cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laba
Laba on 347 kilometriä pitkä joki Karatšai-Tšerkessiassa, Adygeiassa ja Krasnodarin aluepiirissä Pohjois-Kaukasiassa Venäjän federaatiossa. Laba laskee Kuban-jokeen Ust-Labinskin luona. Labaa käytetään uittoväylänä ja se soveltuu myös melontaan. Joen vettä käytetään myös kasteluun. thumb|left|250px|Laba virtaa Krasnodarin aluepiirissä. Laban alajuoksu virtaa suhteellisen tasaisessa maastossa, ja siihen kokoontuvat kahden, korkealta vuoristosta alkavan lähdehaaran vedet. Näistä Suuri-Laba, jonka latvoilta joen pituus lasketaan, saa alkunsa 3790 m:n korkeudesta Pšiš-vuoren jäätiköltä Karatšai-Tšerkessian ja Abhasian rajalta. Sivuhaara Pieni-Laba alkaa Tsahova-vuoren jäätiköltä (3345 m) ja yhtyy Suureen-Labaan 214 km:n päässä Laban suulta.
Giacomo da Vignola
Giacomo Barozzi da Vignola (1507 – 1573) oli italialainen arkkitehti ja teoreetikko, joka kirjoitti tunnetun teoksen pylväsjärjestelmistä (1562). Hänestä kerrotaan Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkerroissa. Vignola oli yksi tärkeimmistä manierismin arkkitehdeista 1500-luvun Italiassa. Hän oli myös yksi kolmesta arkkitehdista, jotka levittivät Italian renessanssin perinnön muualle Eurooppaan. Muut kaksi olivat Sebastiano Serlio ja Andrea Palladio.
Vignola suunnitteli Villa Farnesen Caprarolaan ja paavin kesäasunnon Villa di Papa Giulion Roomaan. Hänellä oli suuri vaikutus barokin arkkitehtuuriin. Erityisesti hänen suunnittelemansa Rooman Il Gesù -kirkon (1568-84) tilan ja fasadin jäsentelyllä oli merkitystä myöhemmän arkkitehtuurikäsityksen muotoutumisessa.
Vignola haudattiin Pantheoniin Roomaan.
Fabrice Lhenry
Fabrice Lhenry (s. 29. kesäkuuta 1972 Lyon, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Lhenry oli Ranskan ykkösmaalivahti jääkiekon MM-kilpailuissa 2010 ja kakkosvahti jääkiekon MM-kilpailuissa 2011. Silloin ykkösenä toimi Cristobal Huet. Lhenryn seurajoukkue on Dragons de Rouen.
Al Jabinin piirikunta
Al Jabinin piirikunta sijaitsee Raiman maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 71 777.
Matt Carthy
Matt Carthy (s. 19. heinäkuuta 1977) on irlantilainen poliitikko, joka on toiminut europarlamentaarikkona vuodesta 2014. Vuosina 1999–2014 hän toimi Carrickmacrossin kunnanvaltuustossa, tullessaan valituksi 21-vuotiaana hän oli maansa nuorin kunnanvaltuutettu. Hän on myös toiminut Carrickmacrossin pormestarina. Hän aloitti poliittisen uransa Sinn Féinin nuorisojärjestössä.
Europarlamentaarikkona Carthy on vaatinut Euroopan unionia puolustamaan katalaaniseparatistien oikeuksia ensimmäisessä vuonna 2019 pitämässään puheessa. Euron täyttäessä 20 vuotta hän väitti, että euro tarvitsee perusteellisia uudistuksia selviytyäkseen. Brexit on hänen mukaansa mahdollisuus Irlannin ja Pohjois-Irlannin yhdistämiseksi.
Carthyllä on viisi lasta.
All I Wanna Do
All I Wanna Do voi viitata:
Kulkurin valssi
Kulkurin valssi (Vagabond-valsen) on Toivo Särkän ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1941. Se valmistui välirauhan aikana, ja tuolloisessa viihdetyhjiössä se sai vuoden 1945 loppuun mennessä 1 230 993 katsojaa. Se oli aikoinaan myös katsotuin suomalainen elokuva, kunnes Tuntematon sotilas kokosi elokuvateattereihin vielä suuremman katsojamäärän. Kulkurin valssi perustuu vanhaan suosittuun ruotsalaissävelmään "Vandrarevalsen" ("Kulkurin valssi"), jonka pohjalta Mika Waltari kirjoitti elokuvalle käsikirjoituksen.
Kulkurin valssi oli menestys jo ensi-iltavuotenaan ja ajan myötä siitä on muodostunut yksi suomalaisen elokuvataiteen klassikoista.
Tarinan tiivistelmä
Suomalainen paroni pakenee Venäjältä kotimaahansa Suomeen kaksintaistelun jälkeen. Hän naamioituu kulkuriksi välttääkseen kiinnijoutumisen. Hän majailee romanien ja sirkuslaisten seurassa ja laulaa muun muassa Kulkurin valssin. Sitten hän tapaa rikkaan kartanon tyttären ja lopulta he rakastuvat. Tyttö on kuitenkin menossa naimisiin toisen miehen kanssa. Paroni keskeyttää häät ja pakenee tytön kanssa. Lopuksi "kulkuri" vie neidon kartanoonsa ja esittelee äidilleen. Tyttö tajuaa tulleensa huijatuksi ja aikoo lähteä. Paronin äiti kuitenkin estää aikeen ja käskee parin suudella...ja he suutelevat.
Elokuvan alussa on selvä anakronismi: ruhtinas Avertsejev päivää 10 000 ruplan sekkinsä 23. toukokuuta 1887. Myöhemmin nähtävässä sirkuksen ohjelmajulisteessa on mainittu kesä 1878.
Juoni
"Minun maassani on muuan sävel", Tauno Palon tulkitsema Arnold lausuu ensimmäiset vuorosanansa. Ollaan pietarilaisessa ravintolassa, jossa suomalainen paroni Arnold pelaa korttia rahasta venäläisen ruhtinas Avertsejevin kanssa mustalaisorkesterin viihdyttäessä. Arnold voittaa pelin ja ison tukun Venäjän ruplia. Hän ei kuitenkaan arvosta keisarillisia seteleitä, vaan paiskaa ne lattialle. Ravintolan väki ryntää seteleiden kimppuun. Ruhtinas haastaa Arnoldin kaksintaisteluun, jossa hän ampuu ennen aikojaan. Kaksintaistelun taustalla on myös kiista naisesta. Arnold selviää pintanaarmuin ja ampuu ruhtinasta, joka lyyhistyy maahan. Hän joutuu pakenemaan Venäjältä tsaarin virkavaltaa, mutta ulkomaille hän ei lähde, vaan suuriruhtinaan maahan Suomeen.
thumb|Arnoldin ja Rosinkan hellä hetki hevosvajassa. Junamatkalla kohti kotimaataan etsintäkuulutettu Arnold ostaa henkilöllisyyden nuorelta viulistilta ja pääsee Vladimir Karpanov -nimisenä rajan yli Valkeasaaressa. Hän viihdyttää matkustajia laulamalla hulivilipojasta, joka "sen keisarin hovin jätti" ja tapaa sirkusväkeä, jota johtaa Julius Meyer. Hän lyöttäytyy sirkuslaisten seuraan. Selvittyään rajan länsipuolelle Arnold liittyy sirkukseen ja saa esittääkseen meriaiheisen laulun. Sirkuksen voimanainen ihastuu häneen kuin myös sorja akrobaatti Cleo. Johtaja Meyer on mustasukkainen Cleosta, ja päättää ilmiantaa Arnoldin poliisille. Voimanainen ehtii varoittaa Arnoldia, ja auttaa häntä paossa. Arnold pääsee ulos ikkunan kautta ja katoaa maantielle Kulkurin valssia viheltäen.
Arnold tulee mustalaisleirille, jossa mustalaisruhtinas Mirko lahjoittaa hänelle kuolleen poikansa vaatteet. Poika oli saanut puukon rintaansa naisen tähden. Pian juhlitaan riehakkaasti mustalaisharjakaisia, olut kuohuaa ja railakas laulu täyttää tuvan. Arnold tanssiimustalaisneito Rosinkan kanssa niin villisti, että Rosinkan rakastettu Fedja iskee viulunsa säpäleiksi. Soitto päättyy ja Arnold vetäytyy hevosvajaan Rosinkan kanssa. Fedja tulee lopettamaan mustalaisneidon ja valkolaisuroon lemmentuokion. Hän syöksyy Arnoldin kimppuun puukko kädessään. Rosinka seuraa taistelua silmät intohimosta säkenöiden. Arnoldin onnistuu taltuttaa Fedja, joka rauhoituttuaan neuvoo häntä etsimään naisen omiensa joukosta.
thumb|Arnoldin ja Helenan ensikohtaaminen kartanon portilla. Jälleen Arnold lähtee kulkemaan maantietä. Hän tulee suuren kartanon portille ja kohtaa vaalean kartanon neitsyen, joka matkaa hienoissa hevosvaunuissa isänsä seurassa. Hän ojentaa neidolle kukan, jonka tämä ottaa kainosti hymyillen vastaan. Neito jatkaa matkaansa kotikartanoonsa puiden reunustamaa kujaa myöten. Siirrytään kartanon sisätiloihin, jossa opetellaan ranskaa ja pianonsoittoa. Helena-neidon äiti pitää tyttärensä saamaa kukkasta ihastuttavana, mutta saadessaan kuulla, että sen ojensi vain muuan kulkuri, hän alkaa suhtautua siihen kuin joutavanaikaiseen rikkaruohoon. Pianonsoittoa harjoitellessaan Helena kuulee riemukasta soittoa väentuvasta ja juoksee katsomaan kukka rinnassaan. Kun Arnold huomaa, että Helenalla on hänen ojentamansa kukka rintojen välissä, ylpeä Helena riuhtaisee sen irti ja murskaa kengillään lattialle. Arnold hakee Helenan seurassa saapunutta kotiopettajatarta tanssiin, ja seuraa sivusilmällä mustasukkaisen kartanon neidon hämmentyneitä ilmeitä. Sen jälkeen hän hakee tanssiin Helenaa, joka liihoittelee hurmioituneena kulkurinsa kanssa pitkin väentupaa. Tanssin loputtua Helena havahtuu hurmiostaan ja kirmaa ulos tuvasta.
Seuraavana päivänä Helena tapaa Arnoldin onkimassa rannalla kalastuksen kieltävän kyltin vieressä. Helena ei käsitä, kuinka kulkuri saattaa laiskotella keskellä kirkasta päivää. Hän yllättyy, kun Arnold kertoo, ettei osaa lukea. Helena pyytää isäänsä antamaan kulkurille jotain työtä, ei kuitenkaan kovin raskasta - aluksi. Isä suostuu vastentahtoisesti, sillä kartano on pahoissa talousvaikeuksissa. Pian Helena yllättää Arnoldin tanssimasta työnteon lomassa palvelustyttö Stiinan kanssa ja nuhtelee kulkuria. Helena pyytää häntä opiskelemaan lukemista, ja yllättyy kun "lukutaidoton" kulkuri kovin nopeasti oppii tavaamaan. Lukuopetus keskeytyy, kun Helenan sulhanen Eric saapuu kartanoon. Helena ei ole lainkaan innostunut avioliitosta Ericin kanssa; kyseessä on hänen vanhempiensa haluama liitto, jolla on tarkoitus saada kuntoon kartanon talous ja rakentaa vielä uusi sikalakin. Helena haluaa ohjata Ericin yöpymään keltaiseen kamariin, vaikka siellä kummitteleekin hiukan.
thumb|Arnoldin ja Helenan kummitustanssi. Arnold käy vanhan Nannan luona, joka kynttilöiden hämyisessä valossa kertoo legendan isästä, joka myi tyttärensä onnettomaan avioliittoon ja tytär joutui luopumaan oikeasta rakastetustaan. Ja aikojen jälkeenkin rakastavaiset kummittelevat keltaisessa kamarissa kadotettua rakkauttaan etsien. Arnold päättää panna legendan toteen, ja aikoo esittää kummitusta. Hän kiipeää ullakolle vanhoja vaatteita etsimään, mutta myös Helena on siellä samoissa aikeissa. Arnold säikäyttää Helenan pakoon aavemaisia ääniä jäljitellen. Yöllä Helena kohtaa Arnoldin portaikossa. Molemmat ovat naamioituneet entisaikojen aatelisiksi, mutta Helena luulee Arnoldia oikeaksi kummitukseksi ja pyörtyy tämän käsivarsille. Toivuttuaan kartanon neito tunnistaa Arnoldin, ja he aloittavat öisessä salissa kummitustanssin. Keltaisessa kamarissa uinuva Eric havahtuu musiikkiin, ottaa aseen ja ampuu "kummituksia" salin ovelta. Arnold ja Helena pakenevat salista ja päästessään turvaan he lankeavat suudelmiin.
Seuraavana aamuna Eric rehentelee ammuskelullaan. Hän kertoo kohdanneensa valtavan kummitusjoukon, joka elämöi salissa. Helena ei kestä kuunnella Ericin rehvastelua. Hän lähtee kesken aamiaisen ratsastamaan. Hän on kopea myös Arnoldille, joka auttaa neidon satulaan. Palattuaan Helena haluaa purkaa kihlauksen Ericin kanssa. Hän ojentaa kihlasormuksen Ericille, joka on kerta kaikkiaan pudonnut kärryiltä. Vanhemmat suuttuvat Helenalle tämän härkäpäisyydestä. He yrittävät saada tyttärensä tajuamaan, että hänen on suostuttava avioliittoon kartanon tähden. Helena juoksee jälleen väentupaan, mutta kohtaakin siellä Arnoldin Stiinan syleilyssä. Jälleen oikullinen neito muuttaa mielensä. Hän haluaakin naimisiin Ericin kanssa sillä ehdolla, että häät järjestetään heti.
thumb|Morsiamenryöstö. Häävieraita alkaa saapua. Eräs heistä on Arnoldin ystävä, joka kertoo Arnoldille, että ruhtinas Avertsejev ei suinkaan kuollut kaksintaistelussa, vaan päinvastoin pelkää häväistysjuttua käyttäydyttyään vilpillisesti. Arnold vannottaa ystävänsä olemaan paljastamatta hänen oikeaa henkilöllisyyttään kartanon väelle. Samalla Arnold alkaa punoa juonta häiden estämiseksi. Hän lähtee kartanosta, sillä hänen paikkansa ei ole siellä "missä rakkaus myydään rahasta ja vaakuna on ihmissydäntä arvokkaampi." Helena murtuu kuullessaan Arnoldin lähdöstä.
Arnold palaa mustalaisten luo ja tekee sopimuksen Mirkon kanssa, joka toteaa "...ja kaikki vain naisen tähden." Kartanolla vietetään häitä viulujen soidessa ja samppanjan kimallellessa kristallilaseissa. Ulkoa alkaa kuulua laukauksia, mustalaiset saapuvat Mirkon ja Arnoldin johdolla keskeyttämään häät. "Kai sallitaan kuokkavieraan laulaa laulu morsiamen kunniaksi?", kysyy Arnold ja aloittaa Kulkurin valssin. "Kai sallitaan kuokkavieraan tanssiakin morsiamen kanssa?", hän kysyy Helenalta, joka lähtee valssiin tyrmistyneen hääväen silmien edessä. Tanssi vie heidät eteishalliin ja mustalaiset estävät perässä tulemisen. Nyt Arnold kosii Helenaa mukaansa, ja ovela ilme kasvoillaan morsian kiskoo neulat hiuksistaan, heittää niiden kiinnittämän morsiuskruununsa huntuineen pois, repäisee kaulanauhansa poikki ja kirmaa miehen mukana ulos talosta. Arnold ja Helena pakenevat kartanolta hevosvaljakossa. Aamulla he saapuvat Arnoldin kotikartanoon. He tapaavat "kulkurin" äidin, joka toivottaa Helenan tervetulleeksi uuteen kotiinsa. Ylpeä kartanon neito tajuaa tulleensa petetyksi, hän aikoo poistua paikalta, mutta Arnoldin äiti komentaa "Seis!" - skandaali on paisunut kyllin hirveäksi, eikä sitä pidä enää pahentaa uusilla tyhmyyksillä. Näin äiti antaa myös ymmärtää, että hän on ollut tietoinen poikansa edesottamuksista kulkurina jo jonkin aikaa. Äiti käskee nuoren parin suutelemaan toisiaan. Hieman vastusteltuaan käskyä Helena antautuu loppusuudelmaan kulkurinsa kanssa.
Kuvausaika ja -paikat
Kulkurin valssin kesä on sangen lavastettua; sen kuvaukset aloitettiin vasta myöhäiskesästä, 30. elokuuta 1940. Viimeiset sisäkuvat otettiin 22. joulukuuta 1940. Elokuva kuvattiin verrattain pienellä alueella Helsingissä ja sen ympäristössä. Arnoldin pietarilaisrakastajattaren palatsi sijaitsee Kaivopuistossa osoitteessa Itäinen puistotie 13. Helenan kotikartano ympäristöineen on Herttoniemen kartano ja sen museoalue. Myös kaksintaistelukohtaus kuvattiin Herttoniemessä. Arnoldin puista kotikartanoa esittää taasen Westerkullan kartano. Elokuvan ulkokuvia otettiin lisäksi Vantaanjoen rannalla. Sisäkohtaukset kuvattiin SF-studioilla 1 ja 2. Kulkurin valssin tarkastuspäivämäärä on 20. joulukuuta 1940.
Arvostelut
Helsinkiläinen Uusi Suomi arvioi elokuvaa: "SF:n Kulkurin valssi vetoaa romantiikan kaipuuseen ja antaa katsojan heittäytyä täysin sydämin tähän värikkääseen, sadunomaiseen, välin perin naiiviin, mutta viehättävään maailmaan." Lehti kiitti elokuvan huolellista miljöökuvausta. Helsingin Sanomat kirjoitti Kulkurin valssista: "Se on sellaisenaankin hyvin huomattava saavutus, suomalaisten filmien parhaita, eikä joudu häpeään monen ulkomaisenkaan rinnalla. Erityisenä etuna on se, että tunnelmaa ja vaikuttavuutta ei ole saavutettu tekstin, vaan välittömästi kuva-aineksen, valokuvauksellisten keinojen käyttämisen avulla, joihin sitten liittyy George de Godzinskyn tavallista onnistuneempi, Tannerin valssin säveltä muunteleva ja mustalaisromanssien aineksia taitavasti käsittelevä musiikki." Tamperelainen Aamulehti oli tylympi: "Kaunis kiiltokuva, sellaisena laatuunkäypä, mutta ei myöskään mitään muuta." Aamulehti kehui elokuvaa "joustavan kevyestä vauhdista" ja "huolettomasta kulkurihengestä". Aikalaiskriitikot antoivat kiitosta myös Kulkurin valssin joukkokohtausten hyvälle hallinnalle ja kuvaukselle. Markku Varjola (Vaasa) arvioi vuonna 1980: "Kulkurin valssin menestys perustuu tarkkaan lasketulle synteesille suomalaisten haavemaailmasta."
Aikansa ilmiö
Suomen kansallisfilmografia 2 kirjoittaa Kulkurin valssista: "Waltarin eeppinen, runsas kertojanote sisältää aina selkeän ja hyvin yksinkertaisen jännitteen". Elokuvassa esitellään kaksi toisistaan poikkeavaa kulkuriyhteisöä, sirkus ja mustalaiset. Helenan kotikartano sen sijaan edustaa järjestynyttä yhteiskuntaa ja sivistystä ranskan opintoineen. Kulkurin valssin on katsottu tarjonneen talvisodan järkytyksistä toipuvalle Suomelle turvallisia ja syvältä kumpuavia "lapsellisia perustunteita", vuosisatojen aikana hyväksi havaittuja perinteitä. Elokuvan synnyttämää yhteisyyden tunnetta vahvisti tuttu tähtipari Ansa & Tauno. Tarinassa on alkuunpanevana voimana 1940-luvun Suomessa varsin konkreettisesti koettu Venäjän uhka, vaikkakin se tarinan edetessä jää taustalle. Kulkurin äiti on taasen nähty suomalaisena perusäitinä, Suomen vertauskuvana. Kulkurin valssia on pidetty aikansa ilmiönä ja sellaisenaan arvokkaana tutkimuskohteena, kuten Rovaniemen markkinoilla -elokuvaa tai Uuno Turhapuro -elokuvasarjaa.
Elokuvatutkija Anu Koivunen analysoi Kulkurin valssia Ilta-Sanomissa 3. lokakuuta 1998: "Kaikki kohtaukset rakentuvat sen ympärille, että Tauno tanssii tai laulaa. Ansakin tulee mukaan vasta puolessa välissä elokuvaa. Palossa on sensuaalista voimaa, mistä syystä katsojakokemus on niin nautinnollinen". Koivunen jatkaa samassa lehdessä 24. lokakuuta 1998: "[Kulkurin valssi on] romanssien romanssi, suomalaisen elokuvan ykkösparin Ansa Ikosen ja Tauno Palon seitsemäs ja ehkä kaikkein ikimuistoisin kohtaaminen".
Sininen laulu -teoksessa puolestaan kirjoitetaan: "[Kulkurin valssi oli] ajan olosuhteet muistaen melkein ironisesti nimenomaan slaavilainen romanssi ja sellaisena lempeä korvike ajan väkivaltaiselle konfliktille. Tämä laji oli tuottaja-ohjaaja Toivo Särkän, entisen venäjänkielen maisterin, erikoista taitamisen aluetta". Elokuva määritellään historiallisen melodraaman erääksi huipuksi.
Alun perin Toivo Särkkä kaavaili kirjoituskilpailua Kulkurin valssista. Hän kuitenkin päätyi tilaamaan käsikirjoituksen Mika Waltarilta, jonka tehtäväksi tuli hahmotella J. Alfred Tannerin sanoittamaan valssiin pohjautuva tarina. Suomalaisen elokuvan kultaisessa kirjassa kerrotaan, että Särkkä ja Waltari kohtasivat Kouvolan junassa. Waltari vastasi elokuvamogulin ehdotukseen: "Juu, juu, kyllä minä sen teen". Hänelle maksettiin käsikirjoituksesta 50 000 mk.
Yleisömenestys
thumb|Kulkurin valssin Blu-ray-julkaisun etukansi.
Kulkurin valssia on pidetty ensisijaisesti Tauno Palon show’na. Juonta ei halunnut korostaa edes tuotantoyhtiö, joka luonnehti elokuvaa ennakkotiedoissa:
"'Kiehtova venakko, tummantulinen mustalaistyttö, tähtisilmäinen sirkustanssijatar kilpailevat kulkurin rakkaudesta, mutta suloisista suloisin ja ylpeistä ylpein linnanneito valloittaa viimein hänen tulisen sydämensä omakseen.'"
Kulkurin valssia markkinoitiin "välkehtivänä elokuvaromanssina" ja "vuoden ihastuttavimpana elokuvasatuna". Ensi-iltakaupunkeja 19. tammikuuta 1941 olivat Helsinki, Tampere, Turku, Lahti, Pori, Vaasa, Kuopio sekä Hämeenlinna ja Kotka. Kolmen ensimmäisen esityskuukautensa aikana elokuva keräsi Helsingissä 160 000 maksanutta katsojaa. Koko Suomessa katsojia kertyi vuoden 1945 loppuun mennessä 1 230 993, joista aikuisia oli 1 032 220 ja alennuslippulaisia 198 773. Kaikkiaan kävijämääräksi tuli noin 1 400 000. Elokuva oli eritoten naiskatsojien suosikki. Tuottajan osuus pääsylipputuloista 1940-luvun loppuun mennessä oli 6 522 156 vmk. Elokuvan budjetti, 2 356 000 markkaa, on vuoden 2015 rahassa noin 700 000 euroa.
Suomalaisilla televisiokanavilla Kulkurin valssi on vuoteen 2017 mennessä esitetty parisenkymmentä kertaa, ensimmäisen kerran 2. maaliskuuta 1958. Seitsemännellä esityskerrallaan 14. tammikuuta 1981 elokuva sai 2 238 000 katsojaa eli lähes puolet Suomen silloisesta väestöstä.
Julkaisut
Kulkurin valssi on julkaistu analogisessa VHS-formaatissa ja myöhemmin digitaalisena DVD:nä. Vuonna 2016 Kansallinen audiovisuaalinen instituutti julkaisi elokuvan restauroituna Blu-ray-versiona, jossa on PCM Stereo 2.0 -ääni ja lisämateriaalina muun muassa elokuvan traileri.
Chris Isaak
Christopher Joseph Isaak (s. 26. kesäkuuta 1956, Stockton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hänen musiikkiaan voidaan kuvailla kantrin, rockin, bluesin, popin sekä surfin sekoitukseksi. Hänen varsinainen musiikillinen uransa alkoi, kun hän vuonna 1984 teki levytyssopimuksen Warner Brothers Recordsin kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa, joka kantoi nimeä Silvertone.
Isaakin parhaiten tunnettu kappale on "Wicked Game", josta HIM on tehnyt tunnetun coverin. Se julkaistiin ensimmäisen kerran albumilla Heart Shaped World vuonna 1989, mutta myös vuotta myöhemmin instrumentaalisena versiona David Lynchin elokuvan Villi sydän (Wild at Heart) soundtrackilla. Kappaleen suosiota lisäsi myös Herb Rittsin kuvaama musiikkivideo, jota soitettiin runsaasti sekä Music Televisionilla että VH1:llä, kahdella suurimmalla musiikkivideokanavalla. Mustavalkoväritteisessä musiikkivideossa Isaak sekä tanskalainen huippumalli Helena Christensen hyväilivät toisiaan rannalla.
Hairspray
Hairspray voi tarkoittaa:
Otertinden
Otertinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Omasvuonon kunnassa Pohjois-Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 356 metriä. Se kuuluu Čávkosvárrin vuorimassiiviin ja on siihen kuuluvista huipuista korkein.
thumb|250px|left|Otertinden nähtynä pohjoisesta helmikuussa. Huipulle kiipesivät ensimmäisinä saksalaiset Kurd Endell ja Wilhelm Martin kesällä 1911.
"Luontainen reitti" huipulle kulkee lounaan suunnasta, Mortensdalenista päin. Kivikasoin ja muutamin mahdollisin maalimerkein merkattu "polku" nousee huipulle kohti koillista.
Otertinden on helposti saavutettavissa Signaldalenista käsin: Luhppujohkaa tieltä seurailemalla noustaan koivikoiden halki ylängölle Mortensdalenin tuntumaan. Huiputtamiseen voi riittää parikin päivää, säistä riippuen. Pilvien ollessa kovin alhaalla tai sateella ei huipulle kannata lähteä nousemaan: kivikko muuttuu petollisen liukkaaksi, ja huono näkyvyys ei suinkaan takaa "reitillä" pysymistä.
Al Jafariyahin piirikunta
Al Jafariyahin piirikunta sijaitsee Raiman maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 69 705.
KK Pieno žvaigždės
Krepšinio klubas Pieno žvaigždės on liettualainen koripalloseura Pasvalysista. Se on pelannut Liettuan pääsarja LKL:ssä ja Baltian liigassa.
Mercatorin projektio
thumb|Mercatorin projektio thumb|right|Mercatorin projektiossa Tissot'n indikaattorit säilyttävät muotonsa, mutta kasvavat voimakkaasti mitä kauempana kohde päiväntasaajalta sijaitsee. Mercatorin projektio on flaamilaisen kartografin Gerhardus Mercatorin vuonna 1569 esittelemä, lieriöprojektioiden ryhmään kuuluva karttaprojektio. Se on oikeakulmainen projektio, joten se on käyttökelpoinen erityisesti navigoinnissa. Projektiossa pituus- ja leveyspiirit kuvautuvat yhdensuuntaisina suorina siten, että pituuspiirien etäisyys toisistaan on vakio ja leveyspiirien etäisyys toisistaan kasvaa napoja kohti kuljettaessa. Keskeinen piirre Mercatorin projektiossa on että leveyspiirien välit venyvät täsmälleen sellaisessa suhteessa, että leveys- ja pituussuuntaiset mittakaavat säilyvät samana. Mittakaava kasvaa siirryttäessä päiväntasaajalta kohti napoja, jolloin napojen lähellä olevat alueet näkyvät kartalla huomattavasti suurempina kuin vastaavan kokoiset alueet päiväntasaajalla. Vääristymistä kuvaavat Tissot'n indikaattorit säilyvät vääristymättöminä, mutta kasvavat päiväntasaajalta poispäin.
Ei ole tiedossa, miten Mercator on karttaprojektion luonut. Projektion matemaattiseen konstruoimiseen tarvittavat menetelmät on kehitetty vasta myöhemmin.
Hohnstein
Hohnstein on kaupunki Sächsische Schweiz-Osterzgebirgen piirikunnassa Saksin osavaltiossa Saksassa.
Ensimmäiset maininnat kaupungista löytyvät vuodelta 1333. Vuonna 2016 kaupungissa asui 3 335 ihmistä. Sen pinta-ala on 64,61 km².
Mercatorin projektio
Projektion konstruktio
Tarkoissa kartoissa käytetään maapallon kuvaamiseen ellipsoidia. Ellipsoidilla projektion periaate on sama kuin pallopinnalla, mutta yhtälöt ovat monimutkaisempia. Approksimoidaan esimerkin vuoksi maapallo palloksi, jonka säde on R. Mercatorin projektion keskeinen piirre on, että leveys- ja pituussuuntainen mittakaava on jokaisessa pisteessä täsmälleen sama. Jos kartan länsi-itäsuuntainen mittakaava päiväntasaajalla on k, leveyspiirillä \phi se on. Jotta mittakaava olisi sama myös etelä-pohjoissuunnassa, täytyy projisoidussa pisteessä etäisyyden derivaatan päiväntasaajalta olla sama kuin länsi-itäsuuntainen mittakaava. Projisoidun pisteen pystykoordinaatti voidaan ilmaista differentiaaliyhtälönä. Integroimalla differentiaaliyhtälö saadaan ratkaisu
Käänteismuunnos tapahtuu kaavoilla
Mercatorin projektio on matemaattisesti määritetty, eikä sille ole luonnollista vastinetta. Projisoitu kuva ei ole sama kuin minkä valaistu karttapallo muodostaa valkokankaalle, joka on kääritty lieriöksi karttapallon ympärille. Tällaisessa luonnollisessa projektiossa piste projisoituu kartalle pystysuunnassa yhtälön mukaan. Mercatorin projektiossa viiva, joka yhdistää pisteen pallon pinnalta projektiopisteeseen, ei leikkaa pallopintaa kohtisuorassa, eikä tällaiset viivat eri leveysasteilta kohtaa samassa "polttopisteessä", toisin kuin luonnollisessa projektiossa. Vaikka molemmissa projektioissa navat kuvautuvat äärettömyyteen, niin luonnollisessa projektiossa äärettömyyttä lähestytään nopeammin, jolloin muodot venyvät pystysuunnassa kiihtyvällä voimakkuudella napoja lähestyttäessä. Mercatorin projektiossa mittakaava säilyy jokaisessa pisteessä samana molempiin suuntiin, eikä venymistä yhteen suuntaan tapahdu.
Melko yleisesti tässä projektiossa laaditut maailmankartat on katkaistu alareunassa 60. eteläisen, mutta yläreunassa vasta 80. pohjoisen leveyspiirin kohdalta, jolloin Etelämanner jää kokonaan kartan ulkopuolelle, mutta pohjoisessa kartta ulottuu Huippuvuorille saakka. Näin tehtäessä Eurooppa sijoittuu kartassa jokseenkin keskelle.
Käyttö merenkulussa
Mercatorin projektio on erityisen käyttökelpoinen merenkulussa, mikä selittää sen saavuttaman suosion. Siinä leveys- ja pituuspiirit ovat suoria ja kartta on oikeakulmainen, eli ilmansuuntien väliset kulmat ovat kaikkialla todellisuuden mukaisia. Erityisen tärkeää on, että muuttumatonta kurssia kulkevan aluksen kulkema reitti on kartalla suora. Maanpinnan loksodromit kuvautuvat siis suoriksi.
Isoympyränavigointiin projektio ei sovellu hyvin: Kartalla isoympyrä kuvautuu kaarena ja napojen kohdalla projektio on määrittelemätön. Tämän takia projektion merkitys lentoliikenteessä on pienempi kuin meriliikenteessä.
frame|none|Kahden pisteen välinen [[isoympyrä (vihreä) ja loksodromi (punainen). Isoympyräreitin pituus noin 6810 km ja loksodromireitin noin 7030 km]]
Mittakaavavirhe
Todellisuudessa leveyspiirit ovat sitä lyhyempiä, mitä lähempänä napoja ne sijaitsevat ja pituuspiirit yhtyvät navoilla. Siten kartan mittakaava kasvaa länsi-itä-suunnassa napoja kohti. Jotta kulmat pysyisivät oikeansuuruisina, myös pohjois-eteläsuuntainen mittakaava kasvaa napoja kohti samassa suhteessa. Tästä seuraa, että kaukana päiväntasaajasta sijaitsevat alueet näkyvät Mercatorin projektion mukaan tehdyssä kartassa suhteettoman suurina verrattuna samansuuruisiin päiväntasaajan seudulla sijaitseviin alueisiin. Esimerkiksi Grönlanti näyttää suunnilleen Afrikan kokoiselta, vaikka todellisuudessa sen pinta-ala on alle 10 % Afrikan pinta-alasta. Myös Eurooppa näyttää Mercatorin kartassa suunnilleen Afrikan kokoiselta, vaikka todellisuudessa Euroopan pinta-ala on noin kolmasosa Afrikasta.
Mittakaavavirhe kasvaa nopeasti lähellä napaa. Esimerkiksi leveysasteella 70 mittakaava on noin 46 % suurempi kuin leveysasteella 60. Jos esimerkiksi Suomen alue kuvataan Mercator-projektiossa, Lappi näyttää pinta-alaltaan noin kaksinkertaiselta todellisuuteen nähden.
frame|none|Suomi kuvattuna Mercator-projektiossa (vasemmalla) ja [[Gauss-Krüger-projektiossa (oikealla). Leveys- ja pituusasteruudukko piirretty asteen välein.]]
Merenkulussa muuttuvaa mittakaavaa ei yleensä pidetä merkittävänä ongelmana: Suurimittakaavaisilla kartoilla seikan merkitys on mitätön ja pienimittakaavaisilla kartoilla mittauksiin käytetään merikarttoihin yleensä painettavaa mittakaavan muuttumisen kartan alueella osoittavaa leveyasteikkoa.
Karttapohjoinen ja napapohjoinen
Koska Mercatorin projektiossa pituusasteet ovat kaikki yhdensuuntaisia ja osoittavat karttapohjoiseen, karttapohjoinen ja napapohjoinen yhtyvät koko kartan alueella ja siten napaluvunkorjaus on koko kartalla nolla.
Käyttö maailmankartoissa ja arvostelu
Vaikka Mercatorin projektiossa eri leveysasteilla alueiden pinta-alojen suhteet ovat hyvin virheelliset, se on aikoinaan ollut maailmankartoissa ehkä yleisimmin käytetty projektio, mitä tosin on paljon ja usein ankarastikin arvosteltu. Yleisyytensä vuoksi sen on arveltu suuressa määrin vaikuttaneen ihmisten käsitykseen maailmasta, ja koska päiväntasaajan lähellä olevat maat näyttävät siinä liian pieniltä suhteessa Euroopan ja Pohjois-Amerikan maihin, sen on arveltu osaltaan saaneen ihmiset pitämään näitä maita vähemmän tärkeinä.
Kysymys eri karttaprojektioiden paremmuudesta sai osakseen suurta julkista huomiota varsinkin sen jälkeen, kun Arno Peters vuonna 1973 oli julkaissut laatimansa karttaprojektion, Petersin projektion (joka todellisuudessa kuitenkin oli sama, jonka James Gall oli esittänyt jo yli sata vuotta aikaisemmin.) Peters esitti sen paremmaksi vaihtoehdoksi nimenomaan Mercatorin projektiolle, jota hän piti rasistisenakin. Kuitenkin Mercatorin projektion käyttö maailmankartoissa oli jo sitä ennen ollut pitkään vähenemässä. . Nykyisin maantieteilijät eivät suosittele niissä käytettäviksi mitään sellaista projektiota, jossa leveys- ja pituuspiirit näkyvät suorina ja maailmankartta on suorakulmion muotoinen.
Gauss–Kruger -projektio ja UTM-projektio
Gauss–Krüger-projektio eli poikittainen Mercatorin projektio muodostetaan muuten samoin kuin Mercatorin projektio, mutta siinä lieriöpinta, jolle pallo projisoidaan, sivuaa maapalloa jotakin pituuspiiriä pitkin, jota sanotaan kartan keskimeridiaaniksi. Tässä projektiossa pituuspiireistä vain keskimeridiaani, leveys­piireistä vain päiväntasaaja kuvautuu suoraksi viivaksi, muut ovat kaarevia. Projektiota käytetään lähinnä kartoissa, joissa näkyvä alue ulottuu enintään muutaman pituus­asteen päähän jostakin sopivasta keski­meridiaanista, muun muassa yleisesti Suomen kartoissa.
UTM-projektio (Universal Transverse Mercator) muistuttaa Gaussin-Krügerin projektiota, mutta siinä lieriö, jolle pallo projisoidaan, ei sivua pallon pintaa vaan leikkaa sen kahdessa kohdassa.
Web Mercator
Monet verkossa toimivat, paikallisia tarjoavat palvelut, muun muassa Bing Maps, OpenStreetMap ja Google Maps käyttävät kartoissaan Mercatorin projektion approksimaatiota, joka tunnetaan nimellä Web Mercator ja jonka perustana on maailmanlaajuinen geodeettinen järjestelmä WBS 84. Tapaa, jolla Mercatorin projektion mukaisissa kartoissa otetaan huomioon Maan ellipsoidisuus (litistyneisyys navoilla), on siinä kuitenkin yksinkertaistettu tavalla, jonka vuoksi se ei ole täysin oikeakulmainen: siinä käytetään ellipsoidipinnan WGS 84 -koordinaatteja, jotka kuitenkin projisoidaan ikään kuin kyseessä olisi pallopinta. Yhdysvaltain hallinto ei hyväksy tämän projektion käyttöä virallisiin tarkoituksiin.
Kansanrintama (Ukraina)
Kansanrintama on ukrainalainen puolue, jonka Arseni Jatsenjuk ja Oleksandr Turtšynov perustivat 31. maaliskuuta 2014. Puolue nousi 82 edustajallaan Ukrainan toiseksi suurimmaksi puolueeksi Ukrainan parlamenttivaaleissa 2014. Puolueesta oli tulossa keskeinen hallituspuolue ja sen puheenjohtaja Arseni Jatsenjukista maan pääministeri.
Ummeljoki
Ummeljoki on Kouvolan kaupunginosa, tilastoalue ja kylä Anjalankosken suuralueella. Se sijaitsee Kymijoen rannalla Myllykosken länsipuolella, ja siellä on noin 1 200 asukasta. Ummeljoen kylä kuului aikaisemmin Anjalankosken kaupunkiin ennen sen liittämistä Kouvolaan vuonna 2009 ja Anjalan kuntaan ennen Anjalankosken perustamista. Ummeljoen kylää koskevia keskiaikaisia mainintoja ei tunneta, mutta vuoden 1539 hopeaveroluettelossa kylään on merkitty 8 taloa. Ummeljoella toimi vuoteen 2020 saakka Ummeljoen koulu ja siellä on kaksi seurantaloa, kyläkirkko, kesäteatteri, toimiva hyppyrimäki ja lentokenttä.
Konstanz
Konstanz on yliopistokaupunki Etelä-Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa, Bodenjärven rannalla. Se on samannimisen piirikunnan hallintokeskus. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 85 518 asukasta, ja sen pinta-ala on 54,1 neliökilometriä. Konstanz sijaitsee aivan Sveitsin rajalla Kreuzlingenin kaupungin naapurina Reinin varrella.
Historiaa
Konstanzin kirkolliskokous pidettiin vuosina 1414–1418.
Liikenne
Konstanzista pääsee junalla sekä Saksaan että Sveitsiin. Lähin lentoasema sijaitsee Friedrichshafenissa Saksassa, jonne pääsee nopeimmin Bodenjärven ylittävällä lautalla. Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Stuttgartin, Baselin ja Zürichin lentoasemat.
Muuta
Zeppeliiniin keksijä Ferdinand von Zeppelin syntyi Konstanzissa.
Konstanzen ystävyyskaupungit ovat:
Aktinomykoosi
Aktinomykoosi (sädesienitauti) on harvinainen yleisinfektiosairaus, jonka aiheuttavat Actinomyces-bakteerit, tavallisimmin Actinomyces israelii. Sille ovat tyypillisiä kivuliaat paiseet suussa, keuhkoissa tai ruoansulatuselimistössä. Aktinomykoosia esiintyy myös karjassa tautina, jota kutsutaan kuhmuleuaksi.
Actinomyces-bakteereita luultiin aiemmin sieniksi, koska bakteerikoloniat muodostavat sienimäisiä rihmastoja. Bakteeria kutsutaan yhä yleisesti nimellä sädesieni, ja nämä bakteerit ovat anaerobisia – eli ne elävät hapettomassa tilassa ja kuolevat, jos saavat liikaa happea. Niitä elää normaalisti hampaiden ja ikenien välisissä pienissä raoissa. Ne saavat infektion aikaan vain silloin, kun ne pääsevät lisääntymään vapaasti hapettomassa tilassa.
Aktinomykoosia hoidetaan yleensä penisilliinillä.
Syrianos
Syrianos (, ; 400-luku) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän toimi Platonin Akatemian johtajana Plutarkhos Ateenalaisen jälkeen. Syrianos oli kotoisin Aleksandriasta. Hän vaikutti muun muassa Prokloksen opettajana sekä Plutarkhoksen ja Prokloksen tavoin Platonin ja Aristoteleen teosten kommentaattorina.
Syrianoksen ilmeisesti tunnetuin teos on Aristoteleen Metafysiikan kommentaari. Hänen sanotaan kirjoittaneen myös Aristoteleen teoksista Taivaasta ja Tulkinnasta sekä Platonin Timaioksesta. Hän kirjoitti myös tutkielman Hermogenes Tarsoslaisen teoksesta Oikeudellisista kysymyksistä (Peri tōn staseōn). Hänen filosofiset näkemyksensä olivat samanlaiset kuin Prokloksella, joka kunnioitti häntä suuresti ja jätti jälkeensä käskyn, että heidät tulisi haudata samaan hautaan.
Nuorisofestivaalien yleisurheilukilpailut 1962
Vuoden 1962 Nuorisofestivaalit järjestettiin Helsingissä ja niiden yleisurheilukilpailut Helsingin Olympiastadionilla 30.-31. heinäkuuta 1962. Tilanne oli Suomessa urheilupoliittisesti niin kriittinen, ettei ainoatakaan SVUL:ään kuuluvan SUL:n edustusurheilijaa osallistunut näihin tasokkaisiin kilpailuihin. Myös parhaat TUL:n yleisurheilijat pysyttelivät poissa kilpailuista. Kisoissa oli 224 urheilijaa 20 maasta. Kaksipäiväisten kisojen yleisömäärä oli 9 000 katsojaa. Neuvostoliittolaiset maailmanhuiput tekivät kisoissa hyviä tuloksia. Stadionin uusi ennätys syntyi yhdeksässä lajissa.
A Hard Road
A Hard Road (tai Hard Road) on Black Sabbath-yhtyeen kappale ja single-julkaisu, joka on otettu albumilta Never Say Die!. Kappale nousi Britannian single-listalla sijalle 33. syksyllä 1978. Kappaleesta kuvattiin myös promo-video, jossa yhtye nähdään konserttilavalla soittamassa kappaletta.
Kappaleen sanomassa kehotetaan positiivisuuteen: "miksi mennä vaikeinta kautta? (eng. hard road) Emmekö voi vain olla ystäviä?". Musiikillisesti kappale kulkee tasaisen kompin ja Iommin riffin myötä. Kappale on myös yhtyeen historian toistaiseksi ainoa, jossa kaikki jäsenet laulavat taustalaulua.
Singlen b-puolella julkaistiin vuoden 1975 Sabotage-albumilta otettu "Symptom of the Universe". Kumpaakin kappaletta on editoitu lyhemmäksi verrattuna albumi-versioihin.
Kappaleet
Kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Black Sabbath.
Normaalimetsäkoulu
Normaalimetsäkoulu oli aiemmin Suomessa oppilaitos, joka antoi erityistä jatko-opetusta metsätaloudessa.
Tuomarniemen metsäkoulu toimi 1930-luvulta alkaen normaalimetsäkouluna sen kuitenkaan menettämättä metsäkoulun luonnettaan.
Toiminta
Normaalimetsäkoulussa valmistettiin metsänhoitotutkinnon suorittaneille henkilöille tilaisuus perehtyä käytännöllisiin opettaja- ja neuvontatehtäviin metsätalouden alalla.
Opiskelijavalinta
Harjoittelijaksi pyrkivän tuli saadakseen harjoittelupaikan normaalimetsäkoulussa kirjallisesti ilmoittautua metsähallitukselle. Metsähallitus määräsi kouluun enintään neljä harjoittelijaa kerrallaan. Jos hakija oli suorittanut tutkinnon kasvatus- tai opetusopissa, se otettiin ansiona huomioon harjoittelijoita valittaessa.
Kallio
Kallio voi tarkoittaa seuraavia:
Normaalimetsäkoulu
Harjoittelu
Harjoittelu kesti vuoden, joka suoritettiin yleensä yhtäjaksoisesti. Metsähallitus saattoi kuitenkin pätevistä syistä sallia keskeytyksiä, kuitenkin vain siten, että harjoittelu saatettiin loppuun viimeistään kahden vuoden kuluttua sen alkamisesta.
Harjoittelijan oli otettava osaa metsäkoulun (sekä koululla ehkä toimeenpantavien erikoisten kurssien) käytännöllisten harjoitustöiden ohjaukseen ainakin 120 työpäivänä. Tietopuolista opetusta metsäkoulussa ja kursseilla oli harjoittelijan kuunneltava ainakin 60 tuntia sekä, perehtyäkseen opetustyöhön, itse annettava opetusta vähintään 20 harjoitustuntia. Tämän lisäksi harjoittelijan oli normaalimetsäkoulun johtajan antaman opastuksen mukaan otettava osaa ja tutustuttava kaikkiin hoitoalueen talouteen kuuluviin ulko- ja sisätöihin.
Harjoittelukauden lopussa harjoittelijan tuli antaa opetusta neljällä näytetunnilla, joiden jälkeen hänen opetustaitonsa arvosteltiin.
Harjoitteluaikanaan oli harjoittelija oikeutettu saamaan puolet ylimääräiselle metsänhoitajalle vahvistetusta päivärahasta.
Lakiviitteet
<references group=L />
Suharevskajan metroasema
Suharevskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 5. tammikuuta 1972.
Lasse Rantala
Lasse Rantala (s. 27. heinäkuuta 1974) on suomalainen koripallovalmentaja.
Koripalloilijana Kouvojen Rantala esiintyi seuran edustusjoukkueessa kahdessa ottelussa kaudella 1993–1994.
Kaudella 2005–2006 Rantala toimi BC Nokian päävalmentajana. Kesällä 2013 Pieti Poikolan siirryttyä Tanskan maajoukkueen päävalmentajaksi tuli Rantalasta maajoukkueen apuvalmentaja. Syksystä 2013 lähtien Rantala toimi Poikolan apuvalmentajana myös Tampereen Pyrinnössä päävastuullaan joukkueen hyökkäys. Ensimmäisellä Pyrinnön-kaudellaan Rantala voitti joukkueessa Suomen mestaruuden, ja Baltian liigassa joukkue sijoittui neljänneksi. Kauden aikana Rantala teki myös henkilökohtaista valmennustyötä Petri Heinosen kanssa, ja Heinonen kehittyi kauden aikana ollen muun muassa ensimmäisen loppuottelun ratkaisuhahmoja. Pyrinnön valmennusryhmä teki vuoden jatkosopimuksen heinäkuussa 2014.
Alex Tagliani
Alexandre "Alex" Tagliani (s. 18. lokakuuta 1973 Lachaie, Quebec) on kanadalainen kilpa-autoilija.
Tagliani on vuodesta 2000 lähtien ajanut IndyCar-sarjassa ja sen edeltäjässä ChampCar-sarjassa. ChampCarissa hän on voittanut yhden kilpailun kaudella 2004.
Kaudella 2001 Saksan osakilpailussa Lausitzringillä Tagliani törmäsi täydellä vauhdilla radalla poikittain olleeseen Alex Zanardin autoon. Onnettomuuden seurauksena Zanardin molemmat jalat jouduttiin amputoimaan.
IndyCarin lisäksi Tagliani on kilpaillut myös NASCARin alemmissa luokissa, sekä muutaman kilpailun ajan V8 Supercars -sarjassa Australiassa.
Mega Drop (Power Park)
Mega Drop oli 38 metriä korkea huvipuistolaite Power Park -monitoimipuistossa Alahärmässä. Laitteen valmistaja oli Fabbri.
Laite vei matkustajat ylös hiljalleen ja odotti ylhäällä noin 45 sekuntia. Tämän jälkeen hydrauliset sylinterit toivat heidät alas. Laitteessa oli 12 paikkaa.
Mega Drop tuli monitoimipuistoon vuonna 2002 ja sen korvasi kaudeksi 2012 uusi 75 metriä korkea ja kapasiteetiltaan suurempi 24 henkilöä kerrallaan vetävä italiaisvalmistaja Moser Ridesin toteuttama vapaapudotustorni. Uuden tornin nimi on Dragon Tower.
Hoover Company
thumb|Hoover Constellation -palloimuri oli 1960-luvulla monen suomalaiskodin ensimmäinen pölynimuri. Hoover Company on North Canton, Ohiossa perustettu yritys, joka vuonna 1908 aloitti pölynimureiden valmistuksen. Imurin oli kehittänyt ja patentoinut James Murray Spangler. Tuotteen menestyksen vuoksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa hoover-sanaa käytetään pölynimureista yleensä.
James Murray Spangler (1848-1915) oli eläessään tehnyt useita maatalouskoneiden patentteja mutta ei huonojen liikemiestaitojensa vuoksi menestynyt niillä. Vuonna 1907 hän oli päätynyt talonmieheksi tavarataloon. Hänen tehtäviinsä kuului siivous, mutta astmaa sairastavalle miehelle se oli ongelmallista, minkä vuoksi hän yritti rakentaa sähköisen lakaisukoneen imemään pölyt pussiin. Moottorin hän otti ompelukoneesta ja pyöritti sillä hihnavälityksellä harjaa ja tuuletinta. Pölypussina hän käytti tyynyliinaa. Saatuaan laitteen toimimaan haluamallaan tavalla hän haki sille vuonna 1907 patenttia, joka myönnettiin seuraavana vuonna. Samana vuonna hän perusti Electric Suction Sweeper Companyn.
Spangler ei onnistunut löytämään rahoitusta laitteidensa sarjatuotannon aloittamiseksi. Susan Hoover oli Spangelerin serkku, joka nähtyään koneen esittelyn kertoi siitä aviomiehelleen William Hooverille (1849-1932). William Hoover oli kauppias, joka myi valjaita hevosille. Näiden myynti oli alkanut kuihtua autojen yleistyessä. Hoover osti Spanglerilta oikeudet patenttiin ja investoi hänen yritykseensä, jonka nimi myöhemmin muutettiin Hoover Companyksi. Spangler jatkoi yrityksessä kuolemaansa vuoteen 1915 saakka kehittäen tuotetaan.
Pelkästään toimiva tekniikka ei tehnyt Hoover-pölynimurista menestystä, vaan myyntiä edisti suuresti uusi myyntimenetelmä. Hoover tarjosi asiakkaille 10 päivän koekäyttöajan. Jos tämä ei ollut tyytyväinen, tämä sai palauttaa laitteen postituskulujen hinnalla. Naisten roolin muuttuminen yhteiskunnassa auttoi myös myyntiä. Ensimmäisen maailmansodan aikana naisia tarvittiin helpottamaan työvoimapulaa, joten kotityön helpottamiseen oli tarvetta.
I Was Made to Love Her (kappale)
”I Was Made to Love Her” on yhdysvaltalaisen soul-muusikon Stevie Wonderin hittisingle toukokuulta 1967 (julkaisutunniste: Tamla T 54151). Kappaleen kirjoittivat Wonder, hänen äitinsä Lula Mae Hardaway, Sylvia Moy ja tuottaja Henry Cosby. Kappale ilmestyi Wonderin samannimisellä albumilla I Was Made to Love Her, jonka Tamla-Motown julkaisi elokuussa 1967.
Hoover Company
Ensimmäinen Hoover-pölynimuri painoi lähes 20 kiloa, ja sen liikuttaminen vaati voimaa. Se oli silti pienempi kuin aikaisemmat hevosvetoiset imurit. Vuosien mittaan imurin tehoa kasvatettiin ja painoa vähennettiin. Hooverin pystysuoramalli säilyi samankaltaisena 1900-luvun loppupuolelle saakka.
I Was Made to Love Her (kappale)
Listasijoitus
Yhdysvalloissa ”I Was Made to Love Her” ylsi sijalle kaksi Billboard Hot 100 Pop Singlet -listalla. Kappaleen syrjäytti kärjestä The Doorsin biisi ”Light My Fire”. Billboardin Hot Rhythm & Blues -singlelistalla kappale oli ykkösenä neljällä viikolla. Brittilistoilla kappaleen huippusijoitus oli viidentenä.
Hoover Company
Hoover Company on nykyään osa Candy-yritystä.
I Was Made to Love Her (kappale)
Kappaleen synty ja levytys
Henry Cosby taas totesi, että koko kappaleessa ei ollut kuin neljä tahtia, siinä kaikki! ”Mitä muka voi tehdä neljällä tahdilla? Ei se ole mikään biisi.” Niinpä keksittiin toistaa ne neljä tahtia aina vain uudelleen. "Uskokaa tai älkää – niin syntyi discomusiikki."
Valtaosa sanoituksesta on lähtöisin Sylvia Moyn kynästä ja aivoituksista: ”Siinä on sellaista maalaistunnelmaa”, Moy totesi. ”Kappaleen innoittajia ovat omat vanhempani. Äiti syntyi Arkansasissa, isä taas Louisianassa. He tapasivat toisensa hyvin nuorina, kun isoäitini muutti perheensä kanssa Louisianaan. Vanhempani olivat yhdessä 62 vuotta, eli aikamoinen rakkaustarina. Heillä oli oikein kaunis suhde.”
Melkein heti kappaleen alussa kuullaan Stevie Wonderin ponnekas huuliharppuintro. Henry Cosby muisteli, että harputtelun lisäksi Wonder veti esiin täysin uudenlaisen kosketinsoundin klavinetilla. ”Uskoakseni se oli ensimmäinen kerta, kun kukaan on levyttänyt klavinettia. Stevie sai lopulta soittimen omakseen.”
Levyllä kuuluu myös Stevien omaksuma palo gospel-musiikkiin, mistä musiikko ja musiikkikirjailija Steve Lodder kertoo: ”Stevie ja Henry Cosby intoilivat tietyn babtistipapin tavasta käyttää ääntään. Mies kiskoi ilmaa tunteikkaasti sisäänpäin, kun hän nostatti seurakuntalaistensa tunnelmaa. Cosby ja Wonder yrittivät hyödyntää sen papin tekniikkaa lauluosuuksia nauhoittaessaan.” Cosby kehotti Stevie'ä imitoimaan pappia. (Lodder julkaisi vuonna 2005 teoksen Stevie Wonder : A Musical Guide to the Classic Albums. ) Laulun lopussa kuultava pätkä "You know Stevie ain't gonna leave her" oli Wonderin improvisointia.
Wonder oli leikkisällä tuulella levytyssessiossa. Studionauhoilla kuuluu kuinka hän vitsailee rumpali Benny "Papa Zita" Benjaminin kanssa ja saa taustoja laulaneet The Andantesit repeämään nauruun. "Muiden artistien kohdalla oli heitettävä ylimääräinen jengi ulos studiosta, tai vokaaliosuuksia ei olisi saatu ikinä nauhoitettua", Sylvia Moy on sanonut. "Stevie oli erilainen: hänen täytyi tuntea porukan läsnäolo." Henry Cosby kommentoi samaa asiaa todeten lisäksi, että Steviellä piti olla oma seurakuntansa. "Jollei studiossa ollut ketään, Stevien laulu kuoli pystyyn. Minun piti lähteä studiosta ulos, pysäytellä ohikulkijoita ja kuskata sitä väkeä sisään. Kunhan Stevie vain sai tuntea heidän läsnäolonsa, hän oli ihan liekeissä."
James Jamersonin osuus
Tälläkin raidalla kuullaan legendaarisen James Jamersonin upeaa bassotyöskentelyä. Jamersonin uutta luova tyyli ällistytti muusikkopiireissä. Mies oli yksi niin ikään legendaarisen The Funk Brothers -ryhmän jäsenistä; ryhmä sai Grammy-palkinnon vuonna 2004 (Grammy Lifetime Achievement Award). Jamersonin elämänkerturi Allan Slutsky kertoo, ettei Jamerson kuitenkaan heltynyt liittymään mukaan Motownin kiertuebändeihin. "Kiertuebasistit pitivät Jamesia erittäin suuressa arvossa. Samalla heidän harteilleen lastattiin taakka, jota ei voi kadehtia: Heidän piti yrittää loihtia basistivelhon bassokuviot esiintymislavoille." Motownissa kyllä tunnettiin ja tunnustettiin bassotaiturin arvo: Vuonna 1967 Jamerson pyysi että hänen palkkansa korotettaisiin tuhanteen dollariin viikossa – eikä levy-yhtiö nikotellut lainkaan vastaan.
Toisaalta Motown ei aina pitänyt tarkasti kirjaa studiomuusikoista, joten sekin on kyseenalaistettu soittaako kappaleessa juuri Jamerson vai joku muu. Toinen kuuluisa studiobasisti väittää soittaneensa bassot sisään: nimittäin Carole Kaye. Myös Kaye on pitkän linjan arvostettu basisti. Hänellä on selvät muistikuvat biisistä, nimen omaan liittyen siihen, ettei kappaleessa ollut montaakaan tahtia. Hän jopa nauraa sössineensä bassokuviota parissakin kohdassa, ja toteaa että sen muistaa aina, kun mokia sattuu hittibiiseissä.
Allan Slutsky kuitenkin kumoaa Kayen väitteen. Slutsky on kirjoittanut teoksen Standing in the Shadows of Motown. Slutskyn tutkimus osoittaa, että raidalla bassoa soittaa todellakin James Jamerson. Motownille töitä tehneet ihmiset vahvistavat tämän, mukaan luettuna kirjoitustiimi Holland–Dozier–Holland. Tuottaja-biisinkirjoittaja Henry "Hank" Cosby allekirjoitti valaehtoisen lausunnon, jossa hän todistaa että bassokuvion soittaja on nimenomaan James Jamerson.