cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mississippinalligaattori
Elintavat
Mississipinalligaattorit ovat krokotiilieläimistä kaikkein kylmänkestävimpiä- ne voivat selvitä jonkin aikaa jopa nollaa kylmemmässä vedessä. Silloin ne pitävät kuononsa vedenpinnan yläpuolella, jotta sen ympärille jäisi aukko vedenpinnan jäädyttyä. Talven aikana ne eivät syö mitään. Kaikki nämä sopeutumat ovat tarpeen, sillä alligaattorin levinneisyysalueen pohjoisosissa talvet saattavat olla suhteellisen kylmiä.
Mississippinalligaattorit ovat matelijoiksi varsin älykkäitä. Niiden on havaittu keräävän kuonoilleen risuja houkuttaen niiden avulla pesämateriaaleja etsiviä haikaroita. Ne pystyvät ilmeisesti myös ymmärtämään, että saalistustapa on tehokas vain haikaroiden pesimäkauden aikana, koska ne käyttävät sitä vain harvoin haikaroiden pesimäajan ulkopuolella. Lisäksi niiden on huomattu kalastavan ryhmissä, kun osa ryhmän jäsenistä ajaa kalaparvea kohti matalikkoa, missä toinen ryhmän osa odottaa.
Alligaattorit elävät keskimäärin 56-vuotiaiksi.
Cecilia Rosa de Jesus Talangpaz
Äiti Cecilia Rosa de Jesus Talangpaz (16. heinäkuuta 1693 Calumpit, Bulacan, Filippiinit – 31. heinäkuuta 1731 San Sebastian, Calumpang, Manila, Filippiinit) oli nunna ja järjestön Augustinian Recollect Sisters perustaja siskonsa äiti Dionisia de Santa Maria Mitas Talangpazin kanssa. Hän eli seuraavien 5 paavien hallintokausien aikana: Innocentius XII (1691–1700), Klemens XI (1700–1721), Innocentius XIII (1721–1724), Benedictus XIII (1724–1730) ja Klemens XII (1730–1740). Hänen kanonisaatioprosessinsa on avattu.
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1994
XVII talviolympialaiset järjestettiin Lillehammerissa, Norjassa vuonna 1994. Kisoissa järjestettiin pikaluistelussa kymmenen kilpailutapahtumaa. Pikaluistelukilpailut käytiin Vikingskipetissä, Hamarissa.
500 m
<br style="clear:both" />
1 000 m
<br style="clear:both" />
1 500 m
<br style="clear:both" />
5 000 m
<br style="clear:both" />
10 000 m
<br style="clear:both" />
3 000 m
<br style="clear:both" />
Säletekniikka
thumb|200px|Yksi työstetty kivisäle.
Säletekniikka oli kivikautinen työkalujen valmistustapa, jossa työkaluja tehtiin keskuskivestä eli ytimestä isketyistä litteistä säleistä. Tämä oli nykyihmisen luoma tapa, ja ilmestyi myöhäispaleoliittisella kaudella.
Satanismi
Länsimaisen okkultismin perintöä edustavana, kristinuskon vastaisena aatteena satanismi järjestäytyi Yhdysvalloissa 1960-luvulla, kun Anton LaVey perusti Saatanan kirkon ja kirjoitti opin perusteoksen Saatanallisen Raamatun.
Satanismia ei tule sekoittaa saatananpalvontaan, jossa Saatanan olemassaoloon uskotaan. Teistisen satanismin suuntauksia on myös olemassa.
Tausta
Nykyaikainen satanismi perustuu uskonnolliseen kertomukseen Saatanasta, modernin ajan kirjalliseen perintöön ja tiettyihin filosofisiin perinteisiin.
Saatana
Saatanan historia ulottuu yli 3 000 vuoden päähän. Nykyisin Saatanana käsitetty hahmo on yhdistynyt vuosisatojen kuluessa erilaisista paholaisista ja myyttisistä olennoista, kuten Luciferista, Mefistofelestä, Beelzebubista, Belialista, Azazelista, Paholaisesta, Ahrimanista ja Sethistä. Saatanan varsinainen esikuva esiintyi ensi kertaa persialaisessa dualistisessa eli hyvän ja pahan vastakkainasettelua korostavassa zarathustralaisuudessa, jossa hän oli Ahriman, tuhoava henki, johon kaikki pahuus keskittyi. Zarathustralaisuudesta hyvää Jumalaa vastustava pahuus omaksuttiin juutalaisuuteen ja siitä myöhemmin kristinuskoon. Alkuperäisessä juutalaisessa Raamatussa Saatana kuitenkin esiintyy vain hyvin harvoin: Jobin kirjassa esimerkiksi Jumala antaa Saatanan koetella Jobia, jolle tämä aiheuttaa erilaisia kärsimyksiä. Uudessa testamentissa Saatana esiintyy jo usein nimellään. Markuksen evankeliumissa hänet mainitaan asettamassa Jeesusta kiusaukseen tämän paaston aikana; tällöin Saatanasta on jo tullut Jumalan vastustaja ja kilpailija.
Alkukirkon aikana Saatana ja Vanhan testamentin paholainen oli jo samastettu yhdeksi hahmoksi. Keskiajalla kirkolla tuli tavaksi leimata vastustajansa Saatanan palveluksessa oleviksi, kuten 1300-luvulla temppeliherrain ritarikunnan. Kirkko näki Saatanan useiden inhimillisten himojen ja tunteiden, kuten seitsemän kuolemansynnin symbolina, ja pyrki sitä kautta varoittamaan ihmisiä niille antautumisesta.
1700-luvulla valistuksen aikana Saatanan asema alkoi muuttua. Uskontokriitikot eivät enää pelänneet Saatanaa, vaan häneen alettiin jopa samastua, usein parodisesti. Inhimillisiin haluihin samastettu Saatana alettiin nähdä kirkon vastustamisen symbolina. Saatanan psykologisen kuvan rakentamisessa etenkin 1600-lukulaisen kirjailijan John Miltonin Kadotettu paratiisi (1667) oli olliut merkittävä teos. Saatanasta tuli myös yksi romantiikan ajan runoilijoiden, kirjailijoiden ja taidemaalarien suosikkiaiheista näiden juhlistaessa lihan iloja, joihin Saatana oli kirkon valtakaudella yhdistetty. Saatana kuvattiin taiteessa usein vuohenhahmoisena.
Yli-ihminen
Filosofiassa satanismin synnylle loivat pohjaa 1500-luvulla muun muassa Niccolò Machiavelli ja Thomas Hobbes, joka pessimismissään uskoi ihmisluonnon johtavan kahlitsemattomana sotaan kaikki kaikkia vastaan. Charles Darwin loi 1800-luvulla kehitysopin eli evoluutioteorian, jossa hän kuvaili hyödyllisten piirteiden säilymistä ja heikkojen katoamista. Teorian pohjalta filosofi Herbert Spencer ja hänen seuraajansa William Graham Sumner loivat sosiaalidarvinismin käsitteen, jonka mukaan vahvat hallitsevat heikkoja yhteiskunnassa, mikä on myös luonnollista ja moraalisesti oikein. Sosiaalidarvinismin suosio johti eugeniikkaan, heikkojen piirteiden eliminoimiseen ihmiskunnassa. Satanismille loivat pohjaa 1800-luvun ajattelijoista myös Max Stirner, joka korosti itsekkyyttä, ja Friedrich Nietzsche, joka oli kiivas kristinuskon vastustaja ja joka loi yli-ihmisen käsitteen.
Venäjällä syntynyt yhdysvaltalainen Ayn Rand korosti 1900-luvulla kirjoissaan, kuten Kun maailma järkkyi, ihmisyksilön merkitystä ja vastusti vahvaa valtiota. Hän myös hyökkäsi yliluonnolliseen uskomista vastaan, väheksyi altruismia ja korosti oman onnellisuuden tavoittelua itsekkyyden kautta.
Okkultismi
Uskonnollisen ja filosofisen pohjan lisäksi nykyajan satanismiin liittyy okkultismi ja etenkin sen yksi tunnetuimmista harjoittajista, englantilainen Aleister Crowley (1875–1947). Crowley ei itse ollut satanisti, mutta hänen käsityksensä kristinuskosta, vapaasta seksuaalisuudesta, sosiaalidarvinismista, seremoniallisesta magiasta ja rituaalista sekä ylemmän tietoisuuden asteen tavoittelusta löysivät tiensä satanismiinkin.
Liikkeen historia
Nykymuotoisen satanismin isänä pidetään Anton LaVeyta (1930–1997), joka perusti 1966 Saatanan kirkon San Franciscossa ja julkaisi 1969 filosofiansa perusteoksen Saatanallisen Raamatun. Kirkoksi rekisteröitymiselle oli syynä se, että Yhdysvalloissa kirkkokuntien ei tarvitse maksaa veroja.
LaVey lakkautti Saatanan kirkon paikallistoiminnan (niin sanotut ”grottot”) vuonna 1975, minkä jälkeen kirkko on toiminut enimmäkseen vain paperilla jäsenmaksujen varassa. 1970-luvulla LaVeyn johtamasta Saatanan kirkosta erkaantui joitain ryhmiä. Näistä merkittävin on Michael Aquinon vuonna 1975 perustama Setin Temppeli, jonka näkemyksen mukaan LaVey oli erkaantunut liikkeen alkuperäisistä periaatteista. Aquino vastusti erityisesti LaVeyn ryhtymistä ottamaan maksua pappisvihkimisestä rahoittaakseen kirkkoa. Sittemmin Setin Temppeli on irtautunut satanismista ja kehittänyt filosofiaansa eri aineksia yhdistelevään suuntaan.
pienois|pysty|Saatanan kirkon ylipappi [[Peter H. Gilmore.]] Muut Saatanan kirkosta 1970-luvulla ja sen jälkeen erkaantuneet ryhmät jäivät useimmiten pieniksi ja lyhytikäisiksi. Eräs tunnetuimmista on Paul Valentinen perustama Church of Satanic Liberation, 1980-luvulla perustettu seksimagiaryhmä. Jotkin nykyajan pienet satanistiset ryhmät harjoittavat teististä satanismia ja jotkin saatananpalvontaa tai natsiokkultismia. Suurin osa nykyajan satanistisista liikkeistä on kuitenkin uskollisia LaVeyn alkuperäiselle maltillisemmalle, ateistiselle aatteelle. LaVeyn kuoltua 1997 Saatanan kirkon johtoon nousi hänen kumppaninsa Blanche Barton ja vuonna 2001 Peter H. Gilmore. Gilmoren tultua johtajaksi kirkon päämaja siirtyi New Yorkin osavaltioon.
Michael C. Hall
Michael Carlyle Hall (s. 1. helmikuuta 1971 Raleigh, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Satanismi
Liikkeen historia
Satanisteista suurin osa ei kuulu mihinkään järjestöön, vaan he harjoittavat satanismia yksityisesti. Internetistä on tullut organisaatioltaan hajautetulle satanismille tärkeä maailmanlaajuinen viestintäkanava. Euroopassa satanismi on saavuttanut suosiota etenkin Skandinaviassa, Saksassa ja Itä-Euroopassa, ja Saatanallinen Raamattu on käännetty monille eurooppalaisille kielille. Suomessa satanisteja on ollut muun muassa Pakanaverkon piirissä. He sanoutuvat irti saatananpalvonnasta, jonka he katsovat olevan vain käänteistä kristinuskoa.
Periaatteet
Satanistit eivät usko Saatanaan tai muihin personifioituihin jumaluuksiin, vaan satanisti on itse oma jumalansa. Satanistit ovat omaksuneet nimensä kristittyjen käyttämästä nimityksestä ja kantavat nimeään ylpeinä edustaen ”hengen uskontojen” vastustajaa ja vastakohtaa. Satanismissa Saatanasta voi käyttää myös muita nimiä kuin ”Saatana”.
Michael C. Hall
Yksityiselämä
Michael Hall syntyi Raleighissa, Pohjois-Carolinassa. Hän oli perheen ainoa lapsi, mutta hänellä oli sisko, joka kuoli ennen Hallin syntymää. Hallin ollessa vasta 11-vuotias hänen isänsä William Hall kuoli syöpään. Hallin äiti on Janice Hall. Hall valmistui Earlham Collegesta vuonna 1993 ja opiskeli myöhemmin New Yorkin yliopistossa. Hall meni vuonna 2002 naimisiin Amy Spangerin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006.
Satanismi
Periaatteet
Satanismi on harjoittajiensa mukaan järkiperäistä mutta pystyy silti vastaamaan ihmiseläimen kaikkiin tarpeisiin, kuten uskonnollisuuden, itsen sekä omien mielikuvien ilmentämisen tarpeeseen. Satanistit harjoittavat magiaa, mutta antavat sille järkiperäiset perustelut, kuten itsesuggestion. Saatanan kirkko määrittelee satanismin filosofiana epikurolaiseksi eikä hedonistiseksi, sillä satanistit tavoittelevat nautintoa tasapainoisesti ja hallitusti eivätkä siksi kannata esimerkiksi huumeidenkäyttöä.
Anton LaVeyn mukaan satanismi on ”Ayn Randin filosofiaa seremonioilla ja rituaaleilla höystettynä”. Laveylaisessa satanismissa on vaikutteita myös Aleister Crowleylta, Friedrich Nietzscheltä, Charles Baudelairelta ja Ragnar Redbeardiltä.
Anton LaVey määritteli Saatanan merkityksen kirkolleen ”yhdeksässä saatanallisessa julkilausumassa”, jotka hän julkaisi Saatanallisessa Raamatussa 1969:
Vuonna 1967 LaVey nimesi ”Maan yksitoista saatanallista sääntöä”:
Vuonna 1987 LaVey nimesi ”yhdeksän saatanallista syntiä”:
Juhlapäivät ja rituaalit
Satanistin tärkein juhlapäivä on hänen oma syntymäpäivänsä. Muita vähemmän tärkeitä juhlapäiviä ovat vapunyö, halloween, kesä- ja talvipäivänseisaukset sekä kevät- ja syyspäiväntasaukset.
Jotkut satanistit harjoittavat erityisiä rituaaleja, mutta jotkut harjoittavat satanismiaan vain noudattaen satanistisia periaatteita. Satanistisiin rituaaleihin kuuluu esimerkiksi seremonioita, nimeämiskäytäntöjä ja maagisia rituaaleja, kuten seksimagiaa, parantamis- tai onnellisuusrituaaleja ja vahingoittamiseen tarkoitettuja rituaaleja. Miehet pukeutuvat usein mustiin kaapuihin ja naiset seksikkäisiin vaatteisiin. Magiarituaalien kielenä käytetään eenokin kieltä. Seremonioissa käytetään usein valkoista ja mustaa kynttilää ja joskus myös muita välineitä. Satanistit voivat kantaa amuletteja, joissa on pentagrammiin kuvattu vuohenpää. Satanistit eivät rukoile tai uhraa.
Vastustusta
Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa puhkesi 1980-luvulla kohu (niin sanottu saatananpalvontapaniikki), jossa satanisteja syytettiin lasten hyväksikäytöstä, kaappauksista ja uhraamisesta sekä lapsipornografiasta ja insestistä. Satanistien kerrottiin järjestäytyneen neljään tasoon, jonka alimmalla tasolla oli heavy-musiikin ja fantasiapelien avulla mukaan houkuteltuja nuoria, ja satanististen kirkkojen väitettiin toimivan saatananpalvonnan keskuksina. Saatanan kirkon johtajat pyrkivät hälventämään kohua esiintymällä tiedotusvälineissä selittämässä oman toimintansa ja kerrottujen kulttien eroja. Kohu laantui kun syytteille ei löytynyt todisteita ja kun hyväksikäyttötodistusten aikaansaamiseksi käytetyt menetelmät havaittiin puutteellisiksi.
Jotkut tutkijat ja media ovat esittäneet satanismilla olevan ideologisia, poliittisia ja ikonografisia yhteyksiä fasismiin ja natsismiin. Jotkin pienet 1980-luvulla syntyneet satanistiset järjestöt ovat yhdistäneet satanismin uusnatsistiseen ajatteluun. Satanismin pääsuuntausten edustajien mukaan yhteys ei kuitenkaan ole todellinen, vaan satanismi on epäpoliittinen liike. Heidän mukaansa satanismi eroaa fasismista ja natsismista siinä, että satanismin ajatusmaailma on niistä poiketen rasisminvastainen, meritokraattinen, valtiovastainen, seksuaalisesti vapaamielinen, aatteellisesti moniarvoinen ja demokraattinen.
Michael C. Hall
Yksityiselämä
Tammikuussa 2010 Hall kertoi medialle sairastavansa Hodgkinin tautia, mutta huhtikuussa 2010 hänen kerrottiin parantuneen taudista täysin.
Ura
Hän on ollut Emmy-ehdokkaana vuosina 2002, 2008 ja 2009. Hän on myös ollut Golden Globe -ehdokkaana vuosina 2007, 2008 ja 2009 ja vuonna 2010 hän voitti palkinnon kategoriassa Paras miespääosa draamasarjassa.
Villafranca-vaihe
Villafranca-vaihe oli nisäkäsfossiilien perusteella määritelty geologinen ajanjakso noin 3–1 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden lopussa ja pleistoseenikauden alussa Euroopassa. Se on saanut nimensä luoteisitalialaisen kylän Villafranca d'Astin kylän mukaan.
Jammu Siltavuori
Antti Veikko Ilmari ”Jammu” Siltavuori (29. lokakuuta 1926 Vaasa – 9. maaliskuuta 2012 Kuopio) oli suomalainen rikollinen, joka tuli tunnetuksi kahden kahdeksanvuotiaan tytön murhaamisesta ja ruumiiden polttamisesta maaliskuussa 1989. Sitä ennen hän oli viimeistään 1950-luvulta lähtien syyllistynyt useisiin alaikäisten tyttöjen raiskauksiin. Niiden lisäksi hänet oli tuomittu muista siveellisyysrikoksista, omaisuusrikoksista sekä murhayrityksestä, joista hän istui tuomiota jo 1960-luvulla.
Aikaisempi elämä
Siltavuorella oli aikanaan vaimo, poika ja adoptiotytär. Vuonna 1966 Hymy-lehdessä haastateltiin hänen entistä vaimoaan ja artikkelissa kerrottiin seuraavaa:
Kaksoismurha
Veikko Siltavuori houkutteli (myöhemmin hän itse väitti tyttöjen tulleen oma-aloitteisesti) 3. maaliskuuta 1989 autoonsa 8-vuotiaat vuonna 1980 syntyneet Päivi-Maria Hopiavuoren ja Tanja Johanna Pirisen näiden kotipihalta Helsingin Myllypurosta. Siltavuoren aikaisemmin kyydittämät tytöt olivat olleet enimmäkseen jo sen ikäisiä, että Siltavuori saattoi näille rahaa antamalla saada nämä lupaamaan, etteivät kerro olleensa Siltavuoren kyydissä. Kyydittäessään Hopiavuorta ja Piristä Siltavuori jälleen yritti päästä tytöistä eroon siten, etteivät tytöt kertoisi olleensa hänen kyydissään, mutta tällä kertaa tuollainen Siltavuoren aikaisemmin käyttämä sopimusmenettely ei ollut mahdollinen, koska tytöt olivat niin pieniä.
Siltavuori ajoi kesämökilleen Vihtiin, missä murhasi Päivi-Maria Hopiavuoren kuristamalla. Sen sijaan Johanna Pirisen hän murhasi tappavalla annoksella pentobarbitaali-unilääkettä; tämä selvisi palojätettä tutkittaessa. Murhattuaan tytöt Siltavuori poltti heidän ruumiinsa, pakkasi palojäänteet peräkonttiin ja ajoi takaisin Helsinkiin. Hopiavuoren äiti huolestui, kun tytöistä ei ollut kuulunut mitään iltaan mennessä, ja soitti hätänumeroon noin kello 22.46.
Poliisi sai silminnäkijävihjeitä, joiden mukaan tytöt oli nähty vanhan miehen seurassa. Siltavuori oli tuolloin 62-vuotias, mutta näytti huomattavasti vanhemmalta. Useat nuoret olivat kertoneet, kuinka Siltavuori oli kyydinnyt heidät mökilleen ja tarjonnut heille alkoholia. Saunoessaan Siltavuori oli ollut alasti, mutta nuoret vaatteet päällä; he kertoivat Siltavuoren tulleen mielellään istumaan heidän viereensä lauteilla. Alkoholin nauttimisen lomassa mökillä oli pelattu videopelejä.
Rikospoliisin väkivaltatoimiston suorittamien sisäisten tutkimusten ja arkistojen penkomisen perusteella joukko poliisin tutkijoita lähetettiin 5. maaliskuuta tutkimaan Siltavuoren asuntoa, joka sijaitsi pari kilometriä tyttöjen katoamispaikasta Kauppakartanonkadulla Itäkeskuksessa.
Pohjolan poliisi kertoo 1991 -kirjassa on valokuva Siltavuoren jääkaapista, josta löytyi kaiken kaikkiaan 300 suklaalevyä. Poliisi epäili, että Siltavuori käytti suklaalevyjä lasten houkuttelemiseen, vaikka Siltavuori itse väitti sairastavansa diabetesta ja säilyttävänsä suklaalevyjä verensokerin liiallisen laskun varalta. Asunnossa oli myös paljon lapsille tarkoitettuja videoita.
Poliisit tutkivat samalla Siltavuoren omistaman auton. Siltavuorta jouduttiin kovistelemaan pitkään, jotta hän kertoisi autonsa sijainnin taloyhtiön parkkipaikalla. Auton tavaratilasta löytyi epämääräistä, eloperäiseltä näyttänyttä tuhkaa ja palojätettä.
Molemmat ruumiit olivat tyttöjen. Tyttöjen iät voitiin suunnilleen päätellä puhkeamattomista ja puhjenneista hampaista. Merkkejä siitä, että tytöt olisi raiskattu, ei ruumiista löytynyt. Siltavuori oli kertomansa mukaan surmannut tytöt, asettanut heidän ruumiinsa tynnyreihin, valellut ne bensiinillä ja sytyttänyt palamaan. Siltavuoren mökkinaapurit olivat luulleet, että hän poltti mökkinsä pihalla roskia. Toisen tytön vaatteiden kuituja löytyi Siltavuoren alushousuista.
Tapaus johti laajaan mediajulkisuuteen, jonka aikana Siltavuoresta kirjoitettiin satoja yleisönosastokirjoituksia. Rikosposti-lehden huhtikuun 1991 numerossa julkaistiin Siltavuoren haastattelu, jossa hän sanoi olevansa Suomen vihatuin ihminen. Hänelle vaadittiin rangaistukseksi muun muassa kuolemantuomiota tai kastraatiota. Suuri medianäkyvyys aiheutti myös vihanpurkauksia, jotka johtivat Siltavuoreksi epäiltyjen, täysin sivullisten henkilöiden häirintään ja jopa pahoinpitelyyn. Kirkkonummelainen teollinen muotoilija Antti Siltavuori joutui puhelinterrorin kohteeksi nimensä vuoksi, ja helsinkiläisessä ravintolassa pahoinpideltiin vanha mies, koska hän muistutti ulkonäöltään Jammua. Mielenosoittajien kylteissä luki muun muassa seuraava: ”Seksuaalirikollinen ei parane vankilassa. Asiantuntijat pakkohoidon kannalla.”
Poliisit saivat tutkimuksissaan selville, että Siltavuori oli vuokrannut maatilan Paltamon Mieslahdesta ja rakentanut sinne kalteri-ikkunoita, sellejä ja pieniä käymälöitä. Päivi-Maria Hopiavuori ja Tanja Johanna Pirinen tosin eivät tutkimusten perusteella joutuneet tähän vankilaan, eikä poliisilla ollut täyttä selvyyttä siitä, oliko vankila rakennettu lapsiuhreja varten.
Siltavuoren Rantakumpu-niminen mökki Vihdin Tervalammen kylässä pakkohuutokaupattiin elokuussa 1992. Mökistä saaduilla rahoilla yritettiin saada kasaan kummankin uhrin äidin vaatimat 17 000 markan korvaukset, ja 6 282 markkaa Kelalle.
Siltavuoren ollessa tutkintavankeudessa Vaasan vankilassa elokuussa 1989 eräs hänen vankitoverinsa löi häntä päähän raskaalla jakkaralla, jolloin Siltavuori menetti tajuntansa ja sai päähänsä runsaasti verta vuotavan haavan. Pahoinpitelijä tuomittiin entisen rangaistuksensa lisäksi kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen ja maksamaan Siltavuorelle 750 markan korvaukset kivusta ja särystä. Siltavuoren nostama kanne murhayrityksestä sen sijaan hylättiin.
Tuomio
Veikko Siltavuori tuomittiin 14. joulukuuta 1989 Helsingin raastuvanoikeudessa kahdesta täyttä ymmärrystä vailla olevana tehdystä murhasta, kahdesta lapsenryöstöstä ja muista rikoksista yhteensä 15 vuodeksi vankeuteen ja eristettäväksi pakkolaitokseen vaarallisena rikoksenuusijana. Lisäksi Siltavuori velvoitettiin maksamaan Hopiavuoren ja Pirisen yksinhuoltajaäideille korvauksia henkisestä kärsimyksestä noin 200 000 markkaa (noin 47 500 euroa) ja lisäksi työansiomenetyksistä, hautauskuluista ynnä muusta yhteensä 100 000 markkaa (noin 23 700 euroa). Tuohon aikaan Suomen laki ei tuntenut käsitettä ”korvaus henkisistä kärsimyksistä”, mutta raastuvanoikeus katsoi Hopiavuoren ja Pirisen äitien kärsimyksen olleen niin kohtuuton, että tällaisille korvauksille oli edellytystä. Korvausten ja oikeudenkäyntikulujen vuoksi Siltavuori joutui myymään kesämökkinsä, jonka pihassa oli tytöt surmannut.
Pahoin palaneista tyttöjen ruumiista ei kyetty löytämään seksuaalirikokseen viittaavia todisteita. Myöskään Siltavuori itse ei sellaista myöntänyt. Oikeus ei siksi todennut Siltavuoren syyllistyneen lapseen kohdistuvaan haureuteen.
Ehdonalainen vapaus ja pakkohoito
Suoritettuaan tuomiostaan 11 vuotta Siltavuori pääsi 31. tammikuuta 2000 tarkasti vartioituun ehdonalaiseen, josta hänet kuitenkin lähes välittömästi siirrettiin tahdosta riippumattomaan psykiatriseen hoitoon Kuopion Niuvanniemen oikeuspsykiatriseen sairaalaan.
Vuodenvaihteessa 2007 Siltavuorta hoitaneet lääkärit ja Kuopion hallinto-oikeus päättivät jatkaa pakkohoitoa hallinto-oikeuden todettua, että vapautuessaan Siltavuori olisi vakavasti vaarantanut muiden henkilöiden terveyttä ja turvallisuutta.
Niuvanniemen sairaalalähteiden mukaan Siltavuori joutui murhayrityksen kohteeksi, kun hänet kaadettiin ja hän loukkaantui vakavasti. Siltavuoren lonkka murtui pahoin ja se jouduttiin leikkaamaan. Leikkauksen johdosta Siltavuori menetti kävelykykynsä ja joutui liikkumaan pyörätuolilla.
Siltavuori kuoli Niuvanniemessä 9. maaliskuuta 2012. Ennen kuolemaansa hän oli vaikeasti dementoitunut.
Kaksoismurhan kuvaus taiteessa
Kuvataiteilija Ilkka Sariola on tehnyt piirustuksen ”JAM JAM” (2019). Teoksen elementtejä ovat savuava roskapönttö, pentobarbitaalin kemiallinen kaava ja Siltavuoren murhassa käyttämä auto.
Virpi Laristo
thumb|right|Virpi Laristo vuonna 1964 [[Gisellen nimiroolissa.]] Virpi Elina Laristo (26. marraskuuta 1934 Helsinki – 3. lokakuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi. Laristo työskenteli pitkään Kansallisbaletin solistitanssijana ja myöhemmin myös harjoittajana.
Laristo meni Kansallisoopperan balettikouluun kahdeksanvuotiaana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1954 hän solmi oopperan baletin kanssa solistisopimuksen. Kansallisbaletista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977, mutta hän jatkoi opettamista 1990-luvun alkuun saakka muun muassa Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Suomen Tanssipedagogiliiton puheenjohtajaksi Laristo valittiin vuonna 1979.
Laristo on esiintynyt kolmessa suomalaisessa pitkässä elokuvassa: vuonna 1952 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Mitäs me taiteilijat, vuonna 1954 Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa Pessi ja Illusia sekä vuonna 1961 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Toivelauluja.
Laristo on kirjoittanut kahdeksanosaisen suomenkielisen balettitekniikan perusteoksen Klassisen baletin didaktiikka kolme ensimmäistä osaa, jotka julkaistiin vuonna 1988. Osat IV–VIII on kirjoittanut Marianna Rumjantseva, ja ne ilmestyivät 2002. Tämän balettitekniikan suomalaisen suurteoksen osat noudattavat baletin uusvenäläisen koulukunnan eli Vaganova-baletin jakoa kahdeksaan opetusluokkaan.
Lariston puoliso oli oopperalaulaja Usko Viitanen. Vuonna 1975 Laristolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Laristo on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Alfred Kordelinin säätiö
Historiaa
Säätiö perustettiin liikemies Alfred Kordelinin (1868–1917) testamenttilahjoituksen turvin. Kordelin oli kulttuurinystävä ja Suomen tunnetuimpia mesenaatteja. Hän kuoli, kun venäläinen matruusi ampui hänet Suomen itsenäisyyttä edeltäneessä kuohuntavaiheessa niin sanotussa Mommilan kahakassa.
Kordelin ei ehtinyt laatia rahastolleen ohjesääntöä. Kuolinpesän selvittäjät antoivat tehtävän Suomalaisen Tiedeakatemian asiantuntijoille, joiden laatima ohjesääntö vahvistettiin 31. joulukuuta 1918. Vuosina 1920–1939 säätiö jakoi vuosittain noin 90 apurahaa. Talvisodan jälkeen 1940 säätiölle määrätty omaisuuden luovutusvero ja etenkin voimakas inflaatio heikensivät säätiön taloutta, minkä vuoksi jaettavien apurahojen yhteismäärä jäi melko vaatimattomaksi 1970-luvun lopulle saakka. Säätiön taloudellinen asema on kohentunut tuntuvasti 1980-luvulta lähtien.
Alfred Kordelinin säätiöllä on kaikkiaan 14 erillisrahastoa, joista 8 on eri puolilla Suomea toimivia kaupunkirahastoja. Ne ovat Huittisten rahasto, Hyvinkään rahasto, Jyväskylän rahasto, Lappeenrannan rahasto, Raahen 350-vuotisjuhlarahasto, Rauman rahasto, Savonlinnan rahasto ja Seinäjoen rahasto. Muut erillisrahastot ovat Gust. Kompan rahasto, Tieteellisten seurain valtuuskunnan 100-vuotisrahasto, Urheilun Tuki -rahasto, Toivo Vuorelan ja Mauno Turusen muistorahasto sekä Viron rahasto.
Stipendien ja apurahojen lisäksi säätiö jakaa palkintoja henkilöille, jotka ovat työllään edistäneet tehokkaasti suomalaista kulttuuria tieteen, taiteen, kirjallisuuden tai kansanvalistuksen alalla. Tunnustuspalkinto voidaan antaa joko elämäntyöstä tai poikkeuksellisen mittavasta saavutuksesta tai suorituksesta. Lisäksi säätiö jakaa kannustuspalkintoja.
Elämä kertomuksena
Alfred Kordelinin säätiö pyrkii myös edistämään kansantajuisten, tieteellispohjaisten elämäkertojen aikaansaamista itsenäisyyden ajan suomalaisista vaikuttajista. Elämä kertomuksena -projekti on tuottanut muun muassa seuraavat teokset:
Porin ortodoksinen kirkko
Porin ortodoksinen kirkko eli Pyhän Apostoli ja evankelista Johannes Teologin kirkko on vuonna 2002 valmistunut ortodoksinen kirkko, joka sijaitsee Porissa Käppärän kaupunginosassa. Tiilirakenteisen kirkon on suunnitellut arkkitehti Matti Porkka. Porin ortodoksinen kirkko on pyhitetty Johannes Teologin eli evankelista Johanneksen muistolle.
Historia
Porin seudulla on ortodokseja noin 300. He ovat pääosiin siirtokarjalaisia tai heidän jälkeläisiään ja kuuluvat Tampereen ortodoksisen seurakunnan alaisuuteen. Ensimmäisen kerran ortodoksisen kirkon rakentamista suunniteltiin Poriin jo sotien jälkeen, mutta hanke toteutui vasta 2000-luvun alussa. Ennen omaa kirkkoa Porin ortodoksisella yhteisöllä oli käytössään V kaupunginosassa sijainnut rukoushuone, jonka tiloissa nykyään toimii Porin venäläinen ortodoksinen kirkko. Porin ortodoksisen kirkon vihki Helsingin metropoliitta Ambrosius 29. syyskuuta 2002. Tilaisuudessa olivat paikalla myös muun muassa arkkipiispa Leo sekä kulttuuriministeri Kaarina Dromberg.
Sisustus, pyhäinjäännökset ja kellot
Porin ortodoksisen kirkon ikonostaasi on Margit Linnun maalaama ja sen muista ikoneista on vastannut Harri Stefanius. Kirkkoon ortodoksisen tradition mukaan sijoitetut pyhäinjäännökset ovat 1600-luvulla eläneen kreikkalaisen marttyyrimunkin luunsiruja ja ne ovat peräisin Ateenan lähistöllä sijaitsevasta Dau Pentelin luostarista. Porin ortodoksisen kirkon kellot on valettu Venäjällä Voronežin kaupungissa. Messingin ja tinan seoksesta valmistettuja kelloja on kaikkiaan kahdeksan, joista suurin painaa 640 kiloa ja pienin noin seitsemän kiloa.
Frances Conroy
pienoiskuva|Frances Conroy vuonna 2014. Frances Conroy (s. 13. marraskuuta 1953 Monroe, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Conroy opiskeli Neighborhood Playhousessa ja Juilliard Schoolissa. Hän saavutti mainetta teatteriesiintyjänä jo 1970-luvun kuluessa, mutta teki Broadway-debyyttinsä vasta vuonna 1980.
Sittemmin Conroylla on ollut lukuisia tunnettuja rooleja muiden muassa elokuvissa Rikoksia ja rikkomuksia (1989) ja Uneton Seattlessa (1993).
Conroyn tunnetuin rooli lienee Ruth Fisher televisiosarjassa Mullan alla, josta hänet on palkittu Golden Globella vuonna 2003; hän oli lisäksi ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuosina 2002, 2003, 2005 ja 2006.
Norjan kuningaskunta (872–1397)
Norjan valtakunta tai Norjan kuningaskunta viittaavat Norjan kuningaskuntaan suurimmillaan 1200-luvulla pitkän sisällissodan jälkeen. Kuningaskuntaan kuului nykyisen Norjan alue, nykyisen Ruotsin Jämtlandin, Härjedalenin, Bohuslänin sekä Idren ja Särnan alueet sekä Norjan merentakaiset alueet, joita norjalaiset merimiehet olivat asuttaneet vuosisatoja ennen alueiden liittämistä kuningaskuntaan. Norja, jonka laajentuminen alkoi kuningaskunnan perustamisesta vuonna 872, oli suurimmillaan vuosien 1240 ja 1319 välillä.
Harri Dahlström
Harri Anton Dahlström (4. elokuuta 1935 Helsinki – 3. heinäkuuta 2012 Helsinki ) oli suomalainen kalojen ja kalatalouden asiantuntija. Koulutukseltaan hän oli maatalous- ja metsätieteiden maisteri, arvoltaan kunniatohtori. Varsinaisen työuransa Dahlström teki Maa- ja metsätalousministeriössä, jossa hän oli ennen eläkkeelle jäämistään kalatalousylitarkastaja sekä kala- ja riistaosaston vapaa-ajan kalatalouden yksikön päällikkö. Dahlström tuli tunnetuksi radion ja television Luontoilta-ohjelmasta, jossa hän toimi kala-asiantuntijana sekä monista muista luontoon liittyvistä yleistajuisista tiedeohjelmista, kirjoista ja lehtiartikkeleista. Hän toimi myös tuntiopettajana Helsingin yliopistossa.
Hän kuoli syöpään Haartmanin sairaalassa Helsingissä.
Arinakääpä
Arinakääpä (Phellinus igniarius) on lehtipuilla esiintyvä sieni, joka muiden kääpien tapaan lahottaa puuta solunulkoisilla entsyymeillään. Laji toimii valkolahottajana elävilläkin puilla.
Itiöstä kasvanut sienirihmasto tunkeutuu puuhun kuoren vioittumien kautta. Sienirihmasto aiheuttaa valkolahoa ja tuhoaa puun hitaasti. Vielä elävään tai kuolleeseen puuhun ilmestyvä, 5–20 senttimetriä leveä kääpä on monivuotinen. Arinakääpä lahottaa varsinkin koivuja ja muita lehtipuita, mutta haapoja lahottaa vain haavanarinakääpä.
Ruotsissa arinakäävästä on tiettävästi tehty taulaa kuin myös taulakäävästä (Fomes fomentarius), mistä juontunee arinakäävän ruotsinkielinen nimi eldticka. Kenties suomalainen nimi juontunee samasta asiasta.
Mustakääpä (Phellinus ignarius var. trivialis) on nykytiedon (2016) mukaan hieman toisennäköinen arinakäävän muoto, joka suosii suuria pajupuita. Lepänarinakääpä (Phellinus alni) risteytyy toisinaan arinakäävän kanssa. Kaiken kaikkiaan arinakääpien taksonomia on yhä ongelmallinen DNA-selvittelyistä huolimatta.
Aarhus GF
Aarhus Gymnastikforening af 1880 (AGF, AGF Århus) on yksi Tanskan vanhimmista ja menestyneimmistä jalkapallojoukkueista. Aarhus GF on pelannut ylimmällä sarjatasolla pidempään kuin mikään muu tanskalainen joukkue. Joukkueen kotikenttä on Aarhusin kaupungissa sijaitseva Ceres Park, jonka katsojakapasiteetti on 19 433 henkeä. Kentällä pelataan myös joitakin Tanskan maajoukkueen pelejä.
Nykyinen kokoonpano
''Päivitetty 1. helmikuuta 2021''
Kaukoidän rintama
Kaukoidän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 14. tammikuuta 1941. Se nimettiin 4. elokuuta 1945 uudelleen 2. Kaukoidän rintamaksi.
Komentajat
Rintamankomentajina olivat:
Töv
Töv (, ’keskinen provinssi’) on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa ja ympäröi Ulan Batorin kaupunkia. Lisäksi se rajautuu Selengen, Hentiin, Govisümberin, Dundgovin, Övörhangain ja Bulganin provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 83 838 asukasta ja sen pinta-ala on 74 000 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Zuunmod.
Aluejako
Provinssi jakautuu 27 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Ana Fidelia Quirot
Ana Fidelia Quirot (s. 23. maaliskuuta 1963 Palma Soriano) on kuubalainen entinen 800 metrin juoksija.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Rooman MM-kisoissa 1987, Quirot sijoittui neljänneksi. Vuoden 1989 yleisurheilun maailmancupissa Barcelonassa hän voitti 800 metrin matkan. Tokion MM-kisoissa 1991 hän saavutti hopeaa neuvostoliittolaisen Lilija Nurutdinovan takana. Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa hän saavutti pronssia.
Tammikuussa 1993 Quirot oli raskaana, kun pesukoneen räjähdys hänen kotonaan aiheutti hänelle vakavia palovammoja ja ennenaikaisen synnytyksen. Keskosena syntynyt lapsi kuoli muutaman päivän kuluttua. Onnettomuudesta jäi Quirotille pysyviä arpia muun muassa kasvoihin.
Quirot palasi kuitenkin kilparadoille kauden 1993 loppupuolella ja saavutti Keski-Amerikan kisoissa hopeaa surinamelaisen Letitia Vriesden takana. Göteborgin MM-kisoissa 1995 Quirot saavutti viimein kultamitalin. Seuraavana vuonna Atlantan olympiakisoissa hän jäi hopealle kultamitalin mentyä Venäjän Svetlana Masterkovalle. Ateenan MM-kisoissa 1997 Quirot puolusti menestyksekkäästi MM-kultaansa.
Quirotin ennätykseksi jäi Barcelonan maailmancupissa 1989 juostu 1.54,44, mikä on yhä kaikkien aikojen maailmantilaston neljänneksi paras aika. 400 metriä Quirot on juossut aikaan 49,61.
Länsi-Porin kirkko
Länsi-Porin kirkko sijaitsee Vähärauman kaupunginosassa, Porissa. Se on Länsi-Porin seurakunnan pääkirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Mikael Nordenswan, ja se valmistui vuonna 1960. Se peruskorjattiin viimeksi vuonna 1994. Noin 200-paikkaisessa kirkossa on mekaaniset, 11-äänikertaiset urut.
Newton de Souza Queiroz Jr
Newton de Souza Queiroz Jr. eli Newton (s. 20. huhtikuuta 1991 São Paulo) on brasilialainen futsalpelaaja, joka pelaa futsal-liigassa Tornion Palloveikkojen riveissä kaudella 2020–2021. Pelaajaprofiililtaan Newton on laituri. Newton siirtyi Tornioon jyväskyläläisestä Kampuksen Dynamosta, jossa hän on pelannut syksystä 2018 alkaen. Ennen Suomeen tuloaan Newton on pelannut futsalia myös Brasiliassa, Sveitsissä, Ranskassa (voittaen kaksi mestaruutta 2014 ja 2015) sekä Gibraltarilla (mestaruus 2018).
Newton osoittautui tehokkaaksi pelaajaksi jo myöhässä alkaneella debyyttikaudellaan: 33 liigamaalia ja 14 maaliin johtanutta syöttöä oikeuttivat runkosarjan pistepörssin 4. sijaan. Newton myös iski hattutempun ratkaisevassa kolmannessa finaaliottelussa ja auttoi näin Dynamon toiseen perättäiseen mestaruuteensa.
Baltic Exchange
Baltic Exchange on brittiläinen yhtiö, joka toimii laivameklarien, laivan omistajien ja rahtaajien maailmanlaajuisilla markkinoilla. Yhtiö perustettiin 1700-luvun puolivälissä. Nimi juontaa juurensa Baltick Coffee Houseen ja vuoteen 1744, ja se rekisteröitiin yksityiseksi osakeyhtiöksi 1900. Nykyisin "pörssin" omistajia ovat sen jäsenyhtiöt, eikä sitä vaihdeta julkisesti pörssissä. Sen toimintaa johtaa jäsenten valitsema johtokunta. Sillä on 20 työntekijää, ja sen toimipaikka on Lontoon keskustassa.
Yritys kerää päivittäin tietoja rahtien hinnoista eri reiteillä. Välittäjiä pyydetään myös tarkastelemaan sellaisia muuttujia kuin laivan tyyppi ja nopeus ja matkan pituus. Vastaukset liitetään BDI:iin, joka julkaistaan esimerkiksi Lloyds'sin listalla.
Pörssi julkaisee päivittäin kuutta indeksiä:
2. Kaukoidän rintama
2. Kaukoidän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 5. elokuuta 1945 Kaukoidän rintamasta. 1. lokakuuta 1945 siitä tehtiin Kaukoidän sotilaspiiri. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Maksim Purkaev.
2. Kaukoidän rintama muodostettiin viimeistä puna-armeijan toisen maailmansodan hyökkäystä varten japanilaisia joukkoja vastaan Mantšuriassa 9. elokuuta. Hyökkäyssuunnitelman mukaisesti Transbaikalin rintama hyökkäsi Mongolian suunnalta, 1. Kaukoidän rintama meren suunnalta ja 2. Kaukoidän rintama pohjoisesta. Tavoitteeksi asetettiin japanilaisen armeijan lyöminen sekä Sahalinin saaren eteläosan ja Kuriilien saarten miehittäminen. Hyökkäykseen osallistui yli 1,5 miljoonaa sotilasta, 3 900 lentokonetta, 5 500 panssarivaunua ja 26 000 tykkiä.
Zero Gravity
Zero Gravity on australialaisen laulajan Kate Miller-Heidken esittämä kappale, jolla hän edusti Australiaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 284 pistettä ja saavutti sijan 9.
Brommen kulttuuri
thumb|50px|Brommen kulttuurin käyttämä nuolenkärki.
Brommen kulttuuri 12 500–9 000 vuotta eaa. oli jääkauden päättymisen aikainen metsästyskulttuuri Skandinaviassa. Se on saanut nimensä Tanskan Själlannissa sijaitsevan löytöpaikan mukaan. Brommen lisäksi kulttuurille tyypillisenä pidettyä esineistöä on löydetty noin 50 paikasta. Toisaalta on kyseenalaistettu, riittävätkö nämä varsin yleiset esinelöydät määrittelemään erillisen kulttuurin.
Aggregaatti
thumb|Ihmisvoimin liikuteltava pieni aggregaatti. thumb|Perävaunuun asennettu 70 [[Volttiampeeri|kVA aggregaatti. ]] Aggregaatti eli sähkövoimakone (myös polttomoottori-generaattori tai pelkkä generaattori) on laitteisto, joka tuottaa sähköä esimerkiksi bensiini- tai dieselmoottorin voimalla. Laitteistossa polttomoottori tuottaa mekaanista energiaa, jonka generaattori muuttaa edelleen sähköenergiaksi. Aggregaatti on usein siirrettävä ja sen tyypillisiä käyttökohteita ovat alueet, joihin sähköverkko ei ulotu tai sähkön jakeluhäiriön varalta tarvitaan nopeasti varavirtaa. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi työmaa-alueet, kesämökit, maatilat, omakotitalot, sairaalat sekä sotilasjärjestelmät ja yleisötilaisuudet maasto-olosuhteissa. Junissa käytetään vaunujen tarvitseman sähkön tuottamiseen erityisiä aggregaattivaunuja esimerkiksi ajettaessa sähköistämättömällä radalla. Aggregaatteja käytetään myös akustojen lataamiseen esimerkiksi kesämökeillä tai sotilasjärjestelmien asemakäytössä.
Aggregaatti voi toimia itsenäisenä varavirtayksikkönä, mikäli siinä on automaattinen jännitteensäätö ja herätystoiminto sähkökatkon sattuessa. Aggregaatin tuottama virta voi olla standardin mukaista verkkosähköä vastaavaa yksi- tai kolmivaiheista virtaa, mutta sähkön laatu saattaa vaihdella hieman aggregaatin laadusta sekä teknisistä ratkaisuista riippuen. Erityisiin käyttötarkoituksiin on myös esimerkiksi 12 V, 24 V tai 48 V tasavirtaa tuottavia aggregaatteja. Käydessään normaali aggregaatti pitää suhteellisen kovaa, "säksättävää" ääntä, mutta esimerkiksi elokuva tuotantoa varten on saatavilla myös hiljaisempia aggregaatteja. Hyvin suuri aggregaatti on saatettu sijoittaa ajoneuvon perävaunuun tai pakettiauton / kuljetuskontin sisään, jotta sen siirtäminen olisi helppoa.
Traktorigeneraattori
Sähköä voidaan tuottaa traktorikäyttöisellä generaattorilla. Nämä generaattorit tuottavat sähköä tyypillisesti muutamia kymmeniä kilowatteja. Traktorigeneraattorit ovat yleisiä maatalouskäytössä ja 27–60 kVA tuottavat mallit ovat suosituimpia (v. 2006). Generaattori saa voimansa traktorin voiman ulosotosta nivelakselin välityksellä, eli traktorin moottori toimii aggregaatin polttomoottorina. Traktorikäyttöinen generaattori voi olla kiinnitettynä traktorin kolmipistenostolaitteisiin tai se voi olla traktorista irrallinen, omilla jaloilla oleva generaattori. Generaattorissa on hammasvaihde, jolla kierrosnopeus nostetaan 1500 tai 3000 kierrokseen minuutissa.
Menestysteologia
Menestysteologia on Essek William Kenyonin (1867–1948) perustama kristillisperäinen suuntaus, joka on saanut vaikutteita kristinuskon ulkopuolisista kulteista, joiden parissa E. W. Kenyon vietti suuren osan elämästään. Kulttiryhmät, joiden opetuksia E. W. Kenyon omaksui, ovat osa New Age -liikettä: Bostonissa vaikuttanut unitarismiliike, jonka julistajana oli tuolloin Minot J. Savage, Mary Baker Eddyn luoma Kristillinen tiede, Phineas Parhurst Quimbyn Uusi ajattelu (New Thought) ja Charles ja Mary Caroline "Myrtle" Fillmoren Unity School of Christianity (Kristinuskon ykseyskoulu). Kenneth E. Hagin (1917–2003) omaksui Kenyonin kirjoista tämän opin. Kenyonin opetusta Hagin täydensi saamansa ilmestystiedon kautta.
Oppi ja sen pohjalta syntynyt uskonnollinen suuntaus tunnetaan myös nimellä Uskon Sana -liike, jota pidetään menestysteologien keskuudessa parempana ilmaisuna kuin yleisesti käytettyä menestysteologia-nimitystä. Myös valtateologia-nimitystä käytetään yleisesti. Henkilöä, joka opettaa tai levittää menestysteologiaa voidaan kutsua menestysteologiksi tai puhekielessä mennariksi.
Menestysteologian keskeisimpänä tunnusmerkkinä pidetään taloudellisen menestyksen korostamista, jota perustellaan Haginin opetuksilla ja Haginin ilmestystiedolla sekä viittaamalla joihinkin yksittäisiin Raamatun jakeisiin.
Toinen keskeinen tunnusmerkki on opetus uskovan auktoriteetista. Tällä tarkoitetaan sitä, että menestysteologisen opin mukaan uskova ihminen pystyisi tekemään samoja tekoja kuin Jeesus, eli herättämään kuolleita, ajamaan riivaajia, parantamaan sairaita, kävelemään veden päällä ja käytännössä olisi voimassaan Jeesuksen veroinen.
Määritelmä
Menestysteologia on oppi, joka painottaa uskovien ajallista menestymistä. Menestysteologinen kirjallisuus kertoo yleensä tämän tarkoittavan terveyttä, aineellista rikkautta eli rahaa, suurta omaisuutta, parhaimpia autoja ja kalleimpia vaatteita.
Menestysteologia tarkoittaa oppia, joka perustuu Kenyonin ja Kenneth Haginin opetuksiin. Menestysteologiksi sanotaan tällöin ihmistä, joka opettaa samaa oppia kuin Kenneth Hagin.
Kuten mitä tahansa oppia, menestysteologiaakin tuovat esille erilaiset ihmiset monella eri tavalla. Useimmiten menestysteologisessa opetuksessa tulevat vahvasti esille Kenyonin ja Haginin keskeisemmät opetukset, toisinaan jätetään menestysteologian opetuksista eniten kritisoitu ja vastustettu JDS-opetus vähäisempään osaan.
Silloin kun