cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uusi kansanarmeija
Uusi kansanarmeija on Filippiinien kommunistisen puolueen aseellinen siipi. Maolainen NPA käy sissisotaa Filippiinien hallitusta vastaan. Armeija perustettiin 29. maaliskuuta 1969. Enimmillään armeijan riveissä oli 1980-luvulla 25 000 taistelijaa, nykyään arviolta 8 000.
Lauri Koho
Lauri (Lassi) Anselm Koho (23. maaliskuuta 1926 Kurkijoki – 5. huhtikuuta 2014 Lappeenranta ) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli ison osa urastaan sotilasneuvonantajana Yhdistyneissä kansakunnissa.
Heikki Ritavuori
Poliittinen ura
Suomen tasavaltaisen hallitusmuodon hyväksyminen kesäkuussa 1919 oli pitkälti perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana toimineen Ritavuoren ansiota. Kuningasmielisten ja tasavaltalaisten kädenvääntö uudesta hallitusmuodosta oli lamaannuttanut valtiollista toimintaa jo kuukausien ajan. Jotta haitallinen ”välitila” saataisiin päättymään, Kaarlo Castrénin tasavaltainen hallitus toi kesäkuussa eduskunnan hyväksyttäväksi lakiesityksen maan uudesta hallitusmuodosta – sen oli kirjoittanut korkeimman hallinto-oikeuden presidentti K. J. Ståhlberg.
Lauri Koho
Lassi Kohon vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Koho ja Anna o.s. Lajunen. Lassi Koho kirjoitti ylioppilaaksi Valtion Sisäoppilaitoksesta 1946 ja jatkoi saman tien Maasotakouluun 28. kadettikurssille, jossa saavutti kadettikersantin palvelusarvon ja valmistui vuonna 1947.
Heikki Ritavuori
Poliittinen ura
Jotta eduskunta olisi voinut hyväksyä lakiesityksen, se oli valtiopäiväjärjestyksen mukaan julistettava kiireelliseksi. Tarvittavasta viiden kuudesosan enemmistöstä jäi kuitenkin puuttumaan yksi ääni, ja siten hallitusmuotouudistus oli taas kerran lykkääntymässä. Nyt Heikki Ritavuori puuttui asiaan ja toi vain pari päivää myöhemmin perustuslakivaliokunnan kautta eduskunnan käsiteltäväksi oman, jo aiemmin jättämänsä hallitusmuotoa koskevan eduskunta-aloitteen. Kansanedustajat olivat hämmästyneitä, mutta tällä kertaa lakiesitys julistettiin kiireelliseksi, ja sen pohjalta eduskunta hyväksyi 21. kesäkuuta 1919 uuden hallitusmuodon. Suomesta tuli tasavalta.
Cranberry Portage
pienoiskuva|Cranberry Portagen rautatieasema vuonna 1971. Cranberry Portage on asutuskeskus (virallisesti Local Urban District) Kelseyn maalaiskunnassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Athapapuskowjärven etelärannalla noin 90 kilometriä pohjoiseen The Pas'n kaupungista, ja noin 695 kilometriä luoteeseen Winnipegistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Cranberry Portagen asukasluku oli 615.
Heikki Ritavuori
Poliittinen ura
Kahdesti sisäministerinä toiminut Ritavuori joutui toistuvasti vastakkain oikeiston ja aktivistien kanssa. Punavankien armahduslakien takia hänet leimattiin ”punikkiministeriksi”, joka vaaransi valkoisen Suomen perinnön. Ståhlbergin kannattaminen C. G. E. Mannerheimin vastaehdokkaana ensimmäisissä presidentinvaaleissa kesällä 1919 ja suojeluskuntien itsenäistymisen torjuminen kesän 1921 kriisissä kasvattivat Ritavuoren epäsuosiota oikeistopiireissä.
Cranberry Portage
Ennen vuotta 1928 kaupunki oli nimensä mukaisesti vain paikka, jossa veneet vedettiin maitse kannaksen ylitse seuraavalle järvelle. Tuolloin alueella liikkuivat ainoastaan alkuperäisasukkaat ja turkiseläinten metsästäjät. Vuonna 1928 kaupunkiin rakennettiin rautatie joka yhdisti sen The Pasiin sekä Flin Floniin, ja paikalle muodostettiin asutuskeskus (tuolloin unincorporated village district).
Heikki Ritavuori
Murha
Ritavuorelle kohtalokkaaksi muodostuivat itäkarjalaisten kansannousu ja sitä seuranneet poliittiset ristiriidat talvella 1921–22, jolloin hän toimi rajavartiostosta vastaavana ministerinä ja hoiti tehtävänsä suoraviivaisesti presidentti Ståhlbergin ohjeiden mukaisesti. Ritavuori esti vapaaehtoisten sotilaiden, aseiden ja elintarvikkeiden pääsyn rajan ylitse, mikä sai porvarilehdet aloittamaan kiivaan arvostelukampanjan. Totuudenvastaisia väitteitä levittänyt äärioikeisto pyrki mustaamaan Ritavuoreen maineen, mikä lopulta johti hänen kuolemaansa. Heikki Ritavuori ammuttiin kotiovelleen Etu-Töölössä Nervanderinkatu 11:n kohdalla Colt 1903 Pocket Hammerless -pistoolilla 14. helmikuuta 1922. Kirurgisessa sairaalassa Ritavuori todettiin kuolleeksi. Ampumisen todistanut Gerda Ryti kertoi oikeudessa nähneensä, miten ”lihava mies” ampui kolme laukausta kohti Ritavuorta. Surmanluodit ampunut Ernst Tandefelt oli ruotsinkielinen aktivisti. Hän kertoi päätelleensä lehtiuutisten ja etenkin ruotsinkielisiä aktivisteja tukevan Hufvudstadsbladetin tietojen perusteella Ritavuoren maalle vaaralliseksi mieheksi, josta oli päästävä eroon. Oikeudessa Tandefelt sanoi toimineensa yksin ja täysin järjissään. Hänet tuomittiin aluksi elinikäiseen vankeuteen syyntakeisena ja teko todettiin tehdyksi täydessä ymmärryksessä. Tandefelt valitti tuomiosta ja muutti taktiikkaansa, väittäen itseään henkisesti vajaamieliseksi. Lopulta valitusten ja erinäisten poliittisten mutkien kautta hänet tuomittiin täyttä ymmärrystä vailla olevana 12 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Uusi kansanarmeija
”Toinen suuri korjausliike”
1990-luvulla liikkeessä kritisoitiin 1980-luvun virheitä, mikä johti ”toiseen suureen korjausliikkeeseen” (1992–1998), jonka lopulla tehtiin valtava sisäinen puhdistus: tuhansia taistelijoita ja jäseniä surmattiin Filippiinien armeijan vakoojina.
Lauri Koho
Talvisodassa Koho palveli vapaaehtoisena 4.Kevyessä IT-patterissa Elisenvaarassa. Jatkosodassa hän toimi niin ikään vapaaehtoisena Raskas Patteristo 15:ssä Kannaksella ja Itä-Karjalassa 1941 sekä 1942-43 Käkisalmen Ilmasuojelupiirissä. 1944 hän suoritti varusmiespalveluksensa 1.Ilmatorjuntarykmentissä tehtävissä Helsingissä.
Cranberry Portage
4. kesäkuuta 1929 osa Cranberry Portagen kylästä tuhoutui, kun höyryveturin kipinästä alkunsa saanut metsäpalo pyyhkäisi puurakennusten muodostaman asutuskeskuksen lävitse. Tulipalo tuhosi asemarakennuksen sekä useita koteja ja muita rakennuksia, ja asukkaat joutuivat pakenemaan veneillä järvelle.
Heikki Ritavuori
Murha
Myöhemmin Tandefelt ilmiantoi useita henkilöitä, joista keskeisimmät murhan suunnittelijat olivat apteekkari ja aktivistijohtaja Oskar Jansson ja kenraalimajuri Paul von Gerich. Oikeuskanslerin vuosina 1927–1930 toimeenpanemat tutkimukset paljastivat, että Tandefeltin taustalla oli toiminut laaja aktivistirengas. Kymmenen vuotta tapahtumien jälkeen täydellisiä todisteita ei kuitenkaan enää voitu saada ja oikeuskansleri lopetti tutkimukset. Tutkimuksia ei ollut myöskään poliittisesti korrektia jatkaa radikalisoituvan oikeiston aikakautena, varsinkin kun valtiollisen poliisin Etsivän Keskuspoliisin aktivistijohdolla oli yhteyksiä murhaan ja sen suunnittelijoihin. Myöhemmin on todettu, että Tandefeltin takana olivat todennäköisesti erityisesti ruotsinkieliset aktivistipiirit ja suojeluskunta-aktivistit. Selvä Ritavuoren murhaamiseen tähdännyt salaliitto on sen sijaan poliisi- ja historiatutkimuksessa osoittautunut epätodennäköiseksi.
Cranberry Portage
Vuonna 1965 avattiin Frontier Collegiate Residential School.
Lauri Koho
Valmistuttuaan Maasotakoulusta Koho toimi nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1.IT-rykmentissä vuosina 1947–1956. 1956 hän suoritti jalkaväen kapteenikurssin ja opiskeli tämän jälkeen vuodet 1957-1959 Sotakorkeakoulun Maasotalinjan yleisellä osastolla. 1959–1960 hän toimi Pääesikunnan tarkastusosastolla toimistoupseerina.Kansainväliset tehtävät hän aloitti apulaissotilasasiamiehenä Lontoossa 1961–1962. Taas Pääesikunnassa hän palveli toimistoesiupseerina 1962–1963. Apulaissotilasasiamiehenä Washingtonissa ja Ottawassa Koho toimi 1963–1964. Vuodesta 1964 vuoteen 1977 hän toimi YK:ssa sotilasyhteysupseerina ja sotilasneuvonantajana New Yorkissa ja Lähi-idässä. Myöhemmin hän palveli Etelä- ja Sisä-Suomen sotilaslääneissä johtotehtävissä ja vuoteen 1983 hän toimi myös Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1973 ja kenraaliluutnantiksi 1981.
Uusi kansanarmeija
”Toinen suuri korjausliike”
Gloria Macapagal-Arroyon Filippiinien hallitus on ajoittain neuvotellut NPA:n edustajien kanssa Euroopassa.
Heikki Ritavuori
Muuta
Heikki Ritavuori suomensi nimensä vuonna 1906. Hänen nuorempi veljensä Eero Rydman oli isoveljensä tapaan edistyspuolueen kansanedustaja. Eero Rydman toimi myös Helsingin kaupunginjohtajana ja oli Suomen Kansanpuolueen presidenttiehdokkaana vuoden 1956 vaalissa. Stockmannin toimitusjohtajana toiminut kauppaneuvos Walter Rydman oli Heikki Ritavuoren serkku.
Lauri Koho
Upseerin uransa ohessa Koho oli aktiivisesti mukana erilaisissa järjestötehtävissä, mm. partiopoikien toiminnassa. Reserviin siirryttyään Koho valittiin 1993 perustetun Vapaussodan Perinneliiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Heikki Ritavuori
Muuta
Ritavuoren tyttären Anna-Kerttu (Annu) Tarjanteen poika Pekka Tarjanne toimi urallaan Liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtajana, kansanedustajana, ministerinä, Posti- ja lennätinlaitoksen pääjohtajana sekä Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) pääsihteerinä.
Uusi kansanarmeija
”Toinen suuri korjausliike”
Poliisin mukaan NPA:lla oli tammikuussa 2008 enää 57 000 jäsentä, koska vuonna 2007 tuhottiin 13 sissien tukikohtaa. NPA on taistellut 69:ssä Filippiinien 81 maakunnasta vuoden 1969 jälkeen. 40 000 ihmistä on kuollut konfliktissa.
Let’s Get to It Tour
Let's Get to It Tour oli Kylie Minoguen konserttikiertue Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä Irlannissa vuoden 1991 lopussa.
Brittifanien pyynnöstä kiertueesta tuli jatko Rhythm of Love -kiertueelle. Uudistuneelle kiertueelle uuden puvuston loi John Galliano. Lisäksi kiertueen soittolistaan lisättiin uusia lauluja tukemaan uutta "Let's Get to It" -levyä. Osa uusista lauluista oli Kylie Minoguen omaa käsialaa.
Suliskongen
Suliskongen (myös Sulitjelmakongen) on Nordlandin läänin toiseksi korkein vuori, Fausken kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 908 metriä. Se on osa Skandien vuoristoa ja sijaitsee lähellä Ruotsin rajaa.
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – naisten 25 metrin urheilupistooli
Naisten 25 m urheilupistooli ammuttiin 18. elokuuta. Kilpailun voitti Bulgarian Marija Grozdeva tuloksella 688.2 (585+103.2), joka on uusi finaali olympiaennätys.
Ennätykset
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Sjur Røthe
Sjur Røthe (s. 2. heinäkuuta 1988) on norjalainen maastohiihtäjä ja yhdistelmäkilpailun maailmanmestari, joka edustaa Voss IL -nimistä seuraa. Hänellä on vapaalla tyylillä ylivertainen tekninen osaamisen taso. Hän kestää pitkäaikaista fyysistä kuormitusta suhteessa paremmin kuin lyhytkestoista.
Arvokilpailut
Vuonna 2007 Røthe voitti Tarvisiossa käydyissä nuorten MM-kilpailuissa hopeaa 20 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Aikuisten arvokisoissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Oslon MM-kilpailuissa 2011 sijoittuen 30 kilometrin yhdistelmähiihdossa 14:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 21:nneksi ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljänneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Røthe oli yhdistelmäkilpailun kolmas, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides ja 50 kilometrin perinteisellä 17:s. Viestistä hän voitti kultaa yhdessä Norjan joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 15 kilometrin vapaan kilpailussa yhdeksäs. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa neljänneksi ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kuudenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Røthe voitti kultaa yhdistelmäkilpailussa ja viestissä. 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän voitti pronssia ja sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli yhdistelmäkilpailussa ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kuudes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Røthe saavutti yhdistelmäkilpailussa pronssia ja oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kuudes.
Maailmancup
Maastohiihdon maailmancupissa Røthe kilpaili ensimmäisen kerran Trondheimissä maaliskuussa 2009. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 18:s Beitostølenin 15 kilometrin kilpailussa marraskuussa 2009. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Jällivaaran 15 kilometrillä marraskuussa 2010. Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Canmoren 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2012. Hän oli samana viikonloppuna myös kolmas yhdistelmäkilpailussa. Hän oli mukana Norjan voittamassa 4 × 10 kilometrin viestikilpailussa Salpausselän Kisoissa 2010, Jällivaarassa marraskuussa 2012 ja La Clusaz'ssa tammikuussa 2013. Tour de Skin 2013–2014 kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 2013–2014.
Kaudella 2014–2015 Røthe sijoittui kolmanneksi Lillehammerin 3 päivän kiertueella ollen vapaan sprintissä 18:s, 10 kilometrin vapaan kilpailussa kolmas ja 15 kilometrin perinteisen kilpailussa 16:nneksi nopein. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa Røthe saavutti Oslon 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2015. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui kolmanneksi Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skin 2016 kokonaiskilpailussa hän oli kuudes. Hän oli voittamassa viestiä Nové Městossa. Maailmancupkauden 2016–2017 kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kaudella 2018–2019 hän voitti Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Røthe saavutti kauden toisen voiton Beitostølenissä 30 kilometrin vapaan väliaikalähtökilpailussa joulukuussa 2018. Seuraavana päivänä hän oli voittamassa 4 × 7,5 kilometrin viestiä. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs ja loppunousuun päättyneen viimeisen etapin osuusajoissa nopein. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi ja normaalimatkojen cupissa toiseksi. Kaudella 2019−2020 hän oli Tour de Skin kokonaiskilpailussa neljäs. Nové Městossa hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmanneksi. Hän oli kolmas myös Oberstdorfin 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Falunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän sijoittui toiseksi. FIS Ski Tourilla hän voitti Östersundin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Hän oli samalla kaudella voittamassa 4 × 7,5 kilometrin viestiä Lahdessa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja normaalimatkojen cupissa toiseksi. Kaudella 2020−2021 hän sijoittui Lahdessa toiseksi 30 kilometrin yhdistelmkilpailussa ja voitti viestin. Falunissa hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa kolmanneksi. Kaudella 2021-2022 Røthe sijoittui Tour de Ski-kiertueella Oberstdorfin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi ja voitti loppunousuun päättyneen Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Kaudella 2022-2023 hän sijoittui toiseksi Lillehammerin 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän sijoittui kolmanneksi Davosin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Tour de Skillä hän oli seitsemäs. Hän sijoittui toiseksi Les Roussesin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa.
Valoherkkä kenno
Valoherkkä kenno on kuva-anturi, joka muuttaa kennopinnalle osuvat valonsäteet sähkövarauksiksi, joiden synnyttämä jännite muutetaan tyypillisesti kennoon integroidulla A/D-muuntimella digitaaliseen muotoon jatkokäsittelyä varten. Digitaalikamerassa valoherkällä kennolla otettu kuva tallentuu muistikortille kuvatiedostoksi.
Ilmari Kirjavainen
Erkki Ilmari Kirjavainen (1. tammikuuta 1926 Rautu – 17. toukokuuta 2011 Helsinki) oli Suomen rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti.
Valoherkkä kenno
Valoherkkien kennojen suorituskykyä voidaan vertailla mittausten perusteella.
Digitaalikamerat, skannerit, videokamerat ja lääketieteelliset instrumentit sisältävät valoherkkiä kennoja.
Ilmari Kirjavainen
Henkilöhistoria
Kirjavaisen vanhemmat olivat yliluutnantti Emil Kirjavainen ja Ida Helena Hipeli. Hän avioitui Sinikka Mattilan kanssa ja heidän pojastaan Mikko Kirjavaisesta tuli isänsä tavoin Rajavartiolaitoksen palveluksessa työskennellyt upseeri, joka eläköityi kenraalimajurina. Ylioppilaaksi Kirjavainen tuli Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946.
Sotilasura
Varusmieskoulutuksensa Kirjavainen suoritti kahdessa erässä, 1944 Panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja 1946 Jalkaväkirykmentti 7:ssa. Hän suoritti Maasotakoulun kadettikurssin numero 29 ja astui palvelukseen vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 3:n Jääkäripataljoonaan. Vuonna 1949 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän siirtyi palvelemaan nuorempana upseerian Kainuun rajavartiostoon vuoteen 1955 asti. Vuosina 1954-1955 hän suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja toimi tämän jälkeen taktiikan opettajana ja koulun johtajan adjutanttina Kadettikoulussa. Kirjavainen jatkoi opiskelujaan Sotakorkeakoulun Maasota-linjalla vuosina 1959–1961. Vuosina 1961–1962 hän toimi rajatoimistoupseerina Kaakkois-Suomen rajavartiostossa ja tämän jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoupseerina (1962–1969) ja toimistopäällikkönä (1969–1970).
Vuonna 1970 Kirjavainen nimitettiin Kainuun rajavartioston komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1976 asti. Kirjavainen vastasi muun muassa Kostamuksen rakennushankkeeseen liittyvistä rajanylitysjärjestelyistä. Hän oli Rajavartiolaitoksen esikunnan rajaosaston päällikkö 1976–1978, Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1978–1983 ja päällikkö 1983–1989.
Paholaisen naamio
Paholaisen naamio (La maschera del demonio) on myös nimillä "Mask of Satan" ja "Black sunday" tunnettu italialainen vuoden 1960 kauhuelokuva, jonka on ohjannut Mario Bava. Sen ovat käsikirjoittaneet Ennio de Concini ja Mario Serandrei, ja siinä esiintyvät Barbara Steele, John Richardson, Arturo Dominici ja Ivo Garrani. Elokuva perustuu löyhästi Nikolai Gogolin novelliin Demonien ruhtinatar. Tarina keskittyy vampyyrivelhoon, joka palaa 200 vuoden takaa kostamaan hänet tappaneen veljen jälkeläisille. Vuonna 1989 Mario Bavan lapsi Lamberto Bava teki uudelleenfilmatisoinnin kyseisestä elokuvasta nimeltään Mask of satan.
Tuotanto ja vastaanotto
Paholaisen naamio oli Bavan ensimmäinen varsinainen ohjaustyö. Hän toimi Italiassa 1950-luvulla elokuvaajana, mutta hän oli myös ohjannut useita elokuvia loppuun, kun alkuperäinen ohjaaja oli jättänyt projektin kesken. Lopulta Bavalle myönnettiin lupa oman elokuvan kehittämiseen valitsemastaan aiheestaan, kun hän oli viimeistellyt kaksi elokuvaa vuonna 1959.
Bava sovitti Gogolin novellin Demonien ruhtinatar kunnianosoitukseksi Universal Picturesin 1930-luvun kauhuelokuville (Dracula – vanha vampyyri ja Frankenstein). Elokuvan italiankieliseksi nimeksi tuli La maschera del demonio, joka oli muokattu Hammerin vuoden 1957 kauhuelokuvasta Frankensteinin kirous, joka tunnettiin Italiassa nimellä La maschera di Frankenstein. Paholaisen naamio kuvattiin Roomassa Cinecittàn studioilla.
Bava kuvasi samaan aikaan myös englanninkielisen version American International Picturesille (AIP) nimellä Mask of Satan. AIP:n tuottaja Samuel Z. Arkoff joutui leikkaamaan elokuvasta muutamia kohtauksia Motion Picture Association of American Los Angelesin järjestön pyynnöstä. Elokuvan nimi muutettiin myös Black Sundayksi. Yhdysvaltain ensi-iltansa elokuva sai vuonna 1961 neljä minuuttia lyhyempänä kuin alkuperäinen versio. Yhdistyneessä kuningaskunnassa elokuva kiellettiin kokonaan. British Board of Film Censors määräsi elokuvaa ensin leikattavaksi, mutta toisen version jälkeen se kiellettiin liian hurmeisena, paikoin kertakaikkisen vastenmielisenä. Paholaisen naamio ei saanut minkäänlaista ikärajamerkintää, mikä esti sen näyttämisen elokuvateattereissa. AIP:lle tehtiin myös selväksi, että jatkossakin vastaavat elokuvat tultaisiin myös kieltämään. Voimakas reaktio elokuvaan saattoi olla seurausta kohusta, joka oli syntynyt elokuvien The Stranglers of Bombay (1959) ja Kurkistelija (1960) jälkeen. Paholaisen naamio julkaistiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa lopulta vuonna 1968 leikattuna ja nimellä Revenge of the Vampire ("Vampyyrin kosto").
Paholaisen naamio oli ensimmäinen elokuva Bavan ja AIP:n yhteistyöstä, jonka aikana AIP julkaisi useita Bavan elokuvista – yleensä leikattuna. Elokuva teki myös näyttelijä Barbara Steelestä kansainvälisen tähden. Elokuvakriitikot ja -historioitsijat ovat pitäneet Paholaisen naamiota merkittävänä kauhuelokuvana jo 1960-luvun lopulta lähtien.
Latinalaisen Amerikan historia
thumb|220px|Latinalaisen Amerikan maiden itsenäistymisvuodet.
Latinalaisen Amerikan historia on Yhdysvaltain eteläpuolisen Meksikosta Chilen ja Argentiinan kärkeen ulottuvien Etelä- ja Keski-Amerikan maiden historiaa.
Siirtomaakausi
1400-luvulla Amerikan mantereen suurimmat valtakunnat olivat asteekkien valtakunta Meksikossa ja Inkavaltio Perussa. Sen jälkeen kun Kristoffer Kolumbus oli vuonna 1492 purjehtinut Karibianmeren saarille, Espanja ja Portugali perustivat Amerikkaan siirtomaita. Muutamassa vuosikymmenessä valloittajat, konkistadorit, kukistivat inkat ja asteekit. Käytännössä kivikautta eläneet inkat, asteekit ja muut intiaanit olivat espanjalaisten ylivoimaisen teknologian ja heidän levittämiensä tautien takia voimattomia. Näitä alueita alettiin myöhemmin nimittää Latinalaiseksi Amerikaksi, koska Espanja ja Portugali olivat aikoinaan latinalaisen Rooman osia, ja latinasta kehittyneet romaaniset kielet espanja ja portugali, tulivat siirtolaisuuden vaikutuksesta alueella valtakieliksi. Nykyäänkin espanja on pää­kielenä lähes kaikissa muissa Latinalaisen Amerikan maissa paitsi Brasiliassa, jossa valtakielenä on portugali.
Eurooppalaiset onnistuivat kukistamaan intiaanien kapinat, joita esiintyi varsinkin Andeilla. Näin heidän valtansa vakautui vuoteen 1700 mennessä sekä Keski- että Etelä-Amerikassa. Latinalaisesta Amerikasta tuli 1500-luvulla raaka-aineiden vientialue. Intiaanien oli tehtävä työverona maatalous- ja kaivostöitä. Varsinkin Brasiliaan kuljetettiin Afrikasta runsaasti mustia orjia Atlantin yli noin vuoteen 1850 asti.
Itsenäistyminen
Kuuba ja Puerto Rico jäivät kuitenkin Espanjalle Espanjan ja Yhdysvaltain sotaan saakka 1898, jolloin Kuuba virallisesti itsenäistyi, mutta Yhdysvallat sai maassa suuren vaikutusvallan. Puerto Rico liitettiin itsehallintoalueena Yhdysvaltoihin.
Monet pääasiassa brittiläiseen imperiumiin kuuluneet Karibianmeren pienet saarivaltiot itsenäistyivät vasta 1960- ja 1970-luvuilla, samoin manterellakin Britannialle kuuluneet Guyana ja Belize sekä Alankomaille kuulunut Suriname. Guadeloupe, Martinique ja Ranskan Guayana kuuluvat Ranskalle edelleenkin, mutta niitä ei enää pidetä siirtomaina vaan merentakaisina departementteina.
Myöhemmät vaiheet
thumb|Poliittiset valtasuuntaukset Latinalaisessa Amerikassa vuonna 2010. Yhdysvaltain, Ranskan ja Englannin vaikutus lisääntyi 1800-luvulla Latinalaisessa Amerikassa. Espanjankielisissä maissa oli konservatiivien ja liberaalien välillä ristiriitaa. Näissä maissa kehittyi suurmaaomistus 1800-luvulla. Vientiin pohjautunut alkutuotanto synnytti Latinalaisen Amerikan maihin 1800-luvulla talouselämää ja politiikkaa johtavan eliitin, jota sanotaan monesti oligarkiaksi. Joillain alueilla olivat taas merkittäviä vahvat sotilasjohtajat, caudillot. Syntyi valtava ero rikkaiden ja köyhien välille.
Suosmeri
Suosmeri on Ulvilan kylä, joka sijaitsee Ulvilasta Tampereelle johtavan valtatien 11 pohjoispuolella, Ulvilan ja Porin palveluiden läheisyydessä. Kylän laidalla virtaavat Kokemäenjoki ja Saarenluotoa kiertävä Pikkujoki eli Kirkkojuopa.
Latinalaisen Amerikan historia
Myöhemmät vaiheet
Maiden välillä käytiin sotia, ja niiden rajat muuttuivat muutamaan otteeseen. Maiden sisäiset sodat olivat 1800-luvulla monesti maiden hajottajien ja koossa pitämisen kannattajien välisiä. Yhdysvallat alkoi useasti puuttua Latinalaisen Amerikan maiden asioihin lähettämällä joukkoja 1840-luvulta lähtien. Alkuperäisasukkaiden asema oli 1800-luvulla erittäin huono. Jonkin­laista demokratiaa esiintyi Argentiinassa, Chilessä, Costa Ricassa ja Kolumbiassa.
Jotkut maat menestyivät taloudellisesti erittäin hyvin. Vuosina 1880–1930 Argentiina kuului maailman kymmenen rikkaimman maan joukkoon. Uruguay sai demokratiansa ja hyvinvointivaltion omaisen yhteiskuntansa ansiosta 1920- ja 1930-luvuilla lempinimen ”Amerikan Sveitsi”.
Suosmeri
Suosmeren kylä syntyi silloisen Kokemäenjoen suistoon ilmeisesti 1300-luvun alussa. Kylän varhaisin nimi oli Svartingsmare ja sen ensimmäiset asukkaat olivat ruotsinkielisiä. 1500-luvulla kylässä oli seitsemän kantatilaa, joista kaksi muuttui myöhemmin ratsutilaksi. Isossa reduktiossa Suosmeren tiloista muodostettiin kolme ratsutilaa, yksi sotilasvirkatalo ja yksi augmenttitila. Keskiajalla Suosmeressä toimi kiltalaitos. Suosmeressä on säilynyt sarkajaon aikainen tiivis ryhmäkylärakenne. Tilojen päärakennukset sijaitsevat kyläteiden varrella vieri vieressä.
Lakkautettu Suosmeren koulu sijaitsee Vanhastakylästä Harjunpäähän kulkevan pyörätien varrella, peltoaukeiden laidassa.
Latinalaisen Amerikan historia
Myöhemmät vaiheet
1900-luvun alussa alkoi selvästi näkyä Etelä-Amerikan maiden halu vastustaa Yhdysvaltain vaikutusta alueellaan.
1910-luvulla tapahtui Meksikossa maan pitkään sisällissotaan vienyt vallankumous, johon liittyi 1920-luvulla maareformi. Muiden maiden maareformit alkoivat 1950-luvulla. Tällöin alkoivat toden teolla nousta demokraattiset ja taistellen toimivat kommunismiin ja sosialismiin tähtäävät puolueet ja sissiliikkeet. Kuuban vallankumous onnistui 1950-luvun lopussa ja innoitti muissa maissa toimivia liikeitä. Ne saivat kaikupohjaa yhteiskunnallisesta epätasa-arvosta, joka monesti katsottiin ja monilla alueilla olikin osin Yhdysvaltain harjoittaman julkisen ja peitetyn taloudellisen ja poliittisen toiminnan syytä. Esimerkiksi Keski-Amerikan maat suuntautuivat pääosin Yhdysvaltain vientiin, ja maat tuottivat pääosin muutamaa suhdanneherkkää tuotetta.
Toisen maailmansodan jälkeen monen Latinalaisen Amerikan maan taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys taantui vähitellen. Kuuban johtoon tullut Fidel Castro muutti 1960-luvun alussa maan yhteiskuntarakenteen sosialistiseksi, mutta mitään yleistä vasemmistolaisten vallankumousten aaltoa ei Väli- ja Etelä-Amerikan maissa syntynyt. Yhdysvallat piti kiinni vanhasta periaatteestaan, jonka mukaan se ei suvainnut muiden maanosien valtioiden puuttumista omana takapihanaan pitämänsä Latinalaisen Amerikan asioihin. Vaikka yhdysvaltalaiset suurvaltasuhteiden liennytyksen vastustajat syyttivät Neuvostoliittoa tunkeutumisesta Väli- ja Etelä-Amerikkaan, näiden maiden vasemmistolaiset sissiliikkeet olivat yleensä kotoperäisiä eivätkä saaneet tukea itäblokin mailta. Sen sijaan Brasilian, Argentiinan ja monen pienemmän maan oikeistolaiset diktatuurit saivat taloudellista ja sotilaallista apua Yhdysvalloilta, ja Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA tuki diktatuurien vastustajia terrorisoineita ”kuolemanpartioita”.
Viimeistään 1970-luvulla näkyi taloudessa aikaisemmin hyvin pärjänneiden Argentiinan ja Uruguayn selvä köyhtyminen. Köyhyys näkyi Latinalaisessa Amerikassa suurkaupunkien slummiutumisena. Kaikki Latinalaisen Amerikan maat luettiinkin yleensä kehitysmaiden joukkoon.
Yhdysvaltain vaikutus oli kahtalainen: se toisaaita horjutti, toisaalta vakautti Etelä-Amerikan maita. Kommunistien sissiliikkeet loivat vastareaktiona moniin maihin sotilasdiktatuureja, jotka valtakautensa aikana vangitsivat, kiduttivat ja murhauttivat vasemmistolaisia, niiksi epäiltyjä ja muita hallituksen vastustajia sekä sissisodissa monia siviilejäkin. Erityisen räikeä esimerkki sosialismin ja Yhdysvaltain kamppailusta oli Chilen sotilasvallankaappaus 1973, jossa Augusto Pinochetin johtama sotilasjuntta kaatoi CIA:n tuella presidentti Allenden. Toisaalla Yhdysvallat lopetti aseiden viemisen Guatemalaan 1970-luvulla. 198
80-luvulla syntyi Latinalaiseen Amerikkaan Yhdysvaltain ohjaama konsensus niihin maihin, joissa oikeisto tai vastaavat tahot olivat vallassa.
Vuonna 1979 Daniel Ortegan johtamat vasemmistolaiset sandinistit kaatoivat Somozan suvun diktatuurin Nicaraguassa. Yhdysvallat tuki avoimesti ja voimakkaasti sandinistihallitusta vastaan taistelleita contra-sissejä käytännössä koko 1980-luvun ajan. CIA kävi myös omaa salaista sotaansa Nicaraguan rannikolla olleita kohteita vastaan ja tuki Hondurasista käsin toimineita sissejä, vaikka tällainen toiminta oli kielletty lailla. Paraguayta 35 vuotta kovaotteisesti johtanut diktaattori Alfredo Stroessner syöstiin vallasta helmikuussa 1989.
2000-luku
Vuosituhannen alussa raaka-aineiden hinnat nousivat maailmanmarkkinoilla. Se toi taloudellista hyötyä Latinalaiselle Amerikalle, mutta ilo jäi lyhytaikaiseksi, kun hinnat myöhemmin tasaantuivat. Vuodesta 2015 alkaen poliittinen valta on jatkuvasti vaihtunut lähes kaikissa alueen maissa.
Intiaanien oikeuksia alettiin tunnustaa esimerkiksi Brasiliassa vasta 2000-luvulla.
Latinalainen Amerikka vapautui sotilashallituksista 1980- ja 1990-lukujen edetessä. Kommunistisissit heikkenivät muun muassa Itä-Euroopan kommunistimaiden romahduksen synnyttämän ideologisen tyhjiön takia. 2000-luvulla on silti esimerkiksi Kolumbiassa nähty kommunistisissien toimivan, ja Meksikossa on ollut raju huumekartellien välinen sota. Vielä 2000-vuosikymmenen alussa noin 50 000 maatyöläistä eli Brasiliassa orjuutta muistuttavissa oloissa. Yhä jatkuvat ongelmat nostivatkin monissa maissa vasemmistopoliitikot näkyvään asemaan 2000-luvulla. Esimerkiksi Venezuelan melko itsevaltainen sosialistijohtaja Hugo Chávez asettui avoimesti vastustamaan Yhdysvaltoja.
Latinalaisen Amerikan perinteisten valtapuolueiden vaalivoittojen aika päättyi vuonna 2015. Siihen asti ne menestyivät vaaleissa hyvin. Niinpä Latinalaisen Amerikan vuosina 1980–2014 pidetyissä presidentinvaaleissa vain kaksi istuvaa presidenttiä hävisi vaalit pyrkiessään jatkokaudelle, mutta sen jälkeen valtapuolueiden ehdokkaat ovat hävinneet 15 peräkkäiset presidentinvaalit (tässä ei oteta huomioon Kuubaa, Nicaraguaa eikä Venezuelaa, joissa ei ole vapaita vaaleja).
Alueen poliittinen vastakohtaisuus on jyrkentynyt vuodesta 2015 alkaen. Hallitusten vastaiset mielenosoitusliikkeet ovat näkyviä, olipa vallassa sitten vasemmisto tai oikeisto. Maiden huono taloustilanne ja korruptoitunut hallinto synnyttävät hallitusten erovaatimuksia, koska ihmiset toivovat, että hallituksen vaihtuminen toisi parannuksia heidän oloihinsa. Heiluriliikkeen tapainen vastarinta tuo kannatusta vuoroin oikeistolle ja vuoroin vasemmistolle. Tilanne on ajautunut hankalimmaksi Perussa, jossa presidentti on vaihtunut viidessä vuodessa kuusi kertaa vuosina 2018–2022. Useita entisiä Perun presidenttejä on syytetty ja tuomittu korruptiosta. Bolivia taas on 2020-luvulla vaarassa muuttua Evo Moralesin vasemmistolaiseksi diktatuuriksi. Myös Meksikon vasemmistolaisella presidentillä Andrés Manuel López Obradorilla on pyrkimyksä heikentää maan vaalien rehellisyyttä. Brasiliassa vaalitappion kärsinyt oikeistolainen Jair Bolsonaro ei tunnustanut häviötään. Argentiinassa entinen presidentti, peronistipuolueen Cristina Fernández de Kirchner on tuomittu korruptiosta kuuden vuoden vankeuteen.
TIG-hitsaus
thumb|250px|right|TIG-hitsauspoltin ja siihen liittyviä tarvikkeita. TIG-hitsaus on kaasukaarihitsausprosessi, jossa valokaari palaa sulamattoman volframielektrodin ja työkappaleen välissä suojakaasun ympäröimänä. Suojakaasuna käytetään aina inerttiä kaasua, joka ei vaikuta hitsausprosessiin. Monesti käytetään argonia, joka ei reagoi sulan kanssa. TIG-hitsausta voidaan tehdä lisäainetta syöttäen tai ilman lisäainetta. Lisäaine on yleensä 1–3,5 mm paksu noin metrin mittainen paljas lanka, jonka koostumus vastaa hitsattavaa materiaalia. Käsinhitsauksessa lisäaine syötetään hitsisulaan käsin. Lisäaine voidaan syöttää myös koneellisesti, jolloin puhutaan mekanisoidusta TIG-hitsauksesta.
TIG-hitsausta käytetään yleisesti vaativien putkistojen hitsauksiin, ruostumattomien putkien ja putkipalkkien hitsaukseen ja valmistukseen, ohuiden aineiden hitsaukseen, alumiinien ja erikoismetallien hitsaukseen sekä pieniin korjaushitsauksiin. Käyttöalue alkaa noin 0,1 mm:n ainepaksuudesta. TIG-hitsaus sopii sekä käsin tehtyyn- mekanisoituun- että robotilla suoritettavaan hitsaukseen.
Laitteisto
thumb|250px|right|Tig-hitsausvirtalähde. thumb|250px|right|Hitsauspoltin purettuna. TIG-hitsauslaitteisto muodostuu virtalähteestä, hitsauspolttimesta ja poltinkaapelista, maadoituskaapelista ja suojakaasulaitteistosta. Suojakaasuvirtauksen ohjaus on lähes aina integroitu virtalähteen yhteyteen. Suojakaasun lähteenä toimivaan kaasupulloon asennetaan paineen alennin ja alennettu kaasunpaine johdetaan hitsausvirtalähteeseen integroiduille suojakaasulaitteille. Tämän jälkeen kaasuvirtaus johdetaan poltinkaapelin suojakaasuletkuja pitkin hitsauspolttimelle ja polttimenkaasuhylsyn lävitse suojaamaan hitsaustapahtumaa. Virtalähde tuottaa ja ohjaa hitsausvirtaa, joka syötetään poltinkaapelia pitkin hitsauspolttimen elektrodille. Kuljettuaan elektrodin ja työkappaleen välille syntyvän valokaaren kautta, virta kytkeytyy maadoituskaapelin kautta virtalähteen toiseen napaan.
Virtalähde
Virtalähteenä käytetään vakiovirtalähdettä, jonka jännite muuttuu hitsausvirtapiirin vastuksen mukaan, mutta virta pysyy likimain samana hitsaustilanteesta riippumatta. Sama virtalähde soveltuu käytettäväksi niin puikko- kuin TIG-hitsauksessakin. Virtalähde voi kyetä syöttämään ainoastaan tasavirtaa tai tasavirran lisäksi vaihtovirtaa. Rautametalleja hitsataan yleensä tasavirralla ja ei rautametalleja vaihtovirralla. TIG-hitsauksessa käytettävät virtalähteet ovat olleet yleisesti muuntajia, joiden tuottama virta on tasavirtahitsausta varten tasasuunnattu tai vaihtovirtahitsausta varten jätetty tasasuuntaamatta. Nykyisin yleisimpiä ovat invertterit, jotka kykenevät tuottamaan pelkkää tasavirtaa tai myös vaihtovirtaa. Useimmissa inverttereissä vaihtovirran puolijaksojen suhde ja jopa taajuus on useimmiten säädettävissä, mikä ei ollut yleensä mahdollista hitsausmuuntajien aikakaudella.
Virtalähde voi kyetä vaihtelemaan hitsausvirtaa eli tuottamaan pulsseja, joiden aikana on käytössä pohjavirtaa suurempi pulssivirta. Pulssien taajuus voi vaihdella muutamista hertseistä satoihin hertseihin. Kehittyneissä laitteissa pulssien taajuuta, pituutta ja suuruutta voi säätää. Virran pulssituksen avulla saavutetaan kapeampi ja syvempi tunkeuma sekä pienempi lämmöntuonti, mikä auttaa hitsin laadun parantamisessa. Pulssitusta käytetään erityisesti ohuiden aineiden hitsauksessa.
Virtalähteessä voi olla jokin sytytystoiminto, kuten liftarc tai HF-sytytys. HF-toiminto on käytännössä välttämätön vaihtovirtahitsauksessa. Jos näitä valokaaren sytyttämistä helpottavia toimintoja ei ole, valokaari sytytetään raapaisemalla elektrodia hitsattavan kappaleen pintaan hitsausvirran ollessa kytkettynä.
Virtalähteen tärkeimpiä suoritusarvoja ovat maksimivirta, minimivirta, tyhjäkäyntijännite ja paloaikasuhteet. Usein tärkeä valintakriteeri on myös se, millaisen verkkoliitännän ja kuinka suuren verkkosulakkeen kone vaatii. Kolmivaihevirtaa on yleensä hankalammin saatavilla, ja tavanomaista käyttöä varten valitut sulakkeet kestävät yleensä korkeintaan 16 A:n kuorman, mikä voi rajoittaa hitsauslaitteen valintaa.
Hitsauspoltin
Hitsauspoltin on hitsauslaitteiston osa, jonka elektrodin ja työkappaleen välissä palaa valokaari, ja joka syöttää suojakaasua hitsauskohtaan. Hitsaaja pitää hitsausta suorittaessaan hitsauspoltinta kädessään. Hitsauspolttimessa on kytkin tai kytkimiä, joilla hitsaustapahtumaa hallitaan. Hitsauspolttimessa on paikat kaasusuuttimelle ja elektrodille. Elektrodi asennetaan polttimeen elektrodikoon mukaan valittavalla poltinkohtaisella kiristysholkilla. Suojakaasuvirtauksen parantamiseksi polttimeen voidaan asentaa kaasulinssi.
Hitsauspoltin on kytketty virtalähteeseen poltinkaapelilla. Poltinkaapelin sisällä kulkevat virtalähteen ohjaukseen tarvittavat signaalijohtimet, virtajohdin ja kaasuletku ja vesijäähdytetyn polttimen tapauksessa myös jäähdytysnesteletkut.
Elektrodit
Elektrodien perusaine on poikkeuksetta volframi. Alumiinia hitsatessa voidaan käyttää puhdasta volframielektrodia, muita aineita hitsattaessa käytetään aina seostettuja elektrodeja. Elektrodeja lisäaineistetaan toriumilla, zirkoniumilla, ceriumilla ja lantaanilla. Useimmiten elektrodin kärki tulee teroittaa määrättyyn hitsaustilanteesta riippuvaan muotoon. Elektrodi on asetettava polttimeen siten, että sen ulkonema on sopiva.
Kauko-ohjaimet
Hitsauslaitteen parametreja voidaan muuttaa kauko-ohjaimilla hitsauspaikalla käymättä virtalähteen luona. Kauko-ohjaimilla voidaan säätää esimerkiksi hitsausvirtaa tai valita esiasetettuja asetuksia hitsauskoneen muistista. Tyypillinen kauko-ohjain on jalkapoljin jolla hitsaaja voi vaikuttaa hitsausvirtaan hitsauksen jatkuessa.
Suojakaasu
Suojakaasun tehtävänä on suojata hitsiä ja elektrodia ilman vaikutukselta ja jäähdyttää hitsauslaitteita. TIG-hitsauksessa suojakaasuna käytetään lähes aina puhdasta argonia, mutta toisinaan myös heliumia ja näiden kaasujen seoksia. Argonia käyttäen voidaan hitsata kaikkia metalleja mitä TIG-prosessilla voi hitsata. Heliumia käytetään tavoiteltaessa parempaa tunkeumaa ja suurempaa hitsausnopeutta.
Varsinaisen suojakaasun lisäksi voidaan käyttää juurikaasua. Juurikaasu johdetaan hitsisauman takapuolelle, jotta vältetään sauman taustan hapettuminen ja saavutetaan siistimpi sauma. Juurikaasuna TIG-hitsauksessa käytetään yleensä typen ja vedyn seoskaasua (esim. Formier 10) tai puhdasta argonia. Juurikaasun käyttö on tavanomaista etenkin ruostumattomien ja haponkestävien putkistojen hitsauksissa.
Titaania ja muita reaktiivisia metalleja hitsattaessa hitsisaumaa on suojattava myös kauempaa kuin valokaaren läheisyydestä. Tällöin voidaan käyttää kaasulaatikkoa, joka suojaa valmista jäähtyvää hitsiä pidemmälle taaksepäin kuin polttimesta tuleva suojakaasuvirtaus.
Hitsattavien kappaleiden valmistelu
Hitsattavat kappaleet on puhdistettava maalista, rasvasta, hapettumista ja muusta liasta. Usein kappaleisiin on tehtävä sopiva railo. Joskus kappaleita esilämmitetään.
Hitsauksen suorittaminen
Hitsaus aloitetaan sytyttämällä valokaari. Valokaaren sytyttäminen voi tapahtua useilla eri tavoilla käytettävästä laitteistosta riippuen. Kun valokaari on sytytetty valokaarella sulatetaan hitsin aloituskohtaan sula piste. Sulan muodostuttua voidaan sulaan lisätä lisäainetta. Tämän jälkeen siirretään hitsauspoltinta eteenpäin, sulatetaan hitsirailoa hieman ja lisätään taas lisäainetta. Näitä vaiheita toistetaan kunnes koko hitsi on hitsattu. Hitsaus lopetetaan kuljettamalla valokaarta hieman taaksepäin ja sammuttamalla kaari. Hitsaus voidaan suorittaa myös siten, että valokaarta kuljetetaan ja lisäainetta syötetään jatkuvasti. Hitsaus voidaan suorittaa myös ilman lisäainetta ainoastaan sulattamalla kappaleet yhteen.
Hitsin jälkikäsittely
Hitsi kappale voidaan hioa, puhdistaa teräsharjalla tai peitata. Hitsi saatetaan myös tarkastaa silmämääräisesti tai jollakin muulla tarkastusmenetelmällä.
Katso myös
Schweißen
Yhdysvaltain valtiovarainministeri
thumb|upright|Valtiovarainministeriön rakennus [[Washington (DC)|Washingtonissa.]] Yhdysvaltain valtiovarainministeri on Yhdysvaltain valtiovarainministeriön  johtaja, jonka vastuulla on finanssipolitiikka. Vuoteen 2003 asti valtiovarainministerille kuuluivat myös kansallisen turvallisuuden ja puolustuksen tietyt kysymykset. Suurin osa ministeriön lainvalvontaan liittyvistä organisaatioista, kuten ATF, Yhdysvaltain tulli ja Yhdysvaltain salainen palvelu, siirrettiin toisten ministeriöiden alaisiksi vuonna 2003, kun Kotimaan turvallisuuden ministeriö (Department of Homeland Security) perustettiin.
Valtiovarainministeri on presidentin kabinetin jäsen ja on istunut Clintonin virkakaudesta lähtien Yhdysvaltain kansallisessa turvallisuusneuvostossa (United States National Security Council). Valtiovarainministeri hallinnoi myös finanssisektoria tukevaa Troubled Asset Relief Program (TARP) -ohjelmaa. Valtiovarainministeri on presidentin tärkein neuvonantaja talouskysymyksissä. Valtiovarainministeri on viides Yhdysvaltain presidentin viranseuraamisjärjestyksessä. Valtiovarainministeri vahvistaa myös allekirjoituksellaan uudet setelit ennen kuin ne saavat lainvoiman maksuvälineenä.
Yhdysvaltain nykyisenä valtiovarainministerinä toimii Janet Yellen.
Yhdysvaltain valtiovarainministerit
Ensimmäinen valtiovarainministeriksi nimitetty oli Robert Morris, joka oli ollut vastaavassa asemassa siirtokuntien kongressin rahoitusasioiden ylivalvojana (”Superintendent of Finance”). Morris kuitenkin kieltäytyi virasta, ja hänen ehdotuksestaan ensimmäiseksi valtiovarainministeriksi nimitettiin Alexander Hamilton.
Frendit (8. tuotantokausi)
Frendien kahdeksatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2001 ja se jatkui 16. toukokuuta 2002 saakka. Tuotantokausi koostuu 24 jaksosta, joihin sisältyy myös kauden kaksiosainen päätösjakso. Tuotantokauden päähenkilöinä ovat New Yorkissa asuvat ystävykset Rachel Green, Monica Geller, Phoebe Buffay, Joey Tribbiani, Chandler Bing ja Ross Geller.
Frendien kahdeksatta tuotantokautta esitettiin edellisten kausien tapaan NBC:llä torstai-iltaisin kello 20.00. Suomessa MTV3:lla kauden esittäminen aloitettiin tiistai-iltana 3. syyskuuta 2002. Sarjan katsojaluvuissa tapahtui huomattavasti nousua kahdeksannella kaudella. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 24,5 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden, ja se oli Yhdysvaltain television katsotuin televisiosarja kaudella 2001–02.
Juoni
Tuotantokauden alussa Rachel kertoo Rossille olevansa raskaana ja hän synnyttää lapsen kauden kaksiosaisessa päätösjaksossa. Lapsesta huolimatta Ross ja Rachel päättävät jatkaa ystävinä. Ross tapailee kauden aikana Monaa, mutta huomaa, että seurustelu ja tuleva vauva ovat huono yhtälö. Rachel ja Joey asuvat yhdessä kämppiksinä, mutta Joey tajuaa olevansa rakastunut Racheliin, joka ei kuitenkaan tunne samalla tavalla.
Sotavanki
thumb|Saksalaisia sotavankeja 1944. Sotavanki on jonkin valtion sotilas, joka on jäänyt vihollisvaltion vangiksi näiden valtioiden välisessä sodankäynnissä. Sotavangiksi voidaan määritellä henkilö, joka on osallistunut sotatoimiin komentoketjun alaisuudessa, joka pukeutuu asepukuun ja joka kantaa asetta avoimesti. Näin ollen esimerkiksi terroristeilta tai sissisotilailta on toisinaan evätty sotavangin status. Esimerkkisyy sotavankistatuksen kieltämiseen on se, että vangittu henkilö on pyrkinyt esiintymään siviilinä.
Sotavankien kohtelusta on määrätty Geneven ihmisoikeussopimuksessa. Sotavangit sijoitetaan yleensä vankileireille. Taistelevat osapuolet voivat vaihtaa toistensa sotavankeja. Sodan loputtua sotavangit tulisi palauttaa kotimaahansa.
Sotavangin asema
Kaikilla laillisilla taistelijoilla on oikeus sotavangin asemaan tulla kohdelluksi sotavankina. Tietyissä tilanteissa laillisen taistelijan määrittely on hankalaa. Mielivaltaisen kohtelun estämiseksi vangiksi otettuja on epäselvissä tilanteissa kohdeltava sotavankina kunnes asian ratkaisee laillinen tuomioistuin. Sotavankeihin sovelletaan pidättäjävaltion lakeja, jotka eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa humanitaarisen oikeuden kanssa.
Laillisiin taistelijoihin voi kuulua myös aseisiin puolustukseksi tarttunut väestö, jolla ei ole sotilastunnuksia eikä arvomerkkejä sotilasvirkapuvun tapaan.
Sotavangin oikeudet
Ravinnon, asuinolojen ja terveydenhuollon tulee olla samaa tasoa kuin pidättäjävaltion omien asevoimien kohdalla. Ravinnon tulee olla riittävää ja kyettävä pitämään vangit kunnossa. Kaikki ravintoon kohdistuvat kurinpitotoimet ovat kiellettyjä. Sotavankien terveydentilasta on pidettävä huolta ja leirissä tulee olla oma sairasosasto. Terveydentila tarkistetaan kuukauden välein.
Sotavankeja on kohdeltava inhimillisesti. Jos vanki on haavoittunut tai sairas, hänelle on annettava hoitoa. Pidättäjävaltio on vastuussa vangin turvallisuudesta ja oikeudenmukaisesta kohtelusta. Sotavankeja saadaan käyttää tietyin rajoituksin työntekoon, joka ei vaaranna heidän terveyttään.
Sotavangilla on oikeus harjoittaa vapaasti omaa uskontoaan ja saada hengellistä apua.
Sotavangilla on oltava mahdollisuus ilmoittaa vankileiriin saapumisestaan perheelleen ja Punaisen Ristin kansainvälisen komitean henkilötiedustelukeskukselle.
Sotavanki on velvollinen antamaan itsestään tietyt tiedot pidättäjävaltiolle (nimi, sotilasarvo, syntymäaika ja tuntolevyn numero tai vastaavat muut tunnistetiedot). Sotavankeja ei saa pakottaa antamaan muita tietoja.
Sotavangit islamissa
Islamissa Profeetta kohteli vankejaan hyvin, toisin kuin roomalaiset tai assyrialaiset tai faaraot, jotka polttivat vankien silmät kuumilla raudoilla tai nylkivät heidät elävältä.
Muslimien vangiksi jääneet viedään heille valmistettuun paikkaan, eikä heitä kiduteta tai kaltoinkohdella, eikä heiltä riistetä vettä ja ruokaa tai suojaa. Heidän korviaan tai suutaan ei peitetä eikä heitä laiteta häkkeihin, vaan heitä kohdellaan lempeästi ja heitä kannustetaan hyväksymään islam. Muslimit komennettiin sitomaan vangit etteivät he karkaisi.
Vangeista voidaan pyytää lunnaita tai vaihtaa heidät muslimivankeihin tai vapauttaa heidät ilman vastinetta. Heidät voidaan jakaa orjiksi ja miehet surmata, muttei naisia tai lapsia.
Suomalaiset sotavangit Neuvostoliitossa talvi- ja jatkosodassa
Talvisodassa sotavangiksi jäi 858–1100 suomalaista. Vankeusaika jäi lyhyeksi ja jo huhtikuussa 1940 Suomeen palautettiin 838 sotavankia.
Jatkosodassa suomalaisia sotavankeja oli Neuvostoliiton virallisen tilaston mukaan 2 377. Kotimaahan palautettiin 1 969 henkeä. Timo Malmin mukaan suomalaisia joutui vangeiksi 3 402, leirillä kuoli 1 388 ja kotiutettuja oli 1 938 eli kuolleisuus oli 43 prosenttia. Lukujen eron virallisiin lukuihin selittää osittain se, että neuvostoliittolaisissa tilastoissa otetaan huomioon vain ne sotavangit, jotka selvisivät leirille saakka.
Sotavangit Suomessa 1939–1945
Suomalaiset vangitsivat 5 700 neuvostosotilasta talvisodan aikana, jotka selvisivät suhteellisen hyvin. Sen sijaan jatkosodan aikana suomalaiset vangitsivat 64 000 sotilasta, joista lähes 30 prosenttia menehtyi.