cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dokšytsy
Liikenneyhteydet
Kruljauštšynan kylässä, linnuntietä noin 15 kilometriä Dokšytsyn keskustan pohjoispuolella, sijaitsee eräs Valko-Venäjän rautateiden risteysasemista (55.0275°N, 27.78278°W). Siellä rautateiden Polatsk-Kruljauštšyna-Maladzetšna-linjasta risteää raide länteen reittiä Kruljauštšyna-Hlybokaje-Pastavyn Varapajevan kylä, siellä edelleen haarautuen.
Maantieyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu Minskistä saapuva kantatie (P3), joka jatkaa Hlybokajen (etäisyys 29 km), Šarkauštšynan ja Braslaun kautta ja Latvian rajalle Väinänlinnan (Daugavpils) suuntaan.
Jeongseon Alpine Centre
Jeongseon Alpine Centre on laskettelukeskus Jeongseonin kuntaosassa Bukpyeongissa, Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Jeongseon Alpine Centre toimi vuoden 2018 Pyeongchangin talviolympialaisten alppihiihdon vauhtilajien ja alppiyhdistetyn kilpailupaikkana. Katsajakapasiteetti olympialaisissa oli 6 500, niistä istumapaikkoja oli 3 600 ja seisomapaikkoja 2 900.
Jeongseon Alpine Centreä alettiin rakentaa maaliskuussa 2014 ja se valmistui lopullisesti joulukuussa 2017. Jeongseon Alpine Centren virallisia avajaisia vietettiin 22. tammikuuta 2016. Ensimmäiset maailmancupin kilpailut järjestettiin siellä 3.–7. helmikuuta 2016, lajeina miesten vauhtilajit. Naisten vauhtilajien esiolympialaiset järjestettiin maaliskuussa 2017.
Rinteet ja hissit
Jeongseon Alpine Centressä on neljä laskettelurinnettä ja hiihtohisseinä toimivat yksi gondolihissi ja kolme tuolihissiä. Laskettelurinteistä FIS:n sertifioimia ovat miesten ja naisten vauhtilajirinne Jeongseon Downhill sekä alppiyhdistetyn pujottelurinne Jeongseon Slalom.
Teach Me How to Be Loved
Teach Me How to Be Loved on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Rebecca Fergusonin kappale hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Heaven. Sen kirjoitti Ferguson itse yhdessä Jonny Lattimerin kanssa. Kappale julkaistiin Saksassa albumin viidentenä ja viimeisenä singlenä 7. joulukuuta 2012. Isossa-Britanniassa viimeinen single oli ”Shoulder to Shoulder”. Kappaleen musiikkivideolla Ferguson esittää laulua levytysstudiossa.
”Teach Me How to Be Loved” on pianojohtoinen soul-pop-balladi, jonka tempo on 70 iskua minuutissa. The Telegraphin kriitikko Neil McCormick kuvaili kappaletta runolliseksi ja aidon tunteelliseksi. The Lava Lizard kirjoitti singlen olevan yksinkertainen mutta vaikuttava. Sivuston haastattelussa Ferguson paljasti kappaleen olevan yksi hänen suosikeistaan albumilla. Laulaja esitti singlen Britain's Got Talent-ohjelmassa yhdessä toisen kappaleen, Glitter & Gold, kanssa.
Víctor Català
Caterina Albert julkaisi kokoelman ‘Jocs Florals’ vuonna 1898. Siihen kuulunut synkkä lapsenmurhaajasta kertova monologi herätti kauhistusta, varsinkin kun lukijoille selvisi, että kirjoittaja oli nainen. Niinpä seuraavasta teoksesta alkaen Albert käytti miehekästä kirjailijanimeään Víctor Català. Monet tuon aikakauden naiskirjailijat valitsivat miehen nimen kirjailijanimekseen, koska kokivat silloin voivansa kirjoittaa vapaammin.
Albert oli kotoisin L’Escala-nimisestä kylästä silloisesta Empordàn piirikunnasta Katalonian pohjoisosasta. Isänsä kuoltua hän alkoi toimia kotitilan tilanhoitajana. Hän korosti aina olevansa kirjoittajana amatööri. Hän aloitti kuvataiteen ja kirjoittamisen harrastamisen jo nuorella iällä ja oli aluksi kiinnostunut runoista ja teatterista.
Víctor Català oli kirjoittajana itseoppinut, mutta seurasi tarkkaan ajan kirjallisia trendejä. Katalonian kielen oikeinkirjoitusta muutettiin tuohon aikaan, mutta Catalàn kirjoitukset ilmestyivät vanhan kirjoitustavan mukaisina. Suurin osa hänen tuotannostaan on runoja ja näytelmiä, mutta tärkeimpinä teoksina pidetään proosatekstejä, etenkin romaania Solitud. Monien tekstien aihepiiri liittyy rikoksiin, kostoon ja väkivaltaan. Myöhemmissä teoksissa teemaksi nousee myös naisen asema.
Catalàn kirjailijan uralla oli useita pitkiä taukoja, jopa yli kymmenen vuoden mittaisia, jolloin hän ei julkaissut mitään. Näihin ovat voineet vaikuttaa kiireet maatilan hoidossa, läheisen ystävän kuolema tai mahdollisesti myös nimellä noucentistes tunnetun kirjallisen liikkeen kehittyminen. Català oli tämän liikkeen teorioista eri mieltä.
820 Naval Air Squadron
820 Naval Air Squadron (NAS) on Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue, joka on perustettu ensimmäisen kerran 1933, kun 405. lentueen Fairey III -lentokoneet siirrettiin Kuninkaallisilta ilmavoimilta Amiraliteetin alaisuuteen. Nykyisin laivue operoi Merlin HM Mk 1 -helikoptereilla laivaston lentoasemalla Culdrosessa.
Ensimmäisen laivueen palvelus 1933–1943
Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa 450 lentueesta ja puolikkaasta 445 lentueesta kalustonaan yhdeksän Fairey IIIF:ää. Laivue sijoitettiin 5. toukokuuta HMS Courageousille. B-lentue sijoitettiin tammikuussa 1934 HMS Furiousille matkaamaan Gibraltarille. Kuusi Fairey IIIF:ää vaihdettiin kesäkuussa Fairey Sealeihin ja joulukuussa koko kalusto kahteentoista Blackburn Shark -koneeseen. Sharkien moottorien epävarmuus aiheutti A-lentueen kaluston vaihtamisen elokuussa 1935 kuuteen Baffiniin Välimerelle siirryttäessä. Baffinit poistettiin laivueesta sen palattua Englantiin helmikuussa 1936. Laivue vastaanotti joulukuussa kalustokseen kaksitoista Shark Mk II:sta. Laivueen kalustoksi vastaanotettiin syyskuussa 1937 Fairey Swordfish torpedopommittajat.
thumb|820 NAS Fairey Albacore Laivue määrättiin marraskuussa 1938 palvelukseen saapuneelle uudelle tukialukselle HMS Ark Royalille, minne se siirtyi 11. tammikuuta 1939 ensisijaisena tehtävänään sukellusveneiden torjunta ja vihollisen pinta-alusten etsiminen ja tuhoaminen.
Toisen laivueen palvelus 1944–1946
Ceylonille saavuttuaan laivue liitettiin osaksi toista iskulennostoa. Laivue osallistui Brittiläisen Tyynenmeren laivaston mukana taisteluihin, kunnes palasi Englantiin maaliskuussa 1946, minkä jälkeen se lakkautettiin.
Kolmannen laivueen palvelus 1951–1957
Laivue perustettiin uudelleen heinäkuussa 1951 kalustonaan Fairey Fireflyt. Laivue palveli HMS Indomitablella ja HMS Theseuksella Välimerellä 1952–1953. Laivueen kalusto vaihdettiin 1954 Grumman Avengereiksi ja 1956 Fairey Ganneteiksi. Tuona aikana laivue palveli HMS Centaurilla ja HMS Bulwarkilla. Laivue päätettiin muuttaa helikopterilaivueeksi ja se lakkautettiin 2. joulukuuta 1957.
Neljännen laivueen palvelus 1957–1960
Laivue perustettiin uudelleen jo lakkautuspäivänään HMS Vernonilla kalustonaan Westland Whirlwind Mk VII -helikopterit. Laivue siirrettiin HMS Hermekselle toukokuussa 1958 toimimaan sukellusveneidentorjuntalaivueena sekä tukemaan erikoisjoukkojen toimintaa. Laivue lakkautettiin lokakuussa 1960.
Viidennen laivueen palvelus 1964–
Laivue perustettiin uudelleen 1964 kalustonaan Westland Wessex Mk 1 ja se liitettiin sukellusveneidentorjunta tehtäviin HMS Eaglelle. Laivueen kalusto vaihdettiin Mk3 versioon 1969 ja se siirrettiin Tiger-luokan helikopteriristeilijä HMS Blakelle. Laivue palveli HMS Blakella, kunnes alus poistettiin palveluksesta 1979. Laivueen kalusto päivitettiin useaan otteeseen joulukuussa 1972 Westland Sea King Mk1, Mk2 ja joulukuussa 1980 Mk3.
Laivue siirrettiin huhtikuussa 1982 HMS Invinciblelle, joka purjehti Falklandin sotaan lähteneen osaston lippulaivana. Taisteluiden kuluessa laivue lensi yli 4700 tuntia. Laivue siirrettiin loppuvuodesta 1985 HMS Ark Royalille ja sen kalustoksi vaihdettiin helmikuussa 1990 Sea King Mk5. Laivue siirtyi tammikuussa 1993 RFA Olwenille ja RFA Fort Grangelle tukemaan brittijoukkojen operaatioita Bosniassa (operaatio Grapple). Laivue palasi Englantiin 1994 HMS Ark Royalin mukana. Laivue siirtyi HMS Illustriousille, kun HMS Ark Royal siirrettiin telakalle.
HMS Illustriousin siirtyessä huoltoon 1998 laivue siirrettiin RNAS Culdroseen sukellusveneentorjuntakoulutukseen. Koulutuksen jälkeen laivue tukilaivoille. Laivue palasi HMS Illustriousille 1999 ja sen mukana Mosambikin rannikolle ja Sierra Leoneen (operaatio Palliser).
The Late Show with Stephen Colbert
Suomessa sarjan esitys aloitettiin MTV Maxilla 1. helmikuuta 2016. Sub esittää jaksot uusintana päivää myöhemmin. Jaksot esitetään Suomessa noin viikkoa myöhemmin niiden ensiesityksestä Yhdysvalloissa.
Tyrell Biggs
Tyrell Biggs (s. 22. joulukuuta 1960 Philadelphia) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Biggs voitti maailmanmestaruuden superraskaassasarjassa eli yli 91-kiloisissa Münchenissä 1982. Hän voitti loppuottelussa italialaisen Francesco Damianin. Vuonna 1983 hän saavutti Pan-Amerikan kisoissa pronssia. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän voitti superraskaassa sarjassa kultaa. Hän voitti puertoricolaisen I. Barrientosin pistein 5–0, kanadalaisen Lennox Lewisin pistein 5–0, jugoslavialaisen Aziz Salihun pistein 5–0 sekä loppuottelussa Francesco Damianin pistein 4–1.
Biggs aloitti ammattilaisuransa marraskuussa 1984. Hän ei voittanut ammattilaisten maailmanmestaruutta. Hän hävisi MM-ottelun Mike Tysonille 16. lokakuuta 1987.
Marián Chovanec
pienoiskuva Marián Chovanec (s. 16. syyskuuta 1957 Trenčín) on slovakialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Nitran hiippakuntaan 17. kesäkuuta 1989 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maxitan titulaaripiispaksi 22. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ján Chryzostom Korec, jota avustivat Luigi Dossena ja Ján Sokol.
20. marraskuuta 2012 Chovanec sai nimityksen Banská Bystrican piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 15. joulukuuta.
Formaldehydi
Formaldehydi eli metanaali (CH2O) on voimakashajuinen kaasu ja aldehydeistä yksinkertaisin. Sen itsesyttymislämpötila on 430 °C ja rakennekaava HCHO. Aineesta käytetään formaldehydin ja metanaalin lisäksi myös nimiä formoli, metyylialdehydi ja metyleenioksidi. Vesiliuoksessa formaldehydi esiintyy hydraattina ja sen 37–55-prosenttisesta vesiliuoksesta käytetään nimeä formaliini. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus
Metanaalia tuotetaan hapettamalla metanolia. Prosessissa katalyyttinä on hopea, kupari tai jokin metallioksidi.
Käyttö
Formaldehydi liukenee erittäin hyvin veteen ja sen vesiliuosta käytetään pääasiallisesti erilaisten hartsien sekä mineraalivillan valmistukseen. Formaldehydin vesiliuosta käytetään myös tekstiilien, kosmeettisten tuotteiden, erilaisten liimojen, selluloosan ja räjähdysaineiden valmistukseen.
Formaldehydistä tuotetaan monia eri kemikaaleja, kuten paraformaldehydiä, 1,4-butaanidiolia, heksametyleenitetramiinia sekä 1,3,5-trioksaania.
Formaldehydin terveysvaikutteista johtuen sitä käytetään tavallisesti 40-prosenttisena vesiliuoksena, formaliinina, pieneliöiden tappamiseen.
Useimmin kankaat käsitellään siliävyyden parantamiseksi formaldehydipitoisella lakalla.
Terveysvaikutukset
Formaldehydi ärsyttää silmiä ja hengitysteiden limakalvoja 2–4 ppm:n pitoisuudessa. Silmissä ilmentyvää polttavaa tunnetta ja yskää voi aiheuttaa 5–20 ppm formaldehydiä. Vaarallinen pitoisuus on 40–100 ppm, joka voi aiheuttaa kurkun turvotusta, keuhkoputkien supistumista, keuhkotulehdusta sekä maksa- ja munuaisvaurioita.
Väkevä silmään kohdistunut formaldehydin vesiliuos voi aiheuttaa sarveiskalvon samentumisen ja jopa näön menetyksen.
Liuoksena formaldehydi voi aiheuttaa iholle joutuessaan kihelmöintiä, rikkinäistä ja verestävää ihoa sekä kuivumista.
Kylie’s Non-Stop History 50+1
Kylie's Non-Stop History 50+1 on australialaisen laulajan, Kylie Minoguen kokoelmalevy, joka julkaistiin 1. heinäkuuta 1993 Japanissa ja lokakuussa 1993 Britanniassa.
Eduard Nécsey
pienoiskuvaEduard Nécsey (9. helmikuuta 1892 – 19. kesäkuuta 1968) oli slovakialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 30. kesäkuuta 1915 ja nimitettiin Nitran hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Velician titulaaripiispaksi 12. maaliskuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Karol Kmetko, jota avustivat Andrej Skrábik ja Michal Buzalka.
Nécsey sai vuonna 1949 nimityksen Nitran apostoliseksi hallitsijaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 76-vuotiaana. 16. toukokuuta 1968 hän sai nimityksen Velician titulaariarkkipiispaksi.
Laahuskolibrit
Laahuskolibrit (Lesbia) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Etelä-Amerikassa elävää lajia.
Craig Janney
Craig Harlan Janney (s. 26. syyskuuta 1967 Hartford, Connecticut, Yhdysvallat) on entinen ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelasi uransa aikana 12 kautta NHL-liigassa. Janney oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, ja hänet tunnettiin erinomaisista kiekonkäsittelytaidoistaan, joiden ansiosta Janney saavutti lähes jokaisessa pelissään vähintään yhden tehopisteen. Boston Bruins varasi Janneyn ensimmäisen kierroksen 13. varauksena vuonna 1986.
Ennen NHL-uraansa Janney pelasi Bostonin College-joukkueessa, Boston College Eaglesissa. Vuonna 1988 hän myös edusti Yhdysvaltojen jääkiekkomaajoukkuetta Calgaryn talviolympialaisissa. Joukkue sijoittui tuolloin kahdeksanneksi, ja Janney sai olympialaisissa yhteensä kuusi tehopistettä. Janney pelasi maajoukkueessa myös vuonna 1991 viimeisessä järjestetyssä Canada Cup-turnauksessa, jossa Yhdysvallat sijoittui toiseksi.
Janneyn entinen vaimo Catherine on nykyään naimisissa Janneyn entisen ketjukaverin, Brendan Shanahanin kanssa. Vuonna 2007 Janney toimi myös CHL-liigassa pelaavan Lubbock Cotton Kingsin päävalmentajana, mutta jättäytyi pois kauden jälkeen.
Janney selviytyi jokaisella pelatulla NHL-kaudellaan pudotuspeleihin, lukuun ottamatta viimeistä kauttaan, jonka hän pelasi Tampa Bay Lightningin ja New York Islandersin hyökkääjänä. Janney pääsi myös pelaamaan Stanley Cup-mestaruudesta ensimmäisellä NHL-kaudellaan Boston Bruinsin riveissä, mutta tuolloin Edmonton Oilers voitti loppuottelusarjan otteluvoitoin 4–0.
Pelaajaura
Craig Janney aloitti jääkiekkoilun NCAA-liigassa Bostonin collegejoukkueen, Boston College Eaglesin riveissä, jossa hän pelasi kaksi kautta. Boston Bruins varasi Janneyn vuonna 1986 ensimmäisen kierroksen 13. varausnumerolla, ja Janney siirtyi NHL-liigaan seuraavaksi kaudeksi. Tulokaskaudellaan Janney pelasi kuitenkin vähäiset 15, tosin hyvillä tehoilla, sillä otteluissa Janney saalisti tehopisteet 7+9=16. Samalla kaudella Bruins selviytyi myös pudotuspelien kautta pelaamaan mestaruudesta, jossa se kuitenkin hävisi Edmonton Oilersille otteluvoitoin 4–0. Parhaan kautensa Bruinsissa Janney pelasi pisteillä 26+66=92.
Kaudelle 1992–93 Janney vaihtoi seuraa ja siirtyi pelaamaan St. Louis Bluesiin, jossa hänen ketjukaverinaan pelasi Brendan Shanahan, joka myöhemmin meni naimisiin Janneyn tuolloisen vaimon Catherinen kanssa. Janney pelasi Bluesissa yhteensä kolme kautta, ja jokaisella kaudella Blues pääsi pudotuspeleihin. Janneyn pelatessa viimeistä kauttaan Bluesissa Esa Tikkanen siirtyi pelaamaan seuran hyökkääjäksi. Janney myytiin kauden loppupuolella San Jose Sharksiin.
Ensimmäisellä kaudellaan San Josessa Janney ehti pelata vain 27 runkosarjaottelua tehopisteillä 5+15=20. Myös San Jose taisteli tiensä pudotuspeleihin, mutta hävisi Detroit Red Wingsille otteluvoitoin 4–0. Viimeisellä kaudellaan San Josessa Janney oli liigan tarkimpia laukojia. Janney pelasi toisella kaudellaan San Josessa 71 ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin Winnipeg Jetsiin.
Winnipegissä Janney pelasi 13 ottelua, sillä Jetsin organisaatio muutti Phoenixiin ja vaihtoi nimensä Phoenix Coyotes-muotoon. Kahdella kaudellaan Phoenix Coyotesin rivistöissä Janney pelasi jälleen pudotuspeleissä, muttei onnistunut edelleenkään voittamaan mestaruutta. Viimeisen NHL-kautensa Janney pelasi kahdessa seurassa. Tampa Bay Lightningin keskushyökkääjänä 38 ottelussa hän saalisti tehopisteet 4+18=22, kun taas New York Islandersissa pelatuissa 18 ottelussa pisteet jäivät Janeyn uran huonoimmiksi, kun tehopisteet olivat vaivaiset 1+4=5. Kausi oli myös ainoa, jolloin Janney ei pelannut NHL:n pudotuspeleissä.
Janneyn NHL-tilastojen mukaan hän pelasi liigassa 760 runkosarjaottelua tehopisteillä 188+563=751. Runkosarjassa rangaistusminuutteja hänelle kertyi 170. Janney pelasi NHL:ssä myös 120 pudotuspeliä tehopisteillä 24+86=110. Pudotuspeleissä jäähyminuutteja kertyi yhteensä 53.
Claire Aho
Claire Anita Aho (oik. Brofeldt; 2. marraskuuta 1925 Helsinki – 29. marraskuuta 2015 Tukholma ) oli suomalainen valokuvaaja ja suomalaisen värivalokuvauksen uranuurtaja.
Claire Aho oli Juhani Ahon ja taidemaalari Venny Soldan-Brofeldtin pojan Heikki Ahon tytär. Hänen äitinsä oli Heikki Ahon puoliso, syntyjään liettualainen tanssija Dinah Selkina. Hänen poikansa Jussi Brofelt on pitänyt yllä Ahon suvun perintöä järjestelmällä näyttelyitä isoisänsä elämäntyöstä. Hän opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa sanomalehtitutkintoa varten
Aho aloitti uransa 1940-luvulla. Hän oppi ammatin isänsä ja setänsä omistamassa elokuvavalmistamossa Aho & Soldanissa. Hän työskenteli lehti-, mainos- ja elokuvaajana. Hän oli kuvaamassa Helsingin olympialaisia, ja työskennellessään 1952–1962 Warner Pathé Newsille hän tunkeutui luvatta Porkkalan vuokra-alueelle, kun Neuvostoliitto palautti sen Suomelle. Hän kuvasi muotikuvia useille naistenlehdille, muun muassa Eevaan ja Hopeapeiliin. Hänen Carita Järvisestä ottamiaan kuvia on ulkomaisissa museoissa.
Työt valokuvaajana loppuivat 1960-luvulla, kun alan tyyli muuttui. Aho piti jonkin aikaa Galleria Beckania mutta muutti vuonna 1974 Tukholmaan ja työskenteli muun muassa Ruotsinsuomalainen-lehteen, Nordiska museetille ja Hufvudstadsbladetin uutiskuvien toimittajana.
Vuonna 2010 Ahon kuvia oli esillä Helsinki 1968 -näyttelyssä Helsingissä Virka-galleriassa ja sen verkkosivulla. Kuvissa Aho kertoo helsinkiläisten arjesta, ja ne olivat nähtävinä ensi kertaa vuoden 1968 jälkeen. Kuvista ilmestyi myös kirja. Toukokuussa 2011 Ahon kuvia oli esillä Helsingin Taidehallissa. Lontoon The Photographers’ Galleryssä oli Ahon näyttely nimellä Studio Works huhtikuusta heinäkuuhun 2013. Näyttelyssä oli Ahon valokuvia 1950-luvulta 1970-luvulle.
Vuonna 2014 Aholle myönnettiin taiteilijaeläke. Heinäkuussa 2014 ilmestyi toimittaja-kirjailija Eino Leinon kirjoittama ja Gummeruksen kustantama teos Aho & Soldan: Helsinki 1950-luvun väreissä. Aho menehtyi tulipalossa kotonaan Tukholmassa marraskuussa 2015.
Peter von Bagh on ohjannut Ahon suvusta dokumenttielokuvan Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata.
Lähteet
thumb|Kuva helsinkiläisten arkea esittelevästä sarjasta, jonka Aho otti vuonna 1968.
Comatose
Comatoes on kristillisen rockyhtye Skilletin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 3. lokakuuta 2006.
Kashmirinpaimenkoira
Kashmirinpaimenkoira on ikivanha intialainen koirarotu. Tämä työkoira on kotoisin Pir Panjal -vuorilta Kashmirin Himalajalta, jossa gujjar-paimentolaisheimo on kasvattanut sitä laumanvartijaksi ja asutuksen suojelijaksi vuosisatojen ajan. Viimeaikainen tutkimus kertoo että tämä paimenkoira on vaarassa kuolla sukupuuttoon.
Ulkonäkö
Syvärintaisella, lihaksikkaalla ja ketterällä kashmirinpaimenkoiralla on suora selkä, leveät olkavarret ja pitkät raajat. Runko on vahvaluustoinen, niska voimakas ja pää suuri. Keskipitkä, tasainen karvapeite on hyvin paksu ja pohjavilla tiheää, mikä suojelee koiraa alueen ankarilta sääolosuhteilta ja petoeläimiltä. Yleisin ja arvostetuin väritys on musta ruskein merkein, mutta joitain kolmi- ja kaksivärisiä yksilöitä esiintyy myös. Koon vaihtelua esiintyy 60–75 cm välillä.
Gabriel Thohey Mahn-Gaby
Gabriel Thohey Mahn-Gaby (19. syyskuuta 1927 Kanazogon – 5. toukokuuta 2016) oli myanmarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1951.
PMMP:n diskografia
Tämä on suomalaisen PMMP-yhtyeen diskografia. Listasijoitukset viittaavat Suomen viralliseen albumi- ja singlelistaan sekä Suomen viralliseen latauslistaan.
Gabriel Thohey Mahn-Gaby
Thohey Mahn-Gaby sai 9. marraskuuta 1964 nimityksen Rangoonin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Stauropoliin titulaariarkkipiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1965. Pääkonsekraattorina toimi Victor Bazin, jota avustivat George Maung Kyaw ja Sebastian U Shwe Yauk.
PMMP:n diskografia
Singlet
Listasijoitukset ovat Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Rumba-lehden 50 Hittiä -listalta (Rumba Top 50) (julk. 1992–2007), Suomen viralliselta latauslistalta (Top 30) (2007–) ja Suomen suosituimmat -listalta (Music Control -radiolista) (Radio Top 10 / Top 20).
Gabriel Thohey Mahn-Gaby
Thohey Mahn-Gabysta tuli 19. kesäkuuta 1971 Rangoonin arkkipiispa. Hänen kaudellaan arkkihiippakunnan nimi vaihdettiin Yangoniksi. Hän jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 2002.
Kashmirinpaimenkoira
Alkuperä
Kashmirinpaimenkoira kuuluu aasialaisten molossikoirien hoikkarakenteisempaan ryhmään ja on sukua joillekin tiibetinmastiffin muunnoksille ja Keski-Aasian koirille, mutta gujjar-heimon paimenet väittävät sen olevan kaikkia muita alueen rotuja paljon vanhempi. Tämä on kyseenalaista, mutta black and tan-värityksen ja fyysisen rakenteen perusteella jotkut asiantuntijat yhdistävät lukuisia vanhoja molossirotuja tähän koiraan. Kyseisten rotujen joukkoon kuuluvat mm. hyrkanianmastiffi, epirusinmolossi, sylvan, tuvanpaimenkoira ja iranilaisen sage mazandaranin siah sag-muunnos sekä kyseisten rotujen eurooppalaiset jälkeläiset.
Moonspell
Morbid God (1989–1992)
Laulaja Fernando Ribeiro (Langsuyar) ja basisti João Pedro (Ares) perustivat alun perin vuonna 1989 Morbid God -nimisen black metal -yhtyeen. Yhtyeen alkuaikoina Ribeiro soitti rumpuja ja Ares lauloi. Yhtye julkaisi demolevyn (1992), jolta löytyy kappale "Serpent Angel", jonka Moonspell myöhemmin levytti ja julkaisi uudelleen Under Satanae -levyllään (2012).
Moonspell (1992–)
Vuodesta 1992 eteenpäin yhtye jatkoi nimellä Moonspell. Fernando Ribeiro ja rumpali Mike Gaspar ovat soittaneet Moonspellissa sen perustamisesta lähtien. Yhtyeen ensimmäisiä julkaisuja olivat Anno Satanae (demo, 1993) ja Under the Moonspell (EP, 1994). Moonspellin ensimmäinen kokopitkä albumi on Wolfheart (1995), joka on vielä tyylillisesti saanut vaikutteita black metalista.
Irreligious-albumilla (1996) yhtye siirtyi enemmän goottimetallin suuntaan, ja hyvän vastaanoton saanut albumi sisältää Moonspellin tunnetuimpiin kuuluvia kappaleita, kuten "Opium", "Fullmoon Madness" ja "Awake!". "Opiumista" tehtiin myös musiikkivideo, ja yhtye esittää kappaleen vieläkin useimmissa konserteissaan. Amorphis-yhtyeestä tunnettu basisti Niclas Etelävuori on toiminut sekä The Antidote että myöhemmällä Night Eternal-levyillä studiomuusikkona. Darkness and Hope ja The Antidote -albumien tuottajana toimi Hiili Hiilesmaa, ja levyt äänitettiin Suomessa Finnvox-studiolla.
Alkuvuodesta 2003 Moonspell levytti coverin jazz-kappaleesta "I'll See You in My Dreams". Cover tehtiin musiikiksi portugalilaiseen kauhuelokuvaan, ja kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.
Moonspellin levyt ovat saaneet usein vaihtelevan vastaanoton sekä kuuntelijoilta että kriitikoilta, sillä yhtyeellä on ollut tapana muuntautua jokaisella levyllään. Vuonna 1998 julkaistua Sin/Pecado a pidetään yhtyeen kokeellisimpana levynä The Butterfly Effectin (1999) ohella. Musiikkiaan jälleen raskaampaan suuntaan vieneestä Memorial-albumista (2006) lähtien Moonspellin on kuvailtu olevan jälleen nousukiidossa, ja erityisesti Under Satanae, Night Eternal ja Extinct ovat saaneet erinomaisia arvioita. Extinct-levyn tuottajana toimi tunnettujen metalliyhtyeiden, kuten Katatonian, Soilworkin ja Arch Enemyn, kanssa 2000-luvulla työskennellyt Jens Bogren.
Yhtye on kertonut aikovansa julkaista vuoden 2017 aikana Portugalissa kuvatun dvd:n. Yhtyeen uusimman, portugalinkielisen levyn 1755 teema on Lissabonin vuoden 1755 maanjäristys.
Vaikutteita kulttuurista
pienoiskuva|Moonspell, RockHard Festival 2016 Moonspellin musiikissa on runsaasti vaikutteita portugalilaisesta kulttuurista. Suurin osa yhtyeen kappaleista on englanninkielisiä, mutta "Trebaruna", "Alma Mater" ja "Ataegina" albumilta Wolfheart, "Full Moon Madness" albumilta Irreligious ja "Than the Serpents in my Arms" albumilta Darkness and Hope on laulettu osittain tai kokonaan portugaliksi. Lisäksi "Alma Mater" -kappaleessa käytetään kuuluisaa sanontaa "Orgulhosamente sós" (suom. "Olemme ylpeästi yksin"), joka oli Portugalin pääministerin ja diktaattorin António de Oliveira Salazarin tunnuslause. Kappaleessa "Opium" lainataan Álvaro de Camposia, joka oli kuuluisan portugalilaisen runoilijan Fernando Pessoan heteronyymi. "Trebaruna" ja "Ataegina" kertovat lusitanialaisen mytologian samannimisistä jumalattarista. Moonspell on myös tehnyt cover-version portugalilaisen Madredeus-yhtyeen kappaleesta "Os Senhores da Guerra".
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Kokoelmat
Livealbumit
Demot
Singlet
DVD:t
Merseburg
pienoiskuva|Merseburgin sijainti Saalekreisin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
Merseburg on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa itäisessä Saksassa noin 30 kilometriä Leipzigista länteen. Se oli aikoinaan merkittävä uskonnollinen keskus ja sai ensimmäisen kirkkonsa toisen vuosituhannen alussa. Kirjapainotaidolla on kaupungissa pitkät perinteet.
Nimen etymologia
Merseburgin nimen ensimmäisen osan merkitys on epäselvä. Vaihtoehtoja ovat muun muassa muinaisyläsaksan meri ja muinaisgermaanien mari, jotka tarkoittavat vesistöä, vetistä maastoa tai suota. Etäisempiä tulkintamahdollisuuksia ovat kaksiosaiset germaaniset henkilönnimet kuten Merifrid, Merowig, Meriswid, Meriswind tai lyhennetty muoto Marso. Eräs vaihtoehto on jonkin heimon nimi: Marsi, Marsaki tai Marsingi, sillä Merseburg sijaitsee muinaisen Friesenfeldin alueella ja sen vanhin asutuskerrostuma saattaa olla peräisin Pohjanmeren rannikolta.
Historia
Merseburgin merkitys kauppapaikkana oli vakiintunut 1100-luvun lopulle tultaessa. Esimerkiksi Chełmnon kaupungissa nykyisen Puolan alueella viitisen sataa kilometriä Merseburgista koilliseen sijaitsee Brama Merseburska eli Merseburgin portti. Merseburg suojattiin muurein vuosina 1218 ja 1219. Ensimmäinen kuudesta suuresta kaupunginpalosta tapahtui 1323. Merseburg liittyi useiden muiden kaupunkien kera Hansaliittoon vuonna 1428 piispan vastustuksesta huolimatta ja kuului siihen aina 1600-luvun alkuun saakka. Kirjapainotaidossa kaupunki oli edelläkävijä: se sai ensimmäisen kirjapainonsa 1473.
Vuosina 1916 ja 1917 Merseburgiin perustettiin ammoniakkitehdas, josta tuli Leunawerken edeltäjä. Merseburgin sotilaslentokenttä otettiin käyttöön 1935. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin useaan otteeseen ja muun muassa kantakaupunki kärsi laajoja vaurioita. Sodan jälkeen Merseburgista tuli samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Kaupunki oli Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä, joten siitä tuli osa DDR:ää. Vuonna 1968 aloitettiin "Sosialistinen rekonstruktio", jonka aikana tuhottiin kulttuurihistoriallista perintöä. Diktatuurin luhistuttua 1990 Merseburgin vanhankaupungin kunnostustyöt pantiin alkuun. Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijan kasarmit kaupungin länsilaidalla lakkautettiin. Neuvostojoukot lähtivät 1991.
1900-luvun lopussa Merseburgin väkiluku pieneni huomattavasti. Vuodesta 1994 vuoteen 2007 kaupunki kuului Landkreis Merseburg-Querfurtiin, josta muodostettiin Saalekreis yhdessä Saalkreisin kanssa. Vuonna 2004 kaupunki otettiin mukaan Internationale Bauausstellung -ohjelmaan.
Vuonna 1833 Merseburgin väkiluku oli 8 830, vuonna 1890 se oli 17 669 ja vuonna 1939 vastaavasti 38 058. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on liitetty useita naapurikuntia. Vuonna 1981 väestöä oli yli 50 000, josta se väheni noin 35 000:een 2000-luvun alkuun mennessä.
Talous ja liikenne
Merseburg sijaitsee paikallisjunareittien RB20 (Halle–Eisenach) ja RB82 (Halle–Naumburg) varrella. Bundesautobahn 9 (Berliini–München) kulkee Merseburgin liepeillä, lähin liittymä on Leipzig West/Merseburg. Bundesautobahn 38:lta eli Südharzautobahnilta (Göttingen–Halle/Leipzig) lähimmät liittymät ovat Merseburg-Nord ja Merseburg-Süd. Kaupungin halki kulkee Bundesstraße 91 Halle–Merseburg–Weißenfels–Zeitz. Bundesstraße 181 Leipzigiin alkaa Merseburgista.
Hallen raitiotieverkko ulottuu Merseburgiin Überlandlinie 5:n kautta (kaupunkien välinen raitiotielinja Halle-Ammendorf–Bad Dürrenberg). Linja 5 kuten myös ainoastaan Merseburgin alueella kulkeva raitiotielinja 15 (Merseburg-Süd – Merseburg-Zentrum) ovat Halleschen Verkehrs-AG:n (HAVAG) vastuulla. Merseburgin linja-autoliikennettä hoitaa Personennahverkehrsgesellschaft Merseburg-Querfurt (PNVG).
Merseburgissa sijaitsee useita paino- ja mainosalan yrityksiä. Eteläisen Saksi-Anhaltin keskeinen sanomalehti on Mitteldeutsche Zeitung, jonka Merseburgin paikallistoimitus julkaisee lehteä nimeltä Neuer Landbote. Kaupungissa julkaistaan niin ikään viikkolehtiä Wochenspiegel ja Supersonntag. Saalekreisin piirikunnan työttömyysaste lokakuussa 2012 oli 9,4 %, eli hieman alempi kuin entisen DDR:n alueella keskimäärin, mutta huomattavasti Saksan keskiarvoa korkeampi.
Merseburgissa on peruskoulujen lisäksi kaksi lukiota: 1575 perustettu Domgymnasium sekä Herder-Gymnasium. Korkeampaa opetusta antaa vuonna 1992 perustettu ammattikorkeakoulu Hochschule Merseburg.
Kuuluisuuksia
Merseburgissa ovat syntyneet muun muassa arkkitehti Simon Gottlieb Zug (1733–1807), sopraano Elisabeth Schumann (1888–1952) sekä olympiamitalistit Martina Jäschke (1960), Uwe Heppner (1960), Kristina Mundt (1966) ja Uta Rohländer (1969). Franz Liszt (1811–1886) sävelsi erinäisiä kappaleita Merseburgin tuomiokirkon uruille. Eräs varhaisimmista kirjanpainajista, Lucas Brandis (ennen 1450 – jälkeen 1500) vaikutti aikoinaan Merseburgissa.
Pedro Rocamora y García
pienoiskuva|Pedro Rocamora y García Pedro Rocamora y García (11. helmikuuta 1832 Granja de Rocamora – 19. tammikuuta 1925) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Tortosan hiippakunnan johtoon 21. toukokuuta 1894, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Maura y Gelabert, jota avustivat José Meseguer y Costa ja Cornelius O'Brien.
Rocamora y García kuoli 92-vuotiaana virassa.
Oskari Kunnassalo
Oskar (Oskari) Kunnassalo (aikaisemmin Sirén, 17. huhtikuuta 1856 Toholampi – 28. joulukuuta 1931 Heinolan maalaiskunta) oli suomalainen kirjansitoja ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja.
Kunnassalo syntyi Toholammilla vuonna 1856 talollisten Zachris Matinpojan ja Maria Antintyttären perheeseen. Hän työskenteli erilaisissa maa- ja rakennustöissä vuoteen 1877, kunnes muutti Sysmään. Rakennustöissä Kunnassalo jatkoi kaksikymmentä vuotta.
Vuonna 1897 Kunnassalo perusti Heinolaan kirjansitomon. Sitomoliikkeen pitämisen lisäksi Kunnassalo työskenteli Heinolan työväentalon vahtimestarina.
Kansanedustajana Kunnassalo toimi vuosina 1911–1914. Eduskunnassa hän kuului talous- ja lakivaliokuntaan ja suureen valiokuntaan.
Kunnassalo oli naimisissa kahdesti: vuosina 1877–1891 Liisa Höglundin ja vuodesta 1892 Maria Alviina Törnroosin kanssa.
Jevgeni Pljuštšenko
Jevgeni Viktorovitš Pljuštšenko (, s. 3. marraskuuta 1982 Solnetšnyi, Habarovskin aluepiiri, Venäjä) on venäläinen taitoluistelija. Kansainvälisesti hänet tunnetaan nimellä Evgeni Plushenko.
Lapsuus ja uran alkuvaiheet
Pljuštšenko aloitti luistelemisen nelivuotiaana. Perhe muutti Volgogradiin, josta hän muutti 11-vuotiaana Pietariin Aleksei Mišinin valmennettavaksi. Vuonna 1997 hän voitti taitoluistelun nuorten maailmanmestaruuden. Vuonna 1998, ollessaan vasta 15-vuotias, hän menestyi aikuisten arvokisoissa saaden EM-hopeaa ja MM-pronssia.
Ura
Pljuštšenko on nelinkertainen olympiamitalisti: kultaa Torinon talviolympialaisissa 2006 ja Sotšissa 2014 joukkuekilpailussa sekä hopeaa Salt Lake Cityssä 2002 ja Vancouverissa 2010. Hän on myös kolminkertainen maailmanmestari (2001, 2003 ja 2004), seitsenkertainen euroopanmestari (2000, 2001, 2003, 2005, 2006, 2010 ja 2012) sekä kymmenkertainen Venäjän-mestari (1999–2002, 2004–2006, 2010 ja 2012-2013).
Torinon olympiavoiton jälkeen, keväällä 2006, Pljuštšenko vetäytyi kilpajäiltä, joilla hänet nähtiin seuraavan kerran vasta syksyllä 2009, yli kolmen ja puolen vuoden tauon jälkeen.
Vancouverin olympialaisten jälkeen, kesäkuussa 2010 kansainvälinen luisteluliitto ISU epäsi Pljuštšenkolta kilpailuoikeuden ISU:n alaisiin kilpailuihin tämän rikottua ISU:n kelpoisuussääntöä osallistumalla ammattilaisnäytöksiin ilman Venäjän taitoluisteluliiton lupaa. Kilpailukielto astui voimaan valitusajan umpeuduttua, koska Pljuštšenko ei valittanut päätöksestä. ISU purki yksimielisellä päätöksellään kilpailukiellon 12. kesäkuuta 2011.
Pljuštšenko oli ensimmäinen luistelija, joka teki kilpailussa neloistulppi-kolmoistulppi-kaksoisritti- ja neloistulppi-kolmoistulppi-kolmoistulppi-yhdistelmät. Hän on harjoituksissa tehnyt onnistuneesti myös neloislutzin, mutta ei ole tehnyt sitä toistaiseksi kilpailuissa.
Oman luistelu-uransa jälkeen Pljuštšenko on valmentanut muita. Aljona Kostornaja ja Aleksandra Trusova siirtyivät vuonna 2020 Pljuštšenkon valmennettavaksi Eteri Tutberidzen tallista mutta palasivat seuraavana vuonna.
Jään ulkopuolella
18. kesäkuuta 2005 Pljuštšenko meni naimisiin sosiologian opiskelijan Marija Ermakin kanssa, ja heille syntyi vuotta myöhemmin poika Jegor Jevgenjevitš. Pariskunta erosi helmikuussa 2008. Syyskuussa 2009 Pljuštšenko avioitui Yana Rudkovskajan kanssa.
Pljuštšenko nähtiin vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa yhdessä laulaja Dima Bilanin ja viulisti Edvin Martonin kanssa, Bilanin esittäessä Venäjän voittokappaleen ”Believe”. Lavalle oli asetettu pieni pala synteettistä jäätä, jolla Pljuštšenko luisteli osana esitystä. Pljuštšenko on myös tehnyt Edvin Martonin kanssa pitkään yhteistyötä kilpailumusiikkien osalta ja he ovat esiintyneet yhdessä luistelunäytöksissä.
Svið
thumb|right|Svið-annos [[Reykjavíkissa.]]
Svið on perinteinen islantilainen ruokalaji. Se koostuu kahtia halkaistusta, keitetystä lampaan päästä, josta on poltettu villa ja poistettu aivot. Svið nousi alun perin suosioon aikana, jolloin ei ollut mahdollista hukata mitään osaa teurastetusta eläimestä. Laji kuuluu islantilaisten ruokien Þorramatur-valikoimaan, jota tarjoillaan buffettyyliin varsinkin keskitalven Þorrablót-juhlan aikana.
Tom Dillmann
thumb|Tom Dillmann vuonna 2009. Tom Dillmann (s. 6. huhtikuuta 1989 Mulhouse, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija.
Ura
Dillmann aloitti uransa karting-sarjoissa ja voitti Alsace soap box championship -tittelin vuonna 1999. Hän jatkoi karting-sarjoissa vuoteen 2004 saakka, jolloin hän siirtyi Formula Renault 1.6 Belgium -sarjaan, jossa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavana vuonna Dillmann siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan, jossa hän kilpaili vuoteen 2006 saakka. Vuonna 2007 Dillmann siirtyi Formula 3 Euroseries -sarjaan. Hän loukkaantui Naganon kilpailussa, mutta toipui nopeasti ja sijoittui debyyttivuonnaan yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Italian Formula 3 -mestaruussarjassa saavuttaen neljä palkintosijaa.
Vuonna 2009 Dillmann palasi F3 Eurosarjaan saavuttaen kolme voittoa. Vuonna 2010 Dillmann kilpaili Saksan F3 Mestaruussarjassa ja voitti sarjan mestaruuden ensimmäisenä ranskalaisena. Vuonna 2011 Dillman kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän ajoi heti paalupaikalle avauskilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Sprinttikilpailussa hän oli yhdeksäs. Tämän jälkeen Dillman jätti väliin kaksi seuraavaa kilpailua kunnes hän palasi takaisin Valencian kilpailuun Addax-tallissa. Dillmann sijoittui pisteissä sijalle 14. Kauden jälkeen hän pääsi ajamaan GP2-sarjan kuulumattomaan finalliin Abu Dhabissa.
Vuonna 2012 Dillmann debytoi GP2-sarjassa Rapax-tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Bahrainin toisen viikonlopun sprinttikisassa. Hänet korvattiin Britannianssa Daniël de Jongilla. Dillmann palasi vielä mukaan Saksan kilpailuihin, mutta luovutti paikan sen jälkeen jälleen de Jongille. Dillmann ehti saavuttaa kauden aikana yhden voiton ja 29 pistettä. Vuonna 2013 Dillmann jatkoi GP2-sarjassa siirtyen uuden Russian Time-tallin kuljettajaksi. Hän ajoi yhden paalupaikan ja saavutti kaksi kolmossijaa sijoittuen sarjan kymmenenneksi. Vuonna 2014 Dillmann ajoi vain kaksi kilpailua GP2:ssa Arden International -tallissa saavuttaen yhden kolmossijan. Myöhemmin samana vuonna Dillmann teki paluun sarjaan korvaten Alexander Rossin Caterham Racing -tallissa. Hänet korvattiin puolestaan Monzasta lähtien Pierre Gaslylla. Samana vuonna Dillmann ajoi yhden kilpailun Porsche Supercup -sarjassa.
Vuonna 2015 Dillmann kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa Carlin -tallissa. Hän saavutti yhden paalupaikan, kaksi kolmossijaa ja 122 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2016 Dillmann jatkoi uudeelleennimetyssä Formula 3.5 V8 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden.
Hän on ajanut kilpaa myös Formula E-, FIA World Endurance Championship ja Michelin Le Mans Cup -sarjoissa.
Arorae
Arorae on atolli Kiribatissa lähellä päiväntasaajaa. Se kuuluu Gilbertsaarten ryhmään ja on sen eteläisin saari. Sen pinta-ala on noin 7,5 neliökilometriä ja saarta asutti noin 1 011 asukasta vuonna 2015, joista 99 % on protestantteja. Saaren suurimmat kylät ovat Roreti, Tamaroa ja Taribo.
Mikronesialaiset ovat asuttaneet Aroraeta useiden vuosisatojen ajan. Ensimmäinen saaren löytänyt eurooppalainen oli eräs brittiläinen kapteeni vuonna 1809.
Leonard Soccio
Leonard "Len" Soccio (s. 28. toukokuuta 1967 Thorold, Ontario, Kanada) on kanadalais-saksalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli sentteri tai vasen laitahyökkääjä. Hän oli kätisyydeltään left eli pelasi vasen käsi alhaalla. Huolimatta Kanadanitalialaisista sukujuuristaan, Soccio edusti jääkiekkoilijana Saksaa vuosina 1999-2003.
Juniorivuodet
Soccio pelasi juniorikiekkoa OHL-liigan North Bay Centennialsin joukkueessa kaikkiaan neljän kauden ajan vuosina 1984-1988. Viimeisenä vuotenaan hän teki 66 pelaamassaan ottelussa peräti 135 pistettä ja valittiin liigan 2. All Stars -joukkueeseen. Hän vastaanotti myös liigan vuoden parhaan yli-ikäisen pelaajan palkinnon, Leo Lalonde Trophyn. Keväällä 1987 Soccio pääsi Centennialsin mukana pelaamaan OHL-liigan finaaleissa, mutta mestaruuden korjasi tuolla kertaa Oshawa Generals.
Ura seurajoukkueissa
Jätettyään junioriliigat 21-vuotiaana Soccio pelasi keväällä 1988 kuusi ottelua IHL:n Fort Waynessa. Seuraavasta vuodesta muodostui käytännössä välivuosi, sillä Soccio pääsi pelaamaan vain yhden IHL ottelun. Kaudet 1989-1992 Soccio pelasi pääosin ECHL-liigassa ja sekaan mahtui myös muutaman ottelun visiitit Colonial Hockey Leaguen Brantfordiin sekä Englantiin. Kauden 1992-93 Soccio vietti CoHL:n St. Thomasin joukkueessa jonka jälkeen oli aika suunnata katseet Eurooppaan.
Kolmen vuoden tauon jälkeen Soccio palasi kaukaloon harrastemielessä Saksan neljännellä sarjatasolla pelanneen SC Langenhagenin riveissä. Seuraavien neljän kauden aikana Soccio pelaili Langenhagenin riveissä reilun kymmenkunta ottelua per vuosi.
Ura maajoukkueessa
Ennen Eurooppaan tuloaan Soccio ei ollut kertaakaan edustanut Kanadaa missään IIHF:n virallisessa mestaruusturnauksessa, joten kahden Saksassa pelatun kauden jälkeen hän sai oikeuden edustaa Saksaa. Maajoukkuedebyytti sai kuitenkin odottaa kevääseen 2000 jolloin hän liittyi Saksan maajoukkueeseen B-sarjan MM-turnauksessa. Tämän jälkeen Soccio edusti Saksaa A-tasolla vuosien 2001, 2002 ja 2003 MM-turnauksissa sekä 2002 Olympiaturnauksessa.
Maajoukkuetilastot
Isoäitien käännyttämistapaus
Isoäitien käännyttämistapaus on vuosina 2009–2010 syntynyt kohu kahden ulkomaalaisen isoäidin käännyttämistapauksista. Tapauksessa on kyse siitä, että kaksi turistiviisumilla Suomeen saapunutta iäkästä naista eivät suostuneet palaamaan kotimaahan viisumeiden umpeuduttua vaan halusivat jäädä perheidensä luokse Suomeen. Saatuaan kielteisen päätöksen heidän perheensä nostivat asian julkisuuteen. Tapaus poiki mielenosoituksia, valtiojohdon sympatioita sekä vaatimuksia lainsäädännön muuttamisesta. Lisäksi venäläisisoäidin tapaus nousi Venäjän yhdeksi pääuutisista.
Palautusten puoltajien mukaan isoäitien jääminen merkitsisi lainsäädännön muuttamista ja sitä kautta tuhansia isoäitejä, joiden kustannukset nousisivat satoihin miljooniin. Palautusten vastustajien mukaan kyse on inhimillisyydestä ja ihmisarvosta. Tapauksen johdosta ei tehty muutoksia ulkomaalaislakiin. Myöhemmin oikeusasiamies kyseenalaisti Korkeimman hallinto-oikeuden presidentin Pekka Hallbergin toiminnan asiassa.
Venäläinen isoäiti
Venäläinen isoäiti Irina Antonova (s. 1928 – 24. heinäkuuta 2011 ) saapui Suomeen vierailuviisumilla helmikuussa 2008, hetkeä sen jälkeen, kun Antonova oli saanut aivohalvauksen. Hän päätti jäädä maahan Suomen kansalaisuuden omaavan tyttärensä, Natalia Käärikin luokse viisumin umpeuduttua. Suomeen jäämisen johdosta Antonova sai ensimmäisen käännytyspäätöksen lokakuussa Tyttären mukaan sairas Antonova ei voi pärjätä yksin kotikaupungissaan Viipurissa.
Poliisi yritti poistaa Antonovan Suomesta helmikuussa 2009, mutta asia nousi julkisuuteen ja käännytys keskeytettiin. Syyskuussa hallinto-oikeus hylkäsi hänen valituksensa maahanmuuttoviraston käännytyspäätöksestä. Lokakuussa poliisi yritti uudelleen poistaa Antonovan maasta, ja hänen tukijansa järjestivät eduskunnan edustalla mielenosoituksen. Helmikuussa 2010 hänet yritettiin jälleen poistaa maasta. Tällöin Antonova oli saanut kirkolta turvapaikan ja käännytys keskeytyi sairaalahoidon takia. Maaliskuussa Korkein hallinto-oikeus hylkäsi Antonovan valituksen. Toukokuussa Venäjän pääministeri Vladimir Putin vakuutti Antonovan saavan asianmukaista hoitoa Venäjällä.
Kesäkuussa Antonovalle tarjottiin hoitopaikkaa Pietarin lähellä sijaitsevasta suomalaisen Villa Inkeri -yhdistyksen vanhainkodista. Omaiset hyväksyivät aluksi hoitopaikan, mutta myöhemmin Antonova joutui sairaalahoitoon ja käännytys lykkääntyi. Hänen tukijoukkonsa jättivät vetoomuksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelle, joka antoi 16. kesäkuuta väliaikaisen käännyttämiskiellon. Vetoomuksen EIT:lle oli laatinut Johan Bäckman. Kuitenkin omaiset päättivät viedä Antonovan Venäjälle 22. kesäkuuta. Hänen perässään ajoi Venäjän konsuli.
Egyptiläinen isoäiti
Egyptiläinen isoäiti Eveline Fadayel (1945 – 11. tammikuuta 2011) kuului maansa kristilliseen koptilaiseen vähemmistöön.
Fadayelin äiti oli egyptiläinen, isä palestiinalainen. Isä oli brittiarmeijan palveluksessa Israelin itsenäisyyssodassa, ja hän katosi 1948, jolloin hänen oletettiin kuolleen. Tosiasiassa hän oli sodan jälkeen palannut etsimään perhettään, mutta saanut – virheellisen – tiedon, että perhe oli kuollut pommituksissa. Isä joutui yhdeksäksi vuodeksi vankilaan epäiltynä vakoilusta. Vapauduttuaan hän avioitui uudestaan ja muutti uuden perheensä kanssa Yhdysvaltoihin. Eveline Fadayel ei ehtinyt tavata isäänsä ennen tämän kuolemaa, mutta loi yhteyden sisaruspuoliinsa ennen omaa kuolemaansa.
Fadayel oli matematiikanopettaja, ja Aleksandrian yliopistossa suorittamiensa jatko-opintojen jälkeen hän toimi kolmen koulun rehtorina. Hän jäi eläkkeelle 2005. Fadayel saapui Suomeen vuonna 2007 turistiviisumilla ja halusi jäädä poikiensa perheiden luoksen maahan. Fadayel oli lääkärinlausuntojen mukaan riippuvainen poikiensa hoidosta eikä hänellä ollut Egyptissä ainuttakaan sukulaista. Suomen ekumeenisen neuvoston ja kirkkohallituksen mukaan käännyttäminen ei ollut kohtuullista. Vantaankosken seurakunta tarjosi Fadayelille suojapaikkaa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen määräyksestä Fadayel sai kuitenkin lisäaikaa terveydentilansa perusteella.
Ulkomaalaislaki ja korkein hallinto-oikeus
Suomen ulkomaalaislain mukaan oleskelulupa perhesiteen perusteella myönnetään vain Suomessa asuvan henkilön ydinperheen jäsenelle. Ydinperheeseen kuuluvat aviopuoliso, aviopuolisoon rinnastettava kumppani sekä alle 18-vuotias lapsi tai hänen huoltajansa.
Korkeimman hallinto-oikeuden 8. maaliskuuta 2010 antaman päätöksen mukaan isoäidit eivät kuuluu ydinperheeseen. Irina Antonovan valituslupahakemus hylättiin, jolloin aikaisempi hallinto-oikeuden päätös jäi voimaan. Hallinto-oikeuden päätökseen vaikutti myös se, että tytär oli lähtenyt Suomen vapaaehtoisesti ja kiinteä perheside oli katkennut. Ikääntymisestä johtuvia sairauksia ei myöskään pidetty sellaisena olennaisena terveydentilan muutoksena. Antonovan katsottiin saavan asianmukaista hoitoa kotikaupungissaan Viipurissa.
Eveline Fadayelin tapauksessa korkein hallinto-oikeus myönsi valitusluvan painavan syyn perustella ja tutki asian kahdeksan tuomarin kokoonpanossa. Valitus oleskeluvasta ja käännyttämisestä hylättiin äänestyksen jälkeen luvuin 6–1–1. Päätöksen mukaan asiassa ei ollut osoitettu, että Fadayel ei voisi saada sairauksiinsa hoitoa kotimaassaan tai että hän olisi täysin riippuvainen Suomessa asuvista omaisistaan. Fadayelille katsottiin voitavan järjestää hoitoa hänen kotimaassaan sekä pystyvän suorittamaan vierailuja Suomessa tai vastavuoroisesti hänen perheensä Egyptissä.
Oleskeluluvan puolesta
Tapaus sai monet valtiojohtoon kuuluvat henkilöt vetoamaan isoäitien jäämisen puolesta. Korkeimman hallinto-oikeuden kielteisen päätöksen jälkeen vähemmistöön jäänyt puheenjohtaja Pekka Hallberg lähetti kirjeen poliisille, jossa vedottiin, että oikeuden päätöstä ei pantaisi käytäntöön. Aikaisemmin myös tasavallan presidentti Tarja Halonen ja pääministeri Matti Vanhanen vetosivat isoäitien jäämisen puolesta. Kansanedustajat jättivät kesäkuussa 80 nimen listan, jossa kiirehdittiin ulkomaalaislain muutosta. Muutos pyritään tekemään syksyllä 2010. Toisaalta kansanedustaja Ben Zyskowiczin mukaan Kokoomuksen eduskuntaryhmässä ei haluta tehdä muutoksia ulkomaalaislakiin.
Käännyttämisen puolesta
Isoäitien käännyttämistä perustellaan tasavertaisella kohtelulla sekä lainmuutoksen tuomalla satojen miljoonien lisäkustannuksella. Suomessa tehdään vastaavia käännyttämistapauksia satoja vuodessa ja lainmuutos tekisi oleskeluluvan saamisesta säännön, ei poikkeuksen kuten tällä hetkellä. Ajankohtainen kakkonen laski 1. kesäkuuta lähetyssä ohjelmassa, että lainkohdan muuttaminen maksaisi suomalaisille veronmaksajille 1,5 miljardia euroa seuraavan kymmenen vuoden aikana. Pauli Vahtera laski Iltalehden blogissaan lainmuutoksen tuovan jopa 5 000 isoäitiä ja päätyi samoihin euromääriin.
Venäjän media
Venäjän media arvosteli Irina Antonovan käännyttämistä ja syytti Suomea hänen lähettämisestään Venäjälle kuolemaan. Ryöpytyksen aloitti Venäjän television ykköskanava Pervyi kanal saaden muut mediat peräänsä. Kuten lähivuosien Suomea koskevissa uutisissa, myös tässä venäläinen media käytti runsaasti Johan Bäckmanin lausuntoja joko Antonovan puolustajana tai Suomen antifasistisen komitean johtajana. Antonovaa koskeva uutisointi oli touko-kesäkuun vaihteessa Venäjän yksi pääuutisista.