cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Best of Hardfloor
Hardfloorin huomiota herättäneet remixit tunnetuista tanssihiteistä ovat toisella levyllä. Yhtyeet ja esittäjät kuten Mory Kante, New Order ja Depeche Mode ovat antaneet materiaaliaan Hardfloorin miksattavaksi.
The Great Gig in the Sky
The Great Gig in the Sky on Pink Floydin vuoden 1973 menestysalbumin The Dark Side of the Moonin viides kappale. Kappaleen on säveltänyt Richard Wright. Sanattoman laulumelodian improvisoi Clare Torry, joka myöhemmissä painoksissa on merkitty toiseksi säveltäjäksi.
Kappaleen teemoja ovat uskonto ja kuolevaisuus. Torryn kirkuvassa laulussa on lisäksi seksuaalisia sävyjä. Kuolemanpelkoa käsitteleviä monologeja lukuun ottamatta kappaleessa ei ole sanoituksia. Varhaisissa konserttiesityksissä yhtye käytti kappaleessa uskonnollisista toimituksista tehtyjä nauhoituksia.
Aikalaisarviossa rocklehti Rolling Stone piti kappaletta The Dark Side of the Moonin huonoimpana. Myöhemmät arviot ovat olleet myönteisempiä, ja kappaletta on jopa kuvailtu koko albumin keskipisteeksi. Vuonna 2012 Torryn laulusuoritus äänestettiin rockhistorian toiseksi parhaaksi.
Kuvaus kappaleesta
”The Great Gig in the Sky” on vuonna 1973 julkaistun The Dark Side of the Moon -albumin viides kappale ja samalla A-puolen viimeinen raita. Kappaleen inspiraatioina toimivat kuolema ja uskonto. Sen sävellys on muunnelma albumin 2. kappaleesta ”Breathe (in the Air)”.
Kappale alkaa Richard Wrightin soittamalla rauhallisella pianomelodialla. Myöhemmin muut soittajat liittyvät mukaan ja Clare Torry kirkuu päälle sanatonta laulua. David Gilmour säestää slide-kitaralla. Lopussa kappale rauhoittuu jälleen ja jäljelle jää vain Wrightin piano.
Kappaleen alussa ja lopussa kuullaan puhutut katkelmat. Niissä Abbey Roadin studioiden ympäristössä liikuskelleet ihmiset vastaavat kuolemanpelkoa koskevaan kysymykseen. Kappaleen aloittavaa Gerry O’Driscollin kommenttia on kuvailtu stoalaiseksi:
Kappaleen päättävää Patricia ”Puddie” Wattsin lausahdusta puolestaan on luonnehdittu ”uhmakkaan epävarmaksi”.
Taustaa
pienois|pysty=0.6|[[Richard Wright (muusikko)|Richard Wright vuonna 1971.]] ”The Great Gig in the Sky” sai alkunsa Richard Wrightin studiojammailusta. David Gilmourin ja Roger Watersin kannustamana Wright kehitteli sointujensa pohjalta kokonaisen kappaleen, jota päätettiin käyttää yhtyeen seuraavalla albumilla. Kappaleen työnimiä olivat ”The Religion Song” (”Uskontolaulu”) ja ”The Mortality Sequence” (”Kuolevaisuus-kohtaus”).
Äänitykset
pienois|pysty|[[Clare Torry vuonna 2003.]] The Dark Side of the Moonia äänitettiin kesäkuusta 1972 tammikuuhun 1973. ”The Great Gig in the Skyn” pohjaraita äänitettiin 25. kesäkuuta 1972.
Äänitysten lopulla Wright ehdotti, että ”The Great Gig in the Skyta” elävöitettäisiin laululla. Gilmourin mukaan yhtye halusi kappaleeseen ”tytön, joka huutaisi kuin saisi orgasmin”. Ehdokkaita olivat ainakin Madeline Bell ja Doris Troy. Studioteknikko Alan Parsonsin suosituksesta yhtye päätyi kuitenkin käyttämään Clare Torrya. Vuosia myöhemmin Parsons muisteli kuulleensa Torryn laulavan The Doorsin kappaleen ”Light My Fire”, mutta todellisuudessa Torry ei ollut levyttänyt yhtäkään yhtyeen kappaletta. Todennäköisesti Parsons oli kuullut Torryn laulavan Top of the Pops -cover-albumeilla. Hän oli lisäksi aiemminkin äänittänyt Torryn laulua.
Torryn mukaan yhtyeen jäsenet antoivat hänelle melko vapaat kädet kappaleen äänittämiseen. Ensimmäisellä otolla Torry improvisoi kappaleeseen tyypillisiä pop- ja rock-sanoituksia (”Ooh-aah, baby, baby — yeah, yeah, yeah...”). Yhtyeen jäsenet eivät kuitenkaan pitäneet tästä ja kehottivat laulamaan pitempiä nuotteja. Lopulta Torry päätti käyttää ääntään kuin soitinta ja lauloi kappaleeseen korkeita ja tunteikkaita, gospel-vaikutteisia melodioita ilman sanoja. Tekniikka oli uuvuttava, joten kappale äänitettiin varsin nopeasti eikä siitä tehty montakaan ottoa. Gilmourin suosituksesta toinen otto oli ensimmäistä ”tunteellisempi”. Gilmour olisi halunnut Torryn jatkavan, mutta kolmannen oton puolivälissä tämä huomasi toistavansa itseään ja lopetti laulamisen.
Gilmour on muistellut tapahtunutta hieman toisin. Hänen mukaansa Torry lauloi ”ehkä puolisen tusinaa” ottoa. Yhtyeen jäsenet antoivat Torrylle ehdotuksia siitä, miten laulun dynamiikka voisi vaihdella. Gilmourin mukaan Torry ei olemuksensa puolesta tehnyt vaikutusta vaan näytti ”kiltiltä englantilaiselta kotirouvalta”. Albumille päätynyt lauluraita koostettiin useista otoista valitsemalla niiden parhaat osat. Roger Watersin mukaan Torrylle kerrottiin kappaleen käsittelevän kuolemaa, minkä jälkeen hän lauloi sen yhdellä kokonaisella otolla.
Lauluraita äänitettiin tammikuussa 1973. Äänityspäivä osui sunnuntaille, joten Torrylle maksettiin laulusuorituksesta kaksinkertainen palkkio eli 30 puntaa. Yhtye lahjoitti hänelle lisäksi kaksi konserttilippua. Torry oli alkuun tyytymätön suoritukseensa eikä uskonut sen päätyvän lopulliselle albumille. Yhtyeen jäsenet sen sijaan olivat vaikuttuneita. Lyhyitä pätkiä Torryn laulusta käytettiin myös kappaleen ”Speak to Me” lopussa. Albumin äänitykset valmistuivat pari viikkoa Torryn vierailun jälkeen.
Puhekatkelmia varten Waters kehitteli noin 20 kysymystä, joita kyseltiin studion henkilökunnalta ja heidän omaisiltaan. Yksi niistä oli: ”Pelkäätkö kuolemaa?” Vastauksen tähän antoivat muun muassa Abbey Roadin studioiden ovimies Gerry O’Driscoll sekä Pink Floydin kiertuehenkilökuntaan kuuluneen Peter Wattsin vaimo Patricia ”Puddie” Watts. Heidän ajatuksensa kuolemanpelosta kuullaan ”The Great Gig in the Skyn” alussa ja lopussa. Erityisen tyytyväinen yhtye oli O’Driscolliin, jonka omaperäiset ”kadunmiehen” viisaudet ”osuivat asian ytimeen”.
Konserttiesitykset
Varhaisissa konserttiesityksissä yhtye soitti ”The Great Gig in the Skyn” aikana nauhoituksia uskonnollisista toimituksista. Lauluosuutta ei tuolloin vielä ollut äänitetty. Vuodesta 1973 alkaen Torry vieraili ajoittain Pink Floydin konserteissa laulamassa kappaletta. Ensimmäisestä esityksestä hänelle maksettiin sata puntaa. Knebworthissa vuonna 1990 soitetusta konsertista on olemassa myös videotaltiointi. Muun kuin Torryn esittämä kappale löytyy useilta Pink Floydin livealbumeilta ja -videoilta, ja yhtyeen jäsenet ovat esittäneet sitä myös soolokonserteissaan.
Oikeudenkäynti
Torry perusteli vaatimuksiaan käyttämällään erityisellä laulutekniikalla ja katsoi, että hänen suorituksensa oli keskeisessä roolissa lopullisen sävellyksen muotoutumisessa. Oikeus piti vaatimuksia perusteltuna, ja vuonna 2005 juttu sovittiin oikeussalin ulkopuolella. Sopimuksen yksityiskohtia ei paljastettu julkisuuteen, mutta sittemmin ilmestyneillä uusintapainoksilla Torry on merkitty lauluosuuksien säveltäjäksi (”vocal composition – – by Clare Torry”).
Vastaanotto
Rolling Stonen tuoreeltaan julkaistussa arvostelussa Lloyd Grossman piti kappaletta ”The Great Gig in the Sky” The Dark Side of the Moonin huonoimpana raitana. Grossmanin mukaan sitä olisi voinut lyhentää tai sen olisi voinut jopa jättää kokonaan pois. Joulukuussa 2003 lehti valitsi The Dark Side of the Moonin kaikkien aikojen 43. parhaaksi albumiksi. ”The Great Gig in the Skyn” arvostelu oli tuolloin toisenlainen: kappaleen vetovoimaa kuvattiin ”elokuvamaiseksi” ja Torryn suoritusta ”aariaksi”. Vuonna 2012 Rolling Stonen lukijat äänestivät kappaleen rockhistorian toiseksi parhaaksi laulusuoritukseksi. Ensimmäinen oli Queenin ”Bohemian Rhapsody”.
Mojo Magazinen vuonna 1998 julkaistun artikkelin mukaan ”lopputulos ylitti yhtyeen hurjimmatkin odotukset ja muotoutui erääksi albumin tunteellisimmista hetkistä.” Tom Moonin 1,000 Recordings to Hear Before You Die (2008) huomauttaa, että Pink Floydin jäsenten laulusuoritukset The Dark Side of the Moonilla on lausuttu ”pilvenpolttajan välinpitämättömyydellä”. Torryn laulusuorituksen ”tornadomainen kiertoliike” on tähän ilmeinen poikkeus ja määrittelee samalla koko kappaletta. AllMusic-sivustolla Stewart Mason kuvailee ”The Great Gig in the Skyta” The Dark Side of the Moonin ”keskipisteeksi” ja erääksi Pink Floydin ”kylmäävimmistä” kappaleista. Yleistunnelma on juhlallinen ja ”haudantakainen” (funereal). Laulusuoritus herättää mielikuvia sekä ”seksuaalisesta hurmiosta” että ”naispaholaisten valituksesta”, ja Gilmourin laulumelodiaa mukaileva slidekitara tarjoaa hienovaraisen loppusilauksen.
Muu käyttö
”The Great Gig in the Sky” tuli tuoreeltaan suosituksi amsterdamilaisten seksinäytösten säestyksenä. Vuonna 1990 australialaisen radiokanavan kuuntelijat äänestivät sen ”maailman parhaaksi rakastelun taustamusiikiksi” (The World’s Best Song To Make Love To). Vuonna 1994 kappaletta käytettiin Neurofen-päänsärkylääkkeen mainoksen taustamusiikkina.
Zagat Survey Music Guiden (2003) mukaan yhdysvaltalaiseen opiskelijakulttuuriin kuuluu Ozin velho -elokuvan (1939) katsominen Pink Floyd -säestyksellä. Pyörremyrskykohtaukseen teos suosittelee ”The Great Gig in the Skyta”.
Orlando Gibbons
pienoiskuva|Orlando Gibbons. Orlando Gibbons (1583 Oxford – 5. kesäkuuta 1625 Canterbury) oli brittiläinen säveltäjä ja urkuri. Hän sävelsi muun muassa paljon musiikkia kosketinsoittimelle, noin 30 teosta jousisoittimille ja madrigaaleja.
Gibbons syntyi Oxfordissa vuonna 1583. Vuosina 1596–1598 hän lauloi Cambridgen King’s Collegen kuorossa. Vuonna 1606 Gibbons saavutti musiikin kandidaatin arvon. Gibbons työskenteli Chapel Royalin urkurina noin vuodesta 1615 kuolemaansa asti. Gibbons kuoli Canterburyssa 5. kesäkuuta 1625. Canterburyn tuomiokirkolle rakennettiin hänestä muistomerkki.
Antti-Pekka Pietilä
Antti-Pekka Pietilä (s. 16. huhtikuuta 1954 Raisio ) on pitkään eri viestimien päällikkötehtävissä työskennellyt journalisti, joka on julkaissut tietokirjoja.
Pietilä oli Taloussanomien ensimmäinen päätoimittaja lehden perustamisesta 1997 lähtien.
Hän tuli Ilta-Sanomien (IS) vastaavaksi päätoimittajaksi eläkkeelle jääneen Vesa-Pekka Koljosen jälkeen. Hän erosi 25. syyskuuta 2006 ilmoittaen syyksi lehden huonon levikkikehityksen. Eron syyksi esitettyä levikkikehitystä ei pidetty uskottavana, koska kyse oli maailmanlaajuisesta ilmiöstä. Eroilmoituksesta muodostui julkinen keskustelu ja epäilys siitä, olisiko Suomen Keskusta myötävaikuttanut eroon. Pietilä esitti saman väitteen myöhemmin itse erääseen toiseen asiaan liittyneessä oikeudenkäynnissä. Timo Laaninen kiisti painostusväitteen omalta osaltaan 4. joulukuuta 2006 Yleisradiolle. IS:n silloinen toimittaja Pasi Kivioja kertoi, että toimituksessa riemuittiin Pietilän potkuista ja "jotkut korkkasivat samppanjapullon". Kivioja on myös todennut, että Pietilän erottaneen Mikael Pentikäisen muistion mukaan IS:n toimituksen johto epäili Pietilän harkintakykyä ja oli sen vuoksi pelännyt hänen tekevän harkitsemattomia päätöksiä. Historioitsija Aleksi Mainion mukaan useat lehden työntekijät eivät sietäneet Pietilän persoonaa. Pietilä kirjoittaakin olleensa "liian monelle iltisläiselle ei-toivottu päätoimittaja."
Pietilä sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan Pankkikriisin peitellyt paperit (2008) ja myös ”korkeatasoisesta ja syvällisestä asianhallintaa osoittaneesta taloustoimittajan työstä”, palkintoperusteissa todettiin.
Iso-Tappuri
Iso-Tappuri on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen.
Maantietoa
Järven pituus on 500 metriä, leveys 150 metriä ja pinta-ala on 5,4 hehtaaria. Järvi on metsämaaston ympäröimää eikä sen valuma-alueella ole peltomaata. Siihen laskee yksi metsäoja, joka tuo vettä metsäisiltä soilta ja läheiseltä pieneltä Ummenlammilta. Järven länsipäästä lähtee laskuoja, joka laskee Pieni-Tappurin ja Hietaanojan kautta Jokisjärveen. Rantamaastossa, jonka rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä, on vain yksi vapaa-ajan asunto. Sille johtaa metsätie Nokian ja Siuron väliseltä yhdystieltä 2505 Haaviston taajamasta.
Vedenlaatu
Iso-Tappurin vedenlaatua on tutkittu vain syksyllä 1996. Silloin järven vesi oli erittäin ruskeaa humusvettä, joka oli samalla hapanta. Veden ravinnetaso kohosi lievästi rehevien järvien tasolle. Vaikka veden happipitoisuuksia ei mitattu, otaksuttiin silloin, että talvella happipitoisuudet laskevat alas korkean humuspitoisuuden vuoksi. Järven soveltuvuus virkistyskäyttöön oli tulosten perusteella sai arvosanan välttävä. Vesi viipyy järvessä keskimäärin 63 vuorokautta.
Historiaa
Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776−1805 Iso-Tappuri näkyy piirrettynä, mutta silloin järvestä lähti yksi laskuoja, joka laski Pieni-Tappuriin. Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin Ylitappurijärvi.
Juhlapäivä
Juhlapäivä on päivä, jolloin on tarkoitus juhlistaa tai muistaa jotakin. Eri maissa vietetyt yleiset juhlapäivät, joihin kuuluu yleisesti noudatettuja juhlaperinteitä, liittyvät usein uskontoon tai kansalliseen historiaan. Usein ne ovat samalla yleisiä vapaapäiviä tai liputuspäiviä. Yksityisiä juhlapäiviä ovat esimerkiksi syntymä-, nimi-, hää- ja muut vuosipäivät.
Heinrichin tapahtuma
Heinrichin tapahtumat tarkoittavat ilmastovaihteluja, jotka johtuvat jäävuorten äkillisestä lisääntymisestä jääkauden aikana. Niiden aikana valtamereen virtasi suuri määrä viileää vettä, joka salpasi Golfvirran ja Pohjois-Atlantin termohaliinikierron. Seurauksena oli ilmaston voimakas kylmeneminen, sillä termohaliinikierto kuljettaa lämpöä pohjoisille leveysasteille. Nuorempaa dryaskautta pidetään Heinrichin tapahtumana. Sen syynä pidetään Kanadan yllä olleen valtavan Laurentian jäätikön ajoittaisia romahtamisia.
Heinrichin tapahtumat näkyvät valtameren pohjakerrostumissa jäävuorten kuljettaman moreeni- ja muun aineksen määrän kasvuna sekä planktoneliöstön määrän pienenemisenä. Alun perin kerroksista erotettiin kuusi tällaista tapahtumaa, joille annettiin nimet H1–H6. Meri viileni varsinkin subtropiikissa, ja jäätiköt laajenivat kaikkialla maailmassa. Viileneminen tuntui eniten Pohjois-Atlantilla nimenomaan aivan Grönlannin eteläpuolella.
Kenianturako
Kenianturako (Tauraco hartlaubi) on afrikkalainen turakolintu. Se on nimetty Gustav Hartlaubin kunniaksi.
Heinrichin tapahtuma
Heinrichin tapahtumia sattui viime jääkaudella noin 3 000–8 000 vuoden välein.
Kenianturako
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 40–44 cm ja paino 195–275 g. Vihreä kyyhkynkokoinen turako, jonka kirkkaanpunaiset käsisulat erottuvat lennossa. Tuuhea töyhtö ja sinimusta niska. Naamassa on valkoiset laikut ja silmän takana punaiset laikut. Nuori lintu muistuttaa vanhaa lintua mutta sen puku ei ole niin kirkas eivätkä käsisulat niin kirkkaanpunaiset.
The Elder Scrolls
The Elder Scrolls on Bethesda Softworksin kehittämä videopelisarja, jonka osia on julkaistu lukuisille eri alustoille. Lukuun ottamatta vuonna 1998 julkaistua Redguard-toimintaseikkailupeliä, kaikki sen osat ovat olleet toimintaroolipelejä.
Kenianturako
Esiintyminen
Kenianturako elää Itä-Afrikassa Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sen elinalueen laajuus on noin 170 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on suosittu lemmikkilintu eri puolilla maailmaa ja Tansaniassa laji on huolestuttavasti vähentynyt kaupallisen pyynnin takia. Suomessa turakot ovat hyvin harvinaisia lemmikkejä.
The Elder Scrolls
Pelit
Sarjan ensimmäinen ja toinen osa sekä Battlespire ja Redguard ovat nykyään ilmaislevityksessä ja ovat saatavilla esimerkiksi pelisarjan virallisilta kotisivuilta.
Kenianturako
Elinympäristö
Ikivihreät vuoristometsät 1 400–3 250 metrin korkeuteen sekä kaupunkien puistot.
The Elder Scrolls
Maailma
The Elder Scrollsin maailma on yksityiskohtainen ja pyrkii realismiin. Pelisarjan tapahtumapaikka on Tamriel, joka on mantere Nirn-maailmassa. Tamriel jakautuu yhdeksään provinssiin. Elder Scrolls Legends: Battlespire ja osa The Elder Scrolls IV: Oblivionista tapahtuvat kuitenkin Oblivionin maailmassa, joka sijaitsee toisessa ulottuvuudessa. Tamrielin lisäksi Nirnillä sijaitsee muitakin mantereita (kuten Akavir ja Yokuda), mutta mikään peli ei ole vielä sijoittunut niille.
Heinrichin tapahtuma
Heinrichin tapahtumaan liittyy Bondin kierto, joka on kahden Heinrichin tapahtuman väli. Tapahtumat on nimetty paleoklimatologi Hartmut Heinrichin mukaan.
The Elder Scrolls
Maailma
Tamrielin yhdeksän provinssia ovat Cyrodiil, Morrowind, High Rock, The Summerset Isles, Hammerfell, Black Marsh, Skyrim, Valenwood ja Elsweyr. Keisari hallitsee Tamrielia Cyrodiilista käsin. Merkittävimpänä keisarina pidetään Tiber Septimiä, myöhemmin Talos-jumalaksi noussutta sankaria, joka yhdisti Cyrodiilin Toisen ajan lopulla. Uriel Septim VII, suora Tiber Septimin verisukulainen, johti Cyrodiiliä, kunnes Mythic Dawn salamurhasi hänet. Toisena hallinnosta vastaa ylikansleri (Oblivion-kriisin aikaan Ocato) ja Vanhimpien neuvosto.
Tarusto
Mehrunes Dagon on yksi maailman 16 Daedraprinssistä, eli jumalista jotka eivät osallistuneet Nirnin maailman luomiseen. Mehrunes Dagon on tuhon, muutoksen, vallankumousten, energian ja kunnianhimon jumala. Hän asuu Deadlands-nimisessä henkivaltakunnassa, jonka hän loi muiden Daedraprinssien tavoin omasta olemuksestansa, maailmaa ympäröivään Oblivion-ulottuvuuteen, jonne kuolevaiset voivat matkustaa ainoastaan jumalten avustamana tai taikakeinoin luotujen porttien avulla. Hän on kiinteä osa pelisarjaa varten luotua laajaa tarustoa, ja on sarjan tähän mennessä julkaistuista osista nähty tavalla tai toisella Daggerfallissa, Battlespiressa, Morrowindissa ja Oblivionissa, aina ilkeänä kirvestä pitelevänä demonina. Sekä Battlespiren että Oblivionin tarinat pyörivät pääasiassa Mehrunes Dagonin ja hänen palvelijoidensa tekojen ympärillä ja hän on niiden pääantagonisti.
Heinrichin tapahtuma
Erään teorian mukaan Heinrichin tapahtuma johtui Pohjois-Amerikan mannerjäätikön värähtelystä: suureksi paisunut jääkenttä romahtaa oman painonsa alla ajoittain mereen. Syynä voi olla se, että jääkenttä painaa maankuorta kuopalle, mikä lisää jäätikköä lämmittävän maalämmön määrää. Tällöin jää sulaa ainakin pohjastaan ja lähtee liukuun kohti merta. Etelämantereen sisällä tiedetään olevan sulia jään alaisia järviä.
Frank Mancuso
Frank Octavius Mancuso (23. toukokuuta 1918 – 4. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja poliitikko, joka istui Houstonin kaupunginvaltuustossa Teksasissa vuosina 1963–1993. Hän pelasi MLB-tasolla vuosina 1944–1947.
Myös Mancuson vanhempi veli Gus Mancuso (1905–1984) menestyi baseballissa.
Kenianturako
Lisääntyminen
Risupesä on puun oksalla 2,5–8 m korkealla. Naaras munii 2 munaa, joita molemmat puolisot hautovat 22–23 päivää. 17–18 päivän ikäisinä poikaset alkavat kiipeillä pesäpuun oksilla ja aloittavat lentoharjoitukset 4 viikon ikäisinä.
Ravinto
Syö etupäässä hedelmiä ja marjoja mutta myös kukkia ja hyönteisiä. Suosii erityisesti mustia ja tummanpunaisia hedelmiä.
Henry Purcell
Henry Purcell (10. syyskuuta 1659 Westminster – 21. marraskuuta 1695 Lontoo) oli brittiläinen barokin ajan säveltäjä. Purcell oli oman aikansa merkittävimpiä säveltäjiä, joka kirjoitti teoksia sekä kirkkoon, näyttämölle, hoviin ja yksityishenkilöille.
Purcellin sävellyksissä oli toisinaan ranskalaisia ja italialaisia vaikutteita. Hän kuitenkin onnistui kehittämään omaperäisen tyylin, josta monet muut barokkiajan säveltäjät ottivat vaikutteita.
Elämä
Purcell syntyi Westminsterissä. Hänen isänsä Henry Purcell senoir kuului kuninkaalliseen kappeliin ja lauloi Kaarle II:n kruunajaisissa. Isän kuoltua 1664 Purcell asetettiin setänsä Thomas Purcellin huollettavaksi.
Purcell alkoi opiskella musiikkia Henry Cooken, Pelham Humfreyn ja John Blowin johdolla. Hänen kerrotaan säveltäneen jo yhdeksänvuotiaana, vaikka varhaisin Purcellin säveltämäksi tiedetty teos, oodi kuninkaan syntymäpäiville, on vuodelta 1670.
Purcell viritti urkuja Westminster Abbeyssa urkuri Blowin alaisuudessa ja nimitettiin 1677 Kaarle II:n jousiorkesterin säveltäjäksi. Vuonna 1680 Blow erosi Westminster Abbeyn urkurin paikalta ja jätti sen 22-vuotiaalle oppilaalleen. Purcell omistautui kuudeksi vuodeksi ainoastaan hengellisen musiikin sävellykseen ja jätti teatterisuhteensa. 1680-luvulla Purcell sävelsi yhden nykyään hänen tunnetuimmista teoksistaan, oopperan Dido ja Aeneas. Sen tarkemmasta sävellysajasta ei ole tietoa. Säveltäjän muuhun tuotantoon kuuluu mm. runsaasti soitinmusiikkia sekä "puoliooppera" The Fairy Queen.
Purcell kuoli Westminsterissä 1695. Hänen kuolinsyynsä on jäänyt epäselväksi. Yhden teorian mukaan hän menehtyi tuberkuloosiin. Toisen teorian mukaan hän kylmettyi kohtalokkain seurauksin palatessaan eräänä iltana kotiin pääsemättä kuitenkaan sisään, koska hänen vaimonsa oli tarkoituksellisesti lukinnut häneltä oven. Henry Purcellin veli oli säveltäjä Daniel Purcell.
Anteeksipyyntö
Anteeksipyyntö on tapa osoittaa katumusta normin rikkomisesta tai sosiaalisesta virheestä. Anteeksipyynnön tavoitteena on saada anteeksipyynnön kohde antamaan tekijälle anteeksi.
Anteeksipyyntöä voi edeltää rikkomuksen tehneen henkilön kokema tunnontuska ja syyllisyydentunto. Pyytäessään anteeksi tekijä usein ilmaisee katumusta sosiaalisten odotusten rikkomisesta ja antaa lupauksen toimia vastedes paremmin. Tällä tavoin hän ilmaisee tunnistavansa oman moraalisen epäonnistumisensa.
Anteeksipyynnön voi esittää vieraiden tai tuttavien kesken, läheisessä ihmissuhteessa, tai julkisessa tilanteessa, kuten oikeudenkäynnissä.
Vaikutelmien hallinnassa
Sosiologi Erving Goffmanin mukaan anteeksipyyntö on strategia, jota ihminen käyttää sosiaalisessa vuorovaikutustilanteessa, kun hän on rikkonut kyseistä tilannetta määritteleviä sosiaalisia odotuksia vastaan niin, että jotakuta uhkaa kasvojen menetys. Anteeksipyynnön kautta ihminen käsittelee tilanteen aiheuttamaa nolostumista ja ahdistusta.
Anteeksi voi pyytää jo etukäteen, jos pyytäjä aikoo tietoisesti rikkoa jotain odotusta. Näin tehdään esimerkiksi silloin, kun halutaan esittää henkilökohtainen kysymys, joka voi vaikuttaa tunkeilevalta ja aiheuttaa kasvojen menetyksen.
Teon tapahtumisen jälkeen anteeksi voidaan pyytää uhrin kasvojen menetyksen uhan edessä esimerkiksi silloin, kun läikytetään vahingossa juomaa toisen henkilön päälle. Anteeksipyytäjä voi samalla lisäksi soimata itseään kömpelyydestä. Näin tapahtuman todistajat saadaan vakuuttuneiksi siitä, että uhri ei itse ollut syyllinen onnettomuuteen, ja hän säilyttää kasvonsa.
Pieni onnettomuus, kuten tönäisy jalkakäytävällä, voidaan kuitata lyhyellä anteeksipyynnöllä silloin, kun teko oli tahaton.
Jos anteeksipyyntö on falski, kuten jos vanhemmat pakottavat lapsensa esittämään sen, vastaanottaja ja kuulija voivat päätellä sen vilpillisyyden puhujan äänensävystä ja ilmeistä.
Ihmissuhteiden vaalimisessa
Lapset oppivat jo nuorina anteeksipyynnön tärkeyden perhesuhteiden ylläpidossa. Avioliitossa täyden anteeksipyynnön esittämisen tarkoitus on saada täysi anteeksianto puolisolta. Tällöin anteeksipyytäjä myöntää virheensä, ilmaisee katumusta ja vannoo parantavansa tapansa. Joskus hän lupaa lisäksi korvaavansa tekonsa jollain tavoin. Täydellinen anteeksipyyntö auttaa suhteen korjaamisessa yleensä paremmin kuin tekosyyt, syyllisyyden kiistäminen tai omien tekojen puolustelut. Vakavimpia rikkomuksia, kuten uskottomuutta, anteeksipyyntö ei kuitenkaan aina pysty korjaamaan.
Oikeudessa
Oikeuden tuomarit antavat joskus lievemmän tuomion, jos rikoksentekijä tunnustaa tekonsa ja pyytää sitä anteeksi. Jotkut tutkijat arvelevat rikoksen uhrin pelon ja katkeruuden vähenevän, jos hän saa tekijältä anteeksipyynnön. Toisaalta vilpillisten anteeksipyyntöjen esittämisen tiedetään olevan rikollisille tyypillistä.
Julkisuudessa
Valtionjohtajat, järjestöt ja valtiot ovat joskus pyytäneet julkisesti anteeksi toimiaan. Esimerkiksi Australia on pyytänyt anteeksi maan alkuperäisasukkaiden kohtelua.
Rutger Bregman
Bregmanin ajatuksia on ollut esillä muun muassa Helsingin Sanomissa , The Daily Show’ssa , Vox-sivustolla , The Washington Postissa, The Guardianissa ja BBC:llä. The Guardian on kuvaillut häntä ”hollantilaiseksi uusien ajatusten ihmelapseksi” ja TED Talks ”yhdeksi Euroopan merkittävimmistä nuorista ajattelijoista”.
Elämä ja ura
Bregman suoritti historian kandidaatin tutkinnon Utrechtin yliopistossa vuonna 2009. Hän valmistui historian maisteriksi vuonna 2012, osittain Utrechtissa ja osittain Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Bregman opetti historiaa Utrechtin yliopistossa vuodesta 2009 vuoteen 2011.
Bregman suunnitteli ryhtyvänsä akateemiseksi historioitsijaksi, mutta hän alkoikin tehdä toimittajan työtä. Hän on kirjoittanut kirjan Ilmaista rahaa kaikille ja muita ideoita, jotka pelastavat maailman. Hän kirjoittaa säännöllisesti De Correspondentin verkkolehdelle ja sinne tekemästään työstä hänet nimitettiin kahdesti Euroopan lehdistöpalkinnon saajaehdokkaaksi. Vuonna 2013 hän sai Liberales-ajatushautomon merkittävimmälle hollanninkieliselle tietokirjalle jaettavan palkinnon teoksestaan De geschiedenis van de vooruitgang (Edistyksen historia). Vuonna 2015 hän kirjoitti esseen Filosofian kuukaudelle yhdessä Jesse Frederikin kanssa. Opiskeluaikoinaan hän oli kristillisen opiskelijayhdistyksen SSR-NU:n jäsen.
Ajatusmaailma
Bregman sanoo olevansa "vain vanhanaikainen sosiaalidemokraatti", ei radikaali. Hänen mielestään sankariutta ei ole se, että hyppää pelastamaan hukkuvan lapsen, vaan se, että asettuu ystäviään vastaan. Siksi feminismi ja sosialismi ovat hänestä eteenpäin vieviä aatteita. Hän aiemmin ajatteli, että muutos pitää tehdä hiiliverolla tai vihreällä uusjaolla, mutta nykyään, että tuollaiset yhteiskunnlliset ratkaisut ovat tekosyy olla muuttamatta itseään.
Ilmaista rahaa kaikille
Ilmaista rahaa kaikille ja muita ideoita, jotka pelastavat maailman kannattaa tuottavampaa ja oikeudenmukaisempaa elämää, joka perustuu kolmelle keskeiselle ajatukselle, jotka ovat: kaikille maksettava yleinen ja ehdoton perustulo; lyhyt viidentoista tunnin työviikko; sekä avoimet rajat ja kansalaisten vapaa vaihto maailman valtioiden välillä. Kirja oli alun perin kirjoitettu hollanninkielisinä artikkeleina De Correspondentin -verkkolehdelle.
Muut julkaisut
Vuoteen 2017 mennessä Bregman oli julkaissut neljä kirjaa, joista yhdestä De geschiedenis van de vooruitgang ('Edistyksen historia') hän on saanut Belgian Liberales-palkinnon parhaasta tietokirjasta vuonna 2013.
Hänen artikkeleitaan ovat julkaisseet The Guardian, The Washington Post, BBC, Evonomics, ja The Conversation.
Muu toiminta
TED-puheessaan ”Köyhyys ei ole luonteenlujuuden vaan rahan puutetta” Bregman argumentoi perustulon puolesta ratkaisuna köyhyyden lopettamiseksi. TED-kuraattori Chris Anderson valitsi hänen puheensa vuoden 2017 parhaiden joukkoon.
Tammikuussa 2019 Bregman osallistui Davosissa Maailman talousfoorumin paneelikeskusteluun, jossa hän arvosteli tapahtumaa sen keskittymisestä hyväntekeväisyyteen eikä veronkierron ehkäisyyn tai oikeudenmukaisen verotuksen tarpeeseen. Hänen väliintulostaan kerrottiin laajasti ja sitä seurattiin sosiaalisessa mediassa.
Helmikuussa 2019 Tucker Carlson haastatteli Bregmania Amsterdamin studiosta. Fox News ei lähettänyt haastattelua, mutta se julkaistiin verkossa viikkoa myöhemmin, kun Bregman toimitti siitä videon.
Tärkeimmät teemat
Bregmanin teosten pääaiheina ovat muun muassa perustulo, lyhyempi työaika ja avoimet rajat.
Perustulo
Bregman viittaa suopeasti yhdysvaltalaiseen vuoden 1968 ehdotukseen taatusta vähimmäistulosta, jota esitti muun muassa presidentti Richard Nixon. Hän mainitsee myös Kanadan liittovaltion hallituksen Dauphinissa, Manitobassa vuosina 1974–1979 organisoiman hankkeen, joka väliaikaisesti hävitti köyhyyden. ”Suosituin tutkimus perustulon vaikutuksista tapahtui Manitobassa vuosina 1974–1979, jolloin kaikki saivat hallitukselta nykyrahassa 9 000 dollarin vähimmäistulon vuodessa, ilman vastikkeita. Taloustieteilijä ja Manitoban yliopiston professori Evelyn Forget, joka tarkasteli tutkimuksesta saatuja tietoja, sanoo, että työaika lyheni kahdessa kansalaisten ryhmässä 9 prosenttia. Mutta syyt sille, miksi näin tapahtui, tarjoavat oivalluksen siitä, miten perustulo voi dramaattisesti muuttaa jonkun elämän kulkua.”
M/S Romantic
M/S Romantic on suomalainen neliosainen mustan huumorin minisarja, jonka ovat luoneet Jani Volanen ja Tommi Korpela. Volanen vastaa yksin sarjan ohjauksesta. Neliosainen M/S Romantic kertoo yhden vuorokauden tapahtumista ruotsinlaivalla. Sarja esitettiin Yle TV1:llä 24. helmikuuta – 17. maaliskuuta 2019. Suoratoistopalvelu Yle Areenassa sarjan kaikki neljä jaksoa julkaistiin niin ikään helmikuun 24. päivänä.
Sarjan ensimmäistä jaksoa katsoi televisiosta 574 000 henkilöä, ja Yle Areenassa se keräsi 6. maaliskuuta mennessä yli 350 000 katselukertaa. M/S Romantic voitti vuoden 2019 Kultaisen Venlan parhaana draamasarjana, sen ohjaaja Jani Volanen Vuoden ohjaaja -venlan, Volanen ja Tommi Korpela yhdessä Vuoden käsikirjoittaja -venlat ja Hannu-Pekka Björkman Paras miesnäyttelijä -venlan.
Sarjan budjetti oli 1 221 058 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 100 000 euroa.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Vanhan Suomen lahjoitusmaat olivat yksittäisiä tiloja tai kokonaisia kyliä, joita Venäjän keisarit luovuttivat ansioituneille alaisilleen suuressa Pohjan sodassa ja hattujen sodassa vallatulta Vanhan Suomen alueelta. Lahjoitusmaan saajat eli donetaarit paitsi keräsivät alueelta talonpoikien ja torppareiden verotulot, päättivät pitkälti myös tämän alueen hallinnosta ja oikeudenpidosta.
M/S Romantic
Juoni
Sarja seuraa kuutta tarinaa, jotka kaikki tapahtuvat samaan aikaan Helsingin ja Tukholman väliselle risteilyalukselle eli ruotsinlaivalle yhden vuorokauden sisällä. Maaninen risteilyisäntä Joakim "Jocke" Stenroos (Hannu-Pekka Björkman) palaa töihin etuajassa saatuaan neljännen lapsensa, yrittäen pitää vaativat asiakkaat tyytyväisinä ja laivan priimakunnossa. Tehtävä osoittautuu hankalaksi, ja Jokella onkin jatkuvasti napit vastakkain usean eri henkilökunnan jäsenen, eritoten piittaamattoman risteilyemännän Jennan (Anna Paavilainen) kanssa.
Ikuiset sinkkumiehet Kaide (Antti Luusuaniemi) ja Emppu (Antti Tuomas Heikkinen) metsästävät epätoivosesti laivalta yhden illan seksiseuraa, Kaiden opastuksella. Rakkautta laivalta puolestaan etsii ujo yksityisyrittäjä Matias (Petteri Pennilä), joka ihastuu speed datingissa tapaamaansa Eevaan (Elena Leeve). Veli Kallio (Santeri Kinnunen) on vienyt 6-vuotiaan siskonpoikansa Samun (Iivo Tuuri) ”miesten reissulle”, jossa he kiertävät pubit ja tax-free-myymälät. Veli kuitenkin jää suustaan kiinni pubiin, jossa Samu ei viihdy.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaiden synty
1700-luvun puolenvälin jälkeen ei muutamaan vuosikymmeneen enää perustettu uusia lahjoitusmaita. 1790-luvulla, Ruotsia vastaan käydyn sodan jälkeen, lahjoituksia alettiin kuitenkin myöntää uudestaan, aikaisemmasta poiketen myös Haminan ja Lappeenrannan piirikuntien alueelta, jotka oli liitetty Venäjään vasta hattujen sodan jälkeen Turun rauhassa vuonna 1743.
M/S Romantic
Juoni
Teini-ikäiset Annika (Vilma Sippola) ja Kaapo (Amos Brotherus) jahtaavat laivalta viinaa ja vapautta. Pike (Annika Aapalahti) ja Jamo (Sami Ahonen) ovat tulleet viettämään laivalle häitään. Tunnelma kuitenkin latistuu, kun ruotsalainen hääpari on saanut saman ajatuksen. Tuoreen avioparin ongelmat ajavat Piken ja Jamon erilleen toisistaan, eikä tilannetta helpota laulajatähti Gusun (Tommi Korpela) yrittäessä vietellä Pikeä.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaiden synty
Alun perin lahjoitus­maan saajilla oli vain oikeus saada haltuunsa niiden asukkaiden maksamat kruununverot, mutta myöhemmin he saivat alueillaan muitakin oikeuksia siinä määrin, että heistä tuli lopulta alueiden tosi­asiallisia omistajia. He saattoivat korottaa veroja, vaatia niiden sijasta päivä­töitä tai myös kieltää talon­poikia muuttamasta tiloiltaan. Täten monien talon­poikien asema läheni maa­orjuutta.
Lahjoitusmaaisäntä eli donataari itse asui tavallisesti Pietarissa ja hänen asettamansa tilanhoitaja, vouti (moisneikka, upraviteli) toimi paikallisessa hovissa alueellisena vallankäyttäjänä. Usein nämä voudit olivat taustaltaan saksalaisia tai baltteja ja heidän itsevaltaiset toimintatapansa olivat vieraita paikalliselle väestölle.
M/S Romantic
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Laura Kytölä kirjoittaa, että ”M/S Romantic osuu suomalaisuuden kipeään hermoon samalla pinnanalaisen pikimustalla tunnelmallaan kuin sarjan myös ohjanneen Jani Volasen aiemmat työt Ihmebantu (2009) sekä Häiriötekijä-näytelmä (2013) ja -elokuva (2015).” Kytölän mukaan ”sarja solmii kuusi tarinaa rakkauden ja onnen etsimisestä hienoksi punokseksi. Toisiaan hipaisevat tarinalinjat vaihtuvat lennosta ei-kronologisessa järjestyksessä.”
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaiden synty
Lahjoitusmaahovin kantatilaa nimitettiin myös hovileiriksi eli ”pääkonttori”. Se sijaitsi alueen parhailla viljelypaikoilla ja töihin käytettiin lampuotien verotyöpäiviä. Pääsääntönä oli, että veroista kuului ⅓ kruunulle ja ⅔ donataarille. Isännän osuuden kasvattamiseksi lahjoitusmaahovi saattoi omavaltaisesti korottaa verojen ja työsuoritusten määriä.
Skepsis (yhdistys)
Skepsis ry on vuonna 1987 perustettu suomalainen tieteellinen yhdistys ja skeptikkojärjestö. Yhdistyksen tarkoitus on edistää kriittistä ajattelua sekä tieteeseen ja järkeen perustuvaa käsitystä maailmasta. Yhdistyksen mukaan kiisteltyjä tai erityisen poikkeuksellisia väitteitä tulisi tarkastella tieteen keinoin. Yhdistys myös ylläpitää tällaisesta toiminnasta kiinnostuneiden ihmisten verkostoa, järjestää kokouksia ja keskustelu- ja luentotilaisuuksia sekä harjoittaa tiedotus- ja valistustoimintaa. Yhdistys on poliittisesti, aatteellisesti sekä uskonnollisesti sitoutumaton.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaiden synty
Pinta-alaltaan suurin lahjoitus­maa 1700-luvun lopussa oli kreivi Aleksei Orlov-Tšesmenskin hallitsema Salmin donaatio eli lahjoitusmaa, jonka peri hänen tyttärensä Anna vuonna 1807. Lahjoitusmaita omistivat myös muun muassa Musin-Puškinin, Kušeljev-Besborodkon ja Freedrickszin suvut.
Skepsis (yhdistys)
Yhdistys julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää Skeptikko-lehteä, joka on saanut vuosittain Opetus- ja kulttuuriministeriön jakamaa kulttuurilehtiavustusta, sekä myöntää vuosittaista Huuhaa-palkintoa ansioituneelle huuhaan edistäjätaholle. Skepsis on julkaissut myös paranormaaleja ilmiöitä ja valetieteellisiä väitteitä käsitteleviä kirjoja. Yhdistys järjestää kuukausittain yleisölle avoimia luentoja ja keskustelutilaisuuksia. Skepsis on omalla osastollaan useana vuotena osallistunut jokasyksyisiin rajatietoon keskittyviin Hengen ja Tiedon messuihin.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaat autonomian aikana
Vuonna 1812 Vanha Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan, ja siitä muodostettiin Viipurin lääni. Tähän aikaan lahjoitus­maita pidettiin jo yhteiskunnallisena ongelmana. Kartanonherrat saattoivat riistää talonpoikia julmastikin. Kysymys lahjoitus­maiden aseman järjestämisestä jätettiin Suomen hallituksen ratkaistavaksi, ja vuonna 1817 annettiin asetus, jonka mukaan lahjoitus­maat oli tietyissä tapauksissa katsottava rälssi­tiloiksi, joihin niiden isännillä oli täysi oikeus ja viljelijät olivat vuokralaisia. Tällaisia rälssi­tiloja oli 145, kun taas muut, kaikkiaan 2 400 tilaa katsottiin lahjoitus­tiloiksi, joihin talon­pojilla oli omistus­oikeus, mutta heidän maksamansa verot menivät lahjoituksen saajille. Lahjoitus­maiden haltijat eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä ratkaisua, minkä vuoksi asiaa ratkaisemaan asetetun komitean esityksestä vuonna 1826 annettiin uusi asetus, jonka mukaan kaikki lahjoitus­maat oli katsottava rälsseiksi. Asetus tuli voimaan vuonna 1837, ja se johti siihen, että kymmenet­tuhannet ihmiset häädettiin tiloiltaan, mikäli he eivät suostuneet isäntien ehtoihin. Tätä asetusta voitiin syystä pitää talon­poikien laillisten ja perustus­laillisten oikeuksien törkeänä loukkauksena. Seurauksena oli myös suuri joukko oikeus­riitoja, joita käsiteltiin vuonna 1839 perustetussa Viipurin hovi­oikeudessa.
Skepsis (yhdistys)
Alusta alkaen yhdistyksen toiminta on painottunut käytännön tutkimuksen sijaan pseudotieteiden haastamiseen. Skepsis on luvannut 20 000 euron palkinnon sille, joka tuottaa paranormaalin ilmiön Skepsiksen järjestämissä testioloissa. Toistaiseksi kukaan ei ole onnistunut saamaan palkintoa, vaikka useita yrityksiä on ollut aina kaivonkatsonnasta kahvinpurujen liikutteluun ajatuksen voimalla. Vuodesta 1996 tarjolla on ollut samansuuruinen humanoidistipendi, jonka saa humanoidi, joka noutaa sen itse ja suostuu samalla antamaan DNA-näytteen tai vastaavan todisteen siitä, että on avaruusolento.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Lahjoitusmaiden lunastus
Jo vuodesta 1860 lähtien Suomen valtio lunasti muutamia lahjoitus­maita. Vuonna 1864 säätyvaltiopäivät päättivät, että valtio hankkisi vähitellen kaikki lahjoitus­maat, minkä jälkeen talon­pojat saisivat lunastaa ne itselleen perintö­tiloiksi pitkä­aikaisen valtion­lainan avulla. Vuonna 1867 säädyt myönsivät tarkoitukseen 12 miljoonan markan määrärahan, jonka katsottiin riittävän kaikkien lahjoitus­maiden lunastamiseen. Vuoteen 1890 mennessä valtio oli lunastanut kaikki lahjoitus­maat, mutta tämän jälkeenkin kesti vielä kauan, ennen kuin kaikki niillä asuneet talon­pojat olivat saaneet ostetuiksi ne itselleen. Viimeiset, Suo­järvellä ja Korpi­selällä sijainneet tilat myytiin niiden viljelijöille perinnöllisellä omistus­oikeudella vasta vuonna 1922.
Skepsis (yhdistys)
Skepsiksen nykyinen jäsenmäärä on noin 1900 ja puheenjohtajana toimii Otto Mäkelä.
Vanhan Suomen lahjoitusmaat
Entiset lahjoitusmaat nykyisin
Toisen maailmansodan aikana tehdyillä rauhan­sopimuksilla suurin osa entisistä lahjoitus­maista joutui Neuvosto­liitolle luovutetulle alueelle. Nykyisen Suomen alueella ainoa lahjoitusmaakartano on Koitsanlahti. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Parikkalan keskustasta Simpelejärven itärannalla korkean harjun laella.
Skepsis (yhdistys)
Julkaisut
Skeptikko-lehden lisäksi yhdistys on julkaissut yhdessä Tähtitieteellinen yhdistys Ursan kanssa neljä kirjaa: Paholaisen asianajaja, Paholaisen asianajajan paluu, Ihmeellinen maailma ja Voiko se olla totta?
Paholaisen asianajaja -kirja sisältää kymmenen artikkelia, joista seitsemän perustuu yhdistyksen talvella 1987–1988 järjestämiin asiantuntijaesitelmiin (mm. Matti Häyry, S. Albert Kivinen ja Raimo Tuomela). Niitä täydentävät Carl Saganin käännösartikkeli sekä Ilkka Tuomen ja Matti Virtasen käännösartikkelit. Kirjan artikkelit ovat nykyään saatavilla Skepsiksen www-sivuilla.
Paholaisen asianajajan paluu sisältää 17 artikkelia, ja sen kirjoittajia ovat mm. Nils Mustelin, Kari Enqvist, Timo Kaitaro, Veijo Saano ja Hannu Karttunen.
Luis Miguel Dominguín
Luis Miguel González Lucas (9. marraskuuta 1926 – 8. toukokuuta 1996) oli tunnettu espanjalainen härkätaistelija, joka tunnettiin nimellä Luis Miguel Dominguín.
Skepsis (yhdistys)
Julkaisut
Ihmeellinen maailma on artikkelisanakirja skeptismin piiriä sivuavista hakusanoista. Teos on saatavilla myös Skepsiksen www-sivuilla.
John Love
John Love (7. joulukuuta 1924, Bulawayo, Zimbabwe - 25. huhtikuuta 2005 ) oli Rhodesiaa edustanut entinen kilpa-autoilija.
Loven kilpa-ajajan ura alkoi 19–vuotiaana moottoripyöräkilpailuissa, joissa ajoi Zündappilla. Vuonna 1961 hän muutti Englantiin, jossa ajoi Formula Junior-sarjassa Cooperin valmistamilla kilpa-autoilla.
Love ajoi F1-luokassa 10 MM-sarjan kilpailua vuosina 1962-65 ja 1967-72. Hän saavutti urallaan yhden palkintosijan ja 6 MM-pistettä sijoittumalla toiseksi vuoden Etelä-Afrikan osakilpailussa. Love on ainoa zimbabwelainen F1-kuljettaja, joka on ajanut pisteille.
Skepsis (yhdistys)
Julkaisut
Voiko se olla totta? sisältää 12 artikkelia ja sen kirjoittajia ovat mm. Tiina Raevaara, Kari Enqvist, Arno Kotro ja Hannu Lauerma.
Huuhaa-palkinto
Huuhaa-palkinto on Skepsis ry:n Suomessa vuosittain myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään taholle, jonka Skepsis katsoo kunnostautuneen näennäistieteen aseman vakiinnuttamisessa.
Luis Miguel Dominguín
Dominguínin isä Domingo Dominguín oli oman aikansa tunnetuimpia härkätaistelijoita. Dominguín teki jo 11-vuotiaana ensimmäisen julkisen esiintymisensä kehässä. Hän oli suosittu 1940- ja 1950-luvuilla etenkin Espanjassa, Portugalissa ja Kolumbiassa. Dominguínista tuli seurapiirihenkilö, jolla oli muun muassa Pablo Picasso ystävänään ja rakkaussuhde yhdysvaltalaisnäyttelijä Ava Gardnerin kanssa vuonna 1954. Dominguín jäi eläkkeelle vuonna 1973. Hänen viimeinen härkätaistelunsa oli Barcelonassa 12. syyskuuta 1973.
Skepsis (yhdistys)
Sokrates-palkinto
Vastapainoksi Huuhaa-palkinnolle perustettiin vuonna 1995 Sokrates-palkinto, joka voidaan antaa tunnustuksena Skepsiksen toimenkuvaan kuuluvien asioiden ja sokraattisen järkiperäisen ajattelun edistämisestä.
Luis Miguel Dominguín
Dominguín avioitui italialaisen näyttelijän Lucia Bosén kanssa 1. maaliskuuta 1955 Las Vegasissa, ja he saivat lapset Miguel (s. 1956), Lucia (s. 1957) ja Paola (s. 1960). Dominguín ja Bosé erosivat vuonna 1967. Dominguínin toinen ja viimeinen avioliitto oli Rosario Primo de Riveran kanssa. He avioituivat vuonna 1987, ja heidän avioliittonsa kesti Dominguínin kuolemaan 1996 asti. Luis Miguel Dominguín kuoli 69-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan, ja hänet haudattiin San Enrique de Guadiaron hautausmaalle Andalusian Cádiziin lähelle Sotograndea.
Skepsis (yhdistys)
Nils Mustelinin Rahasto
7. huhtikuuta 2004 perustetun Nils Mustelinin Rahaston tarkoituksena on antaa taloudellista tukea Skepsiksen toimialaan liittyvään tieteelliseen työhön ja julkaisutoimintaan. Rahasto on perustettu kenties tunnetuimman suomalaisen skeptikon Nils Mustelinin muistoa kunnioittamaan.
Skepsis ja uskonto
Kun Skepsis perustamisensa jälkeen pyrki Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäseneksi, pääsy evättiin, koska yhdistyksellä ei ollut tieteellistä neuvottelukuntaa. Tämän vuoksi seuraavaan hakemukseen nimettiin neuvottelukunta, jossa oli mukana muun muassa yliopistojen rehtoreita. Neuvottelukunnassa oli alun perin mukana myös kaksi teologia. Yhdistyksen kunniapuheenjohtaja Ilpo V. Salmi on todennut, että nykyisin tätä ”ongelmaa” ei enää ole.
Uskonto on ollut Skepsikselle vaikea kysymys. ”Koska joudumme jatkuvasti ottamaan kantaa erilaisiin uskomuksiin, niin miksi emme ottaisi kantaa kaikkein suurimpaan uskomukseen – uskontoon?” Vapaa-ajattelijain liiton Jussi K. Niemelä on sanonut: ”Skepsiksen pitäisi edelleen tarkastella kriittisesti paitsi paranormaaleja ilmiöitä, uskomushoitoja ja akateemista huuhaata niin myös uskontoja, sikäli kun niiden väittämät tulevat tieteen alueelle tai ovat ristiriidassa parhaan saatavilla olevan luonnontieteellisen tiedon kanssa.”
Aubagne
thumb|Muukalaislegioonan soittokunta työssään. Aubagne on ranskalainen kaupunki, joka sijaitsee noin 17 kilometriä Marseillesta itään Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kaupungissa on 46 423 asukasta ja sen väestötiheys on 846 asukasta neliökilometrillä (2010).
Muun muassa Muukalaislegioonalla on kaupungissa päämaja ja päävärväyspaikka, jonka kautta kaikki legioonalaiset tulevat palvelukseen. Kaupungissa onkin matkailijoille avoin Muukalaislegioonan museo sekä myös legioonan veteraanien vanhainkoti.
Kirjailija ja elokuvantekijä Marcel Pagnol (1895–1974) on syntyisin Aubagnesta.
Aubagne sijaitsee Ranskan kaakkoiskulmassa muodostaen kolmion yhdessä Aix-en-Provencen ja Marseillen kanssa. Kolmiota hallitsevat vuoristoseudut kuten Garbalan, Sainte-Baume ja Doaurd/Carpiagne.
Ehimen prefektuuri
Ehimen prefektuuri on yksi Japanin 47 prefektuurista. Prefektuuri sijaitsee Shikokun saaren luoteisrannikolla Japanissa ja sen pääkaupunki on Matsuyama.
Maantiede
Ehimen prefektuuri sijaitsee Seton sisämeren rannalla. Sen naapuriprefektuurit ovat Kagawa ja Tokushima koillisessa, Kōchi etelässä. Ehimessä sijaitsee läntisen Japanin korkein vuori, Ishizuchi.
Ilmasto
Vuoden keskilämpötila on 16,1 °C. Vuoden kylmimmän kuukauden, tammikuun, keskilämpötila on 5,3° C ja lämpimimmän, elokuun, 27 °C. Sateet tulevat pääosin kesä–heinäkuussa.
Aluejako
Ehimen prefektuuri jakautuu 11 kaupunkiin ja yhdeksään muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat seitsemään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Historia
pienoiskuva|Matsuyaman linnan torni (Iyo) pienoiskuva|Dōgo [[onsen (päärakennus)]] Ehimen vanha nimi, Iyo, esiintyi ensimmäisen kerran muinaisissa kirjoituksissa 700-luvun alussa. Ehime on tunnettu kuumista lähteistään (onsen), ja sen vanhan nimen uskotaan kehittyneen kuumaa vettä tarkoittavasta sanasta Iyu. Alue muodosti Taika-uudistuksista 645 Meiji-restauraatioon saakka Iyon provinssin. Tämän jälkeen alueesta tehtiin prefektuuri.
Tokugawa-sotilashallinnon aikaan Iyon provinssista tuli Iyo-happan eli Iyon kahdeksan daimiokuntaa. Provinssi jaettiin kahdeksaksi daimiokunnaksi, jotka jaettiin shōgunin liittolaisille. Yksi näistä oli Katō Yoshiakira, jolle luovutettiin yksi läänityksistä, Matsuyaman daimiokunta, kiitokseksi tämän urheudesta Sekigaharan taistelussa. Katō rakensi läänitykselleen Matsuyaman linnan, jonka ympärille nykyinen Matsuyaman kaupunki rakentui. Muut läänitykset olivat Ōzun, Niiyan, Uwajiman, Yoshidan, Imabarin, Saijōn ja Komatsun daimiokunnat.
Meiji-restauraatio lakkautti feodaalisen yhteiskuntajärjestelmän ja läänitykset muutettiin prefektuureiksi, kunnes ne yhdistettiin vuonna 1873 yhdeksi Ehimen prefektuuriksi.
Talous
Tuotanto vaihtelee hieman Ehimen eri osissa. Eteläisen Ehimen suurimmat teollisuudenalat ovat laivanrakennus sekä kemikaali-, sellu- ja tekstiiliteollisuus. Prefektuurin muissa osissa suositaan kalastusta, maanviljelyä ja metsätaloutta. Ehime on erityisen tunnettu sitrushedelmistään, kuten satsumista ja iyokaneista, sekä helmistään.
Matkailu
Ehimen prefektuuri merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Matsuyaman linna sekä yksi Japanin vanhimmista kylpylöistä, Dōgo onsen. Ishizuchin vuori kerää matkailijoita talvisin laskettelemaan ja kesäisin kiipeilemään.
Théodore Dubois
thumb|Théodore Dubois François Clément Théodore Dubois [dybwa] (24. elokuuta 1837 Rosnay – 11. kesäkuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri ja opettaja. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Ambroise Thomas'n johdolla ja voitti vuonna 1861 Prix de Romen.
Dubois työskenteli urkurin ja kuoromestarin viroissa kirkoissa. Hän opetti vuodesta 1871 Pariisin konservatoriossa, jossa hänen maineikkaimpia opiskelijoitaan olivat Paul Dukas ja Florent Schmitt.
Dubois oli konservatorion johtaja vuosina 1896–1905. Hän joutui eroamaan herätettyään kohun kieltäytymällä myöntämästä Prix de Romea Maurice Ravelille. Duboisin seuraaja oli Gabriel Fauré.
Dubois'n tuotantoon kuuluvat muiden muassa oratorio Les sept paroles du Christ (1867) ja Toccata uruille (1889). Hän sävelsi myös oopperoita.
Jennifer Hale
Jennifer Rena Hale on kanadalais-yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Elämäkerta
Hale syntyi Newfoundland ja Labradorissa, mutta kasvoi Yhdysvalloissa, jossa hän kävi high schoolia Alabamassa. Samaan aikaan ollessaan 17-vuotias Hale työskenteli tuotannon apulaisena, josta oli tulevaisuudessa hänelle paljon hyötyä. Collegessa Hale jatkoi näyttelemistä ja esiintyi teatterin lisäksi pienissä rooleissa televisiosarjoissa Teho-osasto, Ammu vaan! ja Melrose Place.