cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen vaalirahoituskohu
Valtionyhtiöt
Teollisuussijoituksesta oli valunut rahaa enimmäkseen SDP:lle. SDP:tä tuettiin 3 730 eurolla, Kokoomusta 1 840 eurolla ja Keskustaa 1 670 eurolla. Lisäksi valtionyhtiöiden puoluetukeen sisältyy Finnvera 1800 €, Ekokem 3000 €, Gasum 2500 € puoluetta kohti, Outokumpu 5300 € (2006), Rautaruukki 2000 € (2006–2008), Itella seminaarimaksuja (ei kerro summaa), ja Fortum 1 500 €. VR Group oli tukenut Keskustaa noin 6 000 eurolla. Grecon mukaan valtionyhtiöiden ei tulisi rahoittaa puolueita. Vihreiden puheenjohtaja ja keskustan ja Sdp:n puoluesihteerit tukevat puoluetukikieltoa valtionyhtiöille.
Ammattiliittojen tuet
Suurin osa suomalaisista vastustaa ammattiyhdistysten vaalitukia. Ay-vaalitukia eivät hyväksy edes vasemmistoliiton tai SDP:n äänestäjät. Ay-jäsenmaksuja maksavat ihmiset ovat vieläkin tiukemmin ay-vaalitukia vastaan.
SAK
SAK:n ammattiyhdistysliitot eivät kerro puolueille jakamastaan tuesta, ellei sitä erikseen kysytä. SAK:n johto kiistää antavansa suoraa puoluetukea.
SAK:n johto on ohjannut liiton varoja SDP:lle 1970-luvulta lähtien. Lisäksi SAK:n noin kahtakymmentä soppatykkiä on käytetty SDP:n vaalityössä, esimerkiksi eduskuntavaaleissa 2007. Aikaisemmin presidentinvaaleissa 2006 SAK osti mainostoimistoilta satojen tuhansien eurojen mainoskampanjoita, jotka laajasti nähtiin SDP:n yrityksinä mustamaalata muita puolueita. SAK:n televisiomainos nähtiin niin vastenmielisenä, että SAK joutui sensuroimaan sen. SAK osti sen tilalle uuden mainoksen. SAK:n uusi mainos nousi Youtuben katsotuimmaksi videoksi.
MOT-ohjelma sai käsiinsä kuitin, josta näkyy SDP:n saavan ammattiliitoilta vuodessa 400 000 euroa. SAK:n mukaan kysymys on ammattiyhdistysväen koulutukseen ja kokouksiin tarkoitetuista rahoista.
JHL
Julkisten ja hyvinvointialojen liitto kertoi keväällä 2009, että se on tukenut puolueita vuosittain hieman yli sadalla tuhannella eurolla. Yhteensä olemassaolonsa aikana liitto on tukenut eri puolueita noin 450 000 eurolla. Esimerkiksi vuonna 2007 liiton tuki Suomen Sosialidemokraattiselle puolueelle oli noin 100 000 euroa ja Vasemmistoliitolle 11 000 euroa. Liiton mukaan kysymys on vuosittain maksettavasta summasta, joka on tarkoitettu muun muassa yhteiskuntavaikuttamiseen, sekä kokousten ja koulutusten rahoittamiseen. Vaalitukea annetaan ehdokkaille, jotka ovat liiton jäseniä.
JHL:n yhteisöjäsen Aliupseeriliitto oli yllättynyt tuen suuruudesta. Aliupseeriliitto tukee 70 000 – 80 000 eurolla SAK:ta ja JHL:aa, jotka puolestaan jakavat vaalitukea puolueille ja ehdokkaille. Liiton puheenjohtaja Petteri Leino ei usko jäsenkunnan hyväksyvän ay-liikkeen tukea puolueille. Jäsenien rahaa menee vasemmistolle vaikka aliupseerit eivät lain mukaan saa osallistua poliittiseen toimintaan.
Tulliliiton puheenjohtaja Markku Kosonen vaati täyttä avoimuutta vaalirahoitukseen niin saajien kuin antajien osalta, ja arvioi että tulliliiton hallituksessa tullaan käymään kunnollinen neuvonpito SDP:n suurtuesta. Merivartioliiton puheenjohtaja Juha Masalin puolestaan arveli ammattiyhdistysten olevan SDP-mielisiä, ja jäsenistön tietävän asian.
Julkisten ja hyvinvointialojen liiton puheenjohtaja Tuire Santamäki-Vuori on myöntänyt Ilta-Sanomille, että JHL:n maksamat tukieurot tupsahtivat SDP:n tilille automaattisesti.
Kaikki JHL:n 220 000 jäsentä eivät ole vasemmiston takana ja JHL:n jäsenmaksut ovat verovähennyskelpoisia.
Metalliliitto
Metallityöväen liitto kertoi tukeneensa SDP:tä ja Vasemmistoliittoa, mutta kieltäytyi aikaisemmin antamasta tarkempia tietoja MTV3:lle. SDP:n ilmoitettua tukijansa elokuussa 2009 selvisi, että Metallin tuki SDP:lle oli noin 100 000 euroa vuonna 2007 ja 135 000 euroa vuonna 2008. Metalliliitto oli Vasemmistoliiton suurin ammattiyhdistysliikkeeseen kuuluva tukija, tuki oli kymmeniä tuhansia.
Muut
SDP ilmoitti omat rahoittajansa itse oma-aloitteisesti. SDP:n vaalibudjetti oli muita suuria puoleita selvästi pienempi. Merkittäviin rahoittajiin lukeutuivat palkansaajajärjestöt. Vuonna 2007 JHL antoi tukea 113 000 €, Metallityöväen liitto 101 301 euroa, Palvelualojen ammattiliitto (PAM) 76 800 €, Paperiliitto 24 401 €, PAU 16575 €, Puu- ja erityisalojen liitto 14 862 €, Toimihenkilöunioni 12 920 €, Viestintäalan ammattiliitto 8 771 €, Rautatieläisten liitto 7 729 € ja Kemianliitto 6 190 €.
Vuonna 2008 SDP:n ilmoituksen mukaan JHL antoi tukea 113 000 €, Metallityöväenliitto 135 069 €, PAM 54 900 €, Paperiliitto 18 899 €, PAU 15 045 €, Puu- ja erityisalojen liitto 14 914 €, Viestintäalan ammattiliitto 8 512 €, Rautatieläisten liitto 7 328 € ja Kemianliitto 3 600 €.
Elintarviketyöläisten liitto ilmoitti antaneensa rahaa eri puolueiden ehdokkaille 25 500 € vuoden 2007 vaaleissa.
"Työväen Lehdistön Kannatusyhdistys ry" -nimiseltä yhdistykseltä SDP sai 100 000 euron lahjoituksen vaalivuonna 2007.
Välikäsiä
Ohjelmatyö-yhdistys sai rahaa Suomen kommunistisen puolueen perustajajäsenen Yrjö Sirolan säätiöltä, jonka puheenjohtaja on Vasemmistoliiton entisen puheenjohtajan Martti Korhosen naisystävä. Korhonen puolestaan sai vaalirahoitusta Ohjelmatyöltä. Turun yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professorin Pekka Viljasen mukaan Korhonen saattoi olla Ohjelmatyöltä saamansa tuen suhteen esteellinen.
