cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aki Kangasmäki
Seuraura
Marraskuussa 2017 Kangasmäki siirtyi 17. joulukuuta asti kestävällä sopimuksella TuTon Mestis-joukkueeseen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2017–2018. Joulutauon jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Kangasmäen sopimukseen sisältyi myös 15. tammikuuta asti kestävä ulkomaanoptio. Kangasmäki voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Helmikuussa 2019 hän siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Karhu HT:hen oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Maajoukkueura
Kangasmäki pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2006. Yhteensä hän on pelannut kolme nuorten ja yhdeksän poikien maaottelua.
Jerzy Melcer
Jerzy Melcer (s. 10. maaliskuuta 1949 Białystok) on puolalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sai joukkueineen pronssia. Vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä hän oli kuulunut kymmenenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Georgetown
Georgetown tai George Town on usean paikkakunnan nimi. Se voi tarkoittaa jotain seuraavista asioista:
Luettelo Pohjan kruunun tähdistön tähdistä
Luettelo Pohjan kruunun tähtikuvion tähdistä:
Lammassammal
Lammassammal (Pseudoscleropodium purum) on lehtisammallaji suikerosammalten heimossa (Brachytheciaceae). Sen levinneisyysaluetta ovat lauhkeat alueet sekä pohjoisella että eteläisellä pallonpuoliskolla. Pohjoismaissa lajia esiintyy hemiboreaalisella vyöhykkeellä.
Lammassammal kasvaa alustanmyötäisesti tai vähän kohenevasti. Versot ovat vaaleanvihreitä ja haarovat usein säännöllisesti sulkamaisesti tylppäpäisiksi haaroiksi. Lehdet kasvavat limittäin ja ovat soikeat, kuperat, ehytlaitaiset ja tylppäkärkiset. Itiöpesäkkeitä syntyy harvoin, itiöt ovat pieniä.
Eksynyt sankari
Juoni
Kirjan alussa kuusitoistavuotias Jason Grace herää luokkaretkibussissa muistinsa menettäneenä. Hänen vieressään istuvat Piper McLean ja Leo Valdez. He väittävät olevansa Jasonin parhaita kavereita, jota Jason epäilee, sillä ei muista heistä ollenkaan mitään. Niin sanotun "Korpikoulun" luokka on menossa retkelle Grand Canyoniin, jossa he joutuvat myrskynhenkihyökkäyksen kohteeksi. Muut luokan oppilaat pääsevät turvaan, mutta kolmikko ja ryhmän johtaja, koutsi Hedge, jäävät terassille jumiin myrskynhenkien kanssa. Kaikkien hämmästykseksi Jason alkaa taistella myrskynhenkiä vastaan kuin ammattilainen, ja koutsista paljastuu hänen toinen puolensa, hän on Satyyri. Myrskynhenget onnistuvat kuitenkin viemään Hedgen. Hetkeä myöhemmin tulee paikalle lentävät vaunut, joissa on kyydissä kreikkalaiset puolijumalat Butch ja Annabeth, jonka poikaystävä Percy Jackson on kadonnut. He vievät kolmikon Puoliveristen leiriin, jossa heidänkaltaisensa saavat koulutuksensa. Piperin jumalvanhemmaksi paljastuu Afrodite ja Leon Hefaistos, mutta Jasonin kohdalla tilanne on hankala, sillä tulee ilmi, että hän ei oikeastaan ole kreikkalaisen jumalan poika, vaan roomalaisen. Hänen vanhempansa on Jupiter, kreikkalaisittain ja myös tunnetummin Zeus. Jason, Leo ja Piper joutuvat etsintäretkelle vapauttamaan jumalten kuningatarta Heraa, joka on vangittu. Leo onnistuu hankkimaan heille kulkupelin, metallisen lohikäärmeen, jonka hän nimeää Festukseksi, joka tarkoittaa latinaksi onnellista. Retkellä he joutuvat tapaamaan monenlaisia hirviöitä, kuten Medeian ja kyklooppeja. Lisäksi Jason alkaa muistaa asioita aikaisemmasta elämästään. Palattuaan onnistuneelta etsintäretkeltään kolmikko saa tietää, että heillä on vielä isompi tehtävä hoidettavana yhdessä neljän muun puolijumalan kanssa, joista yksi on Annabeth. Heidän täytyy käydä noutamassa roomalaisia puolijumalia ja Percy Jackson Juppiterin leiristä, jonka Jason muisti menneisyydestään, ja sen jälkeen purjehtia Kreikkaan pelastamaan maailma Gaialta, maan jumalattarelta.
Vastaanotto
Kirja sai julkaisunsa jälkeen pääasiassa hyviä arvosteluja. Kirja oli 14 viikkoa Yhdysvaltain nuortenkirjojen bestseller-listan ykkösenä.
Luettelo Aku Ankka -sarjakuvan hahmoista
Tämä on luettelo Aku Ankka -sarjakuvan hahmoista.
Steven Kruijswijk
Steven Kruijswijk (s. 7. kesäkuuta 1987 Nuenen) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Rabobank-tallissa 2010 kilpailuaan sitä ennen saman tallin alemman tason joukkueessa. Hän edustaa edelleen samaa organisaatiota, nykyiseltä nimeltään Team Jumbo-Visma.
Kruijswijk voitti maantiejon alle 23-vuotiaiden Alankomaiden-mestaruuden 2009. Italian ympäriajossa 2010 hän sijoittui kokonaiskilpailussa 18:nneksi ja 17. etapilla kolmanneksi. Italian ympäriajossa 2011 hän oli kahdeksas ja nuorten kilpailussa toinen. Saman vuoden Sveitsin ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin ja oli kokonaiskilpailussa kolmas. Ranskan ympäriajossa 2012 hän sijoittui nuorten kilpailussa kolmanneksi. Ranskan ympäriajossa 2014 hän oli viidestoista. Hän voitti samana vuonna Arctic Race of Norway -kilpailun. Italian ympäriajossa 2015 hän oli kokonaiskilpailussa seitsemäs, mäkikirikilpailussa kolmas sekä yhdeksännellä ja 16:nnella etapilla toinen.
Kruijswijk sijoittui Italian ympäriajossa 2016 neljännellä etapilla kolmanneksi. 14:nnellä etapilla hän oli toinen ja siirtyi samalla kokonaiskilpailun johtoon. Seuraavan päivän ylämäkiaika-ajossa hän sijoittui toiseksi tasa-ajalla etapin voittaneen Aleksandr Foliforovin kanssa. Hän oli toinen myös 16. etapilla. Hän menetti kokonaiskilpailun johtonsa ajettuaan 19. etapilla päin lumivallia. Hän mursi tilanteessa kylkiluunsa. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa lopulta neljänneksi.
Kruijswijk sijoittui 2017 kolmanneksi Sveitsin ympäriajossa ja yhdeksänneksi Espanjan ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Tour de Romandiessa ja viides Ranskan ympäriajossa. Espanjan ympäriajon kokonaiskilpailussa hän oli neljäs ja 19. etapilla kolmas. Vuonna 2019 hän sijoittui Vuelta a Andalucian kokonaiskilpailussa kolmanneksi, Katalonian ympäriajossa viidenneksi ja Tour de Romandiessa kuudenneksi. Ranskan ympäriajossa hän oli kolmas sekä kokonaiskilpailussa että 14. etapilla. Espanjan ympäriajossa 2021 hän sijoittui kokonaiskilpailussa 12:nneksi ja 15. etapilla toiseksi.
Prosymidoni
Prosymidoni on fungisidi. Aineesta käytetään myös nimeä prokymidoni.
Victory Engineering
Victory Engineering oli italialainen pikkuformulatalli, joka perustettiin vuonna 2002 yhteistyössä Carlin Motorsportin kanssa. Talli kilpaili Italian Formula 3000 -sarjassa vuonna 2002 sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuosina 2003-04 talli kilpaili Formula Renault V6 Eurocup -sarjassa sijoittuen vuonna 2004 sarjan toiseksi. Vuosina 2005-2007 talli kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen yhteensä neljä voittoa sijoittuen parhaimmillaan sarjan kuudenneksi vuonna 2006. Vuonna 2007 talli kilpaili Formula BMW UK -sarjassa ollen 15:s. Talli lopetti toimintansa vuoden 2007 jälkeen.
Jordanin mitta
Jordanin mitta on Riemannin integraalin avulla määritelty mitta -avaruuksille. Mittaa voi pitää luonnollisena sikäli, että se yhtyy reaalimaailman pituus-, pinta-ala- ja tilavuuskäsitteiden kanssa.
Antti-Matti Siikala
Antti-Matti Siikala (s. 26. heinäkuuta 1964 Turku) on suomalainen arkkitehti ja Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun arkkitehtiosaston rakennusopin professori. Hän työskentelee arkkitehtitoimisto Sarc:issa. Siikala on työskennellyt myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin laitoksen johtajana. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Nuoren Taiteen Suomi-palkinto.
Tunnetuimpia töitä, joita Siikala on ollut suunnittelemassa, ovat Sanomatalo Helsingissä sekä Espoon Keilaniemessä sijaitseva hissiyhtiö Koneen 18-kerroksinen pääkonttori.
Sosiaalipedagoginen hevostoiminta
thumb| Sosiaalipedagoginen hevostoiminta on syrjäytymisen ehkäisyyn, sosiaalisen kasvun ja hyvinvoinnin tukemiseen tähtäävää toimintaa. Sosiaalipedagoginen hevostoiminta on sosiaalisen kuntoutuksen muoto, joka tapahtuu aikuisten ohjaamana ja ennalta suunniteltuna. Toiminnan peruselementit nousevat sosiaalipedagogian teoriasta: yhteisöllisyys, elämyksellisyys, toiminnallisuus ja dialogisuus. Sosiaalipedagoginen hevostoiminta on lapsille, nuorille tai aikuisille suunnattua toimintaa hevosen kanssa. Siihen kuuluu kaikki tallilla tehtävät työt, esimerkiksi hevosen harjaaminen, ruokinta, taluttaminen, ratsastus ja ajaminen. Sosiaalipedagogisen hevostoiminnan päämääränä on auttaa sellaisia henkilöitä, jotka ovat vaarassa syrjäytyä, sekä auttaa sosiaalisessa kasvussa. Toiminnan lähtökohtana on ihmisen ja hevosen vuorovaikutus sekä talliyhteisö, jossa toiminta tapahtuu.
Dawid Kubacki
Dawid Grzegorz Kubacki (s. 12. maaliskuuta 1990 Nowy Targ) on puolalainen mäkihyppääjä. Hän on voittanut maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa 2017 ja normaalimäessä 2019 sekä Keski-Euroopan mäkiviikon kaudella 2019–2020.
Arvokilpailut
Kubacki oli Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 normaalimäen 31:s sekä suurmäen 20:s. Joukkuekilpailussa hän kuului Puolan pronssijoukkueeseen. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui normaalimäessä 32:nneksi, Falunin MM-kilpailuissa 2015 suurmäessä 29:nneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Kulmissa 2016 hän oli viidestoista. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui sekä normaalimäessä että suurmäessä kahdeksanneksi ja oli mukana voittamassa Puolalle joukkuemäen MM-kultaa. Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2018 hän sai joukkuepronssia ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia, oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä 35:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Kubacki voitti normaalimäen kultaa ja oli joukkuemäessä neljäs ja suurmäen kilpailussa 12:s. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti joukkuemäessä pronssia sekä oli normaalimäessä viides ja suurmäessä viidestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia normaalimäessä. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti suurmäessä pronssia ja sijoittui normaalimäessä viidenneksi.
Maailmancup
Kubackin ensimmäinen maailmancupin osakilpailu oli Zakopanessa 16. tammikuuta 2009. Hän oli kilpailun 49:s. Ensimmäiset pisteensä maailmancupista hän sai Kuusamosta 1. joulukuuta 2012 oltuaan kilpailun 22:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Engelbergissä joulukuussa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Keski-Euroopan mäkiviikon kilpailussa Oberstdorfissa joulukuussa 2017. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli kuudes. Hän sijoittui samalla kaudella kolmanneksi Willingenissä ja toiseksi Lillehammerissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Andrzej Szymczak
Andrzej Szymczak (8. syyskuuta 1948 Konstantynów Łódzki – 6. syyskuuta 2016) oli puolalainen käsipalloilija. Hän kilpaili Montréalin kesäolympialaisissa 1976 saavuttaen joukkueineen pronssia. Vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä hän kuului kymmenenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Dawid Kubacki
Muut kansainväliset kilpailut
Kubacki voitti kesä-GP:n kokonaiskilpailun 2017. Hän on voittanut seitsemän kesä-GP-sarjan osakilpailua. Continental Cupissa hän on voittanut neljä osakilpailua.
Andrzej Szymczak
Maalivahtina pelannut Szymczak voitti maajoukkueessa myös MM-pronssia vuonna 1982. Hän kuoli juuri ennen 68-vuotissyntymäpäiväänsä 6. syyskuuta 2016.
Juri Kidjajev
Juri Konstantinovitš Kidjajev (s. 28. helmikuuta 1955 Moskova) on Neuvostoliittoa edustanut entinen käsipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa. Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Pulloposti
Pullopostia käytetään merivirtojen tutkimuksessa. Pulloposteja lähetetään myös huvin vuoksi. Lähettäjät haluavat tietää kuinka pitkälle heidän viestinsä kulkeutuu ja saada viestin vastaanottajalta.
Ilmapalloposti on pullopostia vastaava tapa lähettää viestejä ilmateitse. Nasa on lähettänyt myös useita "tähtienvälisiä pulloposteja", graafisia viestejä, jotka on kiinnitetty avaruusluotainten kylkeen. Tällaisia viestejä mahdollisille ulkoavaruuden asukkaille kuljettavat Pioneer 10 - ja Pioneer 11 - sekä Voyager-luotaimet.
Historia
Ensimmäiset tunnetut pullopostiviestit lähetettiin noin vuonna 310 eaa. Asialla oli kreikkalainen filosofi Theofrastos, joka halusi todistaa oletuksensa että Välimeri on yhteydessä Atlantin valtamereen.
1500-luvulla muun muassa Englannin kuninkaallinen laivasto käytti pullopostia tiedottaakseen maihin vihollisen asemista. Kuningatar Elisabet I loi tarkoitusta varten erityisen viran: Uncorker of Ocean Bottles, "valtameripullojen avaaja". Muiden oli kuolemanrangaistuksen uhalla kiellettyä avata pulloja, koska ne saattoivat sisältää sotasalaisuuksia.
Toukokuussa 2005 88 haaksirikkoutunutta siirtolaista pelastettiin Costa Rican rannikolta. He olivat panneet avunpyynnön pulloon ja sitoneet sen kalastusaluksen pitkään siimaan.
Jousiammunta kesäolympialaisissa 2004
right|100px Vuoden 2004 Ateenan kesäolympialaisten jousiammuntakilpailut käytiin 15.–21. elokuuta. Jousiammunta oli mukana olympialaisten ohjelmassa 13. kerran. Kilpailuareenana toimi ensimmäisiä nykyaikaisia, vuoden 1896 kesäolympialaisia isännöinyt Panathinaikon stadion.
128 kilpailijaa 43 maasta kilpailivat mitaleista neljässä eri lajissa, miesten sekä naisten yksilö- ja joukkuekilpailussa. Olympialaisten paras jousiammuntamaa oli Etelä-Korea kolmella kultamitalillaan. Italia saavutti yhden olympiakullan. Kisoissa rikottiin neljä olympiaennätystä ja useita muita maailmanennätyksiä huolimatta alkukierroksien huonoista sääolosuhteista.
Karsinta olympialaisiin
right|200px Kansallisilla olympiakomiteoilla oli neljä eri tapaa saada jousiampujiaan olympialaisiin. Isäntämaa Kreikalle oli automaattisesti varattu kolme kiintiöpaikkaa kummallekin sukupuolelle. Vuoden 2003 World Target Competitionin kahdeksan parasta maata (ei Kreikka) saivat kaikki kolme paikkaa, ja 19 joukkueiden ampujien jälkeen parhaiten sijoittunutta saivat myös kisalipun. Viisitoista jäljellä olleista 18 lipusta jaettiin tasaisesti maanosittain näiden mestaruuskilpailuissa menestyneille. Loput kolme paikkaa annettiin Tripartite-toimikunnan jaettavaksi. 64 miestä ja 64 naista kilpailivat olympialaisissa, ja yksi olympiakomitea sai lähettää enintään kolme jousiampujaa sukupuolta kohden.
Kilpailusäännöt
Kaikissa lajeissa ampuja oli taulusta 70 metrin etäisyydellä. Taulun läpimitta oli 122 senttimetriä, ja se koostui sisäkkäisistä ympyröistä. Ampujat saivat pisteitä sen mukaan, kuinka keskelle he taulua osuivat: keskelle osumisesta sai kymmenen pistettä, ja uloimpaan ympyrään osuminen yhden pisteen.
Sijoituskierroksilla jousiampujilla oli ammuttavinaan 12 kuuden nuolen sarjaa. Sijoituskierroksen tulos määräsi otteluparit pudotuskierroksille, joista ensimmäisellä parhaiten sijoittunut kohtasi huonoimmin sijoittuneen, toiseksi paras toiseksi huonoimman ja niin edelleen. Ensimmäiset kolme pudotuskierrosta käytiin kuudella kolmen nuolen sarjalla. Tämän jälkeen 64 kilpailijasta oli jäljellä enää kahdeksan. Kolme viimeistä kierrosta (neljännesvälierät, välierät ja mitaliottelut) käytiin neljällä kolmen nuolen sarjalla.
Joukkuekilpailuihin osallistui miehissä 13 ja naisissa 15 maata. Joukkueet koostuivat yksilökilpailun kolmesta ampujasta, joiden tulokset yksilökilpailun sijoituskierrokselta laskettiin yhteen. Jokainen pudotuskierros koostui joukkueen ampumista 27 nuolesta, yhdeksästä nuolesta ampujaa kohden.
Osallistujat
Alla on lista olympialaisten jousiammuntakilpailuihin osallistuneista 43 kansakunnasta (urheilijoiden määrä sulkeissa).
Yksilökilpailu, naiset
right|thumb|Otteluita käynnissä naisten 64 parhaan kierroksella, kilpailupaikkana muinainen [[Panathinaikon stadion]]
Jaime Zumalacárregui
Jaime Zumalacárregui Benítez (s. 7. syyskuuta 1956) on espanjalainen entinen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja sai siellä joukkueineen hopeaa.
Jaan Kross
Jaan Kross (19. helmikuuta 1920 – 27. joulukuuta 2007 ) oli virolainen kirjailija ja runoilija. Kross tunnetaan erityisesti Viron historiaa käsittelevistä historiallisista romaaneistaan, joihin kuuluvat muun muassa Uppiniskaisuuden kronikka ja Keisarin hullu. Häntä pidetään yhtenä Viron kansainvälisesti tunnetuimpana kirjailijana.
Elämä
Tallinnassa vuonna 1920 syntynyt ja Kalamajassa lapsuutensa viettänyt Kross kävi edistysmielistä Westholmin poikalyseota. Hän valmistui 1944 Tarton yliopistosta lakimieheksi. Saksalaiset miehittäjät vangitsivat hänet virolaiseen vastarintaliikkeeseen osallistumisen takia vuonna 1944. Vuonna 1946 neuvostoliittolaiset vangitsivat kansallismielisyydestä syytetyn Krossin, joka joutui vankileirille ja tuli myöhemmin karkotetuksi, kuten suuri osa Viron älymystöä (kyyditettiin Siperiaan). Vapauduttuaan 1954 Kross palasi Neuvosto-Viroon, jossa hän aloitti uran runoilijana ja kääntäjänä. 1970-luvulta alkaen Kross kirjoitti proosaa, aluksi pitkään historiallisia kertomuksia, joissa päähenkilöinä on usein tunnettu tai tuntematon virolainen merkkihenkilö. 1980-luvulta alkaen Kross siirtyi oman aikansa kuvaamiseen ja käytti romaaneissaan paljon omaelämäkerrallista aineistoa.
Kross sai ensimmäisen Eeva Joenpelto -palkinnon vuonna 1988.
Kross osallistui Viron uudne itsenäisyyden alkuvaiheisiin. Hänestä tuli syyskuussa 1992 valitun riigikogun jäsen Maltillisten listalta, mutta 23. syyskuuta 1993 hän erosi riigikogusta ja Toivo Jellinen korvasi hänet riigikogussa. Jaan Kross toimi ammatillisen Viron sortopolitiikkaa tutkivan kansallisen komission puheenjohtajana vuosina 1992-1993.
Krossin puoliso oli virolainen runoilija, kääntäjä ja lastenkirjailija Ellen Niit (1928-2016). Kross kuoli vuonna 2007 Tallinnassa.
Tuotanto
Jaan Krossin historialliset romaanit käsittelevät usein Viron ja virolaisten historiaa. Useat hänen romaaneidensa päähenkilöistä ovat historiantutkimuksen kannalta marginaaliin kuuluvia virolaisia, joiden kautta Kross koki saavansa verrattain vapaat mahdollisuudet kuvata historian ja yhteiskunnan kehityskulkuja. Toinen Krossin historiallisille romaaneille tyypillinen piirre on niiden perustuminen hyvin tarkkaan ja yksityiskohtaiseen historiantutkimukseen.
Krossin pääteoksena pidetään neliosaista vuosina 1970–1980 ilmestynyttä Uppiniskaisuuden kronikkaa, joka kuvaa Liivinmaan kronikan koonneen Balthasar Russowin elämäntarinan kautta Viron historiaa. Toinen Suomessa laajalti luettu historiallinen romaani on Keisarin hullu (1978). Teos on kertomus liiviläisestä aatelismiehestä Timotheus von Bockista, joka Venäjän keisarin Aleksanteri I:n uskottuna upseerina uskaltautuu ehdottomaan tsaarinvallan korvaavaa perustuslaillista hallitusmuotoa ja joutuu lopulta radikaalien ajatustensa vuoksi vankilaan.
Miskolc (seutukunta)
Miskolc on seutukunta Pohjois-Unkarissa Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä. Seutukunnan keskuspaikka on Miskolc. Seutukunta koostuu 40 siirtokunnasta, joista seitsemän kaupunkia, kaksi isompaa kylää ja 31 pienempää kylää.
Fentolamiini
Fentolamiini on lääkeaine, jota käytetään feokromosytooman akuutin hypertensiivisen kriisin hoitoon. Sitä annetaan tässä tarkoituksessa yleensä suonensisäisesti. Se on vaikutusmekanismiltaan alfasalpaaja. Sitä myös käytetään siittimeen ruiskutettuna yhdessä muiden lääkkeiden kanssa erektiohäiriön hoitoon, kun suun kautta otettavia lääkkeitä, kuten sildenafiiliä ei voida käyttää tai ne eivät tehoa.
Līvu Akvaparks
Līvu Akvaparks eli "Liivin vesipuisto" on suuri, monikäyttöinen vesipuisto Latvian Itämeren rannikolla sijaitsevassa kylpyläkaupunki Jūrmalassa. Itä-Euroopan suurimpiin kuuluva vesipuisto toimii ympäri vuoden.
Santiago Malgosa
Santiago Malgosa Morera (s. 25. heinäkuuta 1956 Terrassa) on espanjalainen entinen maahockeypelaaja. Hän sai joukkueineen hopeaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa hän kuului kahdeksanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Malgosa on Kim Malgosan veli ja Juan Malgosan serkku.
Nestor Tallgren
Nestor Tallgren (13. syyskuuta 1824 Liljendal – 24. elokuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja kirjailija.
Tallgrenin vanhemmat olivat Leppävirran kirkkoherra Lars Tallgren ja Brita Helena Schoultz. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Tallgren valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850. Hän toimi Uudenmaan läänin lääninkonduktöörinä vuodesta 1855 ja yleisten rakennusten ylihallituksen yliarkkitehtina 1869–1874.
Emil von Qvanten ja Nestor Tallgren julkaisivat 1840-luvulla runollisen kalenterin nimeltä Lärkan.
Aukusti Korhonen
Aukusti Korhonen (vuoteen 1872 Nils August Öqvist, 12. huhtikuuta 1848 Kuopio – 12. huhtikuuta 1874 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän oli Kansallisteatterin edeltäjän Suomalaisen Teatterin ensimmäisiä näyttelijöitä.
Korhosen vanhemmat olivat Ruotsista muuttanut seppä Johan Petter Öhqvist ja kuopiolainen Johanna Fredrika Broberg. Korhonen lähti 17-vuotiaana Helsinkiin, koska halusi ryhtyä näyttelijäksi. Hankkiakseen elantonsa hän värväytyi soitto-oppilaaksi Suomen Kaartiin ja pääsi pian ruotsin ja suomen kielen taitoisena kirjurin apulaiseksi kaartin kansliaan. Korhonen kirjoitti muun muassa runon "Suomen kaartin sotahymni", jonka kaartin kapellimestari Adolf Leander sävelsi.
1860-luvun lopulla Helsingissä toimi Oskar Toppeliuksen johtama suomenkielinen teatterikoulu, jonne Korhonen pääsi oppilaaksi. Koulu lopetti toimintansa 1869, mutta hän ehti sen kautta pääsemään kosketuksiin Kaarlo ja Emilie Bergbomin sekä useiden suomalaisten kirjailijoiden, muun muassa Fredrik Cygnaeuksen kanssa. Vuonna 1870 Korhonen liittyi oppilaaksi ruotsalaisen August Westermarkin perustamaan Unga Finska Teatern -kiertueteatteriin. Hän oli August Aspegrenin, Aurora Gullsténin, Selma Heermanin ja Edvard Himbergin ohella yksi seurueen viidestä suomea taitaneesta näyttelijästä, jotka myöhemmin muodostivat syksyllä 1872 toimintansa aloittaneen Suomalaisen Teatterin ydinryhmän.
Korhonen kirjoitti myös kaksinäytöksisen komedian Kosijat saksalaisen aiheen perusteella. Myöhemmin Sakari Ruotsalo teki siitä uuden mukaelman nimellä Kuka nyt vävyksi?
Mikke Leinonen
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Erzurumissa 2012 Leinonen saavutti viidennen ja seitsemännen sijan. Hän pääsi ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin Val di Fiemmessä 2013, jossa hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailun 34:s ja suurmäen Gundersen-kilpailun 36:s.
Leinonen debytoi maailmancupissa Lahdessa 11. maaliskuuta 2011. Hän oli kilpailun 51:s. Leinosen paras sijoitus maailmancupissa on 14:s, jonka hän saavutti Tšaikovskissa tammikuussa 2014.
Toukokuussa 2017 Leinonen ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa yhdistetyn parissa.
Uuden-Seelannin jääkiekkomaajoukkue
Uuden-Seelannin jääkiekkomaajoukkue edustaa Uutta-Seelantia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa littyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1977.
Vuonna 1987 Uusi-Seelanti hävisi Australialle jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen historian suurimmalla maalierolla luvuin 58–0.
Joukkue pelaa maailmanmestaruuskilpailuissa 2. divisioonassa ja oli jääkiekon maailmanrankingin 42. sijalla alkuvuonna 2022. Sijoitus on joukkueen kaikkien aikojen huonoin. Vuonna 2021 maassa oli seitsemän jäähallia ja hieman yli tuhat rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.
Espanjan Grand Prix 2011
thumb|250px|Kilpailun voittaja Sebastian Vettel. Espanjan Grand Prix 2011 (virallisesti Formula 1 Gran Premio de España Santander 2011) oli Formula 1 -kauden 2011 viides osakilpailu, joka ajettiin 22. toukokuuta 2011 Circuit de Catalunyan -moottoriradalla Espanjassa.
Paalupaikalta kilpailuun lähti Mark Webber. Kilpailun voittoon ajoi Sebastian Vettel, jolle voitto oli kauden neljäs. Toiseksi ajoi Lewis Hamilton, joka jäi Vettelistä alle sekunnin päähän. Kolmas oli Jenson Button.
Vapaat harjoitukset
Force Indian kolmoskuljettaja Nico Hülkenberg ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Paul di Restan tilalla.
Lauantain kolmansissa vapaissa harjoituksissa Renaultin Nick Heidfeldin auto syttyi palamaan kesken ajon, kun auton perästä ja kyljestä alkoi iskeä liekkejä. Tallin mukaan tulipalo johtui pakoputkessa olleesta reiästä.
Messerschmitt Me 262
Messerschmitt Me 262 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen suihkumoottoreilla varustettu hävittäjälentokone. Kone lensi ensilentonsa 18. heinäkuuta 1942 ja oli vuodesta 1944 lähtien palvelukäytössä. Se oli ensimmäinen sotatoimiin osallistunut suihkuhävittäjä. Me 262:n päätyypit olivat Schwalbe-hävittäjä ja Sturmvogel-hävittäjäpommittaja. Kone oli aikansa uudenaikaisin ja nopein hävittäjälentokone.
Koneen lento-ominaisuudet olivat hyvät, mutta ensimmäisten suihkumoottoreiden ominaisuudet rajoittivat Me 262:n taistelukelpoisuutta. Suihkumoottoreiden alkeellisuus aiheutti muun muassa koneen hitaan kiihtyvyyden, mikä taas rajoitti koneen ominaisuuksia kaartotaisteluissa. Me 262 hukkasi vauhtinsa, jos se joutui tekemään nopeita suunnanmuutoksia, eikä se sen jälkeen pystynyt kiihdyttämään nopeuttaan yhtä voimakkaasti kuin mäntämoottorilla varustetut vastustajansa. Kone oli kuitenkin suhteellisen liikkumiskykyinen, jos vain nopeutta pystyi pitämään yllä. Me 262:n nopeusetu – yli 150 km/h liittoutuneiden hävittäjiin ja lähes 400 km/h verrattuna pommittajiin – poisti kuitenkin tarpeen taisteluun saattohävittäjien kanssa ja vaati kokonaan uuden taistelutaktiikan, jota hiottiin kevään 1945 aikana. Viimeisimmissä taisteluissa kone saavutti pudotussuhteen 5:1, jota Luftwaffe oli tavoitellut.
Suihkumoottorin ominaisuuksiin kuuluu suuri polttoaineen kulutus verrattuna potkurihävittäjiin. Tämä rajasi Me 262:n lentosäteen käytännössä noin tunnin lentoon. Me 262:n aseistuksena oli yleensä neljä 30 millimetrin MK 108 -konetykkiä, ja myöhemmin lisäksi esimerkiksi 24 kappaletta 55 millimetrin R4M-rakettia.
Alun perin Me 262:n moottoreiksi oli suunniteltu BMW 003 -suihkumoottoreita. BMW 003:t kuitenkin hylättiin epäluotettavuuden sekä suunniteltua pienemmän työntövoiman vuoksi, ja Messerschmitt joutui vaihtamaan ne Junkersin suihkumoottoreihin. Junkers Jumo 004 -moottorit osoittautuivat painavammiksi kuin alun perin käyttöön tarkoitetut BMW:n moottorit, joten Me 262:n siivet jouduttiin taivuttamaan uuden painopisteen vuoksi lievästi taaksepäin (noin 18 asteen kulmaan). Siipien taivutus johti sittemmin omalta osaltaan saksalaiset suunnittelijat oikeille jäljille, kun tutkittiin äänennopeuden lähellä toimivaa siipien ja lentokoneen aerodynamiikkaa.
Koneen suunnittelu
Maailman ensimmäinen suihkukonelento lennettiin Saksassa 27. elokuuta 1939 Heinkel He 178 -koneella lentäjänä Erich Warsitz. Isossa-Britanniassa tähän pystyttiin 15. toukokuuta 1941 Gloster-Whittle E. 28/39:llä ja Yhdysvalloissa 1. lokakuuta 1941 Bell P-59 Airacometilla, joten suihkuhävittäjän kehitystyössä Saksalla oli tuolloin kahden vuoden etumatka länsiliittoutuneisiin.
Syksyllä 1940 Saksan sodanjohto antoi määräyksen, joka salli ainoastaan sellaiset tutkimus- ja kehityshankkeet, joiden tulokset olisivat taistelukäytössä vuoden sisällä. Käskyn välitön seuraus oli suihkuhävittäjän kehitystyön pysähtyminen lähes kokonaan ja ainakin puolentoista vuoden viivästys Me 262:n sarjatuotannon osalta. Messerschmittin tehtailla kehitystyötä kuitenkin jatkettiin sodanjohdolta salassa ilmataisteluvälinepäällikkö Ernst Udetin tuella.
Vuoden 1942 alussa asiaan paneuduttiin uudestaan ja vakavasti pohdittiin pitäisikö tuloksena olla hävittäjä vai pommikone. Professori Willy Messerschmittin johdolla päädyttiin yksimielisesti hävittäjän kehittämiseen. Toukokuussa 1943 oli prototyypin kehitystyö niin pitkällä, että päätettiin sarjatuotannon aloittamisesta ensimmäisen 100 koneen osalta. Varsinaisen lopullisen mallin sarjatuotannon tasoksi kaavailtiin noin tuhatta konetta kuukaudessa. Asialle piti kuitenkin saada Adolf Hitlerin hyväksyntä, mutta hän halusi, että koneesta kehitetään nopea pommittaja.
Hävittäjäversion kehitystyötä jatkettiin Hitleriltä salassa muutamilla kokeilutyypeillä pommittajaversion rinnalla. Hitlerin päätöksen vaikutus Me 262:n kehityksen hidastumiseen on edelleen kiistanalainen.
Suihkumoottorin kehitys
Suurin syy Me 262:n tuotantoon oton viivästymiseen oli Junkers Jumo 004 -moottorin hidas kehityskaari. Alun perin moottorille tarkoitetut raaka-aineet, kuten nikkeli, kromi, koboltti ja molybdeeni, olivat käyneet sodan pitkittyessä harvinaisiksi Natsi-Saksassa. Suurin ongelma oli titaanin puute. Junkers Jumo 004a:n tilalle jouduttiin suunnittelemaan malli Jumo 004b, joka käytti strategisia raaka-aineita vähemmän, ja esimerkiksi terästä niiden tilalla. Teräs on kuitenkin painavaa, eikä kestä kovin hyvin korkeita lämpötiloja, joten se piti suojata alumiinilla. Materiaalien muutos johti moottorin osien jäähdytyksestä sekä värinästä aiheutuneiden ongelmien vuoksi rakenteen uudelleensuunnitteluun ja Jumo 004b saatiin tuotantoon vasta vuoden 1944 alkupuolella. Saksalaisten suunnittelijoiden käyttöön ottama aksiaalisuihkumoottori osoittautui pidemmän päälle kehityskelpoisemmaksi vaihtoehdoksi kuin englantilaisten keskipakoisvoimalle perustuva malli, joten toisen maailmansodan jälkeen suihkumoottoreiden kehitys jatkui Jumon ja BMW:n aloittamalla linjalla.
Sturmvogel-salamapommittaja
pienoiskuva|Me 262:n ohjaamo Vuoden 1943 lopulla Me 262 alkoi kiinnostaa Hitleriä, joka halusi käyttää tyyppiä nopeana pommikoneena. Tällä Hitler havitteli kykyä iskeä länsiliittoutuneita vastaan koneella, jota ei voitaisi torjua tavanomaisin ilmatorjunta-asein. Me 262:n sarjatuotanto määrättiin aloitettavaksi heti. Muutos pommikoneeksi oli kuitenkin tässä vaiheessa ongelmallista. Syöksypommitus tai jyrkkä liukupommitus ei voinut tulla kysymykseen, sillä nopeus olisi noussut yli 950 kilometriin tunnissa, eikä konetta olisi voinut hallita. Matalalla lennettäessä olisi polttoaineen kulutuksen raju kasvu rajoittanut operatiivisen toimintasäteen hyvin lyhyeksi. Vaihtoehdoksi jäi korkealta suoritettava vaakapommitus, mutta tällöin suuren nopeuden, koneen lento-ominaisuuksien ja huonojen tähystysmahdollisuuksien vuoksi maalin tuli olla suuri. Koneeseen ei ollut suunniteltu lainkaan pommikuilua tai pommiripustimia, laukaisu- ja sytytinlaitteita tai pommitukseen soveltuvia tähtäimiä.
Liittoutuneiden pommitukset lykkäsivät ensimmäisen sadan kappaleen sarjatuotannon aloittamisen maaliskuun 1944 alkuun, ja kun koneet olivat luovutuskunnossa 24. huhtikuuta 1944, yhdysvaltalaisten pommitus Leipheimin viimeistelytehtaaseen tuhosi ne. Huhtikuussa lentovarustelun hätäohjelmasta keskusteltaessa Hitler sai yhden ankarimmista raivokohtauksistaan kuullessaan, että Me 262 on rakennettu yksinomaan hävittäjäkoneeksi. Samalla Hitler päätti, että kaikki tuotannon alkamisen jälkeen rakennetut jo noin 120 suihkuhävittäjää oli muutettava pommikoneiksi. Myöhemmin Hitler kielsi puhumasta Me 262:sta muuten kuin pika- tai salamapommittajana.
Ainoa paikka kahdelle pommille saatiin jättämällä pois ulkopuoliset pudotettavat polttoainesäiliöt, jolloin toimintasäde rajoittui alle 200 kilometriin. Koneessa käytettiin pommien ripustamiseen Schloss 503A-1 -pommiripustimia. Elokuussa 1944 alkoivat päivittäiset ”salamapommitukset” liittoutuneiden maihinnousuarmeijoiden taakse. Lentäjät eivät voineet vahvistaa, osuivatko nämä pommit yleensä mihinkään. Kuvaavaa tuolle ajalle oli se, että yhdysvaltalaisten tehdessä päivähyökkäyksen Messerschmittin Augsburgin tehtaita ja läheistä Lechveldin lentokenttää vastaan pystyttiin torjuntaan lähettämään vain kuusi suihkuhävittäjää. Pommitukset tuhosivat maassa 60 salamapommittajaksi rakennettua Me 262:ta.
Schwalbe-suihkuhävittäjä
Messerschmittin tehtailla hävittäjäversion kehitystyö jatkui, tosin ilman Hitlerin virallista hyväksyntää. Vasta lokakuussa 1944 Hitler antoi luvan Me 262 -suihkuhävittäjän sarjatuotannon aloittamiseen ja suihkuhävittäjäyksikön perustamiseen. Yksikön johtoon määrättiin majuri Walter Nowotny, jolla oli jo 250 ilmavoittoa.
Andrzej Myśliwiec
Andrzej Myśliwiec (s. 3. heinäkuuta 1957 Katowice) on puolalainen entinen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja kuului siellä neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Messerschmitt Me 262
Schwalbe-suihkuhävittäjä
Sodan jälkeisessä muistelmateoksessaan natsi-Saksan varusteluministeri Albert Speer ilmaisi mielipiteenään Me 262 -hävittäjäprojektin olleen lukuisten ihmeasehankkeiden joukossa kaikkein lupaavimpia hankkeita. Voimavarojen keskittäminen hävittäjäversion kehittämiseen yhdessä Wasserfall-ohjuksen kanssa olisi tehnyt länsiliittoutuneiden massiiviset ilmapommitukset Saksan sotateollisuutta vastaan äärimmäisen vaikeiksi liittoutuneiden ilmaherruuden muuttuessa kyseenalaiseksi. Syinä toteutuneeseen kehityskulkuun Speer piti muun muassa Hitlerin haluttomuutta ja kyvyttömyyttä ymmärtää puolustustaisteluluonteisten aseiden merkitystä.
Palveluskäyttö
Me 262 lentämässä Yhdysvalloissa sodan jälkeen. Kuvan kone oli ensimmäinen liittoutuneiden käsiin joutunut Me 262.|pienoiskuva Ensimmäiset Me 262:t tulivat Saksan ilmavoimien Luftwaffen palveluskäyttöön heinäkuussa 1944. 26. heinäkuuta 1944 Me 262 saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa, kun sillä ammuttiin alas Münchenin lähellä tiedustelulennolla ollut De Havilland Mosquito PR.I.
Koneen valmistusmäärä jäi niin pieneksi (1 430 kpl), ettei sillä ollut vaikutusta toisen maailmansodan lopun ilmaherruuteen, joka oli tuolloin liittoutuneiden koneilla.
Ardennien taistelun jälkeen 1. tammikuuta 1945 operaatio Bodenplattessa Me 262 Sturmvogel oli jo mukana. Tässä Luftwaffen viimeisessä suuressa länsirintaman operaatiossa tuhoutuivat kuitenkin käytännössä koko natsi-Saksan jäljellä olevat hävittäjävoimat. Jatkossa vuoden 1945 keväällä Reinin taistelujen aikaan näitä salamapommittajia koetettiin käyttää tärkeiden siltojen tuhoamiseen. Menestys oli kuitenkin huono. Liittoutuneiden lentolaivastojen komentajat kokoontuivat 11. tammikuuta 1945 Versailles’hin pohtimaan pitäisikö pommitusstrategiaa muuttaa yhä lisääntyvien ”kuolemaa tuottavien suihkuhävittäjien” takia.
Me 262 oli hyökkäykselle altteimmillaan lähestymislennossa laskua varten tai välittömästi kiitotieltä noustuaan, koska sen moottorit reagoivat hitaasti. Tehonvähennyksen tai -lisäyksen oli oltava huolellista moottorin sammumisvaaran vuoksi. Koneessa ei ollut lentojarruja, mikä osaltaan pidensi nopeuden hidastamiseksi vaadittavaa lähestymislentoa. Liittoutuneet käyttivät tätä hyväkseen ”rottajahdiksi” nimetyllä taktiikalla, jossa nopeat mäntämoottorihävittäjät pyrkivät yllätykseen. Tähän vastattiin suojaamalla lähestymis- ja noususuunnat voimakkaalla ilmatorjunnalla ja mäntämoottorisilla suojahävittäjillä.
Me 262 -taktiikkaa
Kesäkuussa 1944 perustettiin ensimmäinen Me 262 -koneilla varustettu yksikkö, Erprobungskommando 262, kokeilemaan uusia suihkuhävittäjille sopivia taktiikkoja. Yksiköstä erotettiin syyskuussa Kommando Nowotny (Jagdgeschwader 7), joka oli ensimmäinen kokonaan suihkuhävittäjillä operoiva osasto. Se toimi Achmerista ja Hesepenistä käsin. Me 262:n suuri nopeusero mäntämoottorikoneisiin verrattuna vaati kokeneiltakin hävittäjäohjaajilta hyökkäysmenetelmien uudelleenarviointia. MK 108 -tykin ammuksen hidas lähtönopeus aiheutti sen, että Me 262:n piti lähestyä pommittajia niiden torjunta-aseistuksen kantaman piiriin (noin 600 metriä).
pienoiskuva|Me 262 lentokentällä Saksassa 1944
Tästä syystä alettiin kehitellä vaihtoehtoisia aseita, kuten R4M-raketit, jotka pystyttiin laukaisemaan koneen normaalin tähtäimen avulla noin kilometrin päästä, jolloin oltiin pommittajien puolustusaseiden kantaman ulkopuolella. Suihkuhävittäjien nopeus pommituskonelauttoja vastaan johti niin sanottuun vuoristorata-taktiikkaan, jolla päästiin ylhäältä syöksyen saattohävittäjien ohitse ja pystyttiin sen jälkeen alhaalta lähestymään pommikoneita hitaammalla nopeudella. Menetelmää kehitti alun perin Walter Schuck, joka käytti hyväkseen pommikonemuodostelmien suurta kokoa. Hän kehitti ”aalloilla ratsastamiseksi” kutsumansa tavan hyökätä. Schuck lensi takaa muodostelman suuntaisesti tehden hyökkäyssyöksyjä ja nousten takaisin. Menetelmän mahdollisti osaltaan tykinammusten suuri teho.
Lukuisia muitakin taktiikoita esitettiin ja kokeiltiin taistelutilanteissa, mutta aina suurin ongelma oli kohteena olevien pommikoneiden hitaus. Me 262 ei voinut hidastaa nopeuttaan, koska nopeuden kiihdyttäminen takaisin olisi kestänyt liian kauan. Tuolloin kone ei olisi vihollisen mäntämoottorisia saattohävittäjiä nopeampi ja olisi haavoittuva kuten ”rottajahti”-hyökkäyksessä. Jatkuvaa huippunopeutta lennettäessä tähtäyksen piti tapahtua äärimmäisen nopeasti.
Jotkin potkurikoneet kuten Yhdysvaltain North American P-51 Mustang, pystyivät syöksymällä hetkellisesti saavuttamaan riittävän suuren nopeuden myös ilmataistelussa. Adolf Galland haavoittui tällaisessa tilanteessa hyökätessään Yhdysvaltain Martin B-26 Marauder -pommittajia vastaan. Me 262:ssa ei ollut heittoistuinta. Eräs keino hypätä oli ottaa moottoreista tehot pois nopeuden vähentämiseksi ja kavuta istuimelta ylös ohjaamon reunalle. Sitten lentäjä potkaisi sauvan eteenpäin. Koneen aloittaessa ulkopuolisen syöksyn negatiivinen kiihtyvyys heitti lentäjän ulos ja peräsimien yli.
Me 262:n moottorit vaativat paljon huoltoa, ja niiden kestoikä oli keskimäärin vain noin 20 lentotuntia. Osaltaan tähän vaikutti korkealaatuisten raaka-aineiden puute, mikä lyhensi erityisesti kuumuudenkestoa vaativien osien käyttöaikaa, osaltaan myös moottoreiden alkeellinen rakenne.
Me 262:n merkitystä sodan lopulla vähensi polttoaineen ja koulutettujen lentäjien puute, joiden takia koneet seisoivat lentokentillä käyttämättöminä. Niitä jäikin sotasaaliina suuria määriä liittoutuneiden haltuun.
Versiot
pienoiskuva|Me 262:n versioita
Rüstsätze (kenttämodifikaatiosarjat)
Rüstsatze voitiin asentaa useisiin Me 262:n alatyyppeihin, jolloin tyyppinimen loppuun lisättiin /Rn.
Lähde:
Tekniset tiedot
Lähde
Slovenia talviolympialaisissa 2010
thumb|right|Slovenian joukkue avajaisissa. Slovenia osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 47 urheilijan voimin. Maa saavutti kolme mitalia, kaksi hopeista ja yhden pronssisen. Maan lippua avajaisissa kantoi Tina Maze.
Fredrik Nyberg
Fredrik Nyberg (s. 23. maaliskuuta 1969 Skön) on entinen ruotsalainen alppihiihtäjä. Nyberg kilpaili erityisesti suurpujottelussa ja Super-G:ssä ja voitti yhteensä 7 maailmancupin osakilpailua. Hän osallistui vuoden 2006 talviolympialaisiinja sijoittui 5. Nyberg suunnitteli lopettavansa uransa kauden 2006-07 jälkeen, mutta marraskuussa 2006 hän kaatui ja loukkasi polvensa. Loukkaantuminen pakotti hänet lopettamaan uransa suunniteltua aiemmin.
Nikolai Bauman
Bauman opiskeli eläinlääkäriksi. Hän alkoi työskennellä Venäjän sosiaalidemokraattisessa puolueessa Pietarissa 1890-luvulla. Hänet pidätettiin ja hän vietti 22 kuukautta Pietari-Paavalin linnoituksessa ja karkotettiin Vjatkan kuvernementtiin. Hän pakeni ulkomaille ja työskenteli Iskrassa, mutta vieraili usein salaa Venäjällä. Hänet pidätettiin helmikuussa 1902 Voronežissa ja vangittiin Kiovaan, jossa hän pakeni vankilasta kymmenen muun toverinsa kanssa. Hän otti osaa toiseen RSDRP:n puoluekokoukseen ja toiseen vallankumouksellisten kokoukseen Genevessä. Hänet valittiin puolueen Moskovan komiteaan. Hänet pidätettiin uudelleen kesäkuussa 1904 Tagankan vankilaan. Poliittiset vangit vapautettiin lokakuun 1905 manifestilla, mutta tsaarin sotilaat surmasivat Baumanin pian sen jälkeen Moskovassa.
Dromaeosaurit
Dromaeosaurit (Dromaeosauridae) on sukupuuttoon kuollut teropodien alalahkoon kuuluva dinosaurusheimo. Heimon lajit olivat nopeita, älykkäitä, höyhenpeitteisiä ja liskonlantioisia lihansyöjädinosauruksia. Dromaeosaurien hyvä tuntomerkki on takajalkojen suuri sirppikynsi. Dromaeosauridae käsitti monia eri sukuja, kuten Utahraptor, Deinonychus, Velociraptor ja Dromaeosaurus. Velociraptor oli dromaeosaureista tunnetuin, sillä se on esiintynyt Jurassic Park -elokuvissa. Puhekielessä Dromaeosauridae-heimon lajeja kutsutaan usein raptoreiksi, erityisesti Velociraptoria.
Nikolai Bauman
Moskovan teknillinen yliopisto N.E.Bauman on nimetty hänen mukaansa.
Dromaeosaurit
Dromaeosaurien lähimpiä sukulaisia ovat valesirppikynnet (Troodontidae), joiden kanssa ne kuuluvat samaan Eumaniraptora-kladiin, johon kuuluu myös Scansoriopterygidae-heimo ja Avialae-kladi.
Utahraptor oli dromaeosaureista suurin, noin 5 metriä pitkä ja 2 metriä korkea. Kolme muuta dromaeosauria, Achillobator, Austroraptor ja Dakotaraptor, olivat lähes samaa kokoa. Niitäkin suurempi teropodi Megaraptor luokitellaan nykyään heimoon Megaraptoridae. Utahraptorin jälkeen eläneet heimon lajit olivat pienempiä, noin metrin pituisia laumaeläimiä. Ehkä pienin dromaeosauri, Mahakala, oli vain 10–20 senttiä pitkä. Myös Microraptor ja Parvicursor olivat pieniä dromaeosaureja.
Dromaeosaurit kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa noin 65 miljoonaa vuotta sitten, kuten kaikki muutkin dinosaurukset (lintuja lukuun ottamatta).
Albert Reynolds
Albert Reynolds (3. marraskuuta 1932 Roosky, Irlannin vapaavaltio – 21. elokuuta 2014 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen poliitikko, joka toimi useassa eri ministerin tehtävässä. Hän oli Irlannin pääministeri taoiseach 1992–1994 ja edustamansa Fianna Fáil -puolueen puheenjohtaja. Parlamentin alahuoneessa, Dáil Éireannissa Reynolds istui 1977–2002.
Nuoruus
Albert Reynoldsin isä oli hautausurakoitsijan, ja hän oli nuorin perheen neljästä lapsesta. Hän syntyi 3. marraskuuta 1932 Rooskyssa Roscommonin kreivikunnassa. Hän opiskeli Sligossa Summerhill Collegessa, mutta hänen vanhemmillaan ei ollut varaa laittaa häntä yliopistoon. Collegen jälkeen Reynolds työskenteli konttoristina valtion omistamassa CIÉ-yrityksessä.
Liikemiehestä ministeriksi
Albert Reynolds perusti vanhemman veljensä Jimin kanssa 1950-luvun lopulla tanssisaliketjun, johon kuului 1960-luvun puolivälissä noin kymmenen salia, joista suurimpiin mahtui jopa 3 000 ihmistä. Albert Reynolds laajensi liiketoimintaansa ketjusta saamiensa rahojen avulla ja osti muun muassa hotellin, dublinilaisen pekonitehtaan sekä lohta ja hummeria vieneen yrityksen. Hänen menestynein yrityksensä oli kuitenkin Longfordissa sijainnut eläinten rehua valmistanut tehdas.
Reynolds liittyi Fianna Fáiliin vuoden 1977 vaaleja varten. Hänet valittiinkin Irlannin parlamentin alahuoneeseen Dáil Éireanniin. Hän liittyi pian vaikutusvaltaiseen ”viiden ryhmään”, joka kannatti Charles Haugheya korvaamaan Jack Lynch Fianna Fáilin johdossa. Haugheystä tuli 1979 Irlannin pääministeri, ja Reynolds nimitettiin samana vuonna posti- ja lennätinministeriksi. Hänen merkittävin saavutuksensa ministerinä oli Irlannin vanhentuneen puhelinjärjestelmän korvaaminen uudella automaattiverkostolla.
Fianna Fáil menetti valta-asemansa vuonna 1981 mutta sai sen takaisin seuraavana vuonna. Reynolds palasi samalla hallitukseen saatuaan paikan teollisuus- ja energiaministerinä. Valtapuolue vaihtui uudestaan vuoden 1982 lopulla, ja Fianna Fáil nousi pääpuolueeksi uudelleen 1987, jolloin Reynolds nimitettiin teollisuus- ja kauppaministeriksi. Seuraavana vuonna hän sai valtiovarainministerin tehtävät Euroopan komissioon lähteneeltä Ray MacSharryltä. Valtiovarainministerinä Reynolds alensi tuloveroa ensimmäisen kerran 20 vuoteen ja onnistui markkinoimaan International Financial Services Centrea, jonne noin 200 finanssiyritystä perusti toimipisteen.
Puolueen sisäinen tyytymättömyys Charles Haugheyyn kasvoi 1990-luvun alussa, jolloin Reynolds tarjosi itseään Haugheyn vaihtoehdoksi. Hän sai heti kannatusta puolueen maaseudulta ja länsirannikolta kotoisin olleilta jäseniltä, koska hän edusti enemmän maaseutua kuin vauraampaa itärannikkoa. Haugheyn johtoasemaa ei kuitenkaan onnistuttu uhkaamaan, ja Reynolds menetti Haugheyn tuen ja ministerin paikkansa. Reynolds nousi kuitenkin puolueen johtoon jo helmikuussa 1992, kun Haughey pakotettiin eroamaan entisen oikeusministerin paljastettua, että Haughey oli määrännyt poliisin salakuuntelemaan kahta toimittajaa, jotka vaikuttivat olevan tietoisia Haugheyn sisäpiirin asioista.
Kausi pääministerinä
Reynolds aloitti Fianna Fáilin johtajana ja pääministerinä helmikuussa 1992. Reynolds joutui pääministerinä lähes ensi töikseen kiistaan, kun hänen kovan linjan katolinen oikeuskanslerinsa Harry Whelehan pyrki niin sanotussa X-tapauksessa estämään 14-vuotiaan raiskatun tytön matkustamisen Britanniaan aborttia varten. Reynolds epäonnistui riidan sovittelemisessa, mikä jätti kaunaa konservatiivien ja liberaalien välille. Samaan aikaan oikeus alkoi tutkia liikemies Larry Goodmanin ja entisen pääministerin Charles Haugheyn suhdetta. Tutkimuksissa paljastui, että Reynolds oli teollisuus- ja kauppaministerinä myöntänyt Goodmanin yritykselle valtion tarjoaman konsignaation Irakiin myytävälle naudanlihalle. Luottamuspula aiheutti Fianna Fáilin ja edistyksellisten demokraattien hallituksen kaatumisen. Seuranneissa vaaleissa mikään puolue ei saanut selvää voittoa, mutta Reynolds sai jatkaa pääministerinä ja Fianna Fáilin hallituskumppaniksi tuli tällä kertaa työväenpuolue.
Reynoldsin merkittävin saavutus pääministerinä oli Pohjois-Irlannin rauhanneuvotteluissa. Hän onnistui sekä kepin että porkkanan avulla taivuttelemaan republikaanitahot lopettamaan väkivallan ja osallistumaan neuvotteluihin muiden pohjoisirlantilaisten ryhmien kanssa. Reynolds vakuutti myös Britannian pääministerin John Majorin Sinn Féinin muutoksen vipittömyydestä ja oli tuomassa Yhdysvaltoja mukaan neuvotteluihin. Reynolds oli joulukuussa 1993 allekirjoittamassa Downing Streetin julistusta, joka sisälsi suunnitelman Pohjois-Irlannin rauhanneuvotteluille.
Kansanedustajana vuoteen 2002
Reynolds jatkoi kansanedustajana pääministerikautensa jälkeen, ja hänen seuraajansa Bertie Ahern rohkaisi 1997 häntä asettumaan presidenttiehdokkaaksi. Ministerien tapaamisessa Ahern piti kuitenkin tyypilliseen tapaansa monitulkintaisen puheen, joka vaikutti siltä, että hän olisi kuitenkin asettunut kannattamaan Reynoldsin vastustajan Mary McAleesen valintaa presidentiksi. Vaikka Reynolds voitti Fianna Fáilin esivaalien ensimmäisen kierroksen, McAleese valittiin lopulta puolueen presidenttiehdokkaaksi ja myöhemmin Irlannin presidentiksi. Reynolds koki joutuneensa Ahernin nöyryyttämäksi, mutta hän jatkoi parlamentissa vuoteen 2002 asti, jolloin hän vetäytyi kokonaan politiikasta.
Yksityiselämä
Reynolds tapasi vaimonsa Kathleen Coenin ollessaan töissä CIÉ:ssä. He saivat kaksi poikaa ja viisi tytärtä.
Reynolds vetäytyi viimeisinä vuosinaan sairauden takia kokonaan julkisuudesta. Hän sairasti Alzheimerin tautia, minkä takia hän ei pystynyt osallistumaan 2013 Downingin Streetin julistuksen 20-vuotisjuhlatilaisuuteen. Reynolds kuoli elokuussa 2014 kotonaan Dublinissa.