cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuliase
Lunttulukko
Lunttulukko kehitettiin Euroopassa 1400-luvulla ja siitä tuli nopeasti yksi eurooppalaisen sodankäynnin tärkeimmistä aseista. Vaikka monet suosivatkin vielä pitkäjousia suuremman tulinopeuden vuoksi, pitkäjousen käyttö oli erittäin vaikeaa ja pitkäjousimiehet käytännössä omistivat elämänsä aseen hallitsemiselle. Lunttulukkoaseet taas olivat niin yksinkertaisia että talonpoikamiliisin kykeni kouluttamaan aseen tehokkaaseen käyttöön vain muutamassa viikossa. 1500-luvulla ja 1600-luvulla jalkaväen yleinen taktiikka oli niin kutsuttu pike and shot, jossa lunttulukkoasein varustetut miehet ampuvat vihollista kohti muodossa ja pitkin keihäin varustetut miehet suojaavat heitä ratsuväeltä. Lunttulukon kehittämisen jälkeen tuliaseet olivat rihlaamattomia vielä vuosisatoja, mikä teki niistä hyvin epätarkkoja pitkällä kantamalla, minkä vuoksi tuliaseet ammuttiin yhteislaukauksina. Pistin kehitettiin 1600-luvun lopussa, minkä jälkeen keihäistä luovuttiin ja jalkaväessä palveli enää käytännössä vain muskettimiehiä. Vaikka monia muita mekanismeja kehitettiin kahdessa vuosisadassa lunttulukon kehittämisen jälkeen, vasta piilukko 1600-luvulla syrjäytti sen Euroopassa. Tämä johtui lunttulukon saatavuudesta, hinnasta ja yksinkertaisuudesta verrattuna muihin, kehittyneempiin mekanismeihin. pienoiskuva|Tanegashima, japanilainen lunttulukkoase. Laajassa käytössä pisimpään lunttulukkoaseita käyttivät japanilaiset, jotka käyttivät niitä 1800-luvun puoliväliin asti. Portugalilaiset toivat lunttulukon Japaniin 1500-luvulla ja se sai Japanissa nimen Tanegashima. Aluksi japanilaiset eivät pitäneet aseesta sillä sitä pidettiin Samurai-kulttuuriin sopimattomana mutta tästä huolimatta se levisi Japanissa nopeasti ja lopulta muutti täysin japanilaisen sodankäynnin aivan kuten se oli tehnyt Euroopassakin. 1600-luvulla Japani aloitti sakokuna tunnetun eristäytymispolitiikan, minkä vuoksi uudemmat mekanismit eivät saapuneet Japaniin kuin vasta Edo-kauden jälkeen, kun Japani avautui ja perusti nykyaikaisen varusmiesarmeijan.
Rataslukko
pienoiskuva|Rataslukkomekanismi Rataslukko kehitettiin Baijerissa 1500-luvun alussa ja ne olivat ensimmäiset itse-sytyttävät tuliaseet. Rataslukossa hanaan on kiinnitetty pala rikkikiisua, joka asetetaan ratasta vasten. Kun liipasinta vedetään, rattaan liike rikkikiisua vasten luo kipinöitä, mikä laukaisee aseen. Rataslukko oli myös ensimmäinen mekanismi, jonka pohjalle kehitettiin pienempiä yhden käden aseita, pistooleja.
Sieppolukko
Sieppolukossa hanaan on kiinnitetty pala piikiveä, joka liipasinta vedettäessä iskee L-kirjaimen muotoista teräsosaa, frizzeniä vasten. Kipinät tästä putoavat ruutia sisältävään pannuun, mikä laukaisee aseen.
Aseen lataamiseksi ensin kaadetaan ruutia pannuun, minkä jälkeen pannun kansi suljetaan. Tämän jälkeen ruutia kaadetaan piipusta alas ja kuula tulee perässä, mikä työnnetään alas latauspuikolla. Tämän jälkeen hana nostetaan ylös ja ase on ladattu. Pannun kansi pidetään suljettuna kun ase ei ole käytössä ja avataan kun ase halutaan laukaista. pienoiskuva|Sieppohanssi Sieppolukosta kehitettiin 1550-luvulla myös hieman kehittyneempi versio nimeltä sieppohanssi. Nimi on juonnettu hollannin kielen sanasta haan, joka tarkoittaa kukkoa ja viittaa mekanismin muotoon. Sieppohanssi on muuten samanlainen kuin sieppolukko mutta siihen on lisätty mekanismi, joka avaa automaattisesti pannun kannen liipasinta vedettäessä, minkä vuoksi ase on nopeammin käyttövalmis tarvittaessa ja välttää ruudin kastumisen sateessa.
Piilukko
Piilukkoaseet olivat ensimmäiset aseet, joita valmistettiin suhteellisen paljon rihlattuina, eli siten että piipussa on kiertyvät urat, jotka lisäävät ammukseen kierteen ja siten parantavat tarkkuutta. Tästä huolimatta piilukkoaseita käytettiin ensisijaisesti rihlaamattomina sillä rihlattu musketti on hitaampi ladata koska kuulan pitää mahtua tiukasti piippuun sillä muuten ase ei käytä rihlausta hyväkseen, kun taas rihlaamattomissa aseissa tämä ei ole ongelma joten kuula voi mennä piipusta alas hieman löysemmin. Rihlatun musketin lataaminen vaati joskus jopa vasaraa, jolla lyödään latauspuikkoa. Lisäksi ajan aseet käyttivät mustaa ruutia, mikä täytti nopeasti taistelukentän savulla, mikä teki nopeasti tähtäämisesta mahdotonta pidemmälle kantamalle, jolla rihlauksesta voisi olla apua.
Piilukkoase oli huomattavasti nopeampi ladata kuin lunttulukko. Kun lunttulukkoaseen lataaminen kestää jopa minuutin, hyvin koulutettu sotilas kykenee lataamaan piilukkoaseen kolme kertaa minuutissa. Yksityishenkilöt, tunnetuimmin merirosvot kantoivat usein kuitenkin monta pistoolia kerralla välttääkseen lataamisen pahassa paikassa. Lataaminen nopeutui myös paperipatruunan kehittämisen myötä. Paperipatruuna sisältää kuulan ja ruutia, jonka määrä on valmiiksi mitattu. Ampuja avaa patruunan hampaillaan ja kaataa aseeseen ruudit samalla tavalla kuin ilman patruunaakin. Ruutien jälkeen kuula kääritään paperiin, mikä helpottaa kuulan työntämista piippua alaspäin latauspuikolla. Paperi palaa aseen laukaisun yhteydessä. pienoiskuva|[[Historian elävöittäminen|Historian elävöittäjien luoma brittiläinen taistelumuodostelma.]] pienoiskuva|Brown Bess-piilukkomusketti oli [[Brittiläinen imperiumi|Brittiläisen imperiumin palvelusase yli sata vuotta.]] Piilukkoaseilla ammuttiin aseen epätarkkuuden vuoksi edelleen muodostelmissa yhteislaukauksina, joskin pike and shot-muodostelmasta luovuttiin pistimen ansiosta. Yksinäinen jalkaväen sotilas on helppoa saalista ratsuväelle, mikä myös teki muodostelmassa pysymisestä välttämätöntä.