Albin Manner
Alpinus Wilhelm (Albin Vilho) Manner (4. huhtikuuta 1888 Jääski – 8. heinäkuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän istui Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1917–1927 ja 1929–1933.
Suomen vaalirahoituskohu
Ammattiliittojen suhde vasemmistopuolueisiin
Poliittisen historian professorin Pauli Kettusen mukaan vasemmistopuolueilla ja SAK:laisella ammattiyhdistysliikkeellä on yhteinen menneisyys työväenliikkeen puitteissa. Nykyisin yhteyksiä on vaikeampaa nähdä.
Raha-automaattiyhdistys
Raha-automaattiyhdistyksen tukemat yhdistykset ja säätiöt ovat myös myöntäneet vaalitukea vaalitaideostojen muodossa. Tällaisia yhdistyksiä ovat Nuorisosäätiö, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen Meripelastusseura.
Albin Manner
Manner oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1925. Hän oli Suomen II puolustusministeri 1930 sekä Suomen puolustusministeri 1930–1931 Svinhufvudin II hallituksessa.
Suomen vaalirahoituskohu
Urheiluopistosäätiö
Urheiluopistosäätiöltä SDP kertoo saaneensa 5 000 euroa taulumyynnissä. Urheiluopistosäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja on SDP:n Paavo Lipponen.
Albin Manner
Poliitikon uran jälkeen hän työskenteli panimoteollisuusdessa ja oli Valhan (Valmistehankinta) toimitusjohtaja 1940–1954.
Suomen vaalirahoituskohu
Tradeka
Elokuussa 2009 puolueiden julkistaessa rahoituksensa ilmeni, että Tradeka tuki Vasemmistoliittoa vuosien 2007-2009 aikana runsaalla 100 000 eurolla, ja SDP:tä vuosina 2007–2008 yhteensä 80 000 eurolla. Näitä rahoja on käsitelty kirjanpidossa ja verotuksessa verovähennyskelvottomina lahjoituksina. Tradekan mukaan tuki on "hyödyttänyt molempia".
Albin Manner
Manner oli vuodesta 1908 naimisissa Maria Lehikoisen kanssa. Hän kuoli Helsingissä 66-vuotiaana.
Suomen vaalirahoituskohu
Tradeka
Yhteensä suuryritykseltä on tullut näiden tietojen mukaan SDP:lle ja Vasemmistoliitolle noin neljännesmiljoona euroa vuodesta 2007 lähtien.
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland antoi RKP:lle 800 000 euroa vuoden 2007 eduskuntavaaleja varten.
Vaalirahailmoitusten täydentäminen ja palautukset
Vaalirahailmoitusten takaraja oli toukokuussa 2007. Ministereistä ainakin Mauri Pekkarinen (kesk) ja Mari Kiviniemi (kesk) tulkitsivat vielä 24. toukokuuta 2008 väärin vaalirahoituslain ilmoitusvelvollisuutta siten, että heidän mielestään yhdeltä tukijalta saatua yli 1700 euron seminaari- tai taulumyyntituloa ei tarvitse kertoa. Mauri Pekkarinen täydensi ilmoitustaan 27.5.2008.
Helsingin Sanomat piti joidenkin edustajien, esimerkiksi Timo Kallin ja Matti Ahteen tekemää vaalirahojen palautusta kaunisteluna, koska rike oli siinä, että saadut vaalirahat oli lainvastaisesti salattu 2007.
Vaalirahoituksen valvonta ja mediahuomio
Vaalirahailmoitusten valvonnasta tehtiin kantelu ja oikeusministeriö joutui tekemään selvityksen oikeuskanslerille. Ministeriön selvityksen mukaan oikeusministeriö ei voi määrätä poliitikkoa tekemään ilmoitusta vaalirahoituksesta, jos se on jäänyt tekemättä eikä määrätä uhkasakkoa. Oikeusministeriön mukaan vaalirahailmoitusten valvonta jää tiedotusvälineiden vastuulle ja poliitikot kantavat virheellisistä ilmoituksista poliittisen vastuun.
Keskustelun käynnistyttyä blogimerkintöjen herättämän mielenkiinnon myötä tiedotusvälineet ryhtyivät selvittämään vaalirahoituksen perusteita. Erityisesti Helsingin Sanomat sekä iltapäivälehdet julkaisivat useita laajoja artikkeleita asiaan liittyen. Esimerkiksi Mauri Pekkarisen kampanjan yhteydessä myytyjä tauluja vaadittiin näytteille. Keskisuomalaisen päätoimittaja Erkki Laatikainen puolestaan arvosteli etenkin helsinkiläismediaa asenteellisuudesta ja teloitusmentaliteetista, jonka edessä eduskunnan ja hallituksen ei ole syytä alistua.
Anu Kantolan johtamassa Helsingin Sanomain säätiön rahoittamassa Helsingin yliopiston Viestinnän tutkimuskeskuksen ja Tampereen yliopiston Journalismin tutkimusyksikön tutkimusprojektissa selvitettiin vaalirahoituskohua kolmesta eri näkökulmasta; keskeisten toimijoiden haastatteluilla, median sisältöjen analyysilla ja yleisötutkimuksella. Tutkimuksen tuloksia on raportoiti Anu Kantolan toimittamassa Hetken hallitsijat, jJulkinen elämä notkeassa yhteiskunnassa kirjassa sekä Sinikka Torkkolan tutkimusraportissa Vaaliraha ja lautakasa journalismissa - kohun lietsoja vai vastuullinen arvioija?
Vaalirahoitussääntöjen uusiminen
Eduskuntapuolueet sopivat, että vaalirahoitussäännöt uusitaan ennen vuoden 2008 kunnallisvaaleja. Uusia, kaikkia vaaleja koskevia sääntöjä valmisteltiin Tarastin toimikunnassa jouluun asti. Hallituspuolueet ehdottivat ilmoitusrajan laskemista 1 700:sta 1 000 euroon ja ehdokkaille vaatimusta erotella avustusten ohella vaalikampanjansa kulut. Opposition mielestä hallituksen kaavailemat uudistukset eivät olleet riittäviä vaan yksittäisille lahjoituksille olisi tullut määrätä yläraja ja vaalirahoituslain rikkominen säätää rangaistavaksi teoksi jo seuraaviin kunnallisvaaleihin mennessä. Oikeusministeri Tuija Brax piti näin nopeaa aikataulua mahdottomana muun muassa perustuslaillisten kysymysten vuoksi.
Vaalirahoituslaki
Korkeimman hallinto-oikeuden eläkkeellä oleva tuomari Lauri Tarasti valmisteli aikoinaan nykyistä vaalirahoituslakia. Tarasti pitää rahoituksesta syntynyttä kohua osoituksena lain toimivuudesta. Hänen mukaansa julkisuus on poliitikoille tehokkaampi kannustin noudattaa lakia kuin pienehköt rikosoikeudelliset rangaistukset, esimerkiksi sakot.
Transparency International -järjestön mukaan Suomen poliittisen rahoituksen avoimuuden puutetta on hämmästelty kansainvälisestikin. Järjestö vertasi vaalirahoitusta koskevassa raportissaan Suomea Valko-Venäjään. Grecon vaalirahoituksen maa-arvioinnin mukaan korruptio sen vakavassa muodossa voi hyvin uhata Suomen yhteiskunnan oikeus- ja perusarvoja. Grecon mukaan se tulisi ottaa määrätietoisemmin huomioon Suomen vaalirahoituslaissa.
Helsingin Sanomien mukaan kansanedustajien lahjonnan kieltävät pykälät ovat yhtä suurta porsaanreikää. Kansanedustajat ovat laatineet itse itseään valvovan lain. Ennen vaaleja annetut lahjat ovat vaalirahoitusta ja sen jälkeen annetut lahjat ovat rahoitusta seuraavia vaaleja varten. Rikoslaissa on vuodesta 2002 kielletty kansanedustajan lahjominen ja kansanedustajalta lahjuksien vastaanottaminen. Sitä ennen oli kiellettyä vain ulkomaisten kansanedustajien lahjominen. Rikoslakia piti muuttaa Euroopan neuvoston rikosoikeussopimuksen vuoksi. Monissa muissa maissa kansanedustajien lahjominen oli kielletty jo aiemmin. Perustusvaliokunta vastusti lakia. Eduskunta piti lakia tarpeettomana. Se muotoiltiin siten, että Turun yliopiston rikosoikeuden professorin Pekka Viljasen mukaan käytännössä näyttöä lain rikkomisesta on mahdotonta saada.
Tutkija Tomi Vehon mukaan Suomessa puolueilla on laajat oikeudet ja vähän velvoitteita muihin maihin verrattuna. Ruotsissa vuosisadan alun vertailussa oli säädöksiä vielä vähemmän, mutta Ruotsin puolueet ovat sopineet pelisäännöistä ja rahoittajista saa tietoa enemmän kuin Suomessa. Suomi ei ollut mukana tutkimuksessa. Tomi Vehon mukaan 2003 ilmoituksissa oli toivomisen varaa, ja vuonna 2007 ne olivat vielä huonompia. Lain perustelujen mukaan yhdistysten saama tuki on eriteltävä.
Vaalirahoituskohun tapahtumat
2007
Toukokuu 2008
Kesäkuu 2008
heinäkuu 2008
elokuu 2008
syyskuu 2008
Vaalibudjetti
Suurimmat vaalibudjetit vuoden 2007 vaaleissa olivat: kokoomuksen Eero Lehti (119 335 €) ja Sauli Niinistö (117 287 €). Paljon vaalirahaa käyttivät myös Sdp:n Eero Heinäluoma (84 720 €) ja keskustan Paula Sihto (102 155 €).
Eduskuntavaaleissa 2007 läpi päässeitten kansanedustajien vaalibudjetit puolueittain:
Vaalibudjetit kuvaavat ehdokkaiden vaalikampanjakustannuksia. Ne sisältävät ehdokkaiden oman rahoituksen ja muut, ulkopuoliset rahalähteet. Vaalibujetit eroavat paitsi puoluekannan, myös sukupuolen mukaan: läpi päässeiden miesten vaalibudjetti oli keskimäärin 41 000 euroa/edustaja, naisten keskimäärin 35 000 euroa/edustaja. .
Riippuvuus varainhankinnasta
Ainoastaan RKP:ssa oman varainhankinnan tuotto oli suurempi kuin valtiolta tuleva rahoitus.
Oman varainhankinnan ja valtion rahoituksen suhde:
Seminaarit
Kokoomus keräsi seminaarituloja 438 100 €, keskusta 284 000 €, SDP 192 000 €, RKP 81 650 € ja vihreät 8 200 €. Vain Jyri Häkämies myi lippuja isommissa erissä, joissa ilmoitusvelvollisuusraja 1700 euroa täyttyi. Jyri Häkämiehen seminaareja tukivat Helsingin Mekaanikontalo Oy 10 000 €, Kehittyvien maakuntien Suomi 10 000 €, Pankkiiriliike Öhman 4 000 € ja Seppo Sairanen 2 500 €. Yritykset voivat vähentää seminaarikulut verotuksessa. Eero Heinäluoma uskoo seminaarituottojen olevan riippumatonta rahaa. Eniten vaalirahaa seminaareilla keräsivät:
Rajalampi (Ähtäri, Sappio)
Rajalampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Sappion kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,1 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 164,3 metriä mpy.
Saija Östlund
Saija Östlund (s. 27. huhtikuuta 1996 Rusko) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja mutta on pelannut myös keskuspuolustajana. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän pelasi TPS:ssä ensimmäisen liigaottelunsa kaudella 2012 ja on pelannut TPS:n liigajoukkueessa myös kausina 2013–2017, 2019–2020 ja 2023. Kaudella 2016 hän pelasi 21 liigaottelua ja teki kausikohtaiseksi maaliennätyksekseen kuusi maalia. Kausina 2021–2022 hän pelasi TPS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä. Östlund aloitti pelaamisen Ruskon Pallossa.
Östlund on pelannut Suomen alle 17- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Anna Forstén
Anna Mathilda Bernhardina Forstén (19. lokakuuta 1846 Nurmijärvi – 3. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi.
Anna Forsténin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Berndt Mortimer Forstén (1819–1904) ja Henriette Lovisa (Louise) Danielson (k. 1901). Hänen veljensä oli Wienissä vaikuttanut oopperalaulaja ja laulupedagogi Filip Forstén. Perheen muutettua Helsinkiin Anna Forstén aloitti musiikkiopinnot Henriette Nybergin johdolla ja hän opiskeli laulua opettajanaan Emilie Mechelin. Hän jatkoi sitten opintojaan ulkomailla Nissen Solmanin johdolla Pietarissa, Jean Jaques Massetin johdolla Pariisissa ja Silvia Della Vallen johdolla Milanossa. Myöhemmin hän opiskeli vielä Wienissä Pauline Luccan ja veljensä Filipin johdolla.
Anna Forstén esiintyi mezzosopraanona Kaarlo Bergbomin Viipurissa vuonna 1872 järjestämissä ensimmäisissä suomalaisissa teatteriesityksissä samoin kuin keisari Aleksanteri II:n Viipurin-vierailun yhteydessä järjestetyissä juhlanäytännöissä. Hän lauloi kulissien takana Azzusenan osan Trubaduuri-oopperassa Charlotte Raa'n esittäessä tätä osaa näyttämön puolella. Ajan henki ja se että hänen isänsä oli pappi estivät kuitenkin Anna Forsténia jatkamastaan uraansa oopperalaulajana ja hän joutui siirtymään laulupedagogiksi.
Toimittuaan laulupedagogina 15 vuoden ajan Anna Forstén menetti äänensä, mutta hän jatkoi silti opettamista. Hän oli 21 vuoden ajan laulunopettajana Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa, jossa hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Alexandra Ahnger, Dagmar Hagelberg-Raekallio, Ina von Pfaler ja Mally Burjam-Borga. Vuonna 1886 Forstén perusti musiikkikoulun Viipurin ja hän vaikutti merkittävästi myös vuonna 1918 perustetussa uudessa Viipurin musiikkikoulussa. Forstén kuoli vuoden 1926 alussa Helsingissä ja hänet haudattiin Viipuriin.
Santa Tell Me
Santa Tell Me on yhdysvaltalaisen laulajan, Ariana Granden marraskuussa 2014 julkaistu single.
Grande ilmoitti 13. marraskuuta 2014 Twitter-tilillään julkaisevansa uuden joululaulun, "Santa Tell Me", 24. marraskuuta. Musiikkivideo kappaleeseen julkaistiin 12. joulukuuta YouTubessa. Single on sijoittunut parhaimmillaan Billboard Hot 100 -listalla sijalle 42.
Tammerkoski (täsmennyssivu)
Tammerkoski voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Courouvre
Courouvre on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 35 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 8,66 neliökilometriä.
Courouvren väkiluku on pienentynyt yhdeksällä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 44 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 34, eli siellä asui yksi asukas vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Volkswagen Polo VI
Volkswagen Polo VI on Volkswagenin Polo-mallin kuudes sukupolvi, jota on valmistettu vuodesta 2017 lähtien. Sen neliovinen sedan-versio on nimeltään Volkswagen Virtus. Venäjällä myydään myös Polo Sedan -nimistä mallia, joka on kuitenkin todellisuudessa Škoda Rapidin uudelleennimetty versio.
Volkswagen Polo (2017–)
Kuudennen sukupolven Polo on edeltäjäänsä 81 millimetriä pidempi kokonaispituudeltaan ja 94 millimetriä akseliväliltään. Tavaratilan koko on kasvanut 71 litralla. Malli perustuu samalle modulaariselle MQB A0 -pohjalevylle kuin uusi SEAT Ibiza. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Polo VI GTI Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Polo sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Volkswagen Polo VI. Bensiinimoottorivalikoimassa ovat 1,0 MPI (75 hv), 1,0 TSI (95 hv), 1,5 TSI (150 hv) sekä GTI-mallin 2,0 TSI (200 hv). Dieselmoottori on 1,6-litrainen (80/95 hv) TDI. Lisäksi tarjolla on maakaasua polttoaineenaan käyttävä 1,0 TGI (90 hv). Kaikkien yli 90-hevosvoimaisten moottorien yhteyteen on valittavissa seitsemänportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.
Keväällä 2021 Polo koki kasvojenkohotuksen, jossa siihen tehtiin uudistuksia muun muassa puskureihin ja etusäleikköön, jonka halki ajovalosta toiseen kulkee nyt vaakasuuntainen LED-valonauha. Lisäksi takavaloista tuli aiempaa leveämmät. Digitaalimittaristosta tuli vakiovaruste ja kojelaudan fyysisten painikkeiden määrää vähennettiin. Uutena lisävarusteena saataville tuli LED-matriisivalot.
Gerd von Rundstedt
Karl Rudolf Gerd von Rundstedt (12. joulukuuta 1875 – 24. helmikuuta 1953) oli Saksan armeijan sotamarsalkka toisen maailmansodan aikana. Häntä pidetään yhtenä natsi-Saksan parhaimmista kenraaleista, joka pysyi poliittisesti sitoutumattomana uransa ajan. Rundstedt vältti tuomion Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, mutta hänen maineensa ei silti ole tahraton.
Sotilasura
Von Rundstedt syntyi aristokraattiseen preussilaisperheeseen ja liittyi Saksan keisarikunnan armeijaan vuonna 1893 ja yhdeksän vuotta myöhemmin pyrki ja pääsi Saksan eliittiin kuuluvaan sota-akatemiaan, joka otti vuosittain 160 uutta opiskelijaa ja kitki 75 % opiskelijoista ulos haasteellisten tenttien avulla. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän nousi arvoasteikossa, kunnes vuonna 1918 hän oli jo majuri ja divisioonansa esikuntapäällikkö.
Sodan jälkeen von Rundstedt nousi tasaisesti pienessä 100 000 miehen Reichswehrissä ja vuonna 1932 hänet nimitettiin 3. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Myöhemmin samana vuonna hän uhkasi erota, kun Franz von Papen julisti poikkeustilan ja määräsi joukkonsa häätämään kansallissosialistisen puolueen jäsenet valtion virastoista. Toisaalta hän oli lokakuussa 1938 niin järkyttynyt natsien kasvavasta vallasta, että erosi komentajan virasta.
Toinen maailmansota
Toinen maailmansota alkoi syyskuussa 1939 ja von Rundstedt kutsuttiin uudelleen johtamaan eteläistä armeijaryhmää menestyksekkään Puolan offensiivin aikana. Länsirintamalla hän kannatti Erich von Mansteinin ”panssarinyrkki”-lähestymistapaa Ranskan valloittamiseksi ja tämä taktiikka valittiinkin lopulta käytäntöön (Fall Gelb). Operaatiota varten hänen komentoonsa asetettiin seitsemän panssaridivisioonaa, kolme motorisoitua jalkaväkidivisioonaa ja 35 jalkaväkidivisioonaa. 14. toukokuuta 1940 mennessä Heinz Guderianin johtamat panssaridivisioonat olivat ylittäneet Maasin ja avanneet suuren aukon liittoutuneiden rintamaan. Von Rundstedtillä oli omat epäilyksensä näiden yksiköiden selviytymisestä ilman jalkaväen tukea, ja hän pyysi taukoa ottaakseen heidät kiinni. Adolf Hitler oli samaa mieltä ja tämä pieni viivytys olikin tarpeeksi brittiläisten ja ranskalaisten joukkojen pakenemiselle Dunkerquesta.
Von Rundstedt ylennettiin sotamarsalkaksi 19. heinäkuuta 1940, ja hän osallistui operaatio Seelöwen suunnitteluun. Kun maihinnousu Britteinsaarille peruttiin, von Rundstedt otti joukkojen komennon ja hänelle annettiin vastuu rannikkopuolustuksen kehittämisestä Alankomaissa, Belgiassa ja Ranskassa.
Operaatio Barbarossa
Heinäkuussa 1941 von Rundstedt otti osaa operaatio Barbarossaan eteläisen armeijaryhmän komentajana, jonka 52 jalkaväkidivisioonan ja viiden panssaridivisioonan etenemisen Neuvostoliittoon hän johti. Aluksi eteneminen oli hidasta, mutta syyskuussa von Rundstedtin joukot valloittivat Kiovan ja ottivat 665 000 sotavankia. Tämän jälkeen hän liikkui itään hyökätäkseen Harkovaan ja Rostoviin. Talven tultua hän vastusti voimakkaasti etenemistä syvemmälle Neuvostoliittoon ja neuvoi Hitleriä pysähtymään, mutta hänen mielipiteensä jätettiin huomiotta.
Marraskuussa Rundstedt sai sydänkohtauksen, mutta hän vastusteli sairaalahoitoon joutumista ja jatkoi etenemistään, saavuttaen Rostovin 21. marraskuuta. Neuvostojoukkojen vastahyökkäys pakotti saksalaiset perääntymään. Kun Rundstedt vaati lupaa perääntymiselleen, Hitler raivostui ja korvasi hänet kenraali Walther von Reichenaulla. thumb|200px|Sotamarsalkat Rundstedt ja [[Erwin Rommel|Rommel Pariisissa 1943.]]
Operaatio Overlord
Hitler kutsui von Rundstedtin uudelleen palvelukseen maaliskuussa 1942, asettaen hänet jälleen länsirintaman komentoon. Siellä hän muodosti 1 700 kilometriä käsittävän puolustusjärjestelmän, joka tunnetaan nimellä Atlantin valli.
Normandian maihinnousun aikaan von Rundstedtilla oli alaisenaan 1 500 000 sotilasta, joista osa oli kuitenkin hänen suoran käskyvaltansa ulkopuolella ilmailuministeri ja valtakunnanmarsalkka Herman Göringin komentamaan Luftwaffen ja suuramiraali Karl Dönitzin komentaman Kriegsmarinen alaisuudessa. Komentaja von Rundstedtin komentoon suoraan kuuluvat joukot koostuivat 850 000 sotilaasta, jotka muodostivat 36 jalkaväkidivisioonaa. Puolella joukoista ei ollut kuljetuskalustoa eikä liikutettavaa tykistöä, vaan ne olivat paikallispuolustukseen tarkoitettuja sulkudivisioonia. Kiinteää rannikkotykistöä ei voitu käyttää maahanlaskuhyökkäyksen torjumiseen tai sitä seuraavien maataisteluiden tukemiseen.
Normandian maihinnousun jälkeen von Rundstedt pyysi Hitleriä neuvottelemaan rauhasta liittoutuneiden kanssa. Hitler vastasi korvaamalla hänet kenraali Günther von Klugella.
Salaliitto
Rundstedt ei hyväksynyt Heinäkuun 20. päivän salaliittoa, vaan osallistui Guderianin ja Wilhelm Keitelin kanssa kunniasotaoikeuteen, joka erotti satoja upseereita epäiltynä Hitlerin vastustamisesta ja luovutti heidät Ronald Freislerin johtamalle ahkerasti kuolemantuomioita jakaneelle kansantuomioistuimelle.
Elokuun puolivälissä von Klugen eturintama romahti ja von Rundstedt nimitettiin jälleen kerran länsirintaman johtoon. Hän kokosi joukkonsa juuri ajoissa taistelemaan operaatio Market Gardenissa ja voittamaan sen. Häntä pidetään myös Ardennien taistelun suunnittelijana, mutta hän pikemminkin oli operaation vastustaja. Hänet vapautettiin palveluksesta jälleen maaliskuussa 1945 hänen vedettyään joukkonsa Reinin itäpuolelle. Erottamisen syynä pidetään myös hänen Wilhelm Keitelille sanomaa ajatusta, että Hitlerin pitäisi ennemmin tehdä rauha liittoutuneiden kanssa kuin jatkaa toivottoman sodan taistelemista.
Sodan jälkeen
Yhdysvaltain 36. jalkaväkidivisioona vangitsi Rundstedtin 1. toukokuuta 1945. Ollessaan kuulusteltavana, Rundstedt sai uuden sydänkohtauksen ja hänet vietiin Englantiin, jossa häntä pidettiin vankeudessa. Von Rundstedt vapautettiin heinäkuussa 1948 ja hän eli Hannoverissa kuolemaansa vuonna 1953 saakka.
Łukasz Grzeszczuk
Łukasz Grzeszczuk (s. 3. maaliskuuta 1990 Varsova, Puola) on puolalainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2014 Riiassa heitetty 84.77.
Grzeszczuk voitti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kisosta Novi Sadista 2009 tuloksella 73.55. Hän jäi karsintaan vuoden 2013 MM-kisoissa Moskovassa heitettyään vain 74.72. 2014 EM-kisoissa Zürichissä Grzeszczuk oli ensimmäinen karsiutuja. Vuonna 2013 hän voitti Frankofonisissa kisoissa Nizzassa kultaa tuloksella 78.62.
Grzeszczuk edustaa nykyisin Skra Varsovaa.
GP2 Unkarin Grand Prix 2011
GP2 Unkarin Grand Prix 2011 oli GP2-kauden 2011 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 30.–31. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi DAMS -tallin kuljettaja Romain Grosjean. Sunnuntain kilpailun voitti Trident -tallin Stefano Coletti.
Hans Sohlström
Hans Mikael Sohlström (s. 2. lokakuuta 1964 ) on suomalainen yritysjohtaja. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri ja kauppatieteiden maisteri. Hän toimii Ahlstrom-Munksjön toimitusjohtajana.
Rock laahausta vastaan
Rock laahausta vastaan on Terveiden Käsien vuonna 1980 julkaisema EP, joka on samalla "Käsien" ensimmäinen julkaisu. EP:n julkaisi laulaja Läjä Äijälän oma levy-yhtiö IKBAL eli Ismon Karkean Brutaalit Aavikko Levyt. EP on ensimmäisiä tunnettuja suomalaisia hardcore punk-julkaisuja.
Kappaleet
Sävellykset Läjä Äijälä ja Tiimo Viik, sanoitukset Läjä Äijälä.
Young Buck
Young Buck (oik. David Darnell Brown, s. 15. maaliskuuta 1981 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen räppäri, joka kuului G-Unit -ryhmään. Hänen albuminsa Straight Outta Ca$hville (2004) herätti paljon huomiota ja nousi listoilla aina kolmanneksi asti. Levyä myytiin runsaat 1,5 miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa ja noin 2,3 miljoonaa maailmanlaajuisesti.
Young Buck perusti myös oman levy-yhtiönsä G-unit South/CaShville Records.
Carme
Nykyisen nimensä kuu sai vasta 1975. Ennen sitä se tunnettiin yksinkertaisesti Jupiter XI:nä. Kuuta kutsuttiin vuosina 1955–1975 Paniksi, joka on nykyään erään Saturnuksen kuun nimi.
Kuu on antanut nimensä Carme-ryhmälle, eli kuujoukolle, johon Carme itsekin kuuluu.
Mustafa II
thumb|Mustafa II Mustafa II (6. helmikuuta 1664 – 28. joulukuuta 1703) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1695–1703. Hän oli sulttaani Mehmed IV:n poika ja luopui vallasta vuonna 1703 veljensä Ahmed III:n hyväksi. Valtakautensa loppupuolella hän yritti palauttaa sulttaanin vallan, joka oli ollut symbolista 1600-luvun keskivaiheilta asti, jolloin Mehmed IV oli luovuttanut vallan suurvisiirille. Mustafa II:n toisena suunnitelmana oli saada vaihtoehtoinen pohja vallallensa saavuttamalla ratsuväkeen kuuluvien timarien uskollisuus, mutta näiden ratsumiesten asema oli koko ajan muuttumassa heikommaksi eikä hän onnistunut vallanpalautuksessa vaan häntä vaadittiin luopumaan kruunusta.
Mustafa II hävisi Itävallan armeijalle Zentan taistelun 11. syyskuuta 1697. Tämä johti osaltaan Karlowitzin rauhaan 26. tammikuuta 1699 Sremski Karlovcissa.
Sim Bhullar
Gursimran "Sim" Singh Bhullar (s. 2. joulukuuta 1992 Toronto) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri.
Yliopistouransa jälkeen Bhullar asettui ehdolle NBA:n kesän 2014 varaustilausuuteen. Bhullaria ei varattu, mutta hän osallistui Sacramento Kingsin joukkueessa NBA:n kesäliigaan. Elokuussa 2014 Kings ja Bhullar tekivät sopimuksen, jonka myötä Bhullarista tuli ensimmäinen intialaistaustainen NBA:han sopimuksen tehnyt pelaaja. Bhullar aloitti kauden D-liigajoukkue Reno Bighornsissa. Kings teki hänen kanssaan kymmenpäiväisen sopimuksen huhtikuussa 2015, jolloin Bhullarista tuli ensimmäinen intialaistaustainen NBA-sopimuksen tehnyt koripalloilija. NBA-debyytissään Bhullar pelasi 16 sekuntia ilman tilastomerkintöjä.
Advertoriaali
Advertoriaali on lehtijutun muotoon kirjoitettu ja taitettu lehti-ilmoitus, joka jäljittelee ulkoasultaan, taitoltaan ja typografialtaan saman julkaisun toimituksellista sisältöä, kuten uutista tai reportaasia. Termi advertoriaali tulee englanninkielisistä sanoista "advertisement" (mainos, ilmoitus) ja "editorial" (pääkirjoitus).
Advertoriaalin ja tavallisen artikkelin ero on siinä, että asiakas – siis mainostaja – joutuu maksamaan julkaisijalle artikkelista. Näin ollen asiakkaalla on ainakin osittainen valta päättää artikkelin sisällöstä. Useimmat lehtitalot ja muut median edustajat eivät hyväksy advertoriaalien käyttöä ainakaan ilman, että ne selvästi erotetaan muusta sisällöstä esimerkiksi taitolla ja muilla ulkoasuun vaikuttavilla tekniikoilla ja/tai reunamerkinnöillä, joissa saattaa lukea esimerkiksi "ilmoitus", "mainos", tai "advertoriaali".
Lehden tai muun median seuraaja ei usein tiedä, onko luettava artikkeli tms. advertoriaali vai tavallinen artikkeli. Useat lehdet julkaisevat palstoja, joissa esitellään mielenkiintoisia uutisia esimerkiksi tekniikan ja muotoilun aloilta. Usein palstojen sisältö koostuu valmistajien, maahantuojien tai jälleenmyyjien ehdotuksista, mutta näillä toimituksen ulkopuolisilla tahoilla ei tulisi olla muunlaista vaikutusvaltaa artikkelin sisältöön tai ulkoasuun. Jos tästä vaikutusvallasta maksetaan, on kyseessä mainos, joka tulisi tuoda median seuraajan tietoon selvästi ja yksiselitteisesti.
Advertoriaalin käyttö artikkelina erittelemättä sitä mainonnaksi on vahvassa ristiriidassa Suomen journalistiliiton julkaiseman hyvän journalistisen tavan kanssa. Advertoriaali on yleensä toimittajan, ei mainostoimiston tekemä. Useat mediat käyttävät kuitenkin ulkopuolisia freelance-toimittajia oman henkilökunnan sijaan. On myös yleistä, että advertoriaalin toimittajan nimi jätetään pois artikkelin yhteydestä tai artikkeli julkaistaan nimimerkillä. Yhtä hyvin toimittaja voi kuitenkin käyttää myös omaa nimeään.
Tyypillisiä esimerkkejä advertoriaaleista ovat useille eri yrityksille tehdyt kokoelmalehdet, joiden tavoitteita tai todellisia maksajia ei tuoda esiin. Näin lehden maksajilla on oikeus vaikuttaa sisältöön tavalla, joka normaalisti ei ole puolueettomassa mediassa mahdollista. Myös monissa asiakas- ja sidosryhmälehdissä on usein advertoriaaleja. Nämä lehdet lukija ymmärtää kuitenkin markkinoinniksi itsessään, joten vakavaa ristiriitaa hyvän journalistisen tavan kanssa ei synny. Hyvään yritysjournalistiseen tapaan kuuluu viestin lähettäjän ja aineiston markkinoinnllisuuden selkeä esiintuonti. Ristiriitatilanteita kuitenkin kehittyy, kun artikkelia ei eritellä selvästi mainokseksi. Esimerkiksi Suomessa opiskelijoille ja koululaisille suunnatuissa lehdissä on usein lehden muuta ulkoasua mukailevia artikkeleja toimialoista, jotka ovat todellisuudessa toimialaliiton tai muun tahon maksamia rekrytointi-ilmoituksia. Kohderyhmän nuori keski-ikä ei vähennä näiden ilmoitusten moraalisia ongelmia. Vaikka advertoriaali on teknisesti ottaen mainos, se voi toki olla myös hyvä artikkeli. Ainoastaan artikkelin luotettavuus tulee kyseenalaistaa, sillä lähde ei ole puolueeton.
Advertoriaalin mainontatekniikkana popularisoi Mobil Oil -öljy-yhtiö energiakriisin aikana 1970-luvulla. Yhtiö koki epäonnistuneensa yrittäessään tuoda oman kantansa kriisin suhteen esille mediassa. Politiikkaan ja mediaan erikoistunut neuvonantaja Fred Dutton kehitti strategian tuoda yhtiön näkemykset julki mainoksina lehtien pääkirjoitussivuilla ympäri maata.
Tuotesijoittelu on toinen esimerkki epämääräisestä mainonnasta, joka hämärtää varsinaisen sisällön ja mainoksen rajaa ja josta ei yksiselitteisesti käy ilmi sanoman mainostuksellinen luonne.
Marraskuussa 2012 Gloria-lehden välissä jaettiin aikakauslehden näköinen Kaunis Gloria, jonka kaikki ilmoitukset ja valtaosa jutuista käsittelivät L’Oréalin tuotteita ja olivat käytännössä advertoriaaleja, mikä ei kuitenkaan suoranaisesti ilmennyt. Myös lehden pääkirjoitus oli otsikoitu L’Oréalin iskulausetta mukaillen "Olen sen arvoinen". Julkisen sanan neuvosto antoi Glorialle langettavan päätöksen tekstimainonnasta.
X BitMap
XBM (X BitMap) on lähinnä X Window Systemissä ohjelmoinnissa käytetty mustavalkoinen kuvatiedostomuoto.
XBM on tekstimuotoinen, itseasiassa se on C-lähdekoodia. Kuvatiedoston voi ottaa C-kieliseen ohjelmaan #include-direktiivillä, jonka jälkeen siitä tehdään ohjelmassa XCreateBitmapFromData-funktiolla kuva palvelimelle. Kuvan voi myös ladata tiedostosta XReadBitmapFile-funktiolla.
Kuvaa voi tämän jälkeen käyttää kuvakkeena tai osoittimena.
Monet selaimet tukivat XBM:ää World Wide Webin alkuaikoina. Sen tuki jätettiin pois Internet Explorerista versiossa 6 ja Firefoxista vuonna 2009.
Erik Isotalo
Erik Johan (Juho) Isotalo (Vilkki) (1778 Lammi – 1853 Lammi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Lammin Vilkkilän kylän Erik Isotalo eli Vilkki syntyi Antti Heikinpoika Isotalon ja Maria Mikontytär Pakkaselan perheeseen. Hänen vaimonsa oli Kaisa Matintytär (k. 1847). Isotalo oli kirkonisäntä ja kuudennusmies. Hän edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Hollolan kihlakunnan tuomiokuntaa. Isotalo oli valtiopäivien nuorin edustaja, 31-vuotias, ja vuonna 1853 myös säädyssään pisimpään elänyt Porvoon valtiopäivien edustaja.
Rumpulampi (Ähtäri)
Rumpulampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Lamminahonperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162,8 metriä mpy.
Suolilampi
Suolilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Lamminahonperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Sappionjoen valuma-alueeseen (35.434) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162,9 metriä mpy.
Hospits Emmaus
Hospits Emmaus (käytössä myös nimiasu Hospiz Emmaus) oli Tampereella Hämeenkadun ja Rautatienkadun kulmassa, rautatieasemaa vastapäätä sijainnut hotellirakennus. Se koostui kahdesta puutalosta ja niitä yhdistäneestä kaksikerroksisesta kivitalosta. Uusrenessanssia edustaneen kokonaisuuden piirsi arkkitehti F. L. Calonius, ja se valmistui 1893. Sitä laajennettiin August Krookin suunnitelmien mukaisesti vuosina 1903 ja 1905.
Rakennusta on kutsuttu myös Bauerin palatsiksi, Bauerin hotelliksi ja Hotel Baueriksi. Talon rakennutti saksalainen ravintoloitsija Nikolai Bauer. Hänellä oli ollut aiemmin samalla paikalla Hotelli Wasa, joka oli jouduttu purkamaan, kun Hämeenkadusta tehtiin leveä bulevardi.
Uudesta hotellistaan Bauer luopui puolipakolla vuonna 1907, kun Tampereella säädettiin kunnallinen kieltolaki. Kiinteistön osti silloin kolme kristillistä yhdistystä, NMKY, NNKY ja Kaupunkilähetys. Syksyllä 1907 tiloissa aloitti toimintansa raittiushotelli Hospits Emmaus. Siitä tuli muutamassa vuodessa kaupungin suosituin majoitusliike. Yleistyneen matkailun myötä hotelli kävi ahtaaksi, joten sen oli vuokrattava lisätilaa naapurirakennuksista. Vuonna 1923 pihalle valmistui Heikki Tiitolan suunnittelema nelikerroksinen lisärakennus.
1930-luvulla alettiin rakentaa uutta rautatieasemaa ja rautatien alittavaa autotunnelia, mikä edellytti, että Hämeenkadun itäpäätä madalletaan. Hotellin johtokunta katsoi, ettei vanhaa Emmausta kannattanut tässä tilanteessa säästää, joten se purettiin 1934. Pari vuotta myöhemmin samalle paikalle valmistui Bertel Strömmerin ja Heikki Tiitolan suunnittelema uusi Emmaus.
Lumme
Lumme tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Gerdt Wrede
Gerdt Henrik Wrede (1. toukokuuta 1896 Leppävirta – 22. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen paroni, lentäjä ja MetroAuto-konsernin perustaja ja toimitusjohtaja.
Wreden vanhemmat olivat teollisuusmies Carl Gustaf Garibaldi Fabian (Carolus) Wrede af Elimä (1860–1927) ja Siri Maria Söderhjelm (1862–1933). Wrede valmistui agronomiksi. Hän osallistui Suomen sisällissotaan yhtenä ensimmäisistä valkoisten lentäjistä. Syksyllä 1918 hän kävi läpi 3,5 kuukautta kestäneen merilentäjän koulutuksen Saksan ilmavoimien ilmailukoulussa Liepājassa. Luutnantti Wrede nimitettiin kesäkuussa 1919 Koivistolla Karjalan kannaksella toimineen Ilmailuosasto III:n päälliköksi. Osastolla oli kolme saksalaisvalmisteista Friedrichshafen FF.33E -konetta joilla tehtiin pääasiassa Kronstadtin ympäristöön suuntautuneita tiedustelulentoja. Koivistolle saapui kesäkuun alussa 1919 kontra-amiraali Walter Cowanin johtama brittiläinen laivasto-osasto ja myöhemmin heinäkuussa lentotukialus HMS Vindictive toi Koivistolle RAF:n lento-osaston. Brittien kohteena oli Kronstadt ja siellä olleet Venäjän laivaston alukset. Hyökkäys- ja tiedustelutoimet näitä kohteita vastaan jatkuivat syksyyn 1919 saakka. Laivasto-osasto poistui Koiviston vesiltä joulukuussa 1919.
Gerdt Wreden veli oli teollisuusjohtaja Gustaf Woldemar Wrede.
Mihail Petraševski
upright|thumb|Mihail Petraševski Mihail Vasiljevitš Butaševitš-Petraševski, tavallisesti Mihail Petraševski (13. marraskuuta (J: 1. marraskuuta) 1821 Pietari – 16. joulukuuta (J: 7. joulukuuta) 1866 Jeniseiskin kuvernementti) oli venäläinen vallankumouksellinen ja ajattelija.
Petraševski valmistui vuonna 1839 Tsarskoje Selossa Venäjän aatelistolle tarkoitetusta Aleksanterin lyseosta ja opiskeli Pietarin yliopistossa oikeustiedettä ja talouspolitiikkaa. Sen jälkeen ulkoasiainministeriö palkkasi hänet kääntäjäksi ja tulkiksi. Petraševski alkoi 1845 salanimellä Kirillov julkaista tietokirjaa Vierasperäisten sanojen taskusanakirja, jonka sensuuri kielsi. Teos sisältää teoreettisia artikkeleita, joissa kansantajuistetaan utopistisen sosialismin demokraattisia ja materialistisia ajatuksia ja periaatteita. Petraševskin asunnosta tuli vuodesta 1844 alkaen älymystön kokoontumispaikka, jossa vuodesta 1845 kokoonnuttiin viikoittain. Tapaamiset saivat myöhemmin nimen pjatnitsi (perjantait) ja niiden kävijät nimen petraševtsit. Kävijät hyödynsivät Petraševskin yksityiskirjastoa, johon kuului kiellettyjä kirjoja materialistisesta filosofiasta, utopistisesta sosialismista ja vallankumousliikkeiden historiasta.
Tunnettuihin Petraševskin piirin jäseniin kuului kirjailija Fjodor Dostojevski, joka osallistui piiriin vuodesta 1847 säännöllisesti. Petraševski kannatti Charles Fourier'n ajatuksia. Hän puhui Venäjän demokratisoinnin ja maaorjien vapauttamisen puolesta. Hän kannatti kansan parissa tehtävää pitkää valmistelevaa työtä vallankumoustaistelun hyväksi. Vuoden 1848 loppupuolella Petraševski osallistui tapaamisiin, joissa suunniteltiin salaseuran perustamista.
thumb|left|Petraševskin valeteloitus. Petraševski on sidottu oikeanpuoleiseen paaluun ilman huppua. Petraševski pidätettiin 1849 ja tuomittiin kuolemaan. Muiden Petraševskin piirin jäsenten mukana hänet vietiin yleisesti julkisiin teloituksiin käytetylle Semjonovin rykmentin paraatikentälle ja sidottiin paaluun. Viime hetkellä teloitus keskeytettiin, ja rangaistus muutettiin määräämättömän pituiseksi karkotukseksi Siperiaan. Hän joutui suorittamaan rangaistustaan Itä-Siperiaan. Vuonna 1856 Petraševskin asema määriteltiin maanpakolaisuudeksi. Hän asui Irkutskissa, jossa hän vuonna 1860 perusti Amur-nimisen sanomalehden. Petraševskin puhuttua julkisesti paikallisviranomaisten vallan väärinkäytöstä hänet karkotettiin helmikuussa 1860 Minusinskin piirikuntaan, jossa hän kuoli 1866.
Rooman valtakunnan hallinto ja politiikka
Rooman valtakunnan poliittinen järjestelmä oli luonteeltaan konservatiivinen, ja uudistuksiin oltiin yleensä varsin haluttomia. Läpi Rooman historian keskeinen poliittinen kysymys oli maanomistus ja maan jakaminen. Varhaisemmissa vaiheissa Rooma oli kuningasvaltainen. Tästä siirryttiin harvainvaltaiseen tasavaltaan, jota hallittiin monimutkaisella senaatin, virkamiesten ja vinoon jyvitettyjen kansankokousten järjestelmällä. Vähitellen tietyt yksilöt omivat enenevissä määrin valtaa. Tästä syntyi keisarijärjestelmä Augustuksen ja hänen seuraajiensa aikana.
Politiikka
Roomalaiset kutsuivat valtiotaan tasavallaksi (libera res publica), mutta se ei missään historiansa vaiheessa ollut demokraattinen sanan nykymerkityksessä.
Kansankokoukset
Comitiat eli kansankokoukset olivat Rooman tasavallan poliittisessa järjestelmässä kokouksia, joilla oli sekä lainsäädäntö- että oikeudellista valtaa. Ne myös valitsivat virkamiehet. Comitioiden tyypit olivat comitia calata, comitia curiata, comitia centuriata ja comitia tributa. Lisäksi oli plebeijien concilium plebis.
Hallinnollinen jako
thumb|left|250px|Rooman poliittisen vallan keskus oli Forum Romanum.
Rooman valtakunnasta on harhaanjohtavaa puhua valtiona nykyisessä merkityksessä. Rooma koostui lukuisista kaupunkivaltioista ja alueista, jotka oli tehty pääkaupungista riippuvaisiksi erilaisin sopimuksin ja poliittisin järjestelyin.
Rooman hallinnollinen järjestelmä vaihteli eri aikoina. Alussa sitä hallittiin kaupunkivaltiomaisesti, mutta sen laajentuessa oli pakko kehittää uusia keinoja selvitä ilmenneistä hallinnollisista haasteista.
Valtakunnan hallinnollista järjestelmää pidettiin osin tarkoituksellisesti monimutkaisena. Tavoitteena oli minimoida alueiden kapinointi suomalla niille eriarvoisia asemia imperiumin sisällä. Tällä hajota ja hallitse (divide et impera) -taktiikalla eri alueet usutettiin toistensa kimppuun keskushallinnon asemasta.
Roomalainen oikeus
Roomalainen oikeus sai ensimmäisen kirjoitetun muotonsa 450 eaa. kahdentoista taulun laeissa (leges duodecim tabularum). Niiden pohjalta muodostui Rooman kansalaisille ominainen oikeus ius civile. Sen rinnalla kehittyi valtion virkamiesten, varsinkin preettorien edikteistä toinen oikeuslähde, ius honorarium, jonka avulla muodollinen ius civile saatiin mukautumaan ajan vaatimuksiin. Lainoppineiden vaikutuksesta roomalainen oikeus kehittyi edelleen, ja keisari Justinianus julkaisi sen kodifioidussa muodossa vuosina 527–565 teoksessa Corpus iuris civilis.
Tietokonegrafiikka
Tietokonegrafiikka on tietotekniikan ala, joka keskittyy digitaalisten kuvien tuottamiseen ja käsittelyyn tietokoneen avulla.
Tietokonegrafiikka voidaan karkeasti jakaa kahteen osaan:
Edelleen digitaaliset kuvat voidaan jakaa kaksi- ja kolmiulotteisiksi kuviksi.
Kaksiulotteista grafiikka voi jakaa eri tavalla ryhmiin:
Duke Ellington
Edward Kennedy ”Duke” Ellington (29. huhtikuuta 1899 Washington DC – 24. toukokuuta 1974 New York) oli yhdysvaltalainen jazzsäveltäjä, pianisti ja yhtyeenjohtaja. Duke Ellington oli jazzin suuri voimahahmo 1920-luvulta 1960-luvulle asti. Hänellä oli monia menestyskappaleita, esimerkiksi ”Mood Indigo” (1930), ”Rockin’ in Rhythm” (1931), ”Sophisticated Lady” (1933), ”Caravan” (1936, säveltänyt Juan Tizol), ”Take the ’A’ Train” (1941, sanat ja musiikki: Billy Strayhorn) ja ”Satin Doll” (1953).
Ellington oli musiikin osalta kokeilija, ja hän levytti myös John Coltranen ja Charles Mingusin kanssa. Ellingtonin elämäntyö vaikuttaa musiikkiin edelleen. Hänelle myönnettiin vuonna 1969 Yhdysvalloissa Presidential Medal of Freedom ja vuonna 1973 Ranskan kunnialegioonan ansiomerkki. Ne ovat maiden korkeimmat siviiliansiomerkit.
Elämä ja ura
pienoiskuva|vasen|Ellington vuonna 1971 Ellington sävelsi 1920- ja 1930-luvuilla usein managerinsa Irving Millsin kanssa, kunnes heidän välinsä katkesivat 1930-luvun loppupuolella. Billy Strayhornista tuli Ellingtonin työtoveri, tosin häntä ei aina mainittu kappaleiden tekijänä, vuodesta 1940 Strayhornin kuolemaan 1960-luvun keskivaiheille asti.
Ellington sävelsi aina yhtyeensä muusikkojen taitoja ajatellen. Yhtyeeseen kuuluivat Johnny Hodges, Bubber Miley, Joe ”Tricky Sam” Nanton, Barney Bigard, Ben Webster, Harry Carney, Sonny Greer, Otto Hardwick ja Wellman Braud. Monet muusikot pysyttelivät Ellingtonin mukana vuosikymmeniä.
Ellington aloitti soittamisen Washington, DC:ssä teini-iässä. Myöhemmin hän perusti yhtyeen The Wasthingtonians, jonka hän siirsi New Yorkiin vuonna 1923. Ellington ja The Wasthingtonians soittivat monissa newyorkilaisissa klubeissa ja kiersivät New Englandia tanssiyhtyeenä ennen ensimmäistä suurta läpimurtoaan vuonna 1927. Ellingtonille tarjottiin työtä vakituisena yhtyeenä maineikkaassa Cotton Clubissa. Duke Ellington and his Jungle Band -yhtye tunnettiin laajalti Yhdysvalloissa Cotton Clubilta lähetettyjen säännöllisten radiolähetysten ansiosta.