cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harmaalinna
Kaupunginosa on suurelta osin omakoti- ja rivitaloasutusta. Kaupunginosa on yksi Porin uusimmista, sillä sen ensimmäiset asuinrakennukset on rakennettu 1980-luvulla. Harmaalinnan alue on osa entistä Koiviston kartanoa, josta se erotettiin vuonna 1910 yhdessä Kartanon ja Koiviston kylän eli nykyisen Vanhakoiviston kanssa.
Luettelo tietokoneohjelmoijista
Tämä on luettelo merkittävistä tietokoneohjelmoijista.
The Gift of Game
The Gift of Game on Crazy Townin vuonna 1999 ilmestynyt esikoisalbumi. Albumi sijoittui Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalle kaksi.
Erkki Tuomioja
Erkki Sakari Tuomioja (s. 1. heinäkuuta 1946 Helsinki) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Suomen ulkoministerinä vuosina 2000–2007 ja 2011–2015. Vuosina 1999–2000 hän oli kauppa- ja teollisuusministeri. Kansanedustajana hän on toiminut vuosina 1970–1979 sekä 1991–2023. Helsingin kaupunkisuunnittelu- ja kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtajana hän on toiminut vuosina 1979–1991.
Linda Lovelace
Linda Susan Boreman (10. tammikuuta 1949 Bronx, New York, New York, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 2002 Denver, Colorado, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pornonäyttelijä, joka tuli kuuluisaksi taiteilijanimellä Linda Lovelace elokuvassa Syvä kurkku (1972). Lovelace kertoi myöhemmin esiintyneensä elokuvassa aviomiehensä pakottamana. Hänen mukaansa filmillä nähdään käytännössä raiskauksia. Myöhemmin hänestä tuli tunnettu pornografian vastustaja.
Erkki Tuomioja
Koulutukseltaan Tuomioja on valtiotieteiden tohtori ja ekonomi. Tuomioja on Paasikivi-seuran varapuheenjohtaja ja Helsingin Osuuskauppa Elannon edustajiston jäsen. Hän kuuluu myös Attaciin, Arabikansojen ystävyysseuraan, Suomen luonnonsuojeluliittoon, Sadankomitealiittoon, Vapaus Valita Toisin -liikkeeseen ja Suomen Historialliseen Seuraan.
Linda Lovelace
Lovelacen lapsuutta on kuvattu rankaksi, sillä hänen isänsä oli harvoin kotona ja äiti oli häntä kohtaan ankara.
Erkki Tuomioja
Tuomioja on poliittisen historian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on kirjoittanut useita ulkopolitiikkaa ja poliittista historiaa käsitteleviä teoksia. Tuomioja on myös vuonna 2015 perustetun Historioitsijat ilman rajoja -järjestön perustajajäsen ja on toiminut sen hallituksen puheenjohtajana siitä lähtien.
Linda Lovelace
Lovelace oli naimisissa Chuck Traynorin kanssa. Lovelace on kertonut miehen olleen häntä kohtaan väkivaltainen ja pakottaneen hänet esiintymään pornoelokuvissa. Erottuaan Traynorista Lovelace meni naimisiin Larry Marchianon kanssa vuonna 1976 ja hän lopetti pornon tekemisen. Pariskunta sai kaksi lasta, mutta lopulta he erosivat ystävällisissä väleissä vuonna 1996.
Hän loukkaantui pahoin auto-onnettomuudessa 3. huhtikuuta 2002. Hänet irrotettiin hengityskoneesta 22. huhtikuuta ja hän kuoli 53-vuotiaana Denverissä, Coloradon osavaltiossa.
Vuonna 2013 Lovelacen elämästä julkaistiin elokuva Lovelace, jossa Amanda Seyfried näytteli pääosaa.
Kirjat
Lovelace on ollut usean kirjan aiheena:
Erkki Tuomioja
Tuomioja ilmoitti toukokuussa 2022 ettei asetu enää kansanedustajaehdokkaaksi seuraavissa eduskuntavaaleissa.
Tausta
thumb|left|Erkki, äiti Vappu ja isä Sakari vuonna 1961.|upright thumb|left|Erkki Tuomioja Tupla tai kuitti -tietokilpailussa vuonna 1963.|upright Erkki Tuomiojan isä oli poliitikko, Suomen Pankin pääjohtaja ja pääministeri Sakari Tuomioja, joka kuului Kansalliseen edistyspuolueeseen ja myöhemmin Vapaamielisten Liittoon. Hänen isoisänsä oli Helsingin Sanomien päätoimittaja ja entinen edistyspuolueen kansanedustaja Walto W. Tuomioja.
Tuomiojan äiti oli kirjailija Vappu Tuomioja o.s. Wuolijoki. Vappu Tuomiojan vanhemmat olivat SDP:n kansanedustaja Sulo Wuolijoki sekä kirjailija, Yleisradion pääjohtaja ja SKDL:n kansanedustaja Hella Wuolijoki.
Tuomioja oli jo 16-vuotiaana lukiolaisena valtakunnallisessa julkisuudessa vuonna 1963 voitettuaan pääpalkinnon television Tupla tai kuitti -tietokilpailussa aiheenaan kansainvälinen politiikka toisen maailmansodan jälkeen.
Lars Levi Laestadius
Lars Levi (joskus suomennettu nimillä Lauri Leevi) Laestadius (Læstadius) (10. tammikuuta 1800 Arjeplog, Ruotsi – 21. helmikuuta 1861 Pajala, Ruotsi) oli ruotsinsaamelainen pappi, jonka mukaan on nimetty evankelis-luterilaisen kirkon herätysliike lestadiolaisuus. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1819 ja papiksi 1825.
Erkki Tuomioja
Tausta
Vuonna 1969 Tuomioja sai Erik Schülleriin liittyvässä yllytysoikeudenkäynnissä yhden vuoden ja kahden kuukauden vankeustuomion, joka kuitenkin kokonaan kumottiin hovioikeudessa.
Lars Levi Laestadius
Papin työn lisäksi Laestadius oli kasvitieteilijä ja saamelaisen muinaisuskon tutkija. Hänestä tuli Ranskan Kunnialegioonan ritari.
Perhe- ja sukutausta
Lars Levi Laestadiuksen isä Karl Laestadius (1746–1832) työskenteli työnjohtajana Nasafjällin kaivoksella Västerbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Karl Laestadius oli Arjeplogin kirkkoherran Johan Laestadiuksen poika. Myös Karlin isoisä ja tämän isä olivat Arjeplogin kirkkoherroja, ja molempien nimi oli Johan Laestadius. Suvun kantaisä Johan Nilsson (1615–1697) oli kotoisin Ångermanlannin Ytterlännesin pitäjän Lästan kylästä. Laestadius on latinankielinen muunnos mainitun kylän nimestä. Hänen veljensä Petrus Laestadius (1802–1844) toimi pappina Ruotsin Lapissa.
Atte Toikka
Atte Toikka (15. toukokuuta 1997 Forssa – 21. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen rap-artisti. Hän käytti muun muassa taiteilijanimiä MKDMSK, Maski ja MV$K.
Prayers for Bobby
Elokuva oli ehdolla kahdelle Primetime Emmy -palkinnolle, kategorioina ”Paras televisioelokuva” ja ”Paras televisioelokuvan pääosa” (Sigourney Weaver). Lisäksi Weaver oli ehdokkaana sekä Golden Globe -palkinnolle että Screen Actors Guild Award -palkinnolle. Elokuva itse voitti vuoden 2010 GLAAD Awardin, ja sen tuottajat olivat ehdokkaina palkinnolle Producers Guild of America Award. Seattlen homo- ja lesbofilmifestivaaleilla elokuva voitti palkinnon yleisön suosikkina.
Elokuvan vastaavina tuottajina olivat Daniel Sladek, Chris Taaffe, David Permut ja Stanley M. Brooks.
Juoni
Mary Griffith on harras kristitty, joka kasvattaa lapsiaan Presbyteerikirkon ankarien opetusten mukaisesti. Hänelle on äärimmäisen tärkeää olla läheinen perheensä kanssa, ja kotielämä onkin rauhallista ja rakkauden täyttämää. Perheen suosikkipoika Bobby tunnustaa isoveljelleen, että saattaa olla homoseksuaali, jolloin koko perheasetelma kääntyy päälaelleen. Bobbyn isä ja sisarukset tottuvat ajan kanssa uutiseen, mutta Mary uskoo syvästi, että Jumala pystyy auttamaan Bobbya. Hän vie Bobbyn psykiatrille ja rohkaisee tätä rukoilemaan ja viettämään aikaansa kirkon harrastusten parissa siinä toivossa, että muutos jonain päivänä tulisi. Kipeästi äitinsä hyväksyntää kaipaava Bobby tekee mitä pyydetään, mutta kirkon suhtautuminen ja hänen äitinsä yritykset rajoittaa hänen käyttäytymistään muuttavat hänet yhä sulkeutuneemmaksi ja masentuneemmaksi.
Lars Levi Laestadius
Perhe- ja sukutausta
Isä Karl Laestadius solmi ensimmäisen avioliiton vuonna 1774 tukholmalaissyntyisen Brita Ljungin (1746–1798) kanssa. Avioliitossa syntyi kolme lasta, Karl Erik (1774–1817), Johan (1777–1828) ja Elsa Catharina (1779–1779). Toisen avioliiton Karl solmi leskeksi jääneen Anna Magdalena Hanssonin kanssa vuonna 1799. Pariskunta muutti Ruotsin Lappiin Jäckvikiin, jossa he viljelivät valtion tilaa Hornavan-järven rannalla. Ensimmäinen tästä avioliitosta 10. tammikuuta 1800 syntynyt lapsi kastettiin Lars Leviksi. Toinen lapsi syntyi 9. helmikuuta 1802 ja sai nimen Petrus.
Prayers for Bobby
Juoni
Syyllisyyden kalvama Bobby muuttaa serkkunsa luokse toivoen, että joku päivä hänen äitinsä hyväksyisi hänet. Hän asettuu Oregoniin ja luopuu pikkuhiljaa yrityksistä voittaa taipumuksensa. Hän saa David-nimisen poikaystävän, ja tämä rohkaisee Bobbya jatkamaan yrittämistä sanomalla, että loppujen lopuksi kaikki vanhemmat hyväksyvät lapsensa. Mary tekee kuitenkin edelleen selväksi, ettei halua poikansa olevan sellainen kuin on. Lopulta Bobbyn vallannut masennus ja kasvava itseinho saa voiton, ja eräänä yönä hän heittäytyy moottoritiesillalta alas 18-pyöräisen rekan tappaessa hänet välittömästi. Hänen perheensä kuulee hirvittävät uutiset seuraavana päivänä.
Lars Levi Laestadius
Perhe- ja sukutausta
Laestadius oli kirjailija Lars-Levi Laestadiuksen isoisän isä.
Lapsuus ja nuoruus
Laestadiuksella oli saamelaiset sukujuuret. Larsin äiti Anna Magdalena kuuli kahdessa uninäyssä nimet Lars ja Levi. Näin hänen poikansa sai hätäkasteessa nimekseen Lars Levi Laestadius.
Laestadius opiskeli lukion Härnösandissa veljensä Petruksen kanssa. He myös suorittivat yhdessä yliopiston Uppsalassa. Lupaavan kasvitieteilijän uran sijaan Laestadius ryhtyi papiksi, kun kasvitieteilijöiden suosija kauppaneuvos Casström häntä siihen kehotti. Auttaakseen Laestadiusta urallaan eteenpäin Casström lupasi suositella häntä ystävälleen, Härnösandin piispa E. A. Almqvistille. Pappistutkinnon suoritettua Laestadius vihittiin papiksi samaan aikaan veljensä Petruksen kanssa 20. helmikuuta 1825 Härnösandissa.
Papin virkaan
Laestadius määrättiin heti pappisvihkimyksen jälkeen synnyinpitäjänsä Arjeplogin varapastoriksi sekä samanaikaisesti lappalaisten lähetyssaarnaajaksi. Lupaa kysymättä piispa Ahlqvist laittoi Laestadiuksen nimissä hakemuksen avoinna olevaan Kaaresuvannon kirkkoherran virkaan. Myöhemmin piispa pyysi luvan Laestadiukselta, että hän "ei tekisi omaa piispaansa valehtelijaksi". Laestadius ei voinut kieltäytyä, ja hänet nimitettiin Kaaresuvannon kirkkoherraksi 18. toukokuuta 1825. Vasta 26-vuotias Laestadius aloitti kirkkoherran viranhoidon toukokuun 1. päivänä vuonna 1826. Seurakunta oli Ruotsin pohjoisin, ja kartasta katsottuna hän oli "Ruotsin ylimmäinen pappi", kuten häntä leikillisesti on kutsuttu. Seurakuntalaisten määrä oli pieni ja seutu harvaanasuttua. Maisemat olivat karuja ja talvet kylmiä. Lisäksi Kaaresuvanto oli suomenkielistä aluetta, kun taas Laestadius puhui ruotsia ja äidinkieltään luulajansaamea. Oman haasteensa toi myös se, että seurakuntalaiset eivät olleet tulleet keskustelemaan papin kanssa hengellisistä asioista vuosikausiin. Työskennellen sinnikkäästi hän oppi kuitenkin muutamassa vuodessa suomen kielen. Laestadiuksen saarnatyyli oli alusta alkaen hyvin väkevää ja hänen käyttämänsä kielikuvat rikkaita. Hän haki vertauksia Lapin luonnosta, kansasta ja uskomuksista. Jumalasta Laestadius käytti mm. nimityksiä "taivaallinen vanhin" ja "viinimäen isäntä", kun taas paholainen oli esimerkiksi "hirmuinen susi" ja "tämän maailman lasimestari". Ilmeisesti vaikea isäsuhde oli syy siihen, että hän vierasti "Taivaan Isä" -nimityksen käyttöä. Hänen jumalkuvassaan oli feminiinisiä piirteitä, Jumalalla oli esimerkiksi rinnat. Vuonna 1848 Laestadius haki Pajalan kirkkoherran virkaa. Hän sai vaalissa eniten ääniä. Vaalista valitettiin mutta valitukset hylättiin ja Laestadius nimettiin lokakuussa 1848 Pajalan seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi. Virkaan hän astui maaliskuussa 1849.
Hengellinen herääminen
Vuonna 1842 Laestadius sairastui vakavasti. Hän pelkäsi kuolevansa mutta oli varma, ettei elämällään olisi ansainnut muuta kuin helvetin tuskat. Hänen mieltään rupesi painamaan suunnaton syntitaakka, joka oli alkanut karttua jo aivan lapsuudesta ja nuoruudesta alkaen. Laestadius parantui taudistaan, mutta synnin taakka oli edelleen hänen edessään. Laestadiuksen poika Levi kuoli tuhkarokkoon 4-vuotiaana, mikä sai Laestadiuksen miettimään kuolemaa entistä syvemmin. Tuolloin hänellä oli ollut kaksi lasta, mutta kaikkiaan lapsia syntyi peräti 15.
Hengellisestä murroksestaan Laestadius on kertonut lehdessään Huutavan ääni Korvessa (Ens Ropandes röst i öknen). Työmatkallaan Åseleen 1844 Laestadiuksen elämässä tapahtui käänne. Noran pastori Per Brandellin herrnhutilais-uusevankeliseen herätyspiiriin kuuluva Milla Clemensdotter -niminen lappalaisnainen tuli keskustelemaan hänen kanssaan ja kertoi omasta uskostaan. Keskustelun merkitys Laestadiukselle oli suuri. Hän sai siinä omien sanojensa mukaan tuntea taivaallisen ilon esimakua :
Herätysliikkeen synty ja laajeneminen
Åselen tapahtumien jälkeen Laestadiuksen saarnat saivat uuden värin ja voiman. Hänen puheensa herättivät ihmisissä monenlaisia tunteita, ja kirkkoon alkoi tulla uteliaita kuulijoita. Keväällä 1846 hänen kuulijansa alkoivat osoittaa hengellisen heräämisen merkkejä. Herätysliike rupesi leviämään yli valtakuntien rajojen. Nyt lestadiolaisuuden eri haarat muodostavat merkittävän herätysliikkeen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä. Lestadiolaisuus on levinnyt myös muun muassa Pohjois-Amerikkaan, Norjaan, Saksaan, Ruotsiin ja Venäjälle.
Prayers for Bobby
Juoni
Tuhoavan tragedian jälkeen Mary alkaa pohtia omaansa ja kirkkonsa tulkintaa pyhistä kirjoituksista ymmärtääkseen, miksei Jumala pelastanut hänen poikaansa. Pitkän henkisen matkan jälkeen hän ryhtyy hitaasti tutustumaan homoyhteisöön ja vastaanottaa tukea hyvin odottamattomalta taholta. Hän tutustuu paikalliseen pastoriin, joka saa houkuteltua hänet PFLAG:in tapaamiseen. Mary näkee, että Bobby oli erilainen alusta asti, ja että tämän hyvä sydän merkitsi enemmän kuin mikään muu.
Erkki Tuomioja
Poliittinen ura
Nuorena Tuomioja tunnettiin uusvasemmistolaisena kulttuuriradikaalina, jonka yhteiskunnallinen toiminta alkoi jo 1960-luvun Teiniliitossa ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnassa, jonka edustajistoon hänet valittiin sosiaalidemokraattina vuonna 1967. Vuosina 1966–1970 Tuomioja työskenteli tv-toimittajana. Hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1968 kuntavaaleissa.
Lars Levi Laestadius
Herätysliikkeen synty ja laajeneminen
Laestadiuksen teologinen pääteos on tutkielma nimeltään Dårhushjonet. Teosta ei tosin julkaistu hänen elinaikanaan, vaan vasta 1900-luvun puolivälissä, minkä jälkeen sitä on käsitelty tutkimuksessa. Teos on suomennettu nimellä Hulluinhuonelainen. Teoksessa yhdistetään teologiaa ja uskonnonfilosofiaa, johon on omaksuttu aineksia 1830-luvun psykologisesta ajattelusta.
Prayers for Bobby
Juoni
Mary ryhtyy ajamaan homojen oikeuksia ja pitää lopulta puheen kaupungin neuvonpidossa, jossa keskustellaan paikallisen ”homopäivän” viettämisestä. Hän rohkaisee ihmisiä miettimään negatiivisia puheitaan homoista, sillä lapset kuulevat heidän sanansa. Myöhemmin Mary matkustaa perheineen San Franciscoon kävelläkseen muiden PFLAG-jäsenten kanssa Pride-kulkueessa. Yleisössä hän näkee Bobbyn oloisen pojan, jota hän menee halaamaan. Silloin hän kohtaa vihdoinkin syyt oman poikansa kuolemaan ja ryhtyy aktiivisesti puolustamaan homojen oikeuksia rukoillen samalla, että Bobby ja Jumala antavat hänen syntinsä anteeksi.
Erkki Tuomioja
Poliittinen ura
vasen|pienoiskuva|250x250px|Valtiotieteiden kandidaatti. (1971) Tuomioja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1974. Myöhemmin hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1996 aiheena Pekka Kuusen sosiaalipolitiikka, ja hänet nimitettiin poliittisen historian dosentiksi.
Lars Levi Laestadius
Herätysliikkeen synty ja laajeneminen
Laestadiuksen teologisen ajattelun lähtökohtana on antropologinen perustelu. Hän pyrkii osoittamaan empiirisen havainnoinnin avulla, että ihmisen käyttäytyminen on hänen sydämensä määräämää. Aadamin lankeemuksesta alkaen ihmissydän turmeltui eikä kykene puhdistumaan ihmisen oman tahdon voimin. Sen takia Jumalan pelastustyön täytyy todellistua uskovan sydämessä prosessina, jota nimitetään armon järjestykseksi (ordo salutis). Armon järjestyksen välttämätön alku on katumus, joka puolestaan on välttämätön subjektiivisen sovituksen kokemiselle sydämessä.
Laestadiuksen käsityksen mukaan pietismin teologia edustaa Lutherin opetuksen oikeaa tulkintaa. Hänen kritiikkinsä mukaan puhdas luterilainen oppi on kadonnut Ruotsin kirkon ajattelusta ja julistuksesta. Ollakseen oikea kirkko Ruotsin kirkon tulisi opettaa luterilaista oppia, johtaa ihmisiä uskon henkilökohtaiseen kokemiseen sekä edistää herätyksiä kirkossa. Historiallinen kirkko on olemassa elävän uskon herättämistä varten.
Vastustus voimistuu
Kapakanpitäjien taloudelliset tappiot laittoivat heidät kantelemaan Laestadiuksesta viranomaisille. Kun Laestadius puhui Pajalan kapakkavaltiosta, syntyi kanteluiden sarja. Kanteluista huolimatta Laestadius säilytti virkansa. Hänestä kirjoitettiin loukkaavia kirjoituksia Norbottens Posteniin, eikä hänen vastineitaan julkaistu lehdessä. Hän perusti oman lehden, jossa saattoi itse puolustautua vastustajia vastaan. Lehden nimeksi tuli Johannes Kastajaan viitaten: "Huutavan ääni korvessa". Lehti ilmestyi kerran kuussa, noin 16-sivuisena.
Vuonna 1852 tapahtui ns. Koutokeinon tragedia. Norjan Koutokeinoon syntyi tuolloin hurmoksellista liikehdintää. Kylässä asuvat saamelaiset lukivat Laestadiuksen saarnakarttoja ja tulkitsivat niitä omin päin, sillä kylässä ei ollut pappia. Raamattu jäi syrjään ja väkivalta tuli sallituksi "perkeleen omia vastaan". Myös tiedetään kautokeinolaisten saaneen käsiinsä Lutherin kirkkopostillan, jossa eräässä saarnassa Luther sanoo "Minä olen Kristus", mistä kautokeinolaiset keksivät olevansa "kristuksia" ja siten oikeutettuja tuomitsemaan ihmisiä helvettiin. Myös samaan aikaan tapahtuneet ankarat takaiskut ainoaa elinkeinoa poronhoitoa vastaan lisäsivät turhautuneisuutta. Piispa Juell vieritti syyn tapahtuneesta Laestadiukselle, mutta kuningas antoi vapauttavan lausunnon.
Kasvitieteilijänä
Hän kuvitti Tiedeakatemian julkaisemaa teosta "Svensk botanik", ja hänen taitavia piirustuksiaan näkee vieläkin useassa kasvitieteellisessä kirjassa. Laestadiuksen mukaan nimettyjä kasveja ovat Papaver radicatum ssp. laestadianum (tromssantunturiunikko), Epilobium laestadii (turjanhorsma) sekä Salix laestadiana -paju ja Carex laestadii -sara. Laestadiuksen omaan kasvikokoelmaan sisältyi noin 6 500 kasvia. Nimenantajana eli auktorina hän on lukuisille kasvilajeille. Auktorilyhenteenä on tällöin Laest. tai (Laest.).
Laestadius opiskeli Uppsalan yliopistossa kasvitiedettä ja teologiaa, mutta päätyi papiksi. Kasvitieteestä tuli harrastus, ja hänen erikoisalaansa olivat pajut. Taitavana piirtäjänä hän myös kuvitti kasvitieteellisiä kirjoja.
Laestadius keräsi kasveja itse ja keruutti niitä herätyskokouksien yhteydessä kylän pojilla, jotka hän lähetti etsimään näytteitä. Jyväskylän yliopistosta on löytynyt osa hänen kokoelmaansa, joka julkistettiin keväällä 2011. Kokoelman lahjoitti aikoinaan Jyväskylän seminaarille piirilääkäri Carl Erik Soldan, joka oli Laestadiuksen ystäviä. Kokoelma löytyi jo vuonna 1960, jolloin lehtori Eero Juhani Valovirta järjesti ja luetteloi kokoelman.
Professori Juha Pentikäinen on kirjoittanut Laestadiuksen elämäkerran, joka ilmestyi nimellä Yksi mies, seitsemän elämää (Kirjapaja 2011).
Saamelaisten uskomusten tutkijana
Lars Levi Laestadius oli ennen hengellistä herätystään ranskalaisten tutkijoiden oppaana ja kasvitieteellisenä asiantuntijana Ruotsin ja Norjan Lapissa 1830-luvun lopulla. Tutkimusretkikunnan johtajat pyysivät Laestadiukselta tutkielman saamelaisten uskomuksista, ja Laestadius suostui siihen. Tutkielma valmistui vuonna 1845. Laestadius lähetti ruotsinkielisen tutkielman osina Ranskaan, mutta helmikuun vallankumouksen ja uuden hallitsijan takia teosta ei painettu, eikä ole varmaa, ehdittiinkö sitä edes kääntää ranskaksi. Laestadius sai kuitenkin mainetta saamelaisten uskomusten tuntijana.
Laestadiuksen tutkielma oli ollut unohduksissa melkein sata vuotta, kun osa siitä löydettiin ranskalaisesta kirjastosta vuonna 1933 ja loppuosa vuonna 1946 Yalen yliopiston kokoelmista. Käsikirjoitus julkaistiin alkuperäiskielellä lyhennettynä nimellä Fragmenter i lappska mythologien vuonna 1959. Koko teos ilmestyi ruotsiksi 1997. Suomeksi käsikirjoituksen käänsi ja julkaisi Nilla Outakoski 1994. Risto Pulkkisen uusi suomennos ilmestyi vuonna 2000.
Tutkielma käsittelee saamelaisten jumalia, uhrimenoja ja ennustuksia, ja lisäksi siinä on joitakin saamelaissatuja ja -taruja. Teoksessaan Laestadius myös kommentoi muiden saamelaistutkijoiden kirjoituksia. Käsikirjoituksen suomentajan Nilla Outakosken mukaan Laestadius oli kansanuskomusten tutkijana vuosikymmeniä aikaansa edellä. Laestadiuksen tutkijatausta näkyy myös hänen saarnoissaan, sillä hän käytti paljon saamelaisten uskomuksiin liittyviä vertauksia. Laestadius puhuu esimerkiksi jatunin eli jättiläisen hurtista.
Viimeiset hetket
Viimeisessä kirjeessä Laestadius kuvailee oloaan: "Tässä minä makaan tuskien vuoteella odotellen, että kuoleman enkeli pian kirvoittaisi minut. Ja rakkaan veljeni, joka jää vielä minun jälkeeni eloon, ei pitäisi jättää rukoilematta esirukouksia minun puolestani, sillä minun uskoni on usein heikko ja toivo usein kaukana. Kuitenkin minä uskon, että suuri Sovittaja ja orjantappuroilla kruunattu kuningas ei ole hylkäävä minua".
Juhani Raattamaan käydessä viimeistä kertaa hän lausui omista opetuksistaan: "En ole opetuksistani löytänyt Raamatun vastaista, niitä en voi muuttaa. Vaan kyllä itseni tunnen suureksi syntiseksi, vaikka olenkin uskossa". Laestadius kiitti Jumalaa onnellisesta avioliitosta ja he siunasivat toisiaan Jeesuksen nimessä ja veressä. Kolme päivää ennen kuolemaa Laestadius hyvästeli perheensä ja pyysi vaimoltaan kärsimättömyyttään anteeksi. Sen jälkeen hän ei enää pystynyt puhumaan.
Laestadiuksen tytär Sofia kirjoittaa viimeisistä hetkistä: "Tyytyväisenä hän siinä makasi kaiken sen ajan katsellen ympärillä seisovia hymyhuulin iloisena ja onnellisena. Hän olisi halunnut ääneen puhua läsnä oleville, mutta ei ollut siihen voimaa. Loppuhetkensä oli keveä. Ainoastaan muutamia kertoja puhalsi hän syvempään henkeänsä ja niin siirtyi kuolematon osa tästä kuolevaisuudesta kuoleman portin sisäpuolelle".
Hautajaisiin tuli ihmisiä yhdeksästä pitäjästä, kolmesta valtakunnasta ja neljästä eri kielikunnasta jättämään viimeisiä jäähyväisiä. Hautaansiunauksen toimitti Laestadiuksen vävy Pehr Stenborg.
Atte Toikka
Toikka esiintyi useissa rap-yhtyeissä, joita olivat muun muassa Musta-Lista ja Laulavat Kulkurit. Viimeisinä aikoinaan hän toimi solistina, ja 4. tammikuuta 2019 hän julkaisi Edelleen edellä -nimisen musiikkivideon. Toikan jonne-meemit saivat alkunsa, kun hän tuttavineen julkaisi itsestään valokuvia IRC-galleriassa. Toikan kasvoihin liitettiin lausahduksia, joita sanottiin jonne-meemeiksi.
Lähes koko elämänsä Helsingin Malminkartanossa kasvanut ja asunut Toikka kuoli yllättäen sydämen laajentumaan nukkuessaan lapsuudenystävänsä Taisto Palmin (taiteilijanimeltään Taisto Tapulist ) sohvalla 21. tammikuuta 2019 Helsingissä. Toikalta jäi 1,5-vuotias tytär.
Marraskuussa 2019 julkaistiin postuumisti Toikan toinen studioalbumi MKDMSK. Levyn viimeisteli tuottaja-muusikko-manageri Mikko "Pyhimys" Kuoppala.
Sanoitukset ja tyyli
Toikan mollivoittoisten soolokappaleiden sanoituksia on luonnehdittu tyyliltään synkiksi, lohduttomiksi ja toisinaan jopa itsetuhoisiksi. Hän käsitteli lauluissaan muun muassa masennusta, kotilähiönsä Malminkartanon yhteisöllisiä ongelmia, päihteitä ja kuolemaa.
Erkki Tuomioja
Poliittinen ura
Tuomioja valittiin kansanedustajaksi sosiaalidemokraattien listoilta vuonna 1970. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1979 saakka, jolloin hän siirtyi Helsingin kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtajaksi. Yksi syy Tuomiojan 12-vuotiseen poissaoloon päivänpolitiikasta oli hänen oman myöhemmän näkemyksensä mukaan se, että taistolaiset olivat myrkyttäneet ja jähmettäneet 1970-luvun puoliväliin mennessä hyvinkin tunkkaisen poliittisen ilmapiirin, joten Tuomioja palasi takaisin eduskuntaan vasta vuoden 1991 vaaleissa.
Tuomioja toimi sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana vuosina 1991–1996 ja puheenjohtajana 1996–1999, sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana 1995–1999. Hänet valittiin Paavo Lipposen II hallituksen kauppa- ja teollisuusministeriksi vuonna 1999. Seuraavana vuonna Tuomioja nousi ulkoministeriksi presidentiksi valitun Tarja Halosen tilalle. Hän piti paikkansa myös eduskuntavaalien 2003 jälkeen.
Tuomioja kuuluu Sadankomiteaan, joka on perusvireeltään brittiläistyylinen rauhanjärjestö ja perustettiin sitoutumattomaksi lännessä toimineeksi vastineeksi lähellä kommunisteja ja kansandemokraatteja olleelle Rauhanpuolustajille. 1970-luvulla Tuomioja toimi Sadankomitealiiton puheenjohtajana ja Ydin-lehden päätoimittajana (1977–1991). Rauhanliiketaustastaan huolimatta Tuomioja ei ole kyseenalaistanut kansallista maanpuolustusta.
Varusmiesajan lopussa Tuomioja toimi Sotatieteellisen keskuskirjaston ylimääräisenä kirjastoalikersanttina Kaartin pataljoonassa. josta hän sai alikersantin arvon ja on sen jälkeen ylennyt reservissä ylikersantiksi.
Tuomioja paljasti vuonna 1993 julkaistussa kirjassaan Kukkaisvallasta kekkosvaltaan vuotaneensa julkisuuteen vuonna 1972 Zavidovo-muistion eli presidentti Kekkosen Zavidovossa Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnevin kanssa käymästä keskustelusta tehdyn muistion. Tuolloin ei kuitenkaan selvinnyt, kuka ministereistä tai muista vastuullisista henkilöistä oli alun perin vuotanut muistion Tuomiojalle. Asia todennäköisesti selvisi joulukuussa 2022 kun Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä julkaistiin Unto Hämäläisen juttu, jonka mukaan, käyttäen kuriirinaan Tuomiojaa, asiakirjan oli vuotanut julkisuuteen tasavallan presidentin kansliapäällikkö Antero Jyränki.
SDP:n puheenjohtajaehdokkaana
Tuomioja on ollut useita kertoja ehdokkaana SDP:n puheenjohtajaksi, ensimmäisen kerran vuonna 1991 jolloin Pertti Paasion seuraajaksi valittiin Ulf Sundqvist. Toisen kerran hän antoi suostumuksensa 2002, jolloin Paavo Lipponen valittiin jälleen puheenjohtajaksi. Kolmannen kerran hän kilpaili vuonna 2005 Eero Heinäluoman kanssa ja sai puoluekokouksessa kannatusta myös liiallista ay-sidonnaisuutta arvostelleilta lipposlaisilta. Vuonna 2008 hän oli neljättä kertaa puheenjohtajaehdokkaana, mutta hävisi ratkaisevan toisen äänestyksen Jutta Urpilaiselle äänin 218–132.
Poliittiset linjanvedot
Tuomioja oli 1960-luvun keskeisiä suomalaisia aktivistivaikuttajia. Hänen erikoisalana olivat kansainväliset ja kasvatusasiat. Tuomioja on toiminut lähes koko aikansa kansanedustajana ulkoasianvaliokunnassa ja on kirjoittanut useita taloudellista yhdentymistä sekä globalisaatiota kriittisesti käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita. 1970-luvulla hän vastusti silloista EEC-vapaakauppasopimusta, mutta kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin ennen kansanäänestystä vuonna 1994. Myöhemmin Tuomioja on todennut EEC-sopimuksen vastustamisen olleen virhe.
Ulkoministerinä Tuomioja on osallistunut aktiivisesti globalisaatiokysymysten käsittelyyn ja ollut globalisaationhallintaa käsittelevän Helsinki-prosessin suomalainen vetäjä.
Keväällä 2009 kansanedustaja Tuomioja arvosteli poikkeuksellisen kovin sanoin Italian pääministeri Silvio Berlusconia. Tuomioja kirjoitti blogissaan, ettei Berlusconi ole häpeä vain kotimaalleen Italialle, vaan koko Euroopalle.
Lähi-itä
Euroopan unionin ulkoasiainneuvostossa, jossa Tuomioja on edustanut Suomea vuosina 2000–2007 ja 2011–2015, on Lähi-itä ollut lähes jokaisen kokouksen asialistalla. Tuomioja on vieraillut kaikissa alueen maissa usein ja tukenut rauhanpyrkimyksiä. Suomen EU-puheenjohtajuus sattui Libanonin sodan aikaan, jolloin Tuomioja toimi aktiivisesti pääasiassa Ranskan tuella aselevon saamiseksi Hizbollahin ja Israelin kesken. Suomen kriisinhallintavaroja lisättiin yllättävän tilanteen myötä, ja Ranskan tapaan Suomi osallistui Etelä-Libanonin vakauttamiseen pääasiassa rakentajapioneerein, koska Israel järjesti Dan Haluzin johdolla strategiseksi katsottavia pommituksia siltoja, tienristeyksiä, viestiyhteyksiä ja vesilaitoksia vastaan.
Tuomiojan Israelin suhteisiin vaikuttanut asia oli kaasutunnistimien vientikielto Israelille vuonna 2002. Israel oli Suomen ulkopoliittisen linjauksen mukaan sotaa käyvä maa, johon ei pidä viedä sotatarvikkeita eikä kaksoiskäyttöön kelpaavia tarvikkeita. Tämän seurauksena Tuomiojan sähköpostiin tuli tuhansittain roskapostia, joiden Tuomioja uskoi olleen peräisin Israelin ulkoministeriöistä. Kauppasuhteet Israelin kanssa olivat muutoin normaalit.
Yhdysvallat
Tuomioja tunnetaan Yhdysvaltain politiikan kritisoijana ja Donald Trumpin arvostelijana. Suomen Kuvalehti ja Helsingin Sanomat ovat arvostelleet presidentti Tarja Halosta ja myös Erkki Tuomiojaa ulkoasiainministerinä siitä, että Suomen suhteet Yhdysvaltoihin olisivat viilentyneet. Vuonna 2006 Yhdysvaltain ulkoministeri Condoleezza Ricen kerrottiin suuttuneen Tuomiojalle, kun hän Euroopan unionin ulkoministerinä tivasi vastauksia CIA:n vankilentoihin ja terroristiepäiltyjen kidutukseen liittyen. Tapaamisen kerrotaan päättyneen "kohtuullisen kiivaaseen sananvaihtoon".
Kirjallinen tuotanto
Tuomioja sai vuoden 2006 Tieto-Finlandia-palkinnon Hella Wuolijokea käsittelevästä, alun perin englanniksi kirjoitetusta teoksesta Häivähdys punaista (alkukielellä A Delicate Shade of Pink). Teos on kaksoiselämäkerta Hella Wuolijoesta ja tämän sisaresta Salme Pekkalasta. Tuomiojan aikaisempaan tuotantoon kuuluvat muun muassa elämäkerrat K. H. Wiikistä, Sakari Tuomiojasta ja Pekka Kuusesta sekä Suomen ulkopolitiikkaa käsittelevän kirja Suomen ulkopolitiikka Anno 2004. Vuonna 2010 Tuomiojalta ilmestyi Viron merkkimiehiin kuuluvan Jaan Tõnissonin elämäkerta Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys.
Marthe Gosteli
Marthe Gosteli (22. joulukuuta 1917 Worblaufen, Sveitsi – 7. huhtikuuta 2017 Muri bei Bern, Sveitsi) oli sveitsiläinen feministi, joka johti Sveitsin naisjärjestöjen liittoa ja toimi sen edustajana liittoneuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa. Näiden seurauksena vuonna 1971 naisten äänioikeus hyväksyttiin Sveitsissä. Gosteli oli myös perustammassa nimeänsä kantavaa säätiötä, joka toimii Sveitsissä naisliikkeen historian kerääjänä.
Lukkarinsanta
Lukkarinsanta (ruots. Klockarsand ) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee keskustan itäpuolella Kokemäenjoen varrella. Lukkarinsannan naapurikaupunginosat ovat idässä junaradan toisella puolella Kalaholma ja lännessä Pohjanmaantien toisella puolella Aittaluoto. Kokemäenjoen haara Varvourinjuopa erottaa Lukkarinsannan Väinölästä ja pääuoma Isojoenrannasta.
Marthe Gosteli
Nuoruus ja perhe
Marthe Gosteli syntyi vuonna 1917 Bernin lähellä Worblaufenissa perheen maatilalla. Hänen vanhempansa olivat Ernst ja Johanna Ida Gosteli.
Erkki Tuomioja
Kirjallinen tuotanto
Tuomioja on myös ahkera verkkojulkaisija, ja hänen kotisivunsa ovat herättäneet useita julkisia keskusteluja.
Lukkarinsanta
Alue on suurelta osin omakoti- ja rivitaloasutusta. Vuonna 2006 kaupunginosaan valmistui Kokemäenjoen ylittävä Lukkarinsilta, joka yhdistää Lukkarinsannan Isojoenrannan kaupunginosat. Lukkarinsannalla on kaksi osaa, uudempi ja vanhempi.
Marthe Gosteli
Nuoruus ja perhe
Gostelin isä kuoli nuorena, mikä jätti Johanna-äidin tyttärineen yksin pyörittämään maatilaa. Gosteli sai vaikutteita äidiltään, joka puhui naisten oikeuksien puolesta. Samalla hän näki, kuinka maatilalla epäoikeudenmukaisuudet vaikuttivat naisten elämään. Gosteli päätti olla menemättä naimisiin ja hankkimatta lapsia ja omistautui täysin naisten äänioikeuden ajamiseen.
Työ naisten äänioikeuksien puolesta
Gosteli työskenteli toisen maailmansodan aikana Sveitsin asevoimien viestintä- ja radioyksikössä, ja sodan jälkeen (1949–1953 ja 1955–1962) hän johti Yhdysvaltain Bernin-suurlähetyksön elokuvayksikköä. Gosteli alkoi 1960-luvun puolivälin jälkeen hyödyntää viestintäosaamistansa yksinomaan feministisen liikkeen asioiden edistämiseen.
Erkki Tuomioja
Yksityiselämä
Liikuntaa harrastava Tuomioja joutui jättämään koripallon rannevamman vuoksi. Juoksussa hän on voittanut ikämiesten SM-kisoista hopeaa ja pronssia 3 000 metrin estejuoksussa, jossa hänen ennätyksensä on 10.52,6. Maratonin hän on juossut aikaan 2 tuntia ja 59 minuuttia. Erkki Tuomioja on edustanut Helsingin Jyryä vuodesta 1968 lähtien yleisurheilussa.
Marthe Gosteli
Työ naisten äänioikeuksien puolesta
Gosteli oli jo vuodesta 1953 toiminut berniläisessä järjestössä, joka ajoi naisten äänioikeutta Sveitsiin. Hän toimi vuosina 1964–1968 sen puheenjohtajana. Sveitsin naisjärjestöjen liitto-organisaation varapuheenjohtajana hän oli 1967–1971, ja hän edusti järjestöä useissa liittovaltion komissioissa. Gosteli johti 1970–1971 Sveitsin naisjärjestöjen naisten poliittisten oikeuksien yhtymää, joka neuvotteli liittoneuvoston kanssa naisten äänioikeuksien hyväksymisestä liittovaltiotasolla. Sveitsi hyväksyi naisten äänioikeudet lopulta vuonna 1971, kun kansanäänestys antoi tukensa äänioikeuden mahdollistaneelle perustuslain muutokselle.
Erkki Tuomioja
Yksityiselämä
Tuomioja on kertonut olevansa ateisti. Vapaa-ajattelijain liitto myönsi Tuomiojalle vuonna 2008 Väinö Voipio -palkinnon. Palkintoperusteiden mukaan Tuomioja edisti sekularismia kyseenalaistaessaan teologian opetuksen yliopistossa sekä herättäessään pohdintaa uskonnon asemasta yhteiskunnassa tuodessaan julkisesti esille ateisminsa. Tuomioja on myös kertonut tunteneensa ulkoministerinä ollessaan huonoa omaatuntoa rauhoitellessaan Muhammad-pilapiirrosjupakan aiheuttamaa kohua.
Marthe Gosteli
Työ naisten äänioikeuksien puolesta
Gosteli oli perustamassa naisten historian arkistoa ja lopulta vuonna 1982 Gosteli-säätiötä. Sen tavoitteena on kerätä Sveitsin naisliikkeen historiaa ja tallettaa naisjärjestöjen ja yksittäisten naisten arkistoja. Sillä on myös kirjasto, jossa on muun muassa laaja pamflettikokoelma. Säätiö syntyi, kun huomattiin, kuinka paljon naisjärjestöillä ja feministipioneereilä oli arkistomateriaalia toiminnastaan.
Erkki Tuomioja
Yksityiselämä
Vuonna 2017 Tuomioja esiintyi Tiisun musiikkivideolla Suomi on poliisivaltio.
Marthe Gosteli
Työ naisten äänioikeuksien puolesta
thumb|Marthe Gostelin muistolaatta Worblaufenissa. Gosteli sai useita palkintoja ja tunnustuksia Sveitsissä. Hänet palkittiin vuonna 1989 Trudy Schlatter -palkinnolla ja vuonna 1992 Bernin kunnan mitalilla. Bernin yliopiston kunniatohtorikis hänet nimettiin vuonna 1995.
Gosteli kuoli 99-vuotiaana sairaalassa, missä hän oli ollut hoidettavana kaatumisen takia.
Albin Kaasinen
Albin Kaasinen (7. huhtikuuta 1892 Liperi – 3. maaliskuuta 1970) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen pääasiallinen materiaalinsa oli puu, josta hän veisti melko pienikokoisia hahmoja, jotka esittivät elämänmenoa Kaasisen kotikunnassa Liperissä. Hänen teoksensa ovat humoristisia ja ilmeikkäitä.
Heinähattu ja Vilttitossu (elokuva)
Heinähattu ja Vilttitossu on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut koko perheen elokuva, jossa pienet tytöt taistelevat oikeudestaan spagettiin ja oikeaan lapsuuteen. Elokuva perustuu Sinikka ja Tiina Nopolan suosittuun lastenkirjasarjaan. Ensimmäinen Heinähattu ja Vilttitossu -kirja julkaistiin 1989.
Albin Kaasinen
Kaasisen vanhemmat olivat suutari Matti Paavo Kaasinen ja Maria Iljeff. Hän kävi viisi luokkaa yhteiskoulua ja 1917 taideyhdistyksen piirustuskoulun. Kaasinen toimi kuvanveistäjänä vuodesta 1916 alkaen ja hän oli myös Käkisalmen kaupungin museon hoitajana vuodesta 1933 alkaen. Kaasinen toimi lisäksi Käkisalmen kansankirjaston johtokunnan puheenjohtajana. Kaasisen pääteoksia olivat puuveistokset Kyläkuoro, Korkea oikeus, Huutokauppa ja Kokous.
Heinähattu ja Vilttitossu (elokuva)
Elokuvan käsikirjoitus on uusi, vain elokuvaa varten luotu tarina. Se sisältää joitakin yksityiskohtia sarjan eri teoksista. Kansainvälisessä yhteistyössä kehitellyn käsikirjoituksen tapahtumat sijoittuvat sadunomaiseen maaseutuidylliin. Elokuvassa ei ole lainkaan väkivaltaa, ja se on sallittu kaikkein pienimmillekin katsojille. Elokuva on ollut maailmalla erittäin kehuttu ja sitä on näytetty myös Japanin elokuvateattereissa.
Albin Kaasinen
Kaasisen töitä on Helsingin Ateneumissa sekä Hämeenlinnan ja Turun taidemuseoissa. Kaasiselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963.
Heinähattu ja Vilttitossu (elokuva)
Tarina
Heinähatusta on tulossa iso tyttö. Hän aloittaa viikon kuluttua koulunkäynnin. Heinähattu ei kuitenkaan ehdi nauttia lapsuutensa viimeisistä hetkistä. Hänellä on kiire laittaa perheen asiat järjestykseen ennen koulun alkua. On saatava selvyys siitä, kuka hoitaa hänen hommansa kotona sillä aikaa, kun hän itse on koulussa. Kuka leikkii Vilttitossun kanssa? Kuka tiskaa? Kuka kuorii Vilttitossun perunat?
Äiti ja isä näyttävät olevan onnellisen tietämättömiä siitä mullistuksesta, minkä esikoistyttären kouluunlähtö tulee aiheuttamaan. Heinähattu yrittää tuloksetta selittää heille asian vakavuutta. Uhmakas Vilttitossu päättää ottaa käyttöön järeämmät aseet. Hän karkaa "kuivapallojen" luota muuttaakseen naapurin muhkeiden Alibullenin neitien herkkupatojen ääreen.
Tilanne kuumenee. Heinähattu panee toimeksi, ja Kattilakosken huushollin asiat sotkeentuvat entisestään. Kun apua ei löydy naapurista, poliisilta eikä edes Taivaan Isältä, on jäljellä vain yksi keino: Heinähatun on muututtava itse. Hän joutuu oppimaan sen minkä uhmakas Vilttitossu osaa: aikuiset ei opi mitään, jos lapset on aina vaan kilttejä.
Heinähattu ryhtyy puhumattomaksi, niin myös Hannakin, mutta lopulta kaikki taas puhuvat.
Koulu alkaa. Kun Heinähattu loittonee reppu selässään kohti koulua, äiti ja isä havahtuvat huomaamaan, miten viiltävän lyhyt onkaan lapsuuden hetki.
Rooleissa
Sivuosissa:
Palkinnot
Elokuva voitti kaksi Jussi-palkintoa, parhaasta puvustuksesta (Tiina Kaukanen) ja parhaasta lavastuksesta (Kati Ilmaranta). Se oli ehdolla myös Parhaan elokuvan Jussi-palkintoon.
Heinähattu ja Vilttitossu oli lapsiraadin suosikki Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla 2003. Tukholman filmifestivaaleilla se sai Junior-sarjan pääpalkinnon, ja Teheranin Roshd-filmifestivaaleilla elokuva voitti kultaisen palkinnon ja tuomariston erikoispalkinnon.
Katzenjammer
Katzenjammer on norjalainen englanniksi laulava yhtye, joka on perustettu Oslossa vuonna 2005. Yhtyeeseen kuuluvat Anne Marit Bergheim, Marianne Sveen, Solveig Heilo ja Turid Jørgensen.
Katzenjammerin jäsenet tutustuivat toisiinsa vuonna 2004 yksityisessä musiikkikoulussa Oslossa. Heitä yhdisti tunne ”ulkopuolisuudesta”. Yhtyeen jäsenien mielestä koulu ei kannustanut omaperäisyyteen vaan opetti vain aikaisemmin tehtyjä asioita.
Yhtye otti nimensä Rudolph Dirksin luomasta sarjakuvasta Kissalan pojat. Sana katzenjammer tarkoittaa suomeksi kissan valitusta tai krapulaa.
Vuonna 2008 Katzenjammer osallistui NRK:n levytyssopimusta vaille oleville yhtyeille järjestämään Urørt-kilpailuun, jossa he sijoittuivat kolmanneksi. Katzenjammerin debyyttialbumi Le Pop julkaistiin syyskuussa 2008. Albumi oli sekoitus erilaisia musiikkityylejä kuten pop, kabaree, country ja bluegrass. Kappaleet oli säveltänyt yhtyeen ystävä Mats Rybø, ja sovituksesta vastasi Katzenjammer viidentoista instrumenttinsa kanssa.
Katzenjammerin toinen albumi A Kiss Before You Go ilmestyi syyskuussa 2011. Albumin sanoitusten ja kansien inspiraation lähteenä oli Jean-Pierre Jeunetin ohjaama ranskalainen fantasiaelokuva Kadonneiden lasten kaupunki.
Kolmannen albuminsa Rockland Katzenjammer julkaisi tammikuussa 2015. Albumia seuranneella kiertueella yhtye soitti ensimmäisen Suomen-keikkansa Provinssirockissa kesäkuussa 2015.
Diakki
thumb|right|120px|Diacin piirikaaviosymboli Diakki (akronyymistä DIAC, ) eli kaksisuuntainen diodityristori on puolijohdekomponentti, joka muuttuu johtavaksi, kun sen kynnysjännite ylittyy. Kun resistanssi pienenee, myös diakin yli vaikuttava jännite putoaa huomattavasti ja läpi kulkeva virta kasvaa. Diakki pysyy johtavana kunnes virta pienenee tarpeeksi. Kynnysjännite on yleensä 15-40 volttia ja se on molempiin suuntiin sama.
Diakin yleisin käyttötarkoitus on jännite- ja virtapulssin tuottaminen triakin liipaisemiseen esimerkiksi hehkulamppujen himmentimissä tai lämmitysvastusten ja sähkömoottorien säätökytkennöissä. Siksi joissakin triakeissa diakki on sisäänrakennettuna. Pulssin tuottavassa kytkennässä diakin yli vaikuttaa likimain sama jännite kuin kondensaattoriin, jota ladataan vastuksen kautta. Kun kondensaattorin varaus on riittävän suuri ja jännite ylittää diakin kynnysjännitteen, diakki muuttuu johtavaksi ja purkaa kondensaattorin varauksen triakin hilalle. Kun varaus on purkautunut, diakki lakkaa johtamasta ja kondensaattorin varaus alkaa uudelleen kasvamaan.
ALD-reaktori
ALD-reaktori on kemiallinen reaktori, jossa valmistetaan atomikerroskasvatuksen eli ALD:n avulla ohutkalvoja. Laite ja sen perustana oleva tekniikka on kehitetty Suomessa 1970-luvun loppupuolella Tuomo Suntolan johdolla.
ALD-reaktorissa lähtöaineet tuodaan substraatin pinnalle pulsseissa vuoroittain ja niiden annetaan reagoida. Jos pinta ja kerrostettava kemikaali ovat yhteensopivat, saadaan ohutkalvo kasvamaan atomikerroksen tarkkuudella. Vaihtamalla välillä kemikaalia, voidaan tehdä myös nanolaminaattisia kalvorakenteita. Yleensä lähtöaineina käytetään hyvin reaktiivisia kemikaaleja, kuten trimetyylialumiinia ja titaanitetrakloridia, jotka reagoivat voimakkaasti veden kanssa. ALD-prosessi tehdään tyypillisesti tyhjiössä pulssittamalla kaasumaisia lähtöaineita siten, että aina välillä reaktiokammio tyhjennetään toisesta lähtöaineesta, jota jää vain pintaan atomikerroksen verran. Myös nestemäisiä ja kiinteitä aineita saadaan kaasumaiseksi lämmön ja alhaisen paineen avulla. Periaatteessa ALD-prosessi on tehtävissä myös normaalissa paineessa tai nestemäisillä lähtöaineilla.
ALD-prosessi
pienoiskuva|Kaavio ALD-prosessista. Ensimmäisessä vaiheessa yhdiste AB kiinnittyy substraatin pintaan (ylempi kuva), seuraavassa vaiheessa reaktoriin syötetty yhdiste CD reagoi AB:n kanssa. Lopussa substraatti on päällystetty kerroksella yhdistettä AD ja reaktiotuote BC poistuu reaktorista (alempi kuva).
ALD:ssä eli atomikerroskasvatuksessa reagoivat kaasut syötetään reaktoriin pulsseittain, jolloin substraatin pintaan kasvaa vajaa 1 atomikerros reagenssipulssia kohden. Ensin reaktoriin syötetään yhdistettä AB, joka reagoi substraatin pinnassa sitoutuen siihen. Tämän jälkeen reaktoriin syötetään yhdistettä CD, joka reagoi AB:n kanssa jättäen kerroksen ainetta AD substraatin pintaan. Kuvassa 1 havainnollistetaan edellä kuvattua prosessia. Prosessi tapahtuu yleensä alhaisessa paineessa ja edellisen pulssin kaasu poistetaan reaktorista ennen seuraavaa pulssia. Tätä prosessia toistetaan, kunnes kasvatettu kerros on halutun paksuinen. ALD on ääritapaus pintareaktiorajoitteisesta prosessista. Usein havaitaan, ettei yhdestä reagenssipulssista kasva täyttä atomikerrosta. Kasvunopeudet ovat muutamia nanometrejä minuutissa eli huomattavasti hitaammin verrattuna korkeamman lämpötilan LPCVD-nitridiin tai monikiteiseen piihin.
Jos kemikaaleja vaihdetaan pulssien välillä, saadaan nanolaminaatteja. Johtuen ALD:n pintareaktioluonteesta se kykenee peittämään koko pinnan erittäin tasaisella kerroksella ilman paksuusvaihteluja myös suuren korkeus-leveyssuhteen rakenteissa. Myös rakeisten pintojen päällystäminen onnistuu ongelmitta. Tyypilliset kalvon paksuudet ovat 1–500 nm.
Käyttökohteita
ALD:n avulla valmistettavia ohutkalvoja voidaan käyttää puolijohdekomponenteissa, kuten tietokoneiden mikroprosessorien CMOS-kalvorakenteissa eristekalvoina tai niin sanottuina barrier-kalvoina estämään diffuusiota. Käytäjänä on myös Intel, joka kasvattaa prosessoriensa hilaoksideja ALD:llä.
ALD:tä käytetään myös elektroluminesenssinäyttöjen valmistuksessa sekä suuren suhteellisen permittiivisyyden eristekalvojen teossa. Elektroluminesenssinäyttöjen eriste- ja hohdekalvorakenteet voidaan tehdä kokonaan ALD-tekniikalla. Tätä sovellusta kehitti Lohja mikroelektroniikka (nykyinen Elcoteq) 1970–1980-luvuilla. Sovelluksen käyttöä jatkaa Planar Ltd. ALD-tekniikalla voidaan pinnoittaa myös rakeisia aineita. Sen avulla voidaan tehdä myös korroosion suojauskalvoja sekä kulutuksen tai kemikaalien kestävyyttä parantavia ohutkalvoja. ALD-pinnoituksen etuna on, että se tunkeutuu hyvinkin pieniin rakoihin, eikä kalvoihin jää aukkoja.
ALD-menetelmää on perinteisesti käytetty teknologiatuotteiden, kuten puolijohdekomponenttien valmistusprosessissa, mutta sitä voidaan käyttää muissakin sovelluksissa. Esimerkki kaupallisesta ALD-sovelluksesta on Suomessa kehitetty hopeakorujen tummumista estävä pinnoite.
Aqmolan alue
Aqmolan alue on hallinnollinen alue Kazakstanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Pohjois-Kazakstanin alueeseen, idässä Pavlodarin alueeseen, etelässä Qarağandın alueeseen ja lännessä Qostanayn alueeseen. Lisäksi alueen keskellä on Kazakstanin pääkaupunki Astana, joka muodostaa oman hallintoyksikkönsä. Aqmolan alue on Qarağandın alueen lisäksi ainoa Kazakstanin alueista, jotka eivät rajoitu maan ulkorajoihin (kolmea kaupunkialuetta lukuun ottamatta).
Aqmolan alueelta louhitaan kultaa ja kivihiiltä.
Nike Mercurial Vapor
thumb|Nike Superfly III Volt/Retro Colorway Nike Mercurial Superfly on suosittu Niken valmistama jalkapallokenkä. Se tunnetaan keveydestään, sillä yksi kenkä painaa alle 200 grammaa. Kenkää käyttävät monet maailman huippupelaajat, kuten Pedro Rodríguez, Marcelo Vieira, Andrei Aršavin, Cristiano Ronaldo, Neymar, Zlatan Ibrahimović, Mesut Özil, Alexandre Pato ja Didier Drogba. Ensimmäiset Mercurial Vaporit tulivat markkinoille keväällä 2002 juuri ennen MM-kisoja. 2002 MM-kisojen semifinaalissa ja finaalissa Ronaldo käytti kirkkaan hopeita Vapor-kenkiä. Eräs versio on Nike Mercurial Vapor V. Uusittu malli eroaa vanhoista vaporeista siten, että siinä on nauhojen päällä ohut muovinen suoja. Uusin Nike Mercurial Vapor IX on uudistettu entistä kevyemmäksi.
Bethlen
pienoiskuva|Unkarilaisen BETHLEN-suvun iktari- ja bethleni -sukuhaarojen vaakunat. Bethlen on vanha Transilvanian unkarilainen aatelissuku, joka polveutuu Pyhän Tapanin ajoilta. Sen jäseniä ovat olleet muun muassa:
Suurnopeusmuovaus
Suurnopeusmuovauksella tarkoitetaan ohutlevyn muovausprosesseja, joissa muovattavan työkappaleen nopeus on vähintään luokkaa 200 m/s. Näissä nopeuksissa joidenkin metallien (esimerkiksi alumiinin) muovattavuus paranee jopa kolminkertaiseksi, eli metalli muovautuu ennen murtumistaan jopa 3x normaalia enemmän. Suurnopeusmuovauksen menetelmät ovat: räjäytysmuovaus, sähköimpulssimuovaus ja magneetti-impulssimuovaus.
Räjäytysmuovaus
Menetelmässä levitetään räjähdysainetta muovattavan levyn pintaan ja räjäytetään siinä, jolloin levy painautuu räjähdyksen voimasta sen takana olevaa muottia vastaan. Tällä tavalla valmistettiin Nevadassa suuria säiliön päätyjä 1960-luvulla. Toisessa menetelmässä koneeseen ladataan räjähdyspanos, ja koneessa oleva työkalu kiihdytetään tämän räjähdysvoiman avulla vasten muovattavaa levyä, joka pakenee työkalun edellä muottia vasten. Räjäytysmenetelmällä voidaan myös hitsata.
Sähköimpulssimuovaus
Sähköimpulssimuovauksessa lyhytaikaisen (impulssi) valokaaren avulla saadaan vedessä aikaan paineaalto, joka muovaa kappaleen. Menetelmällä on yhtäläisyyksiä hydromuovauksen kanssa.