetyioneja (H+) päästävät eli happamat aineet, kuten vesi tai enolaatteja muodostavat aineet, neutraloituvat, ja syntyy vetykaasua. Hydridejä käytetäänkin vahvoina emäksinä esimerkiksi enolaattien muodostamiseksi:
300px Kuva:Formation of Enolate.PNG
Vain hyvin vahva emäs, kuten hydridi, pystyy kokonaan neutraloimaan enolista irtoavan vetyionin.
Kinopalatsi (Turku)
Kinopalatsi on Turun keskustassa sijaitseva elokuvateatteri, joka kuuluu Finnkino-elokuvateatteriketjuun. Se on Turun suurin elokuvateatteri. Saleja on yhteensä yhdeksän, ja Kinopalatsi onkin kaupungin ainoa jäljellä oleva elokuvateatteri, jossa on enemmän kuin yksi sali.
Samassa rakennuksessa on ollut elokuvateatteritoimintaa 1920-luvulta saakka. Pohjoismainen elokuvakonserni Sandrew Metronome avasi nykyisen Kinopalatsin vuonna 2001. Omistaja vaihtui vuonna 2006, kun Finnkino osti Sandrew Metronomen Suomen elokuvateatterit.
Historia
Kinopalatsin suunnitteli Arkkitehtitoimisto Schauman, ja se rakennettiin vanhojen Formia- ja Casino-elokuvateatterien tiloihin. Samoissa tiloissa on esitetty elokuvia jo 1920-luvulta asti, sillä sittemmin Formiaksi vaihtunut elokuvateatteri oli alun perin Kinola, jossa esitettiin Suomen ensimmäinen äänielokuva vuonna 1929.
Maaliskuussa 2001 avatun Kinopalatsin omisti aluksi Sandrew Metronome, joka päätti nimetä sen samoin kuin muutamaa vuotta aiemmin perustetun Helsingin Kinopalatsin. Finnkino osti Turun Kinopalatsin vuonna 2006.
Kirjallisuutta
60.45306°N, 22.26667°W
Sanakirjatiedosto
Sanakirjatiedostoa käytetään käänteistiedoston hakemistona. Sanakirjatiedostoon kootaan käänteistiedoston hakuavaimet sekä avainten yhteydessä olevien tietueiden lukumäärä. Sanakirjatiedoston hakuavaimeen liitetään yleensä suora osoite hakuavaimen tietoihin käänteistiedostossa.
Sanakirjatiedosto on nopea käsitellä, sillä se on pienempi kuin käänteistiedosto. Käänteistiedoston tyypistä riippuen voidaan luoda kenttäkohtaisia sanakirjatiedostoja tai sekasanakirjatiedostoja.
Nuuk
Nuuk (, Nuukin murretta Nook/Нooк) on Grönlannin pääkaupunki, sekä sen suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Grönlannin länsirannikolla Godthåbsfjordenin lahden suulla, noin 240 kilometriä napapiiriltä etelään. Vuonna 2013 Nuukin asukasluku oli 16 583.
Nuukissa järjestetään vuosittain lumiveistosfestivaali maaliskuussa ja maraton elokuussa. Grönlannin kulttuurikeskus, Katuaq, sijaitsee Nuukissa. Nuuk on Huddingen ystävyyskaupunki.
Historia
Kaupungin perusti vuonna 1728 norjalainen luterilainen lähetyssaarnaaja Hans Egede. Egede oli kuullut paljon tarinoita valtameren takana sijaitsevasta vihreästä maasta, joka olisi skandinaavien asuttama. Hän halusi lähteä etsimään tuota maata ja levittää sinne luterilaista kristinuskoa, joskaan koko skandinaaviasutuksesta ei ollut kuultu mitään yli kolmeen sataan vuoteen. Egede oli kuitenkin vakuuttunut, että maassa asuvat skandinaavit olivat pysyneet katolisina tai jopa menettäneet kristillisen uskonsa ja pyysi Tanskan kuninkaalta Fredrik IV:ltä lupaa lähteä matkaan. Egeden saavuttua Grönlantiin 1721, ei skandinaaviasutuksesta ollut enää mitään jäljellä, mutta sen sijaan hän tapasi inuitteja, perusti luterilaisen lähetysaseman Godthåb-vuonon rannalle ja ryhtyi levittämään kristinuskoa heidän keskuuteensa.
Kulkuyhteydet
Nuukiin matkustaminen on käytännössä mahdollista ainoastaan lentokoneella tai helikopterilla, poikkeustapauksissa laivalla. Suurin osa Grönlantiin lennettävistä kansainvälisistä yhteyksistä lennetään Kangerlussuaqin lentoasemalle, jossa on maan ainoa riittävän suuri kiitotie isoille lentokoneille. Air Greenland lentää päivittäin vuoroja Kangerlussuaqin ja Nuukin lentoaseman välillä. Jatkoyhteyden kesto on noin tunti. Air Greenland lentää Nuukiin myös muualta Grönlannista, joskaan vuoroja maan muilla sisäisillä reiteillä ei välttämättä lennetä päivittäin. Nuukin ja Grönlannin muiden asutuskeskusten välillä ei ole tieyhteyksiä eikä rautateitä. Kaupungin sisällä kulkemiseen voi käyttää busseja tai takseja, vaikka kaupungin suhteellisen pienestä koosta johtuen kulkeminen on helppoa myös kävellen.
Katso myös
pienoiskuva|Osana Grönlannin yliopistoa kuuluva Ilimmarfikin kampus Nuukissa.
Ussurinpihta
Ussurinpihta (Abies holophylla) on pihtalaji, jota tavataan Pohjois-Koreassa, Venäjällä Primorjen aluepiirissä sekä Kiinassa Heilongjiangin, Jilinin ja Liaoningin maakunnissa. Se on suuri ainavihanta paljassiemeninen puu, jonka runko on noin 30 metriä korkea, ja joka on halkaisijaltaan noin metrin. Suurimmillaan se voi kasvaa 50 metriä korkeaksi.
Ussurinpihdan rungon pinta on jo nuorena uurteinen ja karhea. Lehdet ovat 2–4 cm pitkiä litteitä neulasia, joissa on hieman otamainen kärki. Neulaset ovat yläpuoliltaan kirkkaanvihreitä ja alapinnoilla niissä on kaksi vaaleansinivihreää ilmarakojuovaa. Ussurinpihdan kävyt ovat perällisiä, pitkän lieriömäisiä ja tylppäkärkisiä.
Ussurinpihtaa käytetään joskus, tosin ei usein koristekasvina.
Erämaan armoilla
Erämaan armoilla (videojulkaisuna Tunturikesä, Vildmarkssommar) on ruotsalais-brittiläinen luontoaiheinen perhe-elokuva vuodelta 1957. Sen ovat ohjanneet Bertil Haglund ja Lars Werner.
