cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harmaamustesieni
Käyttö ravinnoksi
Harmaamustesieni on nuorena hyvä ruokasieni, joka ei vaadi esikäsittelyä. Vanhat yksilöt eivät kelpaa syötäväksi. Harmaamustesieniä käytettäessä tulee kuitenkin huomioida se, että harmaamustesieni sisältää antabuksen tavoin vaikuttavaa harvinaista aminohappoa kopriinia (C8H14N2O4, CAS-numero 58919-61-2) tai sen kaltaisia yhdisteitä, joten sen kanssa ei tule nauttia alkoholijuomia. Kopriini estää yhtä etyylialkoholin aineenvaihduntaan osallistuvaa entsyymiä. Jos sieniaterialla tai vielä muutaman vuorokauden kuluttua sen jälkeen nautitaan alkoholia, krapula seuraa 15 minuutin – 2 tunnin viiveellä. Oireita ovat muun muassa pahoinvointi, oksentelu, kasvojen ja ylävartalon punoitus, kutina ja päänsärky. Vakavammat oireet, kuten tajuttomuus sekä hengitys- tai sydänpysähdys, ovat hyvin harvinaisia. Oireet ovat yksilöllisiä ja riippuvat siitä minkä verran syödään sientä ja juodaan alkoholia. Yleensä oireet häviävät 2–4 tunnin kuluessa.
Limicoli
Limicoli on rantalintujen lahkoon kuuluva alalahko.
Heimot
Alalahko jaetaan viiteen heimoon:
Corrie Winkel
Kornelia ”Corrie” Winkel (s. 26. helmikuuta 1944 Groningen) on alankomaalainen uimari, joka saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Tokion kesäolympialaisissa 1964. Hänen joukkuetovereitaan olivat Ada Kok, Klenie Bimolt ja Erica Terpstra.
Tokion olympialaisissa Winkel sijoittui 14:nneksi 100 metrin selkäuinnin alkuerissä. Hän oli saavuttanut tuolla matkalla hopeaa pitkän radan EM-kilpailuissa 1962. Vuonna 1963 hän ui 200 metrin selkäuinnissa Euroopan-ennätyksen 2.32,3.
Planeetta 51
Planeetta 51 on Jorge Blancon ohjaama ja Joe Stillmanin kirjoittama animaatioelokuva. Planeetta 51 sai maailmanensi-iltansa 20. marraskuuta 2009. Alun perin nimeksi aiottiin Planet One (”Planeetta Yksi”), mutta nimi muutettiin muotoon Planeetta 51. Se on kallein Espanjassa tuotettu elokuva.
Juoni
Planeetta 51 alkaa siitä, kun Lem ja hänen kaverinsa ovat elokuvateatterissa. Kylässä on täydellinen rauha ja kaikki on toistaiseksi hyvin. Lem on ihastunut Neeraan ja on töissä observatoriossa. Yhtäkkiä Outo muukalainen laskeutuu Planeetalle. Hän paljastuu Kapteeni Charles Bakeriksi, eli hän on ihminen. Hän tuo mukanaan robottikoiran, jonka päässä on kamera. Charles aikoo palata kotiin. Hänen aluksensa on vallattu ja häntä pelätään kaupungissa. Onneksi Lem suostuu auttamaan häntä. Samalla kun Lem auttaa Charlesia, hän yrittää hurmata Neeraa. Ensimmäisellä kerralla hän ei onnistu, mutta kolmannella kerralla Neera jo myöntyy. Planeetan armeijan kenraali aikoo tuhota Charlesin, sillä hän haluaa muukalaisista eroon. Lem, Neera, Skiff ja Neeran pikkuveli Eckle auttavat Charlesin pois. Ennen kuin maanalainen käytävästö räjähtää, Charles pelastaa kenraalin, ja he lentävät kohti avaruutta pakoon räjähdystä.
Hurrikaani Ophelia
Hurrikaani Ophelia oli vuoden 2017 kymmenes hurrikaani ja 15. nimetty trooppinen myrsky Atlantin hurrikaanikaudella. Viisiportaisella Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin tasolle kaksi.
Ophelia oli poikkeuksellinen hurrikaani, koska se kulki Atlantin sellaisissa osissa, joissa merivesi on yleensä liian viileää hurrikaanien kehittymiselle.
Ophelia alkoi muodostua 6. lokakuuta rintamavyöhykkeen aallosta noin 1 300 km Azorien länsipuolella. Seuraavana päivänä se alkoi saada subtrooppisen matalapaineen piirteitä. Siitä kehittyi trooppinen myrsky, ja keskiviikkona 11. lokakuuta se saavutti hurrikaanin voiman. Ophelia voimistui kolmanteen luokkaan eli voimakkaaksi hurrikaaniksi 14. lokakuuta paikallista aikaa.
Ophelia kulki Atlantin itäosassa Kanariansaarten länsipuolelta ja Azorien yli. Se liikkui Atlantilla pohjoiseen, ja sen ennustettiin tuovan sateita ja myrskytuulia Britteinsaarille.
Irlannissa kaikki oppilaitokset suljettiin ja monia lentoja ja lauttoja peruttiin myrskyn takia.
Timothy F. Geithner
250px|right|thumb|Timothy F. Geithner
Timothy Franz Geithner (s. 18. elokuuta 1961, Brooklyn, New York) on Yhdysvaltain entinen valtiovarainministeri (2009–2013). Hän oli keskuspankki Fedin New Yorkin osaston pääjohtaja vuosina 2003–2009.
Senaatti vahvisti Geithnerin valinnan valtiovarainministeriksi 27. tammikuuta 2009. Äänestyksessä Geithner sai 60 puoltavaa ääntä ja 34 vastustavaa ääntä. Hänen kykyään toimia valtion johdossa pohdittiin henkilökohtaisten veroepäselvyyksien takia.
Puoluekannaltaan Geithner on itsenäinen.
Geithner on ollut naimisissa Carole M. Sonnenfeldin kanssa vuodesta 1985 lähtien ja heillä on kaksi lasta. Sonnenfeld opiskeli Geithnerin kanssa yhtä aikaa Dartmouth Collegessa.
Haisujumaltenpuu
pienoiskuva|Jumaltenpuun kukinto Haisujumaltenpuu eli jumaltenpuu eli isojumaltenpuu (Ailanthus altissima) on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva, koristekasvinakin käytetty puulaji. Se on EU:ssa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi, sillä se leviää nopeasti ja hallitsemattomasti syrjäyttäen alkuperäispuut.
Ulkonäkö ja koko
Jumaltenpuun kaarna on sileää ja tummanharmaata. Lehdet kasvavat pareittain ja niissä on nuolimaiset lehdykät, joiden alapinta on lähes valkea, yläpinta kiiltävän tummanvihreä. Lehtisuonet erottuvat selvästi vaaleampina. Lehden pituus on 30–90 cm. Lehtien muodon perusteella kasvin voi sekoittaa saksanpähkinään, jalopähkinöihin tai sumakkeihin, mutta kukinto on helpoo tuntomerkki. Kukat kasvavat vaaleankeltaisina terttuina; itse kukat ovat pieniä mutta kukinto voi olla 50 cm pitkä. Yksi puu voi tuottaa vuodessa 300 000 siementä.
