cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljo Parvio
Parvion vanhemmat olivat kaupunginvoudin apulainen Emil Reinhold Parvio, aiemmin Pehrsson, ja Elsa Johanna Karlström ja puoliso vuodesta 1945 lehtori Hilkka Paula Kalevikki Tossavainen. Parvio tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1930 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1934. Hän oli Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja 1934 ja avustava metsänhoitaja Pohjanmaan piirikunnassa 1934–1937, Keski-Pohjanmaan metsänhoitolautakunnan apulaismetsänhoitaja Kokkolassa 1937–1938, Itä-Hämeen metsänhoitolautakunnan apulaismetsänhoitaja Lahdessa 1938–1953, vs. metsänhoitaja 1945–1947 ja ylimittaaja 1947–1953, Itä-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtaja 1953–1962, Itä-Hämeen metsänhoitolautakunnan piirimetsänhoitaja 1962–1966 ja Uudenmaan-Hämeen metsänhoitolautakunnan, vuodesta 1968 Uudenmaan-Hämeen piirimetsälautakunta, päämetsänhoitaja Helsingissä 1966–1972.
Parvio oli myös Kiuruveden pika-asutustoimikunnan metsänhoitajajäsen 1940–1941, Itä-Hämeen puulautakunnan varajäsen ja johtaja 1945–1947, Itä-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton sihteeri 1945–1947 ja toiminnanjohtaja 1947–1953, Itä-Hämeen metsäkaupallisen piiritoimikunnan sihteeri 1953–1960 ja Järvelän Seudun Metsäntuottajat Oy:n toimitusjohtaja 1951–1962. Hänellä oli lisäksi useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Ilmatorjuntaupseerin koulutuksen saanut Parvio osallistui sekä talvisotaaan että jatkosotaan, jonka aikana hänen johtamansa ilmatorjuntapatteri muun muassa puolusti Helsinkiä. Metsäneuvoksen arvonimen Parvio sai 1973.
Shanghai International Circuit
thumb|300px|Rata ilmakuvassa. Shanghai International Circuit on moottorirata Jiadingin esikaupunkipiirissä Shanghaissa Kiinassa.
Shanghai International Circuitin on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke. Rata on suunniteltu näyttämään kiinalaiselta kirjoitusmerkiltä shang (上). Radalla ajettiin Formula 1 -historian tuhannes osakilpailu kaudella.
Voittajat
thumb|300px|right|Radan pääsuora ja varikkoalue.
Samuli Edelmann (albumi)
Samuli Edelmann on Samuli Edelmannin studioalbumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2016. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 24, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Kino Finlandia
Kino Finlandia on suomalainen elokuvayhtiö. Yhtiön toimitusjohtajana toimii ohjaaja-käsikirjoittaja-tuottaja Pekka Lehto.
Banana split
thumb|210px|Perinteiseen tapaan valmistettu banana split. Banana split on jäätelöstä valmistettava jälkiruoka, joka nimensä mukaisesti sisältää banaania. Jäätelön ja banaanin lisäksi se sisältää usein kermavaahtoa, ananasta, vohvelia, mansikoita, pähkinöitä, suklaakastiketta ja kirsikoita.
Banana splitin loi yhdysvaltalainen 23-vuotias David Evans Strickler vuonna 1904.
Hämeenlinnan seurakuntayhtymä
pienoiskuva|Vanajan keskiaikainen kirkko Kanta-Hämeessä sijaitsevaan Hämeenlinnan seurakuntayhtymään kuuluvat Hämeenlinna-Vanajan, Hauhon, Kalvolan ja Lammin seurakunnat. Hämeenlinnan seurakuntayhtymä perustettiin vuonna 2009 kuntaliitoksen yhteydessä. Aluksi yhtymään kuuluivat myös Rengon seurakunta, joka kuitenkin liitettiin osaksi Hämeenlinna-Vanajan seurakuntaa vuoden 2011 alussa, ja Tuuloksen seurakunta, joka liitettiin vuoden 2019 alusta alkaen Lammin seurakuntaan. Hämeenlinna-Vanajan seurakunta oli syntynyt vuonna 2003, kun aiemmat Hämeenlinnan ja Vanajan seurakunnat yhdistettiin ja niiden yhtymärakenne purettiin. Seurakuntayhtymä kuuluu Tampereen hiippakuntaan.
Kirkot ja tilat
Seurakuntayhtymällä on alueellaan kahdeksan kirkkoa, kahdeksan kappelia ja seurakuntataloa. Lisäksi yhtymällä on useita kerhotiloja, kaksi pappilaa ja kolme leirikeskusta. Kaunisniemen, Loimalahden ja Syöksynsuun leirikeskukset toimivat mm seurakuntien ja partion käytöissä, mutta osa on myös varattavissa.
Kirkot
pienoiskuva|Lammin keskiaikainen kirkko Hämeenlinnan seurakuntayhtymän seurakunnilla on useita keskiaikaisia kirkkoja, joiden rakentamis- tai valmistumisvuotta ei tiedetä tarkalleen. Lammin kirkon tiedetään rakennetun vuosina 1490–1510. Lammin kirkko on omistettu vuonna 307 kuolleelle Aleksandrian Pyhälle Katriinalle. Lammin kivikirkkoa ennen Lammilla on ollut kaksi vanhempaa, ilmeisesti puusta rakennettua kirkkoa. Rengon Pyhän Jaakon kirkko lienee rakennettu niin ikään 1400-luvun loppupuolella.
Tuuloksen Pyhälle Birgitalle omistettu kirkko on pienimpiä keskiaikaisia harmaakivikirkkoja. Kirkon rakennustyöt on aloitettu 1478, ja se lienee valmistunut 1520 tietämissä. Hauhon kirkko on valmistunut todennäköisesti 1500-luvun alussa, ja kirkko on perimätiedon mukaan alun perin rakennettu katolisen kirkon käyttöön.
Kirkoista Hämeenlinnan kirkko on yksi maamme merkittävimmistä klassismin edustajista. Kirkko on valmistunut vuonna 1798 ja kirkon piirustukset on tehnyt vuonna 1789 taidemaalari Louis Jean Desprez. Desprez toimi Ruotsi-Suomen kuninkaan Kustaa III:n palveluksessa. pienoiskuva|[[Rengon kirkko|Rengon Pyhän Jaakon kirkko]] Hätilän kirkko on kokonaan suljettu toistaiseksi korjaamista vaativan kosteusvaurion takia.
Kukko (kiinalainen horoskooppi)
thumb|150px|right Kukko on yksi kiinalaisista horoskooppimerkeistä. Kukon vuonna syntyneitä kuvaillaan ailahtelevaisiksi ja ulkonäöstään tarkoiksi. He ovat arvostelevia hienostelijoita ja uneksijoita, jotka ottavat tosissaan itselleen nauramisen. Kukon vuonna syntyneet ovat mukavia seuraelämän ihmisiä: suorasukaisia, rehellisiä ja uskollisia pitkässäkin parisuhteessa. "Naiskukot" ovat kauniita ja intohimoisia ja rakastavat esteettisyyttä. Kukot ovat älykkäitä ja perustelevat vahvasti mielipiteensä. He ovat syvällisiä ja äänekkäitä, moniulotteisia persoonia, joilla on hyväntahtoinen sydän.
Kukon vuosia
Chinesische Astrologie
Vilhelm II (Saksa)
Vilhelm II (Friedrich Wilhelm Viktor Albert, 27. tammikuuta 1859 Berliini, Preussi – 4. kesäkuuta 1941 Doorn, Alankomaat) oli viimeinen Saksan keisari (Kaiser) ja viimeinen Preussin kuningas (König) vuosina 1888–1918. Hänen hallintokauttaan Saksan historiassa kutsutaan vilhelmiiniseksi ajaksi.
Tausta ja yksityiselämä
Vilhelm II oli yhdistyneen Saksan ensimmäisen keisarin Vilhelm I:n pojanpoika. Hänen vanhempansa olivat keisari Fredrik III ja Britannian kuningattaren Viktorian tytär prinsessa Viktoria. Hän nousi valtaistuimelle niin sanottuna kolmen keisarin vuonna 1888, jolloin hänen isoisänsä kuoli 90-vuotiaana ja hänen kuolemansairas isänsä eli valtaistuimella vain 99 päivää.
Vilhelmin kanssa samaan aikaan hallinneet Venäjän tsaari Nikolai II ja Yhdisyneen kuningaskunnan kuningas Yrjö V olivat serkkuja keskenään. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Vilhelmin kerrotaan sanoneen, että jos heidän isoäitinsä (kuningatar Viktoria) olisi vielä elossa, hän ei olisi antanut serkusten julistaa sotaa toisiaan vastaan.
thumb|upright|Vilhelm II ja puoliso Auguste Viktoria Vuodesta 1881 alkaen Vilhelm oli naimisissa Schleswig-Holsteinin prinsessan Augusta Viktorian kanssa. Heillä oli seitsemän lasta:
Keisarinnan kuoltua 1921 maanpaossa keisari meni uudelleen naimisiin. Uudesta avioliitosta ei ole lapsia.
Vilhelm oli kiinnostunut islamista ja osoitti syvää arvostusta uskontoa kohtaan. Hänen vieraillessa Damaskoksessa Saladinin haudalla vuonna 1898 Vilhelm sanoi olevansa kaikkien maailman muslimien ikuinen ystävä. Saman vuoden lokakuussa Vilhelm vieraili Konstantinopolissa ja kirjoitti serkulleen, tsaari Nikolaille: "Jos olisin saapunut tänne ilman mitään uskontoa, olisin takuulla kääntynyt muhamettilaisuuteen."
Hallitsijana
Vilhelm II:n hallinto poikkesi ratkaisevasti edeltäjästään. Hänen isoisänsä aikana Saksan politiikkaa oli johtanut maan yhdistymisen pääarkkitehti, valtakunnankansleri Otto von Bismarck, ja keisari oli pysytellyt taka-alalla. Vilhelm II pakotti Bismarckin eroamaan lähes välittömästi valtaan noustuaan 1890 ja loi ”henkilökohtaisen hallinnon” (Persönliches Regiment), jossa keisari johti sekä valtakunnan että armeijan hallintoa mahdollisimman pitkälle itse. Vilhelm II oli Bismarckin tavoin aktiivinen sosiaalipolitiikassa ja tuki sairaus- ja eläkevakuutusreformeja. Niin keisarin, hallituksen kuin valtiopäivienkin toimivaltaa kuitenkin rajoitti osavaltioiden laaja itsehallinto.
Vilhelm II:n eräs lempinimi oli Reisekaiser, koska hän teki erittäin aktiivisesti vierailuja Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maihin. Lisäksi hän purjehti kesäisin viikkokausia. Keisarin sotilaallista ja ajoittain kovaäänistä imagoa pehmensi hänen ympärillään jopa paraateissa alati juoksennellut mäyräkoira. Susikoirat eivät kuuluneet henkisesti hyvin anglofiilisen keisarin suosikkeihin. Keisari oli mielenlaadultaan huumorintajuinen, joskus jopa ”ilkikurisiin piloihin” taipuvainen; itseään alempia arvohenkilöitä käteltäessä oli hänellä joskus tapana puristaa kipua tuottavan kovaa. Sekä keisarin että Saksan kannalta laivastokilpailu brittien kanssa muodosti poliittisen ja henkisen dilemman, koska aina ensimmäisen maailmansodan syttymiseen saakka maiden välit olivat pääsääntoisesti varsin läheiset. Jopa Saksan keisarihymni Heil dir im Siegerkranz ("Terve, sinä voitonseppelöity") noudatti Englannin kansallislaulun God Save the Kingin sävelmää.
Julkisuus
Vilhelm II oli ensimmäinen valtiollinen johtohahmo, joka järjestelmällisesti hyödynsi modernia mediaa imagomarkkinoinnissa. 1890-luvun lopulta lähtien keisarin mukana seurasi jokseenkin aina filmiryhmä, joka tuotti uutis- ja pr-elokuvia, joita esitettiin elokuvateatterien päivittäiskatsauksissa. Keisarin puheita levytettiin. 1913 tuotettiin jopa maailman ensimmäinen merkittävä väridokumenttielokuva Nikolai II:n valtiovierailusta Saksaan. Vilhelmin impulsiivisuus ja värikäs kielenkäyttö tuottivat myyviä otsikoita lehtiin ja säännöllisesti myös diplomaattisia pikkuselkkauksia. Maailmanlaajuista huomiota herätti esimerkiksi keisarin 27. heinäkuuta 1900 pitämä ”hunnipuhe”, jossa hän kehotti saksalaisia sotilaita, jotka olivat matkalla Kiinaan kukistamaan boksarikapinaa, tekemään itsensä hunnien tavoin tunnetuksi Kiinassa häikäilemättömällä etenemisellä. Sen sijaan keisarin perhe-elämä ei antanut otsikoihin aihetta. Hän oli uskonnollinen ja konservatiivinen perheenisä, joka piti päivittäin aamuhartauden hovinsa ja kansliansa henkilökunnalle sekä saarnasi Preussin reformoidun kirkon päämiehenä jumalanpalveluksissa. Hohenzollernin suku nimittäin oli reformoituja ja kuului siten katolisten ja luterilaisten dominoimassa valtakunnassaan pieneen vähemmistökirkkoon. Tällä vähemmistöön kuulumisella saattoi olla osuutta siihen, että hallitsijahuoneella ja myös Vilhelm II:lla oli ystävälliset suhteet myös juutalaisväestöön. Niinpä Vilhelm II:n aikana juutalaisille avattiin Saksassa mahdollisuus upseerinuraan.
Diplomatian vaikeudet
Vilhelm II ei ollut Bismarckin tapaan taitava diplomaatti, ja muun muassa Venäjä vieraantui Saksasta Vilhelm II:n aikana. Saksan ja Britannian välejä puolestaan kiristi keisarin Daily Telegraphissa lokakuussa 1908 julkaistu haastattelu, jossa keisari haukkui englantilaisten suhtautumisen Saksaan. Ailahtelevaisen Vilhelm II:n Saksan ulkopolitiikka pyrki maan mahdin kasvattamiseen. Vuonna 1912 Vilhelm II suorastaan toivoi suursotaa Euroopasta, mistä kertoi Itävallassakin 1913, mutta Itävallan kruununprinssi Frans Ferdinandin surmasta syntyneessä kriisissä Vilhelm pelkäsi sodan syttymistä ja pyrki estämään sen viime hetken neuvotteluin Nikolai II:n kanssa, jonka hallitus oli kuitenkin päättänyt että sota Saksaa vastaan on aloitettava.
Kruunusta luopuminen
Tappio ensimmäisessä maailmansodassa sytytti Saksassa vallankumouksen, ja keisari joutui luopumaan kruunusta 9. marraskuuta 1918. Saksa julistettiin pian tämän jälkeen tasavallaksi. Valtakautensa jälkeiset vuodet Vilhelm II vietti maanpaossa Alankomaissa, jossa hän myös kuoli saksalaismiehityksen aikana 4. kesäkuuta 1941 Doornin kartanossa, Huis Doornissa.
Leena Wahlfors
Leena Wahlfors (ent. Treuthardt, s. Rajakoski) (s. 6. elokuuta 1965 Helsinki) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori. Hän on väitellyt vuonna 2004 yliopistojen tulosohjauksesta. Wahlfors työskentelee Turun yliopiston yhteiskuntasuhdejohtajana lokakuusta 2021.
Aiemmin Wahlfors on työskennellyt muun muassa Suomen Akatemiassa strategiajohtajana, Suomen yliopistojen rehtorineuvosto Unifissa toiminnanjohtajana sekä Ulkoasiainministeriössä kehityspolitiikan suunnittelu- ja kehittämistehtävissä. Vuodesta 2020 alkaen Wahlfors toimi koulutusjohtajana Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu Xamkissa.
Maxwell Anderson
Maxwell Anderson (15. joulukuuta 1888 Atlantic, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1959 Stamford, Connecticut) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia, laulujen sanoja ja esseekokoelmia. Hän työskenteli muun muassa Kurt Weillin kanssa.
Nuorena Anderson työskenteli lehtimiehenä, ja hän perusti ystävänsä Genevieve Taggardin kanssa runoutta käsittelevän lehden The Measure vuonna 1921. Omien näytelmiensä lisäksi hän muokkasi muiden tekstejä elokuviksi (muun muassa Länsirintamalta ei mitään uutta). Andersonin tekstien keskeinen teema on ihmisen arvokkuus ja monet hänen teoksensa käsittelevät oikeudenmukaisuutta ja vapautta.
Andersonin kirjoittamat näytelmät New Yorkin nukkuessa ja High Tor voittivat New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnot peräkkäisinä vuosina 1936 ja 1937. Yksi osa hänen draamatuotantoaan ovat silosäkein kirjoitetut historialliset näytelmät kuten Elizabeth the Queen (1930), Mary of Scotland (1933) ja Anne of the Thousand Days (1948, suom. Päivä tuhannesta).
Muita Andersonin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat Lauantailapsia (Saturday’s Children), Lothringenin Johanna (Joan of Lorraine) ja Kurt Weillin kanssa tehty musikaali Riemunpäivä (Knickerbocker Holiday), josta on peräisin tunnettu laulu ”September Song”.
Maxwell Anderson kuoli Stamfordissa Connecticutissa 28. helmikuuta 1959.
Thomsonin sironta
Thomsonin sironta tarkoittaa fysiikassa sähkömagneettisen säteilyn siroamista varatusta hiukkasesta. Se on nimetty englantilaisen fyysikon Joseph John Thomsonin mukaan.
Kosmisen taustasäteilyn arvellaan olevan lineaarisesti polarisoitunutta thomsonin sironnan vuoksi. Tätä polarisaatiota pyritään mittaamaan WMAP- ja Planck-satelliiteilla.
Peneplaani
Peneplaani eli puolitasanko on pitkäaikaisen kulutuksen tuloksena syntynyt suurissa piirteissään tasainen mutta pienissä piirteissään loivasti kumpuileva alue. Sen kohoumien laet ovat yleensä samalla korkeudella. Esimerkkinä peneplaanista on Fennoskandian keski- ja itäosat.
Anna Maria Roos
pienoiskuva|Anna Maria Roos Anna Maria Roos, myös: Anna M. Roos (9. huhtikuuta 1862 Tukholma – 23. huhtikuuta 1938 Bombay, Intia) oli ruotsalainen opettaja, kirjailija ja sanoittaja, ajattelultaan teosofi.
Elämäkerta
Roosin vanhemmat olivat pääpostitirehtööri Adolf Wilhelm Roos sekä hänen vaimonsa Sophie o.s. Nordenfalk, ja hänen äidinisänsä oli oikeusministeri Johan Nordenfalk. Lapsuuden kesät vietettiin isoäiti vapaaherratar Maria Nordenfalkin luona Blekhemin kartanossa.
Hän opiskeli Högre lärarinneseminarietissa vuosina 1879–1881 ja oli Ord och Bild -lehden toimitussihteeri vuosina 1898–1902 sekä puheenjohtaja Nya Idun -seurassa Tukholmassa 1898–1905. hän oli Författarföreningenin puheenjohtaja vuodesta 1904. Hän julkaisi novelleja, runoja, lastenkirjoja ja uskontotieteellisiä kirjoituksia.
Jo Verdandi-aikakauslehden artikkelissa vuonna 1884 Roos kritisoi sen ajan oppikirjoja ja Ord och Bild -lehden artikkelissa Patriotism och läseböcker 1898 hän kutsui Läsebok för folkskolan -oppikirjaa kansallisonnettomuudeksi (nationsolycka). Hän sai myöhemmin itse mahdollisuuden kirjoittaa oppikirjoja, jotka olisivat hauskoja ja mielenkiintoisia lapsille.
Tunnetuimpia ovat hänen oppikirjansa Sörgården sekä I Önnemo (teoksesta Hem och hembygd). Ne kuuluivat Läseböcker för Sveriges barndomsskolor -sarjaan, joka oli Alfred Dalinin ja Fridtjuv Bergin julkaisema.
Kaksi Roosin kirjaa ja muutamia lauluja on suomennettu.
Eliá (Iraklion)
Eliá on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chersónisoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 884 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright|Elián Pyhän Panteleimonin (Ágios Panteleímonas) kirkko. Elián kylä sijaitsee noin 12 kilometriä kaakkoon Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu noin 230 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Elián tärkein kirkko on omistettu Pyhälle Panteleimonille (Ágios Panteleímonas).
Eliá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ελαίας, Topikí Koinótita Elaías), johon kuuluvat varsinaisen Elián kylän lisäksi kylät Ágios Romanós, Karterós ja Stavroméno sekä Dían saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 936.
Aiemmin kylä kuului Goúvesin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chersónisoksen kunnan Goúvesin kunnallisyksikköön.
Irmgard Praetz
Irmgard Praetz (9. elokuuta 1920) – 2008 oli saksalainen yleisurheilija, jonka menestyi parhaiten pituushypyssä.
Oikosiirto
thumb|right|250px|Oikosiirto kahden laajennuskortin välillä. Oikosiirto (engl. DMA tai direct memory access) tarkoittaa tiedon kopiointia tietokoneen sisällä ilman kopioitavan tiedon kuljettamista suorittimen kautta. Tällöin suurienkin tietomäärien siirto tapahtuu nopeasti koska ohjelmiston ei tarvitse käsitellä kopioitavaa tietoa siirron aikana.
Tyypillisesti oikosiirtoa käytetään tapauksissa, joissa halutaan siirtää tietoa keskusmuistin ja oheislaitteen välillä peräkkäisistä muistipaikoista. Oikosiirto-ohjain kopioi tarvittavan muistialueen sisällön suoraan oheislaitteelle ilman, että suorittimen täytyisi lukea ja kirjoittaa jokainen sana erikseen.
Ilman oikosiirtoa suorittimen täytyisi lukea muistia sana kerrallaan omiin rekistereihinsä ja sitten kirjoittaa tieto I/O-porttiin tai erikoisrekisteriin, jotta se välittyisi oheislaitteelle. Suuria tietomääriä siirrettäessä tämä on tehotonta koska suorittimen täytyy odotella muiden hitaampien tietokoneenosien toimintoja (pääasiassa muistipiirien ja väylien).
Oikosiirtoa saatetaan myös käyttää tilanteessa, jossa tiedon pitää saapua täsmälleen tiettyyn aikaan eli täsmälleen tietyllä kellojaksolla. Ohjelmistopohjainen ajoitus on tyypillisesti epätarkempaa kuin kellojaksontarkka laitepohjainen siirto.
Äänen soittaminen eri siirräntämenetelmillä
Riippuen arkkitehtuurista tiedon siirräntä äänikortille voidaan tehdä ainakin kolmella eri tavalla: suora siirräntä, keskeytysohjattu siirräntä tai oikosiirto. Suorassa siirrännässä ääninäytteet kirjoitetaan ohjelmakoodilla äänilaitteen rekisteriin tietyin väliajoin tai kun tietty arvo saadaan luettua rekisteristä. Keskeytysohjatussa siirrännässä saadaan keskeytys kun uusi ääninäyte voidaan kirjoittaa äänilaitteen rekisteriin, mikä helpottaa ja tehostaa ohjelmaa koska ei tarvita erillistä ajastinta tai muuta tarkkaa ajastamista. Oikosiirrännässä ohjelma signaloi äänilaitteelle että se voi hakea tietysti paikasta fyysistä muistia kaikki ääninäytteet. Ohjelmiston ei tarvitse kirjoittaa näytteitä äänilaitteen rekistereihin mikä tavallisesti nopeuttaa järjestelmän toimintaa.
Esimerkki suorasta siirrännästä: 1   function suorasiirräntä 2       for näytenumero := 0 to (maksimi - 1) do 3           Kopioi_näyte_rekisteriin(näytemuisti[i]) 4           Odota_seuraavaa_ajankohtaa /* esim. odota 1 ms */ 5       done 6       Lopeta_ohjelma
Esimerkki keskeytysohjatusta toteutuksesta: 1   function Pääohjelma 2       näytenumero := 0 3       Alusta_äänikeskeytys 4       Pakota_ensimmäinen_äänikeskeytys_tapahtuvaksi 5       Odota valmistumista 6       Lopeta_ohjelma 7     8    function Äänikeskeytys 9       Kopioi_uusi_näyte_äänirekisteriin(näytemuisti[näytenumero]) 10       näytenumero := näytenumero + 1 11       if näytenumero = maksiminäytenumero 12           Herätä_pääohjelma_valmistumisen_merkiksi
Keskeytysohjattu toteutus voi kärsiä muiden keskeytyksien aiheuttamasta häiriöstä tai siitä että keskeytykset ovat poissa päältä liian pitkään. Suora siirräntä on erityisen tehoton verrattuna keskeytysohjattuun siirräntään mikäli seuraavan näytteen odottaminen tehdään silmukoimalla (ilman minkäänlaista keskeytystä).
1   function Pääohjelma 2       Oikosiirto_pois_päältä 3       Kirjoita_ääninäytteiden_osoitin_äänirekisteriin 4       Alusta_äänikeskeytys 5       Komenna_oikosiirtolaitetta_aloittamaan_siirto 6       Odota_valmistumista 7       Lopeta_ohjelma 8 9    function Äänikeskeytys 10       if soitto_on_valmistunut 11           Herätä_pääohjelma_valmistumisen_merkiksi
Aasian GP2 Kiinan Grand Prix 2008
Lauantain kilpailun voittoon ajoi paalupaikalta startannut Piquet GP -tallin kuljettaja Roldán Rodríguez. Sunnuntain kilpailun voitti Durango -tallin Davide Valsecchi.
Hosiolampi (Joutsa)
Hosiolampi on Keski-Suomessa Joutsassa Selänpohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, ja se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat autiot, vaikka sen pohjoispuolella on entinen maatila.
Leivonmäen kansallispuisto
Vain lammen kaakkoisranta kuuluu Metsähallituksen hallinnoimaan Leivonmäen kansallispuistoon. Sen lähellä kulkee viitoitettu patikkareitti.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Haapajoen valuma-alueeseen (14.237) se kuuluu. Siihen on johdettu ympäröivältä suolta kuivatusojia. Sen laskuoja on metsäpuoro, joka virtaa harjumaiseman halki mutkitellen Korvenperänlampeen. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,8 metriä mpy.
Kaarlo ja Perttu
Kaarlo ja Perttu on ranskalainen lapsille suunnattu animaatiosarja, Sen on luonut Stephan Franck ja Emmanuel Franck.
Sarjan esittäminen aloitettiin ranskassa France 3 kanavalla joulukuussa 2003. Suomessa sarjaa on esitetty C More Juniorin kanavalla.
Luca Elshout
Luca Jan Lennart Elshout (s. 2004) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi vuonna 2015 Billy Elliot -musikaalista, jossa hän esitti Billyn ystävää Michaelia. Samassa roolissa vuorottelivat myös Kasperi Virta ja Luka Haikonen.
Elshout kuului Suomen Kansallisoopperan lapsikuoroon, ja on ollut mukana monessa oopperassa. Lisäksi hän soittaa viulua, tanssii nykytanssia ja purjehtii kesäisin. Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa Syke ja tehnyt äänirooleja muun muassa Disneyn Leijonakaarti-elokuvassa Kionina, Coco-elokuvassa Miguelina ja Angry Birds -mainosvideossa. Elshout valmistui Sibelius-lukiosta keväällä 2023.
Rantamuodostuma
Rantamuodostuma on rantavoimien vaikutuksesta syntynyt geomorfologinen muodostuma. Veden pinnan päällisiä rantamuodostumia ovat rantatörmä, hiekkaranta, pallekivikko ja rantavalli. Vedenalaisia rantamuodostumia ovat rantatasanne ja jyrkänparras. Rantatörmä syntyy aaltojen aiheuttaman eroosion myötä. Itse asiassa ensin kallioon syntyy onkalo ja myöhemmin kallio onkalon ympäriltä romahtaa. Aaltojen vaikutuksesta syntyneitä muodostumia ovat myös kivipaadet eli raukit ja holvikaaret sekä joskus myös luolat. Rantatasanne syntyy aaltojen kasaamasta aineksesta. Meren rantaan aaltojen kasaamasta hiekasta syntyy joskus hiekkasärkkiä, joiden muotoutumiseen vaikuttaa myös tuuli. Hiekkasärkkien yhtyessä voi syntyä haffeja, joita ovat esimerkiksi Kuurin kynnäs ja Venetsian laguuni. Jos veden virtaus ei kasaa hiekkaa kauas hiekkasärkän läheiselle vesialueelle, veden syvyys jyrkkenee nopeasti ja paikalla on jyrkänparras. Maa-ainesta kulkeutuu rantaan myös talvisten jäiden mukana. Esimerkkejä aaltojen vaikutuksesta syntyneistä raukeista ja luolista löytyy Puulaveden järven rannalta Hirvensalmelta, missä sijaitsevat Kynsikaivonniemen luolat. Pallekivikko koostuu rantaan kasaantuneista lohkareista. Tälläisiä muodostumia voi muodostua muun muassa harjumaisemaan muinaisrantojen seudulle. Rantavalli syntyy hiekan huuhtouduttua rantaan, kun osa siitä huuhtoutuu hieman takaisin ulapalle päin. Tähän vaikuttaa myös tuuli ja etenkin myrskytuuli voi kuljettaa hiekkaa voimakkaasti.
Mustafar
Mustafar on kuvitteellinen planeetta Tähtien sodassa. Planeetta esiteltiin ensimmäistä kertaa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kostossa. Myöhemmin planeetta nähtiin myös elokuvissa Rogue One: A Star Wars Story ja Star Wars: The Rise of Skywalker.
Historia
Mustafar sijaitsee Mustafarin aurinkokunnassa ulkoreunalla. Planeetta on jotenkin joutunut kaasujättiläisen, Jestefadin ja Lefranin, kiertolaiseksi ja sen pinta on tulivuorien ja kalderoiden peitossa. Tulivuoret ovat jatkuvasti toiminnassa, ja Mustafarin pinta on suurimmalta osin laavavirtojen peitossa. Planeetan ilmakehä on mustan, myrkyllisen savun peitossa. Ankarista, tuliperäisistä olosuhteista huolimatta Mustafarissa on älyllistä elämää. Mustafarin asukkaat, mustafarilaiset, kehittyivät planeetan viileimmissä paikoissa. Teknoliitto värväsi mustafarilaisia kaivamaan harvinaisia ja arvokkaita mineraaleja laavavirroista. Mustafarilaiset käyttivät malmin kaivamisessa laavakirppuja ja Teknoliiton kehittämiä droideja.
Kloonisotien aikana kreivi Dooku ja separatistineuvosto rakentavat Mustafariin massiivisen linnoituksen, mikäli tasavalta voittaisi sodan ja separatistit tarvitsivat turvapaikkaa. Kauppaliitto, Kauppakilta ja Teknoliitto rahoittavat linnoituksen rakennustyöt. Linnoitus sijaitsee kalliolla kahden suuren laavavirran välissä, ja se suunniteltiin valloittamattomaksi. Separatistien suunnitelmien mukaan Mustafarin maasto estäisi vihollisarmeijoiden etenemisen, ja linnoitusta suojelivat voimakkaat suojakilvet. Sädekilpijärjestelmä suojelee linnoitusta tulivuorten purkauksilta, laavalta ja äärimmäiseltä kuumuudelta.
Sodan loppuvaiheissa kenraali Grievous siirtää separatistineuvoston Mustafarin linnakkeeseen. Grievousin kuollessa Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatio antautuu, mutta Darth Sidious lupaa palkita linnoitukseen paenneet separatistit. Hän lupaa lähettää uuden oppilaansa, Darth Vaderin, suojelemaan separatistineuvoston jäseniä. Turvajärjestelmät sammutetaan, ja Vader pääsee linnoituksen sisälle. Vaderille on kuitenkin annettu käsky surmata separatistit, ja hän tappaa separatistineuvoston jäsenet avustajineen. Hän lähettää konfederaatiolle käskyn sammuttaa droidiarmeijat ja päättää samalla kloonisodan.
Vaderin vaimo, Padmé Amidala, pyytää aviomiestään kääntymään takaisin Voiman valoisalle puolelle. Vaderin entinen jedimestari Obi-Wan Kenobi seuraa Amidalaa ja kohtaa entisen oppilaansa. Darth Vader ja Obi-Wan aloittavat valosapelitaistelun, jonka aikana separatistilinnoituksen suojakilvet romahtavat. Linnoitus romahtaa laavavirtaan, ja taistelun loppupuolella Kenobi pyytää Vaderia antautumaan. Vader ei kuuntele ja menettää vasemman kätensä ja molemmat jalkansa. Laavavirran kuumuus sytyttää Vaderin palamaan, ja suurin osa hänen kehostaan kärventyy.
Obi-Wan Kenobi pakenee Mustafarilta, ja keisari Palpatine saapuu pelastamaan oppilaansa. Vader viedään Coruscantille, ja hänen kehoonsa liitetään useita kyberneettisiä implantteja.
Tämän jälkeen Vaderille rakennettiin planeetalle oma linnoitus, entisen sith-temppelin jäänteille, sekä muita laitoksia, joissa kidutettiin ja teloitettiin käskystä 66 selvinneitä jedejä tai Imperiumin jahtaamia rikollisia.
Ajan myötä Mustafarin ilmasto alkoi viilentyä ja elinkelpoisten alueiden määrä planeetalla lisääntyä. 30 vuotta Galaktisen sisällissodan päättymisen jälkeen usean kultit olivat tutkineet Vaderin linnakkeen jäänteitä. Viimeisimpänä Alazmec-kultistit yrittivät asettua Corvax Fenin metsään ja istuttaa sinne lisää rautapuita palauttaakseen planeettaa yhä enemmän elinkelpoiseksi. Rautapuut kuitenkin kuihtuivat, koska planeetan olot olivat edelleen liian ankarat niiden kasvamiselle. Lopulta Kylo Ren ja Ensimmäisen ritarikunnan iskusotilaat hyökkäsivät planeetalle ja surmasivat Alazmec-kultistit ennen kuin Kylo löysi heidän hallustaan toisen Exegol-planeetan sijainnin paljastavista tiennäyttäjistä, jonka kultistit olivat löytäneet Vaderin linnakkeesta.
Taustaa
Mustafarin kaltainen planeetta esiintyi jo Jedin paluun varhaisissa käsikirjoitusversioissa. Niissä Luke Skywalkerin ja Darth Vaderin valosapelitaistelu sijoittui tuliperäiselle planeetalle. Eräässä versiossa Vader tappaa Palpatinen heittämällä hänet laavarotkoon. Idea kuitenkin hylättiin, ja ajatus tuliperäisestä planeetasta korvattiin Toisella Kuolemantähdellä.
James Kahnin kirjoittama Jedin paluun kirjaversio vihjasi, että Vaderin vammat johtuisivat altistumisesta laavalle. Kirjassa Obi-Wan Kenobi kertoo taistelleensa Anakin Skywalkeria vastaan tuliperäisellä planeetalla.
Mustafarin nimi oli Sithin koston ensimmäisissä käsikirjoitusversioissa ”Mufasta”. Elokuvan Mustafar-kohtaukset toteutettiin tietokoneanimaatiolla ja pienoismalleilla sekä kuvamateriaalilla Etnan purkauksesta.
Aiheesta muualla
Lista över platser i Star Wars
York Factory
pienoiskuva|York Factory vuonna 1853 York Factory on entinen asutuskeskus Hudsoninlahden lounaisrannalla Manitoban provinssin koillisosassa Kanadassa. Se sijaitsee Hayesjoen suulla noin sadan kilometrin päässä Churchillistä eteläkaakkoon..
Hudson's Bay Companyn päämaja sijaitsi York Factoryssä vuoteen 1957. Yhtiön rakennukset ovat merkittävä historiallinen nähtävyys. Ne ovat nykyisin Kanadan valtion omaisuutta, ja niitä ylläpitää kansallispuistoja hallinnoiva virasto Parks Canada. Rakennuskompleksiin kuuluu myös Kanadan vanhin ja suurin ikiroudan alueelle rakennettu puinen rakennus. Rakennus on valmistunut 1831. Hudson's Bay Companyn lopetettua toimintansa York Factoryssa vuonna 1957, York Factory First Nation intiaanit pakkosiirrettiin York Landingin kylään eikä paikalla ole enää vakituista asutusta.
Historia
pienoiskuva|vasen|Rupertinmaa York Factory toimi 1600-luvulta 1800-luvun loppupuolelle Hudson's Bay Companyn päämajana, ja sieltä käsin yhtiö hallitsi turkiskauppaa Rupertinmaaksi kutsutulla alueella, joka levittäytyi laajalle alueelle Nelsonjoen valuma-alueen varsille.
Vuosien 1788–1795 aikana yhtiö rakennutti York Factoryyn kahdeksankulmaisen bastionilinnoituksen kivestä ja tiilistä. Rakennusmateriaalit eivät kestäneet ikiroutaa, joka nousee ja laskee vuodenaikojen mukaan, joten vuonna 1831 linnoitus purettiin. Kolmikerroksinen osa nykyisestä rakennuksesta valmistui samana vuonna ja kaksikerroksinen osuus valmistui kaksi vuotta myöhemmin.
pienoiskuva|Ilmakuva York Factorystä vuodelta 1925 Toimintansa ensimmäisen vuosisadan aikana yhtiö kävi suoraa kauppaa alkuasukkaiden kanssa, eikä juurikaan lähettänyt omia turkiskauppiaitaan erämaahan. Asutuksen sijainnista Nelsonjoen suulla oli suurta hyötyä, sillä se avasi kanoottireitit Saskatchewan- ja Redjoelle.
1700-luvun lopulla kilpailevan North West Companyn turkiskauppiaat (Voyageurs) saivat etulyöntiaseman, koska he kävivät kauppaa alkuasukkaiden keskuudessa, kun taas Hudson Bay Company suoritti kauppoja ainoastaan pääkonttorissaan. Tämän vuoksi yhtiö päätti ensin lähettää omia ostajiaan paikallisiin alkuasukaskyliin ja myöhemmin perustaa paikallispisteitä Saskatchewanjoen varteen ja lopulta aina Oregon Countryyn saakka.
York Factory säilyi yhtiön omistuksessa vuoteen 1870, kunnes Rupertinmaan sopimuksessa se liitettiin osaksi Kanadan dominiota. Historiallisesti merkittävä asutuskeskus on nykyään Kanadan valtion omistuksessa ja sitä hallinnoi Parks Canada, jonka henkilöstöä on alueella kesäkuun alusta syyskuun puoliväliin. Vanhan kahdeksankulmaisen linnoituksen raunioissa on suoritettu vuodesta 1991 lähtien arkeologisia kaivauksia.
Aiheesta muualla
57.00722°N, -92.31056°W
Alan Tudyk
Alan Wray Tudyk (s. 16. maaliskuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Tudyk tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Dodgeball – boltsit pelissä ja Arvoituksia arkussa sekä televisiosarjassa Firefly. Vuonna 2012 ilmestyneen Räyhä-Ralf-elokuvan jälkeen hän on ollut merkittävissä rooleissa monissa Disneyn elokuvissa.
Kynopolis
Kynopolis ( eli, ; ”Koirakaupunki” = Anubiksen kaupunki) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin antiikin ajan Egyptissä:
Alan Tudyk
Tudyk syntyi El Pasossa Texasissa ja kasvoi Planossa, missä hän kävi Plano Senior High Schoolia. Tudyk opiskeli draamaa Lon Morris Collegessa ja Juilliard Schoolissa.
Antropologia
Antropologia (muinaiskreikan sanoista ἄνθρωπος, anthrōpos ’ihminen’ ja λογία, logia ’oppi’) eli ihmistutkimus on ihmislajille (Homo-suvun eläimet, myös muut kuin Homo sapiens) ominaisia piirteitä ja ihmisen kulttuuria tutkivan tieteen yleisnimitys. Sana ”antropologia” on viitannut eri aikoina moniin eri aloihin ja se on tiiviissä yhteydessä moneen muuhun tieteenlajiin, kuten luonnontieteisiin, kielitieteeseen ja arkeologiaan. Tässä artikkelissa tarkastellaan antropologiaa yhteiskuntatieteenä. Suomessa antropologian opetuksessa on painotettu kulttuurien vertailevaa tutkimusta.
Ihmisen biologian tutkiminen
Biologinen eli fyysinen antropologia on nimike, jota ovat käyttäneet pääasiassa yhdysvaltalaiset yliopistot. Näissä tutkimusyksiköissä on perinteisesti tutkittu ihmislajin biologisia ominaisuuksia kautta aikojen. Tutkimuksia on tehty esimerkiksi fossiilien perusteella eri kädellisten ja ihmislajien elintavoista, ympäristöstä ja ravinnon käytöstä. Lisäksi on tehty ihmisen rotuja koskevia tutkimuksia ja karttoja.
Biologisen antropologian nimen alla myös tehdään paljon tutkimusta, jonka voisi luokitella myös vaikkapa evoluutiopsykologiaan, arkeologiaan tai ekologiaan (esimerkiksi H. Clark Barrettin tutkimukset Ecuadorin shuar-intiaanien viljelystä tai Robert Boydin kulttuurin kehityksen teoriat).
Tunnetumpia antropologian alan tutkijoita ovat olleet esimerkiksi Paul Broca (1824–1880), joka kehitti kallonmittausmenetelmiä, ja Franz Boas (1858–1942), joka tutki muun muassa inuiiteiksi kutsumiensa ihmisten luita. Tunnettuihin nykyisiin tutkijoihin lukeutuu esimerkiksi Robert A. Foley, jonka tutkimusaiheita ovat olleet muun muassa ilmastonmuutoksen vaikutus ihmislajien sukupuuttoihin, kivityökalujen kehitys ja modernin käyttäytymisen tutkimus.
Kulttuurin tutkiminen
Kulttuurin symbolien ja merkityksien tutkimista psykologiaa, kielitiedettä ja sosiologiaa yhdistellen kutsutaan kulttuuriantropologiaksi. Kulttuuriantropologit ovat usein tuottaneet etnografioita, tutkimuksia joissa kuvaillaan omakohtaisesta kokemuksesta ja haastatteluihin perustuen jokin kulttuuri tai alakulttuuri kokonaisuudessaan. Kulttuuriantropologiassa on käytetty hyvin vähän jos laisinkaan kokeellisia menetelmiä, vaan kuten historiassakin etnografia on vain yksi tulkinta tutkimuskohteesta.
Ensimmäisenä kulttuuriantropologina on pidetty Bernardino de Sahagúnia, joka tutki 1520-luvulla asteekkien kulttuuria heidän pääkaupunkinsa Tenochtitlánin tuhoamisen jälkeen.
Varhaisen evolutionismin kausi
Evolutionismia ei tule sekoittaa biologiseen evoluutioteoriaan perustuvaan ihmistutkimukseen kuten evoluutiopsykologiaan ja siitä ammentaviin antropologisiin teorioihin, vaan sillä viitataan kulttuuriantropologisiin teorioihin, joissa ajateltiin kulttuurin kehittyvän kautta ihmishistorian primitiivisestä kehittyneempään.
Evolutionismi eli kehitysoppi voidaan jakaa kolmeen eri kauteen: varhaiseen (1725–1840), toiseen varhaiseen (1840–1890) ja uusevolutionismiin (1890 eteenpäin). Varhaiselle evolutionismille oli tyypillistä, että vieraat ulkoeurooppalaiset kulttuurit nähtiin alkukantaisina ja kehittymättöminä. Ajateltiin, että vain valkoinen eurooppalainen rotu oli saanut riittävät henkiset kyvyt korkeaan älyyn ja kulttuuriin.
Toinen varhaisen evolutionismin kausi
Toinen varhaisen evolutionismin kausi sai uusia näkökulmia darwinismista. Ajateltiin, että kulttuurilla oli alku- eli syntykehto, jossa järjestyksen tulo eli kulttuurin kehittyminen on saanut alkunsa. Kulttuurin ajateltiin väistämättä liikkuvan kohti korkeimpana muotona pidettyä eurooppalaista kulttuuria. Toisen varhaisen evolutionismin kauden aikana esiteltiin muun muassa uskonnon synty- ja kehitysteorioita ja yhteiskunnallisen järjestyksen muotojen kuten perheen ja avioliiton syntyteorioita.
Uusevolutionismi
Uusevolutionismi on kehittynyt 1950-luvulta lähtien. Se tutkii ihmisen ja kulttuurin muutosta irtisanoutuen 1700- ja 1800-lukujen painolastista. Uusevolutionismissa ajatellaan, että kehitys on välttämätön kaikissa yhteiskunnissa ja kaikkina aikoina vallitseva empiirisesti osoitettu tosiasia.
Lääketieteellinen antropologia
Lääketieteellinen antropologia on varsin uusi antropologisen tutkimuksen ala. Lääketieteellisen antropologian tutkimuksellisia aloja ovat esimerkiksi elintapojen vaikutukset terveyteen sekä lääketieteellisen kansantiedon kerääminen ja tutkimus (etnomedisiina). Lääketieteelliseen antropologian yksi alalaji on psykiatrinen antropologia, joka on erikoistunut tutkimaan mentaalisten häiriöiden, mielisairauksien, huumeongelmien yms. suhdetta kulttuuriin.
Uskontoantropologia
Uskontoantropologia tutkii ihmistä uskonnollisen maailman jäsenenä, uskonnollista käyttäytymistä. Se pyrkii selvittämään uskonnon kokemiseen ja ilmenemiseen ja muodostumiseen liittyviä tekijöitä. Tämän tutkimushaaran edustajia ovat muiden muassa Lucien Lévy-Bruhl (1857–1939), Paul Radin (1883–1959) ja Mircea Eliade (1907–1986).
Lévy-Bruhl oli pariisilainen antropologi, jonka pääteos Les fonctions mentales dans les sociétés inférieures julkaistiin vuonna 1910. Teoksessa pohditaan eroja "Länsimaisten kulttuurien" ja "primitiivisten kulttuurien" välillä. Pääteemana on, etteivät vähän kehittyneet kulttuurit osaa tehdä eroa todellisuuden ja taikauskon välillä, mutta kehittyneiden maiden kulttuurit sen sijaan käyttävät logiikkaa ja järkevää pohdiskelua. Lévy-Bruhlin teoriaan kuului käsitys kaikkien kulttuurien kehityksestä vähitellen primitiivisestä läntiseen. Teos edustaa etnosentrismiä, joka asettaa oman kulttuurin ja todellisuuskäsityksen ensisijaiseksi.
Psykologinen antropologia
thumb|Ruth Benedict. Psykologinen antropologia (etnopsykologia) on tutkimusalue, johon sisällytetään yleisesti myös kasvatusantropologia. Se tutkii ihmisen psyykkisiä ominaisuuksia, aistimuksia ja ihmisen tiedollisia ominaisuuksia. Psykologinen antropologia on myös kartoittanut juuri ihmislajille tyypillisiä universaaleja psyykkisiä ominaisuuksia. Tätä tutkimushaaraa edustavat muiden muassa A. I. Hallowell, Margaret Mead, Francis Hsu, Geoffrey Gorer, Ruth Benedict ja Erik H. Erikson.
Sosiaaliantropologia
Sosiaaliantropologia tutkii sosiaalisia verkostoja, toisin sanoen, ne antropologit jotka ovat painottaneet tutkimuksissaan esimerkiksi hierarkioita, sukulaisuussuhteita yms. on luokiteltu liittämällä liite "sosiaali-" tieteenalan eteen.
Tutkimushaaran edustajia ovat esimerkiksi A. R. Radcliffe-Brown (1881–1965), W. H. R. Rivers (1864–1922), Raymond Firth ja E. E. Evans-Pritchard. Evans-Pritchard tutki Afrikassa Britannian entisissä siirtomaissa asuvien heimojen välisiä voimarakenteita ja konflikteja tarkoituksenaan selvittää siirtomaaisännälle kuinka maata voi parhaiten hallita. Tutkimusta hän teki vuosina 1926–1930 azandeista ja 1930-luvulla nuereista. Eräs hänen havainnoistaan oli se, että keskenään riidoissa olevat heimot liittyivät usein yhteen suuremman ulkopuolisen uhan äärellä. Evans-Pritchardiin vaikutti teoreettisesti toinen englantilainen antropologi Radcliffe-Brown, jonka pääteokset The Andaman Islanders (1922) ja The Social Organization of Australian Tribes käsittelevät yhteiskuntarakenteita Andamanien saarilla ja Australiassa. Radcliffe-Browinia ja Evans-Pritchardia pidetään keskeisimpinä funktionaalisen-strukturalismin teorian kehittäjinä.
Poliittinen antropologia
Poliittinen antropologia on kiinnostunut valtarakenteista ja vallan ilmenemismuodoista kulttuurissa ja sosiaalispoliittisissa ympäristöissä. Poliittiseen antropologiaan liittyy myös lakia tutkiva oikeusetnologian haara sekä sotaa tutkiva antropologian haara. Poliittista antropologiaa edustavat esimerkiksi Ronald Cohen, E. Adamson Hoebel, P. J. Bohannan (1920–2007).
Bohannan tutki Tiv-nimisiä ihmisiä Nigeriassa. Hän arvaili kirjassaan Tiv Economy (1968) että yhteisössä oli mahdollisesti useampi eri vaihdon kehä (sphere of exchange), jotka sisälsivät keskenään vaihtokelpoisia esineitä. Esimerkiksi eräs kehä saattoi sisältää elintarvikkeita, toinen maatalouseläimiä ja orjia ja kolmas naimakelpoisia naisia. Kehien sisällä olisi ollut moraalisesti sallittua vaihtaa esineitä, mutta vaihtaminen kehästä toiseen oli mahdollisesti kiellettyä.
Talousantropologia
Tämän tutkimushaaran edustajia ovat muiden muassa George Dalton, Karl Polanyi (1886–1964) ja M. Herskowits (1895–1963). Herkovitsin kirja Economic Life of Primitive People julkaistiin vuonna 1940.
Kuuluisia antropologeja
thumb|Franz Boas.
Krokodeilopolis (Ylä-Egypti)
Krokodeilopolis (usein Krokodilopolis; eli, ) eli Sumenu tai Smenu  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Pathyriteen (myöhemmin Hermonthiteen) nomokseen.
Krokodeilopoliin kaupunki sijaitsi Niilin länsirannalla. Kaupungista alajuoksulle eli pohjoiseen päin sijaitsivat Hermonthis ja Theba eli Diospolis Megale, ja yläjuoksulle eli etelään päin Afroditopolis eli Pathyris. Kaupunki autioitui pian vuoden 88 jaa. jälkeen.
Ylä-Egyptin Krokodeilopolista ei tule sekoittaa toiseen Krokodeilopolis-nimiseen kaupunkiin Keski-Egyptissä.
Krokodeilopolis (Keski-Egypti)
Krokodeilopolis (usein Krokodilopolis; eli, ) eli Shedet , myöhemmin Ptolemais Euergetis  ja sitten Arsinoe , oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Krokodeilopoliteen eli myöhemmin Arsinoiteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Maantiede
Krokodeilopoliin kaupunki sijaitsi Niilin länsirannalla joen ja Moiris-järven (lat. Moeris, nyk. Qarun) välisellä alueella, lounaaseen Memfiistä. Kaupungin seutu eli nykyinen Al-Fayyumin alue oli Egyptin hedelmällisintä, ja tuotti viljan ja kasvisten lisäksi taateleita, viikunoita, ruusuja ja viiniä. Se oli myös Egyptin ainoa paikka, jossa kasvoi merkittävä määrä oliivipuita. Arsinoiteen nomos rajautui lännessä Moiris-järveen, joka sai vetensä niin kutsutusta Bahr Yussefista eli ”Joosefin kanavasta”.
Keski-Egyptin Krokodeilopolista ei tule sekoittaa toiseen Krokodeilopolis-nimiseen kaupunkiin Ylä-Egyptissä.
pienoiskuva|vasen|upright|Krokotiilin muumio Krokodeilopoliista, n. 2000–1001 eaa.
Historia
Kaupungin alkuperäinen kreikkalainen nimi oli Krokodeilopolis eli ”Krokotiilikaupunki”. Hellenistisellä kaudella, jolloin alueen asutusta laajennettiin, kaupungin nimi oli lyhyen aikaa Ptolemais Euergetis. Se sai nimen Arsinoe, kun kuningas Ptolemaios II nimesi sen vaimonsa Arsinoen mukaan.
Kaupungin alkuperäisen nimen mukaisesti sen pääkultti oli omistettu krokotiilijumalalle Sobekille (kreik. Sukhos), ja sen toteemieläimenä oli krokotiili. Kaupungissa oli pyhä vesiallas, jossa pidettiin kesytettyä krokotiilia, jonka nimi oli Sukhos tai Petsukhos (”Sukhokselle kuuluva”).
Kaupunki toimi Moiriksen alueen hallinnollisena ja kulttuurisena keskuksena. Myöhäisellä roomalaisella kaudella kaupunki tuli osaksi Rooman Arcadian provinssia. Varhaiskristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimeltä Arsinoe in Arcadia.
Rakennukset ja löydökset
Kaupungista on säilynyt laajoja raunioita. Kaupungin lähellä sijaitsi useita pyramideja sekä Labyrintti. Seudun löytöihin lukeutuu myös kaupungin hautausmaita, mukaan lukien muumioituja krokotiileja.
Bugatti
Automobiles Ettore Bugatti oli ranskalainen automerkki, jonka perusti italialainen Ettore Bugatti. Yhtiö lakkautettiin vuonna 1963 Hispano-Suizan ostettua sen.
Vuonna 1998 Volkswagen Group osti Bugattin jäänteet ja perusti Bugatti Automobilesin.
Historia
pienoiskuva|vasen|Kaksi Bugattia. Vasemmalla malli T 37, oikealla T 43. Bugatti on valmistanut loistoautoja ja ennen kaikkea pystynyt kaupallistamaan kilpa-autonsa rikkaiden ja ostokykyisten käyttöautoiksi. Merkki on saavuttanut myös suurta mainetta maailman kilparadoilla. Merkki katosi markkinoilta toisen maailmansodan päättymisen myötä. Kahdesti merkki on yrittänyt uutta tulemista, ja tällä hetkellä se on Volkswagen-konsernin omistuksessa.
Ettore Bugattin aika
pienoiskuva|Bugatti 57SC Gangloff Drop Head Coupe (1937) Milanolaiseen taiteilijaperheeseen syntynyt Ettore Bugatti perusti yrityksensä Molsheimiin Elsassissa (joka kuului tuolloin vielä Saksalle) joulukuussa 1909. Sitä ennen hän oli työskennellyt De Dietrichin tehtailla Niederbronnissa Elsassissa, Hermes-tehtailla Strasbourgissa yhteistyössä Emile Mathisin kanssa ja myös Deutzin tehtailla Kölnissä.
Hänen ensimmäisenä valmistamansa auto, malli 13, saavutti suurta menestystä kilpailuissa huolimatta moottorin pienestä iskutilavuudesta, jota kompensoivat ajoneuvon keveys ja erinomaiset ajo-ominaisuudet.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ettore Bugatti toimi Ranskan hyväksi valmistamalla lentokoneisiin moottoreita, joissa kahdesta V8-moottorista oli yhteen liittämällä tehty V16-moottoreita. Vuonna 1924 hän esitteli Lyonin kilpailuissa kuuluisan malli 35:n, joka saavutti kaikkiaan yli 2 000 voittoa autokilpailuissa. Tämä ennätys on pysynyt ylittämättömänä.
Vuonna 1929 Bugatti esitteli mallin 41 ”Royale”. Kuudesta valmistetusta ajoneuvosta vain kolme myytiin, ja loput kolme Ettore säilytti itsellään. Mallin 41 moottori, joka oli sylinteritilavuudeltaan 12,7 litraa, soveltui hyvin moottorijuniin, joita Bugatti valmisti vuodesta 1931 lähtien. Nämä moottorijunat pelastivat autotehtaan suuren talouslaman vaikeuksista 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa.
pienoiskuva|Bugatti Malli 59 Grand Prix (1933) Bugatti voitti kahdesti Le Mansin 24 tunnin kilpa-ajon. Kuljettajina toimivat vuonna 1937 Jean-Pierre Wimille yhdessä Robert Benoistin kanssa ja vuonna 1939 Wimille yhdessä Pierre Veyronin kanssa.
pienoiskuva|vasen|Bugatti 57SC Gangloff Drop Head Coupe (1937) Autoja valmistettiin yleensä vain muutama kappale kutakin mallia, ja kaikkein tunnetuimmat olivat malli 35 ”Grand Prix” ja sen muunnokset malli 41 ”Royale”, malli 55 ”de Sport” ja malli 57, joka saavutti suurimman kaupallisen menestyksen. Tehtaan kokonaistuotanto oli noin 7 900 autoa, joista tänään on jäljellä noin 2 000 kappaletta keräilijöiden omistuksessa.
Ettore Bugatin tehtaiden tuotantoon kuuluivat myös moottorijunat ja lentokone, joka ei tosin koskaan lentänyt. Hänen poikansa Jean Bugatti kuoli 11. elokuuta 1939 lähellä tehtaita koeajaessaan malli 57C:tä. Hän oli kuollessaan 30-vuotias. Toisen maailmansodan aiheuttamat vaikeudet raunioittivat yrityksen, ja Ettore kuoli 21. elokuuta 1947.