Juoni
Tapahtumat sijoittuvat toisen maailmansodan jälkeisiin vuosiin. Suomalainen teinipoika Matti on sodan aikana joutunut jäämään Englantiin yhdessä merimiesisänsä kanssa, joka on saanut surmansa ilmapommituksessa. Sodan jälkeen Matti matkustaa jäniksenä kutterilla Englannista Norjan Lofooteille ja aloittaa yksinäisen vaelluksensa tuntureiden yli kohti Suomea ja Pikkuniemi-nimistä maatilaa, josta hän on kotoisin. Vaelluksellaan Matti kohtaa omanikäisiään nuoria ja muita ihmisiä, jotka auttavat häntä eteenpäin. Matkan aikana kertojanääni kommentoi Matin näkemiä eläimiä ja muita pohjoisen luonnon elämyksiä.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin toukokuusta marraskuuhun 1956, kuvauspaikkoina Norjan Vesterålen, Ruotsin Jokimukka, Åre ja Tarfaladalen sekä Tornionjokilaakso ja Suomen Lappi Rovaniemen pohjoispuolella.
Lars V. Werner ohjasi elokuvan näytelmälliset kohtaukset, kun taas Bertil Haglund vastasi luontokuvauksista. Werner oli tehnyt tilauselokuvia Nordisk Tonefilm -yhtiölle, Haglund oli taas tunnettu dokumentaristi Norstedts-kustantamon opetusfilmiosastolla. Englantilainen osatuottaja Countryman Films oli vuonna 1953 tehnyt menestysdokumentin Everestin valloitus (ohj. Thomas Stobart) ja vastasi Erämaan armoilla -elokuvan jälkituotannosta leikkauksineen ja äänitöineen.
Vastaanotto
Erämaan armoilla ei juurikaan menestynyt Ruotsin tai Britannian teattereissa, mutta sitä esitettiin myös ainakin Suomessa, Itä- ja Länsi-Saksassa sekä Espanjassa. Ensi-illan aikaisissa ruotsalaisarvioissa elokuvan näytelmällistä osuutta pidettiin kömpelönä ja naiivina, mutta luontokohtausten kuvausta ylistettiin.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Benoît Pedretti
Benoît Pedretti (s. 12. marraskuuta 1980, Audincourt) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa nykyisin AC Ajaccion riveissä Ranskan liigassa.
Pedrettin ura oli kovassa nousukiidossa kesällä 2005 maajoukkueen vakiomiehen siirtyessä mestarijoukkue Olympique Lyonnais'n riveihin. Mies ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan asemiaan, ja syksyllä 2005 hän pelasi myös toistaiseksi viimeisen maaottelunsa. Pedretti jätti Lyonin jo kauden 2005/06 jälkeen siirtyen AJ Auxerreen, jota hän edusti viiden kauden ajan. Auxerressa Pedretti kohosi jälleen liigan tärkeiden keskikenttäpelaajien joukkoon. Kesällä 2011 Pedretti siirtyi Lilleen kolmivuotisella sopimuksella. Kokenut Pedretti oli LOSCin avauskokoonpanon pelaaja kahden kauden ajan. Valmentaja Rudi Garcian jätettyä seuran kesällä 2013 Pedretti siirtyi AC Ajaccioon.
Kvantti-informaatio
Kvantti-informaatio on informaatiota, joka sisältyy kvanttifysikaalisen järjestelmän tai laitteen tilaan. Kvantti-informaation tavanomainen yksikkö on kubitti, ja samaa nimeä voidaan käyttää myös kaksitilaisesta kvanttioliosta kvanttitietokoneen osana.
Kvantti-informaatiota käsitellään kvanttitietokoneella ja tallennetaan kubiteista muodostuvaan kvanttimuistiin.
Kvantti-informaatiota ei yleensä voi kopioida tai lukea muuttamatta samalla sen tilaa.
Kvantti-information käsittely mahdollistaa toimintoja, jotka eivät ole mahdollisia klassisissa järjestelmissä. Esimerkkinä on ehdottoman turvallinen tiedon välitys ja salaus.
Kvantti-informaatiota ja sen muutoksia voidaan mitata Shannonin entropian kanssa analogisella kvanttientropialla:
missä ρ on kvanttijärjestelmän tiheysmatriisi.
Matías Delgado
thumb Matías Emilio Delgado (s. 15. joulukuuta 1982 Rosario) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän pelasi kotimaasta lähdettyään Sveitsissä, Turkissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Delgadon pelipaikka oli keskikenttäpelaaja. Hänellä on myös Italian passi. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2017.
182 senttimetriä pitkä Delgado edusti kotimaassaan River Platen juniorijoukkuetta ja Chacarita Juniorsia. Hän siirtyi sveitsiläisseura Baseliin elokuussa 2003. Kausina 2006–2010 hän edusti turkkilaisseura Beşiktaşia ja kausina 2010–2013 Arabiemiraattien Al Jaziraa, kunnes hän uransa loppuvuosiksi palasi Baseliin. Hän voitti Sveitsin-mestaruuden kuusi kertaa ja Turkin-mestaruuden kerran.
Delgado on toisen tunnetun argentiinalaisjalkapalloilijan, Julio Hernán Rossin serkku.
Ville Sirén
Ville Jussi Sirén (s. 11. helmikuuta 1964 Tampere) on suomalainen kykyjenetsijä ja uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän voitti pelaajaurallaan yhden Suomen mestaruuden, hopean ja kaksi pronssia, yhden Sveitsin mestaruuden ja Ruotsin mestaruushopeaa sekä Kanada-cupin pronssin.
Ville Sirén aateloitiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numero 173 vuonna 2006.
Seurajoukkueet
Sirén aloitti uransa SM-liigassa Tampereen Ilveksessä, jossa hän pelasi kaudet 1982–1985. Hartford Whalers varasi hänet NHL:ään vuoden 1983 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 23. Sirén siirtyi Pohjois-Amerikkaan syksyllä 1985 ja pelasi neljä kautta Pittsburgh Penguinsissa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaudet 1988–1990 Minnesota North Starsissa, kunnes palasi Suomeen HPK:hon. Yhden HPK:ssa pelatun kauden jälkeen hän pelasi kauden Ilveksessä, josta jatkoi seuraavaksi kaudeksi Ruotsin Elitserienissä pelanneeseen Luleå HF:ään. Luleåssa hän pelasi vuoteen 1994 saakka, jonka jälkeen pelasi kauden Västerås IK:ssa. Seuraavaksi hän pelasi Sveitsissä SC Bernissä kaudet 1995–1998 käyden pelaamassa viimeisellä kaudella kaksi ottelua Italian Serie A:ssa. Uransa viimeisen kauden 1998–1999 hän pelasi HIFK:ssa.
Maajoukkueet
Maajoukkueurallaan Sirén edusti Suomea vuosien 1984 ja 1992 olympialaisissa, vuosien 1987 ja 1991 Kanada-cupissa sekä vuosien 1985, 1991 ja 1993 MM-kisoissa.
Ura kykyenetsijänä
Pelaajauransa jälkeen Sirén on toiminut useiden vuosien ajan eri NHL-seurojen kykyjenetsijänä. Kaudesta 2013-2014 hän on toiminut Columbus Blue Jacketsin kykyjenetsijöiden päällikkönä ja vastannut koko organisaation kykyjenetsinnästä. Hän on toiminut aikaisemmin myös Washington Capitalsin, Ilveksen ja St. Louis Bluesin kykyjenetsijänä.
Tieteellinen menetelmä
Tieteellinen menetelmä on tieteen tekemisessä käytettävä järjestelmällinen menettelytapa, jonka avulla pyritään luomaan uutta tietoa ja täsmentämään vanhempaa tietoa. Tieteellinen menetelmä ei ole yksinkertainen työohje vaan viitteistö siitä, kuinka tiedettä kannattaa tai tulee harjoittaa. Se myös käytännössä poikkeaa suuresti eri tieteenalojen välillä.
Sosiologian isänä pidetty Auguste Comte totesi: "Tieteen metodi on havaintoja ja teoriaa — sopivassa suhteessa".
Tieteellistä menetelmää tutkii tieteenfilosofiassa metodologia eli menetelmäoppi.
220px|thumb|[[Bohrin malli atomeista, kuten monet muut ajatukset tieteen historiassa, syntyi suoritettujen kokeiden innoittamana ja osoitettiin myöhemmin osittain vääräksi niiden seurauksena.]]
Tavoite
Tieteellinen menetelmä pyrkii selittämään (esimerkiksi luonnossa ilmeneviä) tapahtumia toistettavissa olevalla tavalla ja niin, että tätä voidaan käyttää hyödyllisten ennusteiden tekemisessä. Tämä tapahtuu havaintojen ja/tai kokeiden kautta. Kokeilla pyritään simuloimaan luonnossa ilmeneviä tapahtumia kontrolloiduissa olosuhteissa. Tieteellinen menetelmä tarjoaa objektiivisen menetelmän ratkaisujen löytämiseksi erilaisiin ongelmiin tieteen ja tekniikan eri aloilla.
Tieteellinen malli
Ilmiöistä tehtyjen havaintojen perusteella tieteilijät voivat muodostaa tieteellisiä malleja. Tieteellinen malli on idealisaatio, joka kuvaa tutkittua systeemiä tietystä näkökulmasta. Malleilla ilmiöitä pyritään kuvaamaan loogisina tai matemaattisina esityksinä. Kun empiiristä aineistoa kerätään, tieteilijä voi muodostaa hypoteesin, joka selittää ilmiön. Tätä kuvausta voidaan käyttää sellaisen ennusteen tekemisessä, jota voidaan testata kokeellisesti. Jos hypoteesi osoittautuu epätyydyttäväksi, sitä voidaan kehitellä edelleen tai se voidaan hylätä.
Asenteiden vaikutuksen minimointi
Kokeiden tuloksia tulkitessa on mahdollista, että tieteilijällä on taipumus suosia jotain tuloksia toisten ohi. Tämä ei kuitenkaan saisi vaikuttaa tulkintaan. Tieteellisen menetelmän tiukalla noudattamisella pyritään minimoimaan tieteilijän omien asenteiden vaikutus kokeen lopputulokseen. Eräitä keinoja ovat kokeiden huolellinen suunnittelu sekä koetulosten ja tehtyjen johtopäätösten perusteellinen vertaisarviointi. Kun koetulokset on julkaistu, ne ovat koko tiedeyhteisön arvioitavissa.
Hypoteesista teoriaksi
Kun hypoteesi on selvinnyt kokeista, se voidaan ottaa osaksi tieteellistä teoriaa. Teoriat ovat loogisesti esitettyjä, sisäisesti johdonmukaisia malleja tai kehikkoja jonkin ilmiön käyttäytymisen kuvaamiseksi. Teoria kuvaa tyypillisesti laajemman ilmiöjoukon käyttäytymistä kuin hypoteesi. Teoria siis yleensä sitoo useita hypoteeseja yhteen. Teorioiden muotoilussa voidaan hyödyntää muun muassa sellaisia periaatteita kuin säästäväisyyden periaate. Teorioita testataan toistuvasti selvittämällä, kuinka koottu aineisto (tosiasiat) sopivat teoriaan. Kun teoria selviää suhteellisen suuresta määrästä empiirisiä havaintoja, siitä tulee tieteellinen yleistys, jota voidaan pitää verifioituna.
Teorioiden falsifiointi
Toisin kuin matemaattiset totuudet, tieteelliset teoriat ovat empiirisiä ja näin aina avoinna falsifioinnille, mikäli uutta todistusaineistoa esitetään. Jopa kaikkein perustavimmanlaatuiset teoriat voivat osoittautua epätäydellisiksi tai vääriksi, jos uudet havainnot eivät ole yhteensopivia niiden kanssa. Tämän prosessin kannalta on keskeistä se, että kaikki uusi tutkimus on julkisesti saatavilla, mikä mahdollistaa sen, että monet toisistaan riippumatta toimivat tutkijat voivat jatkuvasti arvioida tutkimuksia ja toistaa suoritettuja kokeita. Vain näin voidaan määrittää, kuinka luotettavia koetulokset ovat.
Isaac Newtonin laki vetovoimasta on tunnettu esimerkki luonnonlaista, joka osoittautui myöhemmin ei-yleispäteväksi — se ei päde tilanteissa, joissa liikkeen nopeus on lähellä valonnopeutta tai liike tapahtuu lähellä voimakkaita painovoimakenttiä; näiden olosuhteiden ulkopuolella newtonilainen klassinen mekaniikka on täysin pätevä malli liikkeestä ja painovoimasta, kun taas yleinen suhteellisuusteoria selittää samat ilmiöt kuin Newtonin lait, ja lisäksi paljon muuta. Siksi yleistä suhteellisuusteoriaa pidetään nykyään kattavampana teoriana.
Pyökkitammi
Pyökkitammi (Quercus faginea) on tammilaji (Quercus). Se on pienehkö puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa.
Lotinapellon piiri
thumb|250px|Lotinapellon piirin sijainti Leningradin alueen kartalla
Lotinapellon piiri on hallintopiiri Leningradin alueella Laatokan itäpuolella 239 km Pietarista itään. Piiri on perustettu vuonna 1927 ja piirin pinta-ala on 4 900,6 km². Asukkaita on 34 300. Piirin hallinnollisena keskuksena on Lotinapellon kaupunki (22 500 asukasta).
Pyökkitammi
Ulkonäkö
Pyökkitammi kasvaa 10–15 metriä korkeaksi. Se on matala, leveälatvuksinen puoliainavihanta puu, ja saattaa jäädä pensasmaiseksi. Nahkeapintaiset lehdet ovat 2–8 senttimetriä pitkiä ja 1,5–5 leveitä. Lehtien muoto vaihtelee. Ne ovat yleensä tylppäpäätyisiä ja voivat olla pyöreä- tai herttatyvisiä. Lehdet ovat hammaslaitaisia ja lisäksi usein laidoiltaan aaltoilevia tai taakierteisiä. Lehtien alapinnat ovat tiheän huopakarvaisia.
Hedekukinnot ovat 4–5 ryppäissä kasvavia norkkoja. Emikukat kasvavat yksittäin tai pareittain. Kukinta tapahtuu maalis–huhtikuussa. Hedelmä on pitkänomainen tammenterho. Se on noin 2,5 senttimetriä pitkä ja 1,3 leveä. Terhon kehto on karvaisten suomujen peittämä ja ympäröi vain pientä osaa terhosta. Terhot kypsyvät ensimmäisenä vuonnaan.
Lotinapellon piiri
Piiriin kuuluu Lotinapellon kaupungin lisäksi Svirstroin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä kolme maalaiskuntaa: Aljohovštšina, Janega ja Vahnova Kara.
Piirin alueella sijaitsee Pyhän Kolminaisuuden luostari.
Pyökkitammi
Levinneisyys
thumb|vasen|Lehtiä.
Park Joo-ho
Park Joo-ho (, s. 16. tammikuuta 1987 Soul) on eteläkorealainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Vasenjalkainen Park on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueeseen.
Pyökkitammi
Levinneisyys
Pyökkitammi kasvaa Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa Espanjassa, Portugalissa, Baleaareilla, Algeriassa ja Marokossa 800–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Park Joo-ho
Seurajoukkueura
Park aloitti uransa Japanin kakkostason Mito HollyHockissa, jota hän edusti vuonna 2008. Seuraavana vuonna hän pelasi 19 ottelua J. Leaguen Kashima Antlersissa voittaen sarjan mestaruuden. Vuodet 2010–2011 Park palloili saman sarjan Júbilo Iwatassa saavuttaen liigacupin voiton vuonna 2010.
Heinäkuussa 2011 Park siirtyi Sveitsin Raiffeisen Super Leaguen FC Baseliin. Hän pelasi seurassa kahden kauden aikana 47 ottelua viimeistellen yhden maalin ja debytoiden Eurooppa-liigassa. Sveitsin mestaruuden hän voitti molemmilla kausilla ja Sveitsin cupin kaudella 2011–2012. Heinäkuussa 2013 Park siirtyi Saksan Bundesliigan 1. FSV Mainz 05:een. Bundesliigadebyytti tapahtui elokuussa VfB Stuttgartia. Mainz-uran ainoa maali syntyi helmikuussa 2014 SC Freiburgin verkkoon. Yhteensä Park pelasi Mainzissa 44 ottelua.
Elokuussa 2015 Park siirtyi toiseen bundesliigaseuraan, Borussia Dortmundiin. Hän ratkaisi heti avausottelussaan, Eurooppa-liigan ottelussa Kuban Krasnodaria vastaan, voiton uudelle seuralleen.
Maajoukkueura
Park toimi Etelä-Korean alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina ikäluokan MM-kilpailuissa 2007 pelaten kahdessa ottelussa. Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueessa Park debytoi tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Suomea vastaan. Hän kuului maajoukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa pelaamatta otteluakaan. Saman vuoden Aasian kisoista Park oli voittamassa kultaa. Hän oli mukana myös vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa saavuttamassa hopeaa.
Seurajoukkuetasolla
Kashima Antlers
Júbilo Iwata
FC Basel
Maajoukkuetasolla
Etelä-Korea
Iran olympialaisissa
Iranin menestykseimmät olympialajit ovat paini, painonnosto ja taekwondo, mistä se on saanut kaikki olympiamitalinsa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli painija Emamali Habibi, joka voitti kultaa Melbournen 1956 olympialaisten vapaapainin kevytsarjassa (alle 67 kg). Maan menestyksekkäimmät olympiaurheilijat ovat kahteen olympiavoittoon ovat yltäneet painonnostaja Hossein Reza Zadeh (vuosina 2000 ja 2004) ja taekwondoin Hadi Saei (vuosina 2004 ja 2008).
Kettukankaan muinaisjäännösalue
Kettukankaan muinaisjäännösalue sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Mattilanperällä entisen Saloisen kunnan alueella. Jylhänharjuun kuuluvalla Kettukankaalla on satakunta muinaisjäännöstä, jotka edustavat viittä muinaisjäännöslajia: röykkiö, asumuspainanne, jätinkirkko, palokivikumpu ja kuopparakennelma.
Ajoitus
Oulun yliopisto on tehnyt Kettukankaalla kaivauksia vuonna 1996 Aulis Forssin johdolla. Avatusta palokivikummusta tehdyn radiohiiliajoituksen mukaan alue on ollut käytössä noin 3200 eaa., eli tyypillisen kampakeramiikan aikana. Myös maankohoaminen tukee tätä ajoitusta. Alue on ollut siihen aikaan vasta merestä noussut niemi, joka on ollut osa suurempaa Vihannista Saloisia kohti työntyvää niemeä. Myös vuonna 1999 tehdyt lisäkaivaukset tukevat tätä ajoitusta.
Kettukankaan muinaisjäännöstyypit
Alueelta tavataan viittä eri muinaisjäännöslajia, eniten röykkiöitä ja painanteita.
Painanteet
Alueen noin 30 painannetta on tulkittu asumuksen pohjiksi. Ne ryhmittyvät harjanteen pituussuuntaa noudattaen samalle korkeudelle kuin röykkiöt. Liki toisiaan sijaitsevat painanteet muodostavat muinaisen rantaviivan suuntaisia jonomaisia, pitkänomaisten tai soikeiden kuopanteiden muodostamia ketjuja. Painanteiden syvyys on 0,3–0,8 m. Useita kuopanteita reunustaa joko yhdeltä tai useammalta puolelta kivistä, sorasta tai näiden yhdistelmästä tehty valli. Vuonna 1999 tehdyissä kaivauksissa yhdestä asuinpainanteesta löydettiin norpan palanut sormiluu.
Jätinkirkko
thumb|300px|Jätinkirkon jäänteitä. Kuva on otettu jätinkirkon jäljellä olevaa pitkää seinää myöten. Seinä näkyy lähinnä lievänä maapohjan kohoumana. Vasemmalla sorakuoppa jonka kaivaminen tuhosi suuren osan jätinkirkosta. Kettukankaan jätinkirkko sijaitsee harjanteen eteläpäässä, lähellä sen lakikohtaa. Jätinkirkko on osittain tuhoutunut soranoton yhteydessä, mutta ilmeisesti se on alun perin ollut muodoltaan suorakaide jonka kulmat ovat olleet pyöristyneet, ja mitoiltaan noin 30×20 metriä. Säilyneiden vallien korkeus on noin 30 senttimetriä, ja leveys 3–4 metriä. Lounaisessa päätyvallissa on havaittavissa noin neljä metriä leveä porttiaukoksi tulkittu notkelma.
Kehävallin sisäpuolinen ala on verraten tasainen ja kivetön. Ilmeisesti keskustasanteen alueella on ihmisen toiminnan tuottama kulttuurikerros, sillä sorakuopan reunasta, itäpuolisen vallin luota on löydetty kvartsi-iskos ja palaneen luun kappale.
Palokivikummut
Yksi palokivikummuista tutkittiin vuonna 1996 suoritetuissa kaivauksissa. Kummun havaittiin koostuvan pääosin soraan sekoittuneista voimakkaan kuumentamisen yhteydessä rikkoutuneista kivistä. Tämän kerroksen paksuus oli suurimmillaan noin 70 cm. Kiviä kummussa oli kaiken kaikkiaan vajaat seitsemän tonnia. Tutkimuksen yhteydessä kummun alueelta löytyi liki 300 kvartsi- ja kvartsiitti-iskosta. Kummun alimmasta kerroksesta löytyi lisäksi hiiltä ja nokea.
Ainakin kaksi kummuista tukeutuu rinteenpuoleiseen suurehkoon maakiveen. Palokivikumpujen käyttötarkoituksesta ei ole varmuutta, mutta niiden on tulkittu liittyvän hylkeenrasvan eli traanin prosessointiin.
Kuopparakennelmat
Alueen kymmenkunta kuopparakennelmaa ovat sidoksissa kankaan muinaisrantoja myötäileviin rantavoimien synnyttämiin kivipalteisiin. Muodoltaan ne ovat kraatterimaisia. Halkaisija on 1−3 metriä ja syvyys 0,3−0,5 metriä.
Elämää kivikauden Kettukankaalla
Kettukangas on ollut viitisentuhatta vuotta sitten hylkeenpyytäjien käsittely- ja varastointipaikka sekä asuinleiri. Hylkeen pyynti on tuohon aikaan ollut hyvin suurisuuntaista. Pyynti tapahtui ilmeisesti kevättalvella jäillä, jolloin hylkeet tulivat laumoittain poikimaan Perämeren jäille. Etelämpänä hylkeiden tarvitsemaa jäätä oli ilmaston lämpimyyden takia vain vähän. Saaliin pyyntimiehet säilöivät alueella oleviin röykkiöihin. Traanin he sulattivat käyttäen kuumennettuja kiviä. Halkeilleet ja huonot kivet hylättiin palaneen kiven kumpuihin. Ilmasto oli kivikaudella hieman nykyistä lämpimämpi. Kivikauden loppupuolella ilmasto kuitenkin muuttui kylmemmäksi ja hyljesaaliit pienenivät. Tällöin loppui myös alueen jätinkirkkojen ja niihin liittyvien rakennelmien käyttö.
Lähitienoon muinaisjäännökset
Kettukankaan lähistöllä on myös muita saman aikakauden jäännöksiä, joista osalla, kuten myös itse Kettukankaalla, on opastustaulut. Tärkeimmät kohteet ovat:
Habomaisaaret
thumb|300px|Habomai-saaret satelliittikuvassa keskellä, niiden vasemmalla puolella (lännessä) [[Hokkaidō, yläoikealla (koillisessa) Šikotan, ylävasemmalla (luoteessa) Kunašir]] thumb|300px|Habomai-saarten kartta
Habomaisaaret on muutaman saaren muodostama ryhmä Kuriilien saariston eteläosassa, Šikotanin ja Hokkaidōn välillä. Suurin saarista, Zeljonyi, on pinta-alaltaan 51 km². Saaria hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii niitä itselleen osana ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Šikotanin, Iturupin ja Kunaširin.
Ramina
Ramina on korttipeli, jota pelataan usein rahapanoksin. Siinä käytetään tavallista 52 kortin pakkaa. Aluksi kaikille jaetaan 5 korttia käteen. Jakaja kääntää pöytään myös yhden kortin näkyviin, josta tulee valtti. Jakaja saa pitää kortin. Sitten pelaajat päättävät ovatko mukana vai eivät. Kaikki mukana olevat pelaajat panevat pelikassaan sovitun panoksen, mikäli pelataan rahasta. Sitten pelaajat laittavat haluamansa määrän kortteja pois ja saavat uusia tilalle. Sitten etumies aloittaa ensimmäisen tikin. Maata on tunnustettava, ja jos ei ole, on pakko lyödä valttia. Jos sitäkään ei ole, saa lyödä haluamansa kortin. Pelissä on siis maa- ja valttipakko. Yhdessä jaossa voi saada enintään viisi tikkiä. Se pelaaja, joka saa ensimmäisenä kymmenen tikkiä voittaa. Voidaan sopia, että jos "huilaaminen" on sallittu, yhdeksässä tikissä ei saa "huilata". Jos joku pelaaja ei saa ainuttakaan tikkiä, hän "palaa" ja menettää kaikki aikaisemmat tikkinsä. Peliä voi pelata kaksikin, mutta hauskinta ja jännittävintä se on kolmen-viiden pelaajan kesken. Jos pelaajia on runsaasti, yli 7 on syytä jakaa kaikille vain neljä korttia, sillä muuten kortit eivät riitä.
Renault 5
Renault R5 on Renault-yhtiön rakentama pikkuauto, jota valmistettiin kolmella eri vuosikymmenellä. Se oli valmistusaikanaan yksi Euroopan myydyimmistä automalleista.
Renault 5 sai ensiesittelynsä tammikuussa 1972.
Renault R5 phase 1 (1972–1984)
Renault 5 phase 1 valmistui pienten autojen aikakautena, kilpailijoinaan Fiat 127 ja Mini. Auton korin suunnitteli Michel Boue. Boue olisi tahtonut takavalojen menevän ylös asti puskurista c-pilariin, kuten on tehty myöhemmin valmistuneessa Volvo V70:ssä. Valot jätettiin kuitenkin ennalleen.
R5 oli ensimmäisiä autoja, jossa ulkonevat metallipuskurit korvattiin korinmyötäisillä muovipuskureilla
Ensimmäisissä malleissa vaihdekeppi oli ranskalaiseen ”sateenvarjonkahva”-tyyliin integroitu kojetauluun, mutta myöhemmin vaihdekeppi sijoitettiin lattiatasoon. Toinen erityinen tuntomerkki oli ovenkahvat, jotka olivat oven ja b-pilarin välisessä upotuksessa joidenkin Fiat Unojen tapaan. Muita versioita ensimmäisestä autosta oli Renault 5 Alpine (Englannissa Renault 5 Gordini), Alpine/Gordini Turbo, ja Le Car, jota myytiin Yhdysvaltojen markkinoilla AMC:n jälleenmyyjien kautta.
Phase 1-mallia rekisteröitiin Suomessa seuraavasti:
Tekniikka
Konepellin alta löytyy Renault 4:stä lainattua tekniikkaa. Moottori on konehuoneessa pitkittäin. Moottorit olivat OHV-tyyppisiä ja niitä löytyy myös R4-, R8- ja R12 -malleista, tilavuuksiltaan 850–1400 cm3. Etu- ja takajousitus on toteutettu vääntösauvajousituksella.
Renault Super5 (1984–1996)
Renault Supercinq ("Superviitonen") -nimellä tunnettu toisen sukupolven malli perustui ulkonäön puolesta hyvinkin paljon Ph1:seen ja ostajien oli vaikea alussa huomata eroa. Muuten auto oli täysin poikkeava tekniikaltaan ja suunnittelultaan. Osia käytettiin melko paljon rinnakkaismalleista R9 ja R11. R5 Phase 2 oli edeltäjänsä tavoin vuodesta toiseen eräs Euroopan myydyimmistä automalleista. Muualla Euroopassa malli oli saatavilla avoautona sekä 3- että 5-ovisena umpikorisena mallina, myös paketti-, avolava ja farmarimallina Express, Extra tai Rapid-nimellä. Autoa tuotiin Suomeen aluksi TL-versiona (4-vaihteinen, 1108 cm3 -moottori) vuonna 1985 (64900 mk 1987), mutta sen hinta oli korkeahko kilpailijoihin nähden (vrt. Fiat Uno 52500 mk, Citroën Visa 55400 mk, Opel Corsa 55800 mk). Suomessa autoa myytiin kolmiovisena ja Express-pakettiautona (korotettu malli) ja mallit olivat TL, TR, TS, GTX ja GT Turbo.
Vuonna 1988 markkinoille tulivat TR- ja GTX-mallit tehtaan suopeammalla hinnoittelulla (TR 59 800 mk, GTX 70 900 mk) Suomen kovan autoveron takia. Syksyllä 1988 alkanutta myyntiä auttoi mallin varsin hyvä menestys suomalaisten autolehtien vertailutesteissä.
Tuonti Suomeen päättyi Renault Clion saapumiseen vuonna 1991. Ranskassa autoa valmistettiin vuoteen 1990 asti. Autoa valmistettiin myös Slovenian Novo Mestossa (Revoz) vuoteen 1996 saakka.
Tekniikka
Moottori poikittain edessä, etujousitus;MacPherson, takana edelleen vääntösauvajousitus, korin muotoja parannettiin huomattavasti edellisestä mallista paremman aerodynamiikan ja ulkonäön saavuttamiseksi.
Moottorit
956–1397 cm3 moottorit olivat kaasuttimilla (vuoteen 1993 saakka, riippuen maasta) varustettuja työntötankomoottoreita, kun taas 1721 cm3 kone on varustettu ruiskutusjärjestelmällä.
Renault 5 GT Turbo/GTE
Malli GT Turbo oli nopea pikku-GT katukäyttöön, tehokkalla mutta yksinkertaisella 1.4 litran 120hv (115hv 1987 asti, Phase I) turbomoottorilla varustettuna. GT Turbo oli Renaultin vastine kilpailijan, PSA-konsernin esiteltyä Peugeot 205 GTI:n. Perustekniikka oli työntötankoinen 1,4l-moottori, Garrett T2-ahtimella varustettuna. Polttoaineensyöttö oli toteutettu kaasuttimella ahtamisesta huolimatta. Sisarmalli 5 GTE joka oli muuten täysin sama auto kuin GT Turbo oli varustettu 1721cc Renix monipistesuihkutuksella joka tuotti 95hv. GTE Oli myynnissä yleensä maissa joissa pakokaasumääräykset eivät sallineet GT Turbon rekisteröintiä. Tosin esim. Saksassa myytiin molempia malleja. Mallia myytiin paljon mm; Ruotsissa ja Sveitsissä. Suorituskyvyssä GTE hävisi GT Turbolle mutta oli huomattavasti vähemmän vikaherkkä ja taloudellisempi.
GT Turboa valmistettiin 1985-91, GTE Mallia 1987-1991. 1987 GT Turbo mallia päivitettiin ja teholukema nousi 120hv:aan (Phase II). Ahtimessa oli nyt myös vesijäähdytys joten sen kestävyys parani oleellisesti, sekä öljynjäähdytin lisättiin. Suomeen GT Turbo mallia tuotiin 80-luvun loppupuolella, mutta auton todella kova hinta rajoitti myyntiä. GTE mallia ei Suomeen tuotu.
Rallimainetta GT Turbo saavutti mm: Alain Oreillen ohjastamana ja voittamalla N Ryhmän autolla WRC Yleiskilpailun 1989 Norsunluurannikon rallissa. Saavutusta ei ole koskaan toistettu.
No.	Event	Season	Driver	Co-driver	Car 1	Ivory Coast 21ème Rallye Côte d'Ivoire	1989	France Alain Oreille	France Gilles Thimonier	Renault 5 GT Turbo
Renault 5 Turbo, B-ryhmän ralliauto
pienoiskuva|Renault 5 Turbo Renaultilla oli 80-luvulla myös Renault 5 Turbo-niminen B-ryhmään luokiteltu ralliauto, jossa tehoa oli 210-350hv. Tämä keskimoottorilla ja takavedolla, sekä levitetyllä korilla varustettu kilpa-auto oli parhaimmillaan nopeita mutkaisia asfalttiteitä sisältävissä kilpailuissa, kuten Korsikan rallissa. Kilpailevien merkkien esiteltyä nelivedon kilpakäyttöön, Turbo 5 jäi useimmiten altavastaajaksi.
Viimeisessä kehitysversiossa Renault 5 Maxi Turbossa teholukemat 406hv.
Autolla kilpailivat mm. Jean Ragnotti sekä Didier Auriol. Ragnotti ajoi Korsikan rallin voittoon autolla vuosina 1982, 1985, sekä Monte Carlo -rallin voittoon 1981.
Alaverdin luostari
thumb|250px|Alaverdin luostari thumb|250px|Alaverdin luostari Alaverdin luostari on georgialaisortodoksinen luostarikompleksi Telavin kaupungin lähellä Kakhetin alueella Georgiassa. Se sijaitsee Alazanin laaksossa Akhmetan piirikunnassa 18 kilometriä Telavista. Luostarin perusti 500-luvulla assyrialainen lähetyssaarnaaja Ioseb Alaverdeli aiemman esikristillisen kuun palvonnalle pyhitetyn uskonnollisen keskuksen paikalle. Sen vanhimmat säilyneet osat ovat 500-luvulta.
Alaverdi nousi Kakhetin alueen tärkeimmäksi kirkoksi, ja Kakhetin kuningas Kvirike III rakennutti aiemman Pyhän Yrjön kirkon tilalle suuren katedraalin 1000-luvun alussa. Se oli 50 metrin korkuisena maan korkein kirkkorakennus siihen saakka, kunnes Tbilisin Sameban katedraali valmistui 2000-luvulla. Alaverdi toimi luostarina 1500-luvulle asti ja muutettiin sen jälkeen nunnaluostariksi. Katedraali on vahingoittunut useita kertoja maanjäristyksissä, erityisesti 1400- ja 1700-luvuilla. Sen freskot maalattiin peittoon 1800-luvulla, mutta restauroitiin osittain vuonna 1966. Kirkon länsioven yläpuolella on 1500-luvulla maalattu Pyhä Yrjö ja alttarin yläpuolella neitsyt ja lapsi 1000-luvulta. Katedraalin ulkoseiniä on koristeltu hyvin vähän, mikä on tyypillistä kakhetilaiselle kirkkoarkkitehtuurille. Sisätila on vaikuttava.
Useat kuninkaalliset ovat vetäytyneet Alaverdin luostariin ja se on toiminut myös Kakhetin kuninkaiden hautapaikkana. Alaverdiin on haudattu esimerkiksi Aleksandre I, Aleksandre II ja Temuraz I. Katedraalia ympäröi pääosin 1700-luvun alussa rakennettu puolustusmuuri. Kompleksiin kuuluu kirkon lisäksi muitakin rakennuksia: kylpylä, Persian šaahi Abbas I:n kesäpalatsin rauniot ja viinikellari (marani). Alaverdi on edelleen merkittävä uskonnollinen keskus, jossa vietetään syksyisin kolmeviikkoista Alaverdoba-festivaalia. Sen huippukohta on 14. syyskuuta.
Yksipyöräinen
thumb|200px|Yksipyöräinen. Yksipyöräinen on lihasvoimalla toimiva kevyt poljettava kulkuväline, jossa on nimensä mukaisesti vain yksi pyörä.
Rakenne
Yksipyöräiset koostuvat muutamasta avainosasta: rengas (johon sisältyy sisä- ja ulkorengas, vanne, pinnat ja keskiö), kammet, polkimet, runko, satulaputki ja satula (istuin). Rengas on yleensä samanlainen kuin kaksipyöräisissä, mutta varustettuna erityisellä keskiöllä, jossa akseli on muotoiltu osaksi keskiötä. Tästä syystä kampien pyöritys on kiinteävälitteinen ja ohjaa suoraan renkaan pyörimistä. Runko on akselin laakereiden päällä, kun kammet kiinnittyvät akselin päihin. Satulaputki yhdistää rungon satulaan. Erilaisia yksipyöräisiä ovat muun muassa freestyle-yksipyörät, trial-yksipyörät, maastoyksipyörät, kirahvit ja pitkän matkan yksipyöräiset, joissa kaikissa on erityiset komponentit kyseiseen erikoiskäyttötarkoitukseen.
Historia
Yksipyöräisen historia alkaa polkupyörän keksimisestä. Vuonna 1866 James Stanley keksi polkupyörän nimeltä penny-farthing, jossa oli todella suuri etupyörä ja pieni takapyörä. Se oli kulkuneuvo, joka toimi inspiraationa yksipyöräiselle.
Vakiintunut teoria yksipyöräisen keksimiselle on se, että 1800-luvun loppupuolella keksittiin ottaa takapyörä penny-farthing polkupyörästä pois ja kisailtiin, kuka pystyisi ajamaan sillä pisimmän matkan. Tätä oletusta tukevat kuvat 1800-luvulla tehdyistä suurirenkaisista yksipyöräisistä.
Yksipyöräisellä ajo vaatii kehittyneempää ajotaitoa kuin kaksipyöräisellä ajaminen, joten monesta ajamisen hallitsevasta on tullut sittemmin viihdetaiteilija. Vuosien aikana suunniteltiin monenlaisia yksipyöräisiä, kuten istuimettomia (ultimate wheel) ja korkeita (lempinimi kirahvi) yksipyöräisiä. Jotkut extreme-urheilun harrastajat kiinnostuivat yksipyöräisistä 1980-luvun loppupuolella, joka johti maastoyksipyöräilyn (MUni) syntymiseen.
Ajaminen
Yksipyöräisellä ajon oppimiseen tarvitaan hieman kärsivällisyyttä. Ajamisen oppiminen vie yleensä 5–15 tuntia. Pyöräillessä on syytä käyttää kypärää, etenkin trialissa, maastoyksipyöräilyssä ja muissa vaarallisemmissa yksipyöräilyn muodoissa. Ajoon tarvitaan aluksi tasainen kova alusta ja jonkinlainen kiinnipitokahva. Yleisiä harjoittelupaikkoja ovat asfaltoidut tiet, koripallokentät, pihatiet, liikuntasalit ja nurmikot.
Yksipyöräily urheiluna
Viime aikoina yksipyöräily on saanut suosiota urheiluna ja yleiskulkuvälineenä. Viimeisen kymmenen vuoden aikana yksipyöräilijät ovat vieneet yksipyöräisiä paraatien, liikuntasalien ja sirkusten ulkopuolelle ja luoneet uusia yksipyöräilymuotoja.
Trial
Trialiin sisältyy hyppiminen monenlaisten esteiden päälle, pudottautuminen korkeista paikoista ja ajaminen hankalissa paikoissa esimerkiksi kaidetta pitkin, joko luonnonmukaisilla paikoilla tai urbaanissa ympäristössä. Tavoitteena on ajaa haastava rata kaatumatta ja koskematta millään kehonosalla maahan.
Cross Country on teknisesti melko helpossa maastossa pidempien matkojen ajamista.
Maastoyksipyöräily
Maastoyksipyörällä ajetaan polkuja kuten tavallisella maastopyörällä. Kilpailulajina maastoyksipyöräily yhdistää crosscountryn ja trialin haasteet. Tavoitteena on ajaa teknisesti vaikeassa maastossa lyhyitä matkoja. Maastoyksipyöräilyssä ajetaan esimerkiksi mäkisessä maastossa, hypitään ja pudottaudutaan kuten trialissa ja ajetaan puun runkoja pitkin.
Freestyle
Freestylen tarkoituksena on ajaa monin eri tavoin tehden "freestyle-temppuja". Yksipyöräisellä voi ajaa lukuisilla erilaisilla tavoilla, mutta yleisimmät temput on listattu kategoriaan, jota kutsutaan nimellä "10 yksipyöräilyn taitotasoa". Freestylea harrastetaan tyypillisesti sisätiloissa liikuntasalissa tai ulkona tasaisella alueella (yleensä asfaltilla).
Street
Street yhdistää trialin ja freestylen ja sitä harrastetaan pääasiassa kaupunkiympäristössä. Streetissä grindataan kaiteita, hypitään portaita alas tehden samalla temppuja ja tehdään temppuja tasaisella maalla (flatland).
Yksipyörätyypit
Freestyle-yksipyörä
Mallia käytetään tavallisesti freestyleen tasaisella maastolla. Näissä on pitkä runko, neliskanttinen haarukka, lyhyet kammet ja kapea korkeapaineinen 20-tuumainen rengas.
Trial-yksipyörä
Trial-yksipyöräistä käytetään tyypillisesti trialiin ja streetiin. Siinä lyhyt satulatolppa, kapea satula, pitkät kammet ja paksu matalapaineinen 19–20-tuumainen rengas. Nämä pyörät ovat yleensä kestäviä, jotta ne kestäisivät suuret pudotukset ja hypyt.
Maastoyksipyörä (MUni)
Mallin englanninkielinen lyhenne MUni tulee sanoista mountain unicycle, ja sitä käytetään normaalin maastopyörän tapaan poluilla. Maastoyksipyörissä on pitkät kammet ja paksu 24–26 tuuman rengas. Lisäksi malli on yleensä suunniteltu kestämään suurempaa rasitusta.
Maantieyksipyörä
Maantieyksipyöräistä käytetään pidemmillä matkoilla. Niissä on suuret renkaat, lyhyet kammet, korkeapaineinen kapea rengas ja toisinaan myös napavaihde. Renkaiden koot vaihtelevat 24–36 tuuman välillä.
Robert Wiklund
Robert Wiklund (s. 20. kesäkuuta 1964 Gävle) on ruotsalainen karateka. Hän voitti kilpaurallaan Kyokushinissa muun muassa Walesin mestaruuden niin kumitessa kuin katassa.
Kilpaura
Wiklund syntyi Gävlessä ja kasvoi Valbossa. Hän aloitti Kyokushinin harjoittelemisen 1980. Hän matkasi uchideshiksi Walesiin Gary Buftonsin dojolle Cardiffiin 1983. Tuona aikana Wiklund aloitti myös kilpauransa ja saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1984 voitettuaan Cardiff turnauksen. Hän otti seuraavana vuonna osaa myös Walesin Openiin, jossa Wiklund kilpaili myös kumiten lisäksi katassa. Hän voitti turnauksen kahdesti peräkkäin vuosina 1985 ja 1986 katassa. Wiklund saavutti menestystä myös Aasian Openissa voitettuaan turnauksen 1989.
1990-luvulla Wiklund saavutti pronssia Valencian Openissa ja oli mukana vuoden 1995 MM-kilpailuissa, jossa hänen tie päättyi alkukierroksella. 1999 Wiklund saavutti vielä katassa Walesin mestaruuden ja kumitessa hopeaa.
Eurovision laulukilpailu 1993
Eurovision laulukilpailu 1993 oli 38. Eurovision laulukilpailu. Se järjestettiin 15. toukokuuta 1993 Irlannin Millstreetissä. Kilpailun juonsi Fionnuala Sweeney.
Kilpailun voitti jo toisen kerran peräkkäin Irlanti Niamh Kavanaghin esittämällä kappaleella ”In Your Eyes”. Suomea edusti Katri Helena kappaleella ”Tule luo”. Se sijoittui seitsemänneksitoista saaden 20 pistettä. Bosnia-Hertsegovina, Slovenia ja Kroatia osallistuivat ensimmäistä kertaa. Kilpailuun osallistui 25 maata, mikä oli suurin osallistujamäärä koko kilpailun historiassa siihen mennessä.
Kapellimestarit
Lähes jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Bosnia-Hertsegovinan oma kapellimestari Sinan Alimanović oli jäänyt loukkuun Sarajevoon Bosnian sodan keskelle ja delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Noel Kelehan.
Kvalifikacija za Millstreet
Kisoihin halukkaita Itä-Euroopan maita olisi ollut enemmänkin kuin kisaan mahtui mukaan. Niinpä EBU järjesti 4. maaliskuuta 1993 seitsemälle halukkaalle itäeurooppalaiselle maalle niin sanotun esikarsinnan ”Kvalifikacija za Millstreet” Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Tähän esikarsintaan osallistuivat Kroatia, Slovenia, Bosnia-Hertsegovina, Viro, Romania, Unkari ja Slovakia. Bosnia-Hertsegovina, Slovenia, ja Kroatia saivat paikan varsinaiseen kilpailuun. Näin kisojen osallistujamäärä oli 25 ja kasvoi vain kahdella edellisvuodesta.
Goyan aaveet
Goyan aaveet on tšekkiläisohjaaja Miloš Formanin 18. ohjaustyö. Vuonna 2006 valmistunut elokuva sai Suomen ensi-iltansa 6. huhtikuuta 2007.
Lajityypiltään draamaa edustava elokuva sijoittuu 1700- ja 1800-luvun vaihteen Espanjaan ja kertoo muun muassa taiteilija Francisco de Goyasta.
Pekka Päivärinta
Pekka ”Lätsä-Pekka” Johannes Päivärinta (s. 4. toukokuuta 1949 Aura) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maastojuoksun maailmanmestari. Päivärinta voitti uransa aikana yhteensä 14 Suomen mestaruutta, neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia eri juoksumatkoilla ulko- ja sisäradoilla. Päivärinta edusti Kaarinan Urheilijoita ja vuodesta 1973 Turun Urheiluliittoa.
Kielce
Kielce on Etelä-Puolassa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2009 noin 202 000 asukasta. Se on ollut Swietokrzyskien (Pyhän Ristin) voivodikunnan pääkaupunki vuodesta 1999, mitä ennen se sijaitsi Kielcen voivodikunnassa. Kaupunki sijaitsee keskellä Pyhän Ristin vuoristoa Silnicajoen varrella. Kaupungin merkittävin elinkeino oli aikaisemmin kalkkikiven louhinta, mutta nykyisin se on kaupan keskus.
Pekka Päivärinta
Juoksu-ura
Päivärinta edusti Suomea ratajuoksijana monissa arvokisoissa: kesäolympialaisissa 1972 ja 1976 sekä EM-kisoissa 1971 ja 1974, mutta parhaaksi sijoitukseksi jäi kahdeksas sija 3 000 metrin estejuoksussa Münchenin olympialaisissa 1972. Vuonna 1973 Päivärinta voitti kaikkien aikojen ensimmäisen maastojuoksun maailmanmestaruuden. Vuonna 1975 hän juoksi Oulussa 25 000 metrin ratajuoksun maailmanennätyksen 1.14.16,8; ennätyksen rikkoi Bill Rodgers vuonna 1979. Päivärinta suosi harjoittelussaan kotimaan harjoittelua jopa talvisaikaan, poiketen monista senaikaisista huippujuoksijoista. Hänen valmentajanaan toimi Kari Sinkkonen.
Kielce
Historia
Ennen toista maailmansotaa kolmannes Kielcen asukkaista oli juutalaisia. Kielceen perustettiin getto huhtikuussa 1941, joka likvidoitiin elokuussa 1942. Osa asukkaista surmattiin ja loput lähetettiin Treblinkaan. Vielä sodan jälkeenkin kaupungissa tapahtui 4. heinäkuuta 1946 pogromi, jossa tapettiin 35 ihmistä. Suuri osa puolanjuutalaisista pakeni sen vuoksi maasta.
Pekka Päivärinta
Juoksu-ura
Päivärinta voitti 19. syyskuuta 1976 Kaisaniemen maratonin. 25 kilometrin kilpailun voittoaika oli 1.17.44.
Kielce
Historia
Kielce oli vuosina 1975–1998 Kielcen voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Pekka Päivärinta
Yksityiselämä
Päivärinta tunnettiin lempinimellä ”Lätsä-Pekka”, jonka hän sai kilpailuissa käyttämästään lippalakista. Lakki on nykyisin Suomen Urheilumuseossa. Punavalkoisen lakin ompeli aikoinaan Päivärannan vaimo Merja. Lakkeja oli itse asiassa kaksi, toinen kilpailuissa ja toinen harjoituksissa käytetty. Päivärinnan mukaan hän alkoi käyttää lakkia vuonna 1968 nähdessään ensimmäisen lehtikuvan itsestään. Hänellä oli siihen aikaan pitkä tukka, johon tuli vauhdissa keskelle päätä jakaus, eikä hän halunnut näyttää körttiläiseltä. Vaimon ompelemasta lakista tuli myös taikakalu.
Päivärinta on koulutukseltaan peltiseppä, mutta toimi juoksu-uransa huippuvuosina talonmiehenä. Nykyisin Päivärinta asuu Kangasalla.
Kielce
Lelumuseo
Muzeum Zabawek on Puolan suurin leikkikalu- ja pelimuseo. Se sijaitsee torin laidalla kaupungin keskustassa.
Pekka Päivärinta
Viittaukset populaarikulttuurissa
Elokuvassa Uuno Turhapuro armeijan leivissä ministeri Tuura miehineen eksyy Ruotsin puolelle. Härski Hartikainen ehdottaa, että samalla voitaisiin käydä selvittämässä Päivärinnan tapaus. Kun muut eivät muista tapausta, hän kertoo, että Päivärintaa tyrkittiin vuoden 1972 maaottelussa ja lopulta suoritus hylättiin. Tuuran puheesta välittyy radion kautta katkelma, josta saa käsityksen, että Tuura julistaa sodan Ruotsille.
Kielce
Lelumuseo
<p style="overflow:auto;align:center;">4375px|Panorama Kielc
Pekka Päivärinta
Viittaukset populaarikulttuurissa
Oikea Päivärinnan tapaus sattui 1975 Tukholmassa 5 000 metrillä maaottelussa. Päivärinnan ja Bengt Nåjden suoritukset lopulta hylättiin.