cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lohikäärme
Fantasiakirjallisuudessa
Lohikäärmeet ovat vakioelementtejä monissa tunnetuissa fantasiakirjoissa, kuten Eragon, Harry Potter ja Hobitti eli sinne ja takaisin. Fantasiakirjallisuudessa lohikäärmeet ovat usein perineet länsimaisessa mytologiassa saamansa roolin pahuuden ruumiillistumina ja yksinkertaisimmillaan tarinoissa toistetaan keskiaikaisten tarujen teemoja (sankari yrittää surmata lohikäärmen tai hankkia takaisin lohikäärmeen varastaman aarteen).
Lohikäärme ei aina ole tarinan suuri konna. Esimerkiksi Ursula Le Guinin Maameren tarinat -sarjassa lohikäärmeet ovat ikivanhoja, älykkäitä olentoja, joiden suhtautuminen ihmisiin on enimmäkseen neutraalia. Ongelmat johtuvat ihmisen aiheuttamasta epätasapainosta ja elinalueiden kohtaamisesta (vrt. esimerkiksi Tiikeri). Joskus tavataan myös hyviä lohikäärmeitä, kuten Michael Enden romaanin Tarina vailla loppua Fuhhuur. Muita hyväntahtoisia lohikäärmeitä mainitaan muun muassa Dragonlance ja Perillinen-trilogiassa, johon myös Eragon kuuluu. Steven Eriksonin The Malazan Book of the Fallenissa lohikäärmeet ja lohikäärmeen muodon ottamaan pystyvät ihmishahmot ovat hahmoja muiden hahmojen joukossa eivätkä ryhmänä millään muotoa luokiteltavissa vain "hyviin" tai "pahoihin". George R. R. Martinin Tulen ja jään laulun maailmassa Targaryenin kuningassuvun hallitsemat lohikäärmeet ovat sodassa ratkaisevassa asemassa.
Humoristisesti fantasiakirjallisuudessa lohikäärmeitä käsittelee muun muassa Terry Pratchett, jonka Kiekkomaailmassa luonnonvaraiset suolohikäärmeet ovat jatkuvassa vaarassa räjähtää kappaleiksi äärimmäisen tulenarkojen suolistokaasujensa vuoksi ja Ankh-Morporkin kaupunginvartioston päällikkö Samuel Vimes käyttää sylikoiran kokoista lemmikkilohikäärmettä sikarin sytyttämiseen. Dugald Steerin lastenkirjasta Dragonologia löytyy kovasti kengurua muistuttava Draco marsupialis.
Harry Potter -kirjojen velhokoulu Tylypahkan rehtori Albus Dumbledore on keksinyt lohikäärmeen verelle 12 eri käyttötarkoitusta ja lunastanut paikkansa velhojen historian kirjoissa.
Elokuvissa ja televisiossa
Lohikäärmeistä kertovia elokuvia on tehty paljon etenkin 1970-luvulta alkaen. Ellei kyseessä ole animaatioelokuva, lohikäärmeen realistinen tuominen valkokankaalle vaatii usein tietokoneella tuotettua grafiikkaa. Menestyneimpiä lohikäärmeaiheisia elokuvia ovat esimerkiksi Viimeinen lohikäärme (1996) ja Eragon (2006). Televisiossa lohikäärmeitä on esiintynyt esimerkiksi sarjassa Merlin.
Fantasiapeleissä
Roolipeleissä lohikäärme on perinteisesti vihollinen, yleensä pahimmasta päästä. Suurimman mahdollisen lohikäärmeen tappamisesta saa aina kunniaa. Yleensä lohikäärmeet myös vartioivat jonkinlaista aarretta, jonka pelaaja saa lohikäärmeen tapettuaan.
Joissakin peleissä ja saduissa on paljon erityyppisiä lohikäärmeitä. Tällöin yleensä lohikäärmeet eroavat toisistaan kokonsa puolesta sekä siinä, mitä ne sylkevät suustaan. Perinteisesti lohikäärme sylkee tulta, mutta ne voivat sylkeä myös vaikkapa jäätä, salamoita tai happoa. Muun muassa Tibia-roolipelissä on monia erilaisia lohikäärmeitä ja lisäksi lohikäärmeiden ”sukulaisia” (Wyvern ja Hydra). TSR:n kirjoissa (Dragonlance, Forgotten Realms) lohikäärmeitä on kymmentä laatua: punainen, musta, vihreä, sininen ja valkoinen ovat pahoja, ”värillisiä” lohikäärmeitä, kun taas kultainen, hopeinen, vaskinen, pronssinen ja kuparinen ovat hyviä, ”metallisia” lohikäärmeitä. Osa hyvistä lohikäärmeistä on koulutettu esimerkiksi vartioimaan linnaa tai aarretta. World of Warcraftissa on myös erityyppisiä lohikäärmeitä, jotka värinsä puolesta edustavat tiettyä asiaa: siniset lohikäärmeet hallitsevat taikuutta, punaiset elämää, vihreät luontoa, pronssiset aikaa ja mustat maata. Jokaisella lohikäärmeryhmällä on johtaja (aspect) Punaisia lohikäärmeitä johtaa Alexstraza the Lifebinder, sinisiä Kalecgos the Spellweaver, vihreitä Ysera the Dreamer, pronssisia Nozdormu the Timeless One ja mustia nykyään kuollut Deathwing the Destroyer (ent. Neltharion the Earthwarder) Tässä pelissä lohikäärmeet ovat ikivanhoja olentoja, jotka eivät kuole vanhuuteen mutta voivat kuolla ulkopuolisen voiman tuhoamana.
Pelisarja Final Fantasyssa yleisenä summon-taikaolentona esiintyy Bahamut, joka on yleensä myös pelin yksi voimakkaammista Summon-olennoista.
Greatest Hits (Blink-182)
Greatest Hits on yhtyeen Blink-182 kokoelma-albumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2005. Samana päivänä julkaistiin DVD, jossa oli sama nimi ja kansi. Se sisälsi yhtyeen musiikkivideoita. Albumiin ei alun perin kuulunut kappaletta "Carousel", mutta fanien valittamisen jälkeen se lisättiin albumiin.
Muunnokset
UK
Australia tai
Japani
DVD kappalelista
Live:
Behind-The-Scenes
Yhtyeen kokoonpano
(Kappaleet 1–4)
(Kappaleet 5–17)
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
Sähköpyörä
thumb|Polkupyörä, jossa sähkömoottori on alhaalla, lähellä keskiötä ja sen yläpuolella satulaputken suuntaisesti akku. Ohjainjärjestelmä on ohjaustangossa. Pyörässä on napavaihteet ja etupyörässä napadynamo. Sähköpyörä tai sähköpolkupyörä on sähkömoottorilla varustettu polkupyörä. Sähköpyörät jaetaan yleensä kahteen luokkaan: sähköavusteisiin polkupyöriin, jotka ainoastaan avustavat ajajan polkuvoimaa, ja sähköpyöriin joiden moottoria voidaan käyttää kaasuvivulla tai -kahvalla.
Sähköpyörän laillinen määritelmä vaihtelee alueittain, mutta sähköavusteisia polkupyöriä kohdellaan lain näkökulmasta yleensä tavallisina polkupyörinä sen sijaan, että ne luokiteltaisiin mopoiksi tai moottoripyöriksi. Suomessa sähköavusteisia polkupyöriä kohdellaan tavallisen polkupyörän tavoin, kunhan niiden moottorin teho on enintään 250 wattia, moottori toimii vain poljettaessa, ja moottori kytkeytyy pois päältä viimeistään 25 kilometrin tuntinopeudessa. Tätä tehokkaammat, nopeammat tai määritelmästä muuten poikkeavat sähköpolkupyörät luokitellaan joko pienitehoisiksi mopoiksi, sähkömopoiksi tai pienitehoisiksi sähkömoottoripyöriksi, jotka tarvitsevat liikennevakuutuksen ja ajoneuvolajista riippuen myös ajokortin ja ajoneuvon rekisteröinnin.
Sähköpyörän moottori sijaitsee tavallisesti joko etu- tai takanavassa tai se on kytketty keskiöön. Erilaisilla laitteilla säädellään pyörän toimintaa. Yhdellä akun latauskerralla voi muun muassa rengaspaineesta, ajajan ja lastin painosta, matkareitistä, ajotavasta, ilman lämpötilasta tai akkutyypistä riippuen ajaa noin 20-180 kilometriä.
Erilaiset nimitykset
Sähköpyörällä voidaan tarkoittaa ainakin seuraavia ajoneuvotyyppejä:
Sähköavusteinen polkupyörä
Sähköavusteisessa polkupyörässä eli pedelecissä sähkömoottori avustaa polkijaa ja vähentää polkemiseen vaadittua fyysistä voimankäyttöä. Nykyaikainen sähköavustusjärjestelmä tarkkailee polkijan voimankäyttöä ja poljentanopeutta. Näiden tietojen perusteella moottorin ohjausjärjestelmä määrittelee sopivan avustustason moottorille, jotta polkeminen on luonnollisen tuntuista.
Polkupyörään lain mukaan rinnastettava sähköavusteinen polkupyörä saa avustaa vain polkemisen aikana ja sähköavustus lakkaa avustamasta 25 km/h nopeudessa. Tätä nopeammin polkiessa pyörä etenee pelkän lihasvoiman avulla.
Yamaha toi markkinoille ensimmäiset pedelecit vuonna 1994. Nykyään valmistajia on erittäin paljon.
Moottorilla varustettu polkupyörä
Moottoroitu polkupyörä eli pienitehoinen mopo on pääosin kuten sähköavusteinen polkupyörä, mutta sen teho voi olla maksimissaan 1000 W eli tehoa sallitaan enemmän kuin sähköavusteisella polkupyörällä. Ajoneuvoluokkaan L1e-A kuuluvan moottoroidun polkupyörän erona sähköavusteiseen polkupyörään on kuitenkin se, että moottoriajoneuvona se vaatii liikennevakuutuksen. Sitä ei kuitenkaan tarvitse rekisteröidä, sillä se on vapautettu rekisteröintipakosta.
Moottorilla varustetun polkupyörässä ihmisen poljentavoiman välitys ja sähkömoottorin muodostama järjestelmä voivat olla itsenäisiä järjestelmiä. Se tarkoittaa, että kaasua ja polkimia voidaan käyttää samanaikaisesti, mutta – toisin kuin sähköavusteisella polkupyörällä – sitä ei välttämättä tarvitse tehdä. Moottoroidulla polkupyörällä voidaan ajaa joko sähköavusteisen polkupyörän tyyliin ohjaamalla moottoria polkuanturin kautta, avustaen polkemista kaasuvivulla, tai polkematta pelkällä kaasulla.
Näitä kolmea mahdollisuutta käytetään usein ajettaessa samanaikaisesti ja tilanteen mukaan, riippuu myös kuljettajan tyylistä. Moottoroitu polkupyörä voi olla hyvä liikuntaväline niille, jotka eivät halua polkemiseen ulkoista teknistä pakkoa. Se voi myös toimia moponkaltaisena ajoneuvona niille, jotka eivät halua polkea ja joille riittää 25 km/h maksiminopeus. Lakimäärittelyitä löytyy esimerkiksi seuraavasta laista: Asetus ajoneuvojen käytöstä tiellä
Sähköavusteinen nopea polkupyörä
Nopea sähköpyörä eli sähkömopo (speed pedelec) kuuluu ajoneuvoluokkaan L1e-B ja rinnastuu mopoon. Jos moottorilla varustettu nopea polkupyörä kulkee sähköavustuksella yli 25 km/h, mutta alle 45 km/h, niin se voidaan rekisteröidä Suomessa sähkömopoksi. Rekisteröinti vaatii käytännössä valmistajan tekemän tyyppihyväksynnän, jonka vuoksi tämän luokan ajoneuvot ovat lähes poikkeuksetta tehdasvalmisteisia. Polkupyörän varusteiden lisäksi näistä löytyy yleensä ajovalojen lisäksi jarruvalot, sähköinen merkinantolaite (töötti), ajoneuvokäyttöön hyväksytyt pallopäiset jarrukahvat, kantavuusluokalla varustetut renkaat ja niin edelleen. Tässä 2000-luvun aikana nopeasti yleistyneessä ajoneuvoluokassa on varusteissa jonkin verran vaihtelua johtuen viimeisen vuosikymmenen aikana useaan otteeseen muuttuneista tyyppihyväksyntävaatimuksista.
Tanskan parlamentti päätti että 1.6.2018 alkaen sähköpyörän avustettu nopeus on rajoitettu 45 km/h ja ainoa lisävaatimus on kuljettajan 15 vuoden ikä ja kypärän käyttö.
EU-lainsäädäntö
EU:ssa hyväksyttiin vuonna 2003 asetus 168/2013 kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä. EU:n asetuksen mukaan eurooppalaisen standardin EN 15194 mukaiset ajoneuvot (joiden teho on enintään 250W ja sen antama nopeus 25 km/h) rinnastetaan lain mukaan polkupyöriksi. Asetuksen tiivistelmän mukaan "Ainoastaan tämän direktiivin säännösten mukaisia ajoneuvoja, erillisiä teknisiä yksiköitä tai osia saa saattaa markkinoille ja myydä jäsenvaltioissa." Sellaisille pedeleceille, jotka ylittävät nämä luvut täytyy saada tyyppihyväksyntä ja ne luokitellaan mopoiksi. Niiden täytyy noudattaa lisävaatimuksia, kuten tyyppikatsastus, sekä riittävät jarrut ja peilit. Tämä lainsäädäntö on muuttunut 2010-luvulla paljon.
Sveitsissä ei ole nopeusrajoitusta sähkökäyttöisille polkupyörille, vaan ainoat vaatimukset ovat tyyppihyväksyntä ja vakuutuskilpi. Jotkut sveitsiläiset pedelecit olivat aikaisemmin laittomia EU:ssa, mutta eräs 25 km/h nopeampi pedelecmalli hyväksyttiin Berliinin Brandenburgissa, Saksassa ja tammikuusta 2004 alkaen se on ollut laillinen ajoneuvo kaikissa EU-maissa EU-direktiivin mukaisena mopona ja kansallisen lainsäädännön mukaisena pienitehoisena mopona jonka rakenteelliset vaatimukset ovat mopoa kevyemmät. On kuitenkin huomattava, että tällaisen ajoneuvon kuljettaminen voi maasta riippuen vaatia mopokortin ja se, että kypärä- ja vakuutussäädökset ovat kansallisia ja esimerkiksi Suomessa poliisin mukaan tällainen ajoneuvo on rekisteröitävä ja vakuutettava ja mopokypärää on käytettävä.
Suomen lainsäädäntö
thumb|250px|Polkupyörän satulaputken sisään kiinnitettävä sähkömoottori, joka antaa voiman [[kulmavaihde|kulmavaihteen avulla keskiöakseliin.]] Suomen ajoneuvolain mukaan polkupyöräksi katsotaan myös sellainen enintään 250 W:n tehoisella sähkömoottorilla varustettu ajoneuvo, jonka moottori toimii vain poljettaessa ja kytkeytyy toiminnasta viimeistään nopeuden saavuttaessa 25 kilometriä tunnissa. Tällaisia ajoneuvoja pidetään ajoneuvolain mukaan moottorittomina ajoneuvoina. Laki käsittelee siis tätä ajoneuvoa tavallisena polkupyöränä, josta seuraa että sen kuljettamiseen ei tarvita ajokorttia, liikennevakuutusta ei tarvita ja sen paikka liikenneväylillä on sama kuin tavallisella polkupyörällä.
Muunlainen moottoroitu, polkimin varustettu ajoneuvo voi olla esimerkiksi moottoroitu polkupyörä, joka vaatii liikennevakuutuksen mutta jota ei tarvitse rekisteröidä eikä katsastaa. Moottoroitu polkupyörä sai vuoden 2016 alussa voimaan tulleen lain mukaisesti luokituksen L1e-A. Moottoroidun polkupyörän maksimiteho on 1kW. Se on vakuutettava, mutta sitä ei voi rekisteröidä eikä varustaa rekisterikilvellä. Vuoteen 1995 asti mopoissa käytössä ollutta vakuutuskilpeä siihen ei myöskään saa huolimatta vakuutuksesta, joten se on kilvetön.
Suomessa on mahdollista rekisteröidä nopea sähköpolkupyörä luokkaan L1e-B, jolloin moottori saa avustaa polkemista 45 km/h nopeuteen asti. Tällöin kaksipyöräiseksi mopoksi luokiteltuun ajoneuvoon tulee rekisterikilpi, ja liikennevakuutus on pakollinen. L1e-B luokan nopealla sähköpolkupyörällä riittää lain mukaan polkupyöräkypärä, jos polkupyörän massa on korkeintaan 35 kg ja moottorin nimellisteho enintään 1 kW. Kaksipyöräisellä mopolla (L1e-luokka) saa kuljettaa yhtä matkustajaa matkustajalle varatulla paikalla, jos ajoneuvo on rekisteröintitodistuksen mukaan tarkoitettu matkustajan kuljettamiseen, tai enintään kymmenvuotiasta lasta, jos lasta varten on tarkoituksenmukainen istuin ja tarpeelliset jalkojen suojukset (39 § (29.9.2005/791) ja (42 § (30.12.2015/1612).
Markkinat
Sähköpyörien laajamittainen käyttö alkoi Kiinassa, jossa on arviolta 120 miljoonaa sähköistettyä polkupyörää. Vielä 1990-luvulla niitä oli Kiinassa muutamia tuhansia. Vuonna 2006 Kiinassa valmistettiin 19 miljoonaa akkukäyttöistä pyörää ja vuonna 2007 tuotannon arveltiin kasvavan 30 prosenttia. Myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa on odoteltu sähkökäyttöisten polkupyörien markkinan kasvua.
Euroopassa sähköpyöriä myytiin vuonna 2007 200 000, vuonna 2009 500 000, vuonna 2010 700 000...vuonna 2018 2,6 miljoonaa kappaletta.
Tekniikka
thumb|Sähköpyöriä.
Moottorit
Sähköpyörän usein harjaton 36V DC-moottori on asennettuna joko etu- tai takanapaan, mutta markkinoilla on myös 24V ja 48V moottoreita. Moottori voi olla myös pyörän keskiön lähellä.
Akku
Usein litiumioniakku jännitteeltään 36V ja kapasiteetiltaan 8,8-11 Ah on yhdistetty runkoon tai sijoitettu erilliseen telineeseen. Latausenergian hinta on pieni, mutta akun vaihto saattaa olla kallista. Sähköpyörän akku on ladattava määräajoin myös säilytyksen aikana. Akkuja nykyään monentyyppisiä, mutta yleensä ne ovat litiumpohjaisia ja uusimpana ja tehokkaimpana pidetään Litium-Nikkeli-Mangaani-Koboltti (LiNiMnCo, NMC, NCM) akkuja.
Hyvälaatuiset akut kestävät oikein säilytettynä noin 500-1 000 latauskertaa.
Nopeuden ja tehon säätö
Poljinvoima tunnistetaan tavallisesti kampiakselin kiekossa olevilla magneeteilla ja Hall-tunnistimilla, joiden antama nouseva pulssisarja on suhteessa polkemisnopeuteen. Jarrutusenergian hyödyntäminen ei ole yleistynyt, vähäisistä jarrutuksista ja kevyestä pyöräilijän massasta saatavasta pienestä lataustehosta johtuen.
Terveyshyödyt
Sähköpyörä voi olla hyödyllinen sydän- ja verisuonitautipotilaiden kuntoutuksessa. Joidenkin tutkimusten mukaan sydänsairauksia sairastavien kuntoutuksella kuolleisuutta voidaan vähentää noin 27 prosenttia.
Ympäristövaikutukset
Sähköpyörät luokitellaan päästöttömiin ajoneuvoihin.
Erään tutkimuksen mukaan sähköpyörät ovat:
Litiumioniakkujen lentokuljetus on turvallisuussyistä usein kiellettyä. Tästä syystä LiFePO4 litiumioniakut ovat paljon turvallisempia kuin perinteiset LiCoO2 litiumioniakut.
Eräässä tapauksessa ei VTT eikä Tukes saanut sähköpyörää syttymään edes laboratorio-oloissa.
Tarina tukee lasta
Tarina tukee lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 2 on Silja Mäen ja Pirjo Arvolan kokoama ja toimittama kirjallisuusterapiaa käsittelevä kirja. Teos on opettajille ja muille koulumaailmassa työskenteleville tarkoitettu opas ennalta ehkäisevään työhön, mutta sen sisältämiä ideoita voivat hyödyntää myös vanhemmat omassa kasvatustehtävässään.
Teoksen alkuosassa esitellään kirjallisuusterapian teoria ja esitetään tiivistelmä satujen ja myyttien historiasta ja jaottelusta. Lapsen tarvetta satuihin perustellaan sillä että lapsi tarvitsee kasvaakseen juuret, ja se tiivistyy luvun alussa olevaan siteeraukseen: "Meistä tuntuu, ettemme tiedä minne olemme menossa, ellemme tiedä, mistä olemme tulleet." Sanoilla on tavalla tai toisella ollut ja on yhä kaikkien kansojen keskuudessa hoitava ja parantava tehtävä. Ne vastaavat kysymyksiin Millainen maailma on? Miten minun pitäisi elää? Kuinka voin aidosti olla oma itseni?
Teoksen toinen osa käsittelee satujen käyttöä päiväkodissa sekä eri kouluympäristössä eri koulujärjestelmien piirissä. Kolmannessa osassa kuvataan psykoterapeutti Jonathan Foxin kehittämää tarinateatteria, esitellään muun muassa kirjoittamista terapeuttisessa sanataideopetuksessa, kauhutarinoiden kirjoittamisen merkitystä ja draaman terapeuttista käyttöä.
Kirjan kuvituksena on käytetty lasten piirustuksia.
Teos on jatkoa aiemmin ilmestyneelle samojen toimittajien kokoamalla teokselle Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1.
Fysiatria
Fysiatria on lääketieteen erikoisala, joka keskittyy tuki- ja liikuntaelimistön ongelmien, sairauksien ja kipuoireyhtymien konservatiiviseen hoitoon sekä erilaisten potilasryhmien moniammatilliseen kuntoutukseen. Fysiatriassa yhdistyvät ortopedian, neurologian ja reumatologian sekä kivunhoidon ulottuvuudet. Laajemmin fysiatrian tavoitteena on sairauksien ja vammojen seurauksena syntyvien toimintakyvyn häiriöiden kokonaisvaltainen ehkäisy, hoito ja kuntoutus. Englanniksi erikoisalan nimi on physical medicine and rehabilitation eli suoraan kääntäen fysiolääketiede ja kuntoutus.
Osa-alueet
Fysiatrian osa-alueita ovat muun muassa :
Sijoittuminen ja määrä Suomessa
Vuonna 2019 fysiatrian erikoislääkärinoikeudet oli Suomessa 155:llä lääkärillä ja vuonna 2016 165:llä. Vuonna 2016 50 % fysiatreista työskenteli julkisessa terveydenhoidossa (sairaalat, terveyskeskukset ja valtion organisaatiot), 15 % yksityissellä puolella (lääkäriasemilla ja -keskuksissa), 10 % kolmannella sektorilla (säätiöissä, yhdistyksissä tai järjestöissä) ja 25 % oli sijoittunut muualle. Puolet fysiatreista piti yksityisvastaanottoa pää- tai sivutoimisesti. Vuonna 2016 sekä koulutustarve, että koulutuskapasiteetti oli kasvussa. Yli 50 % fysiatrian erikoislääkäreistä oli yli 55-vuotiaita vuonna 2020, mikä johtuu pitkälti erikoistumisen pitkästä kestosta. Tavallisimmin fysiatrian erikoislääkäri teki työtä polikliinisesti sairaalassa osana moniammatillista tiimiä.
Toimintakyky
Fysiatrian kliininen toiminta kohdistuu toimintakyvyn parantamiseen. Toimintakykyyn vaikuttaa paitsi kehon toiminnot ja sairaudet niin myös suuri joukko psykososiaalisia yksilö- ja ympäristötekijöitä ja vaatimuksia. Toiminnot jaetaan tavallisesti perustoimintoihin (PADL), välinetoimintoihin (IADL) ja vaativiin toimintoihin (AADL). Näin fysiatriaan kuuluu keskeisesti myös invaliditeetti, työkyky, ajokyky ja toimintakyvyn ja kuntoutustarpeen arviointi.
Tuki- ja liikuntaelimistön sairauksien syyt
Yleisiin fysiatriassa hallittaviin tuki- ja liikuntaelimistön ongelmien syihin kuuluvat muun muassa seuraavat :
Kipuoireyhtymät
Fysiatriassa hoidettaviin kipuoireyhtymiin kuuluvat muun muassa monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä (CRPS), fibromyalgia, myofaskiaalinen kipuoireyhtymä ja krooninen kipuoireyhtymä.
Niska-hartiaseudun sairaudet
Fysiatrian keskeisiin niska-hartiaseudun sairauksiin kuuluvat seuraavat :
Yläraajan sairaudet
Yläraajojen tuki- ja liikuntaelinvaivoihin kuuluvat muun muassa seuraavat tilat :
Alaselän sairaudet
Alaselän sairaudet ja alaselkäkipu ovat yksi fysiatrian keskeisimmistä ongelmista. Näihin kuuluvat muun muassa seuraavat tilat :
Lantion sairaudet
Lantiorenkaaseen ja lantion lihaksiin liittyviin vaivoihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Alaraajan sairaudet
Alaraajojen sairauksiin kuuluvat suurpiirteisessä anatomisessa järjestyksessä lonkkanivelestä varpaisiin muun muassa seuraavat :
Neurologiset sairaudet
Fysiatriassa pyritään parantamaan toimintakykyä myös muun muassa seuraavissa neurologisissa tai neurokirurgisesti hoidetuissa tiloissa :
Muut potilasryhmät
Fysiatriset menetelmät soveltuvat monien eri potilasryhmien kuntoutukseen. Näihin kuuluvat esimerkiksi seuraavat :
Kasvuikäisten tuki- ja liikuntaelinten sairaudet
Lapsille ja nuorille tyypillisiin tuki- ja liikuntaelimistön vaivoihin kuuluvat muun muassa seuraavat :
Kokonaisvaltainen lähestymistapa
Tuloksekas toimintakyvyn kuntouttaminen vaatii usein pitkäjännitteistä, biopsykososiaalisesti yksilöllistä moniammatillista toimintaa. Tämä vaatii kuntoutujalta ja usein myös hänen läheisiltään hyvää motivaatiota, pystyvyyskäsitystä ja osallistumista. Kuntoutuksen palveluverkko on monimutkainen, mikä lisää entisestään kuntoutussuunnitelman, kuntoutusohjauksen ja seurannan tarvetta.
Muista lääketieteen erikoisaloista fysiatrisessa diagnostiikassa tarvitaan usein esimerkiksi kliinisen kemian, kliinisen neurofysiologian ja radiologian menetelmiä. Fysiatristen ongelmien hoidossa taas voidaan joskus tarvita etenkin ortopedian, lastenortopedian, käsikirurgian, neurokirurgian, neurologian, reumatologian, työterveyslääketieteen tai kivunhoitolääketieteen osallistumista.
Diagnostiikka
Fysiatriseen kliiniseen tutkimus syventää perustason anamneesia, statusta ja kliinisiä mittauksia muun muassa laajemmalla toimintakykyanamneesilla, lomaketutkimuksilla ja standardoiduilla haastatteluilla (IMBA, MELBA, PCA); lihasten, jänteiden, ryhdin, liikerytmien ja kävelyn tarkemmalla analyysillä; epävakaus-, provokaatio- ja suorituskykytesteillä; sekä esimerkiksi voimien ja liikkuvuuden tarkennetulla mittaamisella mittanauhan, kulmamitan, painealgometrin tai Jamar-dynamometrin avulla.
Hoitomuodot
Fysiatriassa käytettyihin hoitomuotoihin kuuluvat muun muassa seuraavat : Eri hoito- ja kuntoutusmuotojen vaikutusta potilaan toimintakykyyn seurataan ICF-luokituksen avulla.
Apuvälineet
Usein myös apuvälineet ovat tärkeä osa toimintakyvyn parantamista. Näitä on pääosin neljään erilaisiin toimintoihin :
Työikäisten kuntoutuspalvelut
Työikäisten kuntoutuksessa on käytössä lisäksi monimuotoinen työterveyteen keskittyvä palveluverkosto. Työikäisten kuntoutusmenetelmiin ja -ohjelmiin kuuluvat muun muassa seuraavat :
Sosiaalivakuutusjärjestelmä
Kuntoutuspalvelun voi tilanteesta riippuen kustantaa Kela, työeläkelaitos (TELA), julkinen kuntoutusyksikkö, kunta, TE-hallinto, vakuutusyhtiö tai työnantaja. Kuntouttavan palvelun voi tilanteesta riippuen toteuttaa esimerkiksi yksityiset kuntoutuslaitokset, työterveyshuolto, yksittäiset erikoislääkärit, perusterveydenhuolto (terveyskeskus, kouluterveydenhuolto, neuvola), aluesairaala, keskussairaala, yliopistosairaala, vammaispalvelut tai sosiaalitoimi.
Tutkimus ja kehitys
Toimien vaikuttavuuden lisäämiseksi fysiatriassa käytetään muun muassa seuraavia menetelmiä :
Luise Rainer
Luise Rainer (12. tammikuuta 1910 Düsseldorf, Saksa – 30. joulukuuta 2014 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta ) oli saksalaissyntyinen näyttelijä, joka voitti kahdesti Oscar-palkinnon. Hän aloitti uransa teatterissa Itävallassa ja Saksassa, ja MGM löysi hänet Wienin näyttämöltä. Rainer aloitti Hollywood-uransa 1935 elokuvassa Harha-askel. Hän sai seuraavista elokuvistaan Ziegfeld, naisten kuningas ja Hyvä maa Oscar-palkinnot. Rainerin elokuvaura hiipui tämän jälkeen nopeasti, eikä hän näytellyt 1930-luvun jälkeen enää kuin kahdessa elokuvassa. Hän esiintyi kuitenkin harvakseltaan teatterissa ja televisiossa.
Nuoruus
Luisa Rainer syntyi Düsseldorfissa 12. tammikuuta 1910; tosin jotkin lähteet väittävät hänen syntyneen Wienissä, missä hän asui osan lapsuudestaan. Hänen vanhempansa olivat varakkaita: isä Heinz Rainer oli saksalais-yhdysvaltalainen liikemies ja äiti Emmy yläluokkaisen saksanjuutalaisen perheen pianistitytär.
Rainer ei kokenut oloaan kotoisaksi porvarillisessa ympäristössä ja haki tukea taiteesta. Hän ryhtyi omien sanojensa mukaan 16-vuotiaana näyttelijäksi, koska tarvitsi tunteillensa jonkin ulospääsytien. Rainerin isä piti perheessään kovaa kuria, eikä hän hyväksynyt tyttärensä pyrkimystä näyttelijänuralle.
Uran alku teatterissa ja elokuvissa
Rainerin ensimmäinen koe-esiintyminen oli Düsseldorfissa Frank Wedekindin näytelmään Pandoran lipas. Sen jälkeen hän näytteli Wedekindin näytelmässä Kevään herääminen. Pahamaineisen seksuaalisessa näytelmässä hän oli niin vakuuttava, että Max Reinhardt kutsui hänet Wieniin. Reinhardtin seurueessa Rainer näytteli muun muassa Luigi Pirandellon ja William Shakespearen näytelmissä. Pirandellon näytelmässä Kuusi henkilöä etsii tekijää hän oli niin erinomainen, että häntä kutsuttiin sanomalehdissä ”draaman ihmelapseksi”.
Rainer teki vuosien 1930–1933 aikana joitakin saksalaisia elokuvia. Niistä ensimmäinen oli lyhytelokuva Ja, der Himmel über Wien (1930). Sen jälkeen hän esiintyi elokuvissa Naimatoimisto (1932) ja Heut’ kommt’s drauf an (1933). MGM:n kykyjenetsijä löysi Rainerin vuonna 1934 wieniläisestä Amerikkalaisen murhenäytelmän tuotannosta. Rainer solmi välittömästi seitsenvuotisen sopimuksen MGM:n kanssa.
Lyhyt tähdenlento Hollywoodissa
thumb|left|Rainer elokuvan [[Ziegfeld, naisten kuningas mainoselokuvassa.]] Rainerin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa oli vuoden 1935 elokuva Harha-askel. Hän sai roolin, kun Myrna Loy vetäytyi tuotannosta. Louis B. Mayer ei alkuun olisi halunnut antaa osaa Rainerille, joka sai roolin elokuvan pääosanesittäjä William Powellin painostettua Mayeria. Harha-askel teki Rainerista tunnetun, mutta sen jälkeen hän ajautui ensimmäiseen riitaansa MGM:n johtajan Mayerin kanssa. Mayer olisi halunnut lainata hänet 20th Century Foxin elokuvaan Mies, joka räjäytti Monte Carlon pankin. Rainer puhui kuitenkin itselleen pienen roolin Powellin seuraavasta elokuvasta Ziegfeld, naisten kuningas (1936). Rainer näytteli siinä vain lyhyen tunteikkaan puhelinkohtauksen, jonka hän omien sanojensa mukaan kirjoitti itse Jean Cocteaun Ihmisäänen (La voix humaine) pohjalta. Vaikka Rainerin rooli oli lyhyt, hän voitti siitä parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinnon.
Elokuvan Ziegfeld, naisten kuningas menestyksen jälkeen Rainer näytteli elokuvassa Hyvä maa (1937), josta hän voitti toisen Oscarinsa. Rainer esitti elokuvassa sorrettua kiinalaista talonpoikaisnaista. Rainerin toinen Oscar tuli yllätyksenä, sillä Greta Garbo oli ollut suosikkina elokuvasta Kamelianainen. Palkinnon myötä Rainerista tuli ensimmäinen näyttelijä, joka voitti Oscarin perättäisinä vuosina.
Hyvän maan jälkeen MGM ei onnistunut löytämään Rainerille sopivia rooleja. Vuonna 1937 ensi-iltansa saaneet Keisarin nimessä ja Suurkaupungin vallassa eivät menestyneet. Rainer teki seuraavana vuonna kolme elokuvaa. Niistä vain Unohtumatonta valssia voidaan pitää onnistuneena elokuvana. Siinä hän esitti fiktiivisessä kuvauksessa Johann Strauss nuoremman vaimoa. Samana vuonna Rainer näytteli myös elokuvissa Frou-Frou ja Tyttöjä alle 20:n.
Rainer otti elokuvan Tyttöjä alle 20:n jälkeen puolen vuoden virkavapaan, jonka aikana hän yritti korjata avioliittonsa Clifford Odetsin kanssa. Rainerin huhuttiin lopettavan uransa, eikä MGM uusinut enää hänen sopimustaan. Hän näytteli vuonna 1939 lavalla sekä Lontoossa että Broadwayllä. Tämän jälkeen hän yritti paluuta Hollywoodiin, mutta kukaan ei halunnut palkata MGM:n hylkäämää näyttelijää. Lopulta vuonna 1943 Rainer sai roolin Paramount Picturesin elokuvasta Hostages, joka floppasi pahoin. Tämän jälkeen hän jätti elokuvaroolit useiksi vuosikymmeniksi.
Harvat roolit Hollywood-uran jälkeen
thumb|Rainer pr-kuvassa [[Maurice Marsacin kanssa vuonna 1965.]] Rainer jättäytyi Hollywood-uransa jälkeen sivuun laajemman yleisön tietoisuudesta. Hän muutti 1945 Sveitsiin ja näytteli joissakin näytelmissä, kuten Maxwell Andersonin Joan of Lorrainessa, Henrik Ibsenin Merenneidossa ja Anton Tšehovin Lokissa.
Elokuviin Rainer palasi vuonna 1997, kun hänet suostuteltiin valkokankaalle Károly Makkin Fjodor Dostojevski -sovituksessa The Gambler. Vaikka itse elokuvaan suhtauduttiin penseästi, Rainer sai laajaa ylistystä roolistaan.
Yksityiselämä
thumb|Luise Rainer 101-vuotiaana vuonna 2011. Rainer oli naimisissa kaksi kertaa, näytelmäkirjailija Clifford Odetsin kanssa 1937−1940 ja kustantaja Robert Knittelin kanssa vuodesta 1945 aina tämän kuolemaan 1989. Rainerin ensimmäinen liitto oli myrskyisä, ja Odetsin turmiollinen vaikutus osaltaan johti Rainerin Hollywood-uran päättymiseen. Knittelin kanssa hän sai Francesca-nimisen tyttären. Rainer kuoli 104-vuotiaana keuhkokuumeeseen kotonaan Lontoossa.
Saksan ja Espanjan sopimus (1899)
1800-luvulla Espanjan imperiumi menetti suurimman osan siirtomaistaan itsenäisyysliikkeille, minkä kehityksen lopputuloksena Espanjan ja Yhdysvaltain sodan aikana vuonna 1898, Espanja menetti suurimman osan jäljellä olevista siirtomaista. Kuubasta tuli itsenäinen, kun taas Yhdysvallat otti Puerto Ricon haltuunsa yhdessä Filippiinien ja Guamin kanssa Espanjan Itä-Intiasta (Espanjan Tyynenmeren siirtomaat). Tämä jätti Espanjalle vain Pohjois-Afrikan siirtomaan ja noin 6 000 pientä, harvaan asuttua ja ei kovinkaan tuottavaa Tyynenmeren saarta. Viimeksi mainitut olivat hallinnoimattomia Manilan hallintokeskuksen häviämisen jälkeen, ja ne olivat mahdottomia ylläpitää, kun Espanjan ja Yhdysvaltain sodan aikana kaksi Espanjan laivastoa hävitettiin. Espanjan hallitus päätti myydä loput saaret. Saksa lobbasi Espanjan hallitusta helpottamaan saarten myyntiä Saksalle.
Espanjan pääministeri Francisco Silvela allekirjoitti sopimuksen 12. helmikuuta 1899. Se siirsi Karoliinisaaret ja Pohjois-Mariaanit Saksalle, jotka sitten sijoitettiin Saksan Uuden Guinean lainkäyttövallan alaisuuteen. Palau, myös Karoliinit miehitettiin ja seuraavien vuosien aikana saksalaiset aloittivat siellä kaivostoiminnan.
Lokakuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan aikana Japani hyökkäsi ja valloitti monta Saksalle kuuluvia pikkusaaria. Sodan jälkeen niistä tuli vuonna 1919 Kansanliiton Eteläisen Tyynenmeren mandaattialue Japanin valtakunnan valvonnassa. Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Yhdysvallat otti entiset Espanjan ja Saksan saaristot Tyynenmeren alueella haltuunsa.
Itzat
Itzat on etninen ryhmä Guatemalassa. Heidän esi-isänsä saivat vaikutteita Meksikon ylängöiltä. He kuuluivat Putúnin mayoihin, ja vaelsivat Jukatanin niemimaan pohjoisosiin ja asettuivat asumaan muun muassa Chichen Itzáan. Noin vuonna 1331 pohjoisen itzavaltiot kukistuivat toisten putúnin mayaryhmien tunkeutuessa alueelle, ja itzoja pakeni etelään muun muassa Tayasaliin, joka oli viimeinen espanjalaisten kukistama mayakaupunki.
Itzan kieltä puhutaan edelleen Guatemalassa. Vuonna 2004 sitä käytti enää noin 150 ihmistä yhdessä kylässä Petén Itzá -järven rannalla. Kielen käyttö kiellettiin 1938, ja sitä alettiin arvostaa uudelleen vasta 1980-luvulla.
Elina Rintala
Elina Rintala (ent. Salovaara, s. 28. huhtikuuta 1970) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Rintala on ollut valmistumisestaan lähtien vuodesta 1997 kiinnitettynä Tampereen teatterissa. Hän esiintyi Riihi­vuoren teatterissa Pirun­pelto-näytelmässä.
Television puolella Rintala on nähty sarjoissa kuten Muodollisesti pätevä, Hovimäki, Kontio & Parmas, Tehdas, Pirunpelto, ja Koskinen. Hän toimi 1990-luvulla myös Yle TV2:n kuuluttajana.
Jorunna funebris
Jorunna funebris on pienikokoinen sulkamerietanoihin kuuluva vapaakiduskotiloiden lahkon (Nudibranchia) nilviäinen. Sitä tavataan indopasifisella merialueella. Se käyttää ravinnokseen eräitä Haliclona-suvun sienieläimiä. Jorunna funebris on pohjaväriltään valkea, siinä on tummia läikkiä ja saniaista tai hirvensarvia muistuttavat, niskasta törröttävissä kiduksissa olevat kuviot ovat myös mustat tai tummanruskeat. Etupäässä on kaksi tummapäistä tuntosarvea. Laji voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi.
Jorunna funebris -merietanoita myydään meriakvaarioihin, mutta niiden ruokkiminen oikealla sienieläinlajilla on haastavaa, ja ne usein kuolevat hitaasti nääntymällä nälkään.
Alex Olmedo
Olmedo on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1987.
Michela Figini
Michela Figini (s. 7. huhtikuuta 1966 Prato Leventina) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Figini voitti olympiakultaa syöksylaskussa vuoden 1984 olympialaisissa ollessaan vasta 17-vuotias. Calgaryn olympialaisissa neljä vuotta myöhemmin hän saavutti hopeaa supersuurpujottelusta. Maailmanmestaruuden hän voitti syöksylaskussa vuonna 1985.
Figini voitti maailmancupin kokonaiskilpailun vuosina 1985 ja 1988. Lisäksi hänellä on neljä syöksycupin voittoa sekä yksi suurpujottelucupin ja yksi supersuurpujottelucupin voitto. Hänellä on maailmancupista yhteensä 26 osakilpailuvoittoa, joista suurin osa on syöksylaskusta.
Uransa Figini lopetti vuonna 1990 ollessaan vain 24-vuotias.
Fred VanVleet
Elämä ja ura
VanVleet pelasi yliopistokoripalloa Wichita Staten joukkueessa vuosina 2012–2016. Hän oli konferenssinsa parhaita muun muassa pallonriistoissa ja korisyötöissä, ja hänet valittiin vuosina 2014 ja 2016 sen parhaaksi pelaajaksi.
VanVleetiä ei varattu NBA:han vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Hän pelasi NBA-joukkue Toronto Raptorsin kesäliigajoukkueessa ja teki heinäkuussa Raptorsin kanssa monivuotisen pelaajasopimuksen. Tulokaskaudellaan VanVleet pelasi myös NBA:n kehityssarjaa Raptorsin kehitysjoukkue Raptors 905:ssa jossa voitti sarjan mestaruuden.
Heinäkuussa 2018 VanVleet teki Raptorsin kanssa uuden pelaajasopimuksen. Keväällä 2019 hän pelasi pudostuspeleissä hyvin muun muassa tehden seitsemän kolmen pisteen koria eräässä konferenssifinaaliottelussa. Raptors eteni historiansa ensimmäisen kerran NBA:n loppuotteluihin hallinnutta mestaria Golden State Warriorsia vastaan ja voitti ottelusarjan 4–2-voitoin. Mestaruuden ratkaisseessa ottelussa VanVleet heitti 22 pistettä.
Päiväntasaajan Guinea olympialaisissa
Päiväntasaajan Guinea osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1984 ja on siitä alkaen osallistunut jokaisiin kesäolympialaisiin 2–7 urheilijan joukkueella. Maa ei ole koskaan osallistunut talviolympialaisiin. Maa ei ole voittanut yhtäkään mitalia kisoissa.
Prominenssi
Prominenssi tarkoittaa seuraavia asioita:
Joutsijärven rautatieasema
Joutsijärven rautatieasema on entinen  rautatieliikennepaikka Joutsijärven kylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee noin 27 kilometriä itään Kemijärveltä. Se avattiin liikenteelle 4. maaliskuuta 1947.
Joutsijärven asemarakennus on Jarl Ungernin suunnittelema lautavuorattu hirsirunkoinen rakennus. Sen itäpuolella sijaitsee punatiilinen vesitorni.
Jyväskylä–Pieksämäki-rata
alt=Pendolino-juna Jyväskylä - Pieksämäki radalla|pienoiskuva|Rata Pieksämäen länsipuolella Jyväskylä–Pieksämäki-rata (joskus myös Jyväskylän itärata tai vain itärata) on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Jyväskylästä Pieksämäelle. Rataosuus on 79,8 kilometriä pitkä, yksiraiteinen ja koko matkalta sähköistetty. Rataosa on suojastettu ja kauko-ohjattu Pieksämäeltä. Matkustajajunat pysähtyvät Hankasalmella, aikaisemmin myös Lievestuoreella elokuuhun 2014 asti, jolloin pysähdykset loppuivat.
Aiemmin rataosan liikenteenohjaus hoidettiin miehitetyin liikennepaikoin, mutta toukokuussa 2007 rataosuus otettiin vaiheittain kauko-ohjaukseen.
Rataosuudella sijaitsee Pönttövuoren tunneli, joka oli aikoinaan Suomen pisin rautatietunneli. Alkuperäinen tunneli valmistui kesällä 1917 ja oli käytössä vuoteen 1995, jolloin rakennettiin uusi tunneli.
Historia
Päätös radan rakentamisesta tehtiin vuonna 1912. Vaihtoehtoisista linjauksista valittiin vaikein ja kallein. Päätökseen vaikuttivat kokemukset kasvavaan junaliikenteeseen riittämättömiksi osoittautuneista Haapamäki–Jyväskylä-radan kaltaisista mutkaisista ja mäkisistä radoista. Radasta tuli suoraviivainen – suunnitelmat Leppälahden ja Pönttövuoren kiertämisestä hylättiin. Myöskään linjausta Hankasalmen kirkonkylän ja Kankaisen kautta ei toteutettu mikä johti Hankasalmen, Sauvamäen ja Venetmäen asemakylien syntyyn. Rakentamisen suurimmat haasteet olivat länsipäässä – Vaajakosken ja Leppälahden väliset kallioleikkaukset, pitkät järvipenkereet ja Pönttövuoren tunneli.
Vaikutus ja nykytila
pienoiskuva|Rata Jyväskylän Aholaidassa Rata muokkasi paikkakuntien kulttuuria. Paikalliset asukkaat oppivat ratatyömiehiltä uusia tapoja ja rata synnytti uusia taajamia. Rata vaikutti myös teollisuuteen – Vaajakoskelle perustettiin SOK:n tehtaat ja Lievestuoreelle sellutehdas. Rata on yhä tärkeä Hankasalmen sahalle.
Isommat asemat olivat Vaajakoskella, Lievestuoreella ja Hankasalmella. Henkilöliikenteessä pysähdyspaikkoja oli esimerkiksi vuonna 1956 kaikkiaan 24. Seisakkeita oli tiheään, esimerkiksi vuonna 1949 Jyväskylän ja Vaajakosken välisellä kahdeksan kilometrin rataosuudella kolme: Aittokallio, Jyskä ja Sammallahti.
Dm6- ja Dm7-tyyppiset kiskobussit, niin sanotut ”Lättähatut”, lopettivat liikennöinnin keväällä 1988 ja viimeisetkin pienten asemien pysähdykset loppuivat vuonna 1992. Paikallisliikenteen taannuttua rata kehitettiin läpikulkuliikenteen tarpeisiin. 1980-luvun lopulla tehtiin mittava rataremontti. 1990-luvulla korvattiin Vaajakosken silta uudella ja Pönttövuoreen rakennettiin uusi tunneli. Radan sähköistys valmistui vuonna 1995. Pendolinot alkoivat liikennöidä 2000-luvulla.
Go (ohjelmointikieli)
Go (usein muodossa Golang) on Googlen kehittämä ja marraskuussa 2009 julkistettu ohjelmointikieli. Kieltä ovat olleet kehittämässä muun muassa Rob Pike ja Ken Thompson. Se on julkaistu BSD-lisenssillä. Go-kielen taustalla on Rob Piken ja muiden, pääasiassa Bellin laboratorioista Googlelle siirtyneiden Go-tiimin jäsenten pitkäaikainen tyytymättömyys moderniin kieli- ja käyttöjärjestelmäympäristöön.
Tausta
Kielen kehittänyttä Pikea olioparadigma Simulasta periytyvine luokkahierarkioineen ei ole koskaan miellyttänyt. Samoin ajatus siitä, että käännettävät ja staattisesti tyypitetyt kielet ovat kankeita ja siksi tarvitaan dynaamista tyypitystä ja skriptikieliä oli Piken mielestä harha.
Lisäksi Pike on aina ollut sitä mieltä, että CSP-malliin perustuva rinnakkaislaskenta on paras, joskaan ei ainoa tapa strukturoida modernia prosessi- ja tietoliikenneympäristöä (ja monia muita asioita) algoritmeiksi. Samalla se mahdollistaa moniprosessori- ja moniydinkoneiden tehokkaan hyödyntämisen.
Go on harkittu ortogonaalisuuteen ja säännöllisyyteen pyrkivä kokonaisuus, jossa jokaisella kielen ja kirjastojen ominaisuudella on perusteet joiden on tarkoitus tukea toisiaan ilman redundantteja tai turhia ominaisuuksia.
Ominaisuudet
Go-kielen "isot ominaisuudet" ovat:
Lisäksi Go-tiimissä on kerätty Piken, Thompsonin ja Griesemerin ja nuoremman Russ Coxin uran varrelta monta pienempää ideaa, jotka tiimi katsoo hyviksi. Nämä(kin) on nähty jo muissakin kielissä. Esim.
Go-kielen sisältämien ominaisuuksien lisäksi lähes yhtä oleellisia ovat asiat, jotka siitä on tietoisesti jätetty pois:
Tyyppiparametrinen geneerisyys puuttui alussa, tekijöiden mukaan pelkkä interface-käsite oli riittävä. Käyttäjien palautteen vuoksi geneerisyys lisättiin versiossa 1.18.
Hello World
Yksinkertainen esimerkki "hello.go":
Jokainen go-ohjelma kuuluu johonkin pakettiin (esimerkissä ). Ohjelmaan tuodaan paketti, joka sisältää standarditulostukseen tarvittavan toiminnon. Ohjelman suoritus alkaa -funktiosta. Ohjelma käyttää -metodia rivin esittämiseen.
Ohjelma suoritetaan komentoriviltä: go run hello.go .. jossa hello.go on lähdekooditiedoston nimi.
Huomaa, että go-kääntäjä vaatii lohkot aloittavat aaltosulut rivin loppuun, ei omalle rivilleen.
Ohjelmien kääntäminen
Käännetty ohjelma tehdään komennolla.
Kääntäjä tukee UTF-8-muotoista lähdekoodia, kuten koko standardiympäristö ja syötteen käsittely. UTF-8 on sallittu tunnusten nimissä.
Hans Reichenbach
pienoiskuva|Hans Reichenbach Hans Reichenbach (26. syyskuuta 1891, Hampuri, – 9. huhtikuuta 1953, Los Angeles) oli merkittävä tieteenfilosofi ja loogisen empirismin kannattaja. Hän perusti Berliinin piirin.
.357 Magnum
pienoiskuva|.357 Magnum .357 Magnum on vuonna 1934 esitelty patruunatyyppi. Patruuna perustuu Smith & Wessonin aikaisempaan .38 Special -patruunaan. Sen suunnittelivat Elmer Keith, Phillip B. Sharpe ja D. B. Wesson.
Hawker Hart
Hawker Hart oli brittiläinen 1930-luvun alun kaksipaikkainen ja kaksitasoinen kevyt pommikone.
Sen prototyyppi lensi vuonna 1928. Koneita valmistettiin 2 600 kappaletta, joka oli suuri tuotantomäärä suuren laman aikana. Koneesta valmistettiin koulukone- ja jopa hävittäjäversioita.
Palveluskäyttö
pienoiskuva|RAFin Hawker Hart
Ruotsi
pienoiskuva|Hawker Hart [[Flygvapenmuseum|Keski-Ruotsin ilmailumuseossa Linköpingissä.]] Ruotsin ilmavoimat hankki 1934 kolme Hawker Hartia ja niitä valmistettiin mm. ASJA-tehtaassa lisenssillä 42 kappaletta.
Audax
Hawker Audax oli Hartista valmistettu maavoimien yhteyskone.
Hartebees
Hartebees I oli Audaxista valmistettu kaksipaikkainen yleiskäyttöinen maataistelukone Etelä-Afrikan ilmavoimissa.
Demon
Hawker Demon oli Hartista valmistettu hävittäjä.
Hardy
Hawker Hardy oli Hartista valmistettu trooppisille alueille muokattu yleiskone. Koneen suunnittelu perustui Ilmailuministeriön määräykseen G23/33.
Spesifikaatio G23/33 määritteli 1933 Irakissa Kuninkaallisten ilmavoimien 30 laivueen käyttämän Westland Wapitin korvaavan lentokoneen, jota käytettiin ilmavalvontatehtävissä. Hawker esitti Hart mallista valmistettua Hardya spesifikaation täyttävänä koneena.
Hind
Hawker Hind oli Hartista parannettu versio, minkä oli tarkoitus korvata Hart.
Silmän liikehermo
Silmän liikehermo on kolmas aivohermo, joka on yläluomen kohottajalihaksen sekä neljän silmälihaksen somaattinen hermo. Lisäksi silmän liikehermo toimii silmän parasympaattisena hermona. Muut silmää hermottavat aivohermot ovat telahermo ja loitontajahermo.
Teo Fabi
Teodorico Fabi (tunnettu paremmin nimellä "Teo Fabi", s. 9. maaliskuuta 1955 Milano, Italia ) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 71 osakilpailuun, joista hän saavutti kaksi palkintosijaa, kolme paalupaikkaa, kaksi kilpailun nopeinta kierrosta ja 23 MM-pistettä. Fabi ei kuitenkaan kertaakaan yltänyt kilpailussa voittajaksi.
Alkuvaiheet
Fabi harrasti talviurheilulajeja, mm. hiihtoa vuosina 1970-74 ja opiskelujen ohessa moottoripyörillä ajamista. Vuonna 1974 hän voitti kartingissa 100-kuutioisten Torneo Industrien ja Euroopan kartingmestaruuden vuotta myöhemmin. Hän voitti lisäksi vuonna 1977 Italian Formula Fordin 1600 sekä 2000 -sarjat.
Formula 3 ja 2
Fabi siirtyi vuonna 1977 kilpailemaan Formula 3 -luokissa, joissa saavutti 3 voittoa. Hänen paras tuloksensa oli sijoituksissa neljäs. Vuosina 1979-1980 hän ajoi Formula -luokissa saavuttaen jälleen 3 voittoa ja ollen parhaimmillaan sarjan kolmas.
Urheiluautosarjat
Fabi ajoi myös vuosina 1978-79 Formula Pacific -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden. Hän yritti saada paikan Formula 1:stä jo vuonna 1981 RAM-tallin, mutta talli valitsi hänen sijastaan Derek Dalyn. Pettynyt Fabi siirtyi ajamaan CanAm -sarjaan samana vuonna, jossa voitti neljä kertaa sijoittuen sarjan lopputuloksissa toiseksi.
Formula 1
Fabi kilpaili ensimmäistä kertaa Formula ykkösissä vuonna 1982 Etelä-Afrikan Grand Prix´ssa Toleman-tallin autolla. Kausi sujui vaisusti ja Fabin oli yleensä tyydyttävä kilpailusta karsiutumiseen ja jos hän selvitti karsinnan, kilpailussa hän ei kertaakaan selvittänyt tietään ruutulipulle asti. Seuraavaksi vuodeksi hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan kilpailemaan ja osallistui Indy 500 -kilpailuun, jossa hän saavutti heti paalupaikan.
Fabi palasi takaisin Formula 1 -sarjaan kaudeksi 1984, tällä kertaa Brabham-tallissa, mutta jatkoi edelleen myös CART-sarjassa. Tämän vuoksi kolmessa F1-kilpailussa Teon tilalla ajoi hänen veljensä Corrado Fabi, Teon ollessa ajamassa CART-kilpailua. Teo Fabi ajoi kerran kolmanneksi, saavutti kaksi muuta pistesijaa ja sijoittui 9 MM-pisteen turvin kuljettajien MM-sarjassa sijalle 12. Maaliin Fabi ylsi neljä kertaa. Seuraavaksi kaudeksi Fabi siirtyi takaisin Toleman-talliin, jossa oli aloittanut F1-uransa. Kausi sujui edellisvuotta heikoimmin ja Fabi ei saavuttanut yhtään MM-pistettä, mutta valtasi kertaalleen paalupaikan. Parhaimmillaan Fabi oli kahdestoista Italian GP:ssä.
Kaudet 1986 ja 1987 Fabi jatkoi Benettoniksi nimensä vaihtaneessa entisessä Toleman-tallissa. Kaudella 1986 hän saavutti kaksi paalupaikkaa ja kaksi MM-pistettä. Viimeiseksi jäänellä Formula 1 -kaudellaan 1987 hän teki uransa parhaan tuloksen pisteiden valossa. Fabi ajoi kertaalleen kolmanneksi ja lisäksi neljästi pisteille saavuttaen 12 MM-pistettä ja yhdeksännen sijan kuljettajien MM-sarjassa.
Muut sarjat
Formula 1 -uran jälkeen Fabi palasi vuonna 1988 ajamaan Indycaria. Vuoden 1990 Indycar -kautta varjosti Porsche -tallin pyrkimys rakentaa runko kokonaan hiilikuidusta, mikä sai kilpailevat tallit boikotoimaan hanketta ja Porsche joutui käyttämään vanhempaa malliaan sen sijasta. Fabi päätti siirtyä World Sportscar -sarjaan ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 1991. Fabi ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja vuosina 1980, 1982-83 sekä 1991-93.
Liike-elämä
Fabi johti veljensä Corradon kanssa suvun talkkikaivosyritystä 1980-luvulla.
Ruben Jaari
Ruben Jaari (vuoteen 1936 Robert Jankeloff; 22. tammikuuta 1906 Helsinki – 15. elokuuta 1991 Helsinki) oli suomenjuutalainen kauppaneuvos (1969), Pukeva-tavaratalon perustaja.
Ruben Jaarin vanhemmat olivat Samuel ja Lena Jankeloff. Jankeloffin suku muutti Helsinkiin Venäjältä 1860-luvulla. Ruben Jaarin isoäiti piti vaatekojua Narinkka-torilla Helsingin Kampissa nykyisen Simonkadun varrella ja isä Samuel Jankeloff vaatekauppaa Annankadulla. Jankeloffeilla oli neljä poikaa, Sender, David, Ruben ja Fabian (Fajo). Sender muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin. Ruben kouluttautui sähköinsinööriksi Saksassa ja Ranskassa. Ensimmäisen maailmansodan ajaksi perhe muutti Kööpenhaminaan, mutta palasi 1920-luvulla Suomeen. Hän muutti nimensä Jankeloffista 1930-luvulla Jaariksi.
Jaari perusti Kappa-Keskus-nimisen vaatekaupan vuonna 1933. Hän myi Helsingin Vuorikadulle perustetussa kaupassa veljensä Fajo Jaarin kanssa perustamansa tehtaan Mallion valmistamia naisten takkeja. Fajo osti Mallion myöhemmin kokonaan itselleen, Ruben jatkoi Kappa-Keskuksen kehittämistä. Ruben Jaari teki puolisoineen merkittäviä lahjoituksia Suomen Olympiakomitealle, Suomen Punaiselle Ristille, Mannerheimin Lastensuojeluliitolle ja Liikesivistysrahastolle. Jaarin perhe tuki myös Suomen Kulttuurirahastoa.