cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiera Skovbye
Tiera Skovbye (s. 6. toukokuuta 1995 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten televisiossa Polly Cooperina Riverdale ja Robinina/Margotina Olipa kerran sarjoissa.
Skovbyen ensimmäinen merkittävä rooli oli 10-vuotiaana Janena draama-sarjassa Painkiller Jane vuonna 2007. Skovbye on esiintynyt myös useissa televisioelokuvissa. Vuoden 2017 alussa hän aloitti Polly Cooperina CW- teini-draama-sarjassa Riverdale. Skovbye näytteli myös Zelenan ja Robin Hoodin tyttärenä Robinina Olipa kerran sarjan seitsemännellä kaudella.
Vuonna 2018 Skovbye näytteli kauhu–mysteerielokuvassa Summer of 84.
Yksityiselämä
Skovbye syntyi Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa. Hänellä on pikkusisko Ali, joka on ammatiltaan myös näyttelijä.
14. elokuuta 2017 Skovbye ilmoitti kihlauksestaan Jameson Parkerin kanssa.
Jukka Siltanen
Jukka Siltanen (s. 29. maaliskuuta 1956) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Siltanen edusti Tampereen Pyrintöä vuosina 1978–1985 kautta 1982–1983 lukuun ottamatta. Kausilla 1979–1980 ja 1980–1981 Pyrintö ja Siltanen saavuttivat SM-hopeaa.
Pyrinnön päävalmentajana Siltasen aikana toiminut Raimo Lammi kuvaili Siltasen olleen kuudes mies, joka pelasi aina nöyrästi annettujen ohjeiden mukaan, minkä vuoksi hänet oli helppo vaihtaa kentälle.
Mustakonnanmarja
Mustakonnanmarja (Actaea spicata) on Euroopassa kasvava mustamarjainen ja hyvin myrkyllinen lehtojen leinikkikasvi.
Suomessa mustakonnanmarja on tunnettu myös kansanomaisilla nimillä karhunmarja, surmanmarja, konnanmarja.
Ulkonäkö ja koko
vasen|thumb|170px|Mustakonnanmarja kuvattuna C. A. M. Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens Flora (1917–1926). vasen|thumb|170px|Mustakonnanmarjan kypsiä marjoja.
Monivuotinen mustakonnanmarja kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Juurakko on lyhyt, viisto ja puutunut. Pystyt varret ovat kaljuja ja niiden tyvellä on kolme tai neljä suomua. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Tummahkonvihreä lehtilapa on kolmiomainen, jopa 40 cm leveä ja tavallisesti kolmekertaa sormilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat leveänpuikeita ja lyhyehköhampaisia, päättölehdykkä on kookas, tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Keskiliuska on hieman sivuliuskoja pitempi, kärkihammas hieman laidan hampaita pitempi. Varsilehtiä on yhdestä kolmeen ja ne ovat aluslehtiä pienempiä, vähemmän kerrannaisia ja lyhytruotisia. Kukinto on tiheä, pysty terttu, jonka alapuolella on usein muutamia yksittäisiä kukkia. Joskus kukkaterttuja saattaa olla kaksi tai kolmekin kappaletta. Heikosti tuoksuvat pienet kukat ovat väriltään valkoisia tai punertavia. Verholehtiä on 3–5, terälehtiä tavallisesti neljä kappaletta. Sekä verho- että terälehdet ovat heteitä lyhyempiä ja varisevat varhain. Suomessa mustakonnanmarja kukkii kesäkuussa. Hieman mustikkaa (Vaccinium myrtillus) muistuttavat monisiemeniset marjat ovat 12–14 mm pitkiä ja kypsinä kiiltävän mustia. Marja on myrkyllinen. Marjat sisältävät ainakin protoanemoniinia(C5H4O2) ja trans-akoniittihappoa (C6H6O6).
Suomessa esiintyvä harvinainen punakonnanmarja (A. erythrocarpa) on muistuttaa suuresti mustakonnanmarjaa, mutta on vaaleampi ja marjat ovat kypsinä punaisia. Lajien yhteisillä kasvupaikoilla saattaa syntyä risteymiä (A. erythrocarpa x spicata). Risteymäyksilöiden marjat ovat mustanpunaisia ja epämuodostuneita.
Levinneisyys
Mustakonnanmarjaa tavataan lähinnä Euroopassa. Sen päälevinneisyysalue ulottuu Keski-Ranskasta ja Alpeilta Uralille saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Etelä-Italiassa, Albaniassa, Pohjois-Kreikassa, Bulgariassa ja Kaukasuksen alueella. Pohjoisessa sitä kasvaa Fennoskandian pohjoisosissa ja Pohjois-Venäjällä arktisimpia alueita lukuun ottamatta. Lisäksi lajia kasvaa paikoitellen myös Britteinsaarilla, Espanjassa ja Turkissa.
Suomessa mustakonnanmarjaa kasvaa jokseenkin yleisenä mutta paikoittaisena Etelä-Lappiin saakka. Runsaimmillaan laji on Etelä- ja Itä-Suomessa. Pohjoisimmat yksittäiset havainnot siitä on Keski-Lapista.
Elinympäristö
Mustakonnanmarja viihtyy tuoreissa ja kuivahkoissa lehdoissa etenkin kallionalusilla ja rinteillä. Pohjoisessa laji on kalkinsuosija.
Päätepuskin
pienoiskuva|300x300px|Kaksi kuvaa Hayesin valmistamasta päätepuskimesta Lindenin rautatiemuseossa, Indianassa. Tämä malli on tarkoitettu AAR-kytkimelle. oikea|pienoiskuva|Energiaa imevä päätepuskin [[Ranska|Ranskassa]] oikea|pienoiskuva|Tämä päätepuskin on suunniteltu liikkumaan jopa 7 metriä ja pysäyttämään 850-tonninen henkilöjuna 15 km/h vauhdista vahingoittamatta junaa tai matkustajia. pienoiskuva|Hiekkaesteen sisältävä päätepuskin Montrealin metrossa. Päätepuskin on laite, joka ottaa vastaan junien ja muiden rautateiden kulkuneuvojen törmäysenergiaa ja ehkäisee liikkeen jatkumista raiteen loppupäästä eteenpäin.
Mustakonnanmarja
Käyttö
Mustakonnanmarjan marjoista on yhdessä alunan kanssa keitetty mustetta. Kasvia on käytetty myös rohtona kansanlääkinnässä. Esimerkiksi juurista keitettyä puuroa on käytetty ihotautien hoitoon. Juurista keitettyä väkevää lientä on käytetty luteiden karkottamiseen.
Päätepuskin
Päätepuskimen mitoitus on riippuvainen osittain rautatien käyttämien kytkinten tyypistä kytkimen ollessa ensimmäinen osa, joka osuu päätepuskimeen törmäyksessä. Päätepuskin-käsite on brittiläistä alkuperää, koska Ison-Britannian rautatiet käyttävät enimmäkseen puskuri- ja ruuvikytkimiä kulkuneuvojen välillä.
Mustakonnanmarja
Myrkyllisyys
Mustakonnanmarja on kokonaan myrkyllinen kasvi. Pienen lasten tiedetään kuolleen syötyään kasvin marjoja. Myös juuren syömisestä saa myrkytyksen. Joutuessaan ihon kanssa kosketuksiin marjat aiheuttavat punoitusta ja rakkoja, syötäessä seurauksena on pahoinvointia, vatsakipuja ja ripulia, myöhemmin myös huimausta ja hengenahdistusta. Kuolettava annos marjoja aiheuttaa hengityshalvauksen ja verenkierron pysähtymisen. Mustakonnanmarjasta aiheutunut myrkytys vaatii pikaista lääkärinhoitoa. Myös punakonnanmarjan myrkyllisyys on samaa luokkaa.
