cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasi Toivonen
Toivonen on toiminut vuodesta 1995 alkaen Yle TV2:n ajankohtaisohjelman Ajankohtainen kakkonen toimittajana ja juontajana. Hän on toiminut myös ohjelman toimitussihteerinä ja tuottajana. Ajankohtaisen kakkosen ja sen teemailtojen ohella hän on juontanut myös TV2:n Nenäpäivä-lähetyksiä.
Toivonen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistolta pääaineenaan tiedotusoppi. Hänen pro gradu -työnsä otsikkona oli Daniel ja minä – kaksi näkökulmaa kehitysviestintään ja kapitalismiin.
Toivosen puoliso on toimittaja Merja Määttänen ja hänellä on kaksi lasta jotka eivät asu enää heidän kanssaan.
Lasinegatiivi
Lasinegatiivi on lasilevylle valotettu valokuvan negatiivi, jota käytetään paperikuvan valmistukseen. Lasinegatiiveja käytettiin yleisesti ainakin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa ennen filmin keksimistä. Tähtitieteessä lasinegatiiveja on käytetty viime aikoihin saakka.
Wolfgang Hoppe
thumb|Wolfgang Hoppe (1990) thumb|Hoppe ja pitkäaikainen jarrumiehensä Dietmar Schauerhammer vuonna 1985. Wolfgang Hoppe (s. 14. marraskuuta 1957 Apolda) on saksalainen entinen rattikelkkailija.
Ura
Hoppe syntyi urheilulliseen perheeseen: hänen isänsä Werner ja veljensä Heinz voittivat kumpikin useita kertoja Itä-Saksan mestaruuden motocrossissa. Wolfgang Hoppella itsellään, kuten monilla muillakin menestyneillä rattikelkkailijoilla, on vahva yleisurheilutausta. Vuonna 1976 hän saavutti juniorien Itä-Saksan mestaruuskilpailuissa hopeaa kymmenottelussa. Vuonna 1981 hän kouluttautui koneinsinööriksi ja siirtyi rattikelkkailun pariin Raimund Berthgen valmennukseen ASK Vorwärts Oberhof -seuraan, aluksi jarrumieheksi, huomattuaan etteivät lahjat riitä huipputasolle yleisurheilussa.
Rattikelkkailussa Hoppesta tuli eräs lajinsa menestyneimmistä urheilijoista kautta aikain. Hän voitti kaksi olympiakultaa, kuusi maailmanmestaruutta ja viisi euroopanmestaruutta sekä lukuisia himmeämpiä mitaleita. Hänen uransa ikimuistoisin hetki oli 1984 Sarajevon olympialaisissa, missä hän voitti kapteenina kultamitalit sekä kahden että neljän miehen kelkkailussa. Hänen pitkäaikaisimpia jarrumiehiään olivat Dietmar Schauerhammer ja Bogdan Musiol. Albervillen olympialaisissa 1992 hän toimi avajaisissa joukkueen lipunkantajana ensimmäistä kertaa Saksojen yhdistymisen jälkeen.
Hoppe lopetti uransa jäätyään ulos Naganon olympialaisista 1998 ja siirtyi valmentajaksi.
Arvokisamitalit
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopanmestaruuskilpailut
Nolan Kasper
Nolan Kasper (s. 27. maaliskuuta 1989 Morristown, New Jersey ) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Kasperin ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Levin pujottelussa 15. marraskuuta 2009. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti seuraavassa maailmancupin kisassaan Kitzbühelin pujottelussa tammikuussa 2010 oltuaan 27:s. Kasper on sijoittunut maailmancupissa parhaimmillaan toiseksi Kranjska Goran pujottelussa kaudella 2010–2011. Hän hävisi kisan voittajalle Mario Mattille vain 0,09 sekuntia.
Nuorten MM-kisoissa vuonna 2009 Kasper sai pujottelussa pronssia. Hän on sijoittunut pujottelussa 24:nneksi Vancouverin olympialaisissa 2010, 15:nneksi Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 ja 13:nneksi Sotšin olympialaisissa 2014.
Ale Riipinen
Heikki Aleksi ”Ale” Riipinen (28. toukokuuta 1883 Laukaa – 13. helmikuuta 1957 Leppävaara, Espoo) oli suomalainen voimistelija, voimistelunopettaja ja olympiamitalisti.
Riipisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Riipinen ja Ida Manninen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1903 ja suoritti voimistelunopettajatutkinnon 1908.
Riipinen oli Lapuan yhteiskoulun voimistelunopettajana 1908–1927 ja hän toimi koulun rehtorina 1910–1911 ja 1919–1929. Riipinen oli sitten Jyväskylän seminaarin ja sittemmin kasvatusopillisen korkeakoulun voimistelun ja terveysopin lehtorina vuosina 1927–1948.
Riipinen voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Riipinen oli naimisissa vuodesta 1911 kouluneuvos ja kansanedustaja Hilja Elisabet Metsäpolun (entinen Miklin) kanssa.
Annika Kukkonen
Annika Kukkonen (s. 12. huhtikuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kukkonen edustaa kaudella 2016 Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaa Djurgårdens IF:ää. Aiemmin hän on edustanut Ruotsissa LdB FC Malmöä, kaudella 2012 Djurgårdens IF:ää, kausina 2013 ja 2015 Sunnanå SK:ta sekä kaudella 2014 KIF Örebrota. Hän on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Kukkonen on voittanut HJK:ssa Suomen Cupin 2007, 2008 ja 2010 sekä Liigacupin 2009. Malmössä hän voitti Ruotsin mestaruuden kaudella 2011.
Kukkonen debytoi Suomen A-maajoukkueessa helmikuussa 2010 Saksaa vastaan. Hän on pelannut vuoden 2016 loppuun mennessä 74 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi jokaisessa Suomen kolmessa ottelussa täydet minuutit. Kukkonen on pelannut myös 45 nuorten maaottelua.
NPO Mašinostrojenija
NPO Mašinostrojenija (, ent. OKB-52, ent. TsKMB ) on venäläinen rakettien suunnittelutoimisto Reutovissa, Moskovan lähellä.
Tausta
Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1944 ja sen johtajana toimi Vladimir Tšelomei kuolemaansa - vuonna 1984 - asti. Aluksi toimisto oli osa OKB-51-suunnittelutoimistoa, mutta siirto Reutoviin toi vuonna 1955 - vuoteen 1966 asti - oman toimiston statuksen tunnuksella OKB-52 (myös tunnus OKB-52 MAP oli käytössä).
Liiketoiminta 2000-luvulla
Intia on Venäjän federaation jälkeen suurin NPO:n asiakas. Intia on ostanut muun muassa P-70 Ametist, BrahMos, P-800 Oniks ja P-500 Bazalt ohjuksia.
Tie 20
Tie 20 voi tarkoittaa:
Kuultohietatokko
Kuultohietatokko (Pomatoschistus marmoratus) on Pomatoschistus-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Antoine Risso vuonna 1810.
Elinympäristö
Se elää 20–70 metrin syvyydessä. Se viihtyy 20–28 °C lämpöisissä merivesissä.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan ainakin Välimeressä, Mustassameressä ja itäisellä Atlantilla suurin piirtein Välimeren korkeudella.
Boone Carlyle
Boone Carlyle on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Lost. Häntä näyttelee Ian Somerhalder.
Ennen onnettomuutta
Boone Carlyle syntyi lokakuussa 1981, rikkaalle Sabrina Carlylelle, joka johtaa hääyhtiötä. Boonen ollessa kymmenenvuotias Sabrina nai Adam Rutherfordin, jolla on kahdeksanvuotias tytär nimeltään Shannon. 20-vuotiaasta Boonesta tuli äitinsä bisneksen New Yorkin toimiston toimitusjohtaja. Boone kiintyi siskopuoleensa, mikä aiheutti heidän välilleen romanttisen viehätyksen. Boonen saadessa tietää Shannonin rahallisista vaikeuksista tämän isän kuoltua Boone tarjoutui antamaan hänelle rahaa, mutta Shannon ei ottanut niitä vastaan. Boone ”pelasti” Shannonin useita kertoja pahoinpiteleviltä poikaystäviltä lahjomalla heidät rahalla. Yksi kyseisistä pelastuksista johti Boonen Sydneyhin syyskuussa 2004, jossa hän sai tietää, että suhteet ovat Boonen rahan ja huomion takia tehtyjä huijauksia. Boone loukkaantui syvästi huijauksesta. Shannonin poikaystävän karatessa rahojen kanssa, Shannon tuli Boonen hotellille ja he harrastivat seksiä. Seuraavana päivänä he lähtivät Oceanic Airlinesin lennolle 815, jonka määränpää on Los Angeles.
Onnettomuuden jälkeen
Boone yrittää antaa tekohengitystä tajuttomalle Roselle, ja väittää oppineensa taitonsa työskenneltyään hengenpelastajana. Boone on yleisesti auttavainen ja pysyy suojelevana Shannonia kohtaan, vaikka hän kritisoikin Shannonia tämän liikuttamattomuudestaan. Boonen suojeleva asenne sekoittuu mustasukkaisuuteen, kun Shannonille syntyy tunteita Sayidia kohtaan, ja Boone menestyksettömästi yrittää estää suhteen.
Boone on kiinnostunut Locken metsästys- ja selviytymistaidoista. Boonesta tuleekin Locken oppipoika ja hän alkaa ottaa etäisyyttä muihin selviytyjiin. Boone ja Locke löytävät metallisen luukun jäljittäessään kidnapattua Clairea ja Charlieta. Kaksikko yrittää saada luukkua auki, pitäen samalla sen olemassaolon salaisuutena. Locke aiheuttaa Boonelle hallusinaation, joka auttaa häntä selvittämään tunteensa Shannonia kohtaan; Boone näkee hallusinaatiossa Shannonin kuolevan hirviön hyökkäykseen. 40 päivää haaksirikon jälkeen Boone ja Locke löytävät heroiinin salakuljettajien Beechcraft-pienkoneen korkealta puusta. Boone kiipeää koneeseen ja löytää toimivan radion koneen ohjaamosta, jota hän käyttää mayday-signaalin lähettämiseen. Hän vastaanottaa vastauksen viestiinsä mieheltä, joka myöhemmin paljastuu Bernardiksi, joka on yksi takaosan selviytyjistä. Lentokone kuitenkin putoaa keula edellä maahan Boonen ollessa yhä sen sisällä. Boone saa onnettomuudesta vakavia vammoja ja Jackin avusta huolimatta Boone kuolee 2. marraskuuta 2004. Ennen kuolemaansa Boone yrittää antaa Jackille viestin, joka tämän pitäisi kertoa Shannonille, mutta tämä kuitenkin kuolee ennen kuin ehtii lopettaa lauseensa.
Vaihtoehtoinen aikajana
Vaihtoehtoisessa aikajanassa, jossa lentokone ei putoakaan saarelle, Shannon ei palaa Los Angelesiin Boonen kanssa, joten Boone on Oceanicin lennolla yksin ja istuu Locken vieressä. Lennolla Boone keskustelee Locken kanssa ja saa selville tämän tietävän paljon selviytymisestä jolloin Boone sanoo seuraavansa Lockea mikäli kone putoaisi. Ironisesti alkuperäisessä aikajanassa juuri tämä johti Boonen kuolemaan. Koneen laskeuduttua Los Angelesiin Boone kättelee Lockea ja poistuu koneesta.
Boone nähdään seuraavan kerran päätösjaksossa, jossa hän on onnistunut tuomaan siskonsa takaisin Australiasta. Boone ”pelastaa” siskonsa baarista tappelemalla ventovieraan kanssa. Sayid keskeyttää tappelun ja muistaa elämänsä Shannonin kanssa. Boone sanoi Hurleylle Shannonin hakemisen olleen todella vaikeaa. Boone nähdään myöhemmin kirkossa, jossa hän ”siirtyy eteenpäin” muiden selviytyneiden kanssa.
Hahmon kuvaus
USA Today kuvaili Boonea ”kokemattomaksi nuoreksi mieheksi, jota saaren haasteet ovat vahvistaneet”. Variety kutsui häntä ”kuumapäiseksi”, kun taas Entertaiment Weekly kirjoitti hänen olevan ”tasa-temperamenttinen”. Boonen pikaiset päätökset hyvät aikeet mielessä ovat usein hätiköityjä. Kuudentena päivänään saarella, Joanna Miller hukkuu. Huomattuaan hänen olevan hukkumassa Boone syöksyy välittömästi veteen pelastamaan häntä onnistumatta ja hukkuen melkein itsekin. Yrittäessään ottaa johtajuuden haltuunsa Boone varastaa leirin vedet; hänen suunnitelmansa kuitenkin osoittautuu huonoksi ja selviytyjät kääntyvät häntä vastaan. Kun Boone uskoo Sawyerilla olevan Shannonin lääkkeet, Boone yrittää varastaa ne häneltä.
Boone tarjoaa aina apuaan muille selviytyjille, liittyen muun muassa ryhmään, joka yrittää lähettää hätäviestin saarelaisten toisena päivänä; auttamalla Sayidia kolmioimaan Rousseaun hätäviestin signaalin kahdeksantena päivänä; etsien Clairea kuudentenatoista päivänä ja vartioiden Ethania palaamasta 28. päivänä. IGN kirjoitti, että ”hän näyttää olevan sekä hyväksi, että vahingoksi heidän selviytymiselleen” ja, että ”Boone esiintyi puhtaana ja rehellisenä tyyppinä, joka yritti auttaa ihmisiä saarella ja yritti kantaa oman kortensa kekoon muiden selviytyjien tapaan”.
Kehitys
Toisin kuin monet muut ensimmäisen kauden hahmot, jotka kirjoitettiin näyttelijöiden perusteella, Boone pysyi lähes samana koko tuotannon ajan. Alkuperäisesti hänen nimekseen piti tulla Boone Anthony Markham V, lempinimeltään ”Five”. Pilottijakson käsikirjoituksessa kirjoittajat etsivät ja korvasivat kaikki Boonen nimen kohdat niin, että kun Jack laskee viiteen, käsikirjoituksessa luki ”Yksi, kaksi, kolme, neljä, Boone”. Ian ei halunnut kuvata pilottijaksoa, mutta kuullessaan J.J. Abramsin tuottavan ohjelman hän muutti mielensä. Ianille maksettiin noin 20 000–40 000 dollaria per jakso, ja pääsikin kolmanneksi korkeimmaksi näyttelijätiedoissa, ennen kuin tuottajat päättivät kirjoittaa nimet aakkosjärjestyksessä.
Boone esiintyi yhteensä 25 jaksossa ja hänen äänensä kuultiin 26 jaksossa. Fyysisesti Boone esiintyi kolmessa jaksossa ensimmäisen tuotantokauden jälkeen ”erikois vierasesiintyjän” nimellä. Hän palasi Shannonin, Nikkin ja Paulon takaumiin sekä Locken hallusinaatioon. Nikkin kolmannen kauden takaumassa tuottajat eivät pyytäneet Iania leikkaamaan hiuksiaan kahden päivän työtä varten joten he antoivat hänelle peruukin, tehden hänen hiuksistaan huomattavasti pidemmät kuin niiden olisi kuulunut olla. Boonen sukunimen kirjoituksen kohdalla on ollut sekaannuksia. Kun ”Carlyle” esiintyy Boonen shekkivihossa ja haudassa, ”Carlisle” esiintyy jakson Peliä sydämillä tekstityksissä.
Vastaanotto
BuddyTV kutsui Boonea fanien ”suosikiksi”. Kolmen jakon jälkeen USA Todayn artikkellissa Iania kutsuttiin ”kamera-ystävälliseksi”. ComingSoon.netin ”paras hahmo neljästätoista Lostin päähenkilöstä” -kyselyssä Boone sijoittui seitsemänneksi 4.3 prosentilla (yli 2 000 ääntä) äänistä. Boonen kuoleman jälkeen TV Guiden kriitkko kirjoitti kaipaavansa Boonen ”erittäin kauniita silmiä”. IGN rankkasi Boonen Lostin ensimmäisen kauden kymmenenneksi parhaimmaksi hahmoksi.
Ian voitti vuoden 2005 Screen Actors Guild Award -palkinnon yhdessä muiden Lostin näyttelijöiden kanssa, ja hän oli myös ehdolla kategoriassa ”TV: Choice Läpimurto Rooli - Miesnäyttelijä” vuoden 2005 Teen Choice Award -gaalassa, mutta hävisi Täydelliset naiset -tähti Jesse Metcalfelle, joka esitti John Rowlandia. Lostissa näytellessään Ian äänestettiin yhdeksi ”20 Teens Who Will Change the World” -listalle sijoittuneista Teen People -lehdessä, vaikka olikin jo 26-vuotias. Teen People kutsui häntä myös ”seuraavaksi Johnny Deppiksi”. TV Guiden ”Top Ten Hunks” -listalla Ian sijoittui yhdeksänneksi.
Lähteet
Lost
HMS Argo (T111)
HMS Argo (runkonumero T111) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 18. tammikuuta 1957 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 15. kesäkuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
Oiva Kiiski
Eino Oiva Ilmari Kiiski (29. toukokuuta 1923 Eno – 16. heinäkuuta 2006) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Juan José Campanella
Juan José Campanella (s. 19. heinäkuuta 1959 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen elokuvaohjaaja.
Elämä ja ura
Campanella ryhtyi opiskelemaan teknisiä aloja, mutta keskeytti opintonsa 1980 opiskeltuaan yliopistossa neljä vuotta. Hän totesi myöhemmin, että päätökseen vaikutti ratkaisevasti elokuvan Syke ei sammu näkeminen juuri sinä päivänä, kun hänen oli tarkoitus aloittaa viides lukuvuosi. Hänen esikoisohjauksensa oli lyhytelokuva Prioridad nacional (1979). Campanella lähti opiskelemaan Yhdysvaltoihin Tisch School of the Arts -kouluun. Neljän vuoden kuluttua, 1984, hän ohjasi toisen elokuvansa, Victoria 392, joka on ensimmäinen viidestä yhteistyöelokuvasta näyttelijäystävä Eduardo Blancon kanssa, ja samalla ensimmäinen yhteistyöelokuva käsikirjoittaja Fernando Castetsin kanssa, jonka kanssa hän sekä ohjasi että käsikirjoitti elokuvan.
Valmistuttuaan elokuvakoulusta Campanella ohjasi Yhdysvalloissa kaksi elokuvaa: The Boy Who Cried Bitch (1991) ja Himolla on hintansa (1997).
Campanella ryhtyi jälleen 1999 yhteistyössä Castetsin kanssa käsikirjoittamaan elokuvaa El mismo amor, la misma lluvia (1999), jossa pääosia näyttelivät näyttelijäystävät Ricardo Darín (joka oli tutustunut Campanellaan 15 vuotta aiemmin ulkomailla) ja Eduardo Blanco. Sama kaava toistui vielä kahdessa elokuvassa, Morsiamen poika, 2001 (ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi 2002) ja Luna de Avellaneda, 2004, joissa käsikirjoittajina olivat Campanella ja Castets ja Darín ja Blanco pää- ja sivuosassa. Darín oli jälleen pääosassa Campanellan jännityselokuvassa Katseeseen kätketty (2009), joka oli Campanellan neljäs pitkä elokuva ja sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon 2010.
Sittemmin Campanella on omistautunut lähinnä tekemään televisiosarjoja yhdysvaltalaiselle yleisölle (muun muassa House, Kova laki: Erikoisyksikkö, Kova laki: Rikollinen mieli ja 30 Rock). Hän on ollut Espanjan kansalainen vuodesta 2006.
Arno Saarinen
Arno Aleksanteri Saarinen (etunimi myös muodossa Aarno, 11. syyskuuta 1884 Ähtäri – 7. helmikuuta 1970) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Ylioppilasvoimistelijoita.
Saarinen voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Islanti olympialaisissa
Islanti osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tukholman kesäolympialaisissa 1912, jolloin maa oli vielä osa Tanskaa. Olympiahistorioitsijat ovat kuitenkin katsoneet että Islanti osallistui Tukholman kisoihin omalla joukkueellaan. Seuraavat neljät kesäolympialaiset maa jätti väliin, mutta palasi itsenäisenä valtiona Berliinin vuoden 1936 olympialaisiin, ja on sen jälkeen osallistunut jokaisiin kesäolympiakisoihin. Mitaleille asti islantilaiset ovat selviytyneet neljästi: yleisurheilusta maa on saavuttanut yhden hopean ja yhden pronssin, judosta yhden pronssin ja käsipallosta yhden hopeamitalin.
Talviolympialaisiin maa on osallistunut Sankt Moritzin vuoden 1948 kisoista lähtien, Sapporon vuoden 1972 olympialaisia lukuun ottamatta. Olympiamitaleille Islannin edustajat eivät talvikisoissa ole kuitenkaan yltäneet. Paras sijoitus on miesten 4×10 kilometrin hiihtoviestijoukkueen 11. sija Oslossa 1952.
Iso-Kiimanen
Iso-Kiimanen on järvi Kainuussa Sotkamon kunnassa. Se sijaitsee Oulujärven vesistöalueella Sotkamon reitin varrella. Järven pinta-ala on 30,8 km². Järven keskisyvyys on 6,1 metriä ja keskimääräinen pinnankorkeus 137,9 metriä. Järven vesi on käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvää.
Kuhmon Ontojärvi laskee Ontojoen kautta Isoon-Kiimaseen. Iso-Kiimasen vedet laskevat puolestaan Pieni-Kiimasen ja Kaitainsalmen kautta Kaitaisjärvi-Pirttijärveen, Nuasjärveen ja Kajaaninjoen kautta aina Oulujärveen saakka. Järven suurin saari on Saijansaari.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 137,9 metriä mpy. Järven vedenpinta on samalla korkeudella kaikilla Sotkamonjärvillä, joita ovat myös Nuasjärvi, Sapsojärvet, Kiantajärvi, Pirttijärvi-Kaitainjärvi ja Iso-Kiimanen. Niitä voi siten pitää Sotkamonjärvien eri järvialtaina. Tilanne johtuu kuitenkin Kajaaninjoessa olevasta Koivukosken voimalaitoksesta, jonka patoaltaaseen edellä luetellut järvet kuuluvat. Sotkamonjärviä on säännöstelty siten, että Iso-Kiimasen vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 136,15 metriä ja 138,65 metriä mpy.
Humalniemen kalliomaalaus
Humalniemen kalliomaalaus sijaitsee Iso-Vihtarin Humalniemessä Heinävedellä Etelä-Savossa. Kyseessä on erikoinen kalliomaalaus, jonka ainoa tunnistettava kuvio esittää tasasivuista kolmiota. Kalliomaalauksen ilmoitti Sulo Strömberg vuonna 1998. Maalaukselle ei ole tehty ajoitusta.
Kallio ja sen sijainti
Maalauskallio sijaitsee Iso-Vihtarin etelärannalla olevassa Humalniemessä, joka sijaitsee Luuvelahteen johtavan salmen eteläpuolella. Keskellä niemeä noin sadan metrin päässä rannasta sijaitsee pieni jääkaudella sileäksi hioutunut etelään aukeava kallioseinämä, jossa maalaus on. Sen vieritse kulkee metsäautotie.
Maalaus
Noin metrin korkeudelle maanpinnasta on maalattu suuri kärjellään seisova tasasivuinen kolmio, jonka sivujen mitat ovat 70, 71 ja 74 senttimetriä. Kolmion ylänurkat on maalattu hieman pyöristyneinä ja alhaalla sivut leikkaavat toisensa ristiin aivan kalliohalkeaman yläpuolella. Punaväriä esiintyy myös kolmion ja halkeaman alapuolella.
On esitetty epäilys, onko kyseessä ollenkaan aito kalliomaalaus, sillä aihe on suomalaiseen kalliokuvastossa epätavallinen. Jäkäläkasvuston määrästä on päätelty, ettei kuvio ole kuitenkaan kovin nuori.
I Hope
”I Hope” on keskitempoinen, pianojohtoinen soul-pop-balladi. Ferguson on kertonut kappaleen kertovan hänen omasta elämästään: ”Minulla oli rankkaa ja sain paljon vihoja niskaani. Se alkoi muuttaa minua ihmisenä, minusta alkoi tulla inhottava. --- Tajusin, että minun täytyy antaa anteeksi niille ihmisille ja antaa asian olla.”
Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu
Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu sisältää kaksi lohkoa ja yhteensä 16 joukkuetta.
Lohko A
Mikäli pudotuspelipaikasta taistelevat joukkueet ovat tasatilanteessa, pelataan uusintaottelu. Muut sijat ratkaistaan tasatilanteessa keskinäisen ottelun tuloksella ja sen jälkeen Draw Shot Challengen (DSC) mukaan.
Ottelut
1. kierros
2. kierros
3. kierros
4. kierros
Waenerberg
Waenerberg on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Kirkkojärvi (Myrskylä)
Kirkkojärvi on järvi Myrskylässä. Myrskylän kirkonkylä sijaitsee järven länsirannalla. Järven ainoa saari on pieni Nuottakallio-niminen luoto. Kirkkojärven veden suojelemiseksi perustetaan 3. marraskuuta 2022 Myrskylän peruskoululla Kirkkojärven vesiensuojeluyhdistys. Marjaana Koskinen on tehnyt Hämeen ammattikorkeakoulussa tutkielman Kirkkojärven tunnettavuudesta 2021.
Einar Sahlstein
Einar Werner Sahlstein (30. toukokuuta 1887 Kuopio – 6. maaliskuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen voimistelija, yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Ylioppilasvoimistelijoita.
Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu
Ottelut
5. kierros
Einar Sahlstein
Sahlstein voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908. Hän kilpaili myös yleisurheilussa voittaen vuoden 1908 SM-kilpailuissa kaksi kultaa, neljä hopeaa ja yhden pronssin.
Curling nuorten talviolympialaisissa 2016 − sekajoukkuekilpailu
Ottelut
6. kierros
7. kierros
Lohko B
Mikäli pudotuspelipaikasta taistelevat joukkueet ovat tasatilanteessa, pelataan uusintaottelu. Muut sijat ratkaistaan tasatilanteessa keskinäisen ottelun tuloksella ja sen jälkeen Draw Shot Challengen (DSC) mukaan.
Sinfonia nro 9 (Aho)
Kalevi Aho sävelsi yhdeksännen sinfoniansa vuosina 1993–1994. Kolmiosaisessa teoksessa käytetään soolosoittimena pasuunaa. Vaikka kahdeksas ja yhdeksäs sinfonia sävellettiin itsenäisiksi, on ne myös suunniteltu laajaksi konserttikokonaisuudeksi, jonka "avausnumerona" yhdeksäs sinfonia on.
Aho sävelsi sinfoniansa Helsingin juhlaviikkojen tilaustyönä. 2. syyskuuta 1994 järjestetyssä kantaesityksessä solistina toimi Christian Lindberg ja Lahden kaupunginorkesteria johti Osmo Vänskä. Teoksella on alaotsikko Sinfonia concertante nro 2. Yhdeksäs sinfonia on tyyliltään kepeämpi kuin kahdeksas. Siinä kuullaan eri aikakausien (nykyisyys, menneisyys, tulevaisuus) vaikutteita. Vaikka tärkeimmässä asemassa on nykytyyli, sisältyy teokseen myös esimerkiksi barokkityylisiä kohtia, joissa pasuuna jopa vaihtuu sackbutiin. Orkesterin kokoonpanoon kuuluu cembalo.
Mikrosimulointi
Mikrosimulointi on mallintamistekniikka, joka toimii yksittäisten toimijoiden tasolla, kuten henkilöt, kotitaloudet, ajoneuvot ja yritykset.
Näihin yksiköihin sovelletaan sääntöjä (muutoksien todennäköisyyksiä), jotka johtavat simuloituihin muutoksiin yksiköiden tilassa ja käytöksessä. Säännöt voivat olla deterministisiä (todennäköisyys =1) kuten verolainsäädännön muutoksista seuraavia verovelvoitteiden muutoksia tai stokastisia (todennäköisyys ≤1) kuten tietyn ajan sisällä tapahtuvia todennäköisyyksiä liittyen kuolemaan, avioitumiseen, synnyttämiseen tai asunnon vaihtamiseen. Kummassakin tapauksessa tulos on arvio näiden sääntöjen soveltamisesta, mahdollisesti useiden ajallisesti peräkkäisten soveltamisvaiheiden jälkeen. Tuloksissa on arvio summautuvista muutoksista, ja tärkeimpänä, tieto sääntöjen aiheuttamien muutoksien jakautumisesta.
Mikrosimuloinnissa tarkastellaan pääasiassa jakautumisen muutoksia, joten sitä käytetään arvioimaan taloudellisten ja väestötieteellisten muutosten vaikutusta yhteiskuntaan. Toinen lisääntyvä soveltamisala on liikennevirtojen jakautumisen arvioiminen katuverkossa. Mikrosimulointi liittyy läheisesti kahteen muuhun yksikkötason mallintamisen näkökulmaan soluautomaattiin (cellular automation, CA) ja agenttipohjainen mallintamiseen (agent-based modeling, ABM)
As the Path Unfolds...
As the Path Unfolds... on folk metal -yhtye Crimfallin debyyttialbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2009.
Norjantokko
Norjantokko (Pomatoschistus norvegicus) on Pomatoschistus-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Collett vuonna 1902.
Amadeus Lundberg
Juha Grigori Amadeus Lundberg (s. 29. maaliskuuta 1989 Helsinki), on suomalainen laulaja. Hänet valittiin Seinäjoen Tangomarkkinoilla tangokuninkaaksi vuonna 2009. Lundberg on julkaissut viisi pitkäsoittoa.
Ura
Amadeus Lundberg sai Tangomarkkinoiden superfinaalissa tuomaristolta 58/60 pistettä voittaen Kaija Lustilan kahdella pisteellä. Vuonna 2009 valittiin vain yksi tangokuninkaallinen. Lundberg sai opastusta laulamisessa oopperalaulaja ja muusikko Jyrki Niskaselta.
Vuoden 2010 tammikuussa Amadeus Lundberg oli mukana Suomen euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Anastacia”, jolla hän sijoittui karsinnan finaalissa viidenneksi. Tammikuussa 2010 julkaistiin ensimmäinen albumi Amadeus.
Tanssilava- ja ravintolaesiintymisten ohella Lundberg on konsertoinut monissa eri konserteissa, muun muassa Valon airueet -kiertueella ja Sielu soi -konserteissa sekä Sinitaivas-konserttikiertueilla (2009, 2011, 2012 ja 2013). Lokakuussa 2010 hän oli mukana Anneli Sarin kanssa yhteisessä musiikkinäytelmäteoksessa Taivaan portit, joka kiersi lukuisilla paikkakunnilla. Syksyllä 2013 ja keväällä 2014 Lundberg oli mukana Kari Tapio -muistokonserttikiertueella. Vuodesta 2011 alkaen Lundberg on tehnyt yhdessä Riku Niemi Orchestran konsertteja ja levyjä.
Keväällä 2014 julkaistiin Jukka Kuoppamäen Lundbergille tekemä kappale ”Vain rakkaus”. Kesällä 2014 ilmestyi samanniminen albumi, joka tehtiin yhteistyössä Riku Niemi Orchestran kanssa. Riku Niemi toimi levyllä tuottajana ja sovittajana. Levyllä on mukana seitsemän Olavi Virran levyttämää kappaletta. Tangoja levyllä on kahdeksan. Amadeus Lundbergin & Riku Niemi Orchestran Vain rakkaus -albumi nousi lopulta ykköseksi Suomen virallisella listalla syyskuussa 2014.
Vuosina 2014 ja 2015 Amadeus Lundberg esiintyi Laulaja – Olavi Virta -musiikkinäytöksissä esittämässä Virran musiikkia. Näytökset menestyivät hyvin.
Syksyllä 2015 Amadeus Lundberg julkaisi kolmannen albuminsa Puhu minulle rakkaudesta yhdessä Riku Niemi Orchestran kanssa. Niemi toimi levyn tuottajana.
Perhe
Lundbergin isä on Hortto Kaalosta tunnettu Taisto Lundberg. Hänen äitinsä on Punaviesti-ryhmän laulaja Maarit Lundberg (o.s. Pesonen) ja tätinsä laulaja Anneli Sari ja isoisänsä vuorineuvos Juhani Pesonen. Lundberg oli naimisissa vuosina 2014–2020 Lara del Mar Sánchezin kanssa ja heillä on vuonna 2015 syntynyt poika. Amadeus Lundbergin sisar on viulisti Miritza Lundberg.
Varandein öljyterminaali
Vаrandein öljyterminaali eli Varandein satama (, LOCODE: RU VAR ) on Venäjän Nenetsian autonomisen piirikunnan Zapoljarnyin piirin Varandeissa ja sen edustan merialueella sijaitseva, öljynvientiin keskittynyt merisatama. Tämän Lukoil-öljy-yhtiön terminaalin jykevätekoinen, jäävahvistettu lastauspiste sijaitsee Barentsinmeren itäosassa noin 22,5 kilometriä rantaviivasta avomerelle päin ja öljyn varastosäiliöt mantereella.
Suuri osa Varandeissa laivatusta öljystä puretaan Murmanskin lähistöllä Kuolanvuonossa, ja siirretään suoraan tai välivaiheen kautta uuteen tankkialukseen, joka kuljettaa sen määräsatamaansa. Varandeissa laivatun raakaöljyn edelleenlaivausten tapaa muutettiin vuosien 2017-2018 taitteessa. Varandeista öljy kuljetetaan 2018 lähtien tyypillisesti suureen Kuolanvuonoon ankkuroituun LK-Volga -varastotankkeriin (sijainti lähellä Filinskyniemeä Kuolanvuonossa, tankkerin vetoisuus 309000 dwt, se on 335 m pitkä ja 58 m leveä).
Sataman rahtimäärät
Oheinen taulukko kuvaa Vаrandein öljysataman vuosittaisia rahtimääriä. mahdollisesti edelleenlaivaustavan muutosten vuoksi Varandein öljyn laivaukset jäivät jälkeen alkuvuonna 2018. Vielä marraskuun 2018 tilastojen perusteella ne olivat 1,1 milj. tonnia jäljessä edellisvuodesta. PortNewsin julkaisemaan Venäjän suurimpien satamien vuosiyhteenvetoon ei Varandein öljysataman vuoden 2018 rahtimäärää oltu sisällytetty.
Aiheesta muualla
69.05°N, 58.15°W
Kivikkotokko
Kivikkotokko (Pomatoschistus pictus) on Pomatoschistus-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Malm vuonna 1865.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan Trondheiminvuonolta aina Kanariansaarille asti. Tämän lisäksi sitä saatetaan tavata Välimerellä.
Elinympäristö
Se elää 1-55 metrin, tai yleisemmin 2-50 metrin, syvyydessä.
HMS Astrea (T112)
Valmistus
Alus tilattiin Saksasta Lürsseniltä. Se laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1957 ja liitettiin laivastoon viisi kuukautta myöhemmin 21. elokuuta.
Kirjallisuusvuosi 1831
Kirjallisuusvuosi 1831 käsittelee vuoden 1831 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Paksunokkatangarat
Paksunokkatangarat (Schistochlamys) on tangaroiden heimoon kuuluva varpuslintusuku. Paksunokkatangaroiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Timo Karhuniemi
Timo Kalervo Karhuniemi (29. elokuuta 1931 Helsingin maalaiskunta – 23. lokakuuta 1982 Ontario, Kanada) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Barbier
Barbier on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sinfonia nro 7 (Aho)
Kalevi Ahon seitsemäs sinfonia on lisänimeltään Hyönteissinfonia. Se on sävelletty säveltäjän oman Hyönteiselämää-oopperan musiikin pohjalta, vaikka materiaalia onkin muutettu. Vokaaliosuudet on poistettu. Uutta materiaalia on paikoin lisätty ja vanhaa tiivistetty. Kokonaisdramaturgiakin on varsin erilainen.
Aho sävelsi teoksen hyvin nopeasti huhtikuussa 1988. Kuusiosaisen sinfonian kantaesitti Helsingissä 26. lokakuuta 1988 Pertti Pekkasen johtama Radion sinfoniaorkesteri.
IÉSEG School of Management
IÉSEG School of Management on eurooppalainen kauppakorkeakoulu, joka toimii Lille ja La Défense. IÉSEG perustettiin Ranskassa vuonna 1964.
Logi Eldon Geirsson
Logi Eldon Geirsson (s. 10. lokakuuta 1982 Reykjavik) on islantilainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa on saksalainen TBV Lemgo, jota hän on edustanut vuodesta 2004.
IÉSEG School of Management
IÉSEG on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB).
Sverre Andreas Jakobsson
Sverre Andreas Jakobsson (s. 8. helmikuuta 1977 Oslo, Norja ) on islantilainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Vuodesta 2006 lähtien hän on pelannut saksalaisessa VfL Gummersbachissa.
Hän kuului Islannin maajoukkueeseen sen voittaessa historiallisen hopeamitalin Pekingin kesäolympialaisissa 2008.
Olli Rajala
pienoiskuva|Olli Rajala (keskellä) kaudella 1962–1963.Olli Kalervo Rajala (28. marraskuuta 1937 – 18. syyskuuta 2004) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Rajala edusti jalkapallourallaan Tampereen Pallo-Veikkoja 1958–1961 ja Tampereen Palloilijoita 1962–1964, joista kaksi ensimmäistä mestaruussarjassa. Kaikkiaan Rajala pelasi 42 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia.
Rajala pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1957–1963 yhteensä kolme maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Jääkiekossa Rajala pelasi 18 pääsarjaottelua kaudella 1962–1963 Tampereen Pallo-Veikkojen riveissä tehden 7 maalia ja 3 syöttöä.
Rajala oli ammatiltaan rakennusmestari.
Seppo Jokinen (runoilija)
Seppo Pellervo Jokinen (19. joulukuuta 1927 Helsinki – 13. huhtikuuta 2010) oli suomalainen runoilija.
Taktisuus
Taktisuus on polymeerin ominaisuus, joka määrittyy polymeerin stereoisomeerien jakauman perusteella. Polymeerit voidaan jakaa isotaktisiin, syndiotaktisiin ja ataktisiin polymeereihin.
Lajittelu
Isotaktisen polymeerin toistuvilla osilla on sama konfiguraatio. Syndiotaktisen polymeerin konfiguraatio on peräkkäisillä osilla vastakkainen. Ataktisen polymeerin osien konfiguraatio on satunnainen.
Vaikutukset muotoon
Taktisuudella voi olla hyvin suuri merkitys polymeerin muotoon. Esimerkiksi isotaktinen polypropyleeni on kiteinen, kun taas ataktinen polypropyleeni on amorfinen eikä jaa samoja teollisuudessa tarvittavia mekaanisia muovien muovaamiseen vaadittuja ominaisuuksia kuin isotaktinen muotonsa.
Samppa Kivelä
Samuli (Samppa) Matias Kivelä (26. maaliskuuta 1936 Rovaniemi – 4. toukokuuta 1977 Rovaniemi) oli suomalainen runoilija.
Kivelän vanhemmat olivat peltiseppä Juho Einari Kivelä ja Hilda Maria Kananen. Hän valmistui merkantiksi vuonna 1955 Rovaniemen kauppaoppilaitoksesta ja toimi sitten sähköttäjäharjoittelijana Rovaniemen lennätinkonttorissa ja apulaisena J. Kivelän peltisepänliikkeessä.
Antoine Alexandre Barbier
thumb|upright|Antoine Alexandre Barbier Antoine Alexandre Barbier (1765–1825) oli ranskalainen kirjastonhoitaja ja bibliografi. Hän julkaisi tärkeän bibliografisen teoksen Dictionnaire des ouvrages anonymes et pseudonymes.
Barbier oli ensin pappi, mutta luopui virasta 1793. Hän oli vuodesta 1794 taiteiden ja tieteiden komission jäsen ja pelasti joukon kirjallisia dokumentteja ja teoksia tuhoutumasta Ranskan vallankumouksen aikana. Hänestä tuli kirjastonhoitaja direktorion aikana ja sen jälkeen Napoleonin ja Ludvig XVIII:n, ja hän laati merkittäviä luetteloita, kuten luettelon anonyymeinä ja pseudonyymeillä julkaistuista teoksista Dictionnaire des ouvrages anonymes et pseudonymes, publiés en français (1806–1808, 3. p. 1872).
Joachim Tielke
pienoiskuva|Yksityiskohta Joachim Tielken vuonna 1679 rakentamasta kitarasta, TieWV 20 ([[Yhdysvaltain historian museo, Washington D.C.)]]
Joachim Tielke tai Tielcke (14. lokakuuta 1641 Königsberg – 19. syyskuuta 1719 Hampuri) oli saksalainen soitinrakentaja, jonka erityisalana olivat jousi- ja näppäilysoittimet. Tielken nimi liitetään erityisesti sisterin paikalliseen erityismuotoon, (hampurin)kellositraan, jota pidetään hänen viimeistään vuonna 1669 suunnittelemanaan. Niin kellositroille kuin muillekin Tielken soittimille on ominaista musiikillisesti korkean laadun lisäksi monessa tapauksessa poikkeuksellisen runsas, jopa loisteliaaksi luonnehdittava koristelu, jonka materiaaleina on käytetty eri puulajien lisäksi ainakin helmiäistä, kilpikonnankuorta, korukiviä ja norsunluuta.
Tielken rakentamista soittimista on säilynyt yli sata, joista merkittävä osa on esillä eri maiden soitin- ja taidemuseoiden kokoelmissa; Friedemann Hellwigin ja Barbara Hellwigin laatima kattava, värikuvitettu luettelo soittimet yksilöivine TieWV-numeroineen on julkaistu vuonna 2011.
Kuningas Nalin tarina
Kuningas Nalin tarina oli vuonna 2015 valmistuvaksi suunniteltu suomalainen 3D-animaatioelokuva. Elokuvahankkeen kansainvälinen nimi oli The Legend of King Nal. Sen tuotannosta vastasi helsinkiläinen animaatiostudio Osmo Production, ja ohjaajana toimi liettualainen Arturas Pozdniakovas. Kyseessä oli Suomen elokuvahistorian kallein tuotanto 11,5 miljoonan euron budjetillaan. Aiemmin ennätystä piti hallussaan 7,5 miljoonan euron budjetilla toteutettu Iron Sky. Aiemmin valmistumisvuodeksi oli ilmoitettu 2013. Tuottaja oli auto- ja taidekauppiaana työskennellyt Pekka Pirttiniemi, joka oli epäiltynä keskusrikospoliisin tutkinnassa olevassa Suomen suurimmassa taiderikosjutussa. .
Elokuva pohjautui Intian kansalliseepokseen Mahabharataan. Vuonna 2012 yli sata ihmistä teki töitä Intiassa Kuningas Nalin tarinan parissa.
Toukokuussa 2015 eläkeyhtiö Etera ilmoitti hakevansa tuotantoyhtiötä konkurssiin maksamattomien 130 000 euron eläkemaksujen takia. Yhtiö asetettiin konkurssiin huhtikuussa 2019.
Luistari
Luistari on Euran kunnassa sijaitseva muinaisjäännösalue. Se on yksi Suomen merkittävimmistä ja eniten tutkituista arkeologisista kohteista. Luistarin muinaisjäännösalue käsittää pronssi- ja varhaisrautakautisen asuinpaikan sekä Suomen suurimman myöhäisrautakautisen kalmiston. Luistari on tunnettu ensisijaisesti kalmistosta tehtyjen puku- ja esinelöytöjen vuoksi ja vuosikymmeniä jatkuneiden tutkimusten avulla on saatu paljon uutta tietoa muun muassa viikinkiaikaisesta kulttuurista ja pukeutumisesta. Luistarin haudan numero 56 perusteella on 1970-luvulla rekonstruoitu Euran emännän puku.
Sijainti
thumb|left|Kuva kalmistoalueelta, kuvattu pohjoiseen suuntaan. Aidan ulkopuolella olevassa rakennuksessa on kesäisin näyttely kaivauksista ja kaivauslöydöistä. [[Euran emäntä|Euran emännän hautapaikka oli valokuvan keskellä näkyvän oikeanpuoleisen koivun juurella olevan merkkipaalun osoittamassa paikassa.]] Luistari sijaitsee Kauttualla kantatie 43:n länsipuolella, noin kaksi kilometriä etelään Euran kirkosta. Luistarin lisäksi lähialueella sijaitsee myös toistakymmentä muuta eri-ikäistä kalmistoa ja asuinpaikkaa. Ne ovat kaikki sijoittuneet Pyhäjärven pohjoispäähän, järvestä alkunsa saavan Eurajoen rannoille. Luistari on jokilaakson kalmistoista eteläisin. Kauttuan rautakautisen kylän arvellaan sijainneen aivan Luistarin vieressä, nykyisen maantien itäpuolella olevalla pellolla. Yli tuhat vuotta asuttuna ollut kylä on autioitunut isonjaon myötä 1700-luvulla. Lähistöllä sijaitsee myös 700–800-luvuilla käytössä ollut Kauttuan linnavuori, josta oli näköyhteys Luistariin.
Luistarin kalmisto
Luistarin kalmisto löytyi vuonna 1969 viemäritöiden yhteydessä. Ojankaivuun yhteydessä löytyi hopeoitu miekka, joka ajoittuu 900-luvulle – eli viikinkiajalle (KM17847:1). Löydön jälkeen paikalla suoritettiin pelastuskaivauksia, joissa paljastui lisää hautoja. Kaivauksia jatkettiin seuraavina kesinä alueilla, joiden arveltiin olevan vaarassa tuhoutua työmaan vuoksi. Paikan laajuuden selvittyä Luistarissa suoritettiin arkeologisia tutkimuksia vv. 1969-1992 dosentti Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilanderin johdolla. Eurassa ei tiettävästi ollut perimätietoa Luistarin käytöstä hautausmaana, vaikka osa alueesta oli 1600-luvun karttojen perusteella jätetty viljelemättä. Tämä saattoi johtua alueen kivikkoisuudesta, tai siitä että paikassa tiedettiin olevan hautoja. Myöhempinä aikoina Luistarin alue on ollut osittain maanviljelykäytössä ja osittain joutomaana. Viimeisimmissä kaivaustutkimuksissa löydettiin jälkiä myös kalmiston vieressä tapahtuneesta muinaisemmasta viljelystä.
Haudat
Luistarissa on tutkittu yli 1300 myöhäisrautakautista ruumishautaa. Näiden lisäksi alueella sijaitsevista hautaröykkiöistä on löytynyt polttohautauksia. Ruumiskalmistosta on löytynyt sekä aikuisten että lasten hautoja ja myös joitakin ryhmähautoja. Rautakaudella polttohautaus oli yleisin tapa haudata vainajat, joten Euran 500-600-luvuilta peräisin olevat ruumishaudat kuuluvat lähiseudulla sijaitsevien Köyliön ja Yläneen kalmistojen sekä Etelä-Pohjanmaan löytöjen ohella Suomen vanhimpien ruumishautojen joukkoon. Haudoista löydettyjen esineiden, kuten esimerkiksi korujen ja aseiden määrä, vaihtelee. Luistarin haudoista 436 on sisältänyt esineitä ja yli 800 hautaa oli esineettömiä. Vaatteiden jäännösten lisäksi 55 %:ssa esineellisistä haudoista oli saviastioita tai eläinten luita. Yhteensä 102:ssa haudassa oli teräaseita, kuten miekkoja, keihäänkärkiä, väkipuukkoja ja nuolenkärkiä sekä kilpien jäännöksiä ja 99:ssä haudassa viikatteita, sirppejä, keritsimiä ja muita työkaluja. Merovingiajan haudoissa ei ollut työkaluja. Kalmiston käyttöaika on ajoitettu esinelöytöjen ja hautausten sijainnin sekä hautojen kokonaismäärän perusteella noin vuosiin 500–1300, hautaamisen jatkuessa katkeamattomana merovingiajalta aina keskiajalle saakka. Varhaisimmista merovingiajan haudoista suuri osa on jäänyt myöhempien alle, joten niistä voi puuttua esineitä.
Luistarin yhteisön kooksi on arvioitu 600-luvulla noin 12 henkilöä, mutta 1100-luvulle tultaessa määrä on kolminkertaistunut. Paikalle on haudattu Lehtosalo-Hilanderin arvion mukaan merovingiajalla jo enemmän kuin yhden talon asukkaita ja viikinkiajan lopulla viidestä kahdeksaan talon väkeä. Luistariin haudatut edustavat kaikkia ikäryhmiä ja molempia sukupuolia, mutta kokonaisia luurankoja ei ole säilynyt – ainoastaan osia vainajista. Luistarin vainajien sukupuolenmääritys on perustunut haudoista löytyneisiin pukujen osiin sekä esinetyyppeihin. Ihmisjäänteiden lisäksi joistakin haudoista on löydetty myös naudan, hevosen, lampaan tai vuoden, sian sekä koiran luita ja hampaita. Esimerkiksi naudan luurangon sisältänyt eläinhauta numero 997 saattaa radiohiiliajoituksen ja sijaintinsa perusteella olla uudelleen käytetty merovingihauta.
Luistarin myöhäisimmät haudat ovat esineettömiä, vaikkakin tällaisia hautoja on löydetty myös vanhempien hautojen joukossa. Hautoja on paikoitellen jopa neljässä kerroksessa, joista päällimmäiset ovat esineettömiä, joten hautojen sijoittumisen perusteella on selvää, että kalmiston käyttöä on jatkettu sen jälkeen kun juhlavampien vaatteiden tai muiden esineiden hautaanlaittamisesta on luovuttu. Lehtosalo-Hilanderin mukaan esineettömän hautaustavan voi ajoittaa rahalöytöjen loppumisen ja myöhäisten korujen puuttumisen perusteella alkaneeksi jo melko aikaisin – 1100-luvulla.
Nykyään Luistarissa on infotaulu sekä kesäaikana aluetta esittelevä näyttely. Luistarin aluetta hoidetaan muun muassa laiduntamalla siellä lampaita. Luistarin löytöjä on esillä Suomen kansallismuseossa sekä Eurassa sijaitsevassa esihistorian opastuskeskus Nauravassa Lohikäärmeessä. Lehtosalo-Hilander on myös suunnitellut hautalöytöjen perusteella Kalevala Korulle Luistari-korusarjan.
Matti Laurila (vanhempi)
Matti Erkki Laurila (19. joulukuuta 1865 Lapua – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja, Jämsä) oli suomalainen suojeluskuntalainen, joka komensi Suomen sisällissodassa valkoisten puolella vapaaehtoisista koottua Lapuan suojeluskuntaa toimien komppanianpäällikkönä. Länkipohjan taistelussa kaatunut Laurila ja hänen kaksi poikaansa Ilmari (1897–1918) ja Matti Laurila (1895–1983) saavuttivat lapualaisten keskuudessa kuolemattoman maineen.
Laurilan vanhemmat olivat Iisakki Saarenpää-Laurila ja Sanna Liisa Laurila. Hän toimi Suomen kaartissa jefreitterinä vuosina 1884–1886 ja sitten Laihian reservikomppanian harjoitusaliupseerina. Hän yleni vanhan sotaväen aikana vääpeliksi. Sotilasuransa jälkeen hän oli Kauhavalla poliisikonstaapelina 1890–1906, Härmässä sahanhoitajana 1906–1910 ja Lapuan sähköyhtiön isännöitsijänä vuodesta 1910.
Vuonna 1917 Laurilasta tuli Lapuan ensimmäisen suojeluskunnan eli ns. palokunnan päällikkö ja hieman myöhemmin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien keskusesikunnan jäsen. Suomen sisällissodan puhjettua hän osallistui mm. Lapuan ja Seinäjoen venäläisten varuskuntien aseistariisumiseen, minkä jälkeen Lapuan suojeluskunta eteni Vilppulan Lylyyn saakka ja asettui sitten Vilppulan rintamalle. Laurila ylennettiin helmikuussa 1918 vänrikiksi ja maaliskuussa luutnantiksi. Hän osallistui 3. maaliskuuta 1918 Eräjärven taisteluun ja 16. maaliskuuta Länkipohjan taisteluun, jossa hän sai surmansa. Hän oli juuri saanut tiedon toisen komppanian päällikkönä toimineen poikansa Ilmari Laurilan kaatumisesta, kun eversti Karl Fredrik Wilkman määräsi hänet yrittämään vielä kerran hyökkäystä. Molempien Lauriloiden kuolema tunnin sisällä lamautti Lapuan suojeluskuntalaiset, mutta reservistä etulinjaan siirretty Vaasan krenatööripataljoona onnistui kääntämään taistelun valkoisten voitoksi.
Matti ja Ilmari Laurilan kaatuminen Länkipohjan taistelussa muodostui Etelä-Pohjanmaan valkoisten keskuudessa suoranaiseksi legendaksi. Laurilan perheeseen viitattiin muun muassa ”Vilppulan urhojen muistolle” -laulun sanoissa. Valkoisten välittömästi taistelun jälkeen toteuttaman vankien joukkoteloituksen eli Länkipohjan verilöylyn on sanottu olleen lapualaisten kosto Lauriloiden kuolemasta.
Laurilan puoliso vuodesta 1887 oli Anna Liisa Mukari (k. 1929). Heidän toisesta pojastaan, jääkäri Matti Laurilasta tuli talvi- ja jatkosodan eversti ja rykmentinkomentaja.
Guðjón Valur Sigurðsson
Guðjón Valur Sigurðsson (s. 8. elokuuta 1979 Reykjavik) on islantilainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän on pelannut islantilaisissa, saksalaisissa ja tanskalaisissa seurajoukkueissa.
Hän kuului Islannin maajoukkueeseen sen voittaessa historiallisen hopeamitalin Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Ateenassa 2004 Islanti oli yhdeksäs. Lisäksi hän saavutti Islannin joukkueessa EM-pronssia vuonna 2010. Vuoden 2012 EM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi vasemmaksi laitapelaajaksi.
Kaleidoscope Heart
Kaleidoscope Heart on Sara Bareillesin kolmas studioalbumi. Albumi ilmestyi Yhdysvalloissa 7. syyskuuta 2010. Albumin levy-yhtiö on Epic Records, ja tuottaja Eric Rosse. Albumin ensimmäinen single oli King of Anything, joka julkaistiin maailmanlaajuisesti kesäkuussa, mutta ilmestyi ulkomailla radioille toukokuun 10 päivä.
Albumi nousi Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle.
Asian Le Mans Series
thumb|Okayaman 1000 km startti vuonna 2009 Asian Le Mans Series on Automobile Club de l’Ouestin (ACO) Aasiassa ajettava urheiluautosarja, jota on ajettu vuodesta 2009 lähtien korvaten Japan Le Mans Challenge -sarja, jossa ajettiin vuoteen 2007 asti. Säännöt ovat identtiset Le Mansin sääntöjen kanssa.
Automobile Club de l’Ouest käynnisti sarjan uudelleen vuonna 2013. Eri luokkien voittajat saavat automaattisesti kutsun Le Mansin 24 tunnin ajoihin. Vuonna 2009 ACO kokeili sarjaa kahdella kilpailulla yhden viikonlopun aikana.
Sarjassa ajetaan Le Mans Prototype ja GT-autoilla kolmessa luokassa: LMP2, LMP3 ja GT. Sarjassa ajavat sekä ammattilais- että amatöörikuljettajat.
Kuun synty
pienoiskuva|280px|Kuu syntyi luultavasti Marsin kokoisen varhaisen planeetan törmättyä Maahan. Törmäysjäte jäi kiertämään Maata, ja siitä kasautui Kuu.
Kuun synty tapahtui nykynäkemyksen mukaan luultavimmin siten, että Marsin kokoinen planeetta, Theia, törmäsi alku-Maahan, Törmäyksen tuloksena alku-Maan kiertoradalle lensi ainetta, josta syntyi aikaa myöten kasautumalla Kuu. Kuun tarkkaa syntyperää ei silti vieläkään osata varmasti sanoa. Aiemmin Kuun oletettiin syntyneen erikseen ja Maan siepanneen Kuun, jonkin prosessin tuottaneen alusta asti Maan ja Kuun toisiaan kiertämään tai Maan jakautuneen itsestään kahtia.
Kiistely Kuun synnystä
Kuun uskotaan syntyneen erillisenä taivaankappaleena noin 4,6 miljardia vuotta sitten jolloin aurinkokunta syntyi. Tarkkaa selitystä Kuun synnystä ei kuitenkaan tiedetä. Nykynäkemyksen mukaan Kuu olisi syntynyt noin 60 miljoonaa vuotta muun Aurinkokunnan synnyn jälkeen.
Kuun syntyä koetettiin ennen kuulentoja selittää seuraavin tavoin
Kirjallisuusvuosi 1829
Kirjallisuusvuosi 1829 käsittelee vuoden 1829 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kuun synty
Kiistely Kuun synnystä
Fissioteoriaa tukee se, että Maan ja Kuun vaippojen tiheydet ovat suurin piirtein samoja. Muutoin teoria on fysikaalisesti mahdoton ja vaatii ulkopuolista voimaa jakautumisen aiheuttamiseksi. Kaksoisplaneettateoria ei selitä Maan ja Kuun liike-energioiden jakaumaa eikä niiden tiheyseroja. Niin ikään sieppausteoria on puutteellinen, sillä se ei selitä Kuun nykyistä rataa. Lisäksi Kuun ja Maan happi-isotooppikoostumukset ovat keskenään liian samanlaisia. Kuun kaltaisen ison taivaankappaleen sieppaus on Maan kokoiselle kappaleelle vaikeaa.