Nallilukko
Nallilukko on viimeinen suusta ladattavissa aseissa käytetty mekanismi, jonka kehitti skotlantilainen pappi nimeltä Alexander John Forsyth 1800-luvun alussa. Nallilukossa räjähdyselohopeasta valmistettu nalli asetetaan aseen etuosassa olevaan nallipiikkiin, mikä laukaisee aseen. Ase ladataan muuten samalla tavalla kuin piilukko mutta nallin vuoksi aseessa ei ole pannua, johon kaadetaan ruutia vaan tämän sijasta käytetty nalli korvataan uudella. Nalli saa aseen laukeamaan nopeammin, sillä sen ei tarvitse odottaa ruudin syttymistä ja helpottaa myös lataamista sillä ampujan ei tarvitse mitata ruudin määrää. pienoiskuva|Nallilukko pienoiskuva|Minié-kuulia Merkittävempi keksintö nallilukoissa tehtiin kuitenkin vasta 1840-luvulla, kun ranskalainen upseeri Claude-Étienne Minié kehitti uudenlaisen kuulan eli Minié-kuulan. Kartion muotoinen Minié-kuula oli helppo mahduttaa tiukasti piipusta alas sillä se oli leveydeltään piippua pienempi ja laajeni rihlausta vasten vasta laukaistaessa, mikä mahdollisti sen että rihlatun musketin kykeni lataamaan yhtä nopeasti kuin rihlaamattoman, mikä johti rihlattujen muskettien laajamittaiseen käyttöön. Minié-kuulaan myös painovoima ja ilmanvastus vaikuttivat heikommin, minkä vuoksi sen kantama oli pidempi kuin perinteisillä kuulilla. Tästä huolimatta piilukkojen ajalta asti käytetyt muodostelmataktiikat pysyivät melko samoina, mikä johti Krimin sodassa ja Yhdysvaltain sisällis-sodassa ennen-näkemättömän korkeisiin miehistömenetyksiin.
Pippurinsirotin
pienoiskuva|Pippurinsirotin Ulkonäkönsä vuoksi keittiöstä tutun pippurinsirottimen mukaan nimetty mekanismi on ensimmäisiä mekanismeja, joka kykenee useaan laukaukseen lataamatta. Pippurinsiroitin-mekanismia käyttäviä pistooleja kutsuttiin taskupyssyiksi sillä ne olivat hyvin pieniä ja helppoja piilottaa vaatteisiin. Pippurinsirottimessa on useita piippuja ja jokaisella piipulla on oma pannu tai nalli riippuen mekanismista, joskin yleisin pippurinsiroitin oli nallilukkojen aikana. Käyttäjä lataa jokaisen piipun erikseen samalla tavalla kuin yksipiippuisellakin aseella. Toimintamekanismi on muuten sama kuin yksipiippuisillakin mutta sen sijaan että ase tarvitsee ladata yhden laukauksen jälkeen, aseessa vain vaihdetaan seuraavaan piippuun kunnes kaikki ovat tyhjiä. Joissain pippurinsirottimissa piippu vaihtuu itsestään liipasinvedon yhteydessä, joissain se pitää itse tehdä käsin. Pippurinsirotin oli suhteellisen harvinainen eikä koskaan päässyt sotilaskäyttöön.
Revolveri
pienoiskuva|Colt Single Action Army-revolveri Revolveri on seuraava kehitysaskel pippurinsirottimesta, jonka kehitti yhdysvaltalainen Samuel Colt 1830-luvulla. Revolverissa on vain yksi piippu ja ammukset laitetaan pyörivään rullaan, sylinteriin, mikä teki aseesta huomattavasti kevyemmän ja yksinkertaisemman kuin pippurinsirottimesta. Revolveri nopeasti syrjäytti useimmat muut käsiaseet ja se pääsi myös sotilaskäyttöön, korvaten suusta ladattavat pistoolit. Revolverikivääri yritettiin valmistaa mutta tässä tuli ongelmaksi se, että joskus valuva ruuti saattaa aiheuttaa sen että jokainen sylinteri laukeaa sen sijaan että vain se mikä on linjassa piipun kanssa, mikä johtaa siihen että luodit paitsi saattavat tuhota aseen mutta myös osua käyttäjänsä käteen. Revolvereja on kahdenlaista, niin kutsuttuina yksitoimintoina ja kaksitoimintoina (eng. single action ja double action). Yksitoiminto-revolverissa käyttäjän pitää itse nostaa iskuri jokaisen laukauksen jälkeen, kun taas kaksitoiminto-revolverissa liipasimen veto sekä nostaa iskurin että laukaisee aseen, tosin iskurin nostaminen on myös mahdollista kaksitoiminto-revolverilla. Yksitoiminto-revolverissa on tulinopeuden lisäämiseksi mahdollista käyttää niin kutsuttua fanning-tekniikkaa, jossa käyttäjä vetää liipasimen pohjaan ja nopeasti nostaa iskuria kämmenensyrjällä. Revolverit ovat erityisen tunnettuja villin lännen ajalta, erityisesti Colt Single Action Army, joka tunnetaan lempinimellä "ase joka voitti lännen".
Neulapyssy
Neulapyssyn kehitti preussilainen Johann Nicolaus von Dreyse vuonna 1836. Neulapyssy on ensimmäinen piipun perästä ladattava kivääri, jossa paperinen patruuna asetetaan aseen keskeltä aukeavasta aukosta, lukosta sisälle patruunakammioon ja liipasimen vedossa neula pistää patruunan perässä olevaa nallia, joka sytyttää patruunan sisällä olevan ruudin ja laukaisee patruunan kärjessä olevan kuulan. pienoiskuva|Dreyse-neulapyssy Dreysen neulapyssy oli ratkaisevassa osassa vuonna 1866 käydyssä Preussin-Itävallan sodassa, jossa ase osoitti ylivoimaisuutensa verrattuna itävaltalaisten Lorenz-musketteihin. Piipun perästä ladattavan Dreysen kykeni lataamaan ja ampumaan viisi kertaa samassa ajassa kuin musketin kykeni lataamaan ja ampumaan vain kerran. Lisäksi tämän pystyi tekemään kokonaan makuuasennossa, samalla kun sotilas joutuu seisomaan ladatakseen musketin. Ranskalaiset kehittivät pian oman neulapyssynsä Chassepotin joka preussilaisten voitosta huolimatta Ranskan-Preussin sodassa osoittautui paremmaksi aseeksi kuin Dreyse. Tämän jälkeen muskettien ajan voitiin katsoa päättyneeksi ja piipun perästä ladattavien aseiden aika oli alkanut.
Vipulukko
pienoiskuva|Winchester 1873, "ase joka voitti lännen". Pippurinsirotin oli epäkäytännöllinen kivääreissä, sillä useat piiput tekevät aseesta hyvin painavan. Revolverikiväärit osoittautuivat myös epäkäytännöllisiksi johtuen vaarasta laukaista vahingossa kaikki sylinterin patruunat kerralla. Vipulukko sai tulikasteensa Yhdysvaltain sisällissodassa ja oli ensimmäinen käytännöllinen mekanismi kivääreihin, joka kykeni ampumaan monta kertaa lataamatta, minkä vuoksi sitä kutsutaan myös toistuvaksi kivääriksi (eng. repeating rifle). Vipulukkokiväärissä ampuja käyttää liipasimen takana olevaa vipua poistaakseen hylsyn ja ladatakseen uuden patruunan.
Vaikka vipulukkokivääri ei ollutkaan palvelusaseena Yhdysvaltain sisällis-sodassa, monet Unionin sotilaat päättivät käyttää palkkansa sen ostamiseen. Sodan merkittävin vipulukkokivääri oli Henry, johon mahtui ennennäkemättömät 15 patruunaa piipun alla olevaan putkilippaaseen. Eräs Konfederaation sotilas kutsuikin sitä aseeksi, jonka voi ladata sunnuntaina ja ampua koko seuraavan viikon. Lisäksi Henryn tulinopeus oli huomattavasti korkeampi kuin aiemmissa aseissa. Samoihin aikoihin kehitettiin myös toinen vipulukkokivääri nimeltä Spencer, jossa on tehokkaampi kantama kuin Henryssä suuremman patruunansa ansiosta, mutta sen mekanismi on raskaampi ja hitaampi ja sen seitsemän patruunan putkilipas on aseen tukissa.
Henry ja Spencer käyttivät metallisia patruunoita, minkä vuoksi aseet ovat ensimmäisten joukossa aseissa, joissa on hylsynpoisto, kun taas neulakiväärissä käytetyt paperiset patruunaat paloivat laukaisun yhteydessä. Metallisessa patruunassa perässä on nalli, joka sytyttää patruunan keskellä olevan ruudin, joka laukaisee patruunan kärjessä olevan kartion muotoisen ammuksen, luodin. Ampumisen jälkeen patruuna on luotia lukuun ottamatta edelleen aseen sisällä ja tätä osaa kutsutaan hylsyksi. Ampumisen jälkeen tämä poistetaan aseesta, joka Henryssa ja Spencerissä tehdään vipua vetämällä.
Sodan jälkeen kehitettiin Winchester, kenties tunnetuin vipulukkoa käyttävä kivääri joka loi maineensa villissä lännessä ja tunnetaan Colt Single Action Armyn ohella lempinimellä "ase joka voitti lännen". Winchester on melko samanlainen kuin Henry mutta piipun alla oleva putkilipas ladataan aseen keskellä olevasta latausportista. Tämän lisäksi piipun ympärillä on puuta, jotta ampujan ei tarvitse pitää kiinni kuumenevasta piipusta kuten Henryssä.
Vipulukko ei kuitenkaan saavuttanut suurta käyttöä asevoimissa ja ei ikinä ollut minkään valtion ensisijainen palveluskivääri. Syitä tälle on lähinnä kaksi: vipulukkokivääri käyttää kohtalaisen pientä patruunaa, joka ei ole paljoa jos lainkaan suurempi kuin revolverin patruuna. Toinen syy on että koska vipu on aseen alapuolella lähellä liipaisinta, vivusta on vaikea vetää makuuasennossa. Tämän vuoksi asevoimat suosivat kertalaukauskiväärejä.
Gatling
pienoiskuva|Gatling Gatling oli Yhdysvaltain sisällissodan aikaan kehitetty ase ja ensimmäinen sarjatuliase. Gatlingia ammutaan aseen sivussa olevalla kammella ja aseen päälle on asetettu makasiini, josta painovoiman avulla putoaa uusi patruuna aseeseen kun edellinen on ammuttu. Gatlingissa on useita piippuja, jotka pyörivät saman kammen avulla kuin mitä käytetään ampumiseen, mikä auttaa huomattavasti ylikuumenemista, sillä jokaiselle piipulle suoritetaan lataaminen, ampuminen ja hylsyn poisto erikseen.
Vaikka Gatlingin mekanismia ei monessa aseessa käytetty, se toimi silti inspiraationa monille aseille. Vielä nykyäänkin nimeä Gatling käytetään joskus monipiipuisista sarjatuliaseista, kuten Minigunista. pienoiskuva|Kertalaukauskiväärien mekanismeja
Kääntölukko
Kääntölukko on kertalaukauskivääreissä käytetty mekanismi, jossa ampuja avaa aseen lukon vääntämällä vivusta, jolloin lukko kääntyy alaspäin, paljastaen patruunapesän.
Putouslukko
Putouslukossa vivun veto saa lukon putoamaan alaspäin, mikä paljastaa patruunapesän. Hyvä esimerkki putouslukosta on Martini-Henry kertalaukauskivääri, joka oli Brittiläisen imperiumin palveluskivääri suuren osaa 1800-luvun loppupuoliskosta.
Saranalukko
Saranalukossa lukko aukeaa saranoiden avulla ylöspäin, mikä paljastaa patruunapesän. Hyvä esimerkki saranalukosta on Springfield model 1873-kertalaukauskivääri eli Trapdoor-springfield, jossa nimi trapdoor (kattoluukku) viittaa saranalukkoon.
Katkaisulukko
pienoiskuva|Katkaisulukko Katkaisulukossa aseen piippu on saranoitu, mikä mahdollistaa aseen katkaisemisen piippujen perästä, missä on aseen patruunapesä. Katkaisulukko on tunnetuin kaksipiippuisista haulikoista, joissa molemmille piipuille on oma patruunapesä ja aseen voi laukaista joko piippu kerrallaan tai molemmat piiput yhtä aikaa. Käytännössä on mahdollista käyttää katkaisulukkoa useampaankin piippuun mutta enemmän kuin kaksi on melko epäkäytännöllistä.
Pumppulukko
pienoiskuva|Remington 870, pumppulukkoa käyttävä haulikko Pumppulukko on mekanismi, jossa hylsy poistetaan ja uusi ammus ladataan käyttäen aseen alaosassa olevaa pumppua, joka vedetään itseään kohti ja itsestään poispäin. Pumppulukko on erityisen tunnettu haulikoissa mutta sitä on käytetty myös kivääreissä.
Pulttilukko
Pulttilukkokivääri on yksinkertainen mekanismi, josta on kaksi erilaista versiota, kiertävä pulttilukko ja suoravetopulttilukko. Kiertävässä pulttilukossa ampuja ensin kiertää pultin ylöspäin ja sitten vetää sen itseään kohti, minkä jälkeen hän työntää pultin eteenpäin ja kiertää sen takaisin paikoilleen. Suoravetopulttilukossa kiertäminen on poistettu ja ampujan tarvitsee vain vetää pultti itseään kohti ja takaisin.
Pulttilukoissa nähtiin ensimmäisenä myös savuton ruuti, joka käytettiin ensimmäisen kerran ranskalaisessa Lebel 1886-kiväärissä. Vaikka nimestään huolimatta savuton ruuti ei ole täysin savuton, siitä tuleva savu on lähes mitätön, toisin kuin mustasta ruudista tuleva joka nopeasti täyttää taistelukentän savusta. Savuton ruuti levisi nopeasti ja ensimmäisen maailmansodan alettua se oli käytännössä täysin syrjäyttänyt mustan ruudin. Pulttilukon kehitys olikin savuttoman ruudin kehityksen jälkeen nopeaa, minkä vuoksi Lebel, joka oli epäilyksettä maailman paras kivääri vuonna 1886, vanheni nopeasti, erityisesti johtuen sen putkilippaasta, minkä vuoksi panoskampojen käyttäminen ei ollut mahdollista.
Vaikka tunnettuja pulttilukkokivääreitä on useita, kenties merkittävimmät näistä ovat maailmansotien aikaan suurvaltojen käytössä olleet palveluskiväärit. Näihin kuuluvat Springfield M1903, Enfield M1917, Lee-Enfield, Carcano, Mannlicher M1895, Gewehr 98, Kar98k, Mosin-Nagant, Lebel 1886, MAS-36 ja Arisaka.
Massasulku
Suljetussa lukossa patruuna on valmiina patruunapesässä jo ennen laukaisemista ja pultti on aseen etuosassa. Massasulkuiset pistoolit käyttävät lähes poikkeuksetta suljettua lukkoa. Konepistoolit käyttivät alun perin avointa lukkoa mutta toisen maailmansodan jälkeen monet käyttävät suljettua lukkoa paremman tarkkuuden vuoksi. Massasulkuiset konekiväärit käyttävät lähes poikkeuksetta avointa lukkoa.
Avoimen lukon etuna on yksinkertaisuus sillä siinä on vähemmän liikkuvia osia kuin suljetussa lukossa. Lisäksi avoimen lukon ase kestää paremmin kuumenemista sillä avoin lukko päästää ilman kiertämään aseen sisällä. Avoin lukko kykenee myös korkeampaan tulinopeuteen. Avoimen lukon ongelmana on kuitenkin että se avaa aseen lialle ja sään vaikutuksille ja se ei ole yhtä tarkka kuin suljettu lukko. Tämän vuoksi suljettu lukko on yleisempi puoliautomaattisissa aseissa sillä niissä tarkkuus on tärkeämpää kuin lämmönkestäminen. Avoin lukko taas on yleisempi sarjatuliaseilla sillä niissä tarkkuus ei ole yhtä tärkeää kuin lämmönkesto. Suljettu lukko voi olla jopa vaaraksi konekiväärissä sillä kuuma piippu saattaa vahingossa sytyttää patruunassa olevan ruudin ja laukaista aseen.
Rekyylitoiminta
pienoiskuva|Colt M1911-pistooli, jonka lyhytrekyylimekanismiin useimmat pistoolit perustuvat pienoiskuva|Suomalainen Maxim-konekivääriä käyttävä ryhmä [[Talvisota|talvisodassa.]] Rekyylitoimintaa käyttävä ase käyttää nimensä mukaan aseen laukaisemisesta tulevaa rekyyliä poistaakseen hylsyn ja ladatakseen uuden patruunan. Erityisesti rekyylitoimintaa käytetään pistooleissa. John Moses Browningin M1911-pistoolissa käytettyä lyhytrekyylitoimintaa on kopioitu erittäin laajasti, niin paljon että lähes jokainen nykyisin käytettävä itselataava pistooli perustuu joissain määrin Browningin pistooliin. Rekyylitoimintaa on pistoolien lisäksi käytetty myös joissain haulikoissa ja konekivääreissä, erityisesti Maxim-konekiväärissä, joka oli ensimmäinen konekivääri. Pitkärekyylitoimintaa käytettiin Browning Auto-5-puoliautomaattihaulikossa, joka oli aktiivituotannossa lähes sata vuotta ja jota yli sata asepatenttia saanut Browning kutsui parhaaksi työkseen. pienoiskuva|M16-kiväärin kaasutoimintamekanismi
Kaasutoiminta
pienoiskuva|AK-47, maailman suosituin kivääri, käyttää kaasutoimintamekanismia Kaasutoimintaa käyttävä ase käyttää patruunan laukaisemisesta vapautuvaa kaasua saadakseen toimimaan mekanismin, joka poistaa hylsyn ja lataa uuden patruunan. Kaasutoimintaa käytetään ensisijaisesti kivääreissä ja useimmat nykyään käytössä olevat kiväärit käyttävät kaasutoimintaa. Esimerkkejä tästä ovat maailman suosituimmat rynnäkkökiväärit eli M16 ja AK-47.
Andvaranaut
Andvaranaut (muinaisnorjaksi Andvaranautr, "Andvarin kalleus") on skandinaavisessa mytologiassa taikasormus, jonka avulla kääpiö Andvari keräsi suuren kulta-aarteen. Kun Loki vei sormuksen Andvarilta, kirosi tämä sen, ja sormus tuotti sen jälkeen epäonnea kaikille kantajilleen. Loki ja Odin antoivat sormuksen ja Andvarilta viedyn kullan kääpiöiden kuninkaalle Hreidmarrille maksuksi Hreidmarrin pojan Otrin surmasta. Hreidmarrin poika Fafnir surmaa pian tämän jälkeen isänsä ja ottaa sormuksen itselleen. Myöhemmin Sigurd puolestaan tappaa Fafnirin.
Andvaranautin tuottama epäonni on keskeinen teema Wagnerin Nibelungin sormus -oopperasarjassa.
Pillars of Eternity
Pillars of Eternity on Obsidian Entertainmentin kehittämä roolipeli, joka on julkaistu vuonna Linuxille, OS X:lle ja Windowsille.
Kehittäjät keräsivät rahoituksen peliin Kickstarter-joukkorahoituspalvelussa kehitysnimellä Project Eternity. Pelille on julkaistu kaksiosainen ladattava sisältö White March.
Pillars of Eternity: Complete Edition on pelikonsoleille sovitettu versio pelistä, jossa käyttöliittymä on muutettu peliohjaimelle sopivaksi.
Pelin seuraaja on Pillars of Eternity II: Deadfire.
Vastaanotto
Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa arvosanaksi 4,5/5 tähteä.
Kylmäekstruusio
Kylmäekstruusio eli kylmämuotoilu on ekstruusiota, jossa lämpötila pidetään prosessin aikana alle 50 °C:ssa. Lisäksi kylmäekstruusion määritelmässä korostuu se, että päätarkoitus on nimenomaan muotoilla massaa tiiviiksi lopputuotteeksi. Myös aistinvaraiset ominaisuudet, kuten pinnan sileys ja tasaisuus, ovat tärkeitä ominaisuuksia kylmämuotoilussa.
Kylmäekstruusiolla tarkoitetaan prosessia, jossa raakamateriaalista muotoillaan (ja sekoitetaan) matalassa lämpötilassa lopputuote. Myös ruuvinpyörimisnopeus ekstruuderissa on kylmämuotoiltaessa hitaampi verrattuna esimerkiksi korkeammissa lämpötiloissa tehtävään ekstruusioon. Tällaisia ekstruusiotuotteita, joiden valmistuksessa käytetty leikkausvoima on matalampi (engl. low shear), ovat tyypillisesti erilaiset pastatuotteet ja prosessoidut lihatuotteet. Siten kylmäekstruusiolla valmistettavien tuotteiden tekstuuri eroaa oleellisesti keittoekstruusiolla perinteisesti valmistettavien snacktuotteiden, kuten maissinaksujen, huokoisesta tekstuurista.
Arthur Farrell
thumb|Arthur Farrell Arthur "Art" Farrell (8. helmikuuta 1877 – 7. helmikuuta 1909) oli kanadalainen jääkiekkoilija joka pelasi ammattilaisena McGill Universityn joukkueessa 1890-luvulla ja sittemmin Montreal Shamrocksissa Canadian Amateur Hockey Leaguessa. Montrealissa syntynyt Farrell auttoi Shamrocksia saavuttamaan Stanley Cupin mestaruudet vuosina 1899 ja 1900.
Farrell kirjoitti ensimmäisen jääkiekkoa käsittelvän kirjan, Hockey: Canada's Royal Winter Game, vuonna 1899, ja siitä tiedetään olevan jäljellä vain neljä kappaletta. Hän kirjoitti vielä kaksi käsikirjatyyppistä teosta kiekkoilusta: Ice Hockey and Ice Polo Guide ja How to Play Ice Hockey.
Farrell kutsuttiin Hockey Hall of Fameen 1965 pelaajana.
Ari Pelli
Ari Pelli (s. 19. syyskuuta 1967 Kouvola) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen juniorivalmentaja. Pelli pelasi urallaan kolme SM-liigakautta KooKoon riveissä. Pellin poika Arttu Pelli pelaa KooKoon SM-liigajoukkueessa.
Russell Tovey
Russell George Tovey (s. 11. marraskuuta 1981 Billericay) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt teatterissa sekä useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän on tunnettu roolistaan ihmissusi Georgena televisiosarjassa Being Human ja Stevena televisiosarjassa Becky ja Steve.
Poloniumhydridi
Poloniumhydridi on vedyn ja poloniumin muodostama kemiallinen yhdiste. Se on huoneenlämmössä nestemäinen, erittäin helposti höyrystyvä, erittäin epävakaa yhdiste joka hajoaa helposti poloniumiksi ja vedyksi. Yhdisteestä voidaan johtaa useita muita poloniumyhdisteitä.
Poloniumhydridiä voidaan valmistaa pieniä määriä antamalla poloniumilla päällystetyn magnesiumliuskan ja suolahapon reagoida keskenään.
Sillä on samankaltaisia ominaisuuksia seleenivedyn ja telluurivedyn kanssa. Yhdiste on hyvin epävakaa huoneenlämmössä, joten sitä varastoidaan kylmässä. Sen ominaisuuksista ei kuitenkaan tiedetä paljoa, sillä sitä on onnistuttu valmistamaan vain pieniä määriä. Muiden poloniumyhdisteiden tavoin, se on erittäin radioaktiivinen ja myrkyllinen yhdiste. Sitä ei myöskään tiedetä että muodostaako poloniumhydridin ja veden seos hapon kuten muut kevyemmät puolimetallin ja vedyn yhdisteet, vai käyttäytyykö se ennemmin metallihydridien tavoin.
Näkemiin taivaassa
Näkemiin taivaassa on ranskalaisen kirjailijan Pierre Lemaitren romaani vuodelta 2013. Teos on saanut vuonna 2013 Goncourt-palkinnon.
Näkemiin taivaassa on dekkaristina mainetta ja suosiota saaneen Lemaitren ensimmäinen historiallinen romaani, ja poikkeus siinä, että se sai harvoin populaarille lukuromaanille myönnetyn Goncourt-palkinnon, joka on Ranskan arvostetuin kirjallisuuspalkinto.
Juoni
Tarina alkaa ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheista, jolloin sodan loppua jo aavistellaan. Kapteenin arvosta haaveileva luutnantti Henri d'Aulnay-Pradelle ampuu salaa kaksi omaa miestä provosoidakseen sotilaansa hyökkäykseen vihollisen kimppuun. Päähenkilö Albert Maillardille asia selviää sattumalta, ja hän joutuu Pradellen koston kohteeksi. Hänet pelastaa toinen liejussa rämpivä ranskalaissotilas, Edouard Péricourt, joka loukkaantuu pahasti ja menettää koko alaleukansa. Tarina etenee kuvaamalla heidän yhteisiä vaiheitaan rahapulassa ja kurjuudessa.
Arviot
Veijariromaaniksi luonnehdittu teos saa Mervi Kantokorven vertaamaan sitä Honoré de Balzacin ja Alexandre Dumas'n tuotantoon: "tyylikkäästi mukailtu vanhanajan romaani".
Nils Eriksen
Nils Kristian "Påsan" Eriksen (5. maaliskuuta 1911 Skien – 5. toukokuuta 1975 Moss) oli norjalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa pronssia voittaneeseen miesten joukkueeseen. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 47 maaottelua vuosina 1931–1939.
Gerard Sithunywa Ndlovu
Ndlovu erosi tehtävistään 22. elokuuta 1994.
21st Century Fox
Twenty-First Century Fox, Inc. tai pelkästään Fox oli yhdysvaltalainen kansainvälinen mediayhtiö. Se syntyi, kun News Corporation jaettiin kahdeksi yhtiöksi; toinen niistä on News Corp. 21st Century Fox oli News Corporationin laillinen jatkaja, ja sen toiminta keskittyi lähinnä elokuva- ja televisiotuotantoon.
Horst Faas
Horst Faas (28. huhtikuuta 1933 Berliini, Saksa – 10. toukokuuta 2012 München, Saksa) oli saksalainen sotavalokuvaaja.
21st Century Fox
Yhtiöön kuului mm. Fox Entertainment Group, joka omisti 20th Century Fox -elokuvastudion ja Fox-televisioyhtiön. Se omisti myös osuuden eurooppalaisesta maksutelevisio-operaattori Sky plc:stä.
Horst Faas
Faas työskenteli 1950-luvun alussa Keystone-kuvatoimiston palveluksessa, mutta siirtyi 1956 Associated Pressille, jonka tehtävissä hän kuvasi sotia Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Hän sai kaksi kertaa Pulitzer-palkinnon. Maineikkaimmat kuvaukset Faas teki Vietnamissa, ja kuvasarjalla sieltä hänet palkittiin Pulitzerilla 1965.
Lior Eliyahu
Lior Eliyahu (s. 9. syyskuuta 1985, Ramat Gan) on israelilainen koripalloilija, joka edustaa Hapoel Jerusalemia.
Eliyahun hyväprosenttista mutta omalaatuista heittotyyliä on kuvailtu muun muassa "kuulantyöntömäiseksi".
Ura
Eliyahu aloitti uransa Ironi Ramat Ganin junioreissa, joissa hän pelasi aina vuoteen 2003 saakka. Tällöin hän siirtyi Hapoel Galil Elyonin joukkueeseen ja pelasi seurassa kolme kautta. Vuosina 2005 ja 2006 Eliyahu varattiin Eurocupin tähdistöjoukkueisiin. Hän osallistui vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Orlando Magic varasi hänet numerolla 44. Israelin mediassa siirtoa pidettiin virheenä, koska ajateltiin, että hänen olisi ollut parempi mennä varaustilaisuuteen vasta vuonna 2007. Pian varaustilaisuuden jälkeen Magic myi Eliyahun oikeudet Houston Rocketsille. Hän lähti pian takaisin Israeliin, jossa hän teki sopimuksen Maccabi Tel Avivin kanssa.
Vuonna 2007 Eliyahu siirrettiin pelaamaan NBA:n kesäliigaa Las Vegasiin, jossa hänen otteensa vakuuttivat Houstonin seurajohtoa. Kesäliigassa hän pelasi keskimäärin 12 minuuttia ja pisteitä Eliyahu teki 4,8 ja levypalloja hän otti 1,8 ottelua kohden. Eliyahu ei kuitenkaan tehnyt sopimusta NBA:han vaan palasi Eurooppaan.
Hänen läpimurtokautensa Euroopassa oli kausi 2008–2009, jolloin hän oli Maccabin tärkeimpiä pelaajia. Eliyahu nimettiin myös Euroliigassa joulukuun pelaajaksi. Kauden jälkeen hän siirtyi ensimmäistä kertaa pois Israelista ja liittyi TAU Cerámican joukkueeseen. Sopimus oli kolmevuotinen. Jo yhden kauden jälkeen hän palasi kuitenkin Maccabiin, jossa hän pelasi vuoteen 2013 asti. Tällöin hän siirtyi Hapoel Jerusalemiin.
Kalle Kuosmanen
Kalle Kuosmanen (s. 10. marraskuuta 2001) on suomalainen pesäpalloilija. Kuosmanen edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Sotkamon Jymyä. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkokentällä polttolinjassa. Kuosmanen voitti Jymyn joukkueessa SM-kultaa kaudella 2020. Kaudella 2022 Kuosmanen valittiin uransa ensimmäiseen miesten Itä-Länsi-otteluun.
Kuosmanen on pelannut urallaan 73 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 2+15=17 juoksua, tuonut 73 juoksua ja kerännyt 289 kärkilyöntiä. Kuosmanen on pelannut urallaan 21 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin, tuonut 18 juoksua ja kerännyt 85 kärkilyöntiä. Kuosmanen on myös pelannut urallaan Sotkamon Jymyn kakkosjoukkueessa 39 Ykköspesiksen runkosarjaottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 0+4=4 juoksua, tuonut 23 juoksua ja kerännyt 104 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 15.9.2022.
Myös Kuosmasen isä Mikko Kuosmanen pelasi urallaan Sotkamon Jymyssä ja on uransa jälkeen toiminut joukkueen pelinjohtajana, sekä nykyisin seuran toimitusjohtajana.
Suikerolevät
Suikerolevät (Caulerpa) on viherleviin kuuluva makrolevien suku. Siihen kuuluu ainakin 194 lajia. Niissä on erikoistuneita osia: värittömät juurimaiset karvat joilla ne tarttuvat alustaansa, pitkät, joskus haarovat varret ja niistä erkanevia lehtimäisiä ulokkeita. Jotkin lajit, esimerkiksi C. racemosa, kasvavat eri olosuhteissa eri muotoisiksi. Jotkin lajit ovat yksikotisia, toiset kaksikotisia. Joistakin lajeista erottuu myrkyllistä ainetta, caulerpisiinia.
Suikerolevien lajeja tavataan maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla, pintavesistä aina 50 metrin syvyyteen asti. Joitakin lajeja on myös Välimerellä ja Australian lauhkeilla alueilla. Eniten eri lajeja on Australian eteläpuolisilla merialueilla.
Joitakin lajeja pidetään meriakvaarioissa, sillä ne sitovat vedestä tehokkaasti fosfaatteja ja nitraatteja, ja ne voivat olla koristeellisen näköisiä. Jos näitä ravinnonpoistajaleviä kasvatetaan erillisessä leväosastossa, Chaetomorpha on helppohoitoisempi vaihtoehto ravinteiden poistoon kuin suikerolevät, sillä se on myrkytön eikä sillä ole taipumusta äkillisiin joukkokuolemiin. Suikerolevän massa saattaa päätyä suvullisen lisääntymisen vaiheeseen, jolloin se laskee paljon sukusoluja, ja vihermassa mätänee kerralla päästäen veteen ravinteita ja myrkyllisiä aineita.
Graeme Garden
Graeme Garden (18. helmikuuta 1943 Aberdeen, Skotlanti) on brittiläinen koomikko, käsikirjoittaja, näyttelijä ja televisio-ohjaaja. Koulutukseltaan Garden on lääkäri.
Garden oli yhtenä käsikirjoittajana ja esiintyjänä BBC:n radiokomediassa I'm Sorry, I'll Read that Again ja televisiosarjassa Hyväkkäät (The Goodies). Pitkäaikaisena vakiojäsenenä hän on ollut radiovisailussa I'm Sorry I Haven't a Clue.
Graeme Gardenin poika John Garden soittaa koskettimia Scissor Sisters -yhtyeessä.
Madagaskar talviolympialaisissa 2018
Madagaskar osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Mialitiana Clerc, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa sekä päättäjäisissä.
Clerc on syntynyt Madagaskarilla, josta hänet yksivuotiaana adoptoitiin Ranskaan.
Alppihiihto
Madagskar sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle naiselle.
Vitali Bianki
Vitali Valentinovitš Bianki (30. tammikuuta (J: 11. helmikuuta) 1894 Pietari – 10. kesäkuuta 1959 Pietari) oli venäläinen lastenkirjailija. Hänellä katsotaan olevan saksalaisia ja sveitsiläisiä sukujuuria, mistä juontunee italialainen sukunimi Bianchi. Hänen isänsä oli tunnettu eläintieteilijä Valentin Lvovitš Bianki.
Bianki opiskeli Pietarin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa. Hän taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän keisarillisen armeijan tykistössä 1916–1917 ansioituen muun muassa praavosnikein. Hän liittyi Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen eli niin sanottuihin eserriin. Hän toimi komiteassa, joka pyrki säilyttämään Tsarskoje Selon muistomerkit. Sittemmin hänellä oli komennuksia Ufassa, Jekaterinburgissa sekä Bijskissä. Tämän jälkeen hänet mobilisoitiin valkoisen kenraalin Aleksandr Koltšakin valkoarmeijaan, josta hän erkaantui ja liittyi piankin punaisiin salanimellä Vitali Beljanin. Hän joutui myös Valtiollisen keskuspoliisin pidättämäksi.
Kirjailijana Vitali Bianki keskittyi lastenkirjallisuuteen. Hänen Petroskoissa suomeksi painettu sanomalehtensä Metsän sanomia löysi tiensä suomalaisiinkin koteihin.
Kardía
Kardía (myös Kardiá, Καρδιά) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Thérmin kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καρδίας, Topikí Koinótita Kardías). Kaupungin väkiluku on 3 394 (vuonna 2011).
Kardían pieni kaupunki sijaitsee Chalkidikín niemimaan luoteisosassa linnuntietä noin kymmenen kilometriä etelään Thérmin kaupungista ja noin 20 kilometriä etelään Thessalonikin keskustasta. Nykyinen asutus syntyi vuonna 1923 Itä-Traakiasta ja Vähästä-Aasiasta Kreikan ja Turkin väestönvaihdon seurauksena tulleiden kreikkalaisevakkojen kylänä. Samalla paikalla aiemmin sijainneen turkkilaisen kylän nimi oli Karatzochalí (Καρατζοχαλή). Nimenvaihto toteutettiin vuonna 1926.
Aiemmin kaupunki kuului Míkran kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Thérmin kunnan Míkran kunnallisyksikköön.
Sverre Hansen
Sverre Hansen (23. kesäkuuta 1913 Larvik – 22. elokuuta 1974 Larvik) oli norjalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa pronssia voittaneeseen miesten joukkueeseen.
Tulvaruukkujäkälä
Tulvaruukkujäkälä (Ramonia luteola, Vĕzda) on jäkälälaji. Se on hyvin harvinainen koko maailmassa, sitä on löydetty Tšekistä, Bosnia-Hertsegovinasta, Ruotsista, Suomesta, Italiasta, Itävallasta ja Japanista. Sen elinympäristöjä ovat lehtometsät ja uhanalaisuuden syitä ovat metsien puulajimuutokset, pellonraivaus, vanhojen metsien ja kookkaiden puiden väheneminen ja lahopuun väheneminen.
Odd Frantzen
Odd Bernhard Frantzen (20. tammikuuta 1913 Bergen – 2. lokakuuta 1977 Bergen) oli norjalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa pronssia voittaneeseen miesten joukkueeseen.
Tulvaruukkujäkälä
Tulvaruukkujäkälä löytyi Suomesta 2006, Uudeltamaalta Lohjalta Munkkaanojan purolta. Ainoa esiintymä tuhoutui heti löytämisensä jälkeen, jolloin laji hävisi koko Suomen alueelta ja sen uhanalaisuusluokitus Suomessa on äärimmäisen uhanalainen.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–1946
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–46 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 14. kausi. Kaudella 1945–46 Mestaruussarja pelattiin kevätkauden karsintasarjan jälkeen kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana ja sarjan alku siirtyi jälleen syyskaudelle.
Mestaruussarjan voitti VIFK, joka varmisti toisen Mestaruussarjan mestaruutensa toiseksi viimeisessä ottelussa 10. kesäkuuta 1946, kun se voitti IF Drottin maalein 6–1. Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin ja TUL:n mestarin TPV:n välisessä kaksiosaisessa otteluparissa. VIFK:n voitettua ensimmäisen ottelun ja TPV:n toisen, pelattiin kolmas ja ratkaiseva ottelu Olympiastadionilla 7. elokuuta 1946. Mestaruusottelun sekä toisen Suomen mestaruutensa voitti VIFK Sven Veijolan (2), Helge Svahnin, Pekka Lindroosin ja John Sjöbergin maaleilla 5–1. Mestaruussarjassa viimeiseksi jääneet KPT ja IF Drott putosivat Suomensarjaan.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1946–47
(P) = Putoaja
Maalintekijät
Lähteet: Jalkapallokirja 1946–47
Suomen mestaruus
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin Mestaruussarjan mestarin VIFK:n ja kauden 1945–46 TUL:n Mestaruussarjan mestarin TPV:n välillä. Kaksiosaisen otteluparin voittaja ratkaistiin laskemalla kahden ottelun pisteet yhteen.
Kahden ottelun jälkeen pisteet olivat tasan 2–2, joten mestaruus ratkaistiin kolmannessa ottelussa puolueettomalla kentällä.
VIFK voitti Suomen mestaruuden.
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Gunnar Koivusalo (10/1) ja Eskil Strömman (4/0).
Kýmina
Kýmina on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Déltan kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Κυμίνων, Dimotikí Koinótita Kymínon). Kaupungin väkiluku on 3 652 (vuonna 2011).
Kýminan pieni kaupunki sijaitsee Axiós-joen länsirannalla linnuntietä noin 22 kilometriä länteen Thessalonikin keskustasta. Asutuksen alkuperäinen nimi oli vuoteen 1926 saakka Giountzídes (Γιουντζήδες). Nykyisin kaupunki on kasvanut kiinni viereiseen Néa Málgaran kaupunkiin.
Aiemmin kaupunki kuului Axióksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Déltan kunnan Axióksen kunnallisyksikköön.
Juhani Alakärppä
Alakärppä valmistui laulupedagogiksi keväällä 2011 Oulun ammattikorkeakoulusta Airi Tokolan johdolla. Lisäksi hän on opiskellut laulua Sirkku Whalroosin, Udo Reinemannin, Monica Trinin, Sarah Meredithin, Sergej Kopcakin, Silvano Zabeon, Jorma Hynnisen, Markku Liukkosen sekä nuoruudessa Esko Jurvelinin, Jouko Juntusen ja Leena Jutilan johdolla.
Oopperarooleja Juhani Alakärppä on tehnyt mm. Ilmajoen Merikanto-oopperassa 2015 (ja 2016) sekä Oulu Sinfonian solistina helmikuussa 2016 La Traviata tunnissa -konsertissa. Konserttilaulajana Alakärppä on esiintynyt lukuisten orkesterien solistina, kuten keväällä 2014 Oulun Sinfonian solistina Oulussa konsertissa Shakespeare 450 vuotta Ville Matvejeffin johdolla ja Lapin sotilassoittokunnan solistina Rovaniemellä ja Kajaanissa johtajana Jaakko Nurila. Syksyllä 2013 Alakärppä oli Vaasan ja Seinäjoen kaupunginorkesterien solistina Toivo Kuula -gaalakonsertissa yhdessä Seppo Ruohosen ja Ritva Auvisen kanssa, orkesterin kapellimestarina toimi Jin Wang. Vuonna 2007 Alakärppä oli Oulu Festivon nuorten solistien konsertin solistina Madetojan salissa, orkesteria johti Ari Angervo. Vuonna 2006 Alakärppä konsertoi Italiassa Firenzessä Vocalissimo - The Glory of Human Voice -tapahtumassa.
Liedlaulajana Alakärppä on esiintynyt suomalaisten pianistien ja urkurien kanssa, kuten Juho Alakärppä, Markus Vaara, Mikko Heininen, Outi Rahko, Kristiina Puolitaival, Kalevi Kiviniemi, Ismo Hintsala, Risto Ainali, Pekka Luukkonen ja Miikka Lehtoaho. Alakärppä debytoi Oulun seudun ammattikorkeakoulussa Papagenon roolin Mozartin oopperassa Taikahuilu keväällä 2010.
Alakärpän taiteellista työskentelyä on tukenut Pro Musica -säätiö vuonna 2010. Oulun kaupunki muisti Toivo Kuula -kilpailun johdosta Alakärppää vuoden 2012 kulttuurimenestyjänä stipendillä tammikuussa 2013. Alakärppä toimii laulupedagogina Pohjois-Pohjanmaalla ja Lapissa. Hän on Iin lauluviikon perustaja ja taiteellinen johtaja.
Texasin yliopisto
Texasin yliopisto voi viitata seuraaviin yliopistoihin:
Lasse Heikkilä (muusikko)
Lasse Heikkilä (s. 1961 Sahalahti) on suomalainen säveltäjä. Hän on säveltänyt messuja ja musikaaleja sekä kirjoittanut lukuisien hengellisien ja yhteiskunta-aiheisien laulujen lisäksi kirjan.
Heikkilä toimii Tampereella kaupunginvaltuutettuna Kristillisdemokraattien valtuustoryhmässä, lasten ja nuorten palveluiden lautakunnan jäsenenä sekä käräjäoikeuden lautamiehenä.
Lasse Heikkilä on osallistunut valtakunnallisesti ja kansainvälisesti siltoja rakentaviin pioneerihankkeisiin, joita ovat isännöineet MESK, Fida, Vapaa Sisälähetys, Gospel Power ry. ja monet muut kristilliset järjestöt sekä herätysliikkeet. Hän on musiikin maisteri, joka säveltää, sanoittaa, sovittaa, johtaa, soittaa, laulaa, säestää, tuottaa, nuotintaa, äänittää ja julkaisee musiikkia.
Seth Heikkilä oli Lasse Heikkilän isoisän isä. Seth Heikkilän elämäntarina oli teemana vuonna 2018 ensiesityksen saaneessa musikaalissa Sovinto, jonka Lasse Heikkilä kirjoitti yhdessä Pekka Simojoen kanssa.
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1945–1946
TUL:n Mestaruussarjan kausi 1945–1946 pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Sarjan voittaja haastoi Palloliiton Mestaruussarjan mestarin kauden 1945–1946 Suomen mestaruudesta.
TUL:n mestarit
Alpo Mäkinen, Arvi Lehtinen, Veikko Forsblom, Armas Malm, Ossi Lara, Veikko Heikkilä, Asser Salo, Erkki Alanne, Eero Lehtinen, Reino Suominen, Aarne Lantto.
Suomen mestaruus
Jalkapallon Suomen mestaruus ratkaistiin TUL:n Mestaruussarjan mestarin TPV:n ja kauden 1945–46 Palloliiton Mestaruussarjan mestarin VIFK:n välillä. Kaksiosaisen otteluparin voittaja ratkaistiin laskemalla kahden ottelun pisteet yhteen.
Kahden ottelun jälkeen pisteet olivat tasan 2–2, joten mestaruus ratkaistiin kolmannessa ottelussa puolueettomalla kentällä.
VIFK voitti Suomen mestaruuden.
Kiinan tieteen ja tekniikan historia
Kiinan tieteen ja tekniikan historia käsittelee Kiinan ja kiinalaisen kulttuurin piirissä olevan tieteen ja tekniikan historiaa sivilisaation synnystä moderniin aikaan.
Rolf Holmberg
Rolf Johan Aas Holmberg (24. elokuuta 1914 Skien – 5. heinäkuuta 1979 Skien) oli norjalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä lajissa pronssia voittaneeseen miesten joukkueeseen.
Kiinan tieteen ja tekniikan historia
Kiina on ollut lähes koko historiallisen ajan maailman suurin talous. Tieteellisteknisen kehityksen lähdettyä kiihtymään uudella ajalla länsimaissa, Kiina jäi kehityksestä jälkeen. Vielä 1800-luvun alussa suuren väestömääränsä vuoksi Kiinan talous oli Eurooppaa suurempi, mutta talous- ja väestönkasvun tyrehtyi vuosisadaksi ja 1800-luvun lopulla Yhdysvallat oli jo suurempi ja Kiinan talous noin neljäsosa Euroopan taloudesta.
Muinais-Kiinasta uuden ajan alkuun
thumb|[[Pronssista valettu juomapikari Xia-dynastian ajalta (2100-1600 eaa.)]] Sivilisaatio kehittyi Kiinassa erillään Euroopasta. Kulttuuri syntyi siellä noin 4000 eaa. Kiinan dynastioiden aika alkoi 2100 eaa. Xia-dynastiasta ja jatkui 1200-luvulle, jolloin mongolit valloittivat alueen. Kirjoitusjärjestelmä kehitettiin 2000-luvulla eaa., ja vanhimmat säilyneet kirjoitukset ovat ajalta 1500–1200 eaa. Mongoliaikana 1300-luvulla Marco Polo kävi Kiinassa ja tietoisuus Kiinan kehittyneestä kulttuurista levisi Eurooppaan. Yhteyksiä länteen Kiinalla oli ollut jo aikaisemmin esimerkiksi 600-luvulla Buddhalaismunkkien, kuten Xuanzangin kautta. Myös kiinalaiset tekivät merimatkoja, ja tunnetuin merenkulkija on Zheng He. Silkkitien kautta kiinalaisia keksintöjä, kuten ruuti ja kompassi, levisi Eurooppaan, mutta tekniikkaa siirtyi myös toiseen suuntaan, esimerkiksi viljelykasveista durra. Rautaa Kiinassa käytettiin valurautana, kun muualla käytettiin takorautaa, mikä johtui ilmeisesti sikäläisen rautaseoksen alhaisemmasta sulamispisteestä ja käytössä olleista palkeista. Keskiajalle asti tekniikkaa siirtyi Kiinasta länteen, mutta jo uudenajan alussa asetelma oli muuttunut, ja länsimaiset ideat, kuten ruuvi siirtyivät Kiinan.
Naisten 10 metrin ilmakivääri ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Naisten 10 metrin ilmakiväärin maailmanmestaruudesta ammuttiin 1. elokuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Kiinan Yi Siling tuloksella 505,6 (400+105,6), mikä on uusi finaalimaailmanennätys. Myös hänen peruskilpailunsa tulos 400 pistettä on sivuava maailmanennätys. Joukkuekilpailun voi Saksa tuloksella 1190 pistettä.
Aikataulu
Suluissa Suomen aika (EEST)
Ennätykset
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Karl Bonde (1648–1699)
Hänen isänsä oli Gustav Bonde vanhempi.
Euroopan pankkiviranomainen
thumb|275px|1 Canada Square -kerrostalo Lontoossa suurpankkien ([[HSBC ja Citigroup) rakennusten läheisyydessä. EPV toimi rakennuksen yläosassa 46. kerroksessa.]] Euroopan pankkiviranomainen (EPV; ) on vuonna 2011 perustettu, Pariisissa toimiva EU:n erillisvirasto. Sen tehtävänä on pyrkiä luomaan EU:n pankkialalle yhteiset säännöt sekä panna sovittua valvontaa ja sääntelyä täytäntöön valvontatietoja julkistamalla. EPV toimii välittäjänä pankkiryhmittymien rajat ylittävissä erimielisyyksissä. EPV myös tukee tukee monessa maassa toimivien pankkiryhmittymiä valvovien kansallisten viranomaisten yhteistyötä. Toiminnallaan Euroopan pankkiviranomainen tähtää pankkituotteiden avointen ja vakaiden sisämarkkinoiden luomiseen Euroopan unionissa. Viraston palveluksessa on 208 ihmistä.
Osana valvontatehtäväänsä Euroopan pankkiviranomainen on esimerkiksi tehnyt pankkien stressitestejä (muun muassa vuonna 2016).
Sekä Euroopan komissio että EVP ilmoittivat alkuvuonna 2017, että EVP siirretään pois Britanniasta, mikäli maa eroaa EU:sta. Elokuun alkuun 2017 mennessä halunsa viraston uudeksi sijaintipaikaksi olivat ilmoittaneet Bryssel (Belgia), Dublin (Irlanti), Frankfurt am Main (Saksa), Luxemburg (Luxemburg), Pariisi (Ranska), Praha (Tšekki), Varsova (Puola) ja Wien (Itävalta). Viraston uudeksi sijaintipaikaksi ratkesi arvalla Pariisi.
Linda Leimane
Linda Leimane (s. 20. tammikuuta 1989 Dobele) on latvialainen säveltäjä.
Leimane opiskeli pianonsoittoa Dobelessa. Hän opiskeli Jāzeps Mediņš -musiikkikoulun musiikin historian ja teorian laitoksella vuosina 2004–2008. Sävellystäkin hänelle opettivat siellä Tamāra Kalna ja Andris Dzenītis. Kandidaatin arvon sävellyksessä Leimane sai Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan siellä Rolands Kronlaksin johdolla vuosina 2008–2013. Kansainvälisessä vaihdossa hän suoritti opintoja myös sävellyksessä ja elektroakustisessa musiikissa Lyonin konservatoriossa vuosina 2012–2013. Luennoitsijoina olivat Michele Tadini, François Roux ja Robert Pascal. Mestarikursseja Leimane on suorittanut esimerkiksi Yann Robinin johdolla Itävallassa vuonna 2014.
Vuosina 2012 ja 2014 Leimane sai Pēteris Vasks -sävellyskilpailussa ensipalkinnot vuosina 2012 ja 2014. Hänelle myönnettiin Tālivaldis Ķeniņš -palkinto vuonna 2013. Latvian radion 3 Klasika -kanava valitsi hänen sinfonisen Panel 5 -teoksensa yhdeksi kymmenestä parhaasta uudesta sävellyksestä vuonna 2013. Leimanen musiikkia on esitetty eri maissa, ja hänen sävellyksensä Guesstimations julkaistiin vuonna 2017 Normunds Šnēn johtaman Sinfonietta Rīgan levyttämänä.
Snogeholmin linna
thumb|300px|Snogeholmin linna
Snogeholmin linna on rakennus Ruotsissa Sjöbon kunnassa. Linna on rakennettu 1860-luvulla ranskalaiseen barokkityyliin. Von Heidekenin perhe osti linnan vuonna 1989. He myivät linnan vuonna 2011 Snogeholms Gård AB:lle.
Retkeilyalue Snogeholmin lähellä on suosittu vierailukohde, jossa vierailee arviolta 300 000 kävijää vuosittain.