Päätepuskin
Tyypit
Päätepuskimesta on kehitetty useita erilaisia muunnelmia. Ne eroavat toisistaan riippuen kytkimen tyypistä ja käyttötarkoituksesta.
Jos päätepuskimen takana on ylimääräistä tilaa, siinä on yleensä karanneen junan pysäyttämiseen suunniteltua hiekkaa tai muuta painolastia. Yksi tällainen onnettomuus tapahtui, kun Lontoon metron Northern Linen juna meni päätepuskimen läpi Moorgaten asemalla vuonna 1975.
Liike-energian imeminen
Juna siirtää, pääosin massansa vuoksi, valtavan määrän liike-energiaa törmäyksessä päätepuskimeen. Jäykät päätepuskimet kestävät vain todella pienen nopeuden törmäykset (lähes paikallaan olevien junien törmäykset). Suorituskyvyn parantamiseksi  tarvitaan tapa hävittää tämä energia kokoonpuristumalla tai kitkalla. Rawie-yhtiö kehitti monia liike-energiaa imeviä päätepuskimia Frankfurt am Mainin vuoden 1902 päätepuskinonnettomuuden seurauksena. Ramsomes & Rapier kehitti samankaltaisia hydraulisia päätepuskimia Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Dowty-hidastimet
Kun halutaan hidastaa tai pysäyttää liikkuva juna ilman kiinteää päätepuskinta, voidaan käyttää Dowty-hidastimia. Ne puristuvat ylöspäin pyöriä vasten ja voidaan kytkeä pois valinnaisesti tarpeen vaatiessa.
Pyöränpysäytin
Pyöränpysäytintä eli vaununpysäytintä käytetään pysäyttämään pieni määrä kevyitä vaunuja varastointiraiteilla tai yksittäisten vaunujen kiilaamiseksi matalilla tasoilla.
Onnettomuuksia
oikea|pienoiskuva|Gare Montparnassen onnettomuuden jäljet.
Cambrain taistelu
Cambrain taistelu käytiin ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla marraskuussa 1917. Taistelussa ympärysvallat käyttivät ensimmäisen kerran onnistuneesti panssarivaunuja. Saksalaiset tekivät vastahyökkäyksellä tyhjiksi Cambrain taistelun menestyksen.
Lokakuussa 1918 samalla alueella käytiin toinenkin hyökkäys panssarivaunuilla.
Taustaa
Brittien vuoden 1917 hyökkäys Ypresissä päättyi epäonnistumiseen. Brittien ylipäällikkö Douglas Haig halusi kuitenkin tehdä vielä syksyllä onnistuneen hyökkäyksen. Hän valitsi hyökkäyspaikaksi hiljaisen rintaman osan Cambrain lähellä, jossa hän havaitsi saksalaisten puolustuksen heikoksi. Haig kokosi hyökkäystä varten salassa jalkaväkeä, tykistöä ja panssarivaunuja. Onnistunutta hyökkäystä tukevia reservejä ei kuitenkaan ollut saatavilla Ypresissä kärsittyjen tappioiden ja Italian katastrofaalisen Caporetton taistelun vuoksi. Koska reservejä ei koottu, saksalaiset eivät havainneet joukkojen keskitystä Cambraissa ja britit säilyttivät yllätyshyökkäyksen edun. Toisaalta britit eivät voineet hyödyntää täysimittaisesti onnistunutta hyökkäystä reservien puuttuessa.
Panssarivaunuja käytettiin Cambrai taistelussa ensi kertaa runsain mitoin. Aikaisemmin hiljainen rintaman osa sopi panssareille, koska siellä ei ollut niiden liikkumista rajoittavia räjähdyskuoppia. Näin vaunuilla oli ensimmäisen kerran mahdollista onnistua taistelussa. Britit etsivät saksalaisten tykistön asemat etukäteen äänitiedustelulla ja tuhosivat tykit omalla tykistöllään hyökkäyksen alkaessa. Tykistö oli kehittänyt ampumamenetelmiään: aikaisemman osumaseurannan sijaan käytettiin karttapistetähtäystä. Tämän vuoksi hyökkäystä edeltäviä laajoja ennakkoammuntoja ei tarvittu. Yllätys säilyi, koska tykistö alkoi ampua vasta kun jalkaväki ja panssarit lähtivät hyökkäämään.
Taistelu
Cambrain taistelussa yhdistyivät yllätyshyökkäys, 400 panssarivaunua sopivassa maastossa ja tykistön uudet ampumamenetelmät. Tämän vuoksi brittien hyökkäys oli onnistunut ja suhteellisen pienillä tappioilla saavutettiin hyvä alkumenestys. Hyökkäyksen alun jälkeen saksalaiset keskittivät alueelle reservejä ja pysäyttivät hyökkäyksen. Saksalaiset aloittivat vastahyökkäyksen brittien pitkäksi venähtänyttä rintamaa vastaan. Hyökkäyksessään saksalaiset käyttivät uutta tehokasta pienten iskuryhmien taktiikkaa. Kymmenen päivää hyökkäyksen alkamisen jälkeen saksalaiset olivat työntäneet britit takaisin lähtöasetelmiin. Cambrain taistelu oli pettymys briteille.
thumb|400px|left|Cambrai [[1919]]
Wimbledonin tennisturnaus
Samaan aikaan järjestetään turnaukset miesten kaksinpelissä, naisten kaksinpelissä, miesten nelinpelissä, naisten nelinpelissä, sekanelinpelissä, poikien kaksin- ja nelinpelissä sekä tyttöjen kaksin- ja nelinpelissä. Lisäksi pelataan erityisiä kutsukilpailuja: Yli 35-vuotiaiden miesten nelinpeli, yli 45-vuotiaiden miesten nelinpeli, yli 35-vuotiaiden naisten nelinpeli sekä pyörätuolinelinpeli.
Historiaa
All England Lawn and Croquet Clubin järjestämä turnaus pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1877 Worple Roadin lähellä sijaitsevalla kentällä Wimbledonissa. Tällöin ohjelmassa oli vain miesten kaksinpeli, jonka voitti brittiläinen Spencer Gore. 1884 ohjelmaan lisättiin naisten kaksinpeli ja miesten nelinpeli. Naisten nelinpeli ja sekanelinpeli tulivat mukaan 1913. Yhdeksän vuotta myöhemmin 1922 turnaus siirrettiin nykyiselle paikalleen lähelle Church Roadia. Ensimmäisen kerran kisat televisioitiin vuonna 1937. Suomessa kisat nähtiin televisiossa ensimmäisen kerran vuonna 1961.
Kolmen muun Grand Slam -turnauksen tavoin Wimbledon oli amatööriturnaus kunnes vuonna 1968 siirryttiin avointen turnausten aikakauteen. Brittien oma menestys on viime vuosikymmeninä jäänyt vähäiseksi: viimeisin brittiläinen kaksinpelin voittanut mies oli Fred Perry vuodesta 1936 vuoteen 2013, kunnes Andy Murray voitti turnauksen. Viimeisin naisvoittaja on Virginia Wade vuodelta 1977. Venäläisten ja valkovenäläisten pelaajien osallistuminen vuoden 2022 turnaukseen estettiin Venäjän Ukrainaan hyökkäyksen johdosta.
Kilpailut
Päälajit ovat miesten ja naisten kaksinpelit, molempien nelinpelit sekä sekanelinpeli. Junioreille järjestetään kaksin- ja nelinpelit sekä tyttöjen että poikien puolella. Lisäksi pelataan erityisiä kutsukilpailuja: Yli 35-vuotiaiden miesten nelinpeli, yli 45-vuotiaiden miesten nelinpeli, yli 35-vuotiaiden naisten nelinpeli sekä pyörätuolinelinpeli.
Miesten kaksin- ja nelinpelit pelataan paras viidestä erästä -periaatteella, eli voittaakseen ottelun täytyy voittaa kolme erää. Kaikissa muissa Wimbledonissa käytävissä kilpailuissa voitto heltiää kahdella erävoitolla eli paras kolmesta. Lähes kaikki lajit pelataan pudotuspelimenetelmällä eli tappiolla putoaa kilpailusta. Yli 35-vuotiaiden miesten ja yli 35-vuotiaiden naisten kutsukilpailuissa on kuitenkin alkulohkovaihe.
Vuoden 2019 turnauksesta lähtien on pelattu ratkaisuerässäkin tie break, kuitenkin vasta tilanteessa 12–12. Pyörätuolisarjoissa ei tätä tie breakia kuitenkaan pelata.
Pelaajat
Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelin pääsarjaan pääsee vuosittain 128 pelaajaa. Heidät on etukäteen asetettu kaavioihin, joista määräytyy vastustajat mahdolliselle seuraavalle kierrokselle. Joka kierroksella häviäjät putoavat jatkosta ja voittaja kohtaa kaavion mukaisen ottelun voittajan seuraavalla kierroksella. Näin ollen toisella kierroksella pelaa 64, kolmannella 32 pelaajaa. Neljännelle kierrokselle etenee enää 16 pelaajaa jolloin kierrosta kutsutaan neljännesvälieräksi. Puolivälieriin etenee 8 pelaajaa ja välieriin 4. Loppuotteluun eli finaaliin etenee omien kaavioidensa välierän voittaneet pelaajat.
Turnauksessa pelataan myös nelinpeliä (miesten ja naisten turnaukset erikseen) sekä sekanelinpeliä, joissa pelaa kummallakin puolella nais- ja miespelaaja. Nelinpeliturnauksissa on mukana 64 paria, sekanelinpelissä 48. Kierroksilla vastakkain pelaavat parit on etukäteen laitettu kaavioihin samalla tavoin kuin kaksinpeleissäkin.
Kentät
Wimbledonin tennisturnauksen kaksi pääkenttää, "Keskuskenttä" ja "No.1 Court" (suomeksi ykköskenttä) ovat käytössä periaatteessa ainoastaan kaksi viikkoa vuodesta (turnauksen ajan). Näillä kentillä on isot katsomot ja kaikki tärkeimmät ottelut pelataan niissä. Myös televisiointi tapahtuu etupäässä näiltä areenoilta. Turnauksen aikana on käytössä kaikkiaan 19 kenttää, joissa kaikissa on ruohoalusta.
Perinteet
Englannin tenniskentillä ollaan tarkkoja perinteistä. Esimerkiksi pelaajilla on tietyt pukeutumissäännöt, joita heidän on noudatettava. Ottelut pelataan lähes valkoisissa vaatteissa. Myös mainosten vähäisyys kuuluu perinteisiin. Tuomari kutsuu naispelaajia nimikkeillä "Miss" tai "Mrs.", riippuen tämän siviilisäädystä. Miehiä ei sen sijaan puhutella nimikkeellä "Mr."
Ikävä "perinne" tennisturnauksessa on ollut sade. Se on vuosittain keskeyttänyt otteluita ja niitä on jouduttu siirtämään. Wimbledonin kentistä vain kaksi on katettuja, joten painetta katettujen kenttien lisäämiseen on joka vuosi. Myös sunnuntain lisäämistä otteluohjelmaan on vaadittu. Keskuskentällä on ollut kate vuodesta 1922 lähtien, mutta vuodeksi 2009 Wimbledonin keskuskentälle valmistui säädettävä katto, joka voidaan tarvittaessa sulkea kymmenessä minuutissa.
Kuninkaallisten läsnäolo kuuluu myös turnauksen perinteisiin. Heille onkin katsomossa varattuna oma aitio, jota kutsutaan nimellä "Royal Box".
Vuoden 2018 turnauksessa sallittiin ensimmäistä kertaa matkapuhelimien ja taulutietokoneiden käyttö katsomossa otteluiden aikana.
Palkinnot
Wimbledonin tennisturnauksen miesten kaksinpelin voittajalle jaetaan palkinnoksi noin 47 cm korkea hopeinen pokaali. Se on jaettu voittajalle vuodesta 1887 lähtien. Englanniksi palkinnon nimi on "The All England Lawn Tennis Club Single Handed Champion of the World." Naisten kaksinpelin voittaja saa noin 48 cm:n korkuisen hopeisen pokaalin jota kutsutaan nimillä "Venus Rosewater Dish" tai lyhyemmin "Rosewater Dish." Voittajat saavat pokaalien lisäksi myös rahapalkinnot. Finaalin hävinneelle pelaajalle jaetaan hopealautanen sekä rahapalkinto. Myös nelinpeleissä jaetaan pokaalit ja rahapalkinnot.
Voittajalle jaetut palkintorahat vuonna 2017
Ranskan Grand Prix 1988
Ranskan Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1988 Paul Ricardin radalla. Kilpailun voitti kotikilpailuunsa paalupaikalta lähtenyt Alain Prost. Voitto oli hänelle kauden neljäs. McLaren saavutti jo neljännen perättäisen kaksoisvoiton.
Some Girls
Singlenä julkaistu disco-vaikutteinen kappale ”Miss You” oli suuri hitti erityisesti Yhdysvalloissa, jossa se nousi listaykköseksi. Sen siivittämänä Some Girls -albumista tuli Yhdysvalloissa Rolling Stonesin myydyin albumi.
Albumin kannen suunnitteli Peter Corriston.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Alan Shepard
Alan Bartlett Shepard, Jr. (18. marraskuuta 1923 Derry, New Hampshire – 21. heinäkuuta 1998 Pebble Beach, Kalifornia) oli ensimmäinen avaruudessa käynyt yhdysvaltalainen astronautti. Häntä ennen avaruudessa oli käynyt vain neuvostoliittolainen Juri Gagarin.
Sotilasura laivastossa
Alan Shepard valmistui upseeriksi Yhdysvaltain laivastoakatemiasta heinäkuussa 1944. Tämän jälkeen hän palveli Fletcher-luokan hävittäjä USS Cogswellilla, osallistuen toisen maailmansodan Tyynenmeren taisteluihin. Sodan päätyttyä Shepard sai laivaston lentäjäkoulutuksen Corpus Christissä Teksasissa ja Pensacolassa Floridassa. Laivaston lentäjän siivet hän sai vuonna 1947 ja palveli eri lentotukialuksilla merivoimien 42. hävittäjälentolaivueessa (VF-42).
Vuonna 1950 Alan Shepard siirtyi laivaston koelentokouluun, joka sijaitsi laivaston Patuxent Riverin lentotukikohdassa Marylandissa. Koelentäjänä hän osallistui muun muassa F2H-3 Banshee -hävittäjän testaamiseen ja ilmatankkausmenetelmien kehittämiseen.
Koelentokoulun jälkeen Shepard palveli operaatioupseerina laivaston 193. hävittäjälentolaivueessa, joka oli Banshee-kalustolla varustettu yöhävittäjäyksikkö. Yksikkö oli sijoitettuna Essex-luokan lentotukialus USS Oriskanylle. Tämän jälkeen Shepard palasi jälleen Patuxent Riveriin, jossa hän osallistui F3H Demon-, F8U Crusader-, F4D Skyray-, F11F Tiger- ja F5D Skylancer -hävittäjien testaamiseen. Viimeiset viisi kuukautta Patuxent Riverissä Shepard toimi koelentäjien kouluttajana.
Seuraavaksi Shepard siirtyi laivaston sotakorkeakouluun (Naval War College), josta hän valmistui 1957. Tämän jälkeen hän palveli Atlantin-laivaston komentajan esikunnassa ennen siirtymistään NASAan 1959.
Shepard saavutti yli 8 000 lentotuntia, joista 3 700 suihkukoneilla.
Shepardin avaruuslennot
Shepardin piti myös osallistua Mercury 10 (Freedom 7-II) -lentoon toukokuussa 1963, mutta se peruttiin. Tämän jälkeen Shepard nimettiin komentajaksi ensimmäiselle miehitetylle Gemini-lennolle, mutta joutui jäämään pois lennolta, kun alkuvuodesta 1964 Shepardilla todettiin Ménièren tauti. Toukokuussa 1969 hän sai jälleen täydet lento-oikeudet sisäkorvaan tehdyn leikkauksen jälkeen. Shepard oli alun perin nimetty Apollo 13 -lennon komentajaksi, mutta pyynnöstään hänet siirrettiin seuraavalle lennolle.
Shepard kuoli 74 vuoden iässä leukemiaan.
Palotie
Palotie on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Arseni Jatsenjuk
Arseni Petrovytš Jatsenjuk (, s. 22. toukokuuta 1974 Tšernivtsi) on ukrainalainen poliitikko ja ekonomisti. Hän toimi Ukrainan pääministerinä maassa vuonna 2014 tapahtuneen vallankumouksen jälkeen.
Jatsenjuk on Ukrainan keskuspankin entinen johtaja, entinen talousministeri (27. syyskuuta 2005 – 4. elokuuta 2006) ja ulkoministeri (21. maaliskuuta 2007 – 4. joulukuuta 2007). Hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin syyskuun 2007 vaaleissa Meidän Ukrainamme-Kansan itsepuolustuksen listalta ja radan puhemieheksi 4. joulukuuta 2007 Tymošenkon blokin tuella.
Verh’ovna Rada erotti Jatsenjukin 12. marraskuuta 2008 opposition Alueiden puolueen alulle panemassa äänestyksessä.
27. helmikuuta 2014 Jatsenjuk nousi Ukrainan viidenneksitoista pääministeriksi. Jotkin tahot pitivät Ukrainan presidentin viransijaiseksi parlamentin puhemiehen paikalta nousseen Turtšynovin valtaanpääsyä Ukrainan perustuslain vastaisena, vaikka puhemies toimiikin lain mukaan tässä tehtävässä presidentin ollessa estyneenä. Tällöin Jatsenjukin helmikuista nimitystä pääministeriksi myös kyseenalaistettiin. Erityisesti Venäjä ei tuolloin tunnustanut Turtšynovin ja Jatsenjukin hallitusta, vaan yritti lietsoa epäluottamusta maan valtiojohtoa ja päätöksentekoa kohtaan, eikä se myöskään halunnut myöntää Venäjälle paenneen presidentti Janukovitsin erottamista virastaan. Länsivallat ja monet muutkin maat tunnustivat Turtšynovin Ukrainan presidentin virkaa tekevänä hallituksen edustajana sekä Jatsenjukin pääministerinä.
Jatsenjukin hallituksen tukena olivat hänen oman Batkivštšyna-puolueensa (Tymošenkon puolue) lisäksi UDAR (Vitali Klytškon puolue), Svoboda ja osa Alueiden puolueen entisiä parlamentaarikkoja Talouskehitys-ryhmässä ja Itsenäinen eurooppalainen Ukraina -parlamenttiryhmät.
Heinäkuussa 2014 Jatsenjuk jätti eronpyynnön pääministerin tehtävästä, kun kaksi puoluetta jättäytyi ulos enemmistön liittoutumasta Ukrainan parlamentissa. Parlamentti kuitenkin hylkäsi hänen eronpyyntönsä selvällä enemmistöllä.
26. lokakuuta 2014 järjestetyissä ylimääräissä parlamenttivaaleissa Jatsenjukin johtama Kansanrintama voitti yhteensä 82 parlamenttipaikkaa Ukrainan parlamenttiin. Puolueesta tuli tällöin 423-paikkaisen parlamentin toiseksi suurin. Itä-Ukrainan sodan takia 27 parlamenttipaikkaa jätettiin tässä vaiheessa täyttämättä alueilta, joissa äänestystä ei päästy järjestämään.
Huhtikuussa 2016 Jatsenjuk ilmoitti eroavasa pääministerin tehtävästä.
Itabashi
Aluejako
Itabashin erillisalueella on 57 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 134 osa-alueeseen. Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Panipatin ensimmäinen taistelu
Panipatin ensimmäinen taistelu käytiin Suurmogulien valtakunnan perustaja Baburin ja afgaanitaustaisen Lodi-dynastian hallitsija Ibrahim Lodin välillä 21. huhtikuuta 1526 Panipatissa Haryanan alueella Pohjois-Intiassa. Timur Lenkistä polveutuva Babur kukisti Delhin sulttaani Ibrahimin ja loi myöhemmin suurta osaa Intiasta hallinneen Suurmohgulien valtakunnan perustan.
Tausta
thumb|vasen|[[Delhin sulttaanikunta ja Baburin hyökkäysreitti Kabulista.]] Zahir-ud-din Muhammad Babur nousi valtaan vuonna 1494. Hän kuului Timur Lenkistä polveutuvaan Timuridien dynastiaan. Isänsä puolelta hän oli turkkilainen ja hänen äitinsä polveutui Tšingis-kaanista. Uransa alkupuolella hän pyrki valtaamaan takaisin Timur Lenkin aikanaan hallitsemat alueet vallaten entisen pääkaupunki Samarkandin kolme kertaa, mutta tullen kertaalleen ajetuksi takaisin Kabuliin uzbekien kukistamana. Viimeinen toivo esi-isänsä valtakunnan palauttamisesta haihtui, kun osmanien sulttaani Selim I kukisti Baburin persialaiset liittolaiset Čalderanin taistelussa vuonna 1514. Sittemmin Baburin huomio kiinnittyikin Intiaan. Baburin armeija yhdisteli turkkilaista ja mongolilaista sotilasperinnettä. Sen valtaosa koostui ratsujousimiehistä ja osmaneilta oli omaksuttu tapa käyttää tuliaseita. Baburin lähes koko jalkaväki oli aseistettu lunttulukkomusketeilla ja hänellä oli vaikuttava tykistö.
Vuonna 1519 Babur kukisti reitillä Punjabiin olleet vuoristoheimot ja teki sen jälkeen useita hyökkäyksiä Pohjois-Intiaan. Hänen pääasialliset vastustajansa Intiassa olivat Lodi-dynastian johtamat afgaanit, jotka olivat aikaisemmin muuttaneet tasangoille. Baburin onnistui aluksi luoda hatara liitto Punjabin varakuningas Daulat Khan Lodin ja tämän setä Alam Khan Lodin kanssa, joiden yhteisenä tavoitteena oli syöstä vallasta Delhin sulttaani Ibrahim Lodi. Daulat Khanin juonittelu hajotti kuitenkin liiton ja samaan aikaan Baburin täytyi vastata uzbekien hyökkäyksiin kotimaassaan. Sotaretki Intiaan lykkääntyi vuoteen 1525 saakka, jolloin Babur voitti Daulat Khanin joukot ja eteni Ibrahimia vastaan.
Taistelu
Ibrahimin armeijaan sanotaan kuuluneen 100 000 miestä ja 1 000 sotanorsua Baburin 10 000:ta miestä vastaan. Ibrahimilla ei kuitenkaan ollut Baburin joukkojen tapaan tuliaseita tai nopeasti liikkuvaa ratsuväkeä. 12. huhtikuuta 1526 Babur asettui asemiin armeijansa oikean siiven kanssa Delhin pohjoispuolelle Panipatiin. Babur jäljitteli osmanien taktiikkaa Čalderanin taistelussa, heidän taistelulinjansa keskustassa olivat lunttulukkomuskettimiehet ja kanuunat, joiden asemia oli vahvistettu sitomalla yhteen 700 vaunua ja rakentamalla niistä asemien eteen rintamavarustuksen. Oikeaa ja vasempaa sivustaa vahvistettiin taisteluhaudoilla ja kaadetuista puista rakennetulla suoja-aidalla (abatis). Asemien välissä oli aukkoja, joista ratsuväki saattoi tehdä rynnäkköjä tilaisuuden niin salliessa. Baburin armeija saattoi jatkaa linnoitustöitään kahdeksan päivän ajan, vaikka Ibrahimin armeija oli jo saapunut paikalle. Ibrahim ei syystä tai toisesta hyökännyt Baburin asemiin. Yöllä 20. huhtikuuta Baburin joukot hyökkäsivät Ibrahimin leiriin, mutta yritys epäonnistui pimeässä. Voitto rohkaisi Ibrahimin armeijaa, joka viimein 21. huhtikuuta järjestäytyi hyökkäystä varten.
Afgaanit hyökkäsivät 21. huhtikuuta keskittyen Baburin oikeaa siipeä vastaan. Heidän etenemisensä pysähtyi nopeasti Baburin linnoitusvarusteisiin.ja Baburin reservit siirtyivät tukemaan uhattua kaistaletta. Takajoukot tunkivat eteenpäin tajuamatta työntävänsä etujoukkoja vallihautoihin ja abatis-aitaa vasten. Samaan aikaan puolustajat tulittivat ihmismassaa lunttulukkomusketeillaan ja kanuunoilla. Baburin ratsuväki rynnäköi varustuksien aukoista ja ajoi Ibrahimin sotanorsut pakoon nuolia ampumalla. Baburin vasen siipi alkoi edetä. Afgaanit pitivät puolensa jonkin aikaa, kunnes Babur sai vahvistuksia keskustastaan. Afgaanit tekivät useita vastarynnäkköjä, jotka lyötiin kuitenkin takaisin. Taistelun kuluessa osa Baburin joukoista suoritti tulughman, joka oli laaja kahden kevyen ratsuväen ryhmän suorittama saartoliike, jonka tarkoituksena oli hyökätä vihollisen selustaan. Toista liikkeeseen osallistunutta ratsuväenosastoa johti Baburin poika Humayun. Perääntymistiet tukkineet ratsuväen sotilaat ampuivat sitten nuolilla loukkuun jäänyttä viholliskasaumaa. Ibrahim sai surmansa monien miestensä mukana ja taistelu oli ohi puoleenpäivään mennessä.
Seuraukset
Baburin armeija kärsi vain vähäiset tappiot, kun taas afgaanit menettivät noin 15 000 miestä kaatuneina. Babur valloitti Delhin ja Agran nopeasti voittonsa jälkeen Panipatissa. Sieltä käsin hän vahvisti otettaan Pohjois-Intiassa kukistaen rajputit Kanuan taistelussa vuonna 1527 ja vallaten Chandrin linnakkeen vuonna 1528. Babur kuoli vuonna 1530 ja tuolloin hänen valtakuntansa ulottui Kabulista Punjabiin ja Delhiin, idässä Bihariin ja etelässä Gwalioriin. Hänen tulevat perillisensä Suurmogulien valtakunnassa hallitsivat sittemmin koko Etu-Intian niemimaata.
Jorma Mäenpää (koripalloilija)
Jorma Mäenpää (s. 26. tammikuuta 1949) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Helsingin NMKY:n kasvatti Mäenpää edusti miesten pääsarjassa Hyvinkään Tahkoa kaudella 1973–1974 ja Tampereen Pyrintöä vuosina 1978–1982. Kausilla 1979–1980 ja 1980–1981 Pyrintö ja Mäenpää saavuttivat SM-hopeaa.
Sapalahden kansakoulu
Sapalahden kansakoulu oli Angelniemellä vuosina 1884–1961 toiminut kansakoulu. Koulu sijaitsi Angelniemen Sapalahden kylässä.
Angelniemellä päätettiin kansakoulun rakentamisesta mantereen puolelle pitäjän suurimpaan kylään Kokkilaan vuonna 1883. Sapalahden kartanon omistaja vastusti hanketta ja kieltäytyi osallistumasta koulun rakennuskustannuksiin. Sen sijaan hän ilmoitti rakennuttavansa oman koulun saaren puolella asuville lapsille. Sapalahden koulu avasi ovensa 1884.
Sapalahden koulu oli tarkoitus lahjoittaa kunnalle vuonna 1902, mutta koulun tontin lohkominen kartanon maista ei onnistunut kylän puutteellisen maanmittauksen vuoksi, joten asian annettiin olla toistaiseksi. Lopulta koulu lahjoitettiin kunnalle vuonna 1920. Koulu muutti uuteen rakennukseen vuonna 1924. Saaren puoleiset koulut olivat jo pitkään vähäisen oppilasmäärän vuoksi toimineet supistettuina ja vuonna 1957 saaren puolen toinen koulu Peksalasta lakkautettiin ja sen oppilaat alkoivat kulkea Sapalahteen. Sapalahden koulu lakkautettiin 1961 ja saaren puolen oppilaat alkoivat kulkea kouluun mantereen puolelle.
Anomocephaloidea
Anomocephaloidea on sukupuuttoon kuollut Anomodontia alalahkoon kuuluva terapsidien kladi, jonka jäsenet elivät permikauden Guadalupe-epookin aikana. Siihen kuuluvat suvut Anomocephalus ja Tiarajudens, jotka elivät eteläisen jättiläismantereen, Gondwanan, alueella. Anomocephalus tunnetaan Etelä-Afrikasta ja Tiarajudens Brasiliasta löydetyistä fossiileista.
Ominaisuudet
Anomocephaloidea on basaalinen eli ns. ”primitiivinen” Anomodontiaan kuuluva kehityslinja. Anomocephaloidean jäsenet ovat suurehkoja ja melko vahvarakenteisia basaalisia Anomodontian jäseniä. Ne ovat vastakohta pohjoisella jättiläismantereella, Lauraasialla, eläneille sirorakenteisille Venyukovioideaan kuuluville basaalisille Anomodontian jäsenille. Anomocephaloidean jäsenillä on transversaalisesti leventyneet suulaen hampaat, ja niiden kallot ovat yli 210 mm pitkiä. Kallojen hampaita kantavat luut ovat alaosasta suuremmat ja kalloissa on myös hyvin pieni tappimainen hammas yläleukaluun etuosassa. Anomocephalusilla ei ole kulmahampaita, mutta Tiarajudensilla kulmahampaat ovat hyvin pitkät ja sapelimaiset. Anomocephaloidean jäsenet olivat kasvinsyöjiä.
Luokittelu
Anomocephaloidean nimesi Juan Carlos Cisneros tutkimusryhmineen vuonna 2011 yhdessä Tiarajudensin kanssa. Tiarajudensilla havaittiin olevan ominaisuudet, joiden avulla sen ymmärrettiin olevan läheistä sukua vuodesta 1999 asti tunnetulle Anomocephalusille.
Fylogenia
Cisneros et al., 2011:
Syed Human
Syed Human (s. 1. tammikuuta 1992) on pakistanilainen maastohiihtäjä.
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Human hiihti vapaan hiihtotyylin 15 kilometrillä 108:nneksi.
Vuoden tulokas (albumi)
Vuoden tulokas on rap-artisti Rekamin ja tuottaja Keemohin yhteisalbumi, joka julkaistiin digitaalisena 29. marraskuuta 2013. Albumin CD-painos julkaistiin 30. joulukuuta 2013.
Albumin teemana ovat nykyhetkeen liittyvät ilmiöt ja stereotypiat. Levyn nimikkokappaleesta kuvattiin musiikkivideo.
Kangas
Kangas on tekstiilitasorakenne, joka on valmistettu joko langoista tai kuiduista. Langoista valmistettuja kankaita ovat kudokset, neulokset, punokset, tyllit, pitsit ja verkkorakenteet eli havakset. Kuiduista valmistettuja kankaita ovat kuitukankaat, vanut ja huovat.
thumb|250px|[[Tylli (kangas)|Tyllikangasta]] Kankaiden valmistusmateriaaleja ovat kasvi- ja eläinperäiset luonnonkuidut kuten puuvilla, pellava, hamppu, villa ja silkki, tekokuidut kuten akryyli, polyesteri ja polyamidi, luonnokuitujen ja tekokuitujen sekoitteet (sekoite- tai yhdistekankaat). Kankaita voidaan värjätä luonnonväreillä tai synteettisillä väriaineilla sekä pinnoittaa tai käsitellä käyttötarkoituksen mukaan esimerkiksi kestävyyden, likaa hylkivyyden, paloturvallisuuden tai kosteussuojauksen takia (esim. enstex-kangas).
Sahan presidentti
Sahan presidentti on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan valtionpäämies ja korkein virka-asema. Sahan presidentin virkakausi on viisi vuotta. Presidentti johtaa hallitusta ja valitsee pääministerin. Varapresidenttinä toimii pääministeri.
Sahan presidentti valittiin vuosina 1991, 1996 ja 2002 suoralla kansanvaalilla. Jos kukaan ei saanut yli puolia ääniä ensimmäisellä kierroksella, järjestettiin toinen kierros kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan kesken. Vuonna 2004 Venäjän federaatiossa säädettiin laki, jonka mukaan tasavallan parlamentti valitsee presidentin Venäjän federaation presidentin antaman esityksen perusteella.
Presidentin valinta
Sahan tasavallan presidentin virka perustettiin vuonna 1991 ja 20. joulukuuta samana vuonna pidetyn presidentin vaalin ensimmäisellä kierroksella presidentiksi valittiin Sahan tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtaja Mihail Nikolajev. Korkeimman neuvoston puheenjohtaja oli siihen asti ollut Sahan tasavallan korkein virka-asema.
Nikolajev valittiin toiselle kaudelle 22. joulukuuta 1996 pidetyn presidentinvaalin ensimmäisellä kierroksella. Nikolajev sai 60 prosenttia äänistä, voittaen A. Aleksejevin, joka sai 26,1 prosenttia äänistä.
Sahan tasavallan kolmansissa presidentinvaaleissa oli kaikkiaan kuusi ehdokasta. Vaalin ensimmäinen kierros pidettiin 23. joulukuuta 2001. Kukaan kuudesta ehdokkaasta ei saanut yli puolia äänistä, joten järjesttiin toinen kierros. Toiselle kierrokselle pääsivät ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saaneet Vjatšeslav Štyrov ja Fedot Tumusov. Vaalin toinen kierros pidettiin 13. tammikuuta 2002 ja presidentiksi valittiin Vjatšeslav Štyrov, joka sai 59,2 prosenttia äänistä. Tumusov sai 34,6 prosenttia äänistä.
Vuonna 2006 Sahan presidenttiä ei valittu suoralla kansanvaalilla, kuten aikaisemmin, vaan valinnan teki vuonna 2004 säädetyn Venäjän federaation lain mukaan Sahan parlamentti, Venäjän federaation presidentin antaman esityksen pohjalta. Venäjän federaation presidentti Vladimir Putin antoi 28. marraskuuta 2006 Sahan parlamentille esityksen, jonka mukaan Vjatšeslav Štyrov valittaisiin toiselle kaudelle. Sahan parlamentti, Il Tumen, hyväksyi esityksen 7. joulukuuta 2006 äänin 60 – 3, yhden äänestäessä tyhjää. Štyrov erosi tehtävästään kesken kauden 31. toukokuuta 2010, jolloin virkaa tekeväksi presidentiksi nimitettiin silloinen pääministeri Jegor Borisov. Borisov valittiin Sahan presidentiksi 9. kesäkuuta 2010 Il Tumenin hyväksyessä Venäjän presidentin esityksen asiasta äänin 61–2 ja hän astui virkaansa 17. kesäkuuta 2010.
Ihmisen suolisto
thumb|Suolisto. Suolisto on osa ruoansulatuselimistöä. Ruuansulatuselinten lasketaan alkavan mahalaukusta ja päättyvän peräaukkoon. Suolistoon kuuluvat ohutsuoli ja paksusuoli. Suoliston tehtävänä on irrottaa ja imeä ihmisen syömästä ja juomasta materiaalista kaikki hyödyllinen ravinto ja hivenaineet. Suolisto toimii autonomisesti eli ihmisen tahdosta riippumatta.
Ohutsuoli
Ohutsuoli on noin seitsemän metriä pitkä; pituus vaihtelee 4,5 ja 10 metrin välillä. Käytännössä se on lihasjännityksen vuoksi huomattavasti lyhyempi. Se on erittäin mutkitteleva ja onteloinen. Ohutsuolen sisäpinnalla on nukkalisäkkeitä, joiden sisällä on imusuoni, hiuslaskimo ja -valtimo. Tasaiseksi levitettynä ohutsuoli peittäisi useiden satojen neliömetrien alueen.
Mahalaukusta ohutsuoleen tuleva materiaali on jo melko pitkälle käsiteltyä. Merkittävin osa ravintoaineista imeytyy ohutsuolen suolinukan kautta verenkiertoon.
Paksusuoli
Paksusuoli on noin metrin mittainen ja viiden sentin paksuinen pätkä suolistoa. Paksusuoli jaetaan umpisuoleen, koolonin nousevaan, poikittaiseen ja laskevaan ja sigmasuoli-osaan sekä peräsuoleen. Paksusuolessa asustavat mikrobit, jotka myös huolehtivat suoleen tulevan materiaalin käsittelystä yhdessä suolen mekaanisten toimien kanssa. Mikrobien epätasapainotila aiheuttaa ruuansulatusvaivoja. Paksusuolessa jylläävät muun muassa kolibakteerit, listeria, salmonella ja maitohappobakteeri.
Sigmasuoli
Sigmasuoli on S-kirjaimen muotoinen ja noin 40 cm:n mittainen osa paksusuolta. Se yhdistää peräsuolen ja laskevan koolonin toisiinsa. Sigmasuolesta on käytetty myös nimitystä vemmelsuoli. Muotonsa ansiosta suoli pystyy erottelemaan suoliston tuottamaa kiinteää ja kaasumaista ainesta. Suolen muoto mahdollistaa suolistokaasujen väliaikaisen varastoimisen ja vapauttamisen ilman samanaikaista ulosteen erittämistä peräsuoleen.
Peräsuoli
Peräsuoli on paksusuolen parikymmensenttinen loppuosa. Peräsuoli toimii ulosteen varastointipaikkana. Peräaukossa on kahdet sulkijalihakset - autonomiset ja tahdonalaiset. Autonomisten sisempien sulkijalihasten (musculus sphincter ani internus) täytyy rentoutua keskushermosto-tasolta käsin ennen kuin ihminen voi aloittaa ulostamisen ja rentouttaa ulommat tahdonalaiset sulkijalihakset (musculus sphincter ani externus).
Suolisto ja terveys
Terveessä suolessa on ehjä limakalvo, jonka alla kytee tulehdusreaktio. Limakalvon alaisen tulehduksen tehtävänä on estää suolistoon päässeitä bakteereja karkaamaan muualle elimistöön.
Suolistobakteerit vastaavat 90-prosenttisesti aivojen välittäjäaineiden ja niiden esiasteiden tuotannosta. Lisäksi ne kouluttavat immuunijärjestelmää. Stressi, ympäristöstä peräisin olevat vierasaineet sekä jotkin ruoan mukana saadut lisäaineet vaikuttavat suoliston bakteerikantaan. Bakteerikannan yksilöllisestä vaihtelusta johtuu, että samat lääkeaineet tehoavat eri tavoin eri ihmisiin.
De Gamlas Hem (Tampere)
De Gamlas Hem on Tampereella Kaakinmaan eteläosassa sijaitseva kaksikerroksinen jugendtyylinen vuonna 1905 valmistunut entinen vanhainkotirakennus, jossa nykyisin toimii Pirkanmaan musiikkiopisto. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Birger Federley. Rakennus sijaitsee tontilla, jota rajaavat Kurilankatu, Papinkatu, Eteläpuisto ja Koulukatu.
Talon rakennutti Tampereen ruotsinkielisten perustama De Gamlas Hem -yhdistys vanhainkodiksi iäkkäille ruotsinkielisille naisille. Kaksikerroksinen rapattu tiilirakennus valmistui kesällä 1905, ja talossa oli tilat 23 asukkaalle. Talon henkilökunta, johon kuului johtajatar, talonmies, keittäjä, sisäkkö ja piika, asui myös rakennuksessa. Federley suunnitteli rakennukseen myös kiinteää sisustusta ja irtokalusteita. Taloa ympäröi muotopuutarha, joka on myöhemmin osaksi villiytynyt.
Talo toimi vanhainkotina vuoteen 1983 saakka, jolloin valmistui vanhainkotia hallinnoivan säätiön rakennuttama uudisrakennus Kyttälään Rongankatu 9:ään. Uudessa talossa jokaisella asukkaalla on oma pieni asunto ja asukkaiksi pääsevät myös miehet ja pariskunnat. De Gamlas Hem -vanhainkodin toiminta jatkuu edelleen uusissa tiloissa.
Tampereen kaupunki osti 1982 vanhan De Gamlas Hem -rakennuksen tontteineen, ja tilat peruskorjattiin arkkitehti Harry W. Schreckin suunnitelmien mukaan Pirkanmaan musiikkiopiston käyttöön. Musiikkiopisto on toiminut siellä vuodesta 1984 alkaen. Valtakunnallisesti merkittävä, omaleimainen talo on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.
Sinirikko
Sinirikko (Saxifraga oppositifolia) on vihreänä talvehtiva, vuoristojen ja arktisten alueiden pienikokoinen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Sinirikon kukkia. thumb|vasen|220px|Tyypillinen sinirikon kasvupaikka. thumb|Hedelmiä ja siemeniä Sinirikko on kasvutavaltaan mätästävä ja muodostaa mattomaisia tai patjamaisia kasvustoja. Se on runsashaarainen, rento ja tiheälehtinen. Kasvin kukalliset varret kasvavat 2–5 cm korkeiksi ja nousevat kohenevasti ylöspäin. Möyheät, ruodittomat lehdet ovat nelirivisesti vastakkain. Ne ovat pitkulaisia, ripsilaitaisia ja väriltään sinivihreitä ja usein kalkkitäpläisiä. Sinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat yksittäin. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen. Emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suhteessa kasvin muuhun kokoon sen kukat ovat varsin suurikokoisia. Sinirikko kukkii lumen sulamisen jälkeen, Suomessa heinä–elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen kota.
Sinirikon voi sekoittaa tunturikohokkiin (Silene acaulis). Myös sielikkö (Kalmia procumbens) on hieman samannäköinen, matala sinipunakukkainen laji.
Levinneisyys
Sinirikon levinneisyys on sirkumpolaarinen, mutta varsin hajanainen. Euroopassa sitä tavataan Skandeilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannissa, Huippuvuorilla, Pohjois-Irlannissa, Skotlannissa, Sudeeteilla, Karpaateilla, Alpeilla, Apenniineilla ja Pyreneillä. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Pohjois-Siperiassa ja Keski-Aasian vuoristoseuduilla. Sinirikko on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa Kalliovuorilla ja Kanadan koillisosissa. Laji on tavanomainen myös Grönlannissa. Suomessa sinirikkoa esiintyy vain Enontekiön ja Utsjoen tuntureilla. Vain Enontekiön suurtuntureilla laji on Suomessa tavanomainen.
Elinympäristö
Sinirikolle mieluisia kasvupaikkoja ovat Suomessa tuntureiden soraiset ja lietteiset puronvarret sekä lumenviipymäpaikat, kallioiden pengermät sekä valuvesihyllyt. Laji on kalkinvaatija.
Hans Gutzeit
Hans Gutzeit oli norjalainen liikemies, joka perusti Kotkassa sijainneen Norjan sahan ja Enso-Gutzeitin. Hans Gutzeitin mukana Suomeen jäi norjalaisia siirtolaisia, jotka ovat monella saralla vaikuttaneet maan historiassa.
Elämäkerta
Hans Gutzeit säilyi ainoana viisilapsisesta perheestä hengissä, koska meni jo nuorena merille. Muut kuolivat keuhkotautiin.
Gutzeit peri vuonna 1869 isänsä perustaman Fredrikstadissa Norjassa sijainneen sahayrityksen W. Gutzeit & Co:n. Samoihin aikoihin sikäläinen puuraaka-aineen hinta alkoi nousta nopeasti ja järeistä tukeista oli ankara pula. Sahayrittäjien kilpailu koveni. Hans Gutzeit vieraili Suomessa ja pani merkille maan valtavan metsäpotentiaalin. Gutzeit löysi yhteistyökumppanin jo aikaisemmin Suomeen saapuneesta norjalaisesta puutavarayrittäjästä Lars Bredesenistä. Samalla, kun Gutzeit suunnitteli sahauksen aloittamista Kotkansaarella, Bredesen osteli hakkuusopimuksia. Kotka sijaitsi rannikolla, joten valmiit tuotteet oli helppo laivata vientimarkkinoille ja Kymijokea pitkin raakapuuta oli kätevä uittaa pitkienkin matkojen päästä.
Hans Gutzeitin mukana Suomeen saapui lähes sata norjalaista saha- ja rakennusalan ammattilaista perheineen, mikä vilkastutti saaren jo ennestäänkin värikästä elämää. Muutkin yrittäjät olivat havainneet Kotkan mahdollisuudet. Osa norjalaisista palasi aikanaan takaisin, mutta osa jäi Suomeen rikastuttamaan maan kulttuuria. Muun muassa presidentti Martti Ahtisaaren suku polveutuu Norjasta tulleesta Olaus Adolf Jakobsenista. W. Gutzeit & Co. -yhtiön kautta Suomeen on myöhemminkin asettunut norjalaisia, kuten yhtiön myöhempi johtaja Alexander Gullichsen ja lukuisia muita työntekijöitä. Gullichsenin poika Harry Gullichsen toimi A. Ahlström Osakeyhtiön toimitusjohtajana.
Norjalaisten saavuttua rakennettiin aivan ensimmäiseksi asunnot, norjalaistyyliset luhtitalot, niin sanotut Kotkan pytingit, jotka ovat yhä jäljellä. Saha pystytettiin nopeasti. Perustajiensa mukaan Norjan sahaksi ristityn laitoksen harjannostajaiset olivat 15. elokuuta 1872. Suomen suurin ja nykyaikaisin höyrysaha vihittiin käyttöön juhlallisin menoin saman vuoden marraskuussa ja W. Gutzeit & Co. aloitti tuotannon. Sahan kapasiteetiksi arvioidaan noin 70 000 kuutiometriä vuodessa.
Norjan saha käynnistyi sopivasti Saksan–Ranskan sodan jälkeisen jälleenrakennuksen aiheuttamaan korkeasuhdanteeseen. Hans Gutzeitin suurimpana ongelmana oli puutavaran hankinta. Suomen senaatti suhtautui kielteisesti ulkomaalaisten maanomistukseen. Vuosikymmenen aikana Kymijoen vesistön talonpojat vaurastuivat puunostajien kilpaillessa hakkuuoikeuksista.
Yhtiön organisointia leimasi improvisointi. Hans Gutzeit johti toimintaa osaksi Fredrikstadista Norjasta, osaksi Suomesta käsin. Gutzeit matkusti paljon Suomen ja Norjan välillä sekä muualla Euroopassa.
1870-luvun lopulla suhdanne kääntyi kuitenkin lamaksi. Vientihinnat romahtivat. Gutzeitille, jolla oli omia suurellisia yksityisiä liiketoimia, lama merkitsi henkilökohtaista vararikkoa. Vuonna 1880 hänen oli luovuttava Norjan sahan isännöitsijän tehtävistä. Gutzeitin tilalle tuli hänen serkkunsa Christian Holst, joka jäi Suomeen ja otti myöhemmin maan kansalaisuuden. Gutzeit siirtyi Pariisiin ja hankki elantonsa puutavara-agenttina.
W. Gutzeit & Co. oli sitonut huomattavia pääomia metsiin, puutavaraostoihin ja laitoksiin. Sijoitettu pääoma ei riittänyt, ja pääomajärjestelyjen jälkeen pääosakkaaksi Hans Gutzeitin tilalle tuli tukkukauppa Ludwigsen & Schjelderup Kristianiasta (nyk. Oslo).
Vanhuudenpäivät Hans Gutzeit vietti lähellä Osloa seuraten kiinnostuneena – osin ylpeyttäkin tuntien – nimeään kantavan yrityksen toimintaa. Hans Gutzeit kuoli 82-vuotiaana vuonna 1919.
Merkitys
Myöhemmin W. Gutzeit & Co:sta kehittyi Suomen suurin metsäyhtiö Enso-Gutzeit. Norjalaiset omistajat myivät osuutensa juuri itsenäistyneelle Suomen valtiolle vuonna 1918. Enso-Gutzeit fuusioitiin ruotsalaisen Stora Kopparberg Bergslags Ab:n kanssa vuonna 1998 Stora Ensoksi.
Borneoli
Borneoli on bisyklinen terpeeni, missä yksi hiili kytkee toisiinsa hiilet kuusihiilisen renkaan vastakkaisilta puolilta. Borneolissa hydroksyyliryhmä osoittaa alaspäin suhteessa renkaan tasoon. Sen diastereomeerissa, isoborneolissa, hydroksyyli osoittaa poispäin renkaan tasossa. Borneoli ja isoborneoli ovat molemmat kiinteitä, voimakkaan hajuisia aineita, mutta niiden ominaisuudet ovat erilaiset: hajut ovat erilaisia ja borneoli on korkeintaan haitallista, mutta isoborneoli erittäin myrkyllistä. Borneolia esiintyy luonnossa, mutta isoborneolia ei.
Borneolin kemiallinen kaava on C10H18O, moolimassa 154.25 g/mol ja CAS-numero 507-70-0. Borneolia ja isoborneolia voidaan valmistaa kun kamferia C10H16O pelkistetään vedyllä.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Pjongjangin riemukaari
thumb|300px|Pjongjangin riemukaari
Pjongjangin riemukaari on suuri riemukaari, joka sijaitsee Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa. Riemukaari on rakennettu Korean vapauduttua Japanin keisarikunnan vallasta. Japani hallitsi Koreaa vuosina 1925–1945. Riemukaari rakennettiin vuonna 1982 lahjaksi ”suurelle johtajalle” Kim Il-sungille hänen suurista sotasaavutuksistaan Japanin keisarikuntaa vastaan miehityksen aikana. Se vihittiin käyttöön Kim Il-sungin 70-vuotispäivänä.
Kvasi-optioarvo
Kvasi-optioarvo on kustannus-hyötyanalyysin käsite, jolla tarkoitetaan odottamisesta saadun informaation arvoa.
Pjongjangin riemukaari
Riemukaari on 60 metriä korkea ja 50 metriä leveä. Riemukaari on valmistettu valkoisesta graniitista ja riemukaaren kohokuvat pronssista.
Kvasi-optioarvo
Joskus saattaa olla kannattavaa lykätä jonkin projektin toteuttamista, jos on mahdollista, että lähitulevaisuudessa saadaan lisää hyödyllistä informaatiota. Tämä on erityisesti merkittävää, mikäli projektiin liittyy palauttamattomuutta. Esimerkiksi projekti voi tuhota pysyvästi ainutlaatuisen luonnonympäristön, tai projektiin voidaan joutua sitoutumaan niin pitkäksi aikaa, että vaihtoiset projektit saattavat ehtiä kehittyä paremmiksi vaihtoehdoiksi. Kvasi-optioarvolla tarkoitetaan odottamisesta saadun informaation arvoa.
Alppihiihto talviolympialaisissa 1972
pienoiskuva|Postimerkki talviolympialaisten 1972 alppihiihdosta. XI talviolympialaisissa Sapporossa vuonna 1972 alppihiihto oli kahdeksatta kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla.
Pujottelu
<br style="clear:both;"/>
Suurpujottelu
<br style="clear:both;"/>
Syöksylasku
<br style="clear:both;"/>
Puhekupla
pienois|pysty=0.5|Tavallinen puhekupla, ajatuskupla, huutamista kuvaava puhekupla. Puhekupla on sarjakuvissa ja animaatioissa tai muussa äänettömässä mediassa visuaalinen ilmaisu ihmisen tai muun olennon puheelle. Muut äänet ilmaistaan visuaalisesti ilman puhekuplia. Puhekupla on yleensä valkoinen soikio tai suorakaide, jonka sisällä on puhe tekstinä. Siihen kuuluu tavallisesti sakara, joka osoittaa puhujan suuta kohti.