cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Markson
Elämä
David Merrill Markson syntyi Albanyssä New Yorkissa 20. joulukuuta 1927. Hän opiskeli Union Collegessa ja Columbian yliopistossa, missä hän myös opetti jonkin verran aloitellessaan kirjallista uraansa journalistina ja kustannustoimittajana. Vaikka Marksonin ensimmäinen romaani julkaistiin jo 1950-luvun lopulla, hän tuli tunnetuksi vasta 60-vuotiaana 1980-luvulla Wittgenstein’s Mistress -romaanin myötä. Sen jälkeen hänen suosionsa kasvoi tasaisesti siinä määrin, että hän totesi eräälle haastattelijalle: ”Eräs ystäväni sanoi, että minun pitää varoa, ettei minusta tule tunnettu tuntemattomuuteni takia.”
Markson kuoli New Yorkissa, asunnossaan West Villagessa, mistä hänen lapsensa löysivät hänet vuoteestaan 4. heinäkuuta 2010.
Myöhäistuotanto
Myöhäistuotannossaan Markson kehittää edelleen Wittgenstein’s Mistress -romaanin minimalistista ja viittaustentäyteistä tyyliä. Romaaneista puuttuu suurin osa perinteisestä romaanimuodosta. Läheisesti Marksonia itseään muistuttava kirjailijahahmo pohtii taiteilijoiden vastoinkäymisiä halki historian. Lukijan luomislukossa hahmoa kutsutaan nimellä Lukija (Reader); This Is Not A Novelissa Writer; Vanishing Pointissa Author; ja Marksonin viimeisessä romaanissa, The Last Novel, hän on Novelist. Markson kuvaili romaanien tapahtumia: ”Minulla on hahmo, joka istuu yksin makuuhuoneessaan pää täynnä kaikkea, mitä hän on elämänsä aikana lukenut.” Marksonin kirjoitusporsessiin sisältyi ”muistiinpanojen raapustelua 3×5-tuumaisille luettelokorteille” ja korttien keräämistä kenkälaatikon kansiin, kunnes ne olivat valmiita käsikirjoitusmuotoon laitettaviksi. Markson toivoi, että hänen neljä viimeistä romaaniaan julkaistaisiin joskus yksissä kansissa.
Sarjan ensimmäisen osan Reader’s Block julkaisi Dalkey Archive Press vuonna 1996, ja sitä seurasivat This Is Not A Novel (Counterpoint, 2001), Vanishing Point (Shoemaker & Hoard, 2004) ja The Last Novel (Shoemaker & Hoard, 2007).
Reader’s Blockin suomennos Lukijan luomislukko ilmestyi ntamolta syksyllä 2015.
Veikko Rekunen
Veikko Rekunen, ent. Tuomi (s. 17. huhtikuuta 1952 Rovaniemi) on suomalainen opettaja, kirjoittaja ja kääntäjä. Rekunen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971 Kangasalan lukiosta ja jatkoi opintojaan Oulun yliopistossa, josta hän valmistui 1977 filosofian kandidaatiksi ja sai filosofian maisterin arvon pääaineena englantilainen filologia ja sivuaineina Rooman kirjallisuus (latinan kieli), psykologia ja kasvatustiede. Vuonna 1978 hän suoritti opettajan virkaan vaadittavan opetusharjoittelun Oulun Normaaikoulussa.
Valmistuttuaan Rekunen on toiminut opettajana Alahärmässä, Pomarkussa ja vuodesta 1981 Ylistaron lukiossa, jossa vuosia myös apulaisrehtorina. Hän oli Ylen Opettaja.tv:n kuukauden opettaja syyskuussa 2008. Rekunen on nykyisin eläkkeellä ja asuu Espoossa.
Rekunen tunnetaan tietokilpailuharrastuksestaan, ja hän on esiintynyt useissa television tietokilpailuohjelmissa. Suomen Tietoviisaassa hän kilpaili kaksi kertaa sijoittuen parhaimmillaan välierässään toiseksi Jyrki Otilan jälkeen. Valiojoukko-visailuohjelmassa hän sijoittui kolmanneksi opettajien sarjassa.
Kirjallinen toiminta
Rekunen tunnetaan suomalaisissa tieteiskirjoittajapiireissä kirjoittajana ja kääntäjänä. Lisäksi hän oli mukana perustamassa Suomen Tieteiskirjoittajat ry:tä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hänelle on myönnetty yhdistyksen Kosmoskynä-palkinto. Hän on julkaissut lukuisia novelleja kotimaisissa tieteislehdissä ja hänen englanninkielinen novellinsa The Biological Truth ilmestyi suomalaisen tieteiskirjallisuuden edustajana Daw Booksin kokoelmassa Terra SF II. Parin vuosikymmenen ajan hän toimi Tietokone-lehden vakituisena avustajana ja julkaisi lukuisia asiantuntija-artikkeleita. Hän on myös julkaissut pakinoita ja mielipidekirjoituksia eri lehdissä.
Rekunen on kääntänyt seuraavat tieteisromaanit Ursan julkaisemana:
Tieteisromaanit Book Studion julkaisemana:
Muita teoksia Tammen julkaisemana:
Tietokonealan opaskirjoja Amersoftin julkaisemana:
Yhteiskunnallinen toiminta
Rekunen on ollut Ylistaron kunnan kunnanvaltuutettuna vuosina 1992–2004 sekä kunnanhallituksen jäsenenä (osan aikaa varapuheenjohtajana) vuosina 2001-2008. Hän toimi myös Seinäjoen, Nurmon ja Ylistaron kuntaliitosta valmistelevassa selvitystoimikunnassa ja päätetyn kuntaliitoksen järjestelytoimikunnan jäsenenä 2007–2008.
Perhe
Rekunen on ollut naimisissa vuodesta 1974 ja hänellä on vuonna 1984 syntynyt tytär.
Kouritenga
Kouritenga on yksi Burkina Fason 45 provinssista. Se sijaitsee itäisessä Burkina Fasossa Centre-Estin hallintoalueella ja sen pääkaupunki on Koupéla. Vuoden 2006 väestönlaskennassa provinssin väkiluvuksi saatiin 330 342 asukasta.
Supi
Supi voi viitata yleiskielessä tai murteissa seuraaviin:
Päätalo (elokuva)
Päätalo on vuonna 2008 valmistunut Kalle Päätalon elämästä vuosina 1951–1958 kertova elokuva. Se kuvattiin vuonna 2007. Pääosia elokuvassa esittävät Kai Lehtinen, Susanna Anteroinen, Nina Jääskeläinen, Pirjo Leppänen, Kari Hietalahti ja Antti Virmavirta. Elokuvan on ohjannut Hannu Kahakorpi.
Elokuva aloitti teatterikierroksensa 26. syyskuuta 2008 ja sai sen kuluessa 117 478 katsojaa. Yle TV2 esitti elokuvan kolmiosaisena sarjana lauantaisin 2.10.2010 alkaen.
Vastaanotto
Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvistin mielestä elokuva keskittyy valitettavasti vain Päätalon varhaisvuosiin eikä juuri lainkaan kirjailijauraan, joka ei edes oikein selity laajasti kuvatulla nuoruusaineistolla. Taitavasta kuvaajasta huolimatta elokuva noudattelee pikemminkin arkista tv-elokuvien kuin valkokangaselokuvien estetiikkaa. Parhaana puolena Rosenqvist pitää elokuvan avaamaa ikkunaa sodanjälkeiseen Suomeen, jossa kiivas rakentaminen, teollistuminen ja kaupungistuminen muuttivat lopullisesti Suomineidon luonteen.
MBDA Apache
Apache on MBDAn kehittämä ilmasta-maahan laukaistava lyhyen kantaman risteilyohjus. Ohjuksesta on kehitetty pitkän kantaman standoff-ohjus Storm Shadow. Ohjuksen ensimmäiset koelennot tehtiin vuonna 1995 ja ohjus otettiin käyttöön vuonna 2003.
Hotelli Emmauksen talo
thumb|Hotelli Emmauksen talo kesällä 2014. Vasemmalla puiden takana myöhemmin rakennettu lisärakennus. Hotelli Emmauksen talo on Tampereella Kyttälän kaupunginosassa Hämeenkadun ja Rautatienkadun kulmassa sijaitseva kuusikerroksinen hotellirakennus, joka on valmistunut vuonna 1936. Funktionalismia edustavan rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehti Bertel Strömmer ja rakennusmestari Heikki Tiitola.
Tontin historiaa
Tukholmasta kotoisin ollut Nikolai Bauer perusti Tampereen rautatieasemaa vastapäätä sijaitsevalla paikalle Hotelli Wasan jo vuonna 1883. Bauer oli muuttanut Tampereelle Pietarista vuonna 1876 ostettuaan Tampereen Seurahuone -nimisen ravintolan ja hotellin. Hotelli Wasa tunnettiin myös Bauerin hotellin nimellä. Tampereen kaupunginarkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelemaan rakennuskokonaisuuteen kuului kaksikerroksinen kulmarakennus ja yksikerroksiset puutalot Rautatienkadun ja Hämeenkadun varsilla. Kun Tampereella otettiin vuonna 1907 käyttöön kunnallinen kieltolaki, Bauer myi hotellinsa Nuorten Miesten Kristillisen Yhdistyksen NMKY:n, Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen NNKY:n ja Kaupunkilähetyksen muodostamalle omistajaryhmälle. Nämä tahot omistivat hotellin sitten vuoteen 1982 saakka.
Uusien omistajien perustama raittiushotelli Hospiz Emmaus avattiin syyskuussa vuonna 1907, ja siitä tuli pian Tampereen suosituin majoituspaikka. Vuonna 1923 hotellia laajennettiin nelikerroksisella piharakennuksella, jonka suunnitteli Heikki Tiitola. Kun Tampereen uuden rautatieaseman rakennustöiden yhteydessä alettiin vuonna 1932 alentamaan Hämeenkadun ja Rautatienkadun pintaa, vanhoihin hotellirakennuksiin olisi jouduttu tekemään muutoksia. Emmauksen johtokunta päätti sen vuoksi rakentaa paikalle uuden hotellin, jonka rakennustyöt alkoivat vuonna 1935. Valmistuessaan uusi hotelli oli 117 huoneellaan Suomen suurin.
Konditoriamestari Aarne Linkosuon leipomoliike aloitti toimintansa vuonna 1937 Hotelli Emmauksen piharakennuksessa.
Mehmet Hetemaj
Mehmet Hetemaj (s. 8. joulukuuta 1987 Skënderaj, Kosovo, Jugoslavia) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura
Hetemaj, joka kuuluu Kosovon albaaniväestöön, muutti Suomeen vuonna 1992 neljän vuoden ikäisenä ja aloitti jalkapallon HJK:n Malmin juniorijoukkueessa vuonna 1996. Hän nousi reservijoukkue Klubi 04:n kautta aina edustusjoukkueeseen asti. Veikkausliigassa hän teki ensiesiintymisensä 21. huhtikuuta 2006 vierasottelussa KooTeePeetä vastaan. Kauden 2006 aikana hän pelasi yhdeksässä liigaottelussa.
Kaudella 2007 Hetemaj ehti pelata HJK:ssa kahdeksan liigaottelua ja tehdä niissä yhden maalin, kunnes hänet lainattiin elokuun lopussa liiganousija Viikinkien joukkueeseen.
Tammikuussa 2008 Hetemaj siirtyi Kreikan liigan Panioniosiin, jonka kanssa hän solmi 3,5-vuotisen sopimuksen. Hän oli vakuuttanut seuran edustajat oltuaan testattavana joulukuun lopussa, ollessaan viettämässä joulua isoveljensä, AEK:ta edustaneen Perparim Hetemaj’n luona. Kevätkauden 2009 hän pelasi lainalla Thrasivoulosissa. Kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin Italian Serie B:n AlbinoLeffeen.
Hetemaj kuului Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kokoonpanoon ikäluokan EM-kilpailuissa kesällä 2009. Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa hän teki 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan. AlbinoLeffessä vakuuttavan kauden pelannut Hetemaj nousi jälleen miesten A-maajoukkueeseen 21.5.2010 otteluun Viroa vastaan.
Kesäkuussa 2010 Hetemaj allekirjoitti neljän vuoden mittaisen sopimuksen aiemmin lainasopimuksella edustamansa AlbinoLeffen kanssa. Hetemaj pelasi kauden 2012-2013 lainasopimuksella Serie B:n Reggina Calciossa. Tammikuussa 2014 Hetemaj lainattiin Veikkausliigan FC Honkaan elokuuhun saakka ulottuvalla sopimuksella. Lainasopimus päättyi kuitenkin alun perin sovittua aikaisemmin ja Hetemaj siirtyi italialaiseen Monzaan heinäkuussa 2014.
Perhe
Mehmetin veli Perparim Hetemaj on myös jalkapalloilija. Hänen siskonsa on vuonna 2009 Vuoden pakolaisnaiseksi valittu kokomuuspoliitikko Fatbardhe Hetemaj, joka on toiminut muun muassa Helsingin kaupunginvaltuutettuna.
Nidoran
Nidoran tarkoittaa seuraavia hahmoja:
Hevonen ja Madonna
Hevonen ja Madonna on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 15. maaliskuuta 1993.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Cut remix
Cut remix on alkuperäisestä kappaleesta lyhennetty versio. Kappaleista tehtäessä Radio edit -versiota, tehdään niistä yleensä ensiksi Cut remix, jossa leikataan mm. kitarasoolo ja intro pois tai lyhennetään niitä. Cut remixiin yritetään saada sopimaan varsinainen melodia ja kappaleen kohokohdat.
Ala-Luosta
Ala-Luosta on Pohjois-Savossa Rautavaaralla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 950 hehtaaria eli 9,5 neliökilometriä. Se on 8,6 kilometriä pitkä ja 3,3 kilometriä leveä. Sillä on suuri järvenselkä, joka on viisi kilometriä pitkä. Järven kaakkoispää kapenee lahdeksi, jonka päässä sijaitsee Pohjanlampi. Toinen merkittävä lahti sijaitsee lännessä luusuassa Karin kylän luonna.
Järvessä on laskettu olevan 9 saarta, joiden yhteispinta-ala on 23 hehtaaria eli noin 2,4 % järven kokonaispinta-alasta. Kartalla on kuitenkin niiden lisäksi kolme muutakin saarta. Suuria saaria ovat Meltunsaari, Lamposaari ja Ukonsaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 40 miljoonaa kuutiometriä eli 0,040 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,3 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee järvenselän kaakkoispäässä Autioniemenedustalla.
Järven rantaviivan pituus on 33 kilometriä. Järven koillisrannat, etelärannat ja kaakkoispään kapea järvenosa ovat soistunutta metsämaata. Länsirannoilla pellot rikkovat metsäisen rantaviivan muutamissa kohdissa. Siellä sijaitseekin Karin kylä. Myös Luostanjoen suulla on raivattu hieman peltoa. Asutus on haja-asutusta ja vapaa-ajan asuntoja on yli 30. Niille johtaa tiet seututieltä 570, yhdystieltä 5702 ja 16482.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Nilsiän reitin valuma-alueen (04.6) Luostanjoen valuma-alueella (04.68), jonka Ala-Luostan alueeseen (04.681) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,0 metriä mpy.
Luettelo itsehallintoalueiden johtajista
Tämä on luettelo itsehallintoalueiden johtajista. Itsehallintoalue on alue, jolla ei ole täyttä poliittista itsenäisyyttä tai itsemääräämisoikeutta itsenäisenä valtiona, mutta se on edelleen poliittisesti ulkopuolella emämaan määräysvallasta. Tämä jälkimmäinen edellytys erottaa itsehallintoalueen itsenäisestä alueesta tai hallinnollisesta jaoksesta, joka on erottamaton osa emämaata. Suurin osa maailman itsehallintoalueista on 1800-luvun ja 1900-luvun siirtomaa-imperiumien perillisiä. Tämä luettelo jakaa asutetut itsehallintoalueet karkeasti puoliksi: ne, jotka ovat Kansainyhteisön alaisuudessa, entisiä Britannian imperiumin jäseniä ja joilla kaikilla on valtionpäämies kuningas Charles III; ja muut. Asuttamattomien itsehallintoalueiden johtajat eivät kuulu luetteloon.
Nykyiset itsehallintoalueiden johtajat
Seitsemällä suvereenilla valtiolla on yksi tai useampia itsehallintoalueita: Yhdysvallat, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Australia, Uusi-Seelanti, Alankomaat ja Norja.
Ala-Luosta
Vesistösuhteet
Järven laskujoki on yläjuoksulla nimeltään Karijoki. Siihen yhtyy 1,7 kilometrin jälkeen pohjoisesta Keyritynjoki, jonka jälkeen yhteisen joen nimeksi on merkitty Puntinjoki. Se laskee Ala-Siikajärveen.
Final Fantasy VII: Advent Children
Final Fantasy VII: Advent Children on 3D-animaatio elokuva, joka on jatko-osa Final Fantasy VII -pelille. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:nä, tosin Japanissa se sai muutamia yksittäisiä teatteriesityksiä. Japanissa elokuva julkaistiin 13. syyskuuta 2005, Yhdysvalloissa 25. huhtikuuta 2006 ja samoihin aikoihin Euroopassa. Elokuvan remasteroitu Blu-Ray-versio Final Fantasy VII: Advent Children Complete julkaistiin Japanissa vuonna 2008 ja Euroopassa 27. heinäkuuta 2009. Blu-ray-versiossa on poistettuja kohtauksia ja taistelukohtaukset on masteroitu uudelleen näyttämään entistä yksityiskohtaisemmilta.
Juoni
Tapahtumat asettuvat kaksi vuotta Final Fantasy VII -pelin tapahtumien jälkeiseen aikaan. Suurkaupunki Midgar on entistäkin kurjemmassa tilassa pelin lopun tapahtumien johdosta, mutta asukkaat yrittävät parhaansa mukaan jatkaa ja aloittaa elämäänsä alusta. Mystinen Geostigma-sairaus vie hitaasti mutta varmasti viimeistäkin toivoa, tappaessaan asukkaita hitaasti mutta tehokkaasti. Mahtava Shinra-yhtiö yrittää myös päästä takaisin jaloilleen.
Pelin päähahmot ovat myös jatkamassa elämäänsä: Cloud Strife toimii moottoripyörälähettinä ja Tifa Lockhart toimii baarineitinä, ja yhdessä he huolehtivat orvoista lapsista, kuten Denzel-nimisestä pikkupojasta, joka sairastaa geostigmaa. Myös Cloud on sairauden kourissa, mutta salaa sen muilta.
Tapahtumat vyörähtävät käyntiin kun kolme hopeahiuksista miestä, Kadaj, Loz ja Yazoo, saapuvat Midgariin, hyökkäävät Cloudin kimppuun ja alkavat viedä pois geostigmaa sairastavia lapsia. Kolmikon tarkoituksena on kuitenkin löytää Jenova (jota he kutsuvat "äidikseen"), joka tuli planeetalle kauan sitten. Elokuvassa esiintyy Cloudin ja Tifan lisäksi Yuffie-materiametsästäjä, Vincent Valentine, Reno, Rude, Cid-pilotti, Barret Wallace, Cait Sith -leluennustaja, ja Red XIII -susi. Mukana vilahtelee myös Zack ja Aerith (Aeris) Cloudin muistoissa. Kadaj saa Jenovan käsiinsä, ja muuttuu sen avulla Sephirothiksi, henkilöksi joka yritti tuhota planeetan 2 vuotta sitten. Kiivaan kamppailun jälkeen Cloud tuhoaa Sephirothin, jolloin Kadaj muuttuu takaisin itsekseen, mutta on liian heikko taistellakseen. Hän kaatuu Cloudin käsivarsille, ja Aerithin avulla pääsee Elämänvirtaan. Geostigma haihtuu sairaista lapsista, kun Aerith tekee kuolleista käsin Great Gospelin (Aerithin viimeinen Limit-isku). Lopussa Cloud näkee Aerithin ja Zackin ja oivaltaa, ettei ole yksin.
Vaikka juoni kutoutuukin Jenovaa metsästävän joukkion, sairaiden lasten ja pahaa vastaan käytävän taistelun ympärille, voidaan Advent Childreniä pitää myös kasvutarinana. Cloud löytää itsestään uutta voimaa, ja pääsee irti surusta ja yksinäisyydestä, jonka Aerithin ja Zackin menettäminen on hänelle tuonnut.
Museum of Modern Art
Museum of Modern Art (MoMA) on taidemuseo New Yorkin Keski-Manhattanilla.
Historia
Museum of Modern Artin perusti vuonna 1929 rahoittajakolmikko Abby Aldrich Rockefeller (John D. Rockefeller, Jr.:n vaimo), Mary Quinn Sullivan ja Lillie P. Bliss. Rockefeller Jr. luovutti pääosan rahoituksesta rakentamiseen ja ylläpitoon.
Ensimmäisen johtajan Alfred H. Barrin aikana museon kokoelmat laajenivat pian pesämunaksi saaduista yhdeksästä työstä. MoMA:n nykyisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Philip L. Goodwin ja Edward Durell Stone, ja se avautui yleisölle 10. toukokuuta 1939.
Laajennukset
1950- ja 60-luvulla rakennusta laajennettiin Philip Johnsonin johdolla, 1980-luvulla Cesar Pellin, ja vuonna 2004 Yoshio Taniguchin johdolla. Vuonna 2019 valmistui Diller Scofidio + Renfron suunnittelema 4 366 m² suuruinen, 450 miljoonaa dollaria maksanut laajennusosa, joka jyräsi alleen viereisen kansantaiteen museon. Osa MoMA:sta ulottuu Jean Nouvelin suunnittelemaan viereiseen rakennukseen. MoMAn rakennus kattaa nyt suurimman osan läntiseen 54. katuun ja läntiseen 53. katuun sekä Fifth Avenueen ja Sixth Avenueen rajautuvasta korttelista.
MoMAn Keski-Manhattanin yksikkö suljettiin toukokuussa 2002. Japanilaisen arkkitehdin Yoshio Taniguchin suunnittelema rakennuksen uudelleenjärjestely avattiin marraskuussa 2004. MoMAn uudelleen avaaminen herätti ristiriitoja, koska sen pääsymaksu nousi kahdestatoista dollarista kahteenkymmeneen. Tästä huolimatta taidemuseon vuosittainen vierailijamäärä on noussut keskimäärin 2,5 miljoonaan kävijään.
PS 1 ja taideradio
New Yorkin Queensissä sijaitseva nykytaiteen keskus P.S.1 liitettiin osaksi MoMAa tammikuussa 2000. P.S.1 on epävirallisempi, kokeellisempi ja pienimuotoisempi kuin MoMA:n Manhattanin yksikkö. P.S.1 ylläpitää myös WPS1 taideradiota, josta voi kuunnella New Yorkin taideuutisia ja kulttuuriohjelmia.
Meningomyeloseele
Meningomyeloseele (, lyh. MMC) kuuluu ihmisen yleisimpiin vakaviin synnynnäisiin epämuodostumiin. Nimitys tulee latinan sanoista meninx, joka tarkoittaa aivokalvoja, myelon, joka viittaa selkäytimeen, ja cele eli tyrä tai kohju. Epämuodostumasta käytetään myös nimityksiä selkäydintyrä, selkäydinkohju, selkärankahalkio ja spina bifida cystica.
Meningomyeloseele on vakavin spina bifida -tyyppisiin hermostoputken sulkeutumishäiriövammoihin kuuluvista vammoista. Vamma syntyy sikiölle yksilönkehityksen varhaisessa vaiheessa, ja siihen liittyy aina osittainen selkäytimen vaurioituminen. Vamma ilmenee ulkoisesti vastasyntyneellä lapsella selässä aivokalvojen kokonaan tai osittain peittämänä kohjuna. Vamman oireita pystytään jossain määrin lievittämään heti syntymän jälkeen tehdyllä kohjun kirurgisella leikkauksella. Yleisimmät vammasta aiheutuvat ongelmat ovat jonkinasteinen jalkojen halvaustila, tunnottomuus, suoliston ja virtsarakon toimintahäiriöt ja kognitiiviset toimintahäiriöt.
Vamman aiheuttavia tekijöitä on monia, ja nykyisten tutkimusten valossa sen aiheuttaa perinnöllisen alttiuden ja ympäristötekijöiden yhteisvaikutus. Hoitomuotojen kehittymisen ansiosta MMC-vammautuneina syntyneiden lasten eloonjäämistodennäköisyys on noussut merkittävästi 1950-luvun jälkeen, jolloin spina bifida -vammautuneiden vastasyntyneiden kuolleisuus oli jopa 90 prosenttia. Meningomyeloseele on yksi yleisimmistä vastasyntyneiden kehityshäiriöistä. Vamma on yleisin köyhissä ympäristöissä. Vamman yleisyys on kuitenkin vähentynyt elintason parannuttua.
Termejä meningomyeloseele ja spina bifida käytetään usein tarkoittamaan samaa asiaa, vaikka meningomyeloseelen lisäksi spina bifida -tyypin vammoja ovat myös spina bifida occulta ja meningoseele. Vaikka spina bifida occulta on hyvin yleinen, se on kuitenkin yleensä oireeton. Noin 75 prosentissa tapauksista lapsella havaittu oireellinen spina bifida luokitellaan meningomyeloseeleksi.
Kehittyminen ja oireet
thumb|150px|[[Aivo-selkäydinnestettä (1) ja osa selkäytimestä hermoineen (2) pursuaa kehittymättömästä nikamasta muodostaen selkään aivokalvojen peittämän kohjun.]] MMC-vamma syntyy sikiölle hyvin varhaisessa vaiheessa, 3–4 viikkoa hedelmöityksestä eli raskausviikkojen 5–6 aikana. Neurulaatiovaiheessa alkion hermostoputki sulkeutuu, ja osasta siitä muodostuu myöhemmin lapsen aivot, osasta selkäydin. Meningomyeloseelessä sikiön selkärangan yksi tai useampi nikama ei kuitenkaan kehity normaalisti, koska sulkeutuminen ei tapahdu neurulaation aikana täydellisesti. Kehittymätön kohta muodostuu yleensä selkärangan alaosaan.
Sikiön kasvun aikana aivo-selkäydinnestettä ja selkäydin hermoineen pursuaa auki jääneestä kohdasta osittain ulos ja pursuamiskohtaan muodostuu pieni pussukka. Pussukka joudutaan lapsen syntymän jälkeen poistamaan kirurgisella selänsulkuleikkauksella, sillä leikkausta vaille jääneistä MMC-potilaista useimmat kuolevat ensimmäisen elinvuotensa aikana. Selkään syntynyt aukko suljetaan infektioriskin vuoksi mahdollisimman pian, yleensä ensimmäisen elinvuorokauden aikana. Selkäydinkohjua suojaavat yleensä vain selkäydintä normaalisti ympäröivät aivokalvot (meninges), jotka kohjun kohdassa pullistuvat selästä ulos. Joskus kohjua saattaa osittain suojata ohut ihokerros, jolloin puhutaan lipomeningomyeloseelestä. Joskus taas kohju saattaa puhjeta jo kohdussa, jolloin sikiön selkäydin jää avoimeksi. Avoimesta selkäydinhalkiosta käytetään toisinaan nimeä meningomyeloskiisi.
Syntymekanismi
Selkäydinkohjun eli MMC:n synnyn tarkkaa mekanismia ei tunneta, mutta on ehdotettu kahdenlaisia mekanismeja. Saksalaisen patologin Friedrich Daniel von Recklinghausenin jo vuonna 1886 esittämän teorian mukaan selkäydinkanavan kehityshäiriö johtuu hermostoputken sulkeutumisen häiriöstä. Nykyisen tietämyksen mukaan sulkeutumisen epäonnistumisen perimmäisenä syynä olisivat soluviestinnän häiriöt hermokudoksen ja sitä ympäröivien alkion solukerrosten eli ektodermin- ja mesodermin välillä. Näistä solukerroksista syntyvät sikiön keskushermoston aihe eli hermostoputki ja vastaavasti selkäranka. Solukerrosten viestinnän häiriöt aiheuttavat hermostoputken ja luuston kehityshäiriöitä.
Muitakin teorioita on esitetty. Giovanni Battista Morgagnin vuonna 1769 esittämän teorian mukaan vamma syntyisi pikemminkin jo sulkeutuneen hermostoputken rikkoutuessa laajentumisen seurauksena. Sulkeutumisteoria on kuitenkin laajemmin hyväksytty, sillä se kattaa pitkälti ihmisten selkäydinkohjujen syyt. Morgagnin teoria voi kuitenkin selittää osaltaan eläinkokeissa havaittujen hermostoputken sulkeutumishäiriöiden syyt, esimerkiksi A-vitamiinilla aiheutetun häiriön.
thumb|150px|[[nikamat|Nikamien järjestys ihmisen selkärangassa. C1–C7 kaula-, Th1–Th12 rinta-, L1–L5 lanne- ja "Os sacrum" ristirangan nikamat.]]
Selkäydinkohjun sijainti
Mitä alempana selkäydinkohju on selkärangassa, sitä vähemmän haittaa siitä yleensä on. Selkäranka voidaan jakaa viiteen alueeseen: kaularanka (kervikaalinen), rintaranka (torakaalinen), lanneranka (lumbaalinen), ristiranka (sakraalinen) ja häntänikamat. Lanne- tai ristirangan alueella sijaitseva MMC on yleisin. Näillä alueilla sijaitsevan MMC:n aiheuttamat oireet rajoittuvat lantioon ja alaraajoihin siten, että niiden liikkuminen ei ole täysin estynyt, vaikka lannerangan vammoissa alaraajojen liike on yleensä erittäin rajoittunutta. Rintarangan vammoissa sen sijaan jalat ovat yleensä täysin halvaantuneet. Oireet riippuvat selkäytimen vaurion laadusta, eikä oireiden vakavuutta voida ennustaa pelkästään kohjun sijainnin tai sen koon perusteella.
Selkäytimen liekaantuminen
MMC-henkilölle saattaa kehittyä selkäytimen liekaantuminen eli selkäytimen vapaan liikkumisen estyminen, jos selänsulkuleikkausta ei tehdä. Selkäytimen liekaantuminen voi kuitenkin johtua myös selän sulkuleikkauksen aiheuttamista arvista. Liekaantumisessa johonkin kohtaan jumiin jäänyt selkäydin ja siitä lähtevät hermot eivät pääse liikkumaan MMC-potilaan selkäydinkanavassa vapaasti selkärangan asennon muuttuessa. Jos selänsulkuleikkaus tehdään jo sikiövaiheessa, sen myönteiset vaikutukset ovat voimakkaampia eikä liekaantumista välttämättä tapahdu. Liekaantumisen aiheuttavat ongelmat tulevat esille erityisesti murrosiässä, jolloin kasvu on nopeaa. Hermojen venyminen voi aiheuttaa esimerkiksi virtsarakon toimintakyvyn heikkenemistä.
Kognitiiviset oireet
MMC-vammaan liittyy usein, noin 90 prosentissa tapauksista, hydrokefalia eli aivojen nestekierron häiriö. Hydrokefalia aiheutuu siinä tapauksessa aivojen takaosan ja kallon takakuopan alueen rakennepoikkeamasta Arnold–Chiari-epämuodostumasta eli Chiari II -epämuodostumasta. Näitä epämuodostumia ei kuitenkaan synny lipomeningomyeloseelen yhteydessä, jossa kohjua suojaa ohut ihokerros.
Chiari II -poikkeamassa kallon takakuopan alue on normaalia ahtaampi, ja muun muassa pikkuaivot sijaitsevat tavallista alempana tai osia niistä on työntynyt niska-aukosta selkäydinkanavaan. Ahtauma tällä alueella estää helposti aivojen normaalin nestekierron. Chiari II voi aiheuttaa lukuisia muitakin oireita, mutta valtaosalle ainoaksi merkittäväksi oireeksi jäävät hydrokefalian oireet, kuten päänsärky, pahoinvointi, oksentelu, alentunut tajunnantaso ja joskus jopa näköhäiriö. MMC-sairauteen liittyvää hydrokefaliaa hoidetaan asentamalla ihon alle venttiilillä varustettu silikoniletku eli suntti johtamaan ylimääräinen neste aivokammioista vatsaonteloon. Ajoissa hoidettuna hydrokefaliasta ei todennäköisesti aiheudu suuria haittoja. Noin 10–30 prosentilla MMC-potilaista on kuitenkin jonkinlaisia sairauskohtauksia, joiden arvellaan johtuvan aivojen epämuodostumasta, ongelmista suntin toiminnassa tai infektiosta. Suntin toimintahäiriöiden ohella chiari-epämuodostumat ovat nykyään MMC-potilaiden yleisin kuolinsyy.
Oireet alaraajoissa ja tunnottomuus
Vammasta aiheutuu usein jonkinasteinen jalkojen halvaustila ja tunnottomuutta lantion ja alaraajojen alueella. Lisäksi vammoina voivat olla erilaiset virheasennot, muun muassa skolioosi eli selkärangan käyristyminen, joka on yleistä erityisesti rintarangan vammoissa. Hermoyhteyksien toiminta ruumiin eri osiin vaihtelee vamman laadusta riippuen. MMC:tä sairastava henkilö ei esimerkiksi välttämättä pysty erottamaan kuumaa ja kylmää, mikä lisää paljon palovammojen ja paleltumien vaaraa. Alaraajojen toimintakykyyn ja tunnottomuuden esiintymiseen vaikuttaa merkittävästi MMC:n esiintymispaikka selässä. MMC on yksi yleisimmistä seksuaalisen halun katoamiseen johtavista sairauksista; miehillä sairaus voi aiheuttaa jopa täydellistä tunnottomuutta sukupuolielimissä.
MMC-henkilöt jäävät yleensä normaalia lyhyemmiksi. Vaikeimmin vammautuneiden MMC-henkilöiden on vaikea käyttää jalkoja, ja jalat jäävät lyhyiksi. Pelkkä jalkojen pituuskasvu ei kuitenkaan selitä eroa MMC-henkilöiden ja koko väestön keskipituudessa. Muita syitä MMC-henkilöiden lyhyydelle ovat selän asentovirheet, suntista johtuva kasvuhormonin vajaaeritys ja hormonitoiminnan säätelyongelmista johtuva varhainen murrosikä, joka pysäyttää pituuskasvun. Suntin aiheuttamaa kasvuhormonin vajaaeritystä ei vielä täysin osata selittää, mutta yhdessä tutkimuksessa sen on arveltu johtuvan liian alhaisesta kraniaalisesta paineesta (intracranial pressure) tai painemuutosten puutteesta hermostoputken ja aivojen alueella. Henkilöillä, joilla MMC on ristirangassa (ristirangan vamma), yleensä ainoastaan jalkaterät jäävät normaalia pienemmiksi.
Muut oireet
MMC-henkilöillä voi olla eriasteisia suoliston, virtsarakon ja sukuelinten toimintaongelmia. , sillä useimmissa tapauksessa muun muassa virtsarakon ja peräaukon sulkijalihasten hermotus on vaurioitunut jossain määrin. Joissain tapauksissa nämä puutteet voivat myös aiheuttaa virtsan takaisinvirtausta ja sitä kautta munuaisvaurioita. Joillakin vammautuneilla voi olla ongelmia myös syömisen ja nielemisen kanssa sekä puhumisessa, ja ääritapauksissa kurkunpää ja äänihuulet voivat olla täysin halvaantuneet. MMC-vammaisilla on usein MMC:n lisäksi myös muita synnynnäisiä kehityshäiriöitä, kuten kasvojen halkioita, sydämen tai sisäelimien epämuodostuma tai esimerkiksi toisen munuaisen puuttuminen. Käsien motoriikka on kuitenkin tautia sairastavilla usein hyvä. Eri tutkimuksissa on 18–89 prosentilla MMC:tä sairastavista todettu myös lateksiallergiaa.
Havaitseminen
thumb|200px|Ultraäänikuva 12-viikkoisesta sikiöstä: tässä vaiheessa MMC ei yleensä vielä erotu. Meningomyeloseele voidaan todeta raskauden eri vaiheissa eri menetelmillä. Koska sikiön avoin selkäydinkohju aiheuttaa äidin veren alfafetoproteiinin määrän huomattavaa lisääntymistä, MMC voidaan havaita jo suhteellisen varhaisessa raskauden vaiheessa. Meningomyeloseelen aiheuttama proteiinin lisääntyminen voidaan havaita tarkimmin raskausviikoilla 16–18 yksinkertaisella verikokeella. Kohonnut alfafetoproteiinitaso ei kuitenkaan aina ole seurausta spina bifidasta, ja positiiviset tulokset on varmennettava myöhemmin esimerkiksi ultraäänikuvauksella. Alfafetoproteiinin määrä saattaa olla lisääntynyt myös esimerkiksi äidin odottaessa kaksosia. Jos kohjua peittää iho, ei alfafetoproteiinin määrä veressä lisäänny, joten kaikkia tapauksia ei verikokeella löydetä.
MMC:tä ei ole helppo havaita ultraäänellä raskauden ensimmäisellä kolmanneksella. Kehittyneiden ultraäänilaitteistojen avulla MMC diagnosoidaan yleensä toisen kolmanneksen aikana pääasiassa kallon ominaispiirteistä (ohimoiden sisään painuminen, "lemon sign", ja pikkuaivojen puristuminen kohti takakuoppaa, "banana sign" ) ja yhä useammin myös raskauden ensimmäisen kolmanneksen aikana. Ultraäänessä havaitut kallon ominaispiirteet saattavat olla merkki MMC:stä, mutta myös muusta hermostoputken sulkeutumishäiriöstä tai jopa kokonaan toisesta epämuodostumatyypistä. Myöhemmässä vaiheessa raskautta MMC löydetään tavallisesti ultraäänitutkimuksessa laajentuneiden aivokammioiden perusteella.
Jos ultraäänitutkimuksessa ei havaita mitään epänormaalia, saatetaan vielä suorittaa lapsivesipisto. Lapsiveden tutkimisen vaarana on kuitenkin keskenmeno, sillä noin yksi kahdestasadasta tutkitusta raskaudesta päättyy keskenmenoon.
Ongelmien hoitoja
Vaikkakin kuntoutuksella ja leikkauksilla voidaan huomattavasti vähentää MMC:n aiheuttamia ongelmia ja vaikka hoitokeinot paranevat koko ajan, täysin parantavaa hoitoa ei vielä ole kehitetty. Suomessa esimerkiksi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin Uro-gastro-yksikkö auttaa MMC:n ja siitä johtuvien muiden sairauksien hoidossa. Lisäksi internetissä on lukuisia sivuja, joista löytyy tietoa ja tukea.
thumb|200px|left|Hydrokefaliaa sairastavan aivot vasemmalla ja normaalit oikealla. Kuvat on otettu [[Tietokonetomografia|tietokonekerroskuvauksella.]]
Hydrokefalian hoito
Ennen 1900-luvun puoliväliä vammautuneiden vastasyntyneiden selviytymisennuste oli erittäin huono, sillä kunnollisia hoitokeinoja oireiden lievittämiseen ei ollut keksitty. Spina bifidasta aiheutuu ongelmia likvorin eli aivo-selkäydinnesteen kiertoon. Sen seurauksena nestettä saattaa synnytyksen tai selän sulkemisen yhteydessä kertyä aivokammioihin aiheuttaen hydrokefalian, joten paineen tasaamiseksi joudutaan käyttämään sunttia. Pian kunnollisen paineläpän keksimisen jälkeen 1950-luvulla sunttia alettiin käyttää laajalti, ja vammautuneiden vastasyntyneiden kuolleisuus väheni sen ansiosta yhdeksästäkymmenestä prosentista kahteenkymmeneen. Suntin käyttöön liittyi kuitenkin pitkään useita lasten myöhemmälle terveydelle vaarallisia ongelmia, sillä sen toimintahäiriöillä on joskus vakavia seurauksia. Suntin käyttö myös lisää infektioiden riskiä. Nykyään noin 90 prosenttia MMC-vammautuneista vastasyntyneistä tarvitsee suntin ennemmin tai myöhemmin, jos heitä ei ole leikattu jo sikiövaiheessa.
Selkäytimen liekaantumisen hoito
thumb|upright|Ihmisen [[virtsanerityselimistö: 1. munuainen, 2. virtsajohdin, 3. virtsarakko ja 4. virtsaputki.]] Koska selkäytimen liekaantuminen eli jumiutuminen aiheuttaa osalle MMC-henkilöistä ongelmia pituuskasvun myötä, selkäydin voidaan vapauttaa leikkauksella. Leikkaus aiheuttaa kuitenkin aina lisää arpia, jotka saattavat myöhemmin aiheuttaa uudelleenliekaantumista. Jos leikkaus tehdään aikuisiällä, uudelleenliekaantumisen vaara on pienempi. Arviolta 25 prosentille vammautuneista on tällainen leikkaus tarpeen helpottamaan liekaantumisen pahentamia chiari-epämuodostuman oireita. Leikkaus on parasta suorittaa ennen kuin oireet ovat pahoja, koska silloin toimenpiteeseen liittyvät lisävaurioriskit ovat pienempiä. Myöhemmin hermot ovat jo voimakkaassa jännitystilassa ja katkeavat helposti. Leikkaus ei kuitenkaan voi palauttaa jo menetettyä toimintakykyä. Herkimmin liekaantumisesta vaurioituu rakon toiminta.
Tuki- ja liikuntaelimet sekä virtsatiet
Spina bifidan aiheuttamiin ortopedisiin ongelmiin käytetään hoitona jatkuvaa kuntoutusta, jonka laatu vaihtelee henkilön iän ja vamman laadun mukaan. Rinta- ja lannerangan yläosan (L1 ja L2) vammoista kärsivien tulee käyttää liikkumiseen pyörätuolia, mutta lannerangan alaosan (L3–L5) ja sitä alemmista selkärangan vaurioista kärsiville voivat riittää kuntoutuksen jälkeen tueksi pelkät kainalo- tai kyynärsauvat. Fysioterapian avulla voidaan arvioida ja hoitaa lihasten epätasapainoa, ryhtiä, kontraktuuria eli jäykistymiä ja nivelten asentoja.
Virtsatie- ja munuaisongelmiin, kuten virtsaputkentulehduksen estoon, käytetään katetria, jonka avulla virtsarakko tyhjennetään säännöllisin välein. Virtsatietulehduksen estoon voidaan myös käyttää jatkuvaa lääkitystä. Virtsankarkailun varalta käytetään edellä mainittujen katetrin ja parasympaattisen hermoston toimintaa estävän lääkityksen lisäksi vaippoja. Samoin erilaisilla leikkauksilla voidaan pyrkiä ennallistamaan virtsaputken ja sulkijalihasten toiminta. Myöskään suolisto ei MMC-henkilöillä yleensä toimi oikein. Useimmissa tapauksissa suolisto-ongelmana on pidätyskyvyn puute, vaikka joillakin potilailla voi olla myös ummetusta. Hoitona käytetään yleensä vaippoja ja runsaskuituista ruokavaliota tai säännöllisin välein tehtävää suolihuuhtelua.
Oppimiskyvyt
Lapsen lähestyessä kouluikää on harkittava, meneekö lapsi erityisopetukseen vai normaaliin opetukseen. Noin 70–80 prosenttia vammautuneista voi osallistua normaaliin opetukseen, sillä suurimmalla osalla MMC ja sen oireet eivät vaikuta älykkyyteen. MMC-lapsilla on havaittu normaalia alempi älykkyys, jos heillä on ollut aivokammioiden tulehdus, vakava chiari-epämuodostuma tai ongelmia suntin toiminnassa. Monilla on normaaliälykkyydestä huolimatta kuitenkin oppimisvaikeuksia, sillä vammautuneiden kielelliset ja matemaattiset kyvyt ovat usein heikentyneet. Nuorella aikuisiällä suoritetun hydrokefalian hoidon on havaittu parantavan siitä kärsivien potilaiden neuropsykologisia kykyjä, kuten verbaalista ja visuaalista muistia.
Sikiövaiheen leikkaus
Koska meningomyeloseelen moninaiset oireet rajoittavat MMC-henkilöiden elämää, on sikiövaiheessa tehtävästä selänsulkuleikkauksesta toivottu oireita ehkäisevää parannuskeinoa. Selänsulkuleikkauksia tehdään sikiöille toistaiseksi tutkimustarkoituksessa kolmessa sairaalassa Yhdysvalloissa. Tutkimuksia rahoittaa National Institutes of Health. Leikkauksen jälkiseurannan aika on vielä lyhyt, mutta tuloksina on todettu, että hyötyä saattaa olla chiari-epämuodostuman ja hydrokefaluksen kehittymisen ehkäisemisessä. Myös alaraajojen toiminta on joissain tapauksissa ollut parempi kuin ilman leikkausta olisi ollut odotettavissa. Tuloksista on kuitenkin ristiriitaista tietoa: toisissa tutkimuksissa ainoa hyöty on ollut se, ettei osa lapsista ole tarvinnut sunttia.
Ensimmäinen onnistunut sikiövaiheen leikkaus tehtiin vasta vuonna 1998, ja leikatun lapsen synnyttyä hänen neurologisen tilansa todettiin olevan leikkauksen ansiosta parempi kuin sen oletettiin olevan ilman leikkausta. Leikkaukseen liittyy kuitenkin riskejä sekä äidille että lapselle, ja se voi johtaa raskauden ennenaikaiseen päättymiseen.
Maailmalla
Meningomyeloseelen yleisyys vaihtelee huomattavasti alueesta ja etnisestä ryhmästä riippuen, vaikka sitä ilmenee kaikkialla maailmassa. Keskimääräinen esiintymistiheys on 0,5–1 tapausta tuhatta syntynyttä lasta kohti. Eniten MMC-raskauksia suhteessa väestöön on Britanniassa ja Irlannissa sekä Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa. MMC-henkilöiden määrä on kuitenkin vähenemään päin, koska parantunut elintaso ehkäisee MMC:n syntymistä. Melko suuri osa MMC-vammaisista sikiöitä myös abortoidaan. MMC:n esiintyvyys on hieman korkeampi naisilla kuin miehillä (1,2:1). MMC:n esiintyvyys on yleisintä valkoisten ja latinalaisamerikkalaisten keskuudessa ja vähäisintä aasialaisilla ja tummaihoisilla. thumb|Spina bifidan esiintyvyys (tautitapausta 10 000 elävänä syntynyttä lasta kohden) Yhdysvalloissa ja Suomessa aikavälillä 1991–2004. Hermostoputken kehityshäiriö on Yhdysvalloissa toiseksi yleisin kehityshäiriö vastasyntyneillä heti synnynnäisten sydänvikojen jälkeen. Meningomyeloseele on hermostoputken kehityshäiriöistä yleisin. Meningomyeloseelen ja muiden spina bifida -tyypin hermostoputken sulkeutumishäiriöiden lisäksi on olemassa muitakin hermostoputken kehityshäiriöitä, kuten aivotyrä, takaraivohalkio ja väistämättä kuolemaan johtava aivottomuus eli anenkefalia. Yhdysvalloissa on arvioitu 10 000 raskaudesta spina bifida ja anenkefalia-tapauksia olevan yhteensä noin 7,5 (vuoden 2005 tieto).
Suomessa
Suomessa syntyy vuosittain noin 15–25 lasta, joilla on meningomyeloseele. Vammaa esiintyy Suomessa eurooppalaisten väestöjen keskitasoa vähemmän. Muun muassa suulakihalkio, huulisuulakihalkio, raajapuuttuma ja Downin syndrooma ovat Suomessa MMC:tä paljon yleisempiä synnynnäisiä epämuodostumia. Stakesin mukaan vuosina 1993–2005 hermostoputken sulkeutumishäiriöiden kokonaisesiintyvyys Suomessa oli keskimäärin noin 7,5 tapausta 10 000 raskautta kohden ja spina bifidan noin 4,6 (luku sisältää myös abortoidut sikiöt). Noin 35 prosenttia spina bifida -raskauksista keskeytettiin.
Ympäristön vaikutus
thumb|300px|[[Foolihappo|Foolihapon kemiallinen rakennekaava.]] Tarkkaa syytä nikamakaaren sulkeutumishäiriöön ja MMC:n syntymiseen ei tiedetä, mutta tutkimuksissa on todettu, että alkion foolihappovaje on yksi merkittävimmistä MMC:hen johtavista syistä. Foolihappo on välttämätöntä hermoston kehitykselle. Foolihappovaje voi johtua esimerkiksi äidin lääkityksestä. Alkuraskauden aikana nautittu 400 mikrogramman päiväannos foolihappoa vähentää MMC:n riskiä raskaudessa noin 70–80 prosenttia. Vuonna 1992 Yhdysvaltain terveydenhuoltoviranomainen U.S. Public Health Service suositteli, että hedelmällisessä iässä olevien naisten foolihapon saantia ruoasta pitäisi lisätä. Tutkimuksissa on arvioitu, että vuoden 1991 jälkeen jopa puolet hermostoputken sulkeutumishäiriötapauksista on johtunut ravitsemuksellisista puutostiloista. Yhdysvalloissa ryhdyttiin vuonna 1996 lisäämään foolihappoa muroihin, ja vuonna 2007 meningomyeloseeletapauksissa havaittiin 26 prosentin vähennys vuoteen 1996 verrattuna.
Suurten A-vitamiiniannosten ja varfariinin on todettu lisäävän MMC:n syntyriskiä niin eläinkokeissa kuin ihmisilläkin. Siksi ennen raskautta ja alkuraskauden aikana kannattaa välttää sekä A-vitamiinilisiä että maksan kaltaisia runsaasti A-vitamiinia sisältäviä ruoka-aineita. A-vitamiini on kuitenkin tärkeää näkökyvylle ja luuston kasvulle, ja itse asiassa eräässä tutkimuksessa vastasyntyneillä MMC-henkilöillä havaittiin A-vitamiinitason olevan merkittävästi alhaisempi kuin terveellä vertailuryhmällä. Tutkimuksissa onkin todettu, että myös A-vitamiinin puute voi aiheuttaa spina bifidan.
MMC:tä voivat aiheuttaa myös useat myrkyt ja jotkut lääkkeet. Esimerkiksi runsaan alkoholin käytön, aspiriinin ja joidenkin epilepsialääkkeiden on todettu lisäävän hermostoputken sulkeutumishäiriön riskiä. Jos tiettyjä epilepsialääkkeitä käytetään raskauden ensimmäisellä kolmanneksella, MMC:n riski nousee 1–2 prosenttia. Useiden tutkimusten mukaan raskauden ensimmäisen kolmanneksen aikainen kuume, saunominen tai muu ruumiinlämpötilan nousu lisää hermostoputken sulkeutumishäiriön todennäköisyyttä. Hermostoputken sulkeutumishäiriön voi mahdollisesti aiheuttaa myös ionisoiva säteily, jonka tiedetään aiheuttavan monenlaisia virheitä alkionkehitykseen.
Äidin diabetes ja raskautta edeltävä ylipaino lisäävät hermostoputken kehityshäiriöiden riskiä varsinkin, jos diabeteksen hoito ei ole hyvässä tasapainossa tai äidin raskautta edeltävä painoindeksi on yli 29 kg/m2. Syytä ei varmuudella tunneta. Riski on normaaliväestöön verrattuna noin 2–10-kertainen.
Perinnöllisyys
Joissakin satunnaisissa tapauksissa tietyn tyyppisen MMC:n tiedetään periytyneen suvussa, mutta suuri osa näistä MMC-tapauksista on estettävissä foolihapon puutostilaa välttämällä. Meningomyeloseelen arvellaankin olevan epäjatkuva polygeeninen ominaisuus, jonka syntyyn vaikuttavat geenien lisäksi myös ulkoiset tekijät. MMC:n uudelleen ilmaantuvuus samassa perheessä on pieni, mutta keskimääräistä suurempi. Jos perheessä on yksi spina bifida -lapsi, on myös perheen seuraavalla lapsella spina bifida noin viiden prosentin todennäköisyydellä. Jos spina bifida -lapsia on perheessä jo kaksi, nousee todennäköisyys 50 prosenttiin.
Etnisten ryhmien väliset erot MMC-tapauksien määrässä ovat melko pieniä. Spina bifidan on kuitenkin todettu olevan Yhdysvalloissa syntyneillä lapsilla yleisempää hispaanista alkuperää olevilla kuin eurooppalaista alkuperää olevilla ja afroamerikkalaisilla.
Historiaa
Ennen 1960-lukua spina bifida -lasten kuolleisuus oli 90–100 prosenttia. Suurin osa lapsista kuoli ensimmäisen elinvuotensa aikana. Hoitamattomana kahden kuukauden ikäisen selviytymisen todennäköisyys seitsemänvuotiaaksi on nykyisin 28 prosenttia. Differentiaalisen paineläpän sisältävien sunttien käytön aloittaminen MMC:stä aiheutuvan vesipään hoitamiseen nosti eloonjäämisprosentin kahdeksaankymmeneen. Myöhemmin sunttien käytöllä havaittiin ikäviä sivuvaikutuksia, kuten infektioriskin lisääntyminen, ja myös suntin toimintahäiriöt saattoivat aiheuttaa ongelmia myöhemmin lasten elämässä.
Jonkinlaisena ratkaisuna ongelmiin kehitettiin 1970-luvulla englantilaisen neurologin John Lorberin johdolla joukko kriteereitä, joiden avulla syntyneistä spina bifida -lapsista valikoitiin hoitoon vain lapset, joilla spina bifidan oletettiin vaikuttavan vähiten lasten elämänlaatuun. Valintamenetelmä levisi nopeasti myös muualle maailmaan, ja spina bifida -lasten kuolleisuus nousi jopa 70 prosenttiin, sillä suurin osa lapsista jäi vaille asianmukaista hoitoa. Saman vuosikymmenen lopulla sadan spina bifida -lapsen tutkimus osoitti, että valintakriteerien ulkopuolelle jääneiden lasten tehohoidolla päästiin myös hyviin tuloksiin, ja valintakriteereistä luovuttiin.
Samalla vuosikymmenellä kehitettiin myös uusia hoitoja. Suntin kehittämisen jälkeen MMC-lasten merkittävimmäksi kuolinsyyksi nousivat erilaiset virtsatieinfektiot. Vuonna 1972 Jack Lapides tutkimusryhmineen kuitenkin kehitti uudenlaisen virtsarakon katetrointimenetelmän, joka vähensi kuolleisuutta huomattavasti. Vuonna 1974 englantilainen tutkija, professori Nicholas Wald keksi puolestaan äidin verinäytteen auttavan hermostoputken sulkeutumishäiriöiden löytämisessä jo raskauden aikana. Toisen aiheeseen liittyvä löytönsä hän teki vuonna 1991 osoittaessaan foolihapon puutostilan olevan syynä moniin spina bifida -tapauksiin. Wald sai vuonna 2008 erityisen kunnianosoituksen synnynnäisiä epämuodostumia koskevista töistään, kun kuningatar Elisabet II aateloi hänet syntymäpäivän kunniaksi ritariksi.
Tunnettuja spina bifida -henkilöitä
MMC ei ole este urheilemiselle eikä se välttämättä estä vammaisina syntyneiden lapsien menestymistä myöhemmässä elämässä. Tunnettuja spina bifida -henkilöitä ovat muun muassa yhdysvaltalainen akrobaatti Aaron Fotheringham, joka on tiettävästi maailman ensimmäinen pyörätuolilla takaperinvoltin tehnyt ihminen, ja englantilainen kapellimestari Jeffrey Tate. Tate on toiminut vuodesta 1989 brittiläisen spina bifida -järjestön ASBAH:n puheenjohtajana.
Vuonna 2001 valmistuneessa komediaelokuvassa Hal ja iso rakkaus spina bifidaa sairastavaa miestä näytteli spina bifidaa itsekin sairastava näyttelijä Rene Kirby.
Salakuuntelu
thumb|Parabolista mikrofonia voidaan käyttää salakuunteluun Salakuuntelu on muiden välisen keskustelun luvatonta kuuntelemista. Salakuuntelu on rikos, josta säädetään Suomen rikoslain 24 luvun 5 pykälässä. Salakuuntelua voi tehdä teknisin apuvälinein tai olemalla kuuloetäisyydellä mutta piilossa keskustelijoilta. Myös sähköisesti käytävän keskustelun luvatonta seuraamista pidetään salakuunteluna. Usein salakuunneltu keskustelu nauhoitetaan myöhempää käyttöä varten.
Sellaisen keskustelun, jossa on itse osallisena, nauhoittaminen on sallittua, vaikka muut osapuolet eivät siitä olisikaan tietoisia. Yritykset nauhoittavat usein puheluita pystyäkseen todistamaan, mitä asiakkaan kanssa on suullisesti sovittu. Puheluiden nauhoittamisesta tulee kuitenkin informoida asiakasta, sillä nauhoitukset muodostavat henkilörekisterin.
Historiaa
Salakuuntelu laajassa mittakaavassa kehittyi puhelinliikenteen kehityksen myötä. Joissain maissa poikkeustilan aikana puhelinkeskusten hoitajat velvoitettiin kuuntelemaan puheluita. Joissain maissa puolestaan jatkuva salakuuntelu ilman oikeuden erityistä päätöstä poliisin kohdistamien epäilyjen perusteella oli tavanomainen käytäntö. Neuvostoliitossa salakuuntelun pystyi huomaamaan siten, että puhelussa ääni vaimeni, kun kuuntelu kytkettiin päälle. Nykyaikaisessa digitaalikeskustekniikassa ei kuuntelun päälle kytkentää huomaa.
Ruotsissa on vuodesta 2009 asti ollut voimassa laki, jonka mukaan Ruotsin puolustusvoimien radiolaitos (FRA) voi valvoa Ruotsin rajan ylittävien kaapeleiden tietoliikennettä. Tästä on seurannut Suomen lain vastainen tilanne TeliaSoneran tilaajien osalta, koska myös Suomen sisäiset puhelut hallinnoidaan Ruotsista, jolloin TeliaSoneran matkapuhelimenhaltijoiden puhelimet olisivat joutuneet Ruotsin puolustusvoimien radiolaitoksen salakuuntelun piiriin. Suomen sisäasiainministeriö siirsi matkapuhelimensa TeliaSoneralta Elisalle. TeliaSonera hallinnoi Ruotsista myös Viron matkapuhelinliittymiään.
Yhdysvallat
The New York Times paljasti vuonna 2006, että Yhdysvaltojen hallitus salakuunteli luvattomasti amerikkalaisia laajasti ainakin kolmen vuoden ajan ilman tuomioistuimen lupaa. Useat isot teleyhtiöt osallistuivat viranomaisten kanssa puhelimien, faxien ja sähköpostiyhteyksien vakoiluun. Hallituksen lakimiehen mukaan salakuuntelu kuuluu presidentin sodanaikaisiin valtuuksiin. Perustuslain mukaan vain kongressi voi julistaa sotatilan, mitä se ei ole tehnyt 2000-luvulla. Kongressi kumosi Bushin aloitteet salakuunteluun vuosina 2006 ja 2007.
Salakuuntelu tapahtui syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen.