cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Moksibustio
thumb|[[Kuppaus|Kuppauksen jälkeen suoritettu moksibustio]]Moksibustio (灸 pinyin: jiǔ) on perinteinen kiinalainen hoitomuoto, jossa veren ja qin eli energian virtausta ihmiskehossa pyritään edistämään polttamalla kuivattua pujoa (Artemisia vulgaris) joko suoraan iholla (suora moksaus), akupunktioneulan päässä tai moksasikarilla (epäsuora moksaus), jolla lämmitetään akupistettä, sen sijaan, että sillä koskettaisiin ihoon. Suorassa moksauksessa palavan pujon ja ihon väliin voidaan asettaa suojaksi jotain, esimerkiksi inkivääri- tai valkosipuliviipale.
Menetelmä on ainakin monesti miellyttäväksi koettua.
Useat varhaiset tekstit pitävät akupunktiota ja moxibustiota hyvin suuressa arvossa.
NW TL-4
NW TL-4 oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) valmistama kuorma-auto. Auton kantavuus oli neljä tonnia. Malli oli TL-2-mallista tehty raskaampi muunnelma. Sen moottori ja voimansiirto perustui paljolti NW T -henkilöauton tekniikkaan. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä auton mallinimeksi muutettiin Tatra T50. Mallin valmistus alkoi vuonna 1916 ja päättyi 1927, jolloin se korvattiin Tatra T24 -mallilla.
Teknisiä tietoja
thumb|250px|left|NW TL-4:n runkorakenne.
Moottori
TL-4:n voimanlähteenä käytettiin NW T -mallin nelisylinteristä, vesijäähdytteistä rivimoottoria, jonka sylinteriryhmä oli valettu yhdestä kappaleesta. Moottorissa oli puolipallon muotoiset palotilat ja sylinterikannen yläpuolinen nokka-akseli, joka toimi väliakselin ja kahden kartiohammaspyöräparin välityksellä. Moottorissa oli Boschin valmistama magneettosytytys. Polttoaineensyötöstä vastasi Zenith Pallas -kaasutin.
Voimansiirto ja alusta
Kytkimenä oli kartiokytkin. Sen jatkeena ollut nelivaihteinen vaihteisto oli myös peräisin T-mallista, sen sijaan jäykällä taka-akselilla ollut tasauspyörästö oli varustettu henkilöautomallia suuremmalla välityssuhteella. Myös etuakseli oli jäykkä. Kummankin akselin jousituksina oli pitkittäin asennetut, puolielliptiset lehtijouset, jotka oli kiinnitetty auton suorakaiteen muotoiseen runkorakenteeseen. Taka-akselilla oli mekaanisesti toimivat rumpujarrut. Pyörinä oli teräsvaluvanteet, joissa oli umpikumirenkaat.
Suorituskyky
Auton kantavuus oli 4 000 kg ja sen huippunopeus oli 25 km/h. Tasauspyörästön suuremman välityssuhteen takia huippunopeus oli 10 km/h alhaisempi kuin TL-2-mallissa. Auto oli myös raskaampi, sillä runkoa ja taka-akselia oli vahvistettu sekä jarruja kasvatettu. Autosta oli myös pelkillä teräspyörillä varustettu muunnelma, jonka suurimmaksi nopeudeksi suositeltiin 15 km/h.
Sotilaskäyttö
Itävalta-Unkarin asevoimille toimitetuissa yksilöissä oli avoin, taitettavalla pressukatteella varustettu ohjaamo sekä avoin lava, jota varten oli erillinen pressu. Jokaisen armeijalle myydyn auton mukana toimitettiin perävaunu. Vuoteen 1917 mennessä armeijalle toimitettiin yhteensä 663 TL-2:a sekä raskaampaa TL-4:ää. Myynti pieneni ensimmäisen maailmansodan loppua kohti ja tarkoista toimitusmääristä ei ole tietoja.
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä vuonna 1919 Nesselsdorfer Wagenbaun uudeksi nimeksi tuli Kopřivnická Vozovka ja TL-4:stä tuli Tatra T50; TL-4 oli yrityksen ensimmäinen Tatra-merkkinen auto. Tšekkoslovakian asevoimat tilasi yritykseltä ensimmäiset moottoriajoneuvonsa, ja näiden joukossa oli myös T50-malleja.
Aiheesta muualla
Kuvia TL-4 -sovelluksista:
Eerola
Eerola voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikannimenä:
Sukunimenä:
Angelniemen vaakuna
thumb|150px|right|Angelniemen vaakuna (1962–1966) Angelniemen vaakuna oli Angelniemen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa vanhoihin satamapaikkoihin talonpoikaispurjehduksen aikakaudella.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultaiset kolmoisankkurit.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Angelniemen kunnanvaltuusto hyväksyi sen 29. joulukuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. toukokuuta 1962.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967 Angelniemen liityttyä Halikon kuntaan.
Ekoalue
Ekoalue on ekologisesti ja maantieteellisesti määritelty luonnonmaantieteellinen alue, joka on osa suurempaa luonnonmaantieteellistä suuraluetta, eli biomia. Ekoalueen määrittelee sille yhtenäinen kasvisto, eläimistö ja ekosysteemi.
Ekoalueiden rajat eivät ole tarkasti määriteltyjä, ja yksittäinen alue muodostuu alueesta, jossa vaikuttavat tietyt ekologiset ja evolutionääriset tekijät. WWF:n määritelmän mukaan ekoalue on ”maantieteellisesti yhtenäinen suurehko maa- tai vesialue, jossa esiintyy määrättyjä eliölajeja ja -yhteisöjä sekä elinympäristöjä. WWF jakaa maa-alueet 14 biomiin ja edelleen 867 ekoalueeseen.
Georg Christoph Lichtenberg
thumb|200px|Georg Christoph Lichtenberg Georg Christoph Lichtenberg (1. heinäkuuta 1742 Ober-Ramstadt – 24. helmikuuta 1799 Göttingen) oli saksalainen tiedemies, satiirikko ja anglofiili. Hän oli pastori Johann Conrad Lichtenbergin seitsemästätoista lapsesta nuorin. Hän aloitti opintonsa vuonna 1763 Göttingenin yliopistossa, ja hänet nimitettiin ensin vuonna 1769 fysiikan apulaisprofessoriksi ja kuuden vuoden kuluttua kokeellisen fysiikan professoriksi. Häntä pidetään saksankielisen aforismikirjallisuuden perustajana.
Orivirta
Orivirta on salmi Savonrannassa Saimaan vesistössä. Se yhdistää Paasiveden Pyyveden ja Enonveden kautta Haukiveteen.
Mesto Tampere
Mesto Tampere on tamperelainen naislentopalloseura, joka pelaa kaudella 2015-2016 Lentopallon Mestaruusliigassa.
Historia
Mesto Tampere ry syntyi keväällä 2013, kun tamperelainen Messukylän Toverit ry eriytti ykkössarjatoiminnan uuteen organisaatioon. Operaatiolla oli kaksi päämäärää: antaa tilaa junioreille emoseurassa ja rakentaa mahdollisuudet naisten edustusjoukkueelle nousta korkeimmalle sarjatasolle. Kaksi vuotta myöhemmin, tavoite saavutettiin, kun Mesto Tampere voitti 1-sarjan ja ansaitsi oikeuden anoa Mestaruusliiga-paikkaa kaudelle 2015-2016.
Ottelut
Mesto pelaa kotiottelunsa Kaukajärven vapaa-aikatalolla Tampereella.
Venäjän salibandyliiga
Venäjän Salibandyliiga on Venäjän salibandyn korkein sarjataso.
Lonely Blue Boy
Lonely Blue Boy on suomalaisen laulajan Mikael Anreotin studio-albumi vuodelta 1991.
Saskia Vester
Saskia Vester (s. 24. heinäkuuta 1959, Saarbrücken, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tv-sarjasta KDD - Kriminaldauerdienst, jota on esitetty Saksassa vuodesta 2007. Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa useita muita merkittäviä rooleja mm. Kahden keikka, Kettu, Tatort, Russige Zeiten, Anwalt Abel, Verdammt verliebt, SOKO 5113 ja Die Landärztin. Vester on näytellyt myös useissa elokuvissa.
Yksityiselämä
Saskia Vester on naimisissa Roby Flörken kanssa, heillä on kaksi lasta Josefine ja Bruno. He asuvat Berliinissä.
Luettelo suomalaisista kotieläinroduista
Koirarodut
Suomalaisista koiraroduista vanhin on suomenpystykorva. Se on ns. alkuperäisrotu, joka polveutuu suoraan luonnonkannasta ilman risteytyksiä. Kaikki suomalaiset koirarodut ovat työkoiriksi, joko metsästykseen tai poropaimeniksi, jalostuneita. Tämä on suoraan sidoksissa paikalliseen kulttuuriin, jossa metsästys ja maatalous säilyivat pitkään tärkeinä elinkeinoina.
Luettelo suomalaisista koiraroduista:
Whiplash Smile
Whiplash Smile on englantilaisen rocklaulaja Billy Idolin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1986 levymerkillä Chrysalis Records.
Albumilta julkaistiin singlet "Sweet Sixteen", "Don't Need a Gun" ja "To Be a Lover".
Kappaleet
A-puoli
Holger Klingstedt
Torsten Holger Klingstedt (26. maaliskuuta 1900 Tampere – 30. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä.
Paimensukuinen lapinkoira
pienoiskuva|Paimensukuinen lapinkoira
Paimensukuinen lapinkoira on yksi suomenlapinkoiran siitoslinjoista. Virallisesti suomenlapinkoira on vain yksi rotu, mutta epävirallisesti rodun sisällä on tietyistä porokoirataustaisista kantakoirista polveutuva kanta, joita kutsutaan paimensukuisiksi lapinkoiriksi. Tätä kantaa pyritään kasvattamaan suomenlapinkoirarekisterin sisällä omana linjanaan. Paimensukuisiksi lapinkoiriksi sanotaan niitä lapinkoirarekisterissä olevia koiria, jotka polveutuvat Suomen, Norjan ja Ruotsin poronhoitoalueilta kootuista, tunnettuihin työkoirasukuihin kuuluvista koirista. Näissä koirissa on pyritty säilyttämään Tunturi-Lapin vanhan paimenkoiran olemus, sen tyyppi, rakenne ja luonne.
Paimensukuisessa linjassa on pyritty säilyttämään alkuperäisen maatiaisporokoirakannan geeniperimää. Tavoitteena ei siis ole ollut perinteisille kennelroduille tyypillinen rotumääritelmään perustuva karsiva ja kantaa yhtenäistävä jalostus. Siksi paimensukuisessa linjassa koirien ulkomuoto on hyvin vaihteleva. Paimensukuiset lapinkoirat eivät eroa luonteeltaan tai käyttöominaisuuksiltaan juurikaan muista lapinkoirista. Ulkonäöltään paimensukuinen poikkeaa kuitenkin jalostetusta näyttelytyypistä selvästi, eivätkä paimensukuisen kasvattajat pyri tiiviisti yhtenäiseen ulkonäköön. Paimensukuinen lapinkoira on pitkärunkoinen ja matalaryhtinen, eikä sen häntä kierry yhtä tiukasti selän päälle. Paimensukuisen turkki ei myöskään ole niin ryhdikäs, vaan enemmänkin "makaava". Paimensukuisen suomenlapinkoiran kuono on tavallisen suomenlapinkoiran kuonoa pidempi. Sen ja muiden yllä mainittujen asioiden takia paimensukuinen lapinkoira ei pärjää kovinkaan hyvin koiranäyttelyissä.
Nykyisin paimensukuinen lapinkoira on suosittu perhekoira, joka soveltuu monenlaisiin harrastuksiin paimennuksesta palveluskoiralajeihin. Erityisesti se nauttii elämästään retkeilevien ihmisten koirana. Paimensukuisia lapinkoiria on myös maatilojen ”monitoimikoirina”, apuna nautakarjan tai lampaiden paimennuksessa ja jokunen myös esi-isiensä alkuperäisessä tehtävässä porokoirana Lapissa. Pentuja syntyy vuosittain 200–300.
Filippo Raciti
Filippo Raciti (17. tammikuuta 1967 – 2. helmikuuta 2007) oli italialainen poliisi, joka kuoli Catania–Palermo-ottelun jälkeisissä mellakoissa vuonna 2007, kun hänen autoonsa heitetty kotitekoinen pommi räjähti hänen silmilleen. Italian jalkapalloliitto perui kaikki viikonlopun Serie A:n ja Serie B:n ottelut. Lisäksi liitto ilmoitti, että se peruu Italian jalkapallomaajoukkueen keskiviikkoisen Romania-ottelun, sekä alle 21-vuotiaiden ottelun Belgiaa vastaan.
Paimensukuinen lapinkoira
Parhaimmillaan paimensukuinen lapinkoira on yhteistyöhaluinen ja älykäs, paimenkoiramaisen nöyrä ja kuuliainen, mutta kykenevä itsenäisiin ratkaisuihin, rauhallinen ja silti aina valmis toimintaan. Yksinäiseksi pihakoiraksi sitä ei saa alistaa, sillä se on ennen kaikkea ihmisen koira. Koirien paimennustaipumuksia on mahdollista testata Porokoirakerhon järjestämissä poropaimennustaipumustesteissä ja poropaimennuskilpailussa. Paimennustaipumuksia tutkitaan myös Kennelliiton alaisissa lammaspaimennuskokeissa ja Paimensukuisen Lapinkoiran Seura ry:n epävirallisissa paimennustaipumustesteissä lampailla.
Paimensukuiseksi kutsumisesta on esitetty kritiikkiä lapinkoirajärjestöjen sisällä, koska harrastajat esittävät erilaisia väitteitä tästä linjasta.
Tapahtumat
Maatiainen ry valitsi paimensukuisen lapinkoiran vuoden 2011 maatiaiseläimeksi. Monet suomalaiset alkuperäisrodut ovat nykyisin pieniä, uhanalaisia rotuja. Ihmisen kesyttämien eläinlajien geneettinen monimuotoisuus turvataan ylläpitämällä alkuperäisrotuja.
Paimensukuisen Lapinkoiran Seura ry järjestää vuosittain suuren katselmuksen joka kokoaa yhteen paimensukuisia lapinkoiria ympäri Suomen. Katselmuksen tarkoitus on saada käsitys paimensukuisen lapinkoiran kannasta. Kyseessä ei ole näyttely, vaan nimenomaan katselmus.
Antero Laukkanen
Varhainen elämä ja nuoruus
Laukkasen äiti vietti seitsemän kuukautta sairaalassa ja otti kotiuduttuaan otti Laukkasen sisarukset luokseeen asumaan. Antero Laukkanen jäi töölöläiseen lastenkotiin, sillä kolmesta työstä huolimatta äidillä ei ollut varaa huolehtia kaikista lapsista. Laukkasen lähtökohdat tasapainoiselle elämälle oli heikot. Laukkanen kohtasi isänsä ainoastaan kerran, 3-vuotiaana. Laukkanen muutti äitinsä ja sisarustensa luokse 6-vuotiaana. Koulussa Laukkasta siirrettiin kolmen ensimäisen vuoden aikana neljään eri kouluun tarkkailuluokille. Lopulta hän kävi koulua Espoon Karakalliossa. 12-vuotiaana hän oli päätynyt korttelijengiin tehden pikkurikoksia. Laukkanen tunnettiin koulussa häirikkönä, jolle monet lupasivat lyhyttä elämää.
Nuorena Laukkanen kiersi Jumalan tähdet-yhtyeessä yhdessä Heikki Hurstin ja tämän sisarusten kanssa.
Ura yrittäjänä
Laukkanen aloitti lukion, mutta jätti sen kesken saadessaan töitä. Laukkanen eteni urallaan nousujohteisesti ja päätyi myyntijohtajaksi. Tämän jälkeen hänestä tuli sarjayrittäjä yhdessä kumppaniensa kanssa. Laukkanen toimi yrittäjänä vuosina 1986–1996. 1990-luvun laman yhteydessä Laukkasen yrityksiä meni nurin. Hän menetti konkursseissa omaisuutensa ja joutui velkasaneeraukseen. Espoon käräjäoikeus julisti Laukkasen varattomaksi vuonna 1997.
Ura pastorina
Majakka-seurakunta syntyi 1990-luvulla Espooseen ja Laukkanen toimi sen johtavana pastorina vuosina 1998–2015.
Laukkasen mukaan yhteiskunnan nopea maallistuminen on johtanut siihen, että kristityt ovat kosketuksissa seurakunnan ulkopuoliseen elämään suurimman osan ajasta. Laukkasen mukaan on olemassa vaara, että myös seurakuntalaiset maallistuvat täysin. Tästä hän on nähnyt viitteitä seurakuntien nykyjohtajuuspuheessa. Laukkasen mukaan seurakunnalta vaaditaan yhä enemmän sellaista, mitä ei ole tarkoitettu seurakunnan tehtäviksi. Laukkasen mukaan seurakunnan keskeinen tehtävä on evankeliumin julistaminen, lähetystyön tekeminen ja hyvän tekeminen.
Laukkasen mukaan Suomessa on hengellinen kriisi ja yhteiskunnallinen uskontoallergia. Laukkanen on kertonut ihmettelevänsä miksi hengelliset johtajatkaan eivät keskustele hengellisyydestä. Laukkasen mukaan myös seurakunnat ovat lamaantuneet. Hänen mielestään selvistä kristillisistä arvoista, vaikutteista ja Jumalasta pyritään eroon kaikin mahdollisin keinoin.
Poliittinen ura
Samana päivänä kun Laukkanen julistettiin varattomaksi 1997, hän aloitti eduskunnassa Toimi Kankaanniemen eduskunta-avustajana. Laukkanen toimi eduskunta-avustajana vuodet 1997–2005.
Kansanedustajana
Laukkanen valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa 2 520 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2019 vaaleissa 3459 äänellä. Laukkanen toimi eduskunnan köyhyysryhmän puheenjohtajana. Hän toimi kansanedustajana kauden 2019–2023 loppuun, eikä asettunut ehdolle enää vuoden 2023 vaaleissa.
Kunnalliset luottamustehtävät
Laukkanen on toiminut Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsenenä vuosina 2005–2012 ja Espoon kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001. Laukkanen on toiminut Espoon kaupungin tarkastuslautakunnan jäsenenä vuodesta 2001.
Muut luottamustehtävät
Laukkanen on toiminut Kansallisoopperan hallintoneuvostossa vuosina 2010–2013, ulkoministeriön kansainvälisen ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa vuosina 2012–2015, HOK-Elannon edustajistossa vuodesta 2013, Suomen Evankelisen Allianssin hallituksessa vuodesta 2014 sekä Christian Political Foundation for Europen hallituksen jäsenenä. Laukkanen on toiminut espoolaisen Hyvä arki ry:n hallituksen puheenjohtajana ja ollut tätä kautta kanavoimassa ruokaa vähävaraisille.
Poliittisia näkemyksiä
Laukkanen tunnetaan toimeliaana ja puheeliaana arvopoliitikkona. Laukkanen on toiminut mm. eduskunnan köyhyysryhmän varapuheenjohtajana. Laukkanen on pitänyt esillä myös perhekysymyksiä.
Laukkanen on pyrkinyt saamaan ruoka-apua ja vähävaraisia auttaville yhdistyksille pysyvää rahoitusta suoraan valtion budjetista. Laukkasen näkemyksen mukaan leipäjonoja pöyrittävät järjestöt saavat toimintansa tukea eduskunnan ”joululahjarahoista”. Laukkanen on esittänyt 2–5 miljoonan euron määrärahaa järjestöjen tukemiseen. Laukkanen kantoi viimeisessä puheenvuorossaan eduskunnassa huolta ruoka-apua antavista yhdistyksistä ja esitti pysyvää määrärahaa köyhiä auttaville ja ruoka-apua jakaville yhdistyksille.
Laukkanen on ollut aktiivinen rahankeräyslain uudistamisessa. Laukkasen tavoitteena on ollut että kaikki seurakunnat ja seurakuntayhteisöt eivät tarvitsisi kolehdin keräämiseen rahankeräyslupaa.
Yksityiselämä
Laukkanen kertoi vuonna 2018 unelmoivansa lähetystyöstä Kiinassa kansanedustajuuden jälkeen. Laukkaset ovat opiskelleet tätä varten kiinan kieltä. Hänen tarkoituksenaan on ollut toimia eläkkeellä pastorina ja raamatunopettajana.
Laukkasella todettiin toukokuussa 2022 ALS-tauti. Laukkanen on osallistunut Yhdysvaltain kongressin rukousaamiaiselle vuodesta 1998 lähtien yli 19 kertaa neljän eri Yhdysvaltain presidentin kutsumana. Vuonna 2015 Laukkanen perusti Suomen kansallisen rukousaamiaisen yhdessä Sauli Ahvenjärven kanssa. Lisäksi Laukkanen on vetänyt pastoreiden yhteistä rukousrintamaa. Laukkanen tunnetaan myös lempinimellä Mooses.
Ricardo Lucarelli
Ricardo Samuel Lucarelli Santos de Souza (s. 14. helmikuuta 1992 Contagem) on brasilialainen lentopalloilija, joka edustaa Brasilian lentopallon Superliigassa pelaavaa FUNVIC Taubatéa ja Brasilian lentopallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 195 senttimetriä pitkä ja 79 kilogrammaa painava Lucarelli on laitaiskijä. Hänen iskulyöntinsä ylettyy 338 senttimetriin ja blokkilyöntinsä 308 senttimetriin.
Lucarelli edusti vuodet 2010–2013 Minas Tênis Clubea, jonka kanssa hän voitti Brasilian Superliigan mestaruuden kaudella 2011–2012. Vuodet 2013–2015 hän pelasi SESI-seurassa. Vuonna 2015 Lucarelli siirtyi nykyiseen seuraansa, FUNVIC Taubatéen.
Lucarelli debytoi Brasilian lentopallomaajoukkueessa vuonna 2011. Vuonna 2014 hän oli mukana voittamassa MM-hopeaa. Maailmanliigasta Lucarelli on saavuttanut kaksi hopeaa vuosilta 2013 ja 2014. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa sekä vuosien 2013 ja 2014 maailmanliigassa Lucarelli valittiin oman pelipaikkansa parhaaksi pelaajaksi.
Aatto Kaljunen
Aatto Päiviö Kaljunen (29. huhtikuuta 1907 Viipuri – 18. marraskuuta 1963 Oulu ) oli suomalainen opettaja ja rehtori. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1953. Hän oli Hämeenlinnan seminaarin lehtori vuodesta 1951, Oulun opettajakorkeakoulun (myöh. Oulun yliopiston opettajainvalmistuslaitoksen) esimies vuodesta 1953.
Aatto Kaljusen puoliso vuodesta 1958 oli urkutaiteilija ja musiikkipedagogi Anna-Liisa Antila-Kaljunen.
Mä tahdon tietää mitä rakkaus on
”Mä tahdon tietää mitä rakkaus on” on suomalaisartisti Stina Girsin kappale hänen Labyrintti-albumilta. Sony Music Entertainment julkaisi kappaleen albumin ensimmäisenä singlenä 24. tammikuuta 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Samu Vatanen ja Pekko Haimi, sekä sanoittanut Annika Tello.
Artisti itse on kertonut kappaleen liittyvän hänen taannoiseen elämäntilanteeseen sekä kertovan taistelusta, jonka kävi läpi itsensä kanssa uuden elämän aloittamiseksi. Kappaleelle on tehty myös Ville Juurikkalan ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä.
Trinidad Guardian
Trinidad Guardian on Trinidad ja Tobagolla päivittäin julkaistava sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1917 broadsheetinä. Marraskuusta 2002 lähtien lehteä on kuitenkin julkaistu tabloidina. Lehden pääkonttori sijaitsee Port-of-Spainissa.
Yön painajainen
Yön painajainen (Play Misty for Me) on Clint Eastwoodin esikoisohjaus vuodelta 1971. Se kuvattiin 21 päivässä Eastwoodin kotikaupungissa Kalifornian Carmelissa. Eastwoodin ei alun perin pitänyt ohjata elokuvaa. Universalin vastaavan johtajan Lew Wassermanin ehto olikin se, että Eastwoodin hahmon pitäisi poiketa huomattavasti hänen aiemmista rooleistaan, mikä tapahtuikin.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Yön painajaisen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Jarmo Rönkä
Jarmo Rönkä (s. 31. elokuuta 1957 Maaninka) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1978–1992 Rönkä pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä 342 runkosarjaottelua Kiteen Urheilijoiden, Kouvolan Pallonlyöjien ja Kiteen Pallon joukkueissa. Röngän kasvattajaseura on Maaningan Mahti. Ulkopelissä Röngän pelipaikka oli ykkösvahtina. Rönkä valittiin 10 kertaa Itä–Länsi-otteluun ja 11 kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Henrietta Maria
Henrietta Maria (25. marraskuuta 1609 Pariisi, Ranska – 10. syyskuuta 1669 Colombes, Ranska) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle I:n puolisona Englannin kuningatar. Kaarle II ja Jaakko II olivat hänen poikiaan.
Sisällissodan lähestyessä Henrietta Maria aktivoitui poliittisesti ja koetti hankkia puolisolleen tukea mantereelta. Kaarlen teloituksen jälkeen hän asui loppuikänsä Ranskassa.
Abu Kamal
Abu Kamal (, suom. ’Kamalin isä’; myös, suom. ’Kamalin suku’) on kaupunki Syyrian Dayr az-Zawrin maakunnan itäosissa, lähellä Irakin rajaa. Eufratjoen oikealla (lounaisella) rannalla sijaitseva kaupunki on Abu Kamalin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 42 510 ja koko piirikuntaan 265 142 asukasta. Syyrian sisällissodan ja väkivaltaisuuksien vuoksi monet kaupungin asukkaista ovat paenneet.
Kaupunki on tärkeän Syyrian ja Irakin välisen maantien varrella, linnuntietä noin 440 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta itään, ja 120 kilometriä maakuntakeskus Dayr az-Zawrista kaakkoon. Irakin raja sijaitsee noin 8 kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon. Irakin puoleinen rajakaupunki on Anbarin maakunnan Qaim (al-Qa’im).
Syyrian sisällissodassa kaupungin raportoitiin joutuneen kesällä 2012 Syyrian hallitusta vastaan kapinoivien joukkojen haltuun. Heinäkuussa 2014 raportoitiin Isis-järjestön vallanneen kaupungin. Vuoden 2017 loppupuolella kaupunki oli viimeinen Isis-järjestön hallitsema merkittävä asutuskeskus Syyriassa. Syyrian ja Irakin armeijan, sekä Hizbollahin joukkojen uutisoitiin vallanneen kaupungin 8. marraskuuta 2017. Isis valtasi kaupungin takaisin 11. marraskuuta. Syyrian armeija valtasi kaupungin lopullisesti takaisin 19. marraskuuta.
Night Prayers
Night Prayers on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 1994 levymerkillä Nonesuch Records. Levy sisältää musiikkia entisen Neuvostoliiton alueilta Itä-Euroopasta ja Keski-Aasiasta.
(136617) 1994 CC
(136617) 1994 CC on Maan lähelle tuleva pikkuplaneetta, joka kuuluu Apollo-asteroideihin. Se löydettiin Spacewatch-ohjelmalla vuonna 1994. 1994 CC on myös maata uhkaava asteroidi eli PHA. Pikkuplaneetan läpimitta on noin 700 metriä ja sillä on kaksi pientä kuuta, jotka löydettiin vuonna 2009. Tällöin 1994 CC:stä tuli vasta toinen maan lähelle tuleva asteroidi, jolla tiedetään olevan kaksi kuuta (Ensimmäinen oli ). Alustavien tutkimusten mukaan 1994 CC:n kuut ovat läpimitaltaan vähintään 50-metrisiä.
Lähteet
thumb|left|361px|Tutkakuvaa 1994 CC:stä kuineen
Savitaipaleen vaakuna
thumb|150px|Savitaipaleen vaakuna Savitaipaleen vaakuna on Savitaipaleen kunnan tunnus. Vaakunan aiheen vallikoro viittaa Savitaipaleen rajapitäjän asemaan vuonna 1743 solmitun Turun rauhan ja 1812 suoritetun rajatarkistuksen välisenä aikana. Aiheessa kuvattu sorkka-aura oli vanhaa seudulla käytettyä tyyppiä.
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä sorkka-aura ja sen yläpuolella vallikoroinen lakio, kaikki kultaa.” Vaakunan ovat suunnitellut Viljo Savikurki, ja Savitaipaleen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. tammikuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. maaliskuuta samana vuonna.
Charles Arkoll Boulton
Charles Arkoll Boulton (17. huhtikuuta 1841 Cobourg, Ontario Kanada – 15. toukokuuta 1899 Russell, Manitoba) oli kanadalainen sotilas, joka osallistui Redjoen ja Saskatchewanin kapinoiden tukahduttamiseen.
G. D'Arcy Boultonin pojanpoika Boulton sai koulutuksen Upper Canada Collegessa. Sotilasurallaan hän palveli 100. jalkaväkirykmentissä, Gibraltarilla, Maltassa ja Montrealissa.
Vuonna 1869 hän oli mukana maanmittausryhmässä, joka lähetettiin Red River Colonyyn suorittamaan maan uudelleenjakoa. Alueen métis-asukkaiden kapinoitua maanjakoa vastaan Boulton kokosi joukon vapaaehtoisia ryhmänjohtaja John Stoughton Dennisin kanssa taistellakseen Louis Rielin johtamia kapinoitsijoita vastaan. Taistelua ei kuitenkaan päästy aloittamaan, sillä 50 hänen miestään vangittiin. Boulton pakeni Portage la Prairien kylään, jossa hän tapasi muita pakoon päässeitä tovereitaan. Joukko teki hyökkäysyrityksen siirtokuntaan vapauttaakseen vangitut toverinsa, mutta joutui itsekin vangituksi. Boulton vapautettiin myöhemmin, ja hän palasi Ontarioon.
Boulton perusti sahan lähelle Lakefieldin kylää Ontariossa. Hänet valittiin kunnanhallitukseen, ja myöhemmin hänestä tuli kunnanjohtaja. Sahayrityksen ajauduttua konkurssiin hän muutti Shelljoen jokilaaksoon Manitobassa. Hän sai lainvartijan aseman Russellin kunnassa 1881 ja toimi läntisen piirin tuomioistuimessa.
East Hamin metroasema
East Ham on Lontoon metron Hammersmith & City Linen ja District Linen asema. Se sijaitsee East Hamin kaupunginosassa Newhamin alueella Itä-Lontoossa.
East Hamin aseman avasi London, Tilbury and Southend Railway (LTSR) vuonna 1858. District Line alkoi liikennöidä asemalle vuonna 1902, ja linja sähköistettiin kolme vuotta myöhemmin. Tällöin East Hamin asema oli linjan viimeinen sähköistetty asema ja kauemmas matkustavien tuli vaihtaa asemalla höyryjuniin. Sähköistystä jatkettiin Barkingin metroasemalle asti vuonna 1908. Metropolitan Linen liikennöinti East Hamiin alkoi vuonna 1938. Vuonna 1988 Metropolitan Linen liikennöinti rataosuudella päättyi ja se korvattiin Hammersmith & City Linellä.
Henki hulluttelee
Henki hulluttelee (televisioesityksissä käytetty nimiä Topperin paluu ja Topper seikkailee; ) on Roy Del Ruthin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1941. Henki hulluttelee on Topper-elokuvatrilogian kolmas ja viimeinen osa. Elokuvatrilogian kaksi edellistä osaa ovat Kaupungissa kummittelee (Topper, 1937) ja Henki kostaa (Topper Takes a Trip, 1938). Elokuvan pääosia näyttelevät Joan Blondell, Roland Young, Carole Landis ja Billie Burke.
Juoni
Kuten kahdessa ensimmäisessä elokuvassa, Roland Young ja Billie Burke näyttelevät Toppereja, kun taas Joan Blondell näyttelee murhan uhria ja haamua Gail Richardsia, joka yrittää pelastaa Ann-nimisen ystävättärensä (Carole Landis) ja selvittää murhaajansa henkilöllisyyden vastahakoisen Cosmo Topperin avulla.
Kate Greenaway
thumb|Kate Greenaway thumb|Näyte Greenawayn kuvituksista [[Robert Browningin tulkintaan Hamelnin pillipiiparista vuodelta 1888. Painokuvan on kaivertanut Edmund Evans.]] Kate Greenaway (17. maaliskuuta 1846 – 6. marraskuuta 1901) oli englantilainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Greenawayn kuvitusten idylliset lapsihahmot saavuttivat omana aikanaan suuren suosion. Hahmojen kuvitteellinen, 1700-luvun tyylistä ideoita ammentava vaatetus sai 1800-luvun lopulla aikaan uuden lastenvaatemuodin. Vuonna 1955 Greenawayn kunniaksi perustettiin englanninkielisten lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu kuvittajapalkinto Kate Greenaway -mitali.
Fenestra
Fenestra Oy oli suomalainen ikkuna- ja ovivalmistaja, joka perustettiin 1992 ja haettiin konkurssiin tammikuussa 2014. Fenestra-merkin käyttöä jatkoi Viron-tytäryhtiö, joka kertoi maaliskuussa 2019 laajentavansa tuotantoaan Viron Harjumaasta Suomen Loimaalle ostettuaan sieltä Domus-yhtiöiden entisen tehtaan.
Kate Greenaway
Kate Greenaway syntyi Hoxtonissa, Lontoossa, ristimänimenään Catherine. Tätä nimeä hänestä ei kuitenkaan koskaan käytetty. Hänen isänsä John Greenaway oli painokuvien kaivertaja. Pian tyttärensä syntymän jälkeen hän sai tehtäväkseen kaivertaa Dickensin tarinoiden uuden laitoksen kuvitukset. Saadakseen työrauhan John Greenaway lähetti perheensä Lontoosta maaseudulle – joskin turhaan, sillä lopulta tilauksen tehnyt yritys päätyi konkurssiin ja hänen työnsä meni hukkaan. Joka tapauksessa Kate Greenaway vietti äitinsä ja sisarustensa kanssa kaksi vuotta lapsuudestaan sukulaisten luona Rollestonin kylässä Nottinghamshiressä. Rollestonin kylä maatöineen, hivenen vanhanaikaisine pukuineen ja vehreine luontoineen teki tyttöön suuren vaikutuksen ja vaikutti merkittävästi hänen myöhempään taiteeseensa.
Henki hulluttelee
Tuotanto
Kuten edelliset kaksi elokuvaa, Henki hulluttelee perustuu löyhästi Thorne Smithin kirjoittamiin romaaneihin ja luomiin henkilöhahmoihin. Elokuvan käsikirjoituksen laativat Jonathan Latimer ja Gordon Douglas, ja elokuvan tuottajana oli Hal Roach, jonka oma elokuvayhtiö tuotti elokuvan. Elokuva tuotettiin ja kuvattiin marras-joulukuussa 1940.
Kate Greenaway
12-vuotiaana Greenaway aloitti ensimmäiset taideopintonsa National Course of Art Instructionissa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan South Kensingtonin Female School of Artissa sekä Slade Schoolissa. Greenawayn töitä oli ensimmäisen kerran näytteillä hänen ollessa 22-vuotias. Ensimmäiset maksetut työt olivat joulu- ja ystävänpäiväkortteja sekä kirjankuvituksia. Joitakin mustavalkoisia kuvituksia kaiversi painettavaksi hänen isänsä. Jo varhaisissa töissään Greenaway alkoi kehitellä omia vaatemallejaan. Hän piirsi yleensä elävästä mallista ja ompeli itse mallien vaatteet.
Fenestra
Fenestra syntyi vuonna 1992, kun Paloheimon ikkunateollisuus ja Rakennusliike Puolimatkan Parma-ikkunat yhdistettiin. Fenestra siirtyi 1997 kokonaan Paloheimolle, joka kuitenkin luopui kaikesta teollisuudestaan 2000-luvulla. Fenestra kuului 1990-luvulla Pohjoismaiden suurimpiin ikkunoiden ja parvekeovien valmistajiin. Fenestra valmisti noin 250 000 ikkunayksikköä ja noin 330 000 ovea vuosittain.
Henki hulluttelee
Julkaisu ja vastaanotto
Henki hulluttelee sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. maaliskuuta vuonna 1941, ja Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 19. syyskuuta vuonna 1947. Elokuvan levittäjänä oli United Artists -elokuvayhtiö vuonna 1941. Kun Henki hulluttelee uudelleenjulkaistiin vuonna 1946, elokuvan levityksestä vastasi Favorite Films. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen seitsemään arvosteluun. Henki hulluttelee sai kaksi Oscar-ehdokkuutta parhaasta äänityksestä (Elmer Raguse) ja parhaista erikoistehosteista (Elmer Raguse ja Roy Seawright) vuonna 1942.
Fenestra
Vuonna 2012 Fenestra Groupin liikevaihto oli 92 miljoonaa euroa. Vuonna 2013 Fenestralla oli Suomessa 335 ja Virossa 77 työntekijää. Vuonna 2012 Fenestra lakkautti Forssan-tehtaansa, mikä merkitsi 106 työntekijän irtisanomista. Vuonna 2013 yritys myi sisäoviliiketoimintansa ja sen mukana Alavudella ja Posiolla toimineet tehtaansa Taaleritehtaan omistamalle Matti-Ovelle. Fenestran Viitasaaren-tehtaan osti konkurssipesältä Kaskipuu Oy. Fenestran muut tehtaat toimivat Kuopiossa ja Tallinnassa.
Fenestra Groupin omistajina toimivat yhtiön päärahoittajat Nordea ja Pohjola Pankki sekä Martti Paloheimo.
”Uusi” Fenestra
Konkurssin yhteydessä Viron Fenestran osti sen toimiva johto ja jatkoi ikkunatuotantoa Fenestra-tuotemerkillä tehtaassaan Harjumaassa. Vuonna 2019 enemmistön (60 %) tästä yrityksestä omisti baltialainen sijoitusrahasto Livonia Partners. Maaliskuussa 2019 yritys kertoi ostavansa Domus-yhtiöiden konkurssipesältä Loimaan-tehtaan ja laajentavansa ikkunatuotantoa Virosta sinne.
Pittamarhet
Pittamarhet (Atelornis) on marhien heimoon kuuluva säihkylintusuku. Pittamarhia on BirdLife Suomen luokittelussa kaksi lajia.
6. kesäkuuta
6. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 157. päivä (158. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 208 päivää.
Lähteet
Katso myös: kalenteri ~ 5. kesäkuuta, 7. kesäkuuta
Norjan kruunu
Norjan kruunu (, kansallinen lyhenne kr, kansainvälinen valuuttakoodi NOK ) on Norjan rahayksikkö. Yksi kruunu jakautuu sataan äyriin (øre). Norjan kruunu esiteltiin lailliseksi maksuvälineeksi vuonna 1875, ja se oli samalla alku Skandinavian rahaliitolle, joka kesti ensimmäisen maailmansodan alkuun saakka. Norjan kruunu oli kolmanneksitoista vaihdetuin valuutta arvoltaan vuonna 2010.
Nykyinen setelisarja
Nykyisen setelisarjan käyttöönotto tapahtui vuosina 2017 ja 2018. Setelisarjan teemoina ovat meri ja tuuli.
Edellinen setelisarja
Vuonna 1877 Norja esitteli 5, 10, 50, 100, 500 ja 1 000 kruunun setelit. 1 kruunun seteli laskettiin liikkeelle vuonna 1917, 2 kruunun seteli laskettiin liikkeelle vuosina 1918–1922. 1 ja 2 kruunun setelit laskettiin liikkeelle uudestaan vuosina 1940 ja 1950. 5 kruunun seteli korvattiin kolikolla vuonna 1963. Sama tapahtui 10 kruunun kolikolle vuonna 1984
Kolikot
Norja luopui äyrien käytöstä käteismaksuissa 1.5.2012. Norjan pankit vaihtavat 50 äyrin kolikoita vuoteen 2022.
Valuuttakurssit
Norja kruunun arvo verrattuna muihin valuuttoihin vaihtelee huomattavasti vuodesta toiseen, mikä perustuu pääasiassa muutoksiin öljyn hinnoissa ja koroissa. Vuonna 2002 Norja kruunun arvo kasvoi ennätyslukemiin Yhdysvaltain dollaria ja euroa vastaan vaihtokurssilla 1 USD = 7,36 NOK.
Kuitenkin vuoden 2007 lopulla ja vuoden 2008 alussa USD heikentyi tasaisesti kaikkia merkittäviä valuuttoja vastaan. Norjan kruunu vahvistui samaan aikaan, minkä seurauksena Norjan kruunu oli vahvempi kuin koskaan verrattuna dollariin huhtikuussa 2008, jolloin kurssi oli 1 USD = 5 NOK. Lokakuuhun 2008 mennessä USD oli vahvistunut ja oli arvoltaan noin 7 kruunua. Sen jälkeen kruunu vahvistui jälleen voimakkaasti, ja dollarin arvo oli noin 5,8 kruunua vuoden 2010 alussa. Sittemmin dollari on noussut uudelleen ja vuoden 2016 puolivälissä 1 dollari oli arvoltaan noin 8,5 kruunua.
Punatupsukotinga
Punatupsukotinga (Ampelion rubrocristatus) on Etelä-Amerikassa elävä kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan punatupsukotinga on noin 21–22 cm. Aikaunen lintu on väritykseltään pääosin lyijynharmaa, pää ja siivet ovat mustemmat. Päälaen punaruskeakärkinen töyhtö on usein litteänä, eikä siten näkyvissä. Yläperä, pyrstö ja alaperä ovat mustan ja valkoisen kirjavat. Lennossa näkyy pysrstön leveä valkea poikkiraita. Lajin nokka on valkoinen ja sen kärki on musta Nuoren punatupsukotingan töyhtö puuttuu tai on pienikokoisempi kuin aikuisella. Nuoren yksilön yläruumis on ruskeampi ja siinä on myös valkeaa viirutusta. Vatsa on kellertävä ja harmaa viiruinen. Nuoren yksilön voi sekoittaa rosvokotingaan (Ampelion rufaxilla).
Klinghofferin kuolema
Klinghofferin kuolema on yhdysvaltalaisen John Adamsin kaksinäytöksinen ooppera. Sen englanninkielisen libreton on kirjoittanut runoilija Alice Goodman. Teoksen ensiesitys oli Brysselissä 19. maaliskuuta 1991.
Punatupsukotinga
Levinneisyys ja elinympäristö
Punatupsukotingaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Laji elää vuoristometsissä ja niiden reunamilla sekä myös pensasaidoissa ja puissa lähellä maanviljelysmaita. Lintuja on tavattu aina vuoriston puurajalta asti 2 200–3 700 metrin korkeudella.
Klinghofferin kuolema
Ooppera kertoo Palestiinan vapautusrintaman PLF:n tekemästä matkustajalaiva Achille Lauron kaappauksesta vuonna 1985 sekä laivan erään matkustajan, amerikanjuutalaisen Leon Klinghofferin väkivaltaisesta kuolemasta.
Punatupsukotinga
Elintavat ja ravinto
Punatupsukotingat elävät yksinään tai pareittain. Laji asettuu usein puun tai pesaiden latvaan ja saattaa istua liikkumattomana pitkiäkin aikoja. Punatupsukotingojen lisääntymiskausi kestää helmikuusta elokuuhun. Pesä sijaitsee puussa ja on pieni oksista ja sammaleista tehty kuppi, joka on toisinaan värjätty marjoilla punaisiksi. Punatupsukotingat saavat vain yhden poiksen pesimiskerralla.
Ravntonaan punatupsukotingat käyttävät pääasiassa hedelmiä. Mistelin hedelmät ovat erityisen suosittuja. Toisinaan laji saattaa myös pyydystää hyönteisiä ilmasta.
Nyström
Nyström on sukunimi. Nimi esiintyy myös muodoissa Nystrom, Nystroem tai Nystrøm.
Unibank
Unibank on Nordean tanskalaisen osan ennen vuoden 2000 fuusiota käytössä ollut nimi.
Unibank kuului Unidanmark-konserniin, ja sillä oli Helsingissä yritysasiakkaita palveleva sivukonttori. Myös Unibankin yksityispankkitoimintaan keskittyneellä tytärpankilla Trevise Pankki Oyj:llä oli sivukonttori Helsingissä.
Earvin N’Gapeth
Earvin N’Gapeth (s. 12. helmikuuta 1991 Saint-Raphaël) on ranskalainen lentopalloilija, joka edustaa Italian A1-liigassa pelaavaa Pallavolo Modenaa ja Ranskan lentopallomaajoukkuetta. 194 senttimetriä pitkä ja 93 kilogrammaa painava N’Gapeth on pelipaikaltaan yleispelaaja. Hänen iskulyöntinsä ylettyy 358 senttimetrin korkeuteen ja torjunta 327 senttimetriin. Faneille.com -sivusto pitää N’Gapethia maailman viihdyttävimpänä lentopalloilijana.
N’Gapeth palasi Modenan joukkueeseen kaudeksi 2021–2022.
Kahdesti alle 19-vuotiaiden EM-kultaa, kerran alle 21-vuotiaiden EM-kultaa ja kerran alle 19-vuotiaiden EM-pronssia saavuttanut N’Gapeth debytoi Ranskan lentopallomaajoukkueessa vuonna 2010. Hän oli mukana vuoden 2014 MM-kilpailuissa Puolassa. Vuoden 2015 maailmanliigassa, jonka Ranska voitti, N’Gapeth valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Ranska voitti kultaa N’Gapethin ratkaistessa finaalin. Hänet valittiin myös turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi pelipaikallaan.
Pelaajana N’Gapeth tunnetaan erityisesti kovista iskulyönneistään verkolta. Lisäksi hänellä on tapana tehdä yllättäviä ja yleisöä viihdyttäviä ratkaisuja pelissä. Hän esimerkiksi on lyönyt 2015 EM-finaalin ottelupallon selkä verkkoon päin.
N’Gapeth on myös räppäri ja hän tekee Spotifyhin musiikkia etunimellään Earvin.
Valkeakosken ammattiopisto
pienoiskuva|VAAOn oppilaitos Valkeakoskella. Valkeakosken ammattiopisto (VAAO) on toisen asteen ammattikoulu. Se sijaitsee Valkeakosken pohjoispuolella ja on osa Valkeakoski Campusta. Koulussa opiskelee vuosittain noin 1 400 oppilasta. Koko campus-alueella (Valkeakosken ammattiopisto, Tietotien lukio sekä Hämeen ammattikorkeakoulu) opiskelee yhteensä lähelle 2 000 oppilasta.
Merkonomi, kansainvälisen kaupan merkonomi, IT-tukihenkilö, koneasentaja, koneistaja, automaatioasentaja, sähköasentaja, talonrakentaja, putkiasentaja, kiinteistönhoitaja, prosessinhoitaja, maalari, ajoneuvoasentaja, pienkonekorjaaja, kampaaja, parturi, kosmetologi, kosmetiikkaneuvoja, kokki sekä lähihoitaja
Koulussa opiskelee valkeakoskelaisten nuorten lisäksi hyvin paljon oppilaita lähikunnista, kuten Tampereelta, Lempäälästä, Akaasta ja Pälkäneeltä. Kulkuyhteydet koululle ovat hyvät myös ulkopaikkakuntalaisille. Joukkoliikenne mahdollistaa bussilla kulkemisen kauempaakin tuleville.
VAAOn rehtorina toimii Raimo Alarova.
Identiteetti
Identiteetti voi tarkoittaa seuraavia:
Kevin Johnson
thumb|Kevin Johnson
Kevin Maurice Johnson (s. 4. maaliskuuta 1966 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko ja entinen koripalloilija. Hänet valittiin vuonna 2008 Sacramenton pormestariksi. Johnson on Sacramenton ensimmäinen afroamerikkalainen pormestari. Hänen viimeinen virkakautensa loppui vuonna 2016. Kaudesta 1987–1988 kauteen 1999–2000 Johnson pelasi koripalloa NBA-ammattilaisliigassa. Hän aloitti ammattilaisuransa Cleveland Cavaliersissa, josta hän siirtyi helmikuussa 1988, kesken kauden 1987–1988, Phoenix Sunsiin. Hän edusti Sunsia koko loppu-uransa. Hänet nimettiin neljä kertaa, vuosina 1989, 1990, 1991 ja 1994, NBA:n toiseen tähdistökenttään ja kerran, vuonna 1992, liigan kolmanteen tähdistökenttään. Hän myös pelasi kolmesti NBA:n tähdistöottelussa. Vuonna 1994 Johnson oli voittamassa Yhdysvaltain joukkueessa koripallon maailmanmestaruutta.
Guri
Guri (, hanja 九里市) on kaupunki Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 14 kilometriä naapurina olevasta pääkaupunki Soulista länteen.
Paikallishallinnollisesti kaupunki jakautuu 8 dongiin, 262 tongiin ja 1653 baniin. Vuonna 2016 Gurin väkiluvuksi arvioitiin 193 763.
Kaupungin alueella on useita kuninkaallisia hautamuistomerkkejä.
Luchino Visconti
thumb|250px|Viscontin läpimurtoelokuva Ossessionen juliste.
Luchino Visconti (2. marraskuuta 1906 Milano – 17. maaliskuuta 1976 Rooma) oli italialaisen elokuvan keskeisimpiä ohjaajia. Visconti on tunnettu erityisesti historiallisista ja yhteiskunnallisista aiheistaan.
Helena Yläsen mukaan ”kommunisti ja aristokraatti” Visconti on ollut ehkä omimmalla maaperällään luodessaan laajoja, historiallisia ja usein oopperamaisia draamoja maailman mahtavien rapautuvasta elämästä. Kuitenkin esimerkiksi Henry Bacon sanoo Visconti-kirjassaan, että mahtavat spektaakkelit olivat Viscontin taiteellinen umpikuja.
Elämä
Visconti oli tunnetun Visconti-suvun jälkeläinen. Suku hallitsi aikoinaan Milanoa ja Pohjois-Italiaa, ja hän itse oli Modronen herttua. Luchinon perhe oli Pohjois-Italian rikkaimpia. Isä oli Giuseppe Visconti (Milano, 1879–1941), Grazzanon herttua ja Modronen kreivi. Äiti oli Carla Erba, kuuluisan farmaseuttisen yrityksen omistaja. Luchinolla oli kaikkiaan kuusi sisarusta. Sisar Umberta Visconti avioitui dokumentaristin ja ohjaajan Renzo Avanzon kanssa, ja toisen avioliiton hän solmi säveltäjä ja orkesterinjohtaja Franco Manninon kanssa, joka työskenteli yhteistyössä useiden Viscontin filmien tekemisessä. Veli Luigi Visconti avioitui näyttelijä Laura Adanin kanssa.
Luchino suoritti asevelvollisuutensa Pinerolon ratsuväen aliupseerina. Hän vietti keskeisen nuoruutensa kasvattamalla hevosia omalla maatilallaan. Hän harrasti myös oopperaa, josta hän sai runsaasti vaikutteita. Perheellä oli tarjota paljon harrastamisen mahdollisuuksia, sillä isä oli teatteri Teatro alla Scalan suurin tukija ja siksi perheellä oli käytössään oma aitio teatterissa. Äidin salongissa kävivät useat aikakauden merkkihenkilöt, muiden muassa kapellimestari Arturo Toscanini, säveltäjä Giacomo Puccini ja kirjailija Gabrile D’Annunzio. thumb|250px|Elokuvan Rocco ja hänen veljensä juliste.
Ura
Luchino Viscontin aloitti uransa elokuvan parissa vasta 30-vuotiaana, ja lähes nelikymppisenä hän ohjasi oman esikoiselokuvansa. Vuonna 1936 hänen ystävänsä, muotisuunnittelija Coco Chanel, tutustutti hänet ohjaaja Jean Renoiriin Ranskassa. Visconti toimi hänen johdollaan kolmantena apulaisohjaajana ja pukusuunnittelijana. Häneen teki syvällisen vaikutuksen Renoirin realismi, jota hän oli mukana toteuttamassa kahdessa elokuvassa (Les basfonds ja Une partie de campagne). Ranskassa hän myös tapasi italialaisia vasemmistolaisia, jotka olivat maanpaossa. He vaikuttivat häneen poliittisesti. Visconti vieraili myös Hollywoodissa ja tutustui siellä elokuvastudioihin, mutta tämä vierailu vuonna 1939 jäi varsin lyhykäiseksi äidin kuoleman takia. Mielenkiintoinen yhteistyö Renoirin kanssa sai jatkoa Tosca-oopperan elokuvaversiolla. Toinen maailmansota sekoitti ranskalaisohjaajan suunnitelmat, ja elokuvan valmisti loppuun ohjaajana saksalainen Karl Koch.
Visconti onnistui tutustumaan joukkoon nuoria intellektuelleja ja kriitikoita toimiessaan avustajana Cinema-lehdessä, jonka oli perustanut Italian diktaattorin Benito Mussolinin poika Vittorio. Hän aloitti yhteistyönsä Roberto Rossellinin kanssa. Näissä merkeissä hän kohtasi myös todennäköisesti elokuvaohjaaja Federico Fellinin. Yhdessä Gianni Puccinin, Antonio Pietrangelin ja Giuseppe De Santisin kanssa Visconti kirjoitti käsikirjoituksen ensimmäiseen elokuvaansa Riivaajat (1943). Elokuvaa pidetään ensimmäisenä neorealistisena elokuvana. Se perustui James Cainin useasti filmattuun teokseen The Postman Always Rings Twice. Elokuvan pääroolissa oli Clara Calamai, joka oli viime hetkellä tullut Anna Magnanin tilalle. Vuonna 1948 Visconti käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan Maa järisee (La terra trema), joka perustui mekaanikko Ginon elämästä kertovaan Giovanni Vergan romaaniin I Malavoglia.
Visconti oli yksi harvoista neorealistisista ohjaajista, jotka onnistuivat työskentelemään koko 1950-luvun ajan. Hän kylläkin siirtyi genren ulkopuolella vuonna 1954 valmistuneella elokuvallaan Senso, joka oli kuvattu Technicolor-värijärjestelmällä. Elokuva sijoittuu vuoteen 1866, jolloin Italia oli yhdistymässä miehittäjävaltioiden ja pienten ruhtinaskuntien muodostamasta hajanaisesta niemimaasta yhdeksi kansakunnaksi. Tapahtumapaikkana on Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian hallitsema Veneton alue. Tarina perustuu Camillo Boniton romaaniin. Tässä elokuvassa Visconti yhdistää realismin ja romantiikan ja siten johdattaa katsojan pois neorealismista. Tätä elokuvaa ovat jotkut kriitikot väittäneet kaikkein viscontimaisimmaksi elokuvaksi.
Vuonna 1957 Visconti voitti Venetsian elokuvajuhlien Hopeisen leijonan elokuvallaan Valkeat yöt. Kyseessä oli Fjodor Dostojevskin novelliin pohjautuva tulkinta rakkaudesta. Elokuvan tärkeissä rooleissa olivat Marcello Mastroianni, Maria Schell, Jean Marais ja Clara Calamai. Livornon kaupunki Italiassa oli inspiroinut ohjaajaa, ja hän oli rakentanut sen Italian elokuvakeskukseen Cinecittaan.
Visconti oli myös kuuluisa näytelmäohjaaja. Eritoten vuosina 1946–1960 hän ohjasi lukuisia töitä Rina Morelli-Paolo Stoppa Companylle; mukana oli myös Vittorio Gassman. Myös ooppera kuului hänen työsarkaansa, ja hänen kaikkein kuuluisin ohjauksensa lienee Donizettin Anna Bolena, joka esitettiin La Scalassa vuonna 1957. Pääosassa esiintyi itse Maria Callas, jonka laulamista oopperoista hän ohjasi myös La Sonnambulan sekä La Traviatan.
Elokuvaohjaajana Visconti palasi uudelleen neorealismin pariin vielä 1960-luvullakin. Rocco ja hänen veljensä kertoo eteläitalialaisesta perheestä, joka on muuttanut Milanoon paremman elämän toivossa. Geoffrey Nowell-Smith on todennut: ”Visconti ilman realismia on sama kuin Lange ilman ekspressionismia ja Eisenstein ilman formalismia…”.
Elokuva Tiikerikissa valmistui vuonna 1962, ja se perustui Giuseppe Tomasi di Lampedusan samannimiseen romaaniin, joka oli kirjoittajansa ainoa, postuumina julkaistu teos. Elokuva käsittelee lähes samaa aihetta kuin Senso, Italian yhdistymisen vaikeutta, mutta katsottuna Italian eteläisen osan, eritoten Sisilian kautta. Tarina kuvaa uuden ja vanhan yhteentörmäystä monella tasolla, niin rakkaudessa kuin yhteiskunnassakin. Vanha ruhtinas pitäytyy entisessä, vaikka uusi aika ja Italian yhdistyminen on jo läsnä. Luokkarajat rikkova rakkaus kruunaa kaiken. Rooleissa nähdään Burt Lancaster, Claudia Cardinale sekä Alain Delon. Elokuva sai Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla. Kirjailija Alberto Moravia on todennut, että Tiikerikissa on Viscontin elokuvista puhtain, tasapainoisin ja todellisin.
Vuonna 1969 valmistui Viscontin elokuva Kadotetut, josta hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta ohjauksesta. Elokuva kertoo vauraan saksalaisen teollisuusperheen hajoamisesta ja natsismiin sortumisesta. Tässä elokuvassa tulee hyvin esille ohjaajan esteettiset pyrkimykset, dekadenssi ja puhdas kauneus.
Viimeisinä elinvuosinaan hän käytti elokuviensa päätähtenä Helmut Bergeriä, esimerkiksi Kadotetuissa ja Ludvig II:ssa, kuin myös elokuvassa Intohimo ja väkivalta, jossa kuvataan fasismin nousua aikakauden eli 1970-luvun Italiassa. Elokuvassa on myös vahva panos Burt Lancasterilta. Viscontin viimeinen elokuva oli Rakkautta Roomassa, jossa kuvataan uskottomuutta.
Kuolema
Visconti kuoli Roomassa sydänkohtaukseen 69-vuotiaana. Hän oli adoptoinut Helmut Bergerin, jolle hän jätti arvonnimensä ja omaisuutensa. Ischian saarella Napolinlahdella on Viscontin muistolle omistettu museo.
Jakohihna
thumb|Jakohihna thumb|250px|Modernin [[OHC|OHC-moottorin jakohihna. Ylimmäisenä nokka-akselin hammaspyörä, alimmaisena kampiakselin hammaspyörä]] thumb|250px|[[Työntötankomoottorin jakohihna, vas. kampiakselin hammaspyörä, oik. nokka-akselin hammaspyörä.]] Jakohihna tai hammashihna on ketjuperiaatteella toimiva hihna, jonka avulla voidaan tahdistaa akselit pyörimään tietyssä tahdissa. Polttomoottori ssa kampiakseli pyörittää jakohihnan välityksellä nokka-akselia. Harvinaisemmin samaan toimintaan saatetaan käyttää myös jakoketjua tai hammaspyörästöä.