cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armas Honkasalo
Ammattiyhdistystoiminta
1910-luvun puolivälissä hänestä tuli osaston kiistaton johtohahmo, vaikkei milloinkaan sen puheenjohtajana toiminutkaan. Honkasalo oli ammattiosaston sihteeri ja keväällä 1917 hänet valittiin rahastonhoitajaksi. Honkasalon aatteellisuutta kuvastaa, että hän kieltäytyi tehtäviin kuuluneista lisäpalkkioista yhdistyksen heikkoon taloudelliseen tilanteeseen vedoten. Honkasalo oli myös ammattiosaston huvitoimikunnan aktiiveja. Lisäksi hän harrasti hiihtoa ja juoksua Porin Pyrinnössä, toimien samalla seuran sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä.
Elokuussa 1917 Honkasalo valittiin ylivoimaisella ääntenenemmistöllä ammattiosaston edustajaksi Suomen Ammattijärjestön sekä puutyöntekijäin liiton edustajainkokouksiin. Erinäisistä viivästyksistä johtuen niitä ei kuitenkaan ehditty pitämään ennen sisällissodan syttymistä. Juuri ennen marraskuun yleislakkoa järjestetyssä yhdistyksen kuukausikokouksessa Honkasalon asema korostui entisestään, kun hän puheessaan alusti tulevassa SAJ:n edustajainkokouksessa käsiteltävistä asioista. Honkasalo otti kantaa ammattiosaston piirissä esiintynyttä syndikalismia vastaan, vaati senaattia vastuuseen elintarvikepulasta ja arvosteli myös sosialidemokraattisen puolueen eduskuntaryhmän saamattomuutta. Vaihtoehdoksi eduskuntatyölle hän esitti ateenalaistyylistä kansankokousta. Yleislakon aikana syntyneissä työväen järjestyskaartin ja suojeluskunnan välisissä kahnauksissa Honksalo oli sovittelijan roolissa.
Sisällissota
Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918, hän oli nimellisesti Porin sahatyöntekijäin ammattiosaston varapuheenjohtaja. Honkasalo toimi aluksi punaisten Satakunnan rintaman keskisen lohkon komentajana, kunnes Helsingin punakaartiin kuulunut Aksel Nikanor Aarre-Davidsson tuli nopeasti hänen tilalleen. Honkasalo osallistui muun muassa Noormarkussa käytyyn Harjakankaan taisteluun ja korvasi puolestaan Aarre-Davidssonin rintamapäällikkönä ennen punaisten huhtikuun alkupuolella aloittamaa vetäytymistä.
Punaiset aloittivat vetäytymisensä Satakunnasta 10. huhtikuuta. Pääosa Porista paenneista punakaartilaisista ja heidän perheenjäsenistään jäi saksalaisten saartorenkaan sisälle Hämeenlinnan ja Lahden välillä, mutta Honkasalon johtama sahatyöläisistä koottu noin 300 miehen ja naisen joukko onnistui pääsemään lähes Viipuriin saakka. Kun he huomasivat kaupungin olevan jo valkoisten hallussa, kääntyi joukko takaisin länteen, aikomuksenaan yrittää Haminan kautta Venäjälle. Sahatyöläiset joutuivat kuitenkin antautumaan 2. toukokuuta Säkkijärvellä noin 40 kilometrin päässä Viipurista, jonka jälkeen heidät siirrettiin Viipurin vankileirille.
Kuulustelussa Honkasalo ilmoitti olleensa työväen järjestyskaartin jäsenenä edellisenä syksynä, mutta jääneensä pois sen toiminnasta suurlakon jälkeen, koska ei hyväksynyt kaartin aseellista toimintaa. Honkasalo liittyi punakaartiin uudelleen tammikuussa ja kertoi toimineensa muun muassa komppanian apupäällikkönä Harjakankaan taistelun aikana. Lisäksi hän myönsi olleensa Venäjälle pyrkineen joukon johtaja ja kertoi antautumisen tapahtuneen ehdolla, ettei ketään teloiteta. Honkasalo merkittiin kuitenkin kuulustelun jälkeen kategoriaan I, mikä valkoisten luokittelussa tarkoitti välitöntä ampumista. Antautuneeseen ryhmään kuuluneen E. Hämäläisen mukaan hänet vietiin kuulusteluja seuranneena yönä muiden päälliköiden kanssa sorakuopalle, jossa humalainen mies ampui heidät konekiväärillä.
George Bingham (Lucanin 3. jaarli)
thumb|Jaarli Lucan, Francis Grantin maalaama muotokuva. George Charles Bingham, Lucanin kolmas jaarli (16. huhtikuuta 1800 Lontoo – 10. marraskuuta 1888 Lontoo) oli brittiläinen sotilas. Hänet tunnetaan kenties parhaiten siitä, että hän antoi käskyn surullisenkuuluisaan kevyen prikaatin hyökkäykseen Krimin sodan Balaklavan taistelussa vuonna 1854.
George Bingham oli Lucanin toisen jaarlin vanhin poika. Hän opiskeli Westminster Schoolissa, mutta siirtyi vuonna 1816 sotilasuralle. Hän yleni vuonna 1826 everstiluutnantiksi ja osallistui vuonna 1828 Venäjän armeijassa sotaan Balkanilla. Vuosina 1826–1830 hän oli myös parlamentin alahuoneen jäsenenä ja peri Lucanin jaarlin arvon 1839.
Lucan ylennettiin vuonna 1851 kenraalimajuriksi ja Krimin sodan puhjettua vuonna 1854 hänet asetettiin ratsuväkidivisioonan johtoon. Divisioona koostui kahdesta prikaatista, joista kevyttä prikaatia komensi hänen lankonsa Cardiganin jaarli. Lucan ja Cardigan halveksivat toisiaan. Balaklavan taistelussa 25. lokakuuta 1854 Lucan johti itse raskasta prikaatia pakottaen venäläisen ratsuväen perääntymään. Sen jälkeen hän sai ylipäällikkö lordi Raglanilta kaksi erillistä määräystä, joiden mukaan kevyen prikaatin piti hyökätä vetäytyvien venäläisten kimppuun. Toinen käskyistä saapui myöhässä, joten ensimmäistä määräystä kirjaimellisesti tulkinnut Lucan lähetti kevyen prikaatin venäläisten ylivoimaista vahvempaa asemaa vastaan heikomman aseman sijasta. Kevyt prikaati tuhottiin, ja kahden rykmentin voimin sen perääntymistä suojannut Lucan haavoittui itsekin jalkaan. Tapauksen vuoksi Raglan määräsi Lucanin palaamaan Englantiin vuonna 1855. Lucan pyysi tapauksen selvittämistä sotaoikeudessa, mutta pyyntö hylättiin. Asiaa käsiteltiin tuloksetta parlamentin molemmissa kamareissa. Vaikka Lucan ei enää tämän jälkeen osallistunut mihinkään sotatoimiin, hänet ylennettiin 1865 kenraaliksi ja 1887 sotamarsalkaksi.
Lucanin aloitteesta parlamenttiedustajien valan kaavaa muutettiin vuonna 1858 siten, että myös juutalaiset saattoivat tulla parlamentin jäseniksi.
Näkijä-kyläooppera
Näkijä-kyläoopperaa esitettiin 27.-31.7.2011 Vaalan Veneheitossa Välisen tilalla osana Vertivestivaalit 2011 -tapahtumaa. Ooppera kertoo neittäväläisen taiteilijan Olli Seppäsen elämästä.
Olli Seppänen suoritti taideopintoja aluksi kirjekurssina ABC-piirustuskoulussa ja sittemmin hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1943-48. Hänen näyttelytoimintansa alkoi Helsingissä 1948 ja hän osallistui myös muutamiin kotimaisiin yksityis- ja yhteisnäyttelyihin. Olli Seppäsen taideteoksia on mm. Oulun, Kemin ja Aineen taidemuseoiden kokoelmissa. Hän oli Oulun Taiteilijaseuran jäsen. Olli Seppänen kuoli Oulussa 1968 epäselvissä olosuhteissa saamiinsa vammoihin.
Uransa aikana tämä Neittävän naivistiksi luonnehdittu taiteilija tunnettiin asetelma- ja maisemamaalauksiensa lisäksi varsin taitavana muotokuvamaalarina.
Muissa rooleissa laulavat mm. Jouko Huotari, Paavo Karppinen, Meeri Keränen, Juha Vähäsarja, Teuvo Väyrynen sekä Irinja Karttunen. Aikuisten ja lasten kuorot koostuvat oman paikkakunnan ja lähialueiden laulajista.
Muusikot tulevat Oulu-Sotkamo-linjalta: Kaisu Merilä, vetopasuuna, Sirkka Kangaspuoskari, trumpetti, Maria Saari, sello, Olli Pautola, kontrabasso ja lyömäsoittimet, Niina Välinen, huilu, sekä Risto Vähäsarja, piano.
Glenn Quinn
Glenn Martin Christopher Francis Quinn (28. toukokuuta 1970 – 3. joulukuuta 2002) oli irlantilainen näyttelijä, joka muistetaan Mark Healyn monivuotisesta roolista televisiosarjassa Roseanne ja Doylen roolista Angelissa.
Suomenajokoira
thumb|right|250px|Suomenajokoira Suomen vuoden 1965 [[Filha|Suomen Tuberkuloosin Vastustamisyhdistyksen avustuspostimerkissä.]] Suomenajokoira on suomalainen koirarotu, jota käytetään pääasiassa jäniksen ja ketun metsästykseen. Maaseudulla yleinen suomenajokoira on yksi Suomen yleisimmistä koiraroduista, mutta väen muuttaessa taajamiin ja metsästysmahdollisuuksien kavetessa sen kanta on laskusuunnassa. Vuonna 2022 se oli Suomen kahdeksanneksi eniten rekisteröity rotu, kun 50 vuotta aiemmin, vuonna 1972, se oli vielä rekisteröintitilaston ykkönen.
Glenn Quinn
Quinn kasvoi Cabinteelyn lähiössä Dublinissa käyden koulua Clonkeen Collegessa ja soittaen rumpuja ja kitaraa paikallisissa yhtyeissä. Vuonna 1988 hän muutti äitinsä ja sisartensa kanssa Yhdysvaltoihin. Quinn palkattiin näyttelemään Roseannen kolmannelle tuotantokaudelle vuonna 1990 ja hän jatkoi roolissaan vuoteen 1997 asti. Vuonna 1992 hän esiintyi yhdessä pääosista lyhytikäiseksi jääneessä historiallisessa draamasarjassa Covington Cross. Quinnin ensimmäinen elokuvarooli oli sivuosa rumpalina Shoutissa vuonna 1991, mutta sitä seuranneet elokuvat eivät saavuttaneet mainittavaa menestystä. Vuonna 1999 hän sai roolin Buffy, vampyyrintappajan spin-off-sarjasta Angel, jonka ensimmäisellä tuotantokaudella hän esitti puolidemoni Doylea. Doylena Quinn pääsi poikkeuksellisesti käyttämään luontaista irlantilaista korostustaan.
Suomenajokoira
Ulkonäkö
Suomenajokoira on jalostettu metsästystarkoitukseen. Värillä ei ole merkitystä koiran metsästyskyvyn kannalta. Koska rotua ei ennen onnistuttu jalostamaan puhtaan punaruskeaksi voidaan väriäkin pitää käytännöllisenä ratkaisuna. Punaruskean pohjavärin lisäksi selässä on mustia alueita, kun taas kasvoissa, rinnassa, vatsassa, jaloissa ja hännänpäässä on valkoista. Pää on pitkähkö: Kuono ja pääkallo ovat samanpituiset ja välikössä on selkeä otsapenger. Koirassa ei ole roikkuvaa nahkaa. Se on lihaksikas ja voimakas, mutta ei raskasrakenteinen. Korvat ovat luppakorvat. Selkä on suora, lantio on kehittynyt ja voimakas. Häntä on riippuva tai korkeintaan selkälinjan kohdalle nouseva. Käpälät ovat soikeat. Säkäkorkeus on uroksilla 55–61 cm ja nartuilla 52–58 cm.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on ihmisystävällinen, rauhallinen ja tarmokas. Vihaisuutta pidetään virheenä, ja sitä ei juuri esiinny. Rodulla on hyvin voimakas metsästysvietti, ja koira saattaa lähteä omin päin metsälle. Suomenajokoira on myös pääasiassa ystävällinen lapsille ja muille koirille. Ajokoirat ovat yleensä persoja ruualle, mutta monesti hajut ja nenänkäyttö vie koulutuksesta ajatukset muualle.
Valitettavan usein rodussa esiintyy arkuutta, se ei ole suomenajokoiralle suotavaa.
Alkuperä
thumb|right|280px|Suomalaisia ajokoiria vuodelta 1915, jolloin väritykseksi ei ollut vielä määritelty tricolor. 1800-luvun Suomessa ajokoirien kasvatus oli hajanaista;  erityistä ajokoirarotua ei ollut olemassa. Metsästykseen tarvittiin useita rotuja ja niiden sekoituksia. Koiria tuotiin ulkomailta ja Suomessa oli myös omia paikallisia koiria, kuten Bernerin ajokoirat ja mikkeliläisen rehtori Roschierin lyhythäntäiset ajokoirat. Koirien jalostuksessa pääpaino oli käyttöominaisuuksien kehittämisessä.
Suomalaisten ajokoirien jalostaminen yhdeksi roduksi alkoi, kun Suomen Kennelliitto perustettiin vuonna 1889. Tällöin syntyi halu kehittää Suomelle oma kotimaan olosuhteisiin sopiva ajokoirarotu. Rodun edustajien olisi pystyttävä juoksemaan mäkisessä maastossa, mihin venäläiset ajokoirat olivat liian raskaita, ja selviytymään paksussa lumessa, johon ruotsalaiset, englantilaiset ja saksalaiset koirat oli havaittu sopimattomiksi. Tarkoituksena oli yhdistää maassa jo olevien koirien parhaita ominaisuuksia samaan rotuun. Nykyinen rotu saatiin aikaan risteyttämällä keskenään pohjoismaisia, saksalaisia, sveitsiläisiä ja englantilaisia ajokoiria. Suomenajokoira on todennäköisesti sukua ainakin hyvin samankaltaiselle hamiltoninajokoiralle.
Vuonna 1891 pidetyssä koiranäyttelyssä etsittiin ensimmäistä kertaa oikeanlaisia koiria, joita löytyikin kolme yksilöä; seuraavana vuonna löytyi kahdeksan koiraa lisää. Näiden perusteella määriteltiin vuonna 1893 rodun tunnusmerkit. Soveltuvia koiria oli hankala löytää koirakannasta, mutta jalostustyö saatiin kuitenkin alulle. Rotuun otetuille koirille oli vaatimuksena kaunis ulkomuoto ja palkinto ajokokeesta.
Alkuperäisenä tavoitteena oli saada aikaan punaruskea rotu, mutta selän mustasta väristä ei onnistuttu pääsemään eroon eikä myöskään kauniin karvapeitteen valkoisista merkeistä. Lopulta vuonna 1932 vahvistettiin uudet rotumääritykset, jotka kuvasivat suomenajokoiraa melko hyvin. Rotu ei ollut vielä yhtenäinen ja siihen pääsi edelleen uutta verta risteytyskoirien kautta.
Käyttötarkoitus
Suomenajokoiraa käytetään jäniksen ja ketun ajometsästykseen. Koira etsii riistan jäljen ja seuraa sitä kunnes löytää riistaeläimen, joka on yleensä lepäämässä päivällä tapahtuvan metsästyksen aikana. Se ajaa saaliin liikkeelle ja ajaa sitä haukkuen, kunnes metsästäjä ampuu saaliin tai kutsuu koiran pois.
Kanta Suomessa
Suomenajokoira on pitkään ollut Suomen yleisin koirarotu. 1980- ja 1990-luvuilla niitä rekisteröitiin vuosittain Suomessa noin 3 500–4 000 kappaletta. Suomenajokoiraa on rekisteröity viimeisen seitsemän vuoden aikana Suomessa 28 000. 2000-luvulla rekisteröintien määrä on laskenut noin 2 000 vuosittaisen rekisteröinnin tuntumaan. Kehitys johtunee pääasiassa maaseudulla asuvien metsästäjien ja koiraharrastajien määrän vähenemisestä sekä siitä, että jänisjahti on jonkun verran jäänyt hirvieläinten metsästyksen varjoon. Vuonna 2016 suomenajokoira oli rotujen rekisteröintitilastossa kuitenkin toisella sijalla.
Suomenajokoira on ylivoimaisesti suosituin iso ajokoirarotu Suomessa. Naapurimaiden ajokoiria rekisteröidään lähinnä yksittäiskappaleita.
Kanta muualla
Hyvien ajo-ominaisuuksiensa ansiosta suomenajokoiran suosio on lisääntynyt myös Ruotsissa ja Norjassa. Suomenajokoirien kanta 2000-luvulla on Ruotsissa noin 4 500 ja Norjassa noin 2 200. Suomenajokoira onkin suosituin ajokoirarotu Pohjoismaissa. Pohjoismaiden lisäksi suomenajokoiria on viety muun muassa Kanadaan, Itävaltaan, Kreikkaan, Viroon ja myös Pietarin seudulle.
Terveys
Koska suomenajokoira on metsästyskoira, se on terve rotu, sillä erilaiset sairaudet ilmenevät tehokkaasti metsästyskäytössä ja sairaat koirat voidaan poistaa jalostuksesta. Rodussa esiintyy purentavikoja, piilokiveksisyyttä, napatyrää, kitalakihalkioita, luomivikoja (sisään- ja ulospäinkääntymistä), nivelvikoja, lonkkanivelen ja kyynärnivelen kasvuhäiriöitä, polvinivelen vikoja, hännän nikamavikaa eli häntämutkaa, perinnöllisiä ihosairauksia, sydänvikoja ja pikkuaivoataksiaa eli pikkuaivojen vajaakehityksestä johtuvaa koordinaation häiriö. Noin 10 % suomenajokoirista kantaa tätä peittyvää geenivirhettä SEL1L-geenissään.
Porin kaupunginvaltuusto
Paikkajako ja äänestysaktiivisuus vaaleittain
thumb|250px|[[Porin kaupungintalossa sijaitsee kaupunginvaltuuston valtuustosali.]]
Kausi 2013–2017
Lavian kuntaliitosta seuranneina vuosina 2015−2016 kuusi edustajaa Laviasta täydensi valtuustoa, jonka jäsenmäärä oli tilapäisesti 65.
Kausi 2009–2012
Noormarkun kuntaliitoksen jälkeisinä vuosina 2010−2012 valtuustossa toimivat väliaikaisesti kummankin kunnan valtuutetut ja jäsenmäärä oli 86.
Hongkongin ilmasto
Hongkongin ilmasto on subtrooppinen. Vuoden keskilämpötila on 23,1 °C. Lämpimintä on toukokuusta lokakuuhun, jolloin kuukausittainen keskilämpötila on 25,3–28,7 °C. Marraskuusta huhtikuuhun se on 16,1–22,5 °C. Vuosittainen sadanta on 2 382,7 mm. Eniten sataa huhtikuusta lokakuuhun, jolloin kuukausittainen sadanta on 151,9–444,6 mm. Marraskuusta maaliskuuhun kuukausittainen sadanta on 24,9–71,4 mm. Toukokuusta marraskuuhun Hongkongissa esiintyy taifuuneja.
Kantilaisuus
Kantilaisuudella tarkoitetaan filosofisia näkemyksiä, jotka rakentuvat Immanuel Kantin filosofian pohjalle. Kantilaisuus voidaan jakaa erilaisiin ryhmiin:
Kantilaiset suuntaukset yrittivät ratkaista muun muassa suhdetta olion ja ilmiön välillä sekä monia muita riittämättömäksi koettuja Kantin ajatuskehitelmiä. Osa pyrki säilyttämään Kantin muotoilut sellaisenaan, osa muokkasi ja laajensi tämän filosofiaa. Hegeliläisyyden ajauduttua filosofisiin ja erityistieteellisiin vaikeuksiin syntyi uuskantilaisuus, jossa tehtiin paluu Kantin ajatuksiin.
Termiä ”kantilaisuus” voidaan käyttää edelleen nykyfilosofiassa kuvaamaan tiettyjä mielenfilosofisia, tietoteorisia ja eettisiä näkemyksiä. Etiikassa kantilaisuus on velvollisuusetiikan pääsuunta.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1964
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa seitsemässä eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Yhteistuloksen maailmanennätystä parannettiin neljässä painoluokassa ja sivuttiin yhdessä. right|200px
21. armeijaryhmä
21. armeijaryhmä oli liittoutuneiden Luoteis-Euroopassa toiminut sotatoimiyhtymä toisessa maailmansodassa, joka muodostui pääasiassa brittiläisistä ja kanadalaisista joukoista. Armeijaryhmä perustettiin 9. heinäkuuta 1943 Britteinsaarilla tulevaa maihinnousua varten. Armeijaryhmä operoi SHAEF:n alaisuudessa Euroopassa kesäkuusta 1944 elokuuhun 1945, jonka jälkeen nimeksi muutettiin brittiläinen Reinin armeija.
Normandia
Komentajanaan kenraali (myöhemmin sotamarsalkka) Bernard Montgomery 21. armeijaryhmä oli vastuussa kaikista maajoukoista Normandian maihinnousussa. Maihinnousussa armeijaryhmän joukkoina olivat brittiläinen 2. armeija ja Yhdysvaltain 1. armeija. Kun enemmän joukkoja oli saapunut Ranskaan, niin Yhdysvaltain 1. armeija siirtyi perustetun 12. armeijaryhmän alaisuuteen ja Kanadan 1. armeija tuli 21. armeijaryhmän osaksi.
Eteneminen
thumb|right|Eteneminen Normandian taistelun päättymisen jälkeen 21. armeijaryhmä oli rintamavastuussa vasemmasta laidasta liittoutuneiden edetessä kolmen armeijaryhmän voimin kohti Saksan rajaa.
Operaatio Market Garden
thumb|right|Operaatio Market Garden Operaatio Market Gardenin tavoitteena oli ottaa haltuun saksalaisjoukkojen miehittämän Alankomaiden suurimpien jokien ylittävät sillat ja siten helpottaa liittoutuneiden etenemistä Saksaan. 21. armeijaryhmän yksiköt vastasivat operaation maahyökkäyksestä ja päävastuu oli brittiläisellä XXX armeijakunnalla.
Operaatio oli menestyksekäs Nijmegenissä sijaitsevan Waalin sillan valtaamiseen asti, mutta yleisesti sitä pidetään epäonnistuneena, koska Arnhemissa sijainnutta Reinin ylittävää siltaa ei onnistuttu valtamaan vaan brittiläinen 1. laskuvarjodivisioona tuhoutui lähes kokonaan.
Scheldtin taistelu
Antwerpin valtauksen yhteydessä kaupunkiin ja sen satamaan johtavat väylät olivat jääneet saksalaisten haltuun. Koska sataman avaaminen oli tärkeää liittoutuneiden huollolle, Kanadan II armeijakunta suoritti operaatioita, joissa vesiväylien etelä- ja pohjoispuolet puhdistettiin saksalaisista joukoista. Walcherenin saari vallattiin maihinnousulla.
Ardennien taistelu
Ardennien taistelu oli viimeinen merkittävä saksalaisten hyökkäys länsirintamalla toisessa maailmansodassa joulukuussa 1944. Taistelun aikana saksalaisten hyökkäyskiilan pohjoispuolelle jääneet Yhdysvaltain 1. ja 9. armeija alistettiin tilapäisesti 21. armeijaryhmälle.
Reininmaan sotaretki
Liittoutuneiden joukot saavuttivat Reinin maaliskuussa 1945, jolloin 21. armeijaryhmä muodostui kolmesta armeijasta. Kanadan 1. armeija vapautti Alankomaiden pohjoisosan, brittiläinen 2. armeija valtaisi Luoteis-Saksaa ja vapautti Tanskan, Yhdysvaltain 9. armeija muodosti Ruhrin motin pohjoispuolen. 9. armeija siirrettiin takaisin 12. armeijaryhmän alaisuuteen 4. huhtikuuta 1945.
Reinin armeija
Saksan antautumisen jälkeen 21. armeijaryhmä muodosti brittiläisten miehitysjoukkojen esikunnan Saksassa. Armeijaryhmän nimeksi muutettiin brittiläinen Reinin armeija (, BAOR) 25. elokuuta 1945.
7z
7Z on tiedonpakkausformaatti, joka tukee muutamia erilaisia pakkausalgoritmeja. 7Z luotiin alun perin 7-Zip-pakkausohjelmaa varten. 7Z on rekisteröity vapaalla GNU LGPL -lisenssillä. 7Z:n liittyvä tiedostopääte on .7z.
Soiniemi
Soiniemi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Elias Käkelä
Elias Käkelä (31. joulukuuta 1883 Lappee – 29. huhtikuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Käkelän vanhemmat olivat talollinen Juhana Käkelä ja Anna Karhu. Hän kävi kansakoulun ja toimi pienviljelijänä Lappeella vuoteen 1918 saakka. Käkelä oli SDP:n kansanedustajana 1914 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Käkelä oli mukana kunnallispolitiikassa Lappeen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnan rahastonhoitajana. Hän oli myös Melkkolan työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Suomen sisällissodan aikana Käkelä ei osallistunut punakaartin toimintaan, mutta siitä huolimatta valkoiset vangitsivat hänet 26. huhtikuuta 1918. Hotellinjohtaja Uno Serenius ampui Elias Käkelän Lappeenrannan vankileirillä 29. huhtikuuta 1918.
Käkelä oli naimisissa Maria Partasen kanssa vuodesta 1903. Hänen poikansa oli SDP:n kansanedustaja ja ministeri Valto Käkelä.
Nystymukulakuukunen
Nystymukulakuukunen (Scleroderma citrinum, toisinaan käytetty myös nimeä S. aurantium ) on Suomessa yleisenä lehti- ja sekametsissä, hautausmailla ja puistoalueilla kasvava myrkyllinen mukulakuukuslaji. Sienen itiöemät ovat kellertäviä ja nystyjen tai suomujen peittämiä. Sienellä ei ole jalkaa. Laji saattaa olla myös nahkamainen tai jopa vihertävä. Ei kelpaa ruoaksi. Sen kumimainen tuoksu ei ole omiansa houkuttelemaan sienestäjää, ja se lienee jopa lievästi myrkyllinen.
Jerzy Maculewicz
pienoiskuva Jerzy Maculewicz (s. 30. toukokuuta 1955 Ukraina) on Uzbekistanissa toimiva puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi konventuaaleihin fransiskaaneihin 2. lokakuuta 1994 ja sai pappisvihkimyksensä Adam Smigielskiltä 22. kesäkuuta 1996. Maculewicz nimitettiin 1. huhtikuuta 2005 Uzbekistanin apostoliseksi hallitsijaksi ja Naran titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Robert Sarah ja Józef Wesołowski.
Nystymukulakuukunen
Lajilla voi loisia harvinaisena loistatti.
Nykykäsityksen mukaan mukulakuukuset eivät ole sukua esimerkiksi nuijakuukuselle, joka kuuluu tuhkeloihin.
Meren kasvojen edessä
Meren kasvojen edessä on vuonna 1926 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Teuvo Puro. Elokuva perustuu Arvid Mörnen romaaniin Inför havets anlete vuodelta 1921 (suom. 1926) ja sen ensi-ilta oli 31. lokakuuta 1926 Capitol-teatterissa Helsingissä.
Komedia Filmin ensimmäinen elokuva sekoittaa kauhuelementtejä mysteeriin. Se on tarina pahamaineisessa Hylkysaaressa sijaitsevasta talosta ja sen pitkään vaietuista tapahtumista. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasi Komedia Filmin osakas, Kansallisteatterin pääohjaaja Teuvo Puro, joka oli mieltynyt kirjallisiin aiheisiin. Puro käyttää elokuvan teknisiä keinoja elävöittämään kerrontaa: niihin kuuluvat onnistuneet unijaksot ja takaumat. Tuloksena on ajan eurooppalaiselle kauhuelokuvalle tyypillistä painostavuutta.
Meren kasvojen edessä oli varsin suosittu elokuva ja se myytiin Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan. Elokuvan säilyminen oli vaakalaudalla, sillä ehyttä esityskopiota ei ollut. Elokuvan restaurointi tehtiin useammasta eri lähtömateriaalista, jotka oli pelastuskopioitu 2000-luvun alussa Suomen elokuva-arkistossa. Koska säilynyt alkuperäinen kuvamateriaali ja sen pelastuskopiot eivät olleet esitysjärjestyksessä, käytettiin epäselvissä tilanteissa hyväksi Mörnen romaania, sillä myöskään elokuvan alkuperäiskäsikirjoitusta ei ole säilynyt. Kansallisessa audiovisuaalisessa instituutissa vuonna 2014 toteutetun restauroinnin tuloksena elokuvasta on olemassa 4K-tasoinen digitoitu esityskappale.
The Barren Throne
The Barren Throne on islantilaisen death metal -yhtye Beneathin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2014.
Guoqiao mixian
thumb|Guoqiao mixian, sillanylitysnuudelit Guoqiao mixian (, pinyin: Guòqiáo mĭxiàn; ) on yunnanilainen riisinuudelikeitto. Se on yksi Yunnanin keittiön tunnetuimpia ruokia. Keiton pohjana on kanasta, ankasta ja porsaan kylkiluista koostuva liemi. Keiton pinnalle kaadetaan kerros rapsiöljyä, alun perin sen vuoksi, että keitto pysyisi pidempään kuumana.
Keep On Loving You
Keep On Loving You on pop rock -yhtye REO Speedwagonin kappale albumilta Hi Infidelity, joka on julkaistu vuonna 1980.
Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
Kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, ja se on erittäin suosittu. Kappaleen on sanoittanut Kevin Cronin.
Avaruusfysiikka
Avaruusfysiikka on avaruuden fysiikan ilmiötä tutkiva fysiikan haara. Tähtitiede tutkii siten osittain samoja kohteita. Suomessa tutkitaan avaruusfysiikkaa mm. Ilmatieteen laitoksella, Oulun yliopistossa, Helsingin yliopistossa ja Aalto-yliopistossa. Perinteisesti tutkimuksen pääasiallisena kohteena ovat (lähi-)avaruudessa esiintyvät plasmat ja niiden aiheuttamat ilmiöt kuten revontulet ja avaruussää. Useimmat tutkittavat ilmiöt ovat peräisin auringosta ja sen aktiivisuudesta. Yleisesti tieteenalan ajatellaan alkaneen ja kehittyneen yhdessä ihmisten avaruustoiminnan kanssa, vaikka tosin havaintoja ja epäsuoraa tutkimusta on ollut tätä ennen esimerkiksi auringonpilkuista.
Helsingin tunneliverkosto
Helsingin tunneliverkosto muodostuu useista eri käyttötarkoituksiin rakennetuista tunneleista Helsingissä. Vuonna 2001 tunneliverkoston yhteispituus oli 200 kilometriä.
Liikennettä palvelevat tunnelit
thumb|[[Mallaskadun tunneli alittaa Sinebrychoffin puiston.]] thumb|[[Paloheinäntunneli|Paloheinän joukkoliikennetunneli]] Tunnetuin on Matinkylästä Sörnäisiin ulottuva Helsingin metron tunneli, joka Helsingin osalta alkaa Lauttasaaren kohdalta.
Merkittäviä tieliikennetunneleita ovat muun muassa Vuosaaren tietunneli Vuosaaren sataman läheisyydessä sekä Teollisuuskadun tunneli lähellä Pasilan asemaa. Mallaskadun tunneli on vuonna 1969 valmistunut tietunneli, joka alittaa Sinebrychoffin puiston Hietalahdenrannan ja Uudenmaankadun välillä.
Paloheinäntunneli on vuonna 2015 valmistunut Keskuspuiston alittava joukkoliikennetunneli, jota käyttävät pelkästään linja-autot. Myös Kampin keskuksen alapuolella olevassa bussiterminaalissa on tunneleita eri uloskäynteineen. Salomonkadun joukko­liikenne­tunnelin uloskäynti on Lapinrinteellä, josta on suora yhteys Ruoholahdenkadulle ja edelleen Länsiväylälle.
Vuosaaren satamarataan kuuluva Labbackan tunneli on Helsingin ainoa käytössä oleva rautatietunneli. Käytöstä poistettuja tunneleita ovat Helsingin satamarataan kuulunut Kaivopuiston satametrinen tunneli sekä 650-metrinen Sörnäisten satamarataan kuulunut Pasilan rautatietunneli.
Huoltotunnelit
pienoiskuva|[[Suomenlinnan huoltotunneli]] thumb|[[Kiertoliittymä keskustan huoltotunnelissa]] Keskustan huoltotunneli on louhittu keskustakortteleiden alle. Huoltotunneli alkaa lännestä Kampin Lastenlehdonpuistosta, joka suuaukon louhimisurakan jälkeen rakennettiin uudelleen. Huoltotunneliin kehitettiin ensimmäinen maanalainen kiertoliittymä. Tunneli päättyy Fabianinkadulle. Osuus Kampista Keskuskadulle on otettu käyttöön toukokuussa 2009. Sitä pitkin on ajoyhteys myös kahteen maanalaiseen pysäköintilaitokseen. Itäinen osuus, joka on tarkoitettu vain huoltoliikenteelle, valmistui syksyllä 2010. Tunneliin ohjataan suuri osa keskustan huoltoliikenteestä. Näin esimerkiksi Keskuskadusta tuli täysvaltaisesti kävelykatu. Keskustan huoltoväylän louhintatyö Kampista Kaisaniemeen päättyi 12. marraskuuta 2007.
Kaivopuistosta on rakennettu kaukolämpö- ja huoltotunneli Suomenlinnaan. Sen kautta voidaan tarvittaessa hoitaa sairaankuljetuksia Suomenlinnasta.
Jalankulkutunnelit
Helsingin keskustan jalankulkutunneleista vanhin on vuonna 1967 valmistunut Kaivokadun alittava Asematunneli, joka on samalla huomattava liikekeskus. Sen yhteyteen rakennettiin myöhemmin myös Rautatientorin metroasema, josta johtaa tunneleita myös Mannerheimintien ali Forumiin ja Lasipalatsin edustalle. Muidenkin metroasemien yhteydessä on katuja alittavia jalankulkutunneleita. Vuonna 2000 valmistunut Rautatieaseman kävelytunneli ei johda metroasemalle, mutta yhdistää toisiinsa Elielinaukion ja Kaisaniemen puiston rautatieaseman alla ja on myös reitti aseman laitureille. Tunnelin pohjoispuolelle on rakenteilla uusi pyöräily- ja jalankulkuväylä, Kaisantunneli, joka yhdistää Kaisaniemen puiston Töölönlahdenkatuun ja edelleen Baanaan.
Merkittävän tunneliverkoston muodostavat myös keskustan alle rakennetut pysäköintilaitosten kävelytunnelit, joiden kautta pääsee kulkemaan tavarataloihin.
Muut tunnelit
thumb| Kaukojäähdytyslaitteistoa [[Uspenskin katedraalin alle rakennetussa Academican konesalissa.]] Muut merkittävät tunnelit ovat niin sanottuja yhteiskäyttötunneleita, joiden kautta on johdettu jäähdytys-, lämpö-, vesi- ja sähköputkistoja. Keskustan sairaalat on yhdistetty kalliotunnelein, joiden kautta voidaan siirtää potilaita ja sairaalatarvikkeita sekä hoitaa pesula- ja jätekuljetuksia.
Kampista on rakennettu jätevesikalliotunneli Viikin jätevesipuhdistamolle, josta on erillinen puhdistetun jäteveden purkuun tarkoitettu kalliotunneli Helsingin merialueen edustalle.
Hanasaaren ja Salmisaaren voimalaitoksilta on rakennettu yhteiskäyttötunnelit kantakaupungin energia- ja jäähdytysjakelua varten. Lisäksi Salmisaaren voimalaitosten hiilivarastot on sijoitettu kalliosiiloihin, josta hiili kuljetetaan poltettavaksi erillistä kalliotunnelia pitkin voimalaitokselle. Salmisaaresta on lisäksi myös tunneli Ruoholahteen, nykyisin Ruoholahden yhteissuoja, jonka Alko on rakentanut tehtaansa ja varastonsa väliseksi kuljetustunneliksi.
Lisäksi Helsingin keskustassa on puolustusvoimien, valtioneuvoston, eduskunnan ja Helsingin kaupungin käytössä useita ei-julkisia tunneleita ja maanalaisia arkistotiloja. Kansanedustajille on rakennettu oma tunneli eduskunnan lisärakennuksesta Eduskuntatalolle.
Tulevaisuus
Suunnitteilla on edelleen merkittäviä tunneleita, muun muassa toinen metrolinja, Pisararata, keskustatunneli ja keskustan pysäköintitilojen laajentaminen. Helmikuussa 2021 Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Jätkäsaaresta Länsiväylälle ulottuvan satamatunnelin rakentamisen, ja saman vuoden marraskuussa hyväksyttiin myös Hermannin rantatien ja Sörnäisten rantatien välinen Sörnäistentunneli. Molempien tunneleiden alustavat hinta-arviot ovat 180 miljoonaa euroa. Myös Länsiväylän tunnelointia suunnitellaan. Se mahdollistaisi uusia asuntoja Lauttasaareen.
Väinö Sinervo
Väinö Sinervo (k. 15. toukokuuta 1918) oli pispalalainen konepajan työmies ja Tampereen punakaartin asevaraston hoitaja ja auto-osaston päällikkö. Sisällissodan lopussa hän toimi Tampereen apulaismiliisipäällikkönä Pekka Lönngrenin alaisuudessa. Hän joutui valkoisten vangiksi Pispalassa. Hänet tuomittiin Kalevankankaan vankileirillä kuolemaan ja teloitettiin toukokuussa.
Laskeutumisluotain
thumb|NASAn Marsiin laskeutuneita luotaimia.
Laskeutumisluotain eli laskeutuja on avaruusluotain, joka laskeutuu taivaankappaleelle, kuten kuuhun, planeetalle, komeetalle tai asteroidille. Se voi olla myös osa luotainta, kuten vaikkapa Cassini-Huygens, jossa on lisäksi kiertolaisosa.
Kaasukehättömään kohteeseen laskeuduttaessa voidaan käyttää lähinnä vain jarruraketteja mutta kaasukehällisissä kohteissa myös kitkajarrutusta lämpökilven suojassa ja laskuvarjoa. Esimerkkinä monivaiheisesta laskeutumisesta katso Mars Science Laboratory. Laskeutuja voi edelleen olla liikkumaton asema, kulkija tai näiden yhdistelmä, kuten Mars Pathfinder.
Esimerkkejä laskeutumisluotaimista ovat olleet Marsin Spirit- ja Opportunity-mönkijät ja Saturnuksen kuuhun Titaniin laskeutunut Huygens.
Toiminta
Laskeutuja ohjataan laskeutumaan joko suoraan siirtoradalta tai se asettuu ensin kiertoradalle tai se laukaistaan ohilennosta, riippuen muiden muassa siitä, onko laskeutuja osa muuta luotainta vai itsessään koko luotain. Esimerkiksi laskeutujan lämpötilaa ja sähköntarvetta sekä tietoliikennettä hoitaa siirtolennon aikana usein erillinen siirtovaiheen apuosa, joka hylätään ennen laskeutumista. Siirtolennon aikana laskeutujan sähköistä toiminallisuutta yleensä testataan.
Laskeutuja lentää ballistisesti kohden maalia. Jos planeetalla on kaasukehä, laskeutujan jarruuntuminen alkaa sen yläosassa. Se voi aiheuttaa merkittävää kuumenemista, jonka vuoksi laskeutuja kulkee laskeutumisjärjestelmän sisällä. Laskeutumisjärjestelmä sisältää lämpökilven, joka estää laskeutujan ylikuumenemisen sekä laskuvarjo- tai rakettimoottorijärjestelmän, joiden avulla aluksen nopeus pienenee edelleen.
Laskeutuja laskeutuu joko iskeytymällä (esimerkiksi penetraattorit, joiden tarkoitus on tunkeutua kappaleen pinnan alle) tai lasku on puolikova tai pehmeä. Pehmeä lasku vaatii joko jarruraketit tai monivaiheisen laskuvarjojärjestelmän, johon voi olla yhdistetty airbag-tyyppisiä tyynyjä, jotka yleensä peittävä koko aluksen sen pomppiessa pinnalla, kunnes liike-energia on käytetty loppuun. Pinnalla laskeutuja purkaa pyroteknisten laitteiden avulla mahdolliset iskusuojatyynyt ja avaa radioantennien jne. lukituksen. Se voi lähettää matkaan esimerkiksi ajokin (engl. rover) tai tehdä paikallaan mittauksia.
Laskeutuja voi olla toteutukseltaan melko yksinkertainen tai hyvinkin monimutkainen. Joissain laskeutumisluotaimissa ei ole edes kameraa, kun taas joissain tulee mukana planeetan pinnalla pyörillä ja sähkömoottorilla liikkuva automaattinen tai kauko-ohjattava kulkija tai mönkijä. Jotkut pystyvät ottamaan näytteitä taivaankappaleen pinnasta. Kehittynein laskeutujaluotaintyyppi on toistaiseksi luotain, joka pystyy palauttamaan näytteen toiselta taivaankappaleelta Maahan eli ns. automaattinen näytteiden noutaja tai joka kykenee analysoimaan näytteitä pinnalla ollessaan.
Monet laskeutumisluotaimet ovat epäonnistuneet, mihin on ollut osasyynä laskeutumiseen vaadittavan tekniikan monimutkaisuus ja automaattilaitteiden ajoituksen tarkkuus. Monesti myös pinnalla vaikuttavat olosuhteet ovat ennalta-arvaamattomia. Yksikään epäonnistuminen ei ole johtunut erityisen vaikeaan paikkaan laskeutumisesta, joka aikaansaisi radiokatveen tai peittäisi auringonvalon ja estäisi sähkön tuotannon aurinkokennoilla.
Carlo Gesualdo
Don Carlo Gesualdo (8. maaliskuuta 1566 – 8. syyskuuta 1613) oli italialainen säveltäjä ja luutisti sekä Venosan ruhtinas ja Conzan kreivi. Hänet muistetaan parhaiten säveltämistään madrigaaleista.
Elämä
Gesualdo syntyi rikkaaseen perheeseen luultavasti Venosassa. Jotkin lähteet ilmoittavat hänen syntymäajakseen 1560 tai 1561; nykyään hänen arvellaan syntyneen vuonna 1566. Gesualdon lapsuudesta ja nuoruudesta ei ole kovin paljoa tietoa. Hänen tiedetään olleen kiinnostuneen musiikista jo nuorena.
Vuonna 1586 Gesualdo meni naimisiin Maria d'Avalosin kanssa. Myöhemmin d'Avalosille kehittyi rakkaussuhde Fabrizio Carafan kanssa. Gesualdon kuultua tästä 16. lokakuuta 1590 hän murhasi molemmat. Gesualdo ei aatelisarvonsa vuoksi joutunut teostaan oikeuden eteen. Hänen kerrotaan kuitenkin katuneen tekoaan myöhemmin.
Ei ole varmaa tietoa, mitä Gesualdo teki välittömästi murhien jälkeen. Vuonna 1594 hänen tiedetään siirtyneen Ferraraan. Täällä hän julkaisi ensimmäiset madrigaalinsa. Hän myös solmi uuden avioliiton Leonora d'Esten kanssa. Vuonna 1597 Gesualdo muutti vaimonsa kanssa takaisin entisille asuinalueilleen.
Myöhemmin Gesualdon ja hänen vaimonsa välit eivät olleet kovin hyvät. Gesualdon tunnetuimmat sävellykset julkaistiin Napolissa vuosina 1603 ja 1611. Viimeisinä elinvuosinaan Gesualdo kärsi masennuksesta, joka saattoi liittyä hänen vuonna 1590 tekemistään murhista aiheutuneeseen katumukseen. Gesualdo kuoli 8. syyskuuta 1613 eristäytyneenä linnassaan.
Musiikki
Joidenkin kriitikoiden mielestä Gesualdo on saavuttanut maineensa säveltäjänä vain värikkään elämäntarinansa vuoksi ja he ovat pitäneet hänen musiikkiaan teknisesti kehnona. Toisten mielestä taas Gesualdon sävellystekniikka on perustaltaan yhtä vakaa kuin Claudio Monteverdin tai Giovanni Palestrinan.
Gesualdon musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muoto, jossa hitaat osat, joissa välillä käytetään hyvin yllättäviä kromaattisia kulkuja, vuorottelevat nopeiden diatonisten osien kanssa. Kromaattisissa osioissa saatetaan käyttää kaikki sävelasteikon 12 puolisävelaskelta, tosin hajotettuina eri äänialoille. Musiikin ja tekstin suhde on hyvin läheinen ja usein yksittäisiä sanoja korostetaan voimakkaasti.
Vuonna 1995 saksalais-venäläinen säveltäjä Alfred Schnittke sävelsi Gesualdon elämään pohjautuvan oopperan Gesualdo.
Lämpökilpi
thumb| right|200px|Taiteilijan näkemys [[Mars Exploration Rover|MER-avaruusluotaimen syöksystä Marsin ilmakehään.]]
Vanhasen II hallitus
Vanhasen II hallitus oli Suomen tasavallan 70. hallitus, joka hallitsi 19. huhtikuuta 2007 – 22. kesäkuuta 2010. Pääministerinä toimi keskustan Matti Vanhanen. Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen muodostettu hallitus perustui keskustan (51 paikkaa eduskunnassa), kokoomuksen (51), vihreiden (14) ja ruotsalaisen kansanpuolueen (9 + Ahvenanmaan edustaja) yhteistyölle.
Lämpökilpi
Lämpökilpi on avaruusluotainta, satelliitin paluukapselia, avaruusalusta tai ohjuksen kärkeä kaasukehään syöksyn aikana suojaava kuori. Esimerkiksi Maan ilmakehään palaava miehitetty avaruusalus kuumenee ulkopinnaltaan, koska se syöksyy Maan ilmakehään niin kovalla vauhdilla, että ilmakehän harvojen yläosienkin aiheuttama kitka riittää kuumentamaan aluksen ulkopinnan tuhansiin asteisiin. Lämpökilven materiaalit ovat muun muassa keraamisia tai hiilikuitupohjaisia. Ensimmäinen amerikkalainen lämpökilpi oli USA:n Discoverer 1 -vakoilusatelliitissa 1959 ja varhainen venäläinen Neuvostoliiton Vostok-aluksessa 1960-luvun alussa. Avaruussukkula Columbia tuhoutui vuonna 2003 sen lämpökilven pettäessä.
Vanhasen II hallitus
Hallitus erosi kesken vaalikauden kesäkuussa 2010 keskustan puheenjohtajan vaihtumisen vuoksi, kun Matti Vanhasen tilalle valittiin Mari Kiviniemi.
Lämpökilpi
NASA on heinäkuussa 2012 testannut onnistuneesti kaasutäytteistä lämpökilpeä IRVE-3:a (Inflatable Reentry Vehicle Experiment).
Vanhasen II hallitus
Hallituspohja
Vanhasen II hallituksen muodostamista koskeneet hallitusneuvottelut käytiin Säätytalossa huhtikuussa 2007 eduskuntavaalien jälkeen. Hallitus oli enemmistöhallitus, ja sen takana oli eduskunnassa 126 kansanedustajaa. Virkaan astuttuaan hallitus kutsui itseään ”sinivihreäksi”. Koostumukseltaan se oli lähinnä porvarihallitus. Edeltävän eli Vanhasen I hallituksen puolueista oppositioon jäi sosiaalidemokraatit.
Hallituksen ero
Hallitus erosi kesken vaalikauden kesäkuussa 2010 keskustan puheenjohtajan vaihtumisen vuoksi. Pääministeri Matti Vanhanen oli ilmoittanut jo jouluna 2009, ettei enää asettuisi ehdolle puolueen puheenjohtajaksi vuoden 2010 puoluekokouksessa. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 12. kesäkuuta 2010 Mari Kiviniemi.
Uudet ministeriöt ja työnjako
Vanhasen II hallituksen hallitusohjelmassa päätettiin järjestää joidenkin ministeriöiden tehtäviä uudelleen. Aiemmat kauppa- ja teollisuusministeriö ja työministeriö yhdistettiin uudeksi työ- ja elinkeinoministeriöksi, johon tuli kaksi ministeriä – työministeri ja elinkeinoministeri. Maahanmuuttoasiat siirrettiin sisäministeriön alaisuuteen, jonne perustettiin niitä hoitamaan maahanmuutto- ja eurooppaministerin salkku. Maahanmuutto- ja eurooppaministeri kykeni toimimaan muiden ministereiden sijaisena Euroopan unionin ministerineuvoston kokouksissa ja edustamaan Suomea yleisten asioiden kokouksissa. Sisäasiainministeriöön perustettiin myös erillinen asuntoministerin salkku.
Salkkujako
Pääministerinä toimi keskustan Matti Vanhanen, joka oli hallitustunnustelija ja eduskunnan suurimman puolueen puheenjohtaja. 1990-luvulta lähtien oli ollut tapana, että edustajamäärältään hallituksen toiseksi suurimman puolueen puheenjohtaja toimii valtiovarainministerinä, ja niinpä Vanhasen II hallituksen valtiovarainministerinä oli kokoomuksen Jyrki Katainen. Vaikka Sauli Niinistö sai kokoomuslaisista eniten ääniä eduskuntavaaleissa, häntä ei nimitetty ministeriksi vaan eduskunnan puhemieheksi.
Huomiota herätti se, että ministereiksi nimitettiin rikoksista tuomitut kokoomuksen Jan Vapaavuori ja keskustan Sirkka-Liisa Anttila. Kokoomuksen Suvi Lindén sai vuonna 2002 huomautuksen oikeuskanslerilta ja erosi kulttuuriministerin tehtävästä, mutta silti hänet nimitettiin viestintäministeriksi. Myöskään muut yksittäiset rikokset eivät olleet esteinä ministeriksi nimittämiselle. Vanhanen selvitti ennen Vapaavuoren ja Anttilan nimittämistä sen, miten perustuslain vaatimusta ministerin rehellisyydestä tulisi tulkita. Oikeuskanslerinviraston mukaan perustuslain 60 pykälä tarkoittaa yleistä rehellisyyttä eivätkä yksittäiset rikkomukset ole este ministerinä toimimiselle. Este voisi muodostua lähinnä toistuvien rikosten kautta: esimerkiksi toistuvasti harmaan talouden parissa toiminutta henkilö ei voitaisi pitää rehellisenä. Aikaisemmin valtioneuvostoon oli valittu ministeriksi tuomion saaneina mm. Aarre Simonen, joka nimitettiin vuonna 1966 oikeusministeriksi. Vapaavuoren tai Anttilan tuomiot eivät olleet liittyneet ministerivastuuseen.
Eduskuntaan palannut moninkertainen ministeri ja Euroopan parlamentissa vuodesta 1995 ollut keskustan Paavo Väyrynen jätti esittämättä kansanedustajan valtakirjansa ja vaati puolueeltaan varapuhemiehen tai ministerin tehtävää, tai muuten hän jäisi europarlamentin jäseneksi europarlamenttikauden loppuun 2009 saakka. Televisio-ohjelmassa Donna Paukku Väyrynen ilmoitti olevansa kiinnostunut ulkoasiainministerin tai ympäristöministerin tehtävästä. Hänet nimitettiinkin lopulta "ministeriksi ulkoasiainministeriöön" eli ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi.
Vanhasen II hallituksessa oli kaksi ministeriä, jotka eivät olleet kansanedustajia. Vihreiden puheenjohtaja, työministeri Tarja Cronberg, oli toiminut kansanedustajana vuosina 2003–2007 ja oli ollut vuoden 2007 vaaleissa ehdolla Pohjois-Karjalan vaalipiiristä, mutta jäänyt niukasti valitsematta. Ilkka Kanervan tilalle ulkoministeriksi noussut Alexander Stubb ei ollut siihen mennessä toiminut lainkaan kansanedustajana, mutta oli Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2004 ministeriytensä alkuun saakka. Kanerva erosi tekstiviesteistään syntyneen kohun seurauksena.
Kun keskusta oli valinnut ympäristöministeriksi Paula Lehtomäen, tämä ilmoitti odottavansa lasta. Lehtomäen järjestyksessään toisen äitiysloman aikana hänen sijaisenaan toimi Kimmo Tiilikainen. Lehtomäki oli äitiyslomalla myös Vanhasen edellisen hallituksen aikana, jolloin hänen sijaisenaan toimi Mari Kiviniemi.
Opetusministeri Sari Sarkomaa jätti hallituksen joulukuussa 2008. Sarkomaa perusteli lähtöään sillä, että hän haluaa omistautua perheelleen. Tilalle tuli ensimmäisen kauden kansanedustaja Henna Virkkunen. Tarja Cronbergin jätettyä vihreiden puheenjohtajan tehtävät kesäkuussa 2009 hänen tilalleen työministeriksi tuli uusi puheenjohtaja Anni Sinnemäki.
Hallitusohjelma
Hallitusohjelmassa taloudelliset kysymykset oli ratkaistu sillä perusteella, millaisiksi valtion tulot arvioitiin. Vaalikauden lopulle mennessä veronalennukset ja valtion uudet tai lisääntyvät menot olivat molemmat noin 1,3 miljardia euroa, minkä lisäksi toteutettiin 480 miljoonan euron arvoinen elintarvikkeiden arvonlisäveron alennus. Tämä vastasi noin kahta kolmasosaa arvioidusta enimmäisvarasta, mikä oli 4–5 miljardia eurosta vuosittain vaalikauden lopulla.
Hallitus siirsi työministeriön työvoima-asiat kauppa- ja teollisuusministeriölle, jolloin muodostui uusi työ- ja elinkeinoministeriö. Järjestely vaikutti satoihin työhallinnon palveluksessa oleviin virkamiehiin.
Sosiaaliset projektit liittyivät hallituksen tavoitteeseen vähentää työttömyyttä ja köyhyyttä tehostamalla työllistämistä. Sosiaaliturvan kokonaisuudistus taas oli koko hallituskauden projekti, jossa vaikeaselkoista sosiaaliturvaa oli tarkoitus yksinkertaistaa ja siirtää perustulon suuntaan. Asuntotilannetta pääkaupunkiseudulla aiottiin parantaa erilaisilla toimilla ja asunnottomuutta vähentää.
Ympäristöasioissa hallitus aikoi kiristää energiaveroja. Vuoden 2008 alusta autoverot muutettiin suosimaan vähäpäästöisempiä autoja ja käyttömaksutkin uusittiin muutama vuosi tämän jälkeen. Julkista liikennettä tuettiin erityisrahoituksella suurissa kaupungeissa ja kilpailua lisättiin raide- ja bussiliikenteessä koko maassa.
Hallitusneuvottelujen aikana Keskusta ilmoitti haluavansa ulkoasiainministerin paikan. Kokoomus kuitenkin sitoutui sotilaalliseen liittoutumattomuuteen, ja ulkoasiainministeriksi valittiin Ilkka Kanerva.
Hallitusneuvottelut käytiin aiempaa vaitonaisemmassa ilmapiirissä. Hallituksenmuodostaja Vanhasen ohjeiden mukaisesti puolueiden edustajat eivät kommentoineet juuri lainkaan tiedotusvälineille neuvottelujen sisältöä.
Hallituksen vaiheita
Hallituksen uudistuksiin kuuluivat:
Maaliskuussa 2009 hallitus esitti yllättäen pääministerin "Rukan lumilla" kypsyneen päätöksen joustavan eläkeiän alarajan nostosta 63 ikävuodesta 65:een, mutta joutui perumaan sen jo ennen opposition esittämää välikysymystä. Keskustelu eläköitymisen nostosta jatkuu kolmikantayhteistyössä työmarkkinajärjestöjen ja hallituksen kesken.
Ympäristöpolitiikka
Hallituksen ympäristöministeri oli keskustan Paula Lehtomäki (hänen äitiyslomanaikanaan Kimmo Tiilikainen). Hallituksen ympäristöpolitiikkaan vaikuttivat myös maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttila, asuntoministeri Stefan Wallin, oikeusministeri Tuija Brax, talousministeri Jyrki Katainen, elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen, ja työllisyysministeri Tarja Cronberg.
Vanhasen hallituksen ympäristöministeri Paula Lehtomäen ympäristöpolitiikassa merkittäviin tai keskustelua herättäneisiin aiheisiin sisältyi ilmastopolitiikka, uusiutuva energia, ydinvoimaratkaisu, syöttötariffi, Windfall-vero, Itämeri, Nord Stream, rakentaminen ja vaalirahoitusskandaali, liikennepolitiikka: (biopolttoaineet, ruuhkamaksut ja joukkoliikenne), Saimaannorppa, metsäpolitiikka: verovähennys ja vanhojen metsien hakkuut, lakimuutokset: pesuaineet ja kaivoslaki ja ympäristöhallintomuutos.
Uusiutuva energia
EU-maat sitoutuivat 20 prosentin ilmastokaasuvähennyksiin vuosina 1990–2020. Suomella oli vaikeuksia saavuttaa luvattuja vähennyksiä. Suomen uusiutuvan energian tavoitteet olivat 2000-luvulla muita EU-maita maltillisempia. Tavoite oli nostaa uusiutuvan energian tuotanto 35 prosenttiin sähkönkulutuksesta vuosina 1997–2010. Vuonna 2006 tavoite laskettiin 31,5 prosenttiin. Osuus oli 26 prosenttia vuonna 1997 ja sama 26 prosenttia vuonna 2007. Vuonna 2007 oli saavutettu 10 % vuosien 1995–2010 aurinkovoimatavoitteesta ja 22 % tuulivoimatavoitteesta.
Itämeri
Hallituksen tavoite oli vähentää Itämeren kuormituksesta maatalouden ravinnepäästöjä 1/3-osa 2015 mennessä verrattuna vuosiin 2001–2005. Keinona olivat ympäristötuet. Suomen aiheuttamasta kuormituksesta maataloudesta syntyi 60 % fosforista ja 50 % typestä. Suomen osuus oli 10–11 % Itämeren kokonaiskuormituksesta. Puolan osuus oli noin 30 %. Suomalaiset kalastivat Itämerestä 111 miljoonaa kg kalaa vuonna 2008. Suomi osallistui Venäjän jäteveden puhdistushankkeeseen.
Itämeren kaasuputki
Nord Stream julkaisi vuonna 2009 Itämeren kaasuputkihankkeen kansainvälisen lakisääteisen ympäristövaikutusselvityksen YVA. Hankkeessa pyritään lisäämään venäläisen Gazpromin fossiilisen energian myyntiä saksalaisille. YVA valmistui heinäkuussa 2009. Hallitus antoi myönteisen kantansa putken linjauksesta Suomen talousalueella syys-lokakuussa 2009. Hanke tarvitsi myös ympäristöministeriön luvan.