cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Queen (1839)
Palvelus
Alus palautettiin 16. huhtikuuta 1845 palvelukseen Devonportin laivastotukikohdan komentajan amiraali Sir John Westin lippulaivana päällikkönään Baldwin Wake Walker. Alus liitettiin vielä samana vuonna koelaivueeseen. Sir Henry John Leeke vastaanotti 18. lokakuuta päällikkyyden. Alus palasi 1846 Devonportin komentajan amiraali Westin lippulaivaksi. Alus siirrettiin 30. huhtikuuta 1846 Kanaalin laivueeseen Sir Francis August Collierin lippulaivaksi päällikkönään Sir James John Gordon Bremer. Aluksen ollessa Välimerellä päällikkyyden vastaanotti 4. marraskuuta 1847 Henry William Bruce. Alus poistettiin palveluksesta 26. toukokuuta 1849 Plymouthissa.
Alus palautettiin 22. kesäkuuta 1849 palvelukseen Välimeren laivaston komentajan vara-amiraali Sir William Parkerin lippulaivana päällikkönään Charles Wise. Se poistettiin palveluksesta Plymouthissa.
Alus palautettiin 3. heinäkuuta 1852 palvelukseen Välimerelle päällikkönään Frederick Thomas Michell. Alus osallistui Krimin sotaan tulittaen Sevastopolia 11. lokakuuta 1854. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 11. heinäkuuta 1855 Robert Fanshawe Stopford Välimerellä. Alus poistettiin palveluksesta 15. elokuuta Portsmouthissa.
Vin Baker
Vincent Lamont ”Vin” Baker (s. 23. marraskuuta 1971 Lake Wales, Florida) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija ja nykyinen apuvalmentaja. Isona ja pienenä laitahyökkääjänä pelannut Baker tuli valituksi neljästi NBA:n tähdistöotteluun. Hän edusti 17 kautta kestäneellä urallaan Milwaukee Bucksia, Seattle SuperSonicsia, Boston Celticsiä, New York Knicksiä, Houston Rocketsia, Los Angeles Clippersiä ja Minnesota Timberwolvesia.
Baker pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa ja oli voittamassa olympiakultaa vuonna 2000.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa Baker pelasi Hartfordin yliopiston joukkueessa. Milwaukee Bucks varasi hänet vuoden 1993 NBA:n varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen kahdeksannella valinnalla. Baker vietti seurassa neljä kautta ja teki parhaimmillaan kahdella viimeisellä kaudella keskimäärin 21 pistettä ottelua kohden. Hänet valittiin myös kolmesti peräkkäin NBA:n tähdistöotteluun vuosina 1995, 1996 ja 1997.
Seattle SuperSonics
Baker kaupattiin syyskuussa 1997 Seattle SuperSonicsiin, jossa hän pääsi pelaamaan ensimmäistä kertaa pudotuspeleissä, kun joukkueensa sijoittui toiseksi läntisessä konferensissa. Seattle eteni aina puolivälieriin asti, jossa se kärsi Los Angeles Lakersille tappion otteluvoitoin 4–1. Hän pelasi samalla kaudella myös neljännen kerran urallaan tähdistöottelussa. Kaudella 1998–1999 NBA:ssa oli työsulku, jonka vuoksi kausi kesti tavallista lyhyemmin. Samalla hän alkoi kärsimään alkoholiongelmista. Baker pelasi vielä kolme kautta Seattlessa, mutta ei yltänyt samalla tasolle, kuin aikaisemmilla kausina. Hän teki enää keskimäärin 12-16 pistettä kautta kohden.
Boston Celtics
22. heinäkuuta 2002 Baker kaupattiin yhdessä Shammond Williamsin kanssa Boston Celticsiin. Kausi Bostonissa oli yksi Bakerin uran huonoimmista kausista – hän teki vain 5,2 pistettä ottelua kohden. Hän kärsi kauden aikana alkoholin myötä paino-ongelmista lihoen yli 130-kiloiseksi. Baker myönsi myös itse kärsineensä alkoholiogelmista ja juoneensa humalanhakuisesti huonosti menneiden otteluiden jälkeen. Hän onnistui kauden aikana laihtumaan noin 113-kiloiseksi. Bakerin kausi Bostonissa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun joukkueen valmentaja Jim O’Brien päätti aluksi hyllyttää Bakerin. Helmikuussa 2004 Baker sai potkut, kun hän ilmaantui joukkueen harjoituksiin alkoholin hajuisena.
New York Knicks
12. maaliskuuta 2004 Baker siirtyi vapaana pelaajana New York Knicksiin, jossa hän vietti puolitoistakautta. Jälkimmäisellä kaudellaan Baker pelasi joukkueen mukana neljännen kerran urallaan pudotuspeleissä, jossa Knicksin matka katkesi jo ensimmäiselle kierrokselle. Joukkue hävisi New Jersey Netsille otteluvoitoin 4–0.
Houston Rockets
24. helmikuuta 2005 Baker kaupattiin yhdessä Moochie Morrisin kanssa Houston Rocketsiin. Hän ei kuitenkaan päässyt kertaakaan avausviikkoon ja pelasi vain kolme ottelua, joissa hän teki keskimäärin kaksi pistettä ottelua kohden. Lokakuussa 2005 Baker vapautettiin sopimuksestaan.
Los Angeles Clippers
20. helmikuuta 2006 Baker siirtyi vapaana pelaajana Los Angeles Clippersiin, jossa hän pelasi yhteensä kahdeksan ottelua ja pääsi kerran avausviisikkoon. Baker onnistui tekemään 3,4 pistettä ottelua kohden.
Minnesota Timberwolves
1. lokakuuta 2006 Baker siirtyi Minnesota Timberwolvesiin, jossa hän ei kuitenkaan saanut lainkaan peliaikaa. Kuuden ottelun jälkeen hänet vapautettiin sopimuksestaan 13. marraskuuta 2006. Kauden jälkeen Baker päätti myös uransa.
Valmentajana
Baker aloitti apuvalmentajana NBA-seura Milwuaukee Bucksissa vuonna 2018. Vuonna 2021 hän voitti Bucksissa NBA:n mestaruuden.
Great Songs of Christmas
Great Songs of Christmas on Bobby Vintonin kolmaskymmeneskuudes studio albumi.
Oskar Vilkama
thumb|Oskar Alfred Wilkman
Oskar Alfred Vilkama (vuoteen 1918 Wilkman, 7. huhtikuuta 1880 Helsinki – 28. kesäkuuta 1953 Padasjoki) oli suomalainen eversti ja olympiaurheilija.
Vilkama osallistui Tukholman olympiakisoissa vuonna 1912 nykyaikaiseen viisiotteluun Venäjän joukkueessa. Suomi ei voinut asettaa kilpailuun omaa joukkuetta, koska kilpailijoiden tuli olla upseereita, eikä Suomella ollut omaa armeijaa. Vuonna 1920 Antwerpenissä Vilkama osallistui kenttäratsastuksen henkilökohtaiseen kilpailuun Suomen edustajana.
Vilkaman puoliso oli lehtori, filosofian tohtori Sisko Elna Vilhelmiina Brummer. Hovioikeudenneuvos Kaarlo Vilkama oli heidän poikansa. Vilkaman vanhempi veli oli jalkaväenkenraali Karl Fredrik Wilkama.
Pölyttäjä
Pölyttäjä on eläin, joka pölyttää kasvin kuljettamalla siitepölyä. Suurin osa pölyttäjistä on hyönteispölyttäjiä. Myös jotkin linnut ja nisäkkäät, kuten kolibrit ja lepakot, ovat tärkeitä pölyttäjiä tietyillä alueilla tai kasveilla.
Južnyi Ural Orsk
Južnyi Ural Orsk on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Orskista, Orenburgin alueella Etelä-Uralilta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Pölyttäjä
Pölyttäviä hyönteisryhmiä on useita. Suomessa luonnonvaraisia pölyttäjähyönteisiä ovat muun muassa erilaiset pistiäiset, kuten kimalaiset ja erakkomehiläiset, sekä kukkakärpäset ja jotkut kovakuoriaiset. Mehiläistarhaajat käyttävät hunajantuotannossa ja pölytyspalveluna Suomessa ei-luonnonvaraista tarha- eli kesymehiläistä (Apis mellifera).
Južnyi Ural Orsk
Historia
Joukkue perustettiin vuonna 1958, jolloin se tunnettiin nimellä Komanda Orsk. Kausina 1961–1962 seura tunnettiin nimellä Trud Orsk. Vuonna 1962 syksyllä joukkue sai nykyisen nimen.
Pölyttäjä
Kaikki kukilla käyvät hyönteiset eivät kuitenkaan pölytä kasvia, vaan saattavat käyttää kukkaa esimerkiksi levähdyspaikkana tai suojana. Jotkin vahvaleukaiset hyönteiset voivat myös viedä kukasta meden puremalla reiän kukan tyvelle ja juomalla meden reiän kautta, jolloin ne vievät kukasta meden pölyttämättä kukkaa.
Južnyi Ural Orsk
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Carl Magnus Vilhelm Armfelt
Carl Magnus Vilhelm Armfelt (20. maaliskuuta 1797 Pietari – 17. joulukuuta 1878 Helsinki) oli suomalainen kreivi, joka yleni Ruotsin armeijassa everstiksi ja Venäjän keisarikunnan armeijassa kenraalimajuriksi.
Armfeltin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali, kreivi Gustaf Mauritz Armfelt ja kreivitär Hedvig Ulrika De la Gardie. Hänen puolisonsa 1822–1834 oli vapaaherratar Adelaide Sofia Vilhelmina Carolina von Stedingk ja vuodesta 1855 Ulrika Christina Vilhelmina Bohman. Ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt ja kenraaliluutnantti Gustaf Magnus Armfelt olivat Carl Magnus Vilhelm Armfeltin veljiä. Hän tuli aliupseeriksi Götan tykistörykmenttiin 1807. Lippujunkkariksi hänet ylennettiin 1809, vänrikiksi 1812, luutnantiksi 1817, ratsumestariksi 1822, ratsumestariksi yleisesikunnassa 1823 ja majuriksi 1825. Kuninkaan adjutantiksi Armfelt nimitettiin 1828, vt. kuninkaallisen kabinettikamariherran arvo hänelle myönnettiin 1831 ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi yleisesikunnassa 1836. Ruotsin armeijan palveluksesta Armfelt erosi everstinä heinäkuussa 1841 ja muutti syksyllä 1842 Suomeen.
Armfelt tuli marraskuussa 1842 everstiluutnanttina palvelukseen Venäjän armeijan jalkaväkeen. Hänet nimitettiin Suomen sotaväen ja luotsi- ja majakkalaitoksen ylisotaoikeuden jäseneksi, ylennettiin everstiksi 1847 ja kenraalimajuriksi 1858, jolloin hänestä tuli myös Suomen sotaväen ja luotsi- ja majakkalaitoksen ylisotaoikeuden puheenjohtaja.
Tynnyri
thumb|200 litran (55 [[gallonan) bensiinitynnyreitä.|alt=]] pienoiskuva|Puisia viskitynnyreitä Tynnyrillä tarkoitetaan yleensä taivutetuista laudoista ladottua lieriötä (esimerkiksi tammesta tehtyä), jonka toinen pää on suljettu. Joskus sillä tarkoitetaan myös umpinaisia metallilieriöitä, jollaisia käytetään nykyään muun muassa polttoöljyn käsittelyssä sekä varastoinnissa.
Tynnyriä käytettiin ennen myös tilavuusmittana. Vuodesta 1855 Ruotsissa tynnyri nestetavaran mittana oli 125,62 litraa ja kuivatavaran mittana 146,35 litraa. Suomessa tynnyri kuivatavaraa oli 164,88 litraa. Tervatynnyrin koko oli 125 litraa (Rostockin mitta).
Muut valmistusmenetelmät
Nykypäivänä suurin osa tynnyreitä menee teollisuuskäyttöön, ja ne valmistetaan yleisimmin teräksestä tai muovista.
Perinteinen tynnyri
Perinteisesti tynnyrit ovat kuperia eli pullottavat keskeltä (ks. kuvan viskitynnyrit). Kuperuuden ansiosta tynnyriä vieritettäessä suunnan muuttaminen on helppoa toisin kuin sylinteriä vieritettäessä. Kuperuus myös jakaa paineen tasaisemmin tynnyrin eri osiin.
Lähteet
Upel
Kalevalan kansallinen piiri
Kalevalan kansallinen piiri on hallintopiiri Karjalan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä, Suomen Kainuun vastaisella rajalla. Piirin hallintokeskus on Uhtuan eli Kalevalan kaupunkityyppinen taajama. Siellä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 529 ja koko Uhtuan kaupunkikunnassa maaseutuväestö mukaan lukien 4 840 henkeä. Koko Kalevalan kansallisen piirin väkiluku oli 8 321.
Väestöstä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan karjalaisia on 45 %, venäläisiä 41 %, ukrainalaisia ja valkovenäläisiä 11 %. Kalevalan kansallisessa piirissä on karjalan kielellä muista piireistä poiketen mahdollisuus toimia myös virallisissa yhteyksissä.
Keväällä 2014 Krimin kansanäänestys herätti halun kansanäänestykseen myös Kalevalassa. Lopettakaa Karjalan miehitys -järjestö halusi järjestää kansanäänestyksen Kalevalan itsenäisen kansantasavallan perustamiseksi. Se halusi myös, että kansainvälinen yhteisö tunnustaa Venäjän miehittäneen alueen. Järjestö vaati, että Venäjän ”organisoima Karjalan alkuperäisasukkaiden surmaaminen lopetetaan”. Järjestön mukaan Venäjä on ajanut sietämättömiin oloihin alueet, joilla historiallisesti on asunut karjalaisia, suomalaisia, vepsäläisiä ja saamelaisia. Järjestö toivoi, että Karjalan asukkaat alkavat pitää Venäjän viranomaisia laittomina, ja halusi järjestää vaalit presidentin ja hallituksen valitsemiseksi.
Valuiki
Kaupunki on perustettu vuonna 1593. Se joutui usein krimintataarien hyökkäysten kohteeksi. Vuonna 1797 siitä tuli Voronežin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Valuikin lähellä sijaitsi tsaari Mihail Fjodorovitšin vuonna 1613 perustama Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Kalevalan kansallinen piiri
Kuntajako
Kalevalan kansallisessa piirissä on nykyisin yksi kaupunkikunta jo kolme maalaiskuntaa, ja näissä yhteensä 9 asutuskeskusta (suluissa kuntien väkiluvut 2010):
Aiempia asutuksia: Pistojärvi, Piismalahti, Sonka, Haikola, Vuokkiniemi (liitetty Kostamuksen kaupunkipiiriin 1988)
Väkiluvun kehitys
Oheinen taulukko kuvaa Kalevalan (kansallisen) piirin ja sen keskustaajaman Uhtuan asukasluvun kehitystä väestönlaskentojen (1959–2010) mukaan. Vuonna 1959 Uhtua oli vielä kylä (selo), mutta vuoteen 1970 mennessä se oli muutettu kaupunkityyppiseksi taajamaksi. Vuodesta 1970 alkaneissa väestönlaskennoissa Uhtua (Kalevala) muodosti Kalevalan piirissä oman kaupunkikuntansa (tms), johon kuului muutamia satoja maaseutukylien asukkaita.
Wetherby
thumb|right|250px|River Wharfe Wetherby on kunta Suur-Leedsin alueella, West Yorkshiressa, Englannissa. Wetherbyn väkiluku on noin 11 200.
Sijainti
Wetherby sijaitsee suunnilleen A1-valtatien puolivälissä matkalla Lontoosta Edinburghiin, mikä on pitänyt Wetherbyn monet pubit, majatalot ja yritykset hengissä monien vuosisatojen ajan.
Wetherbyn kilparata on tunnettu sekä esteratana että laukkakilpailuista.
Bob Solinger
thumb|Bob Solinger Robert Edward ”Solly” Solinger (23. joulukuuta 1925 Star City, Saskatchewan – 10. joulukuuta 2014 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi 99 ottelua NHL:ssä.
Hän pelasi Toronto Maple Leafs ja Detroit Red Wings -joukkueissa. Solinger oli ensimmäinen AHL:n tulokkaille jaettavan Dudley "Red" Garrett Memorial Award -palkinnon saanut pelaaja.
In a Metal Mood: No More Mr. Nice Guy
In a Metal Mood: No More Mr. Nice Guy on Pat Boonen albumi, jolla hän esittää cover-versioita hard rock- ja metallikappaleista jazz-tyyliin. Albumi sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 125.
Kappalelista
Suluissa on kappaleen alkuperäinen esittäjä.
Joseph Dempsey
Joseph Francis ("Joe") Dempsey (12. lokakuuta 1875 Philadelphia – 7. elokuuta 1942 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän voitti vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa kahdeksikossa kultaa Vesper Boat Club -joukkueessa, jota valmensi hänen vanhin veljensä Jim.
Ehdottomasti ehkä
Ehdottomasti ehkä (Definitely, Maybe) on Adam Brooksin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2008. Romanttisen draamakomedian pääosassa on Ryan Reynolds.
Juoni
Elokuva alkaa, kun William Heyes (Reynolds) hakee kymmenvuotiaan tyttärensä Mayan (Abigail Breslin) koulusta. Koulussa lapsille on opetettu seksuaalisesta kanssakäymisestä, ja nyt Maya haluaa tietää, miten hänen isänsä ja äitinsä tapasivat. Will ei innostu ideasta, mutta Maya saa tahtonsa läpi ja Will kertoo koko sekavan tarinan, joka alkaa vuodesta 1992. Maya turhautuu tarinan puolessa välissä eikä halua kuulla lisää – hän pelkää, että hän ei pitäisikään äidistään, sillä vaihtoehtoja on kolme: ”Emily” (Elizabeth Banks), ”April” (Isla Fisher) ja ”Summer” (Rachel Weisz).
Teemu Nikkanen
Ura
Nikkanen on edustanut Superpesiksessä vain Hyvinkään Tahkoa, mutta on pelannut myös seuran yhteistyöseuroissa. Nikkasen kasvattajaseuraksi on ilmoitettu sekä Tahko että Riihi-Pesis. Debyyttinsä Superpesiksessä Nikkanen teki vuonna 2010 Tahkon joukkueessa. Nikkasen ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli Vimpelin Vetoa vastaan. Sitä ennen hän oli pelannut Suomensarjassa, Ykköspesiksessä sekä juniorisarjoissa. Debyyttivuotensa aikana hän pelasi pääasiassa Suomensarjaa Tahkossa mutta myös Ykköspesistä Jokioisten Koetuksen joukkueessa.
Vuonna 2011 Nikkanen vakiinnutti paikkansa Tahkon edustusjoukkueessa: hän pelasi runkosarjassa 17 ottelussa 26:sta. Lisäksi hän pelasi poikien Superpesiksessä, Suomensarjassa sekä Tahkon yhteistyöseuran Puna-Mustien joukkueessa Ykköspesiksessä.
Ulderico Carpegna
thumb|right|Ulderico Carpegna Ulderico Carpegna (24. kesäkuuta 1595 – 24. tammikuuta 1679) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa ja kardinaali. Hän toimi Gubbion piispana vuosina 1630–1638 ja sitten Todin piispana vuoteen 1643. Hänet konsekroi piispaksi Luigi Caetani, jota avustivat Antonio Ricciulli ja Benedetto Landi. Hänestä tehtiin kardinaali 28. marraskuuta 1633.
Jorma Kuusinen
Jorma Kuusinen (s. 22. elokuuta 1936 Konginkangas) on eläkkeellä oleva Suomen Vapaakirkon pastori ja kristillinen kirjailija, joka toimi Suomen Vapaakirkon kirkkokunnanjohtajana 1991–2001.
Kuusinen on toiminut hengellisessä työssä vuodesta 1958. Hän oli vuosina 1963–1967 Seinäjoen Vapaaseurakunnan, vuosina 1967–1974 Kotkan Vapaaseurakunnan ja 1975–1979 Jyväskylän Vapaaseurakunnan pastori, vuosina 1976–1980 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäsen ja kotimaantyön sihteeri vuosina 1980–1990.
Shūnan
Shūnan on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Pohjoisessa kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoalueita ja se rajautuu Shimanen prefektuuriin. Siihen kuuluvat myös muun muassa Ōzushiman ja Kurokamishiman saaret, jotka ovat lähialueineen osa Seton sisämeren kansallispuistoa. Shūnanissa on 142 588 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 656,29 neliökilometriä.
Shūnan on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2003 yhdistämällä Tokuyaman ja Shinnan’yōn kaupungit sekä Kumagen ja Kanon maaseutukaupungit. Kaupungin nimi viittaa Suōn provinssin (shū) eteläosaan (nan). Sen keskustan muodostaa entinen Tokuyaman kaupunki, joka kukoisti Edo-kaudella linnanaluskaupunkina Mōri-klaanin hallinnassa. 1900-luvun alussa sinne sijoitettiin keisarillisen Japanin laivaston polttoainetehdas. Kaupunki kärsi pahoja vahinkoja toisessa maailmansodassa, mutta sodan jälkeen sinne syntyi runsaasti teollisuutta ja lopulta öljynjalostus- ja kemianteollisuuden kombinaatti. Kansainvälisen Tokuyama-Kudamatsun sataman toiminta-alue ulottuu viereisten Kudamatsun ja Hikarin kaupunkien puolelle. Shūnaniin kuuluvilla maaseutualueilla tuotetaan esimerkiksi riisiä, teetä, hedelmiä, wasabia ja siitakesieniä.
Shūnanin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kaupungin taidemuseo ja Tokuyaman eläintarha. Kaupungissa toimii useita kuumia lähteitä (onsen), kuten Mitsuo-onsen ja Yuno-onsen. Sen pohjoisosassa Yashiron alueella sijaitseva munkkikurkien levähdysalue on nimitetty erityiseksi luonnonmuistomerkiksi. Kaupunkia palvelevat suurnopeusjunalinja San’yō Shinkansen sekä JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja Gantoku-linja.
Sekundos (filosofi)
Sekundos (100-luku jaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Sekundos eli Ateenassa ja hänet tunnettiin siitä, että hän oli tehnyt hiljaisuuslupauksen.
Elämä
Sekundos tunnetaan pelkästään tuntemattoman kirjoittajan 100- tai 200-luvulla kirjoittamasta Sekundoksen elämästä, joka on säilynyt nykyaikoihin. Kerrotaan, että Sekundos lähetettiin jo pienenä pois kotoa opiskelemaan. Aikuisena hän päätti koetella sitä väittämää, että kaikki naiset ovat huoria. Niinpä hän palasi kotiin pukeutuneena pitkähiuksiseksi ja pitkäpartaiseksi kyynikkofilosofiksi, ja taivutteli äitinsä, joka ei tunnistanut häntä, makaamaan kanssaan rahasta. Vietettyään yön äitinsä kanssa kuitenkaan koskematta tähän, hän kertoi tälle, kuka oli. Hänen äitinsä hirtti itsensä häpeissään. Sekundos syytti omaa kieltään onnettomuudestaan, ja vannoi olevansa loppuelämänsä hiljaa. Tämän vuoksi häntä on pidetty myös pythagoralaisena filosofina, koska pythagoralaisilla oli tapana vaatia oppilailta viiden vuoden hiljaisuutta mielen kouluttamiseksi.
Keisari Hadrianuksen kerrotaan määränneen Sekundoksen luokseen kuultuaan tämän vannomasta valasta, ja uhanneen teloituttaa tämän, jos tämä ei puhuisi. Sekundos kieltäytyi puhumasta. Hadrianus kuitenkin heltyi eikä surmauttanut miestä. Sekundos suostui kuitenkin vastaamaan kahteenkymmeneen kysymykseen kirjoittamalla vastaukset vahataululle.
Kysymykset ja vastaukset on esitetty myös säilyneessä tekstissä. Sekundos antaa lyhyitä vastauksia sellaisiin kysymyksiin kuin ”mikä on kaikkeus?”, ”mikä on jumala?” ja ”mitä on kauneus?”. Tyypillinen vastaus on Sekundoksen vastaus seitsemänteentoista kysymykseen, ”mitä on köyhyys?”; Sekundos vastasi:
On mahdotota sanoa, minkä verran Sekundoksen tarinassa on totuutta. Esitetyt kysymykset ja vastaukset ovat vain eräs esimerkki vastaavan tyyppisistä nykyaikaan säilyneistä kokoelmista, joihin kuuluu muun muassa samanlainen keskustelu Hadrianuksen ja Epiktetoksen välillä.
Jari Puikkonen
Jari Markus Puikkonen (s. 25. kesäkuuta 1959 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, suurmäen ja lentomäen maailmanmestari henkilökohtaisissa kilpailuissa, olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari joukkuemäessä. Puikkonen onkin yksi menestyneimpiä mäkihyppääjiä arvokisamitalien valossa. Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaksi kertaa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaispisteissä parhaimmillaan viidenneksi.
Seuratasolla Puikkonen on edustanut Lahden Hiihtoseuraa.
Kansainvälisen uran alkuvuodet: olympiapronssi ja maailmanmestaruus
Puikkonen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa 14:nneksi vuonna 1977. Ensimmäisen esiintymisensä Keski-Euroopan mäkiviikolla hän teki kaudella 1977–1978, jolloin hän sijoittui Oberstdorfissa 17:nneksi, Garmisch-Partenkirchenissä 12:nneksi, Innsbruckissa seitsemänneksi ja Bischofshofenissa 11:nneksi. Mäkiviikon kokonaistuloksissa hän sijoittui 11:nneksi. Samana talvena Lahden MM-kilpailuissa hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja suurmäessä 39:nneksi sekä kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui joukkuemäen epävirallisessa MM-kilpailussa toiseksi. Kauden 1978–1979 mäkiviikolla Puikkonen sijoittui Obertstdorfissa kymmenenneksi mutta ei päässyt muissa osakilpailuissa 20 parhaan joukkoon ja sijoittui kokonaispisteissä 20:nneksi. SM-kilpailuissa hän voitti joukkuemäessä kultaa Lahden Hiihtoseuran joukkueessa ja saavutti normaalimäessä hopeaa.
Kauden 1979–1980 mäkiviikolla Puikkonen epäonnistui pahasti Oberstdorfin osakilpailussa eikä päässyt mukaan kilpailun toiselle kierrokselle mutta sijoittui tämän jälkeen Garmisch-Partenkirchenissä toiseksi, Innsbruckissa neljänneksi ja Bischofshofenissa seitsemänneksi ja oli viikon kokonaispisteissä 27:s. Lake Placidin olympialaisissa hän sijoittui normaalimäessä 16:nneksi ja saavutti Jouko Törmäsen voittamassa suurmäen kilpailussa pronssia. Maaliskuussa 1980 Puikkonen sijoittui toiseksi niin Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa kuin Holmenkollenin kisoissakin. Maailmancupin pisteissä hän oli parhaana suomalaisena kymmenes. SM-kilpailuissa Puikkonen voitti joukkuekilpailussa kultaa sekä saavutti normaalimäessä ja suurmäessä hopeaa.
Kauden 1980–1981 mäkiviikolla Puikkonen sijoittui Oberstdorfissa toiseksi ja Garmisch-Partenkirchenissä kymmenenneksi, voitti Innsbruckin osakilpailun ja oli Bischofshofenissa yhdestoista. Viikon yhteispisteissä hän sijoittui Itävallan Hubert Neuperin ja Armin Koglerin jälkeen kolmanneksi. Helmi-maaliskuun vaihteessa Puikkonen voitti Oberstdorfissa ensimmäisenä suomalaisena lentomäen maailmanmestaruuden. Hän oli ensimmäisessä osakilpailussa paras 174 ja 169 metrin hypyillään ja voitti myös toisen osakilpailun. Kolmannessa osakilpailussa Puikkonen sijoittui toiseksi Armin Koglerin jälkeen mutta jätti hänet yhteistuloksissa hopealle yli 60 pisteen erolla. Salpausselän Kisoissa Puikkonen voitti niin normaali- kuin suurmäenkin kilpailun. Holmenkollenin normaalimäessä hän sijoittui kolmanneksi ja suurmäessä seitsemänneksi.
Kauden 1980–1981 maailmancup päättyi Planicassa. Puikkonen voitti 21.3. käydyn ensimmäisen kilpailun mutta kaatui pahasti seuraavana päivänä 135 metriä kantaneen avauskierroksen hyppynsä. Nivelsiteet repeytyivät ja Puikkonen joutui liikkumaan jalka kipsattuna parin kuukauden ajan. Maailmancupin loppupisteissä hän sijoittui parhaana suomalaisena viidenneksi. SM-kilpailuissa hän ehti voittaa mestaruuden normaalimäessä ja joukkuemäessä.
Vuodet 1982–1984: Lisää arvokisamitaleja
Puikkonen palasi loukkaantumisensa jälkeen mäkikilpailuihin 19.12.1981 Paavo Nuotion muistokisoissa Lahdessa ja voitti kilpailun niukasti ennen Matti Nykästä. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1981–1982 hän sijoittui parhaimmillaan 15:nneksi Innsbruckin osakilpailussa ja oli yhteispisteissä sijalla 21. Oslon MM-kilpailujen normaalimäessä hän hyppäsi toisella kierroksella kilpailun pisimmän hypyn, 85,5 metriä, ja nousi yhdeksänneltä sijalta hopealle 0,8 pistettä Itävallan Armin Koglerille hävinneenä. Joukkuemäen kilpailussa Suomi saavutti pronssia; Suomen joukkueeseen kuuluivat Puikkosen lisäksi Keijo Korhonen, Pentti Kokkonen ja Matti Nykänen. Suurmäen kilpailussa Puikkonen sijoittui 31:nneksi. Salpausselän Kisoissa Puikkonen sijoittui toiseksi suurmäessä käydyssä pudotuskilpailussa ja kuului joukkuemäen voittajajoukkueeseen. Kauden 1981–1982 maailmancupissa hän oli neljänneksi parhaana suomalaisena 26:s. Normaalimäessä hän saavutti SM-hopeaa ja joukkuemäessä SM-pronssia.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1982–1983 Puikkosen osakilpailusijoitukset olivat 12:s, neljäs, yhdeksäs ja 23:s. Lentomäen MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui 26:nneksi. Kauden 1982–1983 maailmancupissa hän oli kolmanneksi parhaana suomalaisena yhteispisteissä yhdeksäs. SM-kilpailuissa Puikkonen saavutti joukkuemäessä pronssia. Suurmäen SM-kilpailun aikaan hän oli kilpailemassa Sveitsin mäkiviikolla, jossa hän tasaisten esitysten jälkeen sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi Norjan Per Bergerudin ja maanmiehensä Pentti Kokkosen jälkeen.
Olympiatalvena 1983–1984 Puikkonen saavutti Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailuissa sijat 19, 6, 3 ja 8 ja sijoittui kokonaispisteissä neljänneksi kahden itäsaksalaisen ja Matti Nykäsen jälkeen. Sarajevon olympialaisten normaalimäen kilpailussa Puikkonen nousi ensimmäisen kierroksen 21. sijalta pronssille toisen kierroksen 91,5-metrisellä hypyllään. Edelle jäivät Itä-Saksan Jens Weißflog ja Suomen Matti Nykänen. Suurmäessä Nykänen voitti kultaa ja Puikkonen sijoittui viidenneksi. Joukkuemäen maailmanmestaruudesta kilpailtiin erikseen Engelbergissä ja Suomi voitti kultaa ylivoimaisesti joukkueella Markku Pusenius, Pentti Kokkonen, Jari Puikkonen ja Matti Nykänen. Salpausselän Kisoissa Puikkonen sijoittui Nykäsen takana toiseksi niin normaali- kuin suurmäenkin maailmancupin kilpailussa. Maailmancupin kokonaispisteissä Puikkonen oli toiseksi parhaana suomalaisena yhdeksäs. Hän voitti Suomen-mestaruuden joukkuemäessä ja suurmäessä sekä saavutti SM-pronssia normaalimäessä.
Vuodet 1985–1988: Olympiavoittajaksi
Kauden 1984–1985 maailmancupin ensimmäisissä osakilpailuissa Thunder Bayssä ja Lake Placidissä Puikkonen sijoittui kahdesti toiseksi ja kahdesti neljänneksi. Mäkiviikon ensimmäisessä osakilpailussa Oberstdorfissa hän jäi 51:nneksi ja seuraavien kisojen sijat 2, 11 ja 9 riittivät nostamaan hänet viikon yhteistuloksissa vain sijalle 24. Seefeldin MM-kilpailujen suurmäessä Puikkonen saavutti hopeaa 1,2 pistettä Norjan Per Bergerudille hävinneenä. Puikkonen sai paremmat tyylipisteet kuin ensimmäisellä kierroksella yhtä pitkälle ja toisella kierroksella puoli metriä pidemmälle hypännyt ja pronssisijalle päätynyt Matti Nykänen. Joukkuekilpailussa Suomi voitti kultaa. Suomen joukkueen viimeisenä hypännyt Puikkonen teki 100 ja 99 metrin hypyt, ja koko kilpailussa molemmilla hypyillään yli sadan metrin pääsi vain kolme hyppääjää, heistä yhtenä Suomen vahvin lenkki Matti Nykänen. Muut suomalaiset olivat Tuomo Ylipulli ja Pentti Kokkonen. Normaalimäessä Puikkonen sijoittui parhaana suomalaisena seitsemänneksi. Salpausselän Kisoissa Puikkonen oli suurmäessä kolmas. Maailmancupin loppupisteissä hän sijoittui toiseksi parhaana suomalaisena kuudenneksi. Puikkonen voitti vuonna 1985 Suomen-mestaruuden joukkuemäessä ja saavutti SM-hopeaa suurmäessä Matti Nykäsen takana.
Maailmancupin 1985–1986 avauksessa Thunder Bayssä ja Lake Placidissä Puikkonen sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi. Suomalaisia kohahdutti eniten se, että Matti Nykänen lähetettiin kesken kiertueen kotiin, koska hänen ei katsottu sopeutuneen joukkueen sisäisiin sääntöihin. Mäkiviikolla Puikkonen oli Nykäsen poissaollessa paras suomalainen. Hän sijoittui Oberstdorfissa Pekka Suorsan voittamassa kilpailussa 11:nneksi ja Garmisch-Partenkirchenissä 12:nneksi, voitti Innsbruckin osakilpailun Anssi Niemisen täydentäessä suomalaismenestystä kolmannella sijallaan sekä sijoittui Bischofshofenissa 13:nneksi. Viikon yhteispisteissä hän oli kolmas Itävallan Ernst Vettorin ja Franz Neuländtnerin jälkeen. Salpausselällä Puikkonen sijoittui normaalimäessä Nykäsen jälkeen toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa Puikkonen sijoittui 14:nneksi – Nykänen voitti cupin. SM-kilpailuissa Puikkonen saavutti hopeaa Nykäsen takana niin normaali-, suur- kuin joukkuemäessäkin.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1986–1987 Puikkonen saavutti sijat 10, 21, 28 ja 28. Yhteispisteissä hän oli Tuomo Ylipullin jälkeen toiseksi parhaana suomalaisena viidestoista vaimonsa kanssa matkassa olleen Matti Nykäsen tultua jälleen erotetuksi joukkueesta kesken mäkiviikon. Oberstdorfin MM-kilpailuihin Nykänen valittiin lopulta mukaan ja Puikkonen lähti kesken kisojen kotiin jäätyään valitsematta suurmäen kilpailuun. Ennen MM-kilpailuja Puikkonen saavutti suurmäessä SM-hopeaa Ari-Pekka Nikkolan jälkeen.
Kauteen 1987–1988 Puikkonen valmistautui Suomen Hiihtoliiton valmennusryhmien ulkopuolella. Mäkiviikolla hän sijoittui Oberstdorfissa viidenneksi ja saavutti muissa osakilpailuissa sijat 11, 33 ja 20. Viikon kokonaispisteissä hän oli kolmanneksi parhaana suomalaisena kymmenes. Sveitsin mäkiviikon osakilpailuissa Puikkonen sijoittui parhaimmillaan neljänneksi.
Calgaryn olympialaisissa 1988 Puikkonen sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 11:nneksi. Hän oli molemmissa kilpailuissa toiseksi paras suomalainen kultaa voittaneen Matti Nykäsen jälkeen. Joukkuekilpailussa Suomen miehistö Nykänen, Puikkonen, Ari-Pekka Nikkola ja Tuomo Ylipulli voitti kultaa 8,9 pisteen erolla Jugoslaviaan. Puikkosesta tuli Norjan Birger Ruudin ohella toinen mäkihyppääjä, joka on saavuttanut olympiamitalin kolmissa olympialaisissa.
Maailmancupissa 1987–1988 Puikkonen oli kolmanneksi parhaana suomalaisena kahdeskymmenes. SM-kilpailuissa hän saavutti joukkuemäessä hopeaa.
Maailmanmestaruus Lahdessa 1989
Maailmancupkauden 1988–1989 ensimmäisissä kilpailuissa joulukuussa 1988 Puikkonen sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Lake Placidissä. Keski-Euroopan mäkiviikolla hänen osakilpailusijoituksensa olivat yhdeksäs, 48:s, seitsemäs ja 27:s. Viikon yhteispisteissä hän oli Risto Laakkosen ja Matti Nykäsen jälkeen kolmanneksi parhaana suomalaisena kahdestoista.
Lahden MM-kilpailujen suurmäen kilpailuun Puikkonen valittiin Suomen neljäntenä hyppääjänä vasta viimeisten harjoitusten perusteella. Tuulen vuoksi kilpailu siirrettiin sunnuntailta maanantain iltapäiväksi. Toisessa arvontaryhmässä numerolla 23 hypännyt Puikkonen oli ensimmäisen kierroksen toiseksi paras 113,5 pisteellä, vain pisteen itäsaksalaista Jens Weißflogia jäljessä. Puikkosen hypyn pituus oli 113,5 metriä sekä tyylipisteet 18,5 – 18,5 – 18,0 – 17,5 – 17,5. Toisella kierroksella Puikkonen hyppäsi alennetulta lähtölavalta 107,0 metriä ja sai tyylipisteet 18,0 – 17,5 – 17,5 – 17,0 – 17,0. Ennen viimeistä hyppääjää Suomella oli kolmoisjohto järjestyksessä Puikkonen, Nykänen ja Nikkola. Weißflogin toinen hyppy kantoi 103,0 metriä, millä hän hävisi Puikkoselle kuusi pistettä mutta pääsi hopealle.
Julia Uusmalmi
Julia Uusmalmi (s. 13. kesäkuuta 1978) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja.
James Kirk
James Nichol Kirk (s. 2. toukokuuta 1986 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Hänellä on ollut roolit muiden muassa elokuvissa Final Destination – Viimeinen määränpää 2 (2003) ja She's the Man (2006).
Julia Uusmalmi
Jalkapallossa keskikentällä pääasiassa pelannut Uusmalmi edusti urallaan SM-sarjassa Tampereen Ilvestä, Puistolan Urheilijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi myös ruotsalaisessa Hammarbyssä ja yhdysvaltalaisen Franklin Pierce Collegen joukkueessa. Maajoukkueessa Uusmalmi pelasi yhteensä 30 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Uusmalmi pelasi jalkapallon ohella myös salibandyä pääsarjatasolla. Hän edusti Porvoon Salibandyseuraa, Vantaa Floorball Teamia ja Tikkurilan Tiikereitä. Uusmalmi voitti liigamestaruuden kaudella 2003-2004 VFT:ssa ja kaudella 2004-2005 Tiikereissä.
Jari Puikkonen
Maailmanmestaruus Lahdessa 1989
Lahden MM-kisojen joukkuemäen kilpailu käytiin kaksi päivää suurmäen kilpailun jälkeen. Puikkonen ei onnistunut ensimmäisellä kierroksella vaan hänen hyppynsä jäi 95,5 metrin mittaiseksi eikä sitä laskettu mukaan joukkueen pisteisiin. Toisella kierroksella Puikkonen hyppäsi 105-metrisen hypyn ja Ari-Pekka Nikkolan ja Risto Laakkosen onnistumisten kanssa se riitti tuomaan Suomelle kultaa vaikka toisella kierroksella oli Matti Nykäsen vuoro hieman epäonnistua. Suomi jätti Norjan hopealle 19,0 pisteen erolla. Normaalimäen kilpailua tuuli häiritsi pahasti: se keskeytettiin jo 11 kilpailijan hypättyä ja uuden aloituksen jälkeen pystyttiin hyppäämään tuulen edelleen häiritessä vain yksi kierros. Puikkonen hyppäsi 83 metriä ja oli sijalla 13. Toinen kierros oli tarkoitus hypätä seuraavana päivänä mutta tuulen edelleen jatkuessa kovana ensimmäisen kierroksen tulokset julistettiin lopputuloksiksi.
Viimeiset kilpailuvuodet 1990–1991
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1989–1990 Puikkosen paras osakilpailusijoitus oli 23. sija Innsbruckissa. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli 27:s. Salpausselän normaalimäen kilpailussa Puikkonen sijoittui kuudenneksi ja viikkoa myöhemmin Sollefteån normaalimäen kilpailussa kymmenenneksi.
Keski-Euroopan mäkiviikolle 1990–1991 Puikkonen matkusti viime tipassa poisjäännistään ilmoittaneen Matti Nykäsen tilalle. Oberstdorfin kilpailuun Puikkonen ei vielä ehtinyt ja saavutti muissa osakilpailuissa sijat 26, 20 ja 37 sekä kokonaispisteissä 34. sijan. Joukkuemäen SM-kilpailussa Puikkonen saavutti pronssia joukkueessa, johon kuului myös Lahden Hiihtoseuraan siirtynyt Matti Nykänen. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa Puikkosella oli hallitsevana maailmanmestarina ylimääräinen paikka suurmäen kilpailussa ja hän sijoittui tässä viimeisessä arvokisasuorituksessaan 34:nneksi. Viimeisen maailmancupkilpailunsa hän hyppäsi kotikaupungissaan Lahdessa 3.3.1991 ja sijoittui suurmäen kilpailussa 47:nneksi, yhden sijan edelle 15-vuotiasta, ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa hypännyttä Toni Niemistä.
John Exley
John Onins Exley nuorempi (23. toukokuuta 1867 Philadelphia, Pennsylvania – 27. heinäkuuta 1938 Milford, Delaware) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän oli kaksinkertainen olympiavoittaja; hän sai kultaa kahdeksikossa sekä vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa että vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa.
Tundrakurppelo
Tundrakurppelo (Limnodromus scolopaceus) on kurppien (Scolopacidae) heimoon kuuluva keskikokoinen kahlaajalintu. Lajin nimesi Thomas Say 1823.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 24-26 cm, siipien kärkiväli 46-52 cm ja paino 90-144 g. Naaras on keskimäärin hieman kookkaampi. Tundrakurppelo on kuin sirrien ja kurppien välimuoto. Aikuisilla on kellertävät jalat ja pitkä suora tumma nokka. Höyhenpeite on kesäpuvussa päältä tummanruskea, alta punaruskea, rinnassa pilkkuja. Pyrstö on mustavalkoraitainen. Talvipuku on harmaampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys
Tundrakurppelo pesii Koillis-Siperiassa Tšuktšien niemimaalla ja Anadyrin alueella sekä Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa Alaskan pohjois- ja länsiosissa, St. Lawrencesaarella ja mahdollisesti Kanadan puolella Luoteis-MacKenziejoella. Maailman populaation koko on noin 0,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Ne ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Keski-Amerikassa Guatemalaan saakka. Tundrakurppelo on tavattu Suomessa 7 kertaa vuoteen 2006 mennessä. Lisäksi on 10 havaintoa joko tundra- tai rämekurppelosta.
Lisääntyminen
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4, ja niitä haudotaan noin 20 päivää. Naaras jättää poikasten hoidon kokonaan koiraalle. Poikaset lentävät 20-30 päivän ikäisinä.
Ravinto
Syövät selkärangattomia pikkueläimiä rantamudasta. sekä jonkin verran kasvien osia.
Mackenzie King
Mackenzie King voi viitata seuraaviin asioihin:
Flatlinerz
Flatlinerz on yhdysvaltalainen hip hop -ryhmä. Redrum, Gravedigger ja Tempest Da Undertaker se perustettiin vuonna 1993.
Sameli Tala
Sameli Tala osallistui Pariisin olympialaisissa 3 000 metrin joukkuejuoksuun. Alkuerässä hän oli kolmen joukossa mutta loppukilpailussa hän menetti kultamitalin, ollen Suomen edustajista neljäntenä Paavo Nurmen, Ville Ritolan ja Elias Katzin jälkeen kun joukkuekilpailun tuloksiin laskettiin kolmen parhaan urheilijan sijoitukset.
Tala edusti urallaan Jalasjärven Jalasta ja Viipurin Urheilijoita. Hänen 23-vuotiaana kuollut veljensä Matti Tala oli myös juoksija.
Sameli Tala kuoli vuoden 1961 loppiaisena juuri Jalasjärvellä hiihdetyn maakuntaviestin lähtöaikaan. Urheiluväki hiljentyi hetkeksi kunnioittamaan kunnioitetun urheilumiehen muistoa.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
alt=|pienoiskuva|[[Tyks U-sairaala, joka rakennettiin vuosien 1965–1969 aikana. Sen suunnittelivat arkkitehdit Ragnar Ypyä ja Martta Martikainen-Ypyä.]] Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri (lyh. VSSHP, ) oli kuntayhtymä, johon kuuluivat Varsinais-Suomen maakunnan kaikki 27 kuntaa sekä lisäksi Pirkanmaalla sijaitseva Punkalaidun. Kuntayhtymän tehtävänä oli järjestää erikoissairaanhoidon palvelut sen jäsenkuntien noin 480 000 asukkaalle. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri järjesti myös yliopistosairaalatasoisen erikoissairaanhoidon erityisvastuualueellaan, johon Varsinais-Suomen lisäksi kuuluvat Satakunnan ja Vaasan sairaanhoitopiirit.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin toiminta on lakannut 31.joulukuta 2022 osana Sote-uudistusta. Nykyisin alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palvelut tuottaa Varsinais-Suomen hyvinvointialue.
Henkilökuntaa kuntayhtymässä oli 8 475, josta 1 204 oli lääkäreitä, 363 akateemista tutkimus- ja hoitohenkilöä, 5 561 hoitajaa sekä 1 210 hallinto- ja huoltohenkilöä (vuoden 2020 tilinpäätöksen mukaan). Sairaanhoitopiiri oli henkilöstömäärältään Turun kaupungin jälkeen toiseksi suurin työnantaja Varsinais-Suomessa. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajana toimi tammikuusta 2020 lähtien erikoislääkäri Matti Bergendahl.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri oli yksi Suomen viidestä yliopistollisesta sairaanhoitopiiristä. Erikoissairaanhoidon lisäksi sairaanhoitopiirin tehtävänä on hoito- ja lääketieteellinen tutkimus ja opetus yhteistyössä Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kanssa. Turun yliopistollinen keskussairaala toimi lääkäreiden perus- ja erikoistumiskoulutuksen opetussairaalana.
Sairaanhoitopiirin perustaminen
Sairaanhoitopiirien toimintaa ja perustamista säätelevät erikoissairaanhoitolaki ja erikoissairaanhoitolain voimaanpanolaki annettiin 1.12.1989 ja ne astuivat voimaan vuoden 1991 alusta. Jo ennen velvoittavaa lainsäädäntöä Suomessa oli perustettu muutamia vapaaehtoisia sairaanhoitopiiriä tarkoittavia organisaatioita. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri perustettiin erikoissairaanhoitolain voimaanpanolain nojalla 1.1.1991. Varsinais-Suomessa sairaanhoitopiirin perustaminen tarkoitti Turun yliopistollisen keskussairaalan kuntainliiton, Loimaan, Salon, Raision, Vakka-Suomen ja Turunmaan aluesairaaloiden kuntainliittojen sekä Vakka-Suomen ja Varsinais-Suomen mielisairaanhuoltopiirin kuntainliittojen yhdistämistä yhdeksi organisaatioksi.
Organisaation kehitys
Sairaanhoitopiirin perustamisen jälkeen piirin toiminta organisoitiin Tyksin ja aluesairaaloiden ympärille osavastuualueittain. Turun yliopistollisen keskussairaalan tulosalue kattoi piirin kaikki jäsenkunnat. Loimaan, Salon, Raision, Vakka-Suomen ja Turunmaan osavastuualueet vastasivat sekä somaattisesta että psykiatrisesta erikoissairaanhoidosta maantieteellisellä alueellaan (vrt. HUS:n sairaanhoitoalueet). Tyksillä ja osavastuualueilla oli johtokunnat. Ylintä päätösvaltaa käyttivät sairaanhoitopiirin valtuusto ja hallitus.
2000-luvulla sairaanhoidon tukipalveluita ryhdyttiin organisoimaan koko piiriä kattaviksi yksiköiksi. Maakunnallinen laboratoriotoiminnan liikelaitos TyksLab perustettiin vuonna 2003. Vuonna 2004 sairaaloiden kuvantamistoiminnoista ja vuonna 2007 lääkehuollon toiminnoista muodostettiin piiritason organisaatiot. TyksLab, kuvantamiskeskus ja lääkehuolto fuusioitiin vuonna 2009 Tyks-Sapa-liikelaitokseksi. Tekniset ja huoltopalvelut yhdistettiin piiritasoisiksi yksiköiksi vuonna 2009. Myös sairaalafuusioita ryhdyttiin 2000-luvun alussa toteuttamaan: Raision aluesairaala liitettiin hallinnollisesti Tyksiin vuonna 2003 ja Turun kaupungin kirurginen sairaala vuonna 2004. Piiritasoinen psykiatrian tulosalue muodostettiin vuonna 2006.
Sairaanhoitopiiri toimi vuodet 2009–2014 organisaatiolla, jossa sairaalayksikköinä olivat Tyks, Loimaan, Salon, Vakka-Suomen ja Turunmaan aluesairaalat sekä psykiatrian tulosalue. Palveluyksikköinä olivat Tyks-Sapa-liikelaitos, tekniset ja huoltopalvelut ja hallintokeskus. Ensihoidon ja päivystyksen liikelaitos perustettiin vuonna 2013, kun ensihoito valtakunnallisesti siirrettiin kunnilta sairaanhoitopiireille.
Vuosien 2014–2016 strategiasuunnitelmassa organisaation kehittämisen lähtökohdaksi asetettiin yksi sairaala -periaate. Strategian pohjalta Loimaan, Salon ja Vakka-Suomen aluesairaalat yhdistettiin vuonna 2015 hallinnollisesti yliopistolliseen sairaalaan. Tyks-Sapa-liikelaitos lakkautettiin vuonna 2016 ja sen laboratorio- ja kuvantamistoiminnat liitettiin Tyksiin. Sairaala-apteekista muodostettiin Tyksistä erillinen tulosalue. Turun kaupungin psykiatrinen toiminta liitettiin psykiatrian tulosalueeseen 1.5.2017 lukien. Vuoden 2018 alusta koko psykiatrian tulosalue liitettiin Tyksiin. Turunmaan sairaala yhdistettiin Tyksiin vuonna 2020.
Sairaanhoitopiirin nykyinen organisaatio muodostuu Turun yliopistollisesta keskussairaalasta, jonka toiminta painottuu Turussa sijaitsevaan kantasairaalaan ja Tyks kirurgiseen sairaalaan. Tyksin organisaatioon kuuluvat lisäksi Loimaan, Salon, Vakka-Suomen ja Turunmaan lähisairaalat ja psykiatriset sairaalat. Tyksin ulkopuolelle on eriytetty Tyks Akuutti eli Ensihoidon ja päivystyksen liikelaitos, sairaala-apteekki, tekniikan ja huollon palvelut sekä hallintokeskus. Sairaanhoitopiirin organisaatiokaavio 1.1.2020.
Tyksin organisaatio ja toiminta
T2-sairaalan valmistuttua Tyksissä otettiin vuoden 2013 alusta käyttöön uusi hoitolinjoihin perustuva organisaatio entisen erikoisaloihin perustuneen organisaation sijasta. Tyksin organisaation hoitolinjat eli toimialueet ovat seuraavat:
Eri toimialueiden toimintaa on esitelty sairaanhoitopiirin internet-sivuilla. Toimialueiden ja samalla Tyksin toimintaan voi tutustua klikkaamalla yllä toimialueiden aktiivisia linkkejä. Tyksillä on sairaalajohtaja ja sairaalaylihoitaja. Toimialueiden toimintaa johtavat toimialuejohtaja ja ylihoitaja.
Maicon (täsmennyssivu)
Maicon voi tarkoittaa muun muassa seuraavia brasilialaisia jalkapalloilijoita:
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Sairaanhoitopiirin sairaalarakennukset
Tyksin kantasairaalan alue sijaitsee Turussa Kiinamyllynmäellä ja radan itäpuolella Kupittaan saven tontilla. Kiinamyllynmäellä suurimmat rakennukset ovat A-sairaala ja U-sairaala. Kupittaan saven tontilla sijaitsee T-sairaalan uudisrakennus. Vuonna 1756 perustettu Turun lasaretti toimi aluksi useissa eri rakennuksissa Turun kaupungin alueella, kunnes vuonna 1881 sairaala siirtyi uusiin tiloihin Kiinamyllynmäelle. Nämä nykyisin suojellut rakennukset ovat edelleen Tyksin käytössä. Vuonna 1938 vihittiin käyttöön 350-paikkainen Turun uusi Lääninsairaala, eli nykyinen Tyksin A-sairaala. Lääninsairaala muuttui vuonna 1946 Yliopistolliseksi opetussairaalaksi, ja vuonna 1958 siitä tuli Turun yliopistollinen keskussairaala. U-sairaala valmistui vuonna 1968, jonka nimi viittasi "uuteen sairaalaan".
Turun kirurgisen sairaalan sairaanhoitopiiri osti vuonna 2004 Turun kaupungilta. Kirurginen sairaala sijaitsee Luolavuorentiellä Mäntymäessä.
Chris Mead
Christopher John (Chris) Mead (1. toukokuuta 1940 Hove, Sussex–16. tammikuuta 2003) oli englantilainen lintutieteilijä ja kirjailija.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Sairaanhoitopiirin sairaalarakennukset
Entisten aluesairaaloiden, nykyisten Tyksin lähisairaaloiden rakennukset sijaitsevat Loimaalla, Salossa, Uudessakaupungissa (Vakka-Suomen sairaala) ja Turussa (Turunmaan sairaala). Psykiatriset sairaalat ovat Halikossa ja Uudessakaupungissa. Psykiatrinen hoito Uudenkaupungin sairaalassa on lopetettu ja sairaalarakennus (A-sairaala) myyty Uudenkaupungin kaupungille. Turun Kupittaalla sijaitsevat psykiatriset sairaalatilat on vuokrattu Turun kaupungilta.
Chris Mead
Chris Meadin isä oli kauppias. Hän opiskeli Aldenham Schoolissa, Hertfordshiressä ja matematiikkaa Peterhousessa Cambridgessa, mutta ei koskaan valmistunut, koska halusi omistaa elämänsä linnuille, jazzille ja bridgelle. Hän avioitui Verityn kanssa 1965 ja heille syntyi kolme tytärtä: Vanella, Harriet ja Miranda.
Mead toimi British Trust fot Ornithology (BTO) järjestössä yli 40 vuotta, vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Valtaosan ajasta, 33 vuotta, hän työskenteli BTO:n rengastusyksikössä. Mead rengasti elämänsä aikana yli 400 000 lintua noin 350 lintulajista kahdeksassatoista maassa. Hän oli BTO:n alaisen Britannian kansallisen rengastustoimiston johtaja.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Sairaanhoitopiirin sairaalarakennukset
Sairaanhoitotoiminta lopetettiin Raision aluesairaalassa ja Paimion sairaalassa vuonna 2015. Sairaanhoitopiiri luovutti Alvar Aallon suunnitteleman Paimion sairaalan rakennuskokonaisuuden vastikkeetta Paimion Parantola -säätiölle vuonna 2020.
Club Life Volume Two – Miami
Club Life Volume Two – Miami on Tiëston miksauskokoelma-albumi. Albumilla Tiësto on mukana kappaleissa Miami, Chasing Summers, We Own the Night, What Can We Do, Somebody I Used to Know, Paradise, Young Blood, Can't Stop Me Now, Make Some Noise ja Maximal Crazy. Ennen albumin julkaisua, Tiësto esiintyi Ultra Music Festivalissa Miamissa.
Mahomet Weyonomon
Mahomet Weyonomon oli mohegaani-intiaanien ylipäällikkö, joka teki vuonna 1735 matkan Isoon-Britanniaan tarkoituksenaan tavata maan kuningas Yrjö II. Hän ei ehtinyt kuitenkaan koskaan tavata kuningasta, sillä seuraavana vuonna Weyonomon seurueineen kuoli Lontoossa riehuneeseen isorokkoon. Hän oli kuollessaan 36-vuotias.
Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri
Sairaanhoitopiirin sairaalarakennukset
Uuden T-sairaalan rakentamishanke alkoi 2000-luvun alussa. Hankkeen tarkoituksena on ollut rakentaa korvaavat tilat elinkaarensa lopussa olevalle U-sairaalalle ja rakentaa tilat, joiden tilaratkaisut tukevat nykyaikaista sairaanhoitoa ja ovat käyttökelpoiset myös pitkälle tulevaisuudessa. T-sairaala nimi tulee sanasta "tulevaisuus". T-sairaalan rakentamisen 1. vaihe, jonka hankintameno, sisältäen rakentamisen, laitehankinnat ja kalusteet, oli 51 milj. euroa, valmistui vuonna 2003. T1-sairaalan kerrospinta-ala on 21 600 neliömetriä. T2-sairaalan rakentaminen aloitettiin vuonna 2007 ja se valmistui vuonna 2012. Kokonaishankintamenoksi muodostui 250 milj. euroa ja rakennuksessa on kerrospinta-alaa 83 000 neliömetriä. T3-sairaalan rakentaminen alkoi vuonna 2015 ja se otettiin käyttöön vuonna 2021. Rakennus sijoittuu junaradan ja Helsingin valtatien päälle rakennetulle kannelle. Sen kokonaiskustannusarvio on 211 milj. euroa ja kerrospinta-ala 55 000 neliömetriä. T3-sairaalalle on annettu nimeksi Majakkasairaala. T-sairaalahankkeen hankintamenoiksi yhteensä on muodostumassa arviolta 512 milj. euroa. Kerrosneliöitä koko T-sairaalassa tulee olemaan 159 600 neliömetriä.