cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirjanorja
Moderni historia
Norjan kunnissa ja kouluissa on usein virallisena kielimuotona jompikumpi kahdesta kirjakielestä, kirjanorja tai uusnorja. Jompaakumpaa kielimuotoa opiskellaan peruskoulussa varsinaisena äidinkielenä (hovedmål) ja toista kieltä ylemmillä luokilla äidinkielen sivumuotona (sidemål).
1800-luvun lopussa riksmål oli ainoa kieli kouluissa. Toiseen maailmansotaan saakka uusnorja valloitti elintilaa kirjanorjalta useimmissa maakunnissa. Enimmillään yli kolmannes ala-asteen oppilaista sai opetusta uusnorjaksi. Sodan jälkeen tuuli kääntyi, ja kirjanorjan suosio kasvoi jälleen vuoteen 1975 saakka. Myöhemminkin bokmålin suosio on hitaasti mutta tasaisesti kasvanut ja on nyt (2011) oletuskieli 87 prosentille peruskoulujen oppilaista. Norjan 431 kunnasta 160:ssä on virallisena kielenä kirjanorja, 114:ssä uusnorja ja 157 kuntaa ovat kielellisesti neutraaleja. Useimmat uusnorjankieliset kunnat ovat Vestlandetin alueella maan länsiosassa.
Norjalaiset aakkoset
Kirjaimet c, q, w, x ja z ovat norjassa vierasperäisiä ja käytössä vain lainasanoissa sekä joissakin sukunimissä.
Joidenkin vokaalien päällä voidaan käyttää niin kutsuttuja diakriittisiä merkkejä. Ne eivät ole pakollisia, mutta joissain tapauksissa ne voivat selventää sanan merkitystä ja/tai ääntämystä; esimerkiksi for [for] on prepositio, fór [fu:r] imperfektimuoto verbistä fare.
Substantiivit
Kirjanorjan substantiivit taipuvat kahdessa luvussa; yksikössä ja monikossa. Ne voivat olla epämääräisessä tai määrätyssä muodossa. Ne jakautuvat kolmeen kieliopilliseen sukuun; maskuliiniin (hankjønn), feminiiniin (hunkjønn) ja neutriin (intetkjønn). Säännöllinen taivutus on erilainen eri sukuisilla sanoilla.
Kirjanorjassa feminiiniset sanat voidaan taivuttaa myös maskuliinin tapaan, uusnorjassa ei koskaan. Tämä on yksi selkeimmistä vedenjakajista näiden kahden kielimuodon välillä.
Monet sanat ovat kirjanorjassa ja ruotsissa eri sukuisia, esim. ruotsin ett krig on kirjanorjaksi en krig, ja ruotsin en människa on kirjanorjaksi et menneske.
Adjektiivit
Adjektiivit taipuvat kolmessa vertailumuodossa, ja niistä on erikseen heikot ja vahvat muodot. Heikossa muodossa ne taipuvat lisäksi suvussa sen substantiivin mukaan, jonka määreinä niitä käytetään. Adjektiiveissa ei erotella maskuliinia ja feminiiniä toisistaan, paitsi muutamissa poikkeuksellisissa sanoissa, kuten 'pieni', m liten - f lita - n lite.
Verbit
Kirjanorjan verbit taipuvat neljässä finiittimuodossa ja kolmessa infiniitti- eli nominaalimuodossa. Näistä preesens ja infinitiivi taipuvat edelleen pääluokissa ja partisiipin perfekti luvussa.
Verbit jakautuvat useiden germaanisten kielten tapaan heikkoihin ja vahvoihin, joista jälkimmäisen tunnistaa päätteettömästä imperfektimuodosta (esim. le 'nauraa' > lo 'nauroi'). Vahvoissa verbeissä tapahtuu useimmiten vokaalimuutoksia sanan vartalossa. Useimmat heikot verbit sen sijaan taipuvat säännönmukaisesti alla olevan esimerkin mukaan.
Muut sanaluokat
Muita norjan kielen sanaluokkia kutsutaan suljetuiksi sanaluokiksi. Näihin kuuluvat adverbit, determinatiivit, interjektiot, konjunktiot, subjunktiot, pronominit sekä prepositiot.
World Poker Tour (televisiosarja)
World Poker Tour (WPT) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jossa seurataan vuosittaisen kansainvälisen World Poker Tour -kiertueen osakilpailuja. Jokainen kausi huipentuu WPT-finaaliin Bellagio-kasinolla Las Vegasissa, Nevadassa. Ohjelman juontavat pokeriammattilainen, WSOP-voittaja Mike Sexton ja näyttelijä Vince Van Patten.
GIGN
GIGN on Ranskan sisäministeriön alaisen santarmien Gendarmerie Nationale alaisuudessa toimiva erikoisjoukko tai eliittijoukko, jonka toimiin kuuluvat muiden muassa panttivankitilanteiden ja vankilakapinoiden ratkaiseminen. Yksikkö perustettiin vuonna 1973 ja siihen kuuluu 400 jäsentä.
GIGN on osallistunut yli tuhanteen erikoisoperaatioon. GIGN on pidättänyt monia rikollisia, vapauttanut panttivankeja ja kaapattuja lentokoneita.
GIGN:n päämaja sijaitsee Satoryssa Versaillesissa. Ryhmä on koulutettu operaatioihin kaikenlaisissa ympäristöissä viidakolta aavikko-olosuhteisiin ja jopa talviolosuhteisiin.
Historia
Münchenin verilöylyn jälkeen, kun palestiinalaisterroristit olivat surmanneet 11 israelilaista urheilijaa vuonna 1972 kesäolympialaisissa ja Clairvauxin vankilakapinan jälkeen vuonna 1973 Ranska perusti omat erikoisjoukot, jotka olisivat valmiina vastaavanlaisiin tilanteisiin. GIGN aloitti toimintansa vuonna 1974 15 miehellä. Vuonna 1984 siinä toimi 48 miestä ja vuonna 2018 vahvuudessa on jo 400 miestä jaettuna neljään ryhmään.
Tehtäväalueet
Vaativimpia toiminta-alueita ovat muun muassa terrorismin torjunta ilmailun ja merenkulun sektorilla, panttivankitilanteet, erityisympäristöjen turvallisuus (ydinvoimalat, vankilat). Erikoisjoukot ovat mukana myös poliisin erikoisoperaatioissa. Joukkoihin kuuluvien ominaisuudet ovat vaativia, yksilöllistä ja kollektiivista osaamista. Joka osa-alueella korostuu vahva henkilökohtainen osaaminen eri osa-alueilla kuten aseenkäsittely, laskuvarjohypyt, sukeltaminen, soluttautuminen.
Operaatiot
Perustamisestaan lähtien GIGN on osallistunut noin tuhanteen operaatioon, vapauttanut yli 500 panttivankia, pidättänyt yli tuhat rikollista ja tappanut useita terroristeja. Kaksi GIGN:n miestä on kuollut operaatioissa. pienoiskuva|GIGN:n harjoitus.
pienoiskuva|GIGN:n iskuryhmä.
Hopen
Hopen on yksi Huippuvuorten saarista. Se sijaitsee Barentsinmerellä noin 185 kilometriä Spitsbergenistä itään. Saarella on pituutta 33 kilometriä ja leveyttä enimmillään 2 kilometriä.
Hopenilla on norjalaisten käyttämä sääasema, jonka saksalaiset perustivat vuonna 1943 Operaatio Zitronellan ollessa käynnissä toisen maailmansodan aikana. Luftwaffe perustaman sääaseman miehet unohtuivat Hopenille saksalaisten vetäydyttyä ja pääsivät antautumaan vasta syyskuussa 1945. thumb|200px|left|Hopenin kartta Sääaseman henkilökunnan jäsenet ovat Hopenin ainoat vakituiset asukkaat. Todennäköisimmän teorian mukaan saaren löysi englantilainen Thomas Marmaduke vuonna 1613.
Hopenin pinta-ala on 47 km². Saaren korkein kohta, Iversenfjellet, kohoaa 370 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle.
Michael Ansara
Michael Ansara (15. huhtikuuta 1922 Syyria – 31. heinäkuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Ansara syntyi Syyriassa vuonna 1922 ja muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin ollessaan kaksivuotias. Perhe asui aluksi Uudessa-Englannissa, mutta kymmenen vuoden jälkeen he muuttivat Kaliforniaan. Siellä Ansara aloitti lääkärin opinnot Los Angeles City Collegessa, mutta muuttikin pian mielensä ja vaihtoi alansa näyttelemiseen.
Ura
Näyttelijän ura alkoi televisiossa 1940-luvulla, jonka aikana Ansara esiintyi sivurooleissa eri elokuvissa. 1950-luvulla hän sai kuitenkin ensimmäisen pääroolin televisiosarjassa Broken Arrow. Sarja kesti vuodesta 1956 aina vuoteen 1960 asti, jona aikana Ansara esiintyi muissakin televisiosarjoissa, kuten Law of the Plainsman, Frontier Doctor ja Naked City. Tämän jälkeen hän esiintyi useissa sarjoissa vierailevissa rooleissa, ja erityisesti Ansara muistetaan tieteissarjojen rooleista kuten komentaja Kang (Star Trek), Elric (Babylon 5) ja Killer Kane (Buck Rogers in the 25th Century). Hän toimi myös DC-animaatiouniversumin animaatioissa Pakkasherran äänenä vuosina 1993, 1994, 1997 ja 1999.
Pitkän uransa aikana Ansara sai yhden ehdokkuuden vuonna 1979 elokuvasta The Manitou, sekä tähden Hollywood Walk of Famelle.
Keiteleen eteläosan alue
Keiteleen eteläosan alue (vesistöaluetunnus 14.41) on Viitasaaren reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 562,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 17,23 %. Vesistön alueen alarajana on Äänekosken voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 6 265,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 17,41 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Vatianjärven alueeseen (14.33).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Blonde-luokka (risteilijä)
Blonde oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijäluokka, jonka kaksi alusta rakennettiin osana vuoden 1909 laivasto-ohjelmaa. Ne palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa. Luokan alukset poikkesivat edeltäneestä Boadicea-luokasta siten, että niihin asennettiin 21 tuuman torpedoputket, neljä nelituumaista lisää ja kannen panssarointia lisättiin konehuoneiden kohdalta.
Pocket beagle
Pocket beagle on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Blonde-luokka (risteilijä)
Luokan alukset suunniteltiin toimimaan hävittäjälaivueiden tiedustelijoina, jolloin niiden tuli kyetä etsimään vihollisen aluksia sekä mahdollisesti tuhoamaan niitä.
Pocket beagle
Ulkonäkö
Pocket beagle oli vain 20-25 cm korkea, ja joidenkin yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että ne mahtuivat taskuun.
Alkuperä
Kuninkaalliset metsästäjät jalostivat tämän beaglen kääpiöversion, jotta se mahtuisi heidän satulalaukkuihinsa. Täten se oli helppo kantaa metsästysalueelle, jossa se päästettiin irti. Kokonsa vuoksi se sopeutui myös paremmin työskentelemään vaikeakulkuisessa maastossa kuin kookkaammat ajokoirat. Elisabet I:n tiedetään omistaneen ajueellisen pocket beagleja, ja vuodelta 1575 peräisin olevassa maalauksessa kuningatar esiintyy yhden niistä kanssa. Kaikkien hänen omistamiensa yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että niitä olisi voinut kuljettaa miesten hansikkaassa. 1800-luvun alkupuolella myös Yrjö III ja Yrjö IV omistivat pocket beagleja. Viimeiset merkinnät alkuperäisestä rodusta ovat 1800-luvun puolivälistä eversti Thorntonin ja 1850-luvulta herra Cranen omistamista ajueista. Normaalikokoinen beagle alkoi saavuttaa enemmän suosiota ja syrjäytti lopulta pienoismuunnoksensa.
Myöhäisviktoriaanisella aikakaudella oli havaittavissa pientä elpymistä, mutta rotu joutui tuolloin kaupallisten kasvattajien kynsiin, jotka jalostivat niin pieniä koiria kuin mahdollista ja käyttivät prosessissa runsaasti sisäsiitosta. Tästä johtuen "Viktoriaanisilla taskubeagleilla" alkoi esiintyä yhä enenevässä määrin lisääntymisongelmia: nartut eivät usein kyenneet synnyttämään normaalisti. Huonon maineen vuoksi suosio romahti merkittävästi. Kun brittiläinen Beagle Club perustettiin vuonna 1890, rekisteröitäviltä pocket beagleilta vaadittiin "todellista beaglen rotutyyppiä" ja "hyvälaatuisuutta". Ensimmäisen maailmansodan myötä jäljellä olleet pocket beagle -ajueet hajaantuivat ja 1920-luvulla elossa oli enää muutamia yksilöitä. 1930-luvun alussa rotu yritettiin vielä pelastaa, mutta jalostusohjelmaan löytyi ainoastaan yksi narttu, jonka kuoleman myötä vuonna 1935 koko rotu kuoli lopulta sukupuuttoon.
Etymologia
Pocket Beagle tarkoittaa "taskubeaglea". Rotu tunnettiin myös nimillä Glove Beagle ("hanskabeagle"), Mitten Beagle ("kinnasbeagle"), Sleeve Beagle ("hihabeagle"), Dwarf Beagle ("kääpiöbeagle"), Toy Beagle ("kääpiöbeagle", sananmukaisesti "lelubeagle"), Lap Beagle ("sylibeagle"), Lapdog Beagle ("sylikoira-beagle"), Singing Beagle ("laulava beagle"), Rabbit Beagle ("kaniinibeagle") ja Elizabethan Beagle ("elisabethinbeagle").
Hemiepes
Hemiepes on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista aiolialaisista säkeistä.
Hemiepes-säkeessä on seitsemän tavua. Säkeen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Säkeestä on myös niin kutsuttu feminiininen muunnelma, jossa on yksi lyhyt lisätavu:
Hemiepes on käytännössä daktyylisen pentametrin puolikas eli daktyylinen katalektinen tripodia. Se on kuorolyriikassa yksi daktylo-epitriittisen rytmin perusosista.
Retoriikka
Retorisella voidaan tarkoittaa puhetaidollista, korusanaista tai korkealentoista ilmaisua. Esimerkiksi retorinen kysymys ei ole tarkoitettu varsinaiseksi kysymykseksi, vaan sillä pyritään viestimään jokin asia kysymyksen muodossa.
Sofistit
Puhujien koulutusta varten syntyi sofistien koulukunta. Tunnettuja kreikkalaisia puhujia ja retoriikan kehittäjiä olivat muun muassa:
Platon
Myöhemmin Sokrates ja erityisesti hänen oppilaansa Platon vastustivat sofisteja. Heidän mielestään nämä keskittyivät ainoastaan väittelyiden voittamiseen, eivätkä välittäneet lainkaan siitä, ovatko väittelyn kohteena olevat asiat tosia. Platonin mielestä filosofian ytimessä tuli olla dialektiikka, jossa totuus voidaan löytää kysymysten ja vastausten avulla.
Platonin dialogeista kaksi keskittyy erityisesti retoriikkaan. Gorgias keskittyy Platonin väitteeseen, jonka mukaan sofistit keskittyvät tyyliin sisällön sijasta. Hänestä filosofia ja retoriikka suhtautuvat toisiinsa kuin lääke ja kosmetiikka. Lääke (kuten filosofia) keskittyy potilaan parhaaseen, kun taas kosmetiikka (kuten retoriikka) keskittyy ainoastaan siihen miltä potilas näyttää.
Faidros jatkaa Platonin esittämää arvostelua, mutta jättää sen mahdollisuuden, että saattaisi olla mahdollista harrastaa myös totuudenmukaista ja ylevää retoriikkaa. Platonin mielestä retoriikka tuli alistaa täysin filosofihallitsijoiden apuvälineeksi.
Aristoteles
Aristoteles suhtautui retoriikkaan paljon Platonia myötämielisemmin, ja itse asiassa hänen retoriikkansa voidaan nähdä juuri tällaisena Platonin kaipaamana ylevänä retoriikkana. Hänen teoksensa Retoriikka toteaa heti alkusanoissaan retoriikan ja dialektiikan olevan rinnakkaisia taitoja, joita ei voi erottaa toisistaan. Hänen mielestään dialektiset menetelmät ovat tarpeen totuuden löytämiseksi, ja retoriset menetelmät totuuden kertomiseksi ja opettamiseksi.
Aristoteleen määritelmän mukaan ”retoriikka on kyky havaita kunkin asian yhteydessä vakuuttava”. Tällä määritelmällä hän asettaa retorisen yrityksen keskipisteeksi vakuuttavien todistelujen keksimisen. Näin hän asettaa retoriikkansa erilliseksi sofisteista, joille tärkeää oli vain lopputulos.
Aristoteleen tutkielmat retoriikasta pyrkivät järjestelmällisesti esittämään retoriikan tällaisena inhimillisenä taitona. Hän erotti kolme syytä, jotka saavat aikaan puheen vakuuttavuuden: itse puhe (logos), puhujan luonne (ethos), ja puhujan mielentila tai tunteiden ilmaisu (pathos). Logos sisältää kielenkäytön ja sananvalinnat argumenttia muodostettaessa. Ethos keskittyy siihen, missä määrin puhujan henkilö kykenee saamaan yleisön vakuuttuneeksi siitä, että hän on uskottava. Pathos sisältää sen, missä määrin puhuja laittaa omia tunteitaan peliin ja yrittää vedota kuulijoiden tunteisiin saadakseen heidät puolelleen.
Vaikka länsimainen filosofia onkin aina painottanut lähinnä logosta, Aristoteleen kolmen vakuuttavuuden syyn ymmärtäminen on tarpeen, jotta voidaan täydellisesti selittää myös ihmisten käyttäytymisen ei-järkiperäisiä puolia.
Roomalainen retoriikka
Tässä roomalaiset löysivät Aristoteleen opetuksille paljon käyttöä. Kuuluisimpia roomalaisia reettoreita olivat Cicero ja Quintilianus. Heidän työnsä perustuvat selvästi Aristoteleeseen.
Erityisesti Quintilianus kehitti retoriikan viisi kaanonia, joita käytettiin akateemisissa piireissä vuosisatojen ajan. Hänen mukaansa retorisen tapahtumasarjan vaiheet ovat:
Uuden ajan retoriikka
Rooman valtakunnan hiivuttua myös retoriikan opiskelu taantui jossain määrin, koska kristillisellä keskiajalla suhtauduttiin antiikin pakanalliseen kirjallisuuteen epäilevästi. Toisaalta kirkollisten yliopistojen syntyessä retoriikka palasi yleiseen opetussuunnitelmaan, jonka trivium-osaan kuuluivat kielioppi, retoriikka ja logiikka. Renessanssin aikana 1400-luvulla antiikin kirjallisuus sai tärkeämmän aseman.
1900-luvulle tultaessa retoriikka nousi uuteen kukoistukseensa. Tämä johtuu siitä, että uudet viestintävälineet (ennen kaikkea radio, televisio, elokuvat) ja mainokset lisäsivät tarvetta hyvälle retoriikalle ja kielenkäytölle, niiden opiskelulle ja erittelylle. Retoriikkaa kohtaan tunnettiin myös uuden tyyppistä akateemista kiinnostusta. Niin kutsutussa uudessa retoriikassa hylättiin klassiselle retoriikalle ominainen puhumisen käytännön taitojen opettaminen ja keskityttiin retoriikan tutkimukseen. Tunnettuja uuden retoriikan kehittäjiä ovat esimerkiksi Chaïm Perelman, Kenneth Burke ja I. A. Richards.
Retoriikka Suomessa
Retoriikkaa ja argumentaatioteoriaa on tutkittu Suomessa etenkin Jyväskylän, Tampereen, Helsingin ja Turun yliopistoissa. Suomessa, toisin kuin esimerkiksi Ruotsissa, ei ole kuitenkaan yhtään varsinaista retoriikan oppiainetta tai alan professuuria, vaan alan tutkimus ja opetus jakautuvat eri korkeakouluissa eri tieteenaloille. Retoriikan käytännön harrastus on ollut Suomessa eri vuosikymmenillä vilkasta. Retoriikkaa käsitteleviä oppikirjoja ilmestyi yllättävän runsaasti esimerkiksi 1920–1930-luvuilla. Myös 2000-luku on ollut retoriikalle suosiollista aikaa ja tuoretta kirjallisuutta on julkaistu runsaasti, mm. Juhana Torkin laajaa huomiota saanut Puhevalta (2006) Puhetaidon ja argumentaation käytännön opetusta järjestävät esimerkiksi Suomen Puheopisto ja Kriittinen korkeakoulu.
Lincoln Burrows
Taustaa
Lincoln lainasi hänelle 18-vuotiaalle Michaelille 90 000 dollaria, jotta tämä voisi maksaa yliopistomaksunsa. Lincoln kertoi rahojen olevan hänen puolikkaansa heidän äitinsä vakuutuksesta. Todellisuudessa Lincoln lainasi rahat ja joutui niiden takia hankaluuksiin, mikä lopulta johti hänen lavastamiseensa syylliseksi.
Tarina sarjassa
Lincoln tuomitaan kuolemaan varapresidentin veljen murhasta. Michael yrittää pelastaa hänet kuolemantuomiolta. Kuten Michael, Lincoln on esiintynyt jokaisessa Paon jaksossa. Toisella tuotantokaudella Lincoln ja Michael yrittävät paeta maasta, mutta agentti Alexander Mahone vaikeuttaa matkaa. Lincoln jää kaksi kertaa kiinni, mutta pääsee pakenemaan avustuksella. Kun Lincoln vapautetaan syytteistä, hän alkaa auttaa veljeänsä pois Sona-vankilasta. Neljännellä tuotantokaudella Lincoln yrittää tuhota ”Yhtiön” muiden kanssa. Kauden lopussa paljastuu, ettei Lincoln olekaan Michaelin biologinen veli. Viidennellä kaudella Lincolnin kokoama ryhmä alkaa toteuttaa pakosuunnitelmaa Michaelin pelastamiseksi jemeniläisestä vankilasta.
Harri Hyttinen
Harri Tapani Hyttinen (13. helmikuuta 1952 Hyvinkää – 9. toukokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lapsuus ja nuoruus
Hyttinen muutti Helsinkiin pikkupoikana vanhempiensa Osmon ja Mairen (o.s. Turunen) kanssa. Perhe oli lähtöisin Pohjois-Karjalasta Lieksan Pankakoskelta. Isä työskenteli autonkuljettajana ja talonmiehenä, äiti hoiti nelilapsista perhettä. Hyttiset asuivat Kruununhaassa, josta Harri kävi koulua Helsingin Normaalilyseossa. Alun perin hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä Naapurilähiö-televisiosarjan Matti Sarpamaana ja rooleistaan Radioteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hän esiintyi menestysmusikaalissa Viulunsoittaja katolla. Nuorena Hyttinen pelasi myös aktiivisesti jalkapalloa HJK:ssa.
Ura
Hyttinen valmistui Suomen Teatterikoulusta näyttelijäksi vuonna 1977. Hän oli mukana lähinnä kurssitovereistaan koostuneessa ensemblessa Suomen Kansan Teatterissa, joka tuotti Koiton talon näyttämölle 1970-luvun lopun teatteritapauksen, Arto af Hällströmin ohjauksen Pete Q. Ammattilaisuransa alussa hän teki lastenteatteria muutaman vuoden kiinnityksellä Penniteatterissa, mutta toimi koko loppuelämänsä freelancerina. Hyttinen oli opiskellut pantomiimia Tšekkoslovakiassa Ladislav Fialkan johdolla. Hän valmisti ja esitti miehen ja viinan tiestä kertovan yhden miehen Paras ystäväni -pantomiiminäytelmän (ohjaus Helena Anttonen, musiikki Matti Rantanen), jota hän kiersi esittämässä satoja kertoja ympäri Suomea 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Myöhemmin häntä työllistivät varsinkin elokuvat ja kuunnelmat sekä dubbaukset. Lasten suursuosikki oli hänen roolinsa tallitonttu Rämäkkänä television Histamiinin joulukalenterissa (1980, uusittu 1984). Hän esiintyi muun muassa videopelihahmon Hugon ja Matka maailman ympäri -piirrossarjan Tikon ja Fixin ääninäyttelijänä sekä Alfred J. Kwak -piirrossarjassa monen hahmon ääninäyttelijänä, muun muassa Alfredin isän.
Hyttinen oli myös musiikillisesti lahjakas näyttelijä, lauloi nuorempana Koiton Laulun kuorossa, soitti kitaraa Teatterikoulun kurssitovereista koostuneessa yhtyeessä Johan Lewis & Korjaa Bois (albumi Jätenauhaa.. eli rakkautta koko kansalle, Love Records 1978) ja yhtenä viimeisistä töistään valmisti lauluillan otsikolla Meriluu (ensi-ilta Tampereen Teatterikesässä 9. elokuuta 2001).
Hyttinen sai Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta vuonna 1989 roolistaan Dynamiitti-Lahtena elokuvassa Petos.
Yksityiselämä
Hyttinen oli vuodesta 1980 avoliitossa ja 1985–1990 avioliitossa tutkija Helena Saarikosken kanssa. Hyttisellä on kaksi lasta, näyttelijä Elsa Saisio (s. 1981), jonka äiti on kirjailija Pirkko Saisio, ja Otso Hyttinen (s. 1987, nyk. Kratz), jonka äiti on Helena Saarikoski. Viimeiset viisitoista vuotta Hyttinen asui avoliitossa Helena Kuosmasen kanssa.
Hyttisen nuorempi veli Jarmo Hyttinen on myös näyttelijä helsinkiläisessä improvisaatioteatterissa Stella Polariksessa.
Harri Hyttinen kuoli toukokuussa 2006 Meilahden sairaalassa, sairastettuaan lyhyen aikaa. Hänen tuhkansa on siroteltu mereen Harmajan luona.
Päätalo
Päätalo voi viitata seuraaviin:
Karl Georg Christian von Staudt
Von Staudt syntyi Rothenburgin valtakunnankaupungissa, joka on nykyisin Rothenburg ob der Tauber. Hän opiskeli Göttingenin yliopistossa matematiikkaa ja tähtitiedettä Gaussin johdolla vuosina 1818–1822. Hän valmistui tohtoriksi Erlangenin yliopistosta vuonna 1822. Von Staudtin varhaiset työt ja väitöskirja käsittelivät asteroidien efemeridien laskemista. Von Staudt opetti matematiikkaa Nürnbergissa vuoteen 1835 saakka, josta alkaen hänet nimitettiin Erlangenin yliopiston matematiikan professoriksi. Hän piti tätä oppituolia hallussaan kuolemaansa 1867 saakka.
Von Staudtin matematiikka oli suurelta osin synteettistä tai projektiivista geometriaa. Toisin kuin toinen saksalainen puhdas geometrikko Jakob Steiner, von Staudt rakensi geometriansa kokonaan ilman etäisyyden tai luvun käsitettä. Määriteltyään neljän pisteen x_1, x_2, x_3, x_4 kaksoissuhteet hän tutki harmonisia pistejoukkoja (joissa pisteiden kaksoissuhteet ovat -1) ja perusti projektiivisen geometriansa niihin. Kahta pistejonoa sanotaan projektiivisiksi, jos niiden harmoniset joukot säilyvät.
Myöhemmin Felix Klein, Moritz Pasch (1843–1930), David Hilbert ja Edmond Nicolas Laguerre (1834–1886) jatkoivat projektiivisen geometrian tutkimusta von Staudtin hahmottelemaan suuntaan.
Von Staudt tutki myös Bernoullin lukuja ja todisti von Staudtin–Clausenin teoreeman, jonka avulla Bernoullin luvun desimaaliosa voidaan määrätä.
Hänen tunnettuja teoksiaan ovat Geometrie der Lage (1847, Sijaintigeometria), joka on laaja projektiivisen geometrian esitys, ja Beiträge zur Geometrie der Lage (1856–1860, Kontribuutioita sijaintigeometriaan).
Juan Carlos Calderón
Juan Carlos Calderón (7. heinäkuuta 1938 – 25. marraskuuta 2012) oli espanjalainen laulaja-lauluntekijä ja muusikko.
Calderón sävelsi vuonna 1973 kaupalliseksi menestykseksi nousseen Eres tú-hitin, joka oli kyseisenä vuonna myös Espanjan edustuskappale Eurovision laulukilpailussa. Calderón sävelsi Espanjan euroviisuedustuskappaleet myös vuosina 1975, 1985 ja 1989 ja toimi lisäksi kaikissa näissä esityksissä kapellimestarina. Vuonna 1968 hän voitti Ondas-palkinnon. Uransa aikana hän kirjoitti kappaleita esimerkiksi Luis Miguelille, Julio Iglesiasille, Herb Alpertille, Chayannelle, Nino Bravolle, Cecilialle, Camilo Sestolle, Paloma San Basiliolle, Rocío Durcalille, David Bustamantelle ja Mari Trinille.
Achenbach
Achenbach on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Karkeakarvainen beagle
Karkeakarvainen beagle (Wire-haired Beagle) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Luonne ja käyttäytyminen
Karkeakarvainen beagle oli sileäkarvaista vahvempi, sitkeämpi ja nopeampi.
Alkuperä
Alun perin oli olemassa kaksi beagle-muunnosta, karkeakarvainen "pohjoinen" ja sileäkarvainen "eteläinen". Karkeakarvaisen uskottiin syntyneen karkeakarvaisten terriereiden ja sileäkarvaisten beaglejen välisistä risteytyksistä. Paksumman karvapeitteensä ansiosta karkeakarvainen sopeutui sileäkarvaista paremmin kylmempään ja ankarampaan ilmastoon. Vuonna 1930 eräs beagle-harrastaja kuvaili kirjoituksessaan karkeakarvaista beaglea harvinaiseksi niin jänismetsällä kuin näyttelyissäkin, ja lisäsi että rodun elvytys tulisi aloittaa mitä pikimmiten ennen kuin se kuolisi sukupuuttoon. Elvytystä ei kuitenkaan aloitettu, ja rotu painui pian unholaan.
Ei ole varmaa oliko karkeakarvainen ns. "walesinbeagle" (Welsh Beagle) käytännössä samaa rotua kuin karkeakarvainen beagle.
Rutenoseeni
Rutenoseeni eli bis(syklopentadienyyli)rutenium(II) (C10H10Ru) on metalloseeneihin kuuluva ruteniumin organometalliyhdiste. Yhdistettä on tutkittu käytettäväksi polymerointikatalyyttinä.
Ominaisuudet
Rutenoseeni on monille metalloseeneille tyypillisesti niin kutsuttu sandwich-yhdiste, jossa metalli-ioni on kahden syklopentadienyyliligandin välissä. Rakenne muistuttaa ferroseenin rakennetta, mutta ferroseenista poiketen rutenoseenin ligandien konformaatio on kohdakkainen. Huoneenlämpötilassa yhdiste on vaaleankeltaista kiteistä ainetta ja on suhteellisen stabiili ilman vaikutuksille. Ferroseenin tavoin rutenoseeni kykenee reagoimaan elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla, mutta ei ole aivan yhtä reaktiivinen. Sen sijaan organolitiumyhdisteiden kanssa se reagoi vaihtaen vetyatomin litiumatomiin ferroseenia nopeammin ja muodostuva tuote on nukleofiilinen. Rutenoseenin hapettuminen poikkeaa ferroseenin hapettumisesta siten, että hapettumisreaktiossa muodostuu yleensä dimeerinen dikationi eikä monokationia kuten ferroseenin hapettuessa. Eräissä heikosti koordinoituvissa elektrolyyteissä voidaan saada aikaan hapettuminen monokationiksi. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus
Ensimmäisen kerran rutenoseenia valmisti Geoffrey Wilkinson vuonna 1952. Rutenoseenia voidaan valmistaa ruteniumkloridin ja syklopentadienyylinatriumin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään tetrahydrofuraania ja tuote puhdistetaan sublimoimalla.
Rutenoseenia on tutkittu käytettäväksi polymeerien valmistuksessa fotoinitiaattorina.
Sound of Silence
Sound of Silence voi tarkoittaa seuraavia:
Arrajärvi
Arrajärvi on Iitissä ja Lahden Nastolassa, Päijät-Hämeessä sijaitseva järvi. Se erkanee Kymijoen uomasta etelään, ja siellä se muodostaa joen järvimäisen laajentuman. Lahden osa järvestä kuului ennen kuntaliitosta Nastolaan.
Maantietoa
Järvessä on laskettu olevan seitsemän saarta. Niiden yhteispinta-ala on 18 hehtaaria, mikä on noin 1,8 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista Karjusaari, Puustellinsaari ja Sepänsaari ovat yli hehtaarin suuruisia, ja neljä muuta ovat yli aarin kokoisia. Muita saaria ovat Kaijakivi ja Inkerinsaari pohjoisessa, Paskosaari Tiisalansaaren edustalla ja neljäs saari vielä Tiisalansaaren pohjoispuolella Kaalmaanpohjan edustalla.
Järvi on luodattu, ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 29 miljoonaa kuutiometriä eli 0,029 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 9,0 metriä. Syvin kohta sijaitsee Paskosaaren ja Sepänsaaren välissä. Muualla järvi on melko matala.
Järven rantaviivan pituus on 44 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 5 kilometriä. Rannat ovat melko jyrkkiä lukuun ottamatta peltoalueita ja niihin rajoittuvia suoalueita. Inkerinmaan ja siitä etelään sijaitsevat rannat ovat jyrkkiä. Tiirinmaan mäki kohoaa yli 50 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järven länsirannalla sijaitsevat Metsäkylä ja Säyhteen kylät. Kylien ja muiden alueiden asutus on haja-asutusta. Rannoilla on 16 kiinteää asutusta, ja maatilojen välissä on noin 140 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3136 ja siitä haarautuvilta muilta yhdysteiltä 14501, 14092, 14501, 14502, 14097 ja 14504. Saviojasta kulkee järven keskivaiheille Lahden ja Iitin välinen kuntaraja. Se halkaisee järven pohjois-etelä-suunnassa ja kääntyy etelässä Kilpisaaren ja Puusellinsaaren välistä Arrajoelle.
Luontoarvot
Arrajärven alueelle on perustettu Natura 2000-alueita, joissa suojelun kohteina ovat kalliojyrkännealueet ja rehevöityneet lahdenpohjukat. Järven länsiosassa kulkee myös harjujakso, jonka Veljestenharju ja Puustellinsaari muodostavat maisemallisesti ja kasvillisesti kiinnostavan kohteen.
Viikon mittaisessa verkkokoekalastuksessa elokuussa 2013 saatiin saaliiksi yksilöittäin laskettuna 52 prosenttia särkeä, 32 prosenttia ahventa ja 7 prosenttia salakkaa. Muita lajeja olivat hauki, kiiski, kuha, lahna, pasuri, ruutana, sorva ja suutari. Kun lajit luokiteltiin massan perusteella oli saaliista 41 prosenttia särkeä, 27 prosenttia ahventa, 12 prosenttia kuhaa ja 6 prosenttia salakkaa. Kyselytutkimuksen mukaan järvestä saadaan satunnaisesti myös toutainta, siikaa ja madetta. Kuoretta on saatu koetroolauksessa. Järveen on tehty toistuvia istutuksia vuosina 2005–2011. Niissä istutettiin järvisiikaa ja planktonsiikaa, mutta eniten kuhaa.
Melonta
Järvellä kulkee maakuntakaavassa osoitettu melontareitti.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alueella (14.12), jonka Mankalan Arrajärven alueeseen (14.122) järvi kuuluu.
Järvi saa pääosan vedestään ohi virtaavasta Kymijoesta, mutta myös Arrajoen valuma-alueelta (14.16) ja omalta valuma-alueelta tulee merkittävästi vettä. Järven valuma-alueen suuruus on 375,25 neliökilometriä, josta järven oma pinta-ala muodostaa vain 2,6 prosenttia. Suora yhteys Kymijokeen ja valuma-alueen lasku-uomat lyhentävät järven veden laskennallista viipymää 83 vuorokauteen. .
Arrajärven lähialueella, joka rajautuu etelässä Salpausselkään, on kuusi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat järveen suoraan tai välillisesti. Niistä huomattavimpia ovat eteläpäähän laskeva Kotojärvi (62 ha) sekä ketjussa sen kautta laskevat Selkojärvi (58 ha) ja Haramaanjärvi (66 ha). Viimeksi mainittuun laskevat vielä pienet lammet Petkellammi (3 ha) ja Ymmyriäislammi (3 ha). Veljestenharjun pohjoispuolelta laskevat järven itärantaan Veljestenlammi (2 ha) ja Äijänlammi yhteistä ojaa myöten. Järven länsirantaan laskeva Arrajoki on Sylvöjärven (231 ha) laskujoki. Sen yläjuoksulla sijaitsevat muun muassa Salajärvi (810 ha) ja Ruuhijärvi (573 ha).
Maju
Maju on baskien jumala sekä jumalatar Marin puoliso. Kun nämä kaksi kohtaavat, syntyy kauhistuttava ukonilma. Maju esiintyy yleensä käärmeen hahmossa. Joillakin baskien alueilla Maju katsotaan samaksi jumalaksi kuin Sugaar, joka on käärmemäinen, maan alla asuva henki, joka voi kuitenkin kulkea taivaassa tulisen sirpin hahmossa.
Joonialainen dimetri
Joonialainen dimetri on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista joonialaisista säkeistä eli koloneista.
Säe koostuu kahdesta ionicus a minoresta, eli sen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Säettä esiintyy muun muassa Anakreonilla yhdessä anakreonteuksen kanssa.
Luettelo Suomen varhain rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista
Luettelo Suomen varhain rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista kattaa vuoteen 1950 mennessä rekisteröidyt uskonnolliset yhdyskunnat.
Ensimmäisiä uskontokuntia olivat metodistit ja baptistit, jotka molemmat järjestäytyivät omaksi uskontokunnakseen 1892 silloisen eriuskolaislain nojalla. Vuonna 1918 säädettiin laki mooseksenuskolaisista, joka antoi juutalaisille oikeuden perustaa seurakuntia tai uskonnollisia yhdyskuntia; kolme juutalaista seurakuntaa rekisteröitiinkin vuosina 1918–1919.
Uskonnonvapauslain perusteella ensimmäisenä rekisteröityi Suomen Vapaakirkko heti 1923 rekisteröinnin tultua mahdolliseksi. Baptistit ja metodistit joutuivat järjestäytymään uudelleen 1920-luvulla. Eräät uskonnot olivat puolestaan järjestäytyneet yhdistyslain nojalla yhdistyksiksi jo ennen uskonnonvapauslain voimaantuloa.
Vuonna 1950 Suomessa toimi yhteensä 18 rekisteröityä uskonnollista yhdyskuntaa. Seurakuntien lukumäärällä mitaten suurimpia olivat metodistikirkko ja Suomen vapaakirkko.
Active-luokka (risteilijä)
Active oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijäluokka, jonka kolmesta aluksesta kaksi ensimmäistä rakennettiin osana vuoden 1910 laivasto-ohjelmaa ja kolmas alus osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa. Luokan alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä luokista vain hieman. Panssarointia oli paksunnettu keskilaivassa suojaamaan keveiltä tykeiltä, mutta alukset eivät suojan kasvamisesta huolimatta sopineet laivasto-osastoissa palvelemiseen.
Alukset oli helpoimmin erotettavissa kaarevan keulansa perusteella.
6. elokuuta 1914 miinan upottamasta HMS Amphionista tuli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen ensimmäisessä maailmansodassa upotettu alus.
Helsingin Autokoritehdas
thumb|right|Helkon linja-autoja [[Scania–Vabisin alustalla Helsingissä vuonna 1961]] Oy Helsingin Autokoritehdas Ab eli Helko oli Helsingissä ja Tikkurilassa toiminut autokoritehdas. Se perustettiin vuonna 1933, myytiin Primo Oy:lle vuonna 1959 ja toiminta loppui vuonna 1965. Se oli 1950-luvulla yksi Suomen suurimmista autokoritehtaista.
Yhtiön perustava kokous pidettiin 18.9.1933 ja yhtiön toimitusjohtajana aloitti pääosakas Edmund Lindberg. Yhtiö aloitti toimintansa Munkkisaaressa syyskuussa 1933. Yhtiö oli palkannut pari henkilöä konttoriin sekä 25 autokorityöntekijää ja loppuvuodesta valmistui viisi linja-autonkoria sekä ohjaamoita ja lavoja. Alkuperäinen 100 000 markan osakepääoma nostettiin 200 000 markkaan heinäkuussa 1934. Marraskuussa 1935 yhtiön omistussuhteet muuttuivat perin pohjin pääosakkaiksi tullessa tarkastaja Axel Lindroth sekä kadettiupseeri Gunnar Ericsson. Entinen toimitusjohtaja Lindberg luopui osakkeistaan ja Ericssonista tuli uusi toimitusjohtaja.
Yhtiö alkoi valmistaa linja-, paketti- ja sairasautojen koreja, ohjaamoita, lavoja sekä kippejä. Munkkisaaren tehdas tuhoutui yöllä syttyneessä tulipalossa 24. maaliskuuta 1937. Tulipalossa ei menetetty ihmishenkiä, mutta aineelliset vahingot olivat mittavat, esimerkiksi keskeneräisiä linja-autoja paloi. Koko henkilökunta jäi työttömäksi ja työt sekä osa työntekijöistä siirtyi muille autokoritehtaille.
Lindroth myi kaikki osakkeensa huhtikuussa 1938 Ericssonin velipuolelle, konttoripäällikkö Odd Anders Vataselle. Osakepääomaa nostettiin kesäkuussa ja Ericssonin ja Vatasen lisäksi pieni osa osakkeista kuului nyt työnjohtaja Simo Aholalle. Yhtiö rakensi tehtaan Tikkurilaan, jossa toiminta käynnistyi vuonna 1937. Rakennuksen työhallin pituus oli 77 ja leveys 20 metriä. Koreja pystyi rakentamaan viidellä linjalla samanaikaisesti. Rakenteilla pystyi yhtä aikaa olemaan 32 linja-autokoria tai toistasataa ohjaamoa. Tehtaalla työskenteli syksyllä 1937 noin 80 työntekijää.
Lokakuussa 1939 yhtiöllä oli 141 työntekijää. Sen vuoden 1939 myynti oli 4,293 miljoonaa markkaan ja se oli myynnillä mitaten Suomen kolmanneksi suurin autokoritehdas. Talvisodan takia tehtaan henkilökunta putosi lähes puoleen edellisvuoden tasosta. Vuonna 1944 yhtiön myynti oli noin 15 miljoonaa markkaa ja se oli toiseksi suurin Kaipion jälkeen. Tammikuun 24. päivänä 1945 Helsingin Autokoritehdas oli mukana perustamassa Autokorityönantajain Liittoa (AKTL). Helkolla uskottiin teräskorisen linja-auton painavan viidenneksen puukorista vähemmän. Yhtiö teki sopimuksen ruotsalaisen Hägglund & Sönerin kanssa korien lisenssivalmistuksesta. Teräskori esiteltiin 24.11.1949 Helsingin rautatieasemalla ja se sai messuilla kultamitalin. Helko oli vuonna 1956 yksi Suomen suurimmista autokoritehtaista 66 uuden korin ja kymmenen täyskorjauksen tuotantomäärällä. Helkon menestyksekkäin yksittäinen artikkeli oli suurina sarjoina muun muassa HKL:lle toimitettu Helko-teräskori. Puu- ja metallikoreja valmistettiin vierekkäin, mutta puukorien toimitukset loppuivat viimeistään 1954. Linja-autokorien lisäksi tehtaassa valmistettiin kuorma-autojen korirakenteita, myymälä- ja pakasteautoja – tehtaan yhteydessä oli myös autokorjaamo. Vuosikymmenen lopulla yhtiö alkoi velkaantua ja kauppa ei käynyt. Omistajat halusivat päästä eroon yhtiöstä. Tehtailija Sven Grahn osti yhtiön toukokuussa 1959. Grahnin vävy, Ulf Rönnholm nimitettiin koriteollisuuden vastuuhenkilöksi ja hän muutti Helsingin Autokoritehdas Oy:n nimeksi Primo Oy, osasto Helko. Primon omistukseen siirryttyään se erosi AKTL:n jäsenyydestä. Gunnar Ericsson luovutti puheenjohtajuuden Lahden Autokorin johtajalle Kauko Saariolle.
Tehtaan johtaja Usko Niemi piti Hägglund ja Sönerin kanssa solmittua sopimusta kalliina ja se irtisanottiin. Niemi sai ajatuksen uudesta korimallista ja näin syntyi ulkonäöltään moderni Mercurius-kori kaarevalla tuulilasilla. Malli oli kuitenkin epäonnistunut ja autoista tuli runsaasti vaikeasti hoidettavia reklamaatioita. Helkon suurin asiakas oli HKL. Primon aikana tehtaan tuotanto oli suurimmillaan – kerralla valmistettiin lähes kahtakymmentä autoa ja yhden alustan korittamisessa kesti noin kaksi kuukautta. Grahnin perhe kuitenkin arveli menestyvänsä perinteisillä toiminta-alueilla. Vuoden 1964 lopussa päätettiin, että tilauksessa olleet 40 HKL:n autoa tehdään valmiiksi, mutta uusia tilauksia ei oteta. Viimeiset korit valmistuivat elokuussa 1965. Helkon henkilökuntaa ja asiakkaita siirtyi etenkin Wiimalle.
Jesse Pehu
Jesse Pehu (s. 18. marraskuuta 1985 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa laitahyökkääjänä II-divisioonassa, seuranaan Hoki Klupi Hyvinkää. Pehu on urallaan edustanut HPK:ta, ruotsalaista IFK Arbogaa, Titaaneja ja Hoki Klupi Hyvinkäätä, jossa hän on joukkueen varakapteeni. Pehu on voittanut Hämeenlinnan Pallokerhossa Suomen mestaruuden kaudella 2005–2006.
Pehu toimii myös luokanopettajana Puolimatkan koulussa Hyvinkäällä.
Dot and the Kangaroo
Kirjan tarina kertoo tytöstä nimeltä Dot, joka eksyy Australian takamaille. Dot tapaa kengurun, joka antaa Dotille syötäväksi marjoja, joiden avulla tämä pystyy puhumaan eläimien kanssa.
Keiteleen keskiosan alue
Keiteleen keskiosan alue (vesistöaluetunnus 14.42) on Viitasaaren reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 1 273,16 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 28,47 %. Vesistön alueen alarajana on Matilanvirta, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 5 702,39 neliökilometriä ja sen järvisyys on 17,42 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Keiteleen eteläosan alueeseen (14.41).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Danny Boyle
Danny Boyle (s. 20. lokakuuta 1956 Radcliffe, Suur-Manchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Boyle tunnetaan muun muassa elokuvien Slummien miljonääri, Trainspotting, 28 päivää myöhemmin, Sunshine ja Shallow Grave – murhaleikki ohjauksesta.
Boyle voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvasta Slummien miljonääri.
Valto Käkelä
Valde (Valto) Edvard Käkelä (19. huhtikuuta 1908 Lappee – 30. tammikuuta 1977 Nuijamaa) oli suomalainen liikemies ja poliitikko. Käkelä oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1945–1972 sekä sisäasiainministeri 1955−1956.
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1972. Hän oli eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1957 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja 1968–1969. Käkelä toimi sisäasiainministerinä Kekkosen V hallituksessa 1955–1956 ja toisena valtiovarainministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971.
Presidentin valitsijamiehenä Käkelä toimi vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän osallistui kunnallispolitiikkaan Lappeen, Viipurin ja Lappeenrannan valtuustoissa. Käkelä oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Käkelällä on nimikkokatu Lappeenrannassa, Valto Käkelän katu, jonka varrella sijaitsee muun muassa Etelä-Karjalan keskussairaala.
Käkelä oli naimisissa Gunnel Maria Lundmarkin kanssa vuodesta 1957. Käkelän tytär Anneli Kiljunen on ollut SDP:n kansanedustajana vuodesta 2003 alkaen.
Pak sarzamin shad bad
Pāk sarzamīn šād bād (, suomeksi ”Siunattu olkoon pyhä maa”), tunnettu myös nimellä Qaumi Taranah, on Pakistanin kansallislaulu. Se otettiin käyttöön 1954, jolloin Pakistanista tuli tasavalta. Sen sanat on kirjoittanut pakistanilainen runoilija Abul Asar Hafeez Jalandhari ja sävelen Ahmed G. Chagla. Laulun on sävelletty ennen sanojen kirjoittamista. Kansallislaulu on urdunkielinen.
Abigail Breslin
Abigail Kathleen Breslin (s. 14. huhtikuuta 1996 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Breslin oli vuoden 2007 Oscar-gaalassa ehdolla parhaan naissivuosan palkinnon saajaksi elokuvasta Little Miss Sunshine. Hän oli tuolloin kymmenen vuoden ja yhdeksän kuukauden ikäinen ja siten viidenneksi nuorin ehdolla ollut naisnäyttelijä.
Breslin näyttelee yhtä pääosaa vuonna 2015 alkaneessa kauhukomediasarjassa Scream Queens.
Möhkäkala
Möhkäkala (Mola mola) on möhkäkalojen heimoon kuuluva erikoisen muotoinen kala, joka elää lauhkeilla ja trooppisilla merillä. Möhkäkalat ovat valtavan kokoisia, levinneet laajalti ja ulkonäöltään eriskummallisia, mutta niistä tiedetään varsin vähän. Usein ne liikkuvat hitaasti pintavesissä, ja kokonsa vuoksi voivat aiheuttaa onnettomuuksia veneiden törmätessä niihin.
Ulkonäkö ja koko
Möhkäkalan jopa kolmimetrinen ruumis on kuin puoliksi halkaistu kiekko, ja se päättyy röyhelömäiseen reunukseen, joka on useista liuskoista koostuva muuntunut pyrstöevä. Sekä selkä- että peräevä ovat lyhyttyviset ja korkeat ja ovat aivan ruumiin takapäässä. Rintaevät ovat pyöreät ja vatsaevät puuttuvat. Suu on pieni. Väriltään kala on harmaan ja valkoisen kuviollinen. Osa möhkäkaloista hohtaa helmiäisen sävyissä. Suurin osa möhkäkalan ihosta on yhtä karkeaa kuin hiekkapaperi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Möhkäkalan levinneisyysalue on laaja, ja sitä elää kaikkien valtamerten lämpimimillä ja lauhkeilla alueilla. Tyynenmeren itäosissa sen levinneisyysalue ulottuu Kanadasta Peruun ja Chileen. Tyynenmeren länsiosissa sitä tavataan puolestaan Venäjältä ja Japanista Australiaan ja Uuteen-Seelantiin saakka. Tyyneltämereltä levinneisyysalue jatkuu Intian valtamerelle ja aina Punaisellemerelle asti. Itäisellä Atlantilla lajia tavataan Skandinaviasta, Etelä-Afrikkaan ja läntisellä Atlantilla Newfoundlandin tienoilta Argentiinaan. Meksikonlahti ja Karibianmeri kuuluvat levinneisyysalueeseen. Sitä tavataan ajoittain myös Itämeren länsiosassa ja Välimerellä.
Möhkäkaloja tavataan merenpohjan syvänteiden rinteiden läheisyydessä. Se ui usein lähellä pintaa siten, että selkäevä pistää pinnan yläpuolelle, mutta kaloja on kuvattu myös jopa 480 metrin syvyydessä.
Lisääntyminen
Möhkäkala lienee maailman kaloista ahkerin mätimunien tuottaja: naaras saattaa tuottaa kerralla jopa 300 miljoonaa mätimunaa. Vastakuoriutuneet möhkäkalat ovat piikkien peitossa, mistä huomaa, että laji kuuluu samaan lahkoon pallokalojen kanssa.
Ravinto
Toisiinsa sulautuneet hampaat muodostavat vahvan nokan, jolla möhkäkala syö planktonia, meduusoja ja kampamaneetteja, mutta myös äyriäisiä ja pikkukaloja.
Uhat ja kanta
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut möhkäkalan vaarantuneeksi, koska sen kanta on selvästi pienentynyt 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa. Suurin uhka on kalastus ja sen sivusaaliit. Sitä ei suurimittaisesti kalasteta, vaikka ainakin Japanissa ja Taiwanissa on sille markkinoita. Möhkäkaloja kuitenkin jää runsaasti sivusaaliiksi Tyynenmerellä ja Atlantilla. Paikoin laji on hävinnyt kokonaan, ja 1980-luvun lopun jälkeen yksilömäärä on vähentynyt maailmanlaajuisesti ainakin 30 prosentilla.
Täysikasvuisella möhkäkalalla on ihmisen lisäksi harvoja vihollisia, mutta kasvuiässä sitä kohtaavat monet vaarat. Loiset ovat myös tappava kiusa. Möhkäkalasta on tavattu yli 40 sukuun kuuluvia erilaisia loisia. Varsinaisia saalistajia ovat miekkavalaat ja merileijonat. Nuoria möhkäkaloja syövät tonnikalat.
Keiteleen pohjoisosan alue
Keiteleen pohjoisosan alue (vesistöaluetunnus 14.43) on Viitasaaren reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 618,77 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 19,08 %. Vesistön alueen alarajana on Hännilänsalmi, Varissalmi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 2 804,71 neliökilometriä ja sen järvisyys on 14,39 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Keiteleen keskiosan alueeseen (14.42).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Cambridge–Oxford-soutukilpailu
thumb|Miesten kahdeksikot saapumassa Oxfordin johdolla maaliin vuoden 2015 kilpailussa. thumb|Vuoden 1841 soutukilpailu [[Lambeth Palacen edustalla. Francis William Tophamin aikalaiskaiverrus.]] thumb|Valokuva vuoden 1896 kilpailusta. Cambridge–Oxford-soutukilpailu on Cambridgen ja Oxfordin yliopistojen joukkueiden välinen soutukilpailu, joka kuuluu maailman kuuluisimpiin soutukilpailuihin. Vuosittainen kilpailu käydään kahdeksikoilla Thamesjoella Lontoossa maaliskuun lopulla tai huhtikuun alussa. Matkan pituus on neljä mailia ja 374 jaardia (6,779 km) Putneyn sillalta Mortlakeen. Soutukilpailu on kohonnut Britanniassa eräänlaisen kansallisen instituution asemaan, ja se tunnetaankin yksinkertaisesti nimellä The Boat Race (”soutukilpailu”). Kilpailu muun muassa televisioidaan joka vuosi.
Historia
Cambridge ja Oxford ovat Englannin vanhimmat yliopistot, joiden välisellä kilpailulla on vuosisataiset perinteet. Soutukilpailu pidettiin ensimmäisen kerran vuonna 1829 Cambridgen yliopiston opiskelija Charles Merrivalen ja hänen ystävänsä, Oxfordissa opiskelleen Charles Wordsworthin aloitteesta. Tällöin Cambridge haastoi Oxfordin kilpailuun.
Jämtlandin lääni
thumb|Jämtlandin läänin nykyiset kunnat.
Cambridge–Oxford-soutukilpailu
Historia
Alkuaikoina kilpailu järjestettiin epäsäännöllisin välein. Vuodesta 1856 lähtien se on pidetty joka vuosi paitsi ei maailmansotien aikana 1914–1919 ja 1940–1945 eikä myöskään vuonna 2020, jolloin se peruutettiin koronaviruspandemian vuoksi. Tapana on, että hävinnyt joukkue haastaa voittaneen kilpaan seuraavana vuonna.
Jämtlandin lääni
thumb|Jämtlandin läänin kunnat vuonna 1952. Lääninraja on muuttunut tämän jälkeen, sillä läänin koillisosaan on liitetty alueita [[Västernorrlandin läänistä.]]
Cambridge–Oxford-soutukilpailu
Historia
Naisten soutukilpailun juuret ovat vuodessa 1927, mutta alkuun soutua pidettiin naisille epäsopivana lajina eikä varsinaista kilpailua sallittu – vuoden 1927 soutu tuomaroitiin tyylin perusteella ja aikalaisraportin mukaan sitä oli kerääntynyt seuraamaan suuri, vihamielinen katsojajoukko. Samalle reitille miesten kilpailun kanssa naiset siirtyivät vasta vuonna 2015, jolloin naisten kilpailu myös televisioitiin ensimmäisen kerran.
Jämtlandin lääni
thumb|Vanha [[Västernorrlandin lääni. Sekä keltaiset että siniset alueet olivat aiemmin Västernorrlandin lääniä, kunnes se jaettiin Gävleborgin lääniksi (sinisellä) ja Västernorrlandin lääniksi (keltaisella). Jämtlandin maakunta erotettiin Västernorrlandin läänistä omaksi läänikseen, jolloin siihen liitettiin myös Härjedalenin maakunta Gävleborgin läänistä. Nykyiset lääninrajat ovat paksulla viivalla.]]
Cambridge–Oxford-soutukilpailu
Historia
Vuonna 2013 Cambridgen ja Oxfordin alumnit järjestivät Suomessa oman soutukilpailunsa.
B.G.
B.G. (oik. Christopher Dorsey, s. 3. syyskuuta 1980 New Orleans, Louisiana ) on yhdysvaltalainen rap-artisti.