Kasvin kaikissa osissa on sille ominainen, tympeä tuoksu, jonka on kuvailtu muistuttavan mätänevien maapähkinöiden hajua. Jumaltenpuu voi kasvaa jopa 15–25 metriä korkeaksi. Se elää yleensä alle 50 vuotta, mutta jos sen kaataa, se vesoo voimakkaasti. Tämä vaikeuttaa lajin hävittämistä sellaisilta kasvupaikoilta, mihin sitä ei haluta.
Levinneisyys
Jumaltenpuu kasvaa luonnonvaraisena Taiwanilla ja Kiinan pohjois- ja keskiosissa. Se on tuotu Eurooppaan jo 1740-luvulla. Toisin kuin muut jumaltenpuulajit, se ei ole trooppisen vaan lauhkean vyöhykkeen kasvi. Nykyisin se leviää tietyissa Australian ja Yhdysvaltojen osissa niin valtoimenaan, että sitä pidetään pahanlaatuisena rikkaruohona. Sen juuret voivat aiheuttaa tuhoja rakenteille ja viemäriputkistoille.
Käyttö
Jumaltenpuun lehtiä ja siemeniä on käytetty kiinalaisessa lääketieteessä. Yhdysvalloissa puuainesta on käytetty myös polttopuuna ja rakennusmateriaalina.
Kestävyytensä vuoksi haisujumaltenpuuta käytetään monissa kaupungeissa liikennealueiden välisissä viheristutuksissa, vaikka sen monet kasvinosat ovat myrkyllisiä. Kasvin kaatamisessa ja karsimisessa on noudatettava varovaisuutta, sillä kasvin koskettaminen voi aiheuttaa allergisen reaktion.
Drive (Poisonblackin albumi)
Drive on Poisonblackin viides studioalbumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2011. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Richard Marsh
Richard Marsh (1857–1915) oli brittiläisen kirjailijan Richard Bernard Heldmannin käyttämä nimimerkki. Marsh tunnetaan parhaiten yliluonnollisesta jännitysromaanistaan Pyhä kuoriainen (1897), joka ilmestyi samana vuonna kuin Bram Stokerin Dracula ja josta tuli sen tavoin hyvin suosittu. Romaani pysyi painossa vuoteen 1960 saakka ja julkaistiin uudelleen vuosina 2004 ja 2007.
Jari Olavi Hiltunen
Hiltunen on avustanut kirja-arvosteluilla suomalaisia lehtiä vuodesta 1995. Hän on kirjoittanut arvosteluja muun muassa Satakunnan Kansaan, Suomen Kuvalehteen, Opettaja-lehteen, Parnassoon, Hiidenkiveen, Äidinkielen opettajain liiton Virke-jäsenlehteen ja kirjallisuuskritiikin verkkolehteen Kiiltomato.net. Hiltunen on ollut myös tuottelias kirja-artikkelien tuottaja. Hän on koonnut kirja-arvostelujaan ja -artikkeleitaan blogisivustoon nimeltä ”Vetus Et Nova – artikkeleita ja arvosteluja uusista ja vanhoista kirjoista”. Hiltunen on ollut mukana Vuoden kristillinen kirja -kilpailun esiraadissa useana vuonna.
Klassikkokritiikki
Uutuuskirjojen arvioinnin ohella Hiltunen on kirjoittanut erityisesti Kiiltomatoon suomalaisista ja ulkomaalaisista klassikkoromaaneista ja -kirjailijoista. Kiiltomadon pääkirjoituksissaan hän on sivunnut klassikkoaiheita ja muun muassa arvioinut suomalaisia nykykirjailijoita menneitä klassikoita vasten. Hän on eritellyt myös kirjallisuuskritiikin kyvyttömyyttä tunnistaa tulevia klassikoita. Huhtikuussa 2016 Hiltunen käsitteli yhdysvaltalaisrunoilija Walt Whitmanin kautta kysymystä elämän mittaisten teosten merkityksestä eli siitä, kannattaisiko kirjailijoiden aiempaa yleisemmin kirjoittaa elämänsä aikana ainoastaan 1-5 kirjaa eikä esimerkiksi julkaista kirjaa vuoden tai kahden välein. Pääkirjoituksessaan 28.7.2018 Hiltunen nousi puolustamaan ruotsalaisten kykyä valita Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja Ruotsin Akatemiaan liittyneestä kohusta huolimatta.
Kiiltomadon klassikkoarvosteluissaan Hiltunen on käsitellyt seuraavia klassikkokirjailijoita:
Galaktinen runousoppi
Kirjoittamansa klassikkokritiikin myötä Hiltunen julkaisi maaliskuussa 2020 tietokirjan Romuluksen sielu (Warelia), jossa hän luonnosteli ensimmäisen niteen ns. galaktista runousoppia. Romuluksen sielu käsittelee 15 klassikkokirjailijaa, muun muassa Aleksis Kiveä, Väinö Linnaa, J. K. Rowlingia, Plutarkhosta, Homerosta ja Aisoposta. Galaktinen runousoppi perustuu ideaan, että klassikkokirjailijoita verrataan taivaalla tuikkiviin tähtiin ja niiden esittämiä ajatuksia ja aatteita tähtien heijastamaan valoon. Galaktisen runousopin toinen osa Theseuksen henki ilmestyi maaliskuussa 2021. Tässä teoksessa Hiltunen käsitteli yhdeksää uutta kirjailijaa, muun muassa George R. R. Martinia, Platonia, Friedrich Nietzscheä, Leo Tolstoita, J. R. R. Tolkienia ja Umberto Ecoa. Huhtikuussa 2022 Hiltunen julkaisi galaktisen runousopin kolmannen osan nimeltä Abrahamin korpus, joka keskittyi aiempaa enemmän uskonnollistaustaisiin kirjailijoihin. Teoksen kirjailijaesseissä esiteltiin Avicenna, Mika Waltari, Søren Kierkegaard, Salman Rushdie, Miguel de Cervantes, Dante Alighieri, Baruch Spinoza ja Mihail Bulgakov.
Tietokirjailija tuotti kesällä 2020 Radio Dei-radiokanavalle viikkosarjan Suuret kirjailijat Romuluksen jäljillä, joka perustui Romuluksen sielu -kirjan kirjailijaesseisiin. Myös Theseuksen henki sai oman radio-ohjelman kesällä 2021 ja Abrahamin korpus vuonna 2022.
Mieron
Mieron on kylä Norjan Koutokeinossa. Kylä sijaitsee kunnan pohjoisosassa, noin 14 kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta.
Johan Similä
Johan Kustaa Similä (10. tammikuuta 1906 Temmes – 18. elokuuta 2002 Oulu) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 78. Kiväärimiehenä KevOs 5:ssä palvellut Similä nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Similä oli korpraali ja siviiliammatiltaan puuseppä. Hän oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Kaisaniemi
Kaisaniemi voi tarkoittaa seuraavia:
Johan Similä
Hän toimi maanviljelijänä vuoteen 1954 saakka ja myös veistonopettaja Kärsämänkylän ja Rantsilan Mankilankylän kansakoulussa vuosina 1926–51. Tämän jälkeen hän toimi puuseppänä Oulussa vuosina 1954–56 sekä Oulun keskusmielisairaala vuosina 1956–68. Similä oli Oulun Sotaveteraanien jäsen, Pohjois-Pohjanmaan Sotaveteraanipiirin kunniajäsen, sekä Oulunseudun Sotilaspoikien Perinnekillan kunniajäsen.
Esitys Mannerheim-ristin ritariksi
”''Ylipäällikkö on pvm:llä 9.8.42 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi korpraali Johan Kustaa Similän.''
''Korpraali Similä on erittäin rauhallinen ja peloton taistelija, johon ovat yhdistyneet hyvän ampujan ja karaistun eränkävijän kaikki hyvät ominaisuudet. Ampumataitoaan hän tarvitsikin joutuessaan vain ”pystykorvalla” varustettuna erään toverinsa kanssa torjumaan 2:lla konekiväärillä vahvistetun viholliskomppanian hyökkäyksen.''
''Maastokin oli vielä viholliselle sikäli edullinen, että se salli etenemisen kuolleessa kulmassa aina 40 m:n, siis käsikranaatin heittoetäisyyden päähän. Tarkalla ja nopealla kivääritulellaan ja pysymällä vihollisen tulesta ja käsikranaateista huolimatta paikallaan pelasti korpraali Similä tilanteen. Myöhemmin avuksi rientänyt osastomme löi vihollisen takaisin. Täten joukkojemme vastaiselle toiminnalle elintärkeä maastokohta [Kivikukkula] pysyi hallussamme ensikädessä hänen rohkean ja rauhallisen toimintansa ansiosta.''”
Stornes
Stornes on kylä Koutokeinon kunnan pohjoisosassa Norjassa.
Topelius ja tulevaisuus
Topelius ja tulevaisuus on Jari Koposen kirja, joka tarkastelee Zachris Topeliuksen käsityksiä tulevaisuudesta, tieteestä ja tekniikasta. Kirjan on julkaissut Yliopistopaino vuonna 1998.
Teos sisältää muun muassa artikkelin Topeliuksen tulevaisuusnovellista Simeon Levis resa i Finland (1860) ja kyseisen tarinan ruotsiksi. Alun perin kertomus julkaistiin jatkokertomuksena Helsingfors Tidningar -lehdessä vuonna 1860 huhtikuusta marraskuuhun 15 jaksona nimellä Simeon Lewis resa till Finland år 5,870 efter werldens skapelse, efter de kristnes tideräkning det 1,900:de.
Kuori (albumi)
Kuori on industrial metal -yhtye Ruoskan ensimmäinen albumi. Se levytettiin vuosina 2001–2002. Kuorelta on tehty 2 musiikkivideota; Henrik Mennanderin ohjaama Kiroan, sekä Santtu Särkäksen ohjaama Epilogi.
Tähtijengi – Get Crazy USA!
Tähtijengi – Get Crazy Usa! on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka ohjasi Allan Arkush. Elokuvan pääosia näyttelevät Malcolm McDowell, Allen Garfield, Daniel Stern, Gail Edwards ja Ed Begley Jr.
Juoni
On 31. joulukuuta 1982 ja Saturn-teatteri valmistautuu uudenvuodenaaton konserttiin, jota ohjaa itse omistaja, Max Wolfe (Allen Garfield). Wolfe on johtanut Saturnia jo vuodesta 1968, joten hänen uskotaan osaavan asiansa. Maxia avustavat näyttämöavustajat Neil Allen (Daniel Stern) ja Willy Loman (Gail Edwards).
Max Wolfella on teatterille kolmenkymmenen vuoden vuokrasopimus. Konserttijohtaja Colin Beverly (Ed Begley Jr.) tarjoutuu maksamaan Maxin pois vuokrasta ja vaikka tarjous tuntuu hyväsydämiseltä, Max kieltäytyy. Ulkopuolella Maxin teennäinen veljenpoika Sammy (Miles Chapin) kertoo Beverlylle olevansa teatterin perijä, ja Beverly ehdottaa Sammylle samaa kuin Maxille – mutta vain, jos Sammy saa Maxin allekirjoituksen Beverlyn papereihin ennen keskiyötä.
King Blues -niminen mies avaa illan kahdella ”omalla” hittikappaleellaan, ”The Blues Had a Baby and They Named it Rock and Roll” ja ”Hoochie Coochie Man”. Seuraavaksi The Nada Band esiittää yleisölle kappaleen ”I’m Not Going to Take It No More”.
Esitysten aikana Sammy yrittää löytää tapoja, joilla sabotoida teatteria, kuten sytyttämällä tulipalon kellariin. Colin Beverlyn apurit, Mark ja Marv, antavat Sammylle pommin, jonka poika asettaa rakettialukseen, jonka kyydissä Max aikoo ajaa keskiyön loppuhuipennuksessa.
Willy kuulee Markin ja Marvin puhuvan pommista, ja tulee heidän kaappaamakseen ja lukitsemakseen Colin Beverlyn limusiinin tavaratilaan. Willy onnistuu pakenemaan, ja juoksee takaisin teatterille. Vain hieman ennen keskiyötä Willy ehtii teatterille ja kertoo pommista Neilille. Sekuntien tikittäessä eteenpäin pommia heitetään henkilöltä henkilölle; ihmiset yrittävät saada sen ulos teatterista. Lopulta pommi päätyy Colin Beverlyn limusiiniin. Viimeiset sekunnit kuluvat, ja pommi räjähtää. Kaikki huutavat yhteen ääneen: ”Hyvää uuttavuotta!”
Max päästää Neilin teatterin johtoon ja kertoo aikomuksistaan ryhtyä eläkkeelle. Neil pyytää Willyä jakamaan teatterin johdon kanssaan. Lopputekstit pyörivät ruudulla samalla, kun kuuluu viimeinen ääni: ”Kiitos muistoista koko Fillmore East 1968–71:n henkilökunnalle.”
Vastaanotto
Tähtijengin lehdistönäytös järjestettiin 5. elokuuta 1983. Yksi kilteimmistä arvostelijoista oli Janet Maslin The New York Timesista. Maslin kutsui sitä hyvin luonnollistetuksi. Lippumyymälöiden vastaanotto oli myös laimea, ja elokuvaa esitettiin hyvin lyhytaikaisesti.
Vaikka Tähtijengi jääkin kauas Allan Arkushin aiemman elokuvan, Rock ’n’ Roll High Schoolin, taakse, se on nykyään fanien kulttisuosikki rock’n’roll-elokuvien joukossa; joidenkin kriitikoiden mielestä elokuva on ”genren parhaimmistoa”.
3. marraskuuta
3. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 307. päivä (308. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 58 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 2. marraskuuta, 4. marraskuuta
Eino Penttilä (sotilas)
Eino Valfrid Penttilä (28. joulukuuta 1914 – 30. lokakuuta 1992) oli Mannerheim-ristin ritari numero 79. (14. Divisioonan kaukopartio-osaston johtaja). Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Penttilä oli ritarinimityksen aikaan luutnantti. Heinäkuussa 1943 Penttilä aloitti Kadettikoulun (nyk. Maanpuolustuskorkeakoulu) oppilaana.
'' – 15.1.1942 luutnantti Penttilä sai määräyksen osastoineen hyökätä Koivuniemen kylään. Matkalla kohtasi 10-miehisen vihollispartion, jonka osasto tuhosi viimeistä miestä myöten ja sai haltuunsa muun muassa karttoja, joissa oli merkintöjä vihollisen sijoituksista.''
Penttilä palveli Suomen rajavartiolaitosta vuoteen 1962 saakka.
Vastakkaissuuntaisuus
Vastakkaissuuntaisuus liittyy matemaattisissa yhteyksissä vektorilaskentaan. Sen vastakohta on samansuuntaisuus. Myös "normaalien" lukujen voidaan ajatella olevan yksiulotteisia vektoreita, joten kaikki positiiviset luvut ovat vastakkaissuuntaisia negatiivisille luvuille. Sama pätee useammissakin ulottuvuuksissa, joten kaikki vektorin kanssa samalla koordinaatiston origon läpi kulkevalle suoralle sijoittuvat, mutta toiselle puolen origoa jäävät vektorit ovat vektorille vastakkaissuuntaisia.
Alejandro Antonio Buccolini
Alejandro Antonio Buccolini (18. tammikuuta 1930 Ferré – 6. kesäkuuta 2014) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 24. marraskuuta 1957 ja nimitettiin Río Gallegosin hiippakunnan piispaksi 11. heinäkuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Manuel López, jota avustivat Jorge Arturo Meinvielle ja Agustín Roberto Radrizzani. Buccolini asetettiin virkaansa 3. lokakuuta.
Buccolini jäi eläkkeelle 25. lokakuuta 2005. Hänen saavutettuaan eläkeiän paavi Benedictus XVI nimitti hänen seuraajakseen Juan Carlos Romanínin.
Åbo Akademin säätiö
thumb|upright|Säätiö osti [[Vartiovuoren tähtitornin vuonna 2008. Entisessä observatoriossa on säätiön toimisto.]] Stiftelsen för Åbo Akademi sr (SÅA, ) on suomalainen säätiö, joka perustettiin 18. kesäkuuta 1917 tavoitteenaan perustaa ja ylläpitää ruotsinkielistä yliopistoa Turussa. Säätiön hallituksen puheenjohtaja on asianajaja, VTM Stefan Wallin ja valtuuskunnan puheenjohtaja kauppatieteiden maisteri Timo Ketonen.
Historia
Säätiön alkupääoma oli 3,47 miljoonaa markkaa ja vuonna 1918 perustetun Åbo Akademin toiminta rahoitettiin täysin säätiön pääomatuotoilla kunnes se sai ensimmäisen valtionavustuksensa vuonna 1956.
Valtiolle päävastuu Åbo Akademin toiminnasta siirtyi vasta 1. elokuuta 1981 erillisellä valtion ja Stiftelsen för Åbo Akademin välisellä sopimuksella. Sopimuksen jälkeen säätiö on määritellyt päämäärikseen turvata, ylläpitää ja tukea Åbo Akademin toimintaa sekä suomenruotsalaista kulttuurielämää ja tieteellistä tutkimusta.
Toiminta
Säätiö ylläpitää muun muassa Sibelius-museota, Ett Hem -museota, Casa Haartmania, Åbo Svenska Teaterin rakennusta, uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistunutta Donner-instituuttia. .
Säätiö on Veritas Eläkevakuutuksen suurin osakkeenomistaja 18,45 prosentin osuudella Säätiö omistaa myös 10 prosenttia Life on a Leaf Oy Ab yhtiöstä. Life on a Leaf ry on yhdistys, jonka tarkoituksena on harjoittaa ja edistää taiteen, arkkitehtuurin, akateemisen tutkimuksen ja talouden välistä yhteistyötä, tavoitteenaan mielikuvitusta ja luovuutta suosiva kaupunkiympäristö.
Air Mauritius
Air Mauritius on Mauritiuksen kansallinen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1967. Sen tärkein lentokenttä sijaitsee saaren kaakkoisosassa ja on nimeltään Sir Seewoosagur Ramgoolamin kansainvälinen lentoasema.
Air Mauritiuksen ensilento suoritettiin kuusipaikkaisella Madagaskarin lentoyhtiöltä vuokratulla Piper PA 30 Navajolla Réunionille. Nykyään yhtiöllä on 80 lentovuoroa viikossa 30 kohteeseen.
Laivasto
Yhtiön laivasto heinäkuussa 2021: Laivaston keski-ikä 6,8 vuotta (Heinäkuu 2021).
Superorganismi
Superorganismi on organismi, joka koostuu monista osaorganismeista, yleensä eläinten sosiaalinen yksikkö, jossa työ on jaettu.
James Lovelockin Gaia-hypoteesi ja kirjailijoitten James Hutton, Vladimir Vernadsky ja Guy Murchie työt sisältävät ajatuksen biosfääristä superorganismina. Systeemiteoria tukee tätä ajatusta ja kompleksisen systeemin dynamiikkaa.
Myrmidonit
Myrmidonit olivat kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan saarella asunut heimo, ”muurahaisihmiset”. Kun rutto tappoi kaikki saaren ihmiset, kuningas Aiakos rukoili isältään Zeukselta apua. Zeus vastasi muuttamalla kaikki saaren muurahaiset ihmisiksi. Näitä muurahaisista luotuja ihmisiä kutsuttiin myrmidoneiksi. Homeroksen Iliaan runoissa myrmidonien myöhemmin perustama Fthian kuningaskunta Thessaliassa osallistui Troijan sotaan, johtajanaan Akhilleus, joka oli Aiakoksen lapsenlapsi.
Myyttiset myrmidonit olivat kuuluisia sokeasta ja armottomasta lojaalisuudesta johtajiaan kohtaan. Tämän vuoksi esiteollisessa Euroopassa sana ”myrmidoni” sisälsi monia samoja merkityksiä kuin termi ”robotti” nykyään.
Andy Sertich
Seuraura
Sertich pelasi edellisen kauden USHL-joukkue Sioux Falls Stampedessa, kun Pittsburgh Penguins varasi hänet 136. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002. Tämän jälkeen Sertich kävi vuodet 2002–2006 Minnesotan yliopistoa. Hän voitti WCHA:n mestaruuden vuosina 2003 ja 2004, joista ensimmäisenä vuonna Sertich voitti myös koko NCAA:n mestaruuden.
Vuodet 2006–2009 Sertich pelasi suurimmaksi osaksi ECHL-joukkue Utah Grizzliesissä. Kaudella 2006–2007 hän oli tehoilla 7+40=47 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Ryan Kinasewichin jälkeen. Sertich jakoi ECHL:n puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Gwinnett Gladiatorsin Jamie Milamin ja Augusta Lynxin Sean Blanchardin kanssa. Kaudesta 2007–2008 hän pelasi noin puolet sarjatasoa ylempänä AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersissa. Kauden 2008–2009 Sertich pelasi taas suurimmaksi osaksi Grizzliesissä, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 12+24=36.
Toukokuussa 2009 Sertich teki sopimuksen Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan kroatialaisjoukkue KHL Medveščak Zagrebin kanssa. Kaudella 2009–2010 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja sijoittui tehoilla 8+26=34 EBEL:n puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi Olimpija Ljubljanan Kevin Mitchellin kanssa. Sertich teki huhtikuussa 2010 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Medveščak Zagrebin kanssa. Hän oli myös kaudella 2010–2011 joukkueen tehokkain puolustaja ja jakoi tehoilla 10+21=31 EBEL:n puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Graz 99ersin Yannick Tremblayn ja HK Jesenicen Mitja Robarin kanssa.
Sertich jatkoi sopimustaan Medveščak Zagrebin kanssa taas vuodella toukokuussa 2011. Joukkueen varakapteenina toiminut Sertich oli kaudella 2011–2012 jälleen Medveščak Zagrebin tehokkain puolustaja ja sijoittui tehoilla 11+22=33 EBEL:n puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Kaudella 2012–2013 Sertich teki EBEL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+31=43 ja hän sijoittui koko liigan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Villacher SV:n Mario Altmann. Kevään 2013 pudotuspeleissä Sertich jakoi kolmella osumallaan Medveščakin sisäisen maalipörssin voiton Kyle Greentreen kanssa. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Jakub Gašparovičin kanssa lukemalla +3. Sertich vahvisti kolmen ensimmäisen Medveščakissa viettämänsä kauden aikana myös seuran kakkosjoukkuetta Kroatian pääsarjassa, jonka mestaruuden hän voitti vuosina 2010 ja 2013.
Sertich siirtyi kaudeksi 2013–2014 itävaltalaiseen EC Graz 99ersiin, jossa hän pelasi marraskuulle 2013. Hän teki 17 ottelussa tehopisteet 2+3. Marraskuussa Sertich siirtyi EBEL:n unkarilaisjoukkue Alba Volán Székesfehérváriin. Hän teki siellä runkosarjassa 28 tehopistettä ja kauden aikana EBEL:ssä yhteensä tehot 10+23=33, joilla Sertich sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Kaudella 2014–2015 hän jatkoi EBEL-uraansa Dornbirner EC:ssä. Kaudeksi 2015–2016 Sertich siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Norjan GET-ligaenin Stavanger Oilersin riveihin. Hän oli tehoilla 5+29=34 joukkueen tehokkain puolustaja ja jakoi koko liigan puolustajien syöttöpörssin voiton Lørenskog IK:n Stefan Espelandin kanssa sekä sijoittui puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Sertich oli Mestarien liigassa Oilersin paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja neljällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden.
Kaudeksi 2016–2017 Sertich siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Iso-Britannian EIHL-liigan Nottingham Panthersiin. Hän voitti kauden aikana Continental Cupin.
Maajoukkueura
Sertich edusti Kroatiaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän jakoi tehoilla 1+4=5 turnauksen puolustajien pistepörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Sertich pelasi myös IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin ja jälkimmäinen kultaan. Sertich voitti vuoden 2012 turnauksessa pelipaikastaan huolimatta koko turnauksen maalipörssin, puolustajien pistepörssin ja hän sijoittui Viron Aleksandr Petrovin kanssa tehoilla 7+5=12 pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Joel Prpic. Sertich voitti myös vuoden 2013 turnauksen puolustajien pistepörssin tehoilla 1+5=6 ja hänet palkittiin turnauksen parhaana puolustajana. Sertich pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Muuta
Yhdysvalloissa syntyneellä ja kiekko-oppinsa saaneella Sertichillä on kroatialaiset sukujuuret. Hän liittyi Kroatian maajoukkueeseen pelatessaan Medveščak Zagrebissa.
Švenčionysin kunnallispiiri
Švenčionysin kunnallispiiri on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Vilnan läänissä. Kaakkoisosassa kunnallispiiri rajoittuu Valko-Venäjään. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 30 678 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Švenčionys.
Kelluva ydinvoimalaitos
Akademik Lomonosov
thumb|270px|Kelluvan ydinvoimalan pienoismalli. Ensimmäisen, Akademik Lomonosov -nimisen laitoksen rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 2007 Vienanmeren rannalla Severodvinskissä ydinsukellusveneisiin erikoistuneella Sevmašin telakalla. Kesällä 2008 valmistus kuitenkin siirrettiin Pietariin Baltijski zavod -telakalle. Alus laskettiin vesille kesällä 2010.
Vuoden 2014 maaliskuussa Kansainvälisen ydinenergiajärjestö IAEA:n ydinreaktorirekisterissä vielä rakenteilla olevan kahden ensimmäisen voimalayksikön (Akademik Lomonosov 1 ja 2) tulevaksi sijoituspaikaksi oli merkitty Tsukotkan Pevek. Voimalan valmistumisajankohdaksi ilmoitettiin vuosi 2018. 28. huhtikuuta 2018 voimalayksikkö irrotettiin Pietarin telakan laiturista ja se lähti matkalle kohti Murmanskia. Sieltä se hinattiin edelleen Pevekiin, jossa se aloitti toimintansa 19. joulukuuta 2019.
Laitos on nimetty venäläisen tiedemiehen Mihail Lomonosovin mukaan.
Tekniikka
Laitosten ydinreaktoritekniikka muistuttaa Venäjän ydinvoimalla toimivien sukellusveneiden ja jäänmurtajien käyttämää ratkaisua. Kelluvat ydinvoimalaitokset on määrä varustaa kahdella 35 megawatin tehoisella KLT-40S-ydinreaktorilla, joista riittäisi tehoa esimerkiksi 200 000 asukkaan kaupungin tarpeisiin. Yhden kelluvan ydinvoimalan kaksi reaktoriyksikköä tuottaa yhteensä 70 MW sähköenergiaa tai 300 MW lämmitysenergiaa.
Ensimmäisen kelluvan ydinvoimalaitoksen pituus on 144 metriä ja uppouma 21 000 tonnia.
Kelluvan ydinvoimalaitoksen elinkaareksi venäläiset arvioivat 40 vuotta. Laitos on suunniteltu ladattavaksi uudella ydinpolttoaineella kolmen vuoden välein ja hinataan huollettavaksi 12 vuoden välein. Ydinvoimalan myyntiversiota on markkinoitu venäläisellä henkilökunnalla, jonka olisi määrä operoida esimerkiksi suolaisen veden tislaamiseen. Kelluva voimala voitaisiin tämän näkemyksen mukaan ankkuroida asiakasvaltion rannikolle, ja yhdistää maihin menevään sähköverkkoon. Tällä Venäjä kertoo pyrkivänsä välttämään ydinteknologisen tietämyksen karkaamista. Toimittaja kertoo myös vastaavansa polttoaineen hankinnasta ja ydinjätteen loppukäsittelystä.
Käyttökohteet
Ensimmäinen, Akademik Lomonosov -alus oli ensin tarkoitus sijoittaa Vienanmerelle Severodvinskin edustalle, mutta sittemmin sijoituskohde muutettiin Viljutšinskin laivastotukikohtakaupunkiin Kamtšatkan niemimaalla. Mahdollisille tsunameille alttiista, lähellä merenalaista maanjäristysvyöhykettä sijaitsevasta sijoituspaikasta kuitenkin luovuttiin. Ensimmäisen kelluvan ydinvoimalan sijoituspaikaksi tuli Tšukotkan Pevek.
Muita kaavailtuja sijoituskohteita Venäjällä on erityisesti arktisilla vaikeapääsyisillä alueilla, Koillisväylän varrella Taimyrin niemimaan alueella sekä pohjoisilla öljy- ja kaasukentillä.
Kiinan kelluvat ydinvoimalat
Kiinan on uutisoitu kehittelevän kelluvaa ACPR50S-ydinreaktoria. Ensimmäisen reaktorin rakentamisen on määrä alkaa vuonna 2017 ja sen on suunniteltu valmistuvan ja alkavan sähköntuotannon vuonna 2020. Kyseessä olisi osa Kiinan tavoitteesta rakentaa yli sata uutta ydinreaktoria seuraavan vuosikymmenen aikana; osa reaktoreista olisi kelluvia ja siten siirrettäviä. Kiina tähtää myös ydinvoimaloidensa vientiin.
Ydinvoimalatyyppi ACPR50S on Kiinan suurimman ydinvoimalaoperaattorin CGN:n (China General Nuclear Power Corporation) alustavasti suunnittelema. Kyseessä on kokoluokan 200 MWt:n (60 MWe) reaktori. Kiinan kansallinen kehitys- ja uudistuskomissio (NDRS) hyväksyi ydinvoimalatyypin toteuttamisen osana maan 13. viisivuotissuunnitelman innovatiivisena energiahankkeena. ACPR50S voi operaattoriyhtiö CGN:n mukaan tuottaa sähköä ja lämpöä sekä tukea suolanpoistolaitteistoja saarilla tai rannikkoalueella tai merialueen öljyn- ja kaasunporaushankkeissa.
CHN omistaa 16 käytössä olevaa ydinvoimalayksikköä (asennettu kapasiteetti 17,084 GWe) ja yhtiöllä on rakenteilla 11 ydinvoimalayksikköä (kapasiteetti 13,464 GWe).
Turvallisuus
Venäläisten ydinvoima-asiantuntijoiden (ennen Fukushiman ydinonnettomuutta antamien lausuntojen) mukaan kelluvat ydinvoimalaitokset tulevat olemaan turvallisia. Asiantuntijoiden mukaan niistä voidaan tehdä turvallisempia kuin maalla seisovista kiinteistä ydinlaitoksista. Venäläiset ovat käyttäneet esimerkkinä ydinsukellusvene Kurskin uppoamisonnettomuutta vuonna 2000. Sen ydinreaktorin turvajärjestelyt toimivat moitteetta eikä säteilyonnettomuutta päässyt syntymään. Asiantuntijoiden mukaan meren pohjasta nostettu ydinreaktori oli pinnalle noston jälkeen jälleen toimintavalmis.
Kullankylä
thumb|250px|Kullajoki vuonna 2008. Joen takana on Kullankylän itäpuolen paikka.
Kullankylä myös Kulla, Kullaankylä,, ) oli kylä läntisellä Inkerinmaalla Kullanjoen varressa. Se sijaitsi 20 km Narvasta pohjoiseen. Asukkaina oli inkerinsuomalaisia 1940-luvulle asti.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla Laukaan- ja Lovatjokien välissä sijainneessa Novgorodin Šelonin viidenneksessä. Kylä ei siis kuulunut Vatjan viidennekseen, johon muu Inkerinmaa kuului. Asukkaina oli tuolloin vatjalaisia ja inkeroisia. Kylä sai luultavasti nykyisen nimen Stolbovan rauhan jälkeen 1617, jolloin alueelle muutti luterilaista väestöä Suomesta. Suureen-Narvusiin eli Kosemkinaan rakennettiin kirkko vuonna 1640 ja Kullankylä kuului siten Narvusi-Kosemkinan pitäjään, joka oli osa Narvan seurakuntaa vuoteen 1917 asti.
Kylä jakaantuu kahtia ja tuhoutuu
Tarton rauhan (1920) seurauksena kylä jakaantui kahtia, koska Kullajoesta tuli Viron ja Neuvosto-Venäjän rajajoki. Vuonna 1926 kylässä oli 29 taloa ja 94 asukasta, joista 82 inkeriläisiä. Venäjän puoleinen osa kylästä kuihtui, koska asukkaita siirrettiin kauemmaksi rajasta. Näin syntyivät 1920-luvulla kaksi kylää Risukylä ja Muntinruhka Rosonajoen varteen. Vähitellen itäinen osa katosi kokonaan 1930-luvulla, kun kuusi perhettä lähetettiin Siperiaan. Loput asukkaista siirrettiin Suureen Narvusiin, jonne myös paremmat asuinrakennukset purkamalla siirrettiin.
Viron puoleinen osa kylästä kuului Viron Inkeriin. Läheiseen Kallivieriin rakennettiin kirkko vuonna 1920 ja Kullankylä kuului tähän seurakuntaan. Vuonna 1930 kylässä sijaitsi koulu ja 32 asuinrakennusta. Kylästä tuli eräänlainen Neuvostoliiton inkeriläisvainojen muistomerkki ja piikkilangalla kahtia jaettu kylä tuli tunnetuksi mm. Saima Harmajan runoteoksessa Inkerinmaan rajalla. Toisen maailmansodan aikana väestö evakuoitui Suomeen ja osa Ruotsiin. Viron puoleinen osa Kullankylää poltettiin saksalaisten joukkojen vetäytymisen yhteydessä, eivätkä asukkaat palanneet takaisin sodan päätyttyä. Paikka on nykyisin autio.
Aleksanteri III (Skotlanti)
pienoiskuva|Aleksanteri III:n kruunajaiset. Myöhäiskeskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
Aleksanteri III (1241–1286, vanhalla gaelin kielellä Alaxandair mac Alaxandair) oli Skotlannin keskiaikainen kuningas. Hän nousi valtaan seitsemänvuotiaana 1249, isänsä Aleksanteri II:n kuoltua.
Aleksanteri vihittiin Englannin Henrik III:n tyttären Margaretin kanssa vuonna 1251. Henrik vaati nuoren vävynsä valtakuntaa hallintaansa, mutta turhaan.
Täysi-ikäiseksi tultuaan Aleksanteri jatkoi isänsä aloittamaa Skotlannin vallan vakiinnuttamista Ulko-Hebrideillä ja muilla läntisillä saarilla. Hän torjui menestyksekkääsi norjalaisten hyökkäyksiä. Hänelle kehittyi hyvät välit lankonsa, Englannin kuninkaan Edvard I:n kanssa.
Aleksanteri kuoli tapaturmaisesti vuonna 1286 pudottuaan hevosen selästä Fifessä, lähellä Edinburghia. Koska kaikki Aleksanterin kolme lasta olivat kuolleet jo aiemmin, hänen seuraajakseen nousi Margaret, hänen tyttärentyttärensä. Margaret ei kuitenkaan koskaan tullut Norjasta Skotlantiin, joten maa joutui sijaishallitsijoiden käsiin.
Oulun koulu
thumb|250px|Oulunsalon kunnantalo, 1982
Oulun kouluksi tai Oulun koulukunnaksi kutsutaan arkkitehtuurin koulukuntaa tai liikettä, joka syntyi Oulun yliopiston arkkitehtiosastolla 1970-luvun puolivälissä. Koulukunnan syntyyn liitetään usein professori Reima Pietilän nimi, koska hän oli liikkeen alkuaikoina Oulun arkkitehtiosaston professorina.
Oulun koulu etsi vaihtoehtoja 1970-luvulla vallinneeseen modernistiseen arkkitehtuuriin. Liikkeestä voi erottaa kolme suuntausta, jotka toistuvat useimmissa koulukunnan nimeen laskettavissa rakennuksissa. Parhaiten se tunnetaan regionalistisesta punatiiliarkkitehtuuristaan. Yksi osa liikettä olivat karelianismiin ja kansallisromantiikkaan pohjautuvat puurakennukset. Kolmas suuntaus oli kansainvälisen postmodernistisen tyylin seuraaminen.
Samansuuntaisuus
Samansuuntaisuus liittyy matemaattisissa yhteyksissä vektorilaskentaan. Sen vastakohta on vastakkaissuuntaisuus. Myös "normaalien" lukujen voidaan ajatella olevan yksiulotteisia vektoreita, joten kaikki positiiviset luvut ovat samansuuntaisia positiivisille luvuille. Sama pätee useammissakin ulottuuvuuksissa, joten kaikki vektorin kanssa samalla koordinaatiston origon läpi kulkevalle suoralle sijoittuvat, mutta samalle puolen origoa jäävät vektorit ovat vektorille samansuuntaisia.
Kustavi Grotenfelt
Henkilöhistoria
Grotenfeltin vanhemmat olivat vankeinhoitohallituksen ylitirehtööri Adolf Grotenfelt ja Ida Gustava Wilhelmina Rein. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1883, maisteriksi 1886, lisensiaatiksi 1887 ja tohtoriksi 1888. Grotenfelt oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston historian opettajana 1888–1906, suomalaisen tyttökoulun historian opettajana 1889–1892 sekä Helsingin yliopistossa Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian dosenttina 1887–1905 ja Pohjoismaiden historian ylimääräisenä professorina 1905–1926. Hän toimi myös Viipurilaisen osakunnan inspehtorina 1907–1926. Vuonna 1923 Grotenfelt sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon.
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1905–1906 sekä vielä pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Hän oli myös nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja 1908–1909, edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä, ja jäsen puolueen keskustoimikunnassa 1906–1913. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1903–1905.
Grotenfelt oli myös jäsen Muinaistieteellisessä toimikunnassa, Tieteellisten seurain valtuuskunnassa ja Suomen sukututkimusseurassa. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastonhoitajana ja varaesimiehenä sekä kuului Valvoja-lehden ja Historiallinen Aikakauskirja -lehden toimituskuntaan.
Grotenfelt oli naimisissa vuodesta 1896 Anna Helena Matilda Silfveniuksen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.
SOM
Som tai SOM voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hotelli Käenpesä
thumb|250px|Hotelli Käenpesä Hotelli Käenpesä on Ylivieskassa sijaitseva, Finlandia Hotels -ketjuun kuuluva hotelli. Vuonna 1979 avatussa hotellissa on 72 huonetta ja yhteensä 150 vuodepaikkaa. Lisäksi Käenpesässä on neljä erikokoista kokoustilaa sekä irlantilaistyylinen Kukkuu-baari. Antti Rantalan ja Esa Vallin omistaman hotellin palveluksessa on kuusi työntekijää.
We Are the Physics
We are the Physics on vuonna 2005 perustettu alternative-yhtye Glasgowsta, Skotlannista.
Historia
Yhtye aloitti vuonna 2005 nimellä We are the Physics Club and Therefore Everything We Say Is Fact. Bändi listaa musiikillisiksi esikuvikseen mm. seuraavia yhtyeitä: Polysics, Ex Models, Devo ja Buddy Holly. Yhtye sai omien sanojensa mukaan alkunsa vahingossa. Yhtyeessä vaikuttavat kolme Michaelia (laulaja, kitaristi ja rumpali), sekä kaimojen keskellä bassoa soittava Chris.
We are the Physics julkaisi kaksi singleä One Records -yhtiöllä, kunnes kirjoitti sopimuksen lontoolaisen This Is Fake DIY:n kanssa vuonna 2008. Uuden levytyssopimuksen saatuaan bändi julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, We are the Physics Are OK at Music. Tällä hetkellä uusi levy on työn alla, osaa kappaleista on jo kuultu livenä.
Keikat
We are the Physics on kiertänyt keikkalavoja ahkerasti klubeille Isossa-Britanniassa. Näkyvyyttä he ovat niittäneet myös lämmittelybändinä, kiertäen suuriakin saleja yhdessä 30 Seconds to Marsin, Art Brutin, Polysicsin sekä You Say Party! We Say Die!n kanssa. Keikoilla We are the Physics tarjoilee energistä livemeininkiä höystettynä bändin omaperäisellä jammailulla.
Suomessa We are the Physics teki kolmen keikan minikiertueen kesällä 2007, selviydyttyään yhteiskiertueesta 30 Seconds to Marsin kanssa. Vierailullaan skotlantilaiset soittivat Helsingin Semifinalissa, Mikkelin Jurassic Rockissa sekä Jyväskylän Lutakko liekeissä -tapahtumassa.
Julkaisut
Singlet:
Albumit:
ISO 639
ISO 639 on kansainvälinen standardi, joka määrää kielten kaksi- ja kolmikirjaimiset tunnukset. Standardi koostuu useasta osasta, joita on julkaistu viisi. Kaksi muuta osaa on kehitteillä. ISO 639 -tunnuksia ei ole tarkoitus käyttää kielten lyhenteinä vaan ainoastaan niiden yksiselitteisinä koodeina.
Ensimmäinen ISO 639 -standardi hyväksyttiin vuonna 1967. Standardi jaettiin kahteen osaan vuonna 2002, jolloin alkuperäisten kaksikirjaimisten tunnusten päivitetystä versiosta tuli ISO 639-1. Viimeinen lisäys siihen on tehty 11. helmikuuta 2013.
Toisen osan muodostavat kolmikirjaimiset tunnukset, ja se sisältää myös kaikki ensimmäisen osan kielet. Yksittäisten kielten lisäksi ISO 639-2 määrittää tunnuksia myös kieliryhmille. Kolmas osa ISO 639-3 pyrkii antamaan kolmikirjaimisen tunnuksen kaikille tunnetuille ihmiskielille.
Unicoden CLDR-hankkeessa (Common Locale Data Repository) kielten suomenkieliset nimet ovat Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen tarkastamia.
Esimerkiksi suomen kielen ISO 639-1 -koodi on ”fi” ja ISO 639-2 -koodi on ”fin”.
Billy Wilder
Samuel ”Billy” Wilder (22. kesäkuuta 1906 Sucha, Itävalta-Unkari (nyk. Puola) – 27. maaliskuuta 2002 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen elokuvakäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja, joka teki mittavan uran Hollywoodissa.
Käsikirjoittaja
Samuel Wilder syntyi 1906 Suchan eteläosassa, joka kuului tuolloin Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiaan Galitsian nimellä ja sijaitsee nykyään Etelä-Puolassa. Samuel Wilderin vanhemmat, Max Wilder ja Eugenia Dittler, olivat juutalaisia. Wilder sai jo lapsena äidiltään lempinimen ”Billy” Buffalo Billin mukaan, ja hän kantoi sitä koko elämänsä ajan.
Wilder opiskeli jonkin aikaa Wienin yliopistossa, mutta hän jätti opintonsa kesken ja muutti 20-vuotiaana Berliiniin tarkoituksenaan ryhtyä lehtimieheksi. Hän kirjoitti lehtiin rikos- ja urheilureportaaseja sekä työskenteli tanssisaleissa ammattitanssijana, kunnes sai vakituisen paikan erään iltapäivälehden toimittajana. Elokuvamaailma alkoi kuitenkin vetää Wilderiä puoleensa, ja hän sai töitä käsikirjoittajana maineikkaasta UFA-elokuvayhtiöstä. Ensimmäinen hänen käsikirjoittamansa elokuva oli Der Teufelsreporter (1929).
Berliinin-kautensa aikana Wilder toimi käsikirjoittajana kaikkiaan 21 elokuvassa. Näistä kuuluisin oli maineikas draama Ihmisiä sunnuntaina (Menschen am Sonntag, 1930), jonka tekijäjoukkoon kuuluivat myös Robert Siodmak, Edgar G. Ulmer ja Fred Zinnemann. Hän debytoi myös ohjaajana elokuvalla Mauvaise graine, (1934).
Hän lähti Saksasta 1933 pian natsien valtaannousun jälkeen ja jatkoi uraansa Hollywoodissa Paramount-yhtiön käsikirjoittajana. Wilder ja Charles Brackett muodostivat parivaljakon, joka teki käsikirjoituksia muun muassa niin ikään Saksasta paenneelle komediaohjaaja Ernst Lubitschille. Myöhemmin Wilder nimesi Lubitschin oppi-isäkseen. Lubitschille ominaista oli elegantin ironian hallinta, jossa sanoma esitetään pakottomasti, hienoin vihjein ja viittauksin.
Draamaohjaaja
Wilder ryhtyi ohjaajaksi 1940-luvun alussa. Omien sanojensa mukaan siksi, että oli nähnyt miten huonot ohjaajat pilaavat hyviä käsikirjoituksia. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli kevyt komedia Kadettiheila (The Major and the Minor, 1942), pääosassa musikaalitähti Ginger Rogers. Wilder kertoi myöhemmin halunneensa pelata varman päälle ja ohjata mahdollisimman populaarin ja helposti yleisöön menevän elokuvan, sillä esikoiselokuvan floppaaminen olisi merkinnyt hänelle siirtoa takaisin rivikäsikirjoittajaksi. Tämä strategia onnistui hyvin. Kadettiheila sai suotuisen vastaanoton ja Wilder sai jatkaa ohjaajana.
thumb|left|Kuvakaappaus Auringonlaskun kadun trailerista Varmistettuaan asemansa esikoiselokuvallaan Wilder siirtyi vakavan draaman pariin. Hänen ohjaajanprofiilikseen tulivat toisaalta yhteiskuntakriittiset analyysit, toisaalta tyylitajuisesti tehdyt vauhdikkaat komediat. Wilderin toinen elokuva Tie Kairoon (Five Graves to Cairo, 1943) oli toisen maailmansodan Pohjois-Afrikan rintamalle sijoittunut draama, jonka pääosaan sotamarsalkka Rommeliksi hän sai veteraaninäyttelijä Erich von Stroheimin. Läpimurtonsa hän teki kolmannella ja neljännellä elokuvallaan: ensin Nainen ilman omaatuntoa (Double Indemnity, 1944), film noir -tyylin mukainen musta rikoselokuva, ja sitten Tuhlattuja päiviä (The Lost Weekend, 1945), tarina juoppohulluuteen vajoavasta alkoholisoituneesta kirjailijasta, nostivat hänet yhdeksi Hollywoodin nimekkäimmistä ohjaajista. Tuhlattuja päiviä toi Wilderille kolme Oscaria – tuottamisesta, ohjauksesta ja käsikirjoituksesta.
Wilderin parhaaksi elokuvaksi on usein nostettu Auringonlaskun katu (Sunset Boulevard, 1950), jossa hän ruotii Hollywoodin tähtikultin pimeää puolta. Elokuva on tarina harhamaailmoissaan elävästä entisestä mykkäelokuvan supertähdestä Norma Desmondista, jonka osaan Wilder sai oikean entisen mykkäkauden diivan Gloria Swansonin; lisäksi hän roolitti elokuvaa lukuisilla muilla elokuvamaailman menneillä suuruuksilla, kuten Erich von Stroheimilla, Cecil B. DeMillellä ja Buster Keatonilla. Auringonlaskun katu sai elokuvamaailmassa ristiriitaisen vastaanoton, mutta kriitikot ja yleisö ottivat sen vastaan innostuksella ja se toi Wilderille parhaan käsikirjoituksen Oscarin.
Wilderin draamakauden elokuville on tyypillistä illuusiottomuus ja ihmisluonteen kyyninen tarkastelu. Tämän on arveltu juontaneen juurensa ohjaajan taustaan 1920–1930-lukujen saksalaisessa elokuvassa, jossa ihmisluonteen pimeiden puolien tutkiminen oli suosittu teema. Wilderin maailma on ehkä raadollisimmillaan elokuvassa Tuhansien silmien edessä (Ace in the Hole, 1951), jossa sensaatioreportteri käyttää hyväkseen onnettomuuteen joutunutta miestä kirjoittaakseen myyviä lehtijuttuja.
Komediaohjaaja
thumb|[[Marilyn Monroe Piukoissa paikoissa]] Wilder tunnetaan parhaiten terävistä, kyynisistä komedioistaan, joiden pariin hän siirtyi 1950-luvulla. Ensin Kaunis Sabrina (Sabrina, 1954), sitten Kesäleski (The Seven Year Itch, 1955) ja sitten Piukat paikat (Some Like It Hot, 1959) loivat hänelle maineen komedian mestarina. Hänen terävä yhteiskunnallinen satiirinsa ja usein musta huumorinsa säilyivät kuitenkin ennallaan, ja esimerkiksi palkittu Poikamiesboksi (The Apartment, 1960) on luokiteltu välillä draamaksi, välillä komediaksi.
Myöhemmällä urallaan Wilder, joka alku-urallaan oli keskittynyt amerikkalaisen yhteiskunnan ruotimiseen, palasi useissa elokuvissaan Eurooppaan. Vanhaan kotikaupunkiinsa Berliiniin hän sijoitti "maailman nopeimman elokuvan", kylmän sodan politiikalle irvivän komedian Yks’, kaks’, kolme (One, Two, Three; 1961). Satiirinen ilotyttökomedia Irma la Douce – pikku pariisitar (Irma la Douce, 1963) sijoittui Pariisiin, äkkiväärä salapoliisitarina Sherlock Holmesin yksityiselämä (The Private Life of Sherlock Holmes, 1970) Lontooseen, romanttinen komedia Avanti! (1972) Italiaan. Sherlock Holmes oli Wilderille katkera kokemus: hän tunsi tehneensä uransa onnistuneimman elokuvan, mutta studio oli toista mieltä ja leikkasi kolmetuntisesta elokuvasta tunnin pois.
Tyyli
Wilder käsikirjoitti kaikki elokuvansa itse, hänen mukaansa elokuvan tekeminen oli ”80-prosenttisesti käsikirjoittamista ja 20-prosenttisesti ohjaamista”. Hän työskenteli koko uransa ajan vakituisen käsikirjoittajakumppanin kanssa, osittain siksi, ettei englanti ollut hänen äidinkielensä. Auringonlaskun katuun (1950) asti parina oli Charles Brackett, myöhemmin I. A. L. Diamond. Hänen elokuviensa tavaramerkkejä ovat nopea ja terävä dialogi sekä taitavasti hiotut juonet. Samalla Wilder tunnettiin omasta tekstistään tarkkana perfektionistina, joka saattoi kuvata samaa kohtausta kymmeniä kertoja uudelleen, jos näyttelijät eivät lausuneet repliikkejään sanalleen oikein. Improvisointia hän ei suvainnut. Elokuvan Yks’, kaks’, kolme tähti Horst Buchholtz kertoi lisänneensä erääseen repliikkiinsä sanat ”no jaa”, jolloin Wilder huusi kuvauksen poikki ja ilmoitti kuivasti: