cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stalinin vainot
Surmatut
Elokuun 1936 ensimmäisessä Moskovan oikeudenkäynnissä tuomittiin niin sanottu trotskilais-zinovjevilainen terroristiryhmä, jonka 16 jäsenestä merkittävimmät olivat Grigori Zinovjev ja Lev Kamenev. He olivat aiemmin kamppailleet Stalinin rinnalla vallasta Lev Trotskia vastaan. Kaikki 16 tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Seuraavassa oikeudenkäynnissä tammikuussa 1937 tuomittiin muun muassa Karl Radek ja Grigori Sokolnikov ja kolmannessa maaliskuussa 1938 Nikolai Buharin ja Genrih Jagoda. Myös puna-armeijassa järjestettiin puhdistus, jossa teloitettiin muun muassa viidestä Neuvostoliiton marsalkasta kolme, 15 armeijankomentajasta 13, yhdeksästä amiraalista kahdeksan, 57 rintamankomentajasta 50, 186 divisioonankomentajasta 154, kaikki armeijankomissaarit ja 28 rintamankomissaarista 25.
Josif Stalinin kuoltua 5. maaliskuuta 1953 alkoi rehabilitointi, jonka tarkoituksena oli palauttaa syyttömästi teloitettujen tai tuomittujen kunnia. NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin poliittisen terrorin vuonna 1956 XX puoluekokouksessa.
Pohjois-Amerikan suomalaiset kommunistit Neuvostoliiton Karjalassa
Pohjois-Amerikkaan 1900-luvun alussa muuttaneita siirtolaisia siirtyi myöhemmin Neuvostoliittoon muiden kommunismista innostuneiden siirtolaisten tavoin. Pohjois-Amerikasta tulleet liittyivät NKP:n jäseniksi. Olot Karjalassa olivat monelle amerikansuomalaiselle siirtolaiselle vielä paljon karummat kuin Amerikassa. He muuttivat joukolla suomalaissyntyisten muodostamiin työkommuuneihin, joista monet olivat todellisuudessa ankaria työleirejä.
Samaan aikaan, kun monet amerikansuomalaiset muuttivat Karjalaan, Stalin oli jo aloittanut puhdistukset, ja kommunistiset aatetoverit likvidoivat järjestelmällisesti toisia aatetovereitaan Neuvostoliitossa. Amerikkaan palasi 1930-luvulla noin 1 400 amerikansuomalaista.
Toisaalta karuissa oloissa kasvaneet amerikansuomalaiset todella rakensivat ja tekivät paljon työtä Karjalan tasavallan hyväksi. Monet elivät normaalia elämää ennen kuin tuho saavutti heidät. Esimerkiksi Kalle Heino -niminen henkilö kirjoitti heinäkuussa 1931 näin:
Eri tutkijoiden mukaan Stalinin puhdistuksissa kuoli noin 6 000 amerikansuomalaisesta siirtolaisesta noin 2 000.
Stalinin vainoissa kuolleet suomalaiset
Neuvostoliitossa eläneitä suomalaisia tai suomalaissyntyisiä ihmisiä teloitettiin tai kuoli leireillä puhdistusten aikana professori Kimmo Rentolan mukaan viisinumeroinen määrä, Hannu Rautkallion arviossa 25 000–30 000. Eri tutkijoiden mukaan noin 6 000 amerikansuomalaisesta siirtolaisesta kuoli Stalinin puhdistuksissa noin 2 000. Eräiden arvioiden mukaan kaikista eniten Stalinin vainoissa kärsivät kuolansuomalaiset.
Suomalaisia ja suomalaissyntyisiä vangittiin tuhansia, ja monet olivat varmasti tietoisia siitä, että valtio vangitsi ja teloitti ihmisiä. Silti moni uskoi, että noille tuomioille oli oikeat syyt. Kyse oli kuitenkin järjestelmällisistä puhdistuksista, joissa NKVD (Neuvostoliiton valtiollinen poliisi, myöhemmin KGB, nykyinen FSB) toteutti ylhäältä päin annettuja käskyjä, että tietyltä alueelta oli likvidoitava tietty määrä ihmisiä. Rentola sanoo haastattelussa, että vaino kohdistui erityisesti vähemmistökansallisuuksiin ja varsinkin niihin, joiden kansaa oli rajan takana, sillä Rentolan mukaan Stalinin hallinnon mielestä he saattoivat olla agentteja.
Suomalaisten puhdistuksista vastasi Leningradin piirissä valtion turvallisuuden päähallituksen eli GUGB:n päällikkö Leonid Zakovski. Hän sai sisäasioiden kansankomissaari Nikolai Ivanovitš Ježovilta 30. heinäkuuta 1937 salaisen käskyn no. 00447, jonka Ježov oli samana päivänä rutiiniasiana vahvistuttanut Venäjän kommunistisen puolueen politbyroolla. Käskyllä määrättiin tuomitsemaan teloitettavaksi asetetut määrät kansallisia ja ulkomaisia vähemmistöjä.
Monia syytettiin muun muassa valtion vastaisesta toiminnasta, valtion tai yhteiskunnan omaisuuden tuhoamisesta tai vahingoittamisesta vastavallankumouksellisessa tarkoituksessa tai tällaiseen toimintaan agitoimisesta (Venäjän federaation rikoslakikokoelma vuodelta 1926, § 58/9–10). Samaan pykälään vedoten suomalaisia tai suomalaissyntyisiä syytettiin Suomen valtion organisoimasta vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Vangittuja kuulusteltiin, kidutettiin ja tuomittiin tekaistuin syin. Yksistään silloisessa Leningradissa tapettiin vuosina 1937–1938 yhteensä 3 000 suomalaista.
Petroskoin lähellä on kaksi tunnettua teloituspaikkojen muistoaluetta: Sandarmoh ja Krasnyi Bor (”Punainen kangas”). Vuosina 1937–1938 Petroskoin lähistöllä ammuttiin ja haudattiin salaa ainakin 3 776 henkeä, ja yksi tällainen joukkoteloituspaikka on Krasnyi Borissa. Paikalla teloitettiin 9.8.1937–11.10.1938 yhteensä 1 196 henkeä, joiden joukossa oli 580 suomalaista. Paikalla on vuonna 1997 tehty kaivauksia, joissa on löydetty hautoihin pinottuja ruumiita, joiden kalloissa oli luodinreikiä. Alueelle on perustettu muistohautausmaa vuonna 1998. Krasnyi Boriin pystytetyssä muistomerkissä on lainaus Raamatusta venäjäksi, karjalaksi, suomeksi ja vepsäksi: ”Autuaita ovat murheelliset, sillä he saavat lohdutuksen” (Matt 5:4). Sandarmohin teloitus- ja hautapaikassa Itä-Karjalassa tapettiin noin 800 suomalaista ja inkeriläistä, 676 karjalaista sekä yli 6 000 muuta kansallisuutta edustanutta ihmistä. Tutkimus on osoittanut, että kaikki tapettiin syyttöminä. Neuvostoliittoon 1920- ja 1930-luvuilla loikanneista vajaasta 15 000 suomalaisesta tapettiin liki puolet.
Karjalan tasavallassa sijaitsevat Sandarmohin ja Krasnyi Borin joukkohaudat 1990-luvun lopulla paikantanut Juri Dmitrijev sai vuonna 2021 kolmentoista vuoden vankeustuomion oikeudenkäynnissä, jota pidetään poliittisena.
Kansallisarkiston toimeksiannosta tutkija Aleksi Mainio aloitti vuonna 2019 esiselvityksen tekemisen Stalinin vainoissa tapetuista suomalaisista. Venäjän valtion sosiaalipoliittisen historian arkistossa (RGASPI) Moskovassa on 53 laatikollista, joihin on koottu likvidoitujen punasuomalaisten aineistoja. Kansallisarkisto ja RGASPI ovat sopineet, että aineistojen avaaminen ja luettelointi käynnistetään vuonna 2020. Hanke on saanut nimen Suomalaiset Venäjällä 1917–1964. Kirjoituksessaan Kanavassa Erkki Vettenranta paheksuu nimeä perustellen näkemystään sillä, että Venäjä muuttui eri vaiheiden jälkeen Neuvostoliitoksi vuonna 1922. Hän kysyi nimivalinnasta Kansallisarkistosta ja sai tietää, että sanavalinnan taustalla on ”poliittinen vääntö”, ja kyse on erityisesti siitä, että Ukraina kokee olevansa uhri, eikä siten Neuvostoliitosta puhuminen olisi vienyt asiaa siellä eteenpäin.
Moottoritorpedovene Tuisku
Tuisku (T 5) oli Suomen merivoimien Taisto-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus
Alus rakennettiin Turun Veneveistämöllä 1943. Sen suunnitteli italialaisten esikuvien mukaan insinööri Jarl Lindblom, joka suunnitteli alustyypin pohjarakenteen osin uudelleen merikelpoisuuden parantamiseksi nopeuden kärsimättä, ja tulos ylittikin odotukset.
Palvelus
Vene osallistui 6. syyskuuta 1943 taisteluun Neuvostoliiton laivaston saattuetta vastaan vaurioituen taistelukyvyttömäksi, mutta alus upotti 20. elokuuta vastaisena yönä proomun.
Vene osallistui 15. syyskuuta 1944 Suursaaren taisteluun upottaen pienen Saksan laivaston raivaajan sekä hinaajan.
Spyro 2: Gateway to Glimmer
Spyro 2: Gateway to Glimmer (Pohjois-Amerikassa Spyro 2: Ripto’s Rage ja Japanissa Spyro X Sparx: Tondemo Tours) on Insomniac Gamesin kehittämä tasohyppely, joka on julkaistu PlayStationille vuonna. Peli on toinen osa Spyro-pelisarjassa.
Tarina
Voitettuaan ilkeän Gnasty Gnorcin Gnorc -armeijoineen päättää Spyro kumppaninsa Sparxin kanssa lähteä hyvin ansaitulle lomalle Dragon Shores -nimiseen lomakohteeseen. Matka saa kuitenkin yllättävän käänteen, kun rannikolle vievä portaali heittääkin Spyron toiseen maailmaan, keskelle Glimmeriä, kaukaisen Avalarin syrjäiseen kolkkaan. Perillä Spyro saa tietoonsa, että Avalarin asukkaat olivat luoneet portaalin, joka imaisee satunnaisen lohikäärmeen heidän maailmaansa. Spyro sattui olemaan juuri tämä kyseinen lohikäärme. Asukkaat selittävät, että halusivat lohikäärmeen, jotta tämä voisi kukistaa Avalarin maailmaa terrorisoivan Ripton, pirullisen pienen otuksen, joka apureidensa Crushin ja Gulpin sekä varastetun taikavaltikan avulla aikoo ryhtyä Avalarin diktaattoriksi. Asukkaat joutuvat tyytymään suuren massatuhoajaliskon sijaan pikkuruiseen Spyroon, sillä Ripto saapui juuri sillä hetkellä paikalle ja tuhosi taikaportaalin palasiksi. Elora antaa Spyrolle Avalarin opaskirjan ja toivottaa onnea matkaan. Spyro ja Sparx eivät voi muutakaan kuin yrittää syöstä Ripton vallasta päästäkseen takaisin kotiin.
Pelaaminen
Matkalla Spyron täytyy entiseen tapaan keräillä jalokiviä, mutta lohikäärmeiden vapauttamisen sijaan on tällä kertaa tarjolla kultakoristeisten vihreiden jalokivikuulien ja talismaanien metsästystä. Uutuutena ovat liuta uusia taitoja, jotka Spyro tulee oppimaan toisen seikkailunsa varrella. Yksi tärkeimmistä taidoista on sukeltaminen, onpa pelissä kenttiäkin jotka ovat suurimmaksi osaksi veden alla.
Spyro 2:n on sanottu olevan pelisarjan mullistavin osa, sillä se tuo mukanaan enemmän uudistuksia ensimmäiseen peliin nähden kuin yksikään myöhemmistä peleistä siihen. Esimerkiksi kolmannessa osassa on havaittavissa kaikki samat elementit kuin kakkospelissä. Pelissä on tällä kertaa mukana kyseisen pelattavan tason kartta, joka näkyy ruudun vasemmassa alalaidassa helpottaen pelaamista. Spyro pystyy myös eräissä vaiheissa syöksemään jäätä ja keräämään suuhunsa syljettäviä esineitä, kuten kiviä ja ohjuksia. Vastukset ovat vaikeampia ja niillä on omat elämäpalkit. Lisäksi Guidebook, jonka Spyro saa pelin alussa Eloralta, sisältää muutamia uusia asioita.
Uudistusten lisäksi peli tuo mukaan myös runsaasti uusia hahmoja, joista päähenkilöt ovat Elora, Avalarissa korkeassa asemassa oleva naarasfauni. Hän joutui kauan sitten eroon vanhemmistaan ja on lajinsa viimeinen. Hunter, notkea ja nopea, mutta joskus pelkurimainen gepardi. Hän oli Avalarin nopein juoksija, mutta menetti juoksukenkänsä kun alkemisti väitti voivansa muuttaa ne kullaksi ja epäonnistui. Zoe, keiju, joka tallentaa Spyron tilanteen aina siihen kohtaan, missä Spyro hänet viimeksi näki. Jos Spyro menettää yhden elämän, hän palaa välittömästi tähän paikkaan. Moneybags, raha-ahne pankkiirikarhu, joka kiskoo hirveitä hintoja Spyrolle opetettavista kyvyistä ja esteiden yli pääsystä. Professori, viisas ja hajamielinen myyrätiedemies, joka auttaa korjaamaan tarvittavia portaaleja ja ajoneuvoja.
Ready for Romance
Ready for Romance on Modern Talkingin albumi vuodelta 1986. Albumi oli menestys, sillä se nousi listaykköseksi Saksassa, Sveitsissä sekä Itävallassa. Se nousi kymmenen parhaan joukkoon monissa maissa, kuten Norjassa ja Ruotsissa. Albumi sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita.
Luis Aragonés
Luis Aragonés (28. heinäkuuta 1938 Hortaleza, Madrid – 1. helmikuuta 2014 Madrid ) oli espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, ja myöhemmin valmentaja. Hän johdatti Espanjan Euroopan-mestariksi 44 vuoden tauon jälkeen vuonna 2008.
Peliura
Aragonés aloitti pelaajauransa Getafessa vuonna 1957. Vuotta myöhemmin hän teki sopimuksen Real Madridin kanssa, mutta ei koskaan noussut edustusjoukkueeseen, vaan vietti suurimman osan ajasta lainassa muissa seuroissa kuten Recreativossa ja Hérculesissa. Hän pelasi muutamia otteluita myös Real Madridin reservijoukkueessa Plus Ultrassa (nykyinen Real Madrid Castilla). Vuonna 1960 hän liittyi Real Oviedoon ja teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Vuodet 1961–1964 Aragonés pelasi Real Betisisissä.
Parhaiten Aragonés muistetaan ajastaan Atlético Madridissa, johon hän liittyi vuonna 1964 ja pelasi seurassa uransa loppuun vuoteen 1974. Hänen erikoisosaamisensa olivat vapaapotkut, ja kaudella 1969–1970 hän jakoi kauden parhaalle maalintekijälle annettavan Pichichi-palkinnon Amancion ja seuratoverinsa Gáraten kanssa. Atléticon paidassa Aragonés oli mukana voittamassa Espanjan-mestaruutta kolmesti vuosina 1966, 1970, ja 1973 ja cup-kilpailu Copa del Reytä kahdesti vuosina 1965 ja 1972. Pelaamassaan 360 pääsarjaottelussa hän teki yhteensä 160 maalia.
Espanjan maajoukkueessa Aragonés teki ensiesiintymisensä 8. toukokuuta 1965 tulokseen 0–0 päättyneessä ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. Hän pelasi yhteensä 11 maaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Valmennusura
Lopetettuaan peliuransa Aragonés palkattiin lähes välittömästi Atlético Madridin valmentajaksi, ja hän valmensi seuraa neljään eri otteeseen vuosina 1974–1980, 1982–1987, 1991–1993 ja 2002–2003. Vuonna 1974 seura voitti hänen alaisuudessaan Intercontinental Cupin. Espanjan kentillä menestystä tuli vuonna 1977 liigamestaruuden merkeissä ja vuosina 1976, 1985 ja 1992 Copa del Reyn voiton myötä. Aragonés valmensi urallaan myös useita muita seuroja kuten Barcelonaa, Sevillaa, Valenciaa, Espanyolia, Real Betisiä, Oviedoa ja Mallorcaa.
18. elokuuta 2004 Aragonés korvasi Iñaki Sáezin Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana tehtävänään luotsata Espanja läpi karsintojen vuoden 2006 MM-kilpailuihin. Joukkue selvittikin karsinnat kärsimättä yhtään tappiota, ja Aragonésin ja Espanjan tappioton maaotteluputki venyi lopulta 25 ottelun mittaiseksi. Varsinaisessa turnauksessa Espanjan tie kuitenkin katkesi ennen mitalipelejä kuten monesti ennenkin arvokilpailuissa, tällä kertaa 1–3-tappioon päättyneeseen neljännesvälieräotteluun Ranskaa vastaan. Aikaisesta putoamisesta huolimatta Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto oli tyytyväinen Aragonésin tekemään työhön, ja hän ilmoitti jatkavansa Espanjan päävalmentajana vuoden 2008 EM-kilpailuihin asti.
Aragonés sai uransa suurimman kruunun EM-loppuottelussa 2008, kun läpi turnauksen ilman tappioita pelannut Espanja kukisti Saksan vakuuttavan esityksen jälkeen Fernando Torresin maalilla 1–0. Paljon kritiikkiä muun muassa Raúlin poisjättämisen vuoksi saanut Aragonés totesi ottelun jälkeen, ettei jatka tehtävässään, koska hänelle ei ole tarjottu siihen mahdollisuutta.
Heinäkuun 2008 alussa Aragonés teki kaksivuotisen sopimuksen turkkilaisseura Fenerbahçen kanssa. Mediassa tulevasta sopimuksesta huhuttiin jo EM-kilpailuiden aikana, jolloin hän vielä kiisti sen. Aragonés ei valmentanut Fenerbahçea kuitenkaan kuin yhden kauden. Seurajohto päätti vapauttaa hänet sopimuksestaan kauden 2008–2009 jälkeen, kun Fenerbahçe jäi Turkin liigassa neljänneksi.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2007
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2007 järjestettiin Ruotsin Åressa 3.–18. helmikuuta 2007. Myös Norjan Lillehammer ja Ranskan Val d'Isère olivat halukkaita järjestämään kilpailut. Kilpailut on järjestetty Åressa kerran aiemminkin, vuonna 1954.
Kilpailut tuottivat kisajärjestäjille voittoa noin 35 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 3,8 miljoonaa euroa).
Osanottajamaat
Kilpailuihin osallistui 60 maata (joukkueen koko on ilmoitettu suluissa)
Supersuurpujottelu
<br style="clear:both" />
Superalppiyhdistetty
<br style="clear:both" />
Syöksylasku
<br style="clear:both" />
Suurpujottelu
<br style="clear:both" />
Pujottelu
<br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu
<br style="clear:both" />
Kasugai
Kasugain kaupunki syntyi vuonna 1943 Kachigawan maaseutukaupungin ja kolmen kyläkunnan yhdistyessä. Toisen maailmansodan jälkeen se kehittyi teollisuuskaupunkina ja urbanisoitui voimakkaasti Nagoyan asuinlähiönä. Kun kaupunkiin oli liitetty Sakashitan ja Kōzōjin maaseutukaupungit vuonna 1958, siellä oli noin 70 000 asukasta. Kasugai tunnetaan muun muassa ”kalligrafian kaupunkina”, sillä yhden Heian-kauden kolmesta suuresta kalligrafista (sanseki), Ono no Michikazen, on uskottu syntyneen siellä. Kaupungissa toimii hänelle omistettu kalligrafiamuseo. Kasugai tunnetaan myös syötävien kaktusten viljelystä. Kaupunkia palvelevat JR Tōkain Chūō-päälinja, Nagoya-rautateiden Komaki-linja ja Tōkai-kōtsūn Jōhoku-linja. Nagoyan lentoasema sijaitsee osittain kaupungin alueella.
Nick Jonas and the Administration
Nick Jonas and the Administration on Jonas Brothers -yhtyeen jäsen Nick Jonasin sooloprojekti, ja se on perustettu vuoden 2008 lopussa. Nick on yhtyeen solisti ja kitaristi. Hän on myös vastuussa laulujen kirjoittamisesta. Muut jäsenet ovat rumpali Michael Bland, kosketinsoittaja Tommy Barbella, kitaristi David Ryan Harris(jota Sonny Thompson tuurasi vuoden 2010 kiertueella) ja basisti John Fields, joka on myös yhtyeen ensimmäisen levyn tuottaja. Nick Jonas and the Administrationin levy-yhtiö on Hollywood Records. Yhtye sai nimensä Jonasin kiinnostuksesta presidentin virkaan.
Yhtyeen singlet ovat nimeltään Who I Am (2009) ja Stay (2010), joka ei kuitenkaan ollut mukana Who I Am -albumilla. Nick Jonas and the Administration teki Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan rajoittuneen kiertueen vuonna 2010.
OU812
OU812 on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin kahdeksas studioalbumi ja toinen albumi laulaja Sammy Hagarin kanssa. Se julkaistiin 1988. Albumi oli Billboard 200 -listan ykkösenä neljä viikkoa. Albumi on omistettu Eddien ja Alexin isälle Jan Van Halenille.
Lapsen Maailma
Lapsen Maailma on 8 kertaa vuodessa ilmestyvä erikoisaikakauslehti, joka käsittelee lasten ja nuorten kasvatusta sekä lastensuojelukysymyksiä. Se on suunnattu lapsiperheille ja lasten kanssa työskenteleville. Lapsen Maailman kustantaja on Lastensuojelun Keskusliitto.
OU812
Albumin tunnetuimmiksi kappaleiksi tuli balladi When It's Love ja akustinen Finish What Ya Started. Kappaleista "When It's Love" ja "Finish What Ya Started" tehtiin myös musiikkivideot ja nämä kappaleet esitettiin usein OU812 ja For Unlawful Carnal Knowledge -albumien kiertueilla. Muita vähemmän tunnettuja kappaleita ovat "Black and Blue" ja "Feels So Good". Albumi on myynyt 4-kertaista platinaa eli yli neljä miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Nick Jonas and the Administration
Nick Jonas halusi aloittaa sooloprojektin, koska oli kirjoittanut lauluja, jotka eivät sopineet Jonas Brothersien tuotantoon. Jonas Brothers ei kuitenkaan hajonnut.
OU812
Albumi
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Lapsen Maailma
Historia
Lastensuojelun Keskusliitto ja sen myötä myös Lapsen Maailma -lehden ensimmäinen versio, Lapsi ja nuoriso, perustettiin 27.11.1937. Ennen lehden perustamista Suomessa ilmestyi kaksi kilpailevaa lastensuojelulehteä, joiden tilalle uusi lehti perustettiin. Ensimmäisenä päätoimittajana toimi Keskusliiton puheenjohtaja, Turun lastensuojelujohtaja Daniel Hedman. Alussa pienilevikkisen lehden toimittamisesta jouduttiin luopumaan sodan ajaksi 1942–44, kunnes rahatilanteen parantuessa lehden toimittamista jälleen jatkettiin.
Germund Cederhielm
Cederhielmin ensimmäinen puoliso vuodesta 1683 oli Anna Margareta Nyman (k. 1716) ja toinen vuodesta 1719 kreivitär Frederika Henrietta Albertina Lewenhaupt (k. 1766).
Lapsen Maailma
Historia
Vuonna 1973 lehden nimi muutettiin ajan hengen mukaisesti ja siitä tuli Lapset ja yhteiskunta. Vuonna 1989 lehden nimeksi vakiintui Lapsen Maailma. Järjestö- ja ammattilehdestä tehtiin laajoja lukijapiirejä kiinnostava monipuolinen aikakauslehti, jonka aiheiksi nousivat kasvatus, lapset, perhe-elämä ja lastensuojelu. Samalla aloitettiin lehden aktiivinen markkinointi, jonka myötä levikki kasvoi 6 000:sta yli 30 000:een. Lehdestä tuli tällöin myös merkittävä tulonlähde Lastensuojelun Keskusliitolle.
OU812
Singlet
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Lapsen Maailma
Lehden aiheet
Lehden teemoja ovat esimerkiksi lastensuojelu, perhe ja terveys. Lisäksi lehdessä julkaistaan Ismo Loivamaan Kuukauden Kirjat -palstaa.
Lehden kolumnisteina toimivat Heikki Hiilamo, Päivi Alasalmi ja Atte Ahokas.
Lapsen Maailma on Aikakauslehtien Liiton sekä Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen. Lehden artikkeleita on uudelleenjulkaistu lukuisia kertoja Kultin julkaisemassa asunnottomien myymässä Iso Numero -katukulttuurilehdessä.
Henrik Gustaf Borenius (professori)
pienoiskuva|oikea|Henrik Gustaf Borenius vuonna 1865. Henrik Gustaf Borenius (3. lokakuuta 1802 Uusikirkko – 5. maaliskuuta 1894 Helsinki) oli suomalainen luonnontutkija, joka sai professorin arvon.
Boreniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Borenius ja Sofia Stråhlman ja puoliso vuodesta 1852 Augusta Mathilda Nervander (k. 1909), professori Johan Jakob Nervanderin tytär. Tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius oli hänen veljensä. Henrik Gustaf Borenius valmistui filosofian tohtoriksi (maisteriksi) 1827 ja toimittuaan sekä opettajana että pappina hänestä tuli 1834 matematiikan dosentti ja samalla Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori. 1846 hänet nimitettiin matematiikan ja fysiikan apulaiseksi. 1848-1860 hän toimi yliopiston magneettisen observatorion johtajana. Borenius tutki muun muassa valon heijastumista, painovoiman määräämistä heilurin avulla sekä myöhemmin maapallon litistymistä, tähtitieteellisiä paikanmäärityksiä ja Suomen pinta-alaa. Johtamassaan laitoksessa Borenius pyrki toteuttamaan appensa Johan Jakob Nervanderin suunnittelemaa havainto-ohjelmaa. Boreniukselle myönnettiin professorin arvo 1856.
HSC Merilin
HSC Merilin oli virolainen katamaraanialus. Se liikennöi Helsingin Eteläsataman ja Tallinnan väliä.
Helsingissä alus käyttää Eteläsataman Makasiiniterminaalia, Tallinnassa taas hieman varsinaisesta matkustajasatamasta sivussa olevaa Linnasatamaa, jonne onkin ainoa liikennöitsijä. Kyseisen matkan Merilin taittaa 1,5 tunnissa, mikä tekee siitä yhdessä linjaparinsa HSC Karolinin kanssa nopeimman vaihtoehdon Tallinnaan.
Historia
HSC Merilin on rakennettu Australiassa, Austal Ships Ltd. -telakalla vuonna 1999. Se luovutettiin Schiffahrtsgesellschaft AGRNF ’Supercat’ & Co. KG -yritykselle 10. toukokuuta 1999. Alkuaikoinaan laiva liikennöi nimellä Cat No 1 Saksan ja Alankomaiden rannikolla reitillä Cuxhaven–Helgoland–Norderney–Langeoog–Borkum–Eemshaven–Amrum–Hörnum. 20. joulukuuta 2006 se myytiin Lindaliini A/S:lle. Alus sai nimekseen Merilin. Huhtikuussa 2007 se aloitti liikenteen Helsinki–Tallinna-reitillä. 19.01.2017 alus poistettiin Viron laivarekisteristä.
Matkustusluokat
Merilinillä on kolme matkustusluokkaa: turistiluokka, lindaluokka ja VIP-luokka. Turistiluokka on edullisin vaihtoehto, jonka hintaan sisältyy pelkkä kansipaikka. Turistiluokan paikkoja on Merilinillä molemmissa kerroksissa, keskilaivassa. Lindaluokalle on oma erillinen osastonsa aluksen 1. kannen keulaosassa, jossa on tarjolla pieni välipala, kahvi tai tee, virvoitusjuomat, annos olutta, siideriä tai viiniä ja päivän lehdet. VIP-luokka on erillinen osasto, johon mahtuu 6–8 matkustajaa. Hintaan sisältyy ateria, kahvia tai teetä, alkoholijuomia, virvoitusjuomia sekä päivän lehdet.
Kaupat ja baarit
Merilinillä on pieni kauppa aluksen 1. kerroksessa. Lisäksi laivalta löytyy kaksi baaria ja keittiö.
Muut palvelut
Matkatavaroiden säilytysteline löytyy aluksen 1. kerroksesta, keskilaivasta. Lisäksi Merilillä pääsee pienehkölle ulkokannelle 2. kannen peräosasta.
Radio Inari
Radio Inari on vuonna 1987 perustettu inarilainen paikallisradioasema. Aseman taajuus on Inarissa 89,0 MHz ja Saariselällä 95,7 MHz. Radio Inarista lähetetään muun muassa uutisia, ajankohtaisohjelmia, nuortenohjelmia, erilaisia musiikkiohjelmia, teemaohjelmia ja jumalanpalveluksia.
SBAS
thumb|250px|Eräiden SBAS-järjestelmien palvelualueita. SBAS eli Satellite Based Augmentation System on GNSS-paikannusjärjestelmien toimintaa parantava alueellinen järjestelmä. Se perustuu ylimääräisten satelliittien tietylle alueelle lähettämiin korjaussignaaleihin, joiden johdosta alueella toimivien satelliittipaikantimien paikannustarkkuus paranee.
Useimmilla SBAS-järjestelmillä päästään tyypillisesti n. 3 metrin paikannustarkkuuteen. Kaupallinen StarFire poikkeaa niistä kuitenkin suuremman tarkkuutensa johdosta, mahdollistaen tyypillisesti jopa 4,5 cm tarkkuuden. StarFiren paremmuus perustuu monimutkaisempaan vastaanotinteknologiaan joka poistaa tehokkaasti ilmakehän häiriöitä, sekä satelliittien korjaamiseen maavastaanottimien korjaamisen sijasta.
GBAS-järjestelmät (Ground Based Augmentation System) poikkeavat SBAS-järjestelmistä siten, että niissä lähettimet sijaitsevat maan pinnalla.
Parannusjärjestelmiä on toiminnassa useita, ja joitakin suunnitteilla. Seuraavassa listassa on lueteltu eri osissa maapalloa toimivia GNSS-parannusjärjestelmiä.
José Francisco Molina
José Francisco Molina Jiménez (s. 8. elokuuta 1970 Valencia, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Seurajoukkueura
Molina aloitti ammattilaisuransa Alzirasta, josta hän siirtyi vuonna 1991 Valencian reservijoukkueeseen. Pelattuaan kauden 1993–1994 lainalla Villarrealissa, hänet myytiin Albaceteen. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 8. tammikuuta 1995 kotiottelussa Real Oviedoa vastaan. Kauden viimeisessä ottelussa Deportivoa vastaan Molina päästi selkänsä taakse kahdeksan maalia, tästä huolimatta joukkue säilyi pääsarjassa.
Seuraavaksi kaudeksi Molina siirtyi madridilaisseura Atléticoon. Ensimmäinen kausi päättyi tuplamestaruuteen, kun Atlético voitti pääsarjamestaruuden sekä Copa del Reyn. Hänen viimeinen kautensa 1999–2000 joukkueessa päättyi putoamiseen sarjaporrasta alemmaksi Segunda Divisióniin.
Kaudeksi 2000–2001 Molina siirtyi tuoreen liigamestarin Deportivon riveihin. Hän toimi galicialaisten ykkösmaalivahtina kaikkien kuuden pelaamansa kauden aikana. Hän saavutti joukkueessa myös yhden Copa del Reyn ja kaksi Supercopa de Españaa.
14. lokakuuta 2002 Molinan todettiin sairastavan kivessyöpää, jonka seurauksena hän ei pelannut kaudella 2002–2003 kuin kymmenen sarjaottelua. Lopulta hän toipui sairaudesta täyteen kuntoon.
Kausi 2006–2007 jäi Molinan pelaajauran viimeiseksi, jonka hän pelasi kotikaupunkinsa Levantessa. Hänellä olisi ollut mahdollisuus jatkaa sopimustaan, mutta siitä huolimatta hän halusi päättää uransa pääsarjatasolla.
Maajoukkueura
Molina teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 24. huhtikuuta 1996 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän ei tehnyt sitä kuitenkaan maalivahtina, vaan vasempana laitalinkkinä loukkaantumisesta johtuen, eikä paikalle ollut mahdollisuutta ottaa kenttäpelaajaa.
Valmentajaura
Molina aloitti valmentajauransa kaudella 2009–2010 Villarrealin C-joukkueessa, jonka hän johti Segunda División B:n nousukarsintoihin heti ensimmäisellä kaudellaan. Kauden 2010–2011 lopulla hän siirtyi Segunda Divisiónissa putoamiskamppailussa olleeseen Villarreal B:hen, jonka hän onnistui pitämään sarjassa, ja joulukuussa 2011 edelleen seuran edustusjoukkueeseen, jossa hän korvasi potkut saaneen Juan Carlos Garridon.
Molina ei kuitenkaan onnistunut kääntämään Villarrealin mollivoittoisia otteita parempaan ja sai lopulta potkut maaliskuun puolivälissä seuran majaillessa sarjassa sijalla 17. Molinan viimeinen ottelu päättyi 1–0-vierastappioon Levantelle.
Kesäkuussa 2013 hänestä tuli madridilaisseura Getafen reservijoukkueen päävalmentaja.
Saavutukset
Seurajoukkue:
Henkilökohtaiset:
PMR446
thumb|Alan 456r -PMR446-radiopuhelin
PMR446 on radioluvasta ja taajuusmaksusta vapautettu yleiseurooppalainen radiopuhelinstandardi, jonka mukaiset radiopuhelimet toimivat 446 megahertsin taajuusalueella enintään 500 milliwatin säteilyteholla (ERP). Laitteissa on oltava kiinteä antenni, eikä liitäntää ulkoiselle antennille sallita.
PMR446-radiopuhelimet muodostavat säteeltään noin 2–3 kilometrin laajuisia soluja, joissa käytävä radioliikenne ei häiritse toisissa soluissa olevia käyttäjiä.
Luettelo pikkuplaneetoista: 162001–163000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 162001:stä ja päättyen 163000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
E. F. Pihlström
Ernst Frithiof Pihlström (12. helmikuuta 1867 Tampere – 27. marraskuuta 1914 Tampere) oli suomalainen kääntäjä.
Pihlströmin vanhemmat olivat talonomistaja Josef Pihlström ja Maria Hydén. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1889 ja opiskeli Helsingin yliopistossa vuoteen 1899 saakka. Kansakoulunopettajana toiminut Pihlström oli viimeiset kahdeksan vuotta elämästään onnettomuuden rampauttamana jäätyään toukokuussa 1905 Helsingissä raitiovaunun töytäisemäksi.
Kielletyt viivat
Kielletyt viivat ovat normaalioloissa esiintymättömiä spektriviivoja, joita syntyy spektriin  hyvin harvassa kaasussa.
Kielletyissä viivoissa ei itsessään ole mitään "luvatonta" vaan nimi johtuu niiden tavattomasta harvinaisuudesta. Koska atomien keskinäiset törmäykset muuttavat energiatiloja, kiellettyjä viivoja tuottavia siirtymiä ei tavallisesti synny. Törmäysten poissulkemiseksi kielletyt viivat vaativat muutaman atomin kuutiosenttimetriä kohden, näin tyhjää ei ole edes parhaissa maanpäällisissä laboratorioissa ja siksi kiellettyjä viivoja ei voi tuottaa laboratorio-oloissa. Sitä vastoin niitä esiintyy yleisesti Maan ilmakehän yläosan spektrissä ja tähtienvälisessä avaruudessa, joissa tapahtuu atomien keskinäisiä törmäyksiä vain hyvin harvoin. Tähtienvälisessä avaruudessa havaitaan usein ionisoituneen typen kiellettyjä viivoja [N II] aallonpituuksilla 654,8 ja 658,4 nm, rikin [S II] viivoja aallonpituuksilla 671,6 ja 673,1 nm ja [O II] kohdassa 372,7 nm sekä [O III] paikoissa 495,9 ja 500,7 nm.
Efesos
Efesos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin länsirannikolla. Sen arkeologinen alue sijaitsee nykyisessä Efesissä noin kolme kilometriä länteen Selçukista ja noin 70 kilometriä etelään İzmiristä.
Efesos oli joonialaisten kreikkalaisten siirtokunta ja yksi koko antiikin ajan merkittävimpiä kreikkalaisia kaupunkeja. Efesoksen seudulla on ollut kreikkalaista asutusta viimeistään 900-luvulla eaa. Laajempaa mainetta kaupunki alkoi saada 500-luvulla eaa., kun sinne rakennettiin suuri Artemiin temppeli. Samoihin aikoihin kaupungin valloitti Lyydian kuningas Kroisos. Myöhemmin Efesos kuului eri aikoina muun muassa Persian, Aleksanteri Suuren ja Pergamonin valtakuntiin, kunnes se vuonna 133 eaa. liitettiin Rooman valtakuntaan.
Roomalaisella kaudella Efesos nousi suurimpaan kukoistukseensa. Se toimi Asian eli Vähän-Aasian provinssin pääkaupunkina, ja sinne rakennettiin useita huomattavia rakennuksia. Kaupunki oli asukasluvultaan Rooman valtakunnan suurimpia. Efesoksesta tuli myös tärkeä varhaiskristillinen keskus ja myöhemmin myös pyhiinvaelluskohde. Varhaisella bysanttilaisella kaudella asutus siirtyi lähelle nykyistä Selçukia, sillä kaupungin satama liettyi vähitellen umpeen. Nykyään Efesoksen rauniot sijaitsevat usean kilometrin etäisyydellä rannikosta.
1800-luvulla aloitetut arkeologiset kaivaukset ovat palauttaneet pienen osan kaupungin muinaisesta loistosta. Erityisen vaikuttava nähtävyys on Celsuksen kirjaston julkisivu, joka rakennettiin 1970-luvulla uudelleen alkuperäisistä rakennuskivistään. Sen sijaan suuresta Artemiin temppelistä on enää jäljellä vain kivikasoja sekä yksi pylväs. Efesoksen arkeologinen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2015.
Maantiede
Efesos sijaitsi Kaystros-joen (nyk. Küçük Menderes) suulla Joonian rannikolla, entisellä Lyydian alueella. Kaupunki sijaitsi alun perin rannikolla joen suun eteläpuolella. Nykyisin sen paikka on noin viisi kilometriä sisämaassa joen suiston liettymisen vuoksi.
pienoiskuva|vasen|upright=1.3|Efesoksen topografinen kartta: mm. kukkulat ja rannikon siirtyminen arkaaiselta roomalaiselle kaudelle tultaessa. Alkuperäisen joonialaisen siirtokunnan kaupunkikeskus sijaitsi Koressoksen luonnonsataman lähellä eli myöhemmän kaupungin pohjoisosassa. Kaupungin akropolis-kukkula eli niin kutsuttu Koressoksen akropolis oli Peion-vuoren eli nykyisen Panayır-dağin pohjoisosa, joka työntyi niemenä merenlahteen. Artemiin temppeli sijaitsi siitä seitsemän stadioninmittaa eli noin 1,2 kilometriä itään. Perinteisen, Herodotokseen perustuvan käsityksen mukaan kaupunkikeskus olisi siirretty 500-luvulla eaa. tai viimeistään 400-luvun eaa. alkupuolella idemmäksi Artemiin temppelin ympäristöön, toisin sanoen lähemmäksi nykyisen Selçukin kaupungin paikkaa. On kuitenkin mahdollista, että kaupunki ainoastaan laajeni 500-luvusta eaa. ja tuli tällä tavoin lähemmäksi temppeliä. Hellenistisen ja roomalaisen kauden Efesoksen kaupunkikeskus sijaitsi puolestaan Peion-vuoren länsipuolella ja sen sekä Preon-vuoren eli nykyisen Bülbül-dağin välisessä laaksossa.
Alkuperäisen kaupungin lähellä sijaitsi kylä tai esikaupunki nimeltä Smyrna. Se sijaitsi Koressoksen akropoliin lounaispuolella hellenistis-roomalaisen kauden kaupungin keskustan paikalla. Vanhan akropoliin vieressä ollut satama tunnettiin Koressoksen satamana. Kaupungin toinen satama tunnettiin nimellä Panormos, mutta sen paikkaa ei tunneta. Efesos oli lähin ja paras satamapaikka Sardiille, joka sijaitsi noin 540 stadioninmittaa eli kolmen päivän matkan päässä sisämaahan. Näin kaupunki esiintyy historiassa usein maihinnousupaikkana Sardiihin matkanneille.
pienoiskuva|upright|Efesoksen kaupunginmuurien jäänteitä. Efesoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Efesiē tai Efesia. Se oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Strabon kuvaa Efesoksen sijainnin olleen erinomainen ja paras kaupankäynnille koko Vähässä-Aasiassa. Kaupungin ympäristössä oli hedelmällistä tasankoa, ja seutu tuotti muun muassa hyvää viiniä. Strabonin mukaan Efesoksen alueella sijaitsi jo mainittujen paikkojen lisäksi muun muassa Ortygia-niminen lehto, jossa kasvoi erityisesti sypressejä, ja jonka läpi virtasi Kenkhreios-niminen joki. Sen lähellä sijaitsi Solmissos-vuori. Kaupungin ja Artemiin temppelin paikan välistä virtasivat Marnas (nyk. Dervenddere) ja Selinus-joet. Kaystroksen pohjoispuolella sijaitsi Selinusia- tai Selenusia-niminen järvi tai laguuni.
Osa Efesoksen seudun rannikosta oli Strabonin mukaan Samoksen peraia-aluetta. Hän kertoo samoslaisten ja efesoslaisten tehneen jossakin vaiheessa vaihtokaupan, jossa samoslaiset saivat Anaian (tai Neapoliin) ja efesoslaiset Marathesionin. Efesoksen alueesta etelään sijaitsi Prienen poliksen alue. Pohjoisessa, Kaystroksen pohjoispuolella, Gallesos- eli Gallesion-vuori erotti Efesoksen alueen Kolofonin alueesta. Sisämaassa Efesoksen itäpuolella sijaitsi puolestaan Magnesian alue. Efesoksesta johti tie Magnesian, Tralleiksen ja Nysan kautta Antiokheiaan Maiandroksen varrella, ja edelleen muun muassa Laodikeiaan ja Apameiaan.
Esihistoria ja mytologia
Varhaisimmat tunnetut asutusjäänteet Efesoksen seudulla ovat peräisin myöhäiseltä kalkoliittiselta kaudelta ja varhaiselta pronssikaudelta 4000–2000-luvuilta eaa. 1300-luvulta eaa. paikalta on joitakin merkkejä mykeneläisten kreikkalaisten läsnäolosta. Tuon aikainen asutus sijaitsi nykyisellä Ayasolukin kukkulalla lähellä nykyistä Selçukia.
pienoiskuva|upright|[[Efesoksen Artemis. Veistos roomalaiselta kaudelta n. 125–175 jaa.]] Joonialaiset kreikkalaiset asuttivat Efesoksen paikan noin 1000 eaa. Tuohon aikaan siellä oli alun perin kaarialaisten ja lelegien varhaisempi asutus, jossa oli Kybelelle eli Jumalten äidille omistettu pyhäkkö. Joonialaiset perustivat kaupunkinsa Koressokseen noin 1,2 kilometriä pyhäköstä länteen. Kreikkalaisen perinteen mukaan siirtokuntalaisia johti Ateenan kuninkaan Kodroksen poika Androklos. Kaupungissa sijaitsi tämän jälkeen joonialaisten kuninkaallinen asunto tai kuninkaanistuin (basileion). Kuninkaallisen suvun jäseniä kutsuttiin nimityksellä basileus, ja heillä oli tiettyjä etuoikeuksia, kuten ensimmäinen istuin kisoissa, oikeus käyttää purppuraväriä sekä johtoasema Demeterin kulttimenoissa.
Kreikkalaisessa mytologiassa Efesoksen paikan alkuperäinen nimi oli Smyrna, mikä oli peräisin samannimisestä amatsonista. Tätä ei kuitenkaan tule sekoittaa Smyrnan kaupunkiin. Efesoksen Smyrna on tunnistettu kyläksi, joka sijaitsi joonialaisten alkuperäisen siirtokunnan paikan lounaispuolella myöhemmän kaupungin keskustan paikalla, ja oli olemassa viimeistään 700-luvulla eaa. Strabon selitti kylän nimen sillä, että osa se olisi ollut alkuperäinen Smyrna, josta osa efesoslaisista olisi lähtenyt ja perustanut varsinaisen Smyrnan kaupungin. Toisaalta on ehdotettu, että Efesoksen Smyrnan olisivat asuttaneet Smyrnasta tulleet. Smyrnan lisäksi Efesoksen varhaisina niminä esiintyvät myös Samorna, Trekheia, Ortygia ja Ptelea. Myös nimi Efesos oli peräisin yhdeltä amatsoneista. Plinius vanhempi mainitsee vielä yhden nimen, Alope, joka kaupungilla olisi ollut Troijan sodan aikaan, sekä nimen Morges. Kertomus amatsoneista kytkeytyy myös Artemiihin.
Arkaainen kausi
Kimmerialaiset hyökkäsivät Lyydiaan kuningas Ardyksen aikana vuonna 645 eaa., ja etenivät Kaystroksen laaksoon uhaten Efesosta. Efesos oli jossakin vaiheessa sodassa myös Magnesian kanssa, minkä on täytynyt sijoittua aikaan ennen kuin kimmerialaiset tuhosivat Magnesian, sillä nämä tekivät ilmeisesti useamman hyökkäyksen alueelle. 600-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Efesoksesta tuli tyrannia, ja sen ensimmäisinä tyranneina toimivat Pythagoras ja Melas. 600-luvulla eaa. kaupungissa toimi varhaisin tunnettu elegisti Kallinos. Efesos löi omaa elektrum- ja hopearahaa 600-luvun eaa. lopulta lähtien.
pienoiskuva|vasen|Efesoksen lyömä raha, n. 620–600 eaa. Kuvituksessa uroshirven etuosa sekä neliskulmainen rahaleima. Efesos päätyi Lyydian vallan alle kuningas Kroisoksen aikana noin 560 eaa. Se joutui Joonian kreikkalaiskaupungeista ensimmäisenä hyökkäyksen kohteeksi, mahdollisesti siksi, että se tarjosi Lyydialle yhteyden merelle. Kroisos piiritti kaupunkia, jolloin efesoslaiset yhdistivät sen pitkällä köydellä Artemiin temppeliin, jota myös Kroisos kunnioitti. Saatuaan kaupungin valtansa alle Kroisos rahoitti uuden Artemiin temppelin rakentamista ja siirrätti kreikkalaisten kaupungin vanhalta paikaltaan Koressokselta tasamaalle temppelin ympärille, ilman muureja. Noin 550 eaa. Efesos oli lyhyen aikaa demokratia ateenalaisen Aristarkhoksen toiminnan kautta.
Persialaiset valtasivat Efesoksen Harpagoksen johdolla vuonna 546 eaa. 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla kaupungissa toimi ensimmäisenä sarkastina tunnettu Hipponaks. 500- ja 400-lukujen taitteen kummankin puolin siellä eli myös filosofi Herakleitos. Tämän koulukuntaa kaupungissa kutsutaan efesoslaiseksi koulukunnaksi. Efesoksesta oli kotoisin myös 400-luvulla eaa. elänyt Hermodoros, Herakleitoksen ystävä, joka ajettiin maanpakoon. Hänen kerrotaan auttaneen roomalaisia decemvirejä Kahdentoista taulun lakien muotoilussa.
Kun ateenalaiset ja eretrialaiset tekivät monien muiden joonialaisten kanssa sotaretken Sardiihin Joonian kapinan alussa vuonna 499 eaa., he purjehtivat Efesokseen ja jättivät laivansa Koressokseen. Muutamat efesoslaiset toimivat heidän oppainaan läpi Kaystroksen laakson ja yli Tmolos-vuorten. Sardiin poltettuaan joonialaiset perääntyivät, mutta persialaiset voittivat heidät Efesoksessa. Laden taistelun vuonna 494 eaa. jälkeen Mykale-vuorelle paenneet khioslaiset siirtyivät yöaikaan Efesokseen, jossa naiset viettivät juuri Thesmoforia-juhlaa. Efesoslaiset, jotka luulivat tulijoita ryöväreiksi, surmasivat heidät tai ainakin useita heistä. Efesoslaiset itse eivät ilmeisesti ottaneet osaa Joonian kapinaan, eikä heillä ollut laivoja mukana Laden taistelussa. Kun Kserkses poltatti Vähän-Aasian kreikkalaiset temppelit noin vuonna 480 eaa., vain Efesoksen Artemiin temppeli säästettiin.
Klassinen kausi
Efesos oli demokratia arkaaisen kauden lopulta vuodesta 492 eaa. lähtien. Klassisella kaudella Efesos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuodesta 466 eaa. lähtien. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–415/414 eaa. Efesos kapinoi Ateenaa vastaan peloponnesolaissodan aikana noin vuonna 414 eaa., jonka jälkeen se osallistui sotaan Spartan ja Persian puolella Ateenaa vastaan.
Peloponnesolaissodan lopulla ateenalaiset nousivat maihin Efefoksessa Thrasylloksen johdolla, mutta heidät voitettiin. Spartan laivasto rantautui Efesokseen Lysandroksen johdolla vuonna 407 eaa., sillä heidän tarkoituksenaan oli keskustella Kyyroksen kanssa Sardiissa. Ateenalaiset, jotka pitivät tukikohtanaan Notionia, päätyivät spartalaisten kanssa meritaisteluun, jossa heidät voitettiin jälleen. Aigospotamoin taistelun jälkeen efesoslaiset pystyttivät Artemiin temppeliin Lysandroksen patsaan. Spartan menetettyä asemansa ja Kononin voitettua Knidoksen taistelun vuonna 394 eaa., efesoslaiset kuitenkin pystyttivät temppeliinsä Kononin ja Timotheoksen patsaat, minkä myös samoslaiset tekivät Heraionissa.
pienoiskuva|vasen|Efesoksen lyömä tetradrakhma, n. 387–295 eaa. Kuvituksessa mehiläinen ja kaupungin nimen alkukirjaimet sekä uroshirvi, taatelipalmu ja virkamiehen nimi. Herostratos poltti Efesoksen Artemiin temppelin vuonna 356 eaa. Aleksanteri Suuri saapui kaupunkiin armeijoineen vuonna 334 eaa. Hän tarjoutui rakentamaan temppelin uudelleen, mutta efesoslaiset kieltäytyivät tarjouksesta. Efesoksen viimeinen tyranni oli Hegesias, joka murhattiin vuonna 323 eaa. Efesos löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Hellenistinen kausi
pienoiskuva|vasen|Efesoksen lyömä tetradrakhma, n. 258–202 eaa. Kuvituksessa [[Artemis sekä uroshirvi, virkamiehen nimi ja kaupungin nimen alkukirjaimet .]]
Efesos alkoi kasvaa hellenistisellä kaudella eli Aleksanteri Suuren ajan jälkeen. Se vaihtoi omistajaa useaan kertaan diadokkisodissa. Aluksi Efesos kuului Lysimakhoksen alueisiin. Lysimakhos perusti kaupungin uudelleen noin vuonna 290 eaa. ja siirrätti sen Artemiin temppelin ympäristöstä nykyisin tunnetulle paikalleen noin 1,5 kilometriä lännemmäksi, tuolloiselle merenrannalle, ja rakensi muurit kaupungin ympärille. Hän myös antoi sille vaimonsa Arsinoen mukaan nimen Arsinoeia (tai vain Arsinoe). Uusi nimi ei kuitenkaan jäänyt pysyvään käyttöön, vaan vanha nimi palautui Lysimakhoksen kuoleman jälkeen. Joskus Lysimakhoksen kaupunkiin on viitattu myös nimellä Nea Efesos, ”Uusi Efesos”.
Strabon kertoo, etteivät asukkaat halunneet siirtyä uuteen paikkaan. Siksi Lysimakhos odotti voimakasta sadetta ja käski sitten tukkia vesiojat, niin että vanha, tasangolla sijainnut kaupunki alkoi tulvia. Tämän jälkeen asukkaat muuttivat uuteen paikkaan mielellään. Stefanos Byzantionlainen kertoo toisen version, jonka mukaan vanha kaupunki olisi tuhoutunut luonnollisessa Kaystros-joen tulvassa, jossa hukkui paljon asukkaita. Pausaniaan mukaan Lysimakhos siirrätti uuteen Efesokseensa asukkaita Kolofonista ja Lebedoksesta, mikä merkitsi näiden kaupunkien taantumaa.
Antiokhos talvehti kaupungissa Rooman–Syyrian sodana aikana, piti sitä päämajanaan ja suunnitteli koko Vähän-Aasian liittämistä valtakuntaansa. Vuonna 191 eaa. hänen laivastonkomentajansa Polyksenidas kärsi tappion merellä Rooman ja Eumenes II:n yhdistynyttä laivastoa vastaan, ja vetäytyi Efesokseen, jonka sataman roomalaiset sulkivat. Roomalaiset valtasivat Efesoksen Antiokhoksen kärsimän tappion jälkeen.
Varhainen roomalainen kausi
pienoiskuva|Efesoksen arkeologista aluetta ja Kuretes-katua. pienoiskuva|Efesoksen arkeologista aluetta, taustalla [[Efesoksen teatteri.]]
Roomalaiset jakoivat armeijansa kolmeen osaan, ja yksi osa asettui Magnesiaan, yksi Tralleikseen ja yksi Efesokseen. Roomalaiset liittivät Efesoksen Pergamonin alueisiin kiitoksena Eumeneelle tuesta sodassa Antiokhosta vastaan. Attalos II:n aikana kaupungin satama kärsi vahinkoja, kun Kaystroksen suulle rakennettiin aallonmurtaja, jonka oli tarkoitus vähentää sataman liettymistä, mutta kävikin päin vastoin. Viimeinen Attaloksista, Attalos III, kuoli vuonna 133 eaa. ja jätti valtakuntansa perintönä roomalaisille. Tällöin Aristonikos, jonka äiti oli efesoslainen ja isä äidin väitteen mukaan Eumenes, yritti saada Pergamonin kruunun itselleen. Efesoslaiset vastustivat yritystä, ja hänet kukistettiin meritaistelussa Kymen edustalla.
Tämän jälkeen, eli vuodesta 133 eaa., Efesos kuului Rooman valtakuntaan, ja toimi samalla perustetun roomalaisen Asian (Vähän-Aasian) provinssin pääkaupunkina ja maaherran pääasiallisena asuinpaikkana. Mithridateen sodissa 88–66 eaa. Efesos tuki Mithridates VI:tta. Kaupunkilaiset kaatoivat roomalaisten patsaat. Kaikki kaupungin roomalaiset surmattiin, myös sellaiset, jotka olivat hakeneet sieltä turvaa. Mithridates nai Monimen, kaarialaisen Filopoimen Stratonikeialaisen tyttären, ja teki Filopoimenista Efesoksen hallitsijan. Efesoslaiset kuitenkin murhasivat pian Mithridateen sotapäällikön Zenobioksen. Sulla rankaisi efesoslaisia siitä, että nämä olivat luopuneet Roomasta. Tämän jälkeen kaupunki menetti itsenäisen poliittisen merkityksensä.
Roomalaisella kaudella Efesos esiintyy paikkana, jonka kautta roomalaiset tyypillisimmin saapuivat Vähään-Aasiaan. Cicero kävi kaupungissa ensimmäisen kerran vuonna 74 eaa. ja toisen kerran matkallaan Kilikian provinssiinsa vuonna 51 eaa., jolloin hänet otettiin vastaan juhlallisuuksilla ikään kuin hän olisi tullut maaherraksi Efesokseen itseensä. Siellä kävivät myös muun muassa Metellus Scipio ennen Farsaloksen taistelua, Julius Caesar samoihin aikoihin vuonna 48 eaa., Cassius ja Brutus vuonna 44 eaa. ennen Filippoin taistelua sekä Marcus Antonius vuonna 41 eaa. saman taistelun jälkeen. Antonius armahti Efesoksessa pääosan Cassiuksen ja Brutuksen kannattajista, ja vaati kaupunkilaisilta hyvitykseksi korkeita veroja. Samoihin aikoihin kaupungissa murhattiin Kleopatran karkotettu sisar Arsinoe IV. Antoniuksen ja Kleopatran laivasto kokoontui Efesoksessa ennen heille tappiollista Aktionin taistelua. Taistelun jälkeen voittoisa Octavianus kävi Efesoksessa vuonna 30/29 eaa. ja antoi efesoslaisten pystyttää kaupunkiinsa temppelin jumalaksi julistetulle Julius Caesarille.
Rooman keisarikausi
Strabon kävi Efesoksessa vuonna 29 eaa., ja kuvaa kaupungin tuonaikaista kukoistusta. Se oli koko Asian provinssin tärkein kauppapaikka, ja merkittävä satama, josta kuljetettiin Vähän-Aasian tuotteita Roomaan. Kaupunki kärsi suuria vaurioita maanjäristyksessä vuonna 23 jaa., ja sitä kunnostettiin osaksi keisarillisilla rahoilla.