cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maude Adams
Maude Ewing Adams Kiskadden (11. marraskuuta 1872 – 17. heinäkuuta 1953), ammatillisesti tunnettuna Maude Adams oli yhdysvaltalainen belle époque -aikakauden näyttelijätär, joka saavutti suurimman menestyksensä Peter Pan -hahmona, näytellen roolia ensiksi 1905 Peter Panin Broadway-tuotannossa The Boy Who Wouldn't Grow Up. Adamsin persoonallisuus viehätti suurta yleisöä ja auttoi häntä tulemaan aikansa menestyksekkäimmäksi ja parhaiten palkatuksi esiintyjäksi vuosittaisena tulonaan yli miljoona dollaria huipulla ollessaan.
Kanahaukka
Levinneisyys
pienoiskuva|Kanahaukan munia.
Elinympäristö
Kanahaukka pesii yleensä vanhoissa havumetsissä, mutta joskus sille kelpaavat nuoremmatkin metsät. Kanahaukka on yleensä arka, mutta saattaa tottua ihmisiin ja saalistaa myös taajamissa. Kanahaukka on vakiintunut säännölliseksi pesimälajiksi Helsinkiin, ja vuonna 2016 kaupungissa pesi vajaat 30 paria kanahaukkoja, urbaaneimmat aivan Helsingin ydinkeskustassa.
Lisääntyminen
Kanahaukka rakentaa suuren pesänsä puuhun, usein mäntyyn tai kuuseen. Pesä sijaitsee noin 10–16 metrin korkeudella. Naaras munii maalis-toukokuussa 3–5 vaaleaa munaa, joita se hautoo 35–40 vuorokautta. Poikaset lähtevät pesästä 35–42 vuorokauden ikäisinä.
Ravinto
Kanahaukka käyttää ravinnokseen lintuja ja nisäkkäitä. Tavallisia saaliseläimiä ovat varislinnut, kyyhkyt, kanalinnut, rastaat, oravat ja jänikset. Kanahaukka etsii saalista usein korkealla kaarrellen.
Suojelu
Kanahaukka on Suomessa rauhoitettu kokonaan luonnonsuojelulain nojalla. Tapetun tai vahingoitetun linnun sekä munapesueen ja pesäpoikueen ohjeellinen korvausarvo on 757 euroa.
Haukkametsästäjät pitävät kanahaukkaa erinomaisena saalistajana. Kanahaukan munia on salakuljetettu myös Suomesta.
Niittysuohaukka
thumb| Circus pygargus Niittysuohaukka (Circus pygargus) on haukkoihin kuuluva lintulaji. Se on Suomessa harvinainen.
Koko ja ulkonäkö
Niittysuohaukan pituus on 42–46 cm, siipien kärkiväli 115–125 cm ja paino 330–420 g.
Niittysuohaukkakoiraan höyhenpeite on harmaa päältä ja vaalea alta, siivenkärjet ovat mustat. Koiraan siivellä tummia raitoja ja vatsassa punaruskeaa viirutusta. Yleisolemukseltaan selvästi sinisuohaukkaa sirompi, pidempisiipisen oloinen ja hontelompi.
Nuori lintu muistuttaa eniten nuorta arosuohaukkaa, mutta kaulan sepel ei ole yhtä selvä, käsisiiven takareuna on tumma ja siiven alapinnan kuviointi erilainen. Sekä aro- että niittysuohaukan nuoret yksilöt eroavat nuoresta sinisuohaukasta viiruttoman rinnan, terävämmän käsisiiven, ja siiven yläpeitinhöyhenten ruosteenruskean lautuman avulla.
Suohaukkojen erottaminen toisistaan voi olla erittäin vaikeaa ja naaraslintuja ja nuoria on voitava tarkkailla pitkään jotta määritys voisi olla varma. Hyvä perustuntemus petolinnuista ja suohaukkojen pukujen tarkka tunteminen on välttämätöntä.
Niittysuohaukan ääni on korkea "kjik-kjik-kjik". none|thumb|240px|Niittysuohaukka lennossa
Levinneisyys
Pesii laajalla alueella Keski-Euroopasta Aasiaan. Suomessa vakiintunut viime vuosia hyvin vähälukuiseksi pesimälajiksi (0-10 paria), näiden lisäksi harhailijoita tavataan joitain kymmeniä.
Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1209/95) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Niittysuohaukan ohjeellinen arvo on 2018€.
Ravinto
Niittysuohaukka saalistaa pieniä nisäkkäitä, liskoja ja lintuja.
Nimi
Tieteellinen nimi Circus tulee kreikan sanasta kirkos. Kyseessä on monen antiikin kirjoittaman mainitsema myyttinen lintu, joka sai nimensä kaartelusta (kirkos = ympyrä). Lintu oli ilmeisesti kanahaukka. Lajinimi pygargus on munkkilatinaa ja muunnos Aristoteleen antamasta nimestä pugargos, joka koostuu sanoista puge (perä) ja argos (valkoinen, loistava). Nimi viittasi petolintuun, jonka perä oli valkoinen, mikä sopii useaan lajiin.
Vanalinn
Vanalinn on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 110 hehtaaria ja väkiluku 4 943 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 57 prosenttia oli virolaisia.
Shoshana Bean
thumb|Shoshana Bean esiintymässä vuonna 2011. Shoshana Elise Bean (s. 1. syyskuuta 1977 Olympia, Washington) on yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan Broadwayllä.
Ura
Muutettuaan New Yorkiin Bean sai roolin Godspell-musikaalista. Hän oli mukana myös Hairsprayssä, jossa hän esitti Shelleytä ja toimi sijaisnäyttelijänä Tracy Turnbladin, Velma Von Tusslen ja Penny Pingletonin rooleissa. Lisäksi Bean esiintyi Leader of the Packin Yhdysvaltain-kiertueella.
Bean sai eniten huomiota, kun hänet palkattiin korvaamaan Tony-palkittu Idina Menzel musikaaliin Wicked. Hän oli aluksi Menzelin sijaisnäyttelijä ennen kuin aloitti virallisesti Elphabana 11. tammikuuta 2005. Hän esiintyi viimeisen kerran 8. tammikuuta 2006. Hän esitti Elphabaa myös Wickedin Yhdysvaltain-kiertueella aloittaen 6. syyskuuta 2006. Hän esiintyi Portlandissa, Seattlessa ja Torontossa Megan Hiltyn kanssa. Kiertueen hän lopetti 31. joulukuuta 2006.
Lähdettyään Wickedistä Bean toimi taustalaulajana vuoden 2007 elokuvissa Hairspray ja Lumottu.
Beanin ensimmäinen sooloalbumi Superhero ilmestyi joulukuussa 2008. Sitä seurasivat O’Farrell Street vuonna 2013 ja EP Shadows to Light vuonna 2014.
Halikon kirkko
pienoiskuva|Järjestyksessään kolmas Halikon kirkon tapuli, valmistunut 1773 kirkkomestari [[Matti Åkerblomin johdolla.]]
Halikon kirkko on 850 hengen osittain keskiaikainen kivikirkko Salossa. Kirkko sijaitsee Halikon keskustassa, kirkonkylällä Kirkkorinteen päällä, ja näkyy kauas. Halikon kirkko on tiekirkko.
Historia
Vanhin tieto kirkkorakennuksesta Halikossa on vuodelta 1352. Kyseessä oli puukirkko, jonka sijainnista ei ole varmaa tietoa. Se sijaitsi joko Rikalanmäellä tai nykyisen kirkon paikalla.
Markus Hiekkasen mukaan kirkon tyylipiirteet liittävät kirkon pääosin Länsi-Uudellamaalla työskennelleen Karjaan mestarin töihin. Se rakennettiin todennäköisesti vuosien 1460 ja 1475 välissä. Kirkko on yksi Suomen noin sadasta keskiaikaisesta kivikirkosta. Alun perin harmaakivestä rakennettu kaksilaivainen pitkäkirkko omistettiin Pyhälle Birgitalle, 1300-luvun pyhimykselle. Reformaation seurauksena Halikon kirkon seinät kalkittiin, jolloin keskiaikaiset katoliset maalaukset jäivät kalkkimaalin sisään.
1700-luvulle tultaessa kirkko oli jo huonossa kunnossa ja jäänyt ahtaaksi. Maria Katariina Armfelt laajensi sitä vuonna 1799, mutta se jäi silti liian ahtaaksi. Laajennuksessa kirkkolaivan itäpuolella rakennettiin kokonaan uusi kuori. Laajennuksen suunnitteli turkulainen John Sundsten.
Monet Bassin ratkaisut eivät miellyttäneet seurakuntalaisia, ja parinkymmenen vuoden kuluttua mm. seiniin maalatut doorilaispylväät peitettiin ja ovella ollut empiretyylinen pylväskatos purettiin. pienoiskuva|vasen|Kirkko oli paketissa kauden 2014–2015. Muun muassa sen kivikatto korjattiin. Kirkkoa on korjattu kolmesti 1900-luvulla: 1921, 1959 ja 1989–1990. Vuoden 1959 korjauksessa seinien alta paljastettiin jälleen Bassin suunnittelemat doorilaispylväät ja saarnatuolin takana oleva maalattu verhokangas. Samalla rappauksen alta löytyi yksi keskiaikainen maalaus, osa vihkimäristiä. Maalaukset entisöi maalari Fredrik Ellmen.
Viimeisimmässä perusteellisessa korjauksessa kirkko maalattiin aikaisempaa valoisammaksi. Katonrajaan uusittiin samantyylinen koristelu, jollainen löytyi vanhojen maalikerrosten alta. Bassin piirustusten mukaista koristelua palautettiin myös saarnatuolin rungon peileihin. Penkkejä, valaistusta, sakaristoa ja urkuparvea uudistettiin ja vanhaa esineistöä konservoitiin. Kirkko sai vesijohdon, viemärin ja sähkölaitteet. Korjauksen jälkeen vietettiin kirkon 550-vuotisjuhlaa arkkipiispa John Vikströmin johdolla helluntaina 1990.
Halikon kirkon yhteydessä on järjestyksessään kolmas kellotapuli, joka rakennettiin vuonna 1773. Tapuliin hankittiin vuonna 1990 uusi kello rikkoutuneen tilalle. Siinä on teksti: "Tulkaa, sillä kaikki on valmistettu."
Kansantarina
Kirkon rakentamiseen liittyy kansantarina Elinan surmasta, jonka mukaan Klaus Lydekenpoika Djäkn poltti vaimonsa ja lapsensa. Hänen tyttärensä Cecilia oli naimisissa Henrik Olavinpoika Hornin kanssa, ja isänsä syntien sovitukseksi Cecilia sai Henrikin rakentamaan Halikon, Perttelin ja Salon kirkot. Hornien vaikutus kirkkoon on selvä, sillä Joensuun kartanolla oli pappien nimitysoikeus 1440-luvulta lähtien.
Lasse Tennander
Lasse Tennander (s. 29. huhtikuuta 1945) on ruotsalainen muusikko, säveltäjä ja kirjoittaja.
Halikon kirkko
Kansantarina
Myöhemmin tarina on saanut toisen version, jossa Uskelan Kärkän tilan herra "Huurni", joka joutui syntiensä vuoksi rakentamaan nämä kolme kirkkoa ja konttaamaan niiden välin. Tarinan mukaan hän kuitenkin kuoli matkalla. On myös mahdollista, että tarina olisi kulkeutunut Elinan surmarunon tärkeimmästä laulupaikasta Vesilahdesta.
Lasse Tennander
Tennander oli 1970-luvulla aktiivinen ruotsalaisen progg-liikkeen edustaja.
Ensimmäinen kappaleensa Tennander nauhoitti vuonna 1966, mutta hän teki läpimurron artistina vasta 1976, kun poliittinen LP Alla är vi barn i början julkaistiin. Ennen omaa läpimurtoaan ja sen jälkeenkin Tennander kirjoitti paljon kappaleita muille artisteille, kuten Peter Lundbladille ja The Wayfarersille.
Kahden ensimmäisen albumin myötä Tennander sai levytyssopimuksen Oktober-levy-yhtiön kanssa. Oktober meni myöhemmin konkurssiin, ja Tennander siirtyi levy-yhtiö Sonetiin. Se ei vaikuttanut kaikkein sopivimmalta "poliittisesti tietoiseen" 1970-lukuun, sillä Sonet oli kaupallinen yhtiö.
Eräs Tennanderin tunnetuimmista kappaleista on Ska vi gå hem till dig, josta ovat myöhemmin oman cover-versionsa tehneet muun muassa Magnus Uggla ja Miio. Vuonna 2009 Tennanderin albumi Alla är vi barn i början pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Halikon kirkko
Sisätilat
Halikon kirkon esineistö on esillä kirkossa. Kirkon vanhimpia esineitä ovat vanha alttarilaite ja tamminen krusifiksi 1400-luvulta. Kirkon toinen alttarilaite on Kustaa Hornin lahjoittama vuodelta 1669. Nykyinen alttari rakennettiin 1799, ja samana vuonna Maria Katariina Armfelt lahjoitti alttaritauluksi tuntemattoman tekijän öljymaalauksen Keihäänpisto. Halikon kirkossa säilytetään korvaamattoman arvokkaita vanhoja messukasukoita. Vanhin kasukoista on noin 500 vuotta vanha.
Anders Thulén valmistamat urut ovat vuodelta 1851. J. A. Zachariassen korjasi ne perusteellisesti 1879. Vuonna 1971 ne uusittiin 33-äänikertaisiksi. Vuonna [2002 urut huollettiin ja niiden sointia yhdenmukaistettiin. Kirkon äänentoisto uusittiin vuonna 2001.
Kulttuuriympäristö
Museovirasto on määritellyt Halikon kirkonseudun, johon kuuluu myös läheinen Rikalan muinaislinna, yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Serralunga
Serralunga voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
New Songs for Old Motifs
New Songs for Old Motifs on Joose Keskitalon yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2021 levymerkillä Helmi Levyt. Se on Keskitalon ensimmäinen omalla nimellään julkaisema englanninkielinen albumi. Aikaisemmin hän on julkaissut suomenkielisten kappaleidensa englanninkielisiä versioita sisältävän albumin Sings nimellä H.C. Slim (Svart Records 2019).
Formula 3000 -kausi 1999
Formula 3000 -kausi 1999 oli FIA:n International Formula 3000 -sarjan 15. kausi. Kausi alkoi 1. toukokuuta Italian San Marinosta ja päättyi 25. syyskuuta Saksan Nürburgringille. Kilpailut ajettiin Formula 1 -sarjan kisaviikonloppujen yhteydessä.
Kauden mestaruuden voitti saksalainen Nick Heidfeld. Toiseksi sijoittui tanskalainen Jason Watt ja kolmanneksi Uruguaylainen Gonzalo Rodríguez.
Winwood
Winwood on sukunimi ja voi tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:
Taivaan kappaleita
Taivaan kappaleita on Juice Leskisen kahdeskymmenes ja Juice Leskinen Grand Slamin seitsemäs albumi. Sen julkaisi vuonna 1991 Johanna Grand Slam -yhtyeen omalla GS-alamerkillä. Levy myi kultaa ilmestymisvuonna 1991 ja myöhemmin platinaa. Sitä pidetään yhtenä Leskisen yhteiskuntakriittisimmistä albumeista. Levyn yhteiskuntakriittisyys saattaa johtua Leskisen perättömästä pidätyksestä (häntä epäiltiin huumausaineiden hallussapidosta ja myynnistä) sekä sitä seuranneista oikeudenkäynneistä.
Libera (kuoro)
Libera on englantilainen anglikaaninen poikakuoro, jonka kotikaupunki on Lontoo. Kuoro koostuu pojista, jotka ovat iältään 7–16-vuotiaita. Kuoron nimi on vaihtunut pariin otteeseen. Kuoron aiemmat nimet ovat Saint Philip's Boys' Choir (1984-) ja Angel Voices (1990-). Libera-nimen kuoro otti käyttöön vuonna 1998.
Taivaan kappaleita
Levyn kannen on suunnitellut Juho Juntunen.
Libera (kuoro)
Perinteisistä kirkkokuoroista poiketen Libera käyttää musiikissa taustalla rumpuja, syntetisaattoreita ja muita soittimia, mikä tekee kuoron musiikista varsin ainutlaatuista. Liberan musiikissa on paljon vaikutteita muun muassa Gregoriaanisesta kirkkolaulusta. Kuoron johtaja, Robert Prizeman, on säveltänyt ja sovittanut monet Liberan esittämistä kappaleista.
Taivaan kappaleita
Kappalelista
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Anssi Tikanmäki, paitsi ”Kädet” ja ”Halintamyymälän aamutoimet” (säv. Leskinen–Tikanmäki, san. Leskinen, sov. Tikanmäki).
Libera (kuoro)
Libera on julkaissut viisi musiikki-CD:tä, Libera (1998), Luminosa (2001), Free (2004), Visions (2005) ja Angel Voices (2006). 2. lokakuuta 2007 Libera julkaisi Leidenissa Alankomaissa nauhoitetun konserttivideon nimellä Angel Voices: Libera in Concert. Lisäksi Libera on julkaissut useita musiikkivideoita, joita esitetään usein esimerkiksi Classic FM TV -kanavalla.
Taivaan kappaleita
Kappalelista
A-puoli
Libera (kuoro)
Lukuisten TV-esiintymisten lisäksi Libera konsertoi ympäri maailmaa. Vuoden 2007 aikana Libera on esiintynyt Japanissa, Etelä-Koreassa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa ja tietysti monissa paikoin Isoa-Britanniaa.
2. joulukuuta 2007 Libera esiintyi Yhdysvalloissa, Washington D.C.ssä vuotuisessa Kennedy Center Honors -tilaisuudessa. Libera esitti kuoroversion Brian Wilsonin (Beach Boys) "Love and Mercy" -kappaleesta. Tilaisuudessa kunniamaininnan saivat Brian Wilsonin lisäksi pianisti Leon Fleisher, näyttelijä Steve Martin, laulaja Diana Ross sekä ohjaaja Martin Scorsese. Paikalla oli myös Yhdysvaltain presidentti George W. Bush. Tilaisuus näytettiin CBS-kanavalla 26. joulukuuta 2007.
Taivaan kappaleita
Kappalelista
B-puoli
Kappale ”Filosofi” kierrättää jo 1970-luvulla monta kertaa kierrätettyä kappaletta (mm. ”Einarin polkupyörä”, ”Napoleonin mopo”, ”Tarzanin kalsarit”); vanhaan säveleen Leskinen on tehnyt uudet sanat ja Tikanmäki uuden sovituksen. Kappaleista ”Siniristiloppumme”, ”Norjalainen villapaita”, ”Pienestä pitäen” sekä ”Daisarit” on tehty musiikkivideot.
Kokoonpano
Taivaan kappaleita -albumilla Leskisen taustalla soitti jälleen Grand Slam -yhtye, vierailijoilla täydennettynä. Albumilla vierailee muun muassa Eero ”Safka” Pekkonen.
Levyllä vierailevat myös Toni Lähteenmäki, Puntti Valtonen, Appo Hurula, Dave Lindholm, Säppi Hakasalo, Panu Saari ja Henrik Perelló.
Tommi Rantamäki
Ura
Ennen näyttelijänopintojaan Rantamäki näytteli muun muassa musikaaleissa Grease ja Saturday Night Fever. Hän aloitti näyttelijänopintonsa Teatterikorkeakoulussa 2006. Opiskeluvuosinaan hänellä oli roolitehtäviä muun muassa Ryhmäteatterissa. Rantamäki valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2011.
Rantamäki kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin 2012; hänen ensimmäisiä näytelmiään olivat Kapteeninkadun tyttö ja Hamlet. Kesällä 2017 Rantamäki näytteli Ryhmäteatterin Seitsemässä veljeksessä Tuomaan roolin.
Rantamäki on näytellyt myös kesäteattereissa, mikä on tyypillistä suomalaisille näyttämötaiteilijoille. Kesällä 2015 hän näytteli Pyynikin kesäteatterissa komediassa Avioliittosimulaattori. Myös edellä mainittu Seitsemän veljeksen näyttämösovitus esitettiin kesäteatterin lavalla Suomenlinnassa.
Rantamäen ensimmäinen elokuvarooli oli Salen osa Aleksi Mäkelän elokuvassa Rööperi vuonna 2009. Samuli Edelmannin ja Peter Franzénin pääosittama rikosdraama keräsi elokuvateattereihin yli neljännesmiljoona silmäparia. Myös elokuvassa Juoppohullun päiväkirja (2012) Rantamäki teki sivuroolin. Vuonna 2015 Rantamäellä oli sivurooli MTV3:n draamasarjassa Hinnalla millä hyvänsä. Vuonna 2019 hänellä oli yksi neljästä pääroolista Yle TV2:n draamakomediassa Modernit miehet.
Pershingin piirikunta
Pershingin piirikunta on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 6 725 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Lovelockin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1919.
Arthur Brofeldt
Arthur Brofeldt (27. tammikuuta 1868 Taipalsaari – 27. elokuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa.
Brofeldt suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1888 ja Helsingin yliopiston oikeustieteen opintojen jälkeen sai varatuomarin arvon 1896. Sen jälkeen hän toimi Viipurin lääninhallituksessa 1896–1903 siirtyen sitten keisarillisen Suomen senaatin palvelukseen. Ennen senaattorinimitystään Brofeldt toimi muun muassa Hämeen läänin kuvernöörinä (maaherrana) 1910–1911 ja vankeinhoitohallituksen ylijohtajana 1912–1914.
Varatuomari Brofeldt nimitettiin venäläistyneeseen Borovitinovin senaattiin senaattoriksi ja oikeustoimituskunnan päälliköksi 26. kesäkuuta 1914 juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa ja hän toimi tässä tehtävässä tsaarivallan kukistumiseen asti eli 26. maaliskuuta 1917.
Itsenäisessä Suomessa Brofeldt toimi yksityisenä asianajajana aina kuolemaansa eli vuoteen 1928 asti.
Arthur Brofeldt oli kirjailija Juhani Ahon sekä hänen veljiensä Kaarlo ja Pekka Ahon isän serkku.
Prix Escapades
Prix Escapades on ranskalainen kirjallisuuskilpailu, joka on järjestetty kahdeksan kertaa.
Vuoden 2012 teemana on pohjoismainen kirjallisuus. Yksi kuudesta ehdokkaasta on Johanna Sinisalon romaani Linnunaivot. Muut kirjailijanimet ovat Erling Jepsen, Jens Christian Grøndahl, Jonas Jonasson, Hanne Örstavik ja Steinunn Sigurðardóttir. Voittajan valitsee lukeva yleisö ja tulos julkistetaan Vernonin kirjamessuilla maaliskuussa 2012.
Vincenzo Capirola
Vincenzo Capirola (1474-1548) oli italialainen säveltäjä ja luutisti. Hän oli kotoisin Bresciasta, mutta työskenteli 1510-luvun lopulta Venetsiassa. Yksi Capirolan oppilaista, Vitale kirjoitti ylös monia opettajansa luuttusävellyksiä.
Makakit
Lajit
Makakilajit:
Ismaël Wagué
Ismaël Wagué (s. noin 1975 ) on malilainen sotilas, joka osallistui vuoden 2020 vallankaappaukseen ja toimi sen jälkeen maan hallituksessa kansallisen sovinnon ministerinä.
Wagué on opiskellut Marokon kuninkaallisessa ilmakoulussa, valmistunut kapteenikurssilta Nigeriassa ja opiskellut Malin esikuntakoulussa ja Kiinan sotakoulussa. Hän on toiminut Malin ilmavoimien yksiköiden komentajana ja ilmavoimien varaesikuntapäällikkönä.
Wagué toimi elokuussa 2020 vallan kaapanneen sotilasjuntan tiedottajana. Hänet nimitettiin saman vuoden lokakuussa Moctar Ouanen hallituksen kansallisen sovun ministeriksi.
III/JR 28
III/JR 28:n eli Jalkaväkirykmentti 28:n kolmannen pataljoonan perusti Savonlinnan suojeluskuntapiiri 17.6.1941 alkaen. Perustamisen taustalla oli Päämajan yleinen käsky saapua ylimääräisiin kertausharjoituksiin, mikä käytännössä tarkoitti liikekannallepanoa. Pataljoonan henkilöstön pääosan kotipaikka oli Joroinen, Jäppilä ja Varkaus.
Kari Wuhrer
thumb|right|Kari Wuhrer Kari Samantha Wuhrer, (s. 28. huhtikuuta 1967 Brookfield, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan myös nimillä Kari Salin ja Kari Salin-Wuhrer.
III/JR 28
Varustaminen
Pataljoona sai likimain määrävahvuisen kaluston.
Kari Wuhrer
Wuhrerin ensimmäinen rooli oli vuonna 1986 ilmestyneessä draamaelokuvassa Fire with Fire. Huolimatta pitkästä urastaan Wuhrer ei ole päässyt vielä päärooliin yhdessäkään suuren budjetin elokuvassa. Elokuvaroolien ohessa hänet on nähty vierailevana tähtenä TV-sarjoissa Beverly Hills 90210, Nash Bridges ja CSI: Crime Scene Investigation. Tämän lisäksi Kari Wuhrer on näytellyt scifi-sarjassa Sliders (1997) ja liittoutuneiden (Allied) Tanya-hahmoa Command & Conquer: Red Alert 2 ja Command & Conquer: Yuri’s Revenge -tietokonepeleissä.
Storeyn piirikunta
Storeyn piirikunta on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 4 123 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Virginia Cityn kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1861.
III/JR 28
Keskittäminen
25.6.1941 Suomen poliittinen johto totesi valtakunnan olevan sodassa Neuvostoliittoa vastaan.
Hyökkäykseen siirtyminen
28.-29.6.1941 välisenä yönä pataljoona siirtyi hyökkäysvalmiusasemiin aivan valtakunnan rajan pintaan. Siirtyminen tapahtui JR 7:n asemien läpi Tarnalan ja itärajan väliin.
Hyökkäys alkaa 30.6.1941
30.6.1941 klo 19 alkaneen JR 28:n hyökkäyksen osana pataljoona eteni valtakunnan rajan yli (klo 24) reservipataljoonana taistelematta, saaden kuitenkin kärkikomppaniaansa (9k) kranaatti iskun jossa kaatui komppanian päällikkö. Hyökkäyksen kärki I/JR28 valtasi Pääsiäisvaaran ja eteni purolinjalle Kiiverinmyllylle Kurkelanjärven alueella, jossa juututtuaan lampien kannakselle suoritettiin pataljoonien vaihto, jolloin II/JR28 otti vastuun etulinjasta.II/JR28 ei edennyt, jolloin rykmentin komentaja eversti Kotilainen määräsi majuri Ehrnroothin koukkaamaan.
1.7.1941 III/JR 28 alistettiin Taisteluosasto Ehrnroothiin, jonka tehtäväksi annettiin pohjoisen ja koillisen kautta koukaten laukaista Pieni-Iijärvi-Kurkelanjärvi-Joutsenlampi - alueella asemissaan olevan puna-armeijan yksiköiden puolustus. Klo 15.30 taisteluosasto aloitti etenemisensä, joka osaltaan johti nopeasti vihollisjoukkojen irtautumiseen. Merkittävin syy vihollisen irtautumiseen oli kuitenkin ankara omien tykistötulivalmistelu (JR 28 sotapäiväkirja). Taisteluosaston komentajan majuri Adolf Ehrnroothin haavoituttua vakavasti Selänteenmäen maastossa klo 17 jälkeen III pataljoona palautettiin välittömästi JR 28:n komentajalle eversti T. Kotilaiselle.
Ristilahti
III/JR 28 osallistui taisteluihin ja vihollisen vastahyökkäysten torjuntaan useiden päivien ajan Parikan kylän, Meriän suunnan ja Iijärvenkylän alueella kunnes sai käskyn siirtää 9k ja 11k hyökkäykseen Uukuniemen Ristilahden alueelle. Ristilahti on Pyhäjärven kaakkoispää. II/JR28 oli taistellut Ristilahden alueella jo melkein viikon motittaakseen suuren vihollisen. Loppurynnistys oli kuitenkin miesten väsymyksen vuoksi mahdotonta, ja siksi III/JR28 pyydettiin apuun.
7.7.1941 klo 17 III/JR 28:n joukot, käytännössä 9 ja 11 komppania, (pl. Siis 10 komppania joka on Iijärvenkylän Kumpuinmäessä valmistuksessa) lähtivät etenemään kohti Ristilahden taistelualueen itäosaa kohden. Koko yön viivyttävää vihollista vastaan käymissään taisteluissa komppaniat pääsivät hitaasti kohti tavoitettaan (Ristilahdesta Mensuvaaraan johtava tie), jonka se saavutti 8.7.1941 aamulla.
8.7.1941 aamulla saavutettu tie saatiin aamupäivän aikana varmistetuksi vihollisen panssariautoista huolimatta. 11komppania varmisti itään ja otti myös haltuun tien pohjoispuolisen Huuhtamäen. 9 komppania ei kuitenkaan päässyt etenemään lännen suuntaan asetetun tavoitteen, eli mottimaaston puhdistamisen suhteen. Ammukset loppuvat konekivääreiltä. Viestiyhteydet katkeilevat. Tulitukea ei saada. I/JR28:sta määrätään 2 komppaniaa avuksi, jotka määrätään hoitamaan länsisuunnan hyökkäys 9./JR28 tukiessa takaa.
8.-9.7.1941 välisenä yönä Ristilahden motista vihollinen pyrkii ulos voimalla idän suuntaan. Vihollisen ankaran tulivalmistelun aikana osa III/JR 28:n joukoista jätti asemansa. Samoin poistuu kuopistaan I pataljoonan kahden komppanian osat. Pataljoonan komentaja ratsumestari Wallden tulkitsi tilanteen siten, että pataljoona on hajaantunut. Wallden lähtee itse ensimmäisen keskityksen aikana ja vetäytyy tavalla, jossa komentoketju katkeaa. Pääosa joukoista, mukaan lukien 9, 11 ja 12 komppanian päälliköt oli kuitenkin edelleen asemissaan ja pystyi torjumaan vihollisen ulosmurtautumisyrityksen. Pataljoonan vielä taistelevien osien menetettyä yhteyden pataljoonan komentajaan ne vetäytyivät asemistaan aamuyön alkutunteina.
9.7.1941 aikana pataljoonan joukot (osin hajonneina) vetäytyivät naapuripataljoonien alueille sekä aiemmalle Parikan majoitusalueelle uudelleenkoottaviksi. Tilanteesta käydään jälkiselvittely ja Wallden siirretään syrjään. Tämän jälkeen taistelut hiljenivät lähinnä paikallisiksi kahakoinneiksi koko divisioonan alueella seuraavan muutaman viikon ajaksi.
Lepojakso Sammallahden maastossa
10.7. III Pataljoona siirtyy rykmentin tulojälkiä myöten lepoon heinäkuun loppuun saakka Pääsiäisvaaran eteläpuoliselta Sammallammen maastoon, kuten muutkin JR28 osat 12.7. mennessä.
Tyrjä - Akkavaara
31.7. Alkaa JR7 Tyrjän valtaus ja motitus, jossa III/JR28 rooli on varmistaa perässä vasemmalla laidalla Huuhtalammelta lentokentän ohi Iilammen suuntaan I/JR7 jäljessä, sekä tämän onnistuessa kääntyä ja suorittaa kaakossa sijaitsevan Saareksen kylän valtaus. JR7 suora rintamahyökkäys ei kuitenkaan tuota tulosta ja hyökkäyssuunitelmaa muutetaan.
1.8. Kempin JR7 keskittyy kaikilla voimillaan Tyrjän motitukseen koukaten idästä länteen ja samalla luopuen Tyrjän itäpuolella etenemisestä etelään, II divisioonan komentaja Blickin suostumuksella. III/JR28 saa tällöin palautuksen JR28 alaisuuteen ja tehtäväkseen Akkaharjuntien (JR7 eteläpuolisen alueen) varmistuksen. Ja samalla muu osa JR28:aa (I ja II pataljoonat) lähtee edellä hyökkäämään Akkaharjun suuntaan kohti viholliselle elintärkeää junarataa ja asemaa.
Peräsin
160px|thumb|Laivan peräsin (punainen), potkurin takana. Peräsin on ohjauslaite, jolla ohjataan vesialusta tai lentokonetta. Suurin peräsimen kääntymiskulma on yleensä 35–40 astetta. .
Peräsin kääntää virtauksen aluksen peräpäässä sivulle, jolloin pohjan muodosta tulee epäsymmetrinen. Lisääntyvä vastus toisella puolella pyrkii kääntämään aluksen kulkusuuntaa ja myös aluksen pohjan siipiprofiili muuttuu. Peräsin pyritään sijoittamaan potkurialuksessa potkurin taakse, jolloin myös potkurin aiheuttaman työntövoiman suunta kääntyy.
Myös lentokoneissa ja ilmatyynyaluksissa on peräsin. Ilma-aluksissa ja sukellusveneissä käytetään myös siivekkeitä jotka ovat vaakatasossa mutta joiden toiminta on vastaava.
Persialaisessa taiteessa, puuveistoksissa ja veneiden jäännöksissä on kuvattu veneen sivulla oleva ohjaukseen tarkoitettu airo jo 2000-luvulla eaa.
Jakob Johansson
Jakob Valdemar Olsson Johansson (s. 21. kesäkuuta 1990 Trollhättan) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Allsvenskanissa pelaavaa IFK Göteborgia. Tämän lisäksi hän kuuluu Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.
Stefan Schumacher
Stefan Schumacher (s. 21. heinäkuuta 1981 Großbettlingen, Esslingen) on saksalainen pyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2002−2017.
Ura
Schumacher voitti kaksi etappia vuoden 2006 Italian ympäriajossa pitäen myös kaksi päivää kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paitaa. Vuonna 2007 hän voitti Amstel Gold Race -klassikon karattuaan kärkiryhmästä runsas kilometri ennen maalia. Samana vuonna hän saavutti pronssia maantieajon MM-kilpailussa kuuluttuaan viiden miehen kärkiryhmään, josta kultaa voitti loppukirin jälkeen Paolo Bettini ja hopeaa Aleksandr Kolobnev.
Vuoden 2008 lokakuussa Ranskan antidopingjärjestö AFLD ilmoitti, että Schumacher on antanut positiivisen dopingnäytteen Ranskan ympäriajon aikana. Hänen ympäriajon aikana antamansa virtsanäyte oli sisältänyt epäilyttäviä arvoja, joten AFLD määräsi suoritettavaksi uusintatestejä ympäriajon aikana otetuista verinäytteistä. Verinäytteiden uudelleentestaus varmisti Schumacherin kärynneen samasta kolmannen sukupolven EPO-hormonista CERAsta, josta ympäriajon aikana jäivät kiinni myös muun muassa Riccardo Riccò ja Leonardo Piepoli. Maaliskuussa 2009 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI tuomitsi Schumacherille kahden vuoden kilpailukiellon. Huhtikuussa 2009 julkistettiin tieto, että myös Pekingin 2008 olympialaisissa otetun näytteen uusintatesti osoitti Schumacherin syyllistyneen CERAn käyttöön.
Vuonna 2013 Schumacher myönsi käyttäneensä systemaattisesti dopingaineita uransa aikana. Hän kertoi käyttäneensä epo-hormonia, kasvuhormoneja ja kortikosteroideja.
Tappajan jäljet
Tappajan jäljet (Point Blank) on yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut John Boorman. Sen ensi-ilta oli vuonna 1967.
Elokuva oli Boormanin toinen pitkä ohjaus. Boorman toteutti Marvinin pyynnön ohjatessaan elokuvan, ja tuotantovaiheessa Marvin oli merkittävä vaikuttaja. Kaupallinen menestys se ei ollut ensi-iltansa aikaan, mutta myöhemmin siitä on tullut kulttiklassikko.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Tappajan jäljet vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Marvin esittää vähäpuheista roistoa Walkeria, joka on joutunut petetyksi. Elokuvan alussa häntä ammutaan. Hän etsii ryöstörahoja ja joutuu siinä yhteydessä raivaamaan tieltä salaperäisen rikollisjärjestön jäseniä.
Kritiikki
Elokuva on Tv-maailman kirjoittajan Arto Pajukallion mukaan ajan ja lajityypin omaleimaisimpia teoksia. Sitä on pidetty haavoittuneen miehen houreena, mihin viittaavat muun muassa suoraviivaiset ratkaisut, jotka rikkovat perinteistä kerrontaa.
João Klauss de Mello
João Klauss de Mello (s. 1. maaliskuuta 1997 Criciúma Santa Catarina, Brasilia), pelaajanimeltä Klauss, on brasililainen jalkapalloilija, joka edusti kaudella 2018 Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Klauss on HJK:ssa lainalla saksalaisseura Hoffenheimista. Kausi 2018 Veikkausliigassa oli Klaussille menestyksekäs, sillä hänet valittiin parhaaksi Veikkausliigan pelaajaksi, hän oli vuoden maalintekijä Veikausliigassa ja oli kaksi kertaa kauden aikana Veikkausliigan kuukauden pelaaja.
Hän ilmoitti kuitenkin marraskuussa 2018, ettei jatka enää HJK:ssa. Hänen uusi seuraaja oli itävaltalainen LASK Linz
Micke Björklöf & Blue Strip
Micke Björklöf & Blue Strip on suomalainen bluesrockyhtye. Björklöf perusti yhtyeen vuonna 1991 basisti Seppo Nuolikosken kanssa. Yhtye aloitti uransa akustisena blues/rock coverbändinä nimellä Tres Amigos . Alkuvuosien toiminnan myötä musiikilliseksi tyyliksi muotoutui afroamerikkalainen juurimusiikki ja erityisesti blues. Nykyisessä kokoonpanossa Micke Björklöf & Blue Strip on toiminut vuodesta 1998. Tammisaaressa syntynyt ja Kauhavalla asuva Björklöf on esiintynyt yhtyeineen lukuisilla klubeilla ja kansainvälisillä bluesfestivaaleilla seitsemässätoista eri maassa, aina Japanista, Huippuvuorten kautta Yhdysvaltain Memphisiin saakka. Yhtye on julkaissut kahdeksan albumia.
Yhtye julkaisi ensilevytyksensä, kahdeksasta blues klassikosta koostuvan From Four Until Late albumin vuonna 1997. Julkaisun myötä yhtyeen nimi vaihtui nykyiseen. Samana vuonna yhtyeen alkuperäiskitaristi Jari Korpi päätti jättää yhtyeen. Loppuvuodesta 1997 mukaan liittyi uutena kitaristina Ville "Lefty" Leppänen. Pari vuotta ennen levytystä yhtye oli jo kokenut ensimmäisen muutoksen kokoonpanossa kun rumpali Jaakko Passinmäen oli korvannut Teemu Vuorela ja perkussionisti Sami Tervonen. Levyjulkaisun myötä yhtye vieraili FST:n Willa Vasa TV-ohjelmassa.
1998 bändi aloitti Swamp Baby albumin materiaalin työstämisen. Syksyllä perkussionisti Sami Tervonen joutui työ- ja opiskelukiireiden vuoksi jättämään yhtyeen jolloin bändiin liittyi perkussionisti Timo Roiko-Jokela. Swamp Baby albumi julkaistiin 1999 Bluelight Records levymerkillä.
From Four Until Late ja Swamp Baby albumien tuottaja-äänittäjänä toimi Kimmo Ahola yhteistyössä yhtyeen kanssa.
2002 julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Three Times Seven Is... Levy äänitettin Seawolf Studiolla Suomenlinnassa, Havana Black yhtyeestä tunnetun Hannu Leidénin toimiessa tuottajana Juha Paason toimiessa äänittäjänä. Levyllä vierailivat Teijo Tikkanen(piano), Pekka Lehti (kontrabasso), Lena Lindroos, Veera Railio ja Säde Rissanen (taustalaulut) sekä Ultra Bra yhtyeen UB-horns puhallinsektio, Marko Portin, Kari Pelttari, Ilmari Pohjola. Micke Bjorklof & BlueStrip vieraili YLE Radiomafian Ulvovat Sudet -ohjelmassa 11.11.2002 esittäen livenä Studio B:ssä kappaleet Tell Me, Red Lightning Mama, Ray Needs A Mojo Hand, Miss Bluecap ja Killing Floor. Keväällä 2003, 23.3 yhtye esiintyi taustalaulajilla vahvistettuna FST:n Magneetti TV-ohjelmassa esittäen Ray Needs A Mojo Hand kappaleen. Sama kappale voitti Hollannissa järjestetyn Song Expo 2002 sävellyskilpailun.
Micke Björklöf & Blue Strip on tehnyt useita levytysprojekteja yhteistyössä kansainvälisten tuottajien kanssa. Vuonna 2007 yhtye levytti Lontoossa tuottaja Neil Brockbankin Goldtop Studiolla kanssa Whole 'Nutha Thang (Bluelight Records) albumin. Brockbank tunnetaan pitkästä yhteistyöstään mm. Nick Lowen ja Tanita Tikaramin kanssa. Levyllä vierailevat Van Morrisonin yhtyeen kosketinsoittaja Geraint Watkins sekä puhaltajat, Martin Winnings (saksofoni) ja Matt Holland (trumpetti ja flyygelitorvi). Taustalaulajina vierailevat Lena Lindroos, Veera Railio ja Anna Harvey. Saksalainen Ruf Records julkaisi albumista remasteroidun version 2021.
2011 bändi toteutti pitkäaikaisen haaveensa ja matkusti New Orleansiin levyttämään. After The Flood niminen albumi äänitettin Piety Street Recording -studiolla tuottaja Mark Binghamin kanssa. Bingham on pitkän linjan äänittäjä/tuottaja joka on tehnyt yhteistyötä mm. R.E.M yhtyeen, jazzkitaristi John Scofieldin sekä New Orleans pianistilaulaja legenda Dr.Johnin kanssa. Vierailevina muusikoina Brian Coogan (Hammond urut, Wurlitzer, piano), Michaela Harrison ja Alexis Marceaux (taustalaulut). New Orleansilainen palkittu, mm. Bury The Hatched elokuvasta tunnettu dokumenttiohjaaja Aaron Walker kuvasi kaksi viikkoa kestäneestä levytyksestä lyhytdokumentin Micke Bjorklof & Blue Strip in New Orleans. Albumilta julkaistiin myös kaksi musiikkivideota House For The Blues ja Ramblified kappaleista. Kansainvälisen uran kehittyessä tämän julkaisun myötä yhtyeen nimen kirjoitusasu muutettiin muotoon Micke Bjorklof & Blue Strip. Yhtye vieraili YLE Fem kanavan Min Morgon ohjelmassa 26.8.2013 esittäen kappaleen Ramblified.
Vuonna 2015 julkaistu Ain´t Bad Yet albumi äänitettiin legendaarisella Rockfield studiolla, Walesissa. Albumin tuotti 10-kertainen Grammy voittaja John Porter joka tunnetaan yhteistyöstään mm. BB Kingin, Taj Mahalin, Carlos Santana n ja Ozzy Osborne n kanssa. Sam Dawson, Kube Productions Ltd kuvasi äänityssessioista Ain´t Bad Yet Album trailer videon. Vierailevina muusikoina Timothy Lewis joka tunnetaan taiteilijanimellä Thighpaulsandra (Hammond urut ja piano) sekä Lena Lindroos ja Veera Railio (taustalaulut)Ain´t Bad Yet albumilta lohkaistun singlen, Hold Your Fire Baby musiikkivideolla nähdään vierailevana näyttelijättärenä suomalainen kansainvälistä uraa tekevä blueskitaristi Erja Lyytinen.
2018 julkaistiin yhtyeen 25-vuotis juhlakiertueella Saksan Eutinissa, Blues Baltica festivaaleilla taltioitu Twentyfive Live tupla-albumi. Albumi nousi kansainvälisille radiosoittolistoille ollen Ranskassa Collectif des Radio Blues listan sijalla 1., Australiassa ABARAC(Australian Blues & Roots Airplay Chart) listan sijalla 2., ja Iso-Britanniassa IBBA (Independent Blues Broadcasters Association in UK) -listan sijalla 5.
Syksyllä 2020 Saksalainen Ruf Records kutsui Micke Björklöfin mukaan Blues Caravan kiertueelle mutta pandemian uuden aallon johdosta kiertue jouduttiin peruuttamaan. Ruf Records julkaisi lokakuussa 2021 remasteroidun version yhtyeen Whole Nutha Thang albumista.
Yhtyeen uusin albumi Colors Of Jealousy julkaistaan 16.6.2023. Albumin on tuottanut Micke Björklöf ja sen on äänittänyt Kimmo Ahola. Vierailevina muusikoina Harri Taittonen (Hammond urut ja piano), Lena Lindroos ja Veera Railio (taustalaulut).
Palkinnot ja tunnustukset
Micke Björklöf & Blue Strip on julkaissut kahdeksan albumia ja esiintynyt klubikeikkojen ohella festivaaleilla sekä Suomessa että ulkomailla.
Micke Björklöf & Blue Strip voitti European Blues Challenge Suomen loppukilpailun 2014. Yhtye edusti suomea European Blues Challenge 2015 finaalissa Belgian Brysselissä.
Micke Björklöf ja kitaristi Lefty Leppänen esiintyvät myös akustisessa kokoonpanossa Micke & Lefty feat. Chef. Björklöf on ollut mukana perustamassa Lumberjacks-yhtyettä.
Kokoonpano
Swamp Baby -levyllä soittavat myös Pepe Ahlqvist: huuliharppu kappaleilla ’Tell Me’, ’All I Can Do’ ja ’It’s Love Baby’, Veli-Matti Järvenpää: harmonikka kappaleilla ’Killer Woman’ ja ’Keep On Tryin’, Jorma Välimäki: tuuba kappaleella ’Keep On Tryin’
From Four Until Late -levyllä soittavat myös Jari Korpi: akustinen kitara, dobro sekä Sami Tervonen: perkussiot, vibrafoni
Richemont
Compagnie Financière Richemont SA (puhekielessä vain Richemont) sveitsiläislähtöinen luksusesineiden holdingyhtiö, jonka perusti vuonna 1988 eteläafrikkalainen liikemies Johann Rupert. Lukuisten tytäryhtiöidensä kautta se suunnittelee ja valmistaa korkean luokan aseita, koruja, kelloja, kirjoitusvälineitä, vaatteita ja muita luksustuotteita. Richemont on listautunut Johannesburgin ja Sveitsin pörsseihin. Richemont on maailman toiseksi suurin luksusesineitä tuottava holdingyhtiö.
Tytäryhtiöt
Seuraavat yhtiöt kuuluvat Richemontiin.
Gabriele Zimmer
Zimmer suoritti tulkin ja kielenkääntäjän tutkinnon vuonna 1977. Hän oli Thüringenin maapäivien jäsen vuosina 1990–2004 sekä silloin edustamansa Demokraattisen sosialismin puolueen osavaltion osaston puheenjohtaja 1990–1998, jonka jälkeen hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi vuosiksi 2000–2003. Puolue yhdistyi vuonna 2007 Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolueen kanssa muodostaen Vasemmisto-puolueen, jonka jäseneksi Zimmer tuli. Hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi Demokraattisen sosialismin puolueen riveistä ensimmäisen kerran europarlamenttivaaleissa 2004. Sittemmin hän on uusinut kautensa vaaleissa 2009 ja 2014.
Ensimmäisellä vaalikaudellaan 2004–2009 Euroopan parlamentissa Zimmer oli jäsenenä muun muassa työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa ja suhteista Kiinan kansantasavaltaan vastaavassa valtuuskunnassa. Toisella vaalikaudellaan 2009–2014 hän oli jäsenenä kehitysyhteistyövaliokunnassa, kunnes tuli valituksi parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi 2012, jolloin hän jätti valiokuntapaikkansa ja siirtyi puheenjohtajakokoukseen. Hän jatkoi tässä kokouksessa ja parlamenttiryhmän puheenjohtajana kolmannella vaalikaudellaan 2014–2019.
Prinz Eugen
Prinz Eugen oli toisessa maailmansodassa Saksan laivaston Admiral Hipper -luokan raskas risteilijä. Alus selvisi sodan loppuun, joskin se osallistui vain yhteen merkittävään merisotatoimeen.
Valmistus
Saksan laivasto tilasi 16. marraskuuta 1935 Germaniawerftiltä Kielistä uuden risteilijän ”I”, jonka köli laskettiin 23. huhtikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1938. Adolf Hitler ja runsaasti muita korkeita virkamiehiä osallistui tilaisuuteen, jossa puheen piti Ostmarkin valtakunnankomissaari tohtori Arthur Seyss-Inquart. Tilaisuuteen osallistui myös Unkarin hallitsija vara-amiraali Miklós Horthy de Nagybánya, joka oli Itävalta-Unkarin laivaston taistelulaivan SMS Prinz Eugenin komentajana 24. marraskuuta 1917 – 1. maaliskuuta 1918 ja Itävalta-Unkarin laivaston viimeinen komentaja. Vesillelaskussa aluksen kummina oli Horthyn puoliso Magdolna Purgly.
pienoiskuva|vasen|Prinz Eugenin vesillelasku Kriegsmarinen johto halusi nimen avulla siirtää Itävalta-Unkarin laivaston historiaa Saksan uudelle laivastolle. Aluksen nimeksi valittiin ensin Tegetthoff, mutta sen niminen alus oli osallisena Italian laivaston tuhoamisessa Lissan taistelussa 20. heinäkuuta 1866. Fasistisen Italian ollessa liittolaisena ei haluttu aiheuttaa mahdollista selkkausta ja aluksen nimeksi valittiin Eugen Savoijilaisen mukaan Prinz Eugen. Vesillelaskutilaisuuden jälkeen pidettiin Kielissä laivastonäyttely.
Aluksen varustaminen sujui hyvin, mutta Britannian kuninkaallisten ilmavoimien hyökkäys Kieliin 1. heinäkuuta 1940 aiheutti vaurioita. Alus otettiin siten palvelukseen vasta 1. elokuuta.
Palvelus
Palvelukseenoton jälkeen alkoi miehistönkoulutus tehtäviinsä. Aluksen viimeistely tehtiin 2.–17. elokuuta, jonka jälkeen kaikki laitteet, järjestelmät ja uudet laitteistot oli asennettu. Aluksen miehistö aloitti koulutusammunnat 18. elokuuta ja seuraavana päivänä magneettiset kompassit asetettiin ja inklinaatiomittaukset tehtiin. Risteilijöiden komentaja kontra-amiraali Schmundt tarkasti 21. elokuuta aluksen merikelpoisuuden ja seuraavana päivänä alus lähti Kielistä koulutusajan tukikohtaansa Gotenhafeniin, missä alus teki polttoaineenkulutus- ja nopeustestit 27. elokuuta.
Alukselta nousi 3. syyskuuta ensimmäisen kerran Arado-tiedustelukone ja miehistö aloitti 10. syyskuuta uuden aluksen vastaanottokokeet. Alukselle asennettu hydrofoni tarkastettiin 17. syyskuuta aluksen ollessa sukellusveneiden maalilaivana. Seuraavana päivänä aluksen miehistö harjoittelu meritankkausta Altmark-luokan emälaivan Ermlandin kanssa. Aluksen tykkimiehistöjä koulutettiin 13. lokakuuta alkaen ja aluksen pääaseilla ammuttiin ensimmäisen kerran 15. lokakuuta.
Keinunnanhillintälaitteistoa testattiin 1. marraskuuta ja seuraavana päivänä alkoivat taisteluharjoitukset, jotka keskeytyivät vuorokautta myöhemmin telakalle siirron vuoksi. Alus vapautui telakalta vasta 13. joulukuuta, jolloin taisteluharjoitukset jatkuivat. Telakalla aluksen tykistöntulenjohtojärjestelmää säädettiin ja 10. joulukuuta alukselle lastattiin ampumatarvikkeita ammuntoja varten. Aluksen radiomiehistöt osallistuivat täydennyskoulutukseen 11. joulukuuta ja kompassit säädettiin 12. joulukuuta.
Laivaston komentaja suuramiraali Raeder, uusien alusten käyttöönotosta vastaavan osaston päällikkö vara-amiraali von Fischel ja kontra-amiraali Thäter vierailivat aluksella 17.–18. joulukuuta aluksen ollessa nopeuskokeissa mitatulla matkalla. Alus saavutti testeissä 33,5 solmun nopeuden, jolloin aluksen tankit oli täytetty 74 prosenttisesti. Tämän jälkeen aluksen vastaanottokokeet päätettiin.
Taistelukoulutuksessa aluksen tykkimiehistöjen maalina oli 8.-16. tammikuuta 1941 Hessen. Alus oli 25. tammikuuta – 8. huhtikuuta Germaniawerftin telakan luiskalla 5 korjattavana ja samalla sille tehtiin tarkastuksissa havaittuja muutoksia. Telakalta vapauduttuaan alus harjoitteli yhdessä Bismarckin kanssa. Palatessaan eräästä harjoituksesta takaisin Kieliin aluksen propulsiojärjestelmään tuli vika aluksen osuessa miinaan, jolloin suunniteltua yhteisoperaatiota piti siirtää.
Operaatio Rheinübung
Amiraali Lütjens tarkasti 18. toukokuuta Prinz Eugenin Gotenhafenissa ennen kuin alus siirtyi sataman edustalle ankkuriin kello 11.12. Alus harjoitteli iltapäivän Bismarckin kanssa. Alus suuntasi kello 21.18 länteen kohdatakseen uudelleen taistelulaivan 19. toukokuuta kello 11.25 Rügenin edustalla, jossa Prinz Eugenin päällikkö Brinkmann tiedotti miehistölleen alkavasta operaatiosta.
Raskaiden alusten suojaksi määrättyjen hävittäjien Z14 Friedrich Ihnin ja Z23:n sekä kahden Sperrbrecherin saavuttua Bismarck ja Prinz Eugen suuntasivat Ison-Beltin eteläiseen salmeen, jossa Z10 Hans Lody ja 5. miinanraivaajalaivue liittyivät suojueeseen. Pinta-alusten lisäksi alusten ilmasuojaksi määrättiin kuusi Messerschmitt Bf 110 hävittäjää ja kaksi He 115 meritiedustelukonetta.
pienoiskuva|Kartta alusten reitistä operaatio Rheinübungissa sekä brittilaivaston reitit takaa-ajon aikana. Ruotsin länsirannikolla joukko tanskalaisia ja ruotsalaisia kalastaja-aluksia havaitsi saattueen, josta tiedon saatuaan Saksan laivaston esikunta pelkäsi tiedon leviävän. Ruotsin laivaston risteilijä HMS Gotland lähetti radioviestin 20. toukokuuta kello 15 Marstrandin edustalta Tukholmaan saksalaisten liikkeistä. Britannian kuninkaallisen laivaston viestitiedustelu purki lähetetyn viestin, jonka mukaan Ruotsin länsirannikolla on havaittu kaksi Saksan laivaston suurta pinta-alusta saattajinaan kolme hävittäjää ja joukko pienempiä aluksia. Britannian amiraliteetti teki havainnosta oikean johtopäätöksen ulosmurtautumisesta ryhtyen toimiin.
Prinz Eugen taisteli yhdessä Bismarckin kanssa 24. toukokuuta 1941 taisteluristeilijä HMS Hoodia sekä taistelulaiva HMS Prince of Walesia vastaan. Prinz Eugen osui kolmasti Prince of Walesiin ja Hoodiin ainakin kerran, mikä aiheutti laivalla valtavan tulipalon. Vaikka Hood upposi taistelussa ja Prince of Wales vaurioitui, englantilaiset sota-alukset seurasivat edelleen saksalaisia. Myöhemmin samana päivänä Bismarck määräsi Prinz Eugenin irtautumaan. Se onnistui välttämään englantilaiset alukset ja suuntasi etelään kohtaamaan tankkeri Spichernin sekä valmistautumaan liittoutuneiden kauppamerenkulun häirintään Atlantilla. Täpärästi väistettyään Bismarckia, etsivät englantilaiset yksiköt Prinz Eugenia, joka saapui Ranskan Brestiin 1. kesäkuuta.
Brest ja operaatio Cerberus
RAF pommitti satamaa säännöllisesti ja yöllä 1. heinäkuuta alukseen osui pommi, joka räjähti tykistön komentohuoneessa surmaten 60 miehistön jäsentä. Alus oli sidottu Brestiin, kunnes helmikuussa 1942 operaatio Cerberuksessa palasi Saksaan.
Muut sotatoimet
Pian Saksaan paluunsa jälkeen helmikuussa Prinz Eugen komennettiin Norjaan mahdollisen liittoutuneiden maihinnousun varalta. Matkalla 23. helmikuuta 1942 sukellusvene HMS Tridentin laukaisema torpedo osui aluksen perään. Alus pääsi kuitenkin Trondheimiin, missä siihen tehtiin alustavat korjaukset. Alus palasi Kieliin telakalle 18. toukokuuta korjattavaksi, joka valmistui lokakuussa. Alus sai palvelukseen palattuaan käskyn palata Norjaan. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen aluksen siirto Norjaan peruutettiin helmikuussa 1943.
Syyskuussa 1944 Prinz Eugen oli Ahvenanmaalla suojaten saksalaisten laivasaattueiden kulkua evakuoitaessa Lapin armeijan miehiä ja materiaalia Suomesta aselevon jälkeen.
Keväällä 1945 alus oli Itämerellä Liivinmaalla, Preussissa ja Puolassa aiheuttaen puna-armeijalle suuria tappioita tykkitulellaan.
USS Prinz Eugen
Prinz Eugen antautui Isolle-Britannialle Kööpenhaminassa 7. toukokuuta 1945, minkä jälkeen se siirrettiin Wilhelmshaveniin. Alus luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle, joka antoi saaden nimen USS Prinz Eugen ja runkonumeron IX-300. Tammikuussa 1946 alus lähti saksalais-yhdysvaltalaisella miehistöllä varustettuna ja päällikkönään A. H. Grauber Bostoniin, jonne se saapui 24. tammikuuta. Alus jatkoi matkaansa Philadelphian ja Panaman kanavan kautta Tyynellemerelle Bikinin atollille.
Amerikkalaisten kiinnostus magneettivahvistintekniikkaan virkosi suurelta osin sen vuoksi, että he löysivät aluksesta magneettivahvistimilla toteutetun tulenjohtojärjestelmän.
Prinz Eugen selvisi atollilla 25. heinäkuuta tehdystä Operaatio Crossroadsin ydinkokeesta uppoamatta, minkä jälkeen se hinattiin Kwajaleiniin. Alus alkoi kuitenkin kallistua 21. joulukuuta ja upposi seuraavana päivän koordinaateissa 8.75264°N, 167.68322°W huolimatta yrityksestä ajaa se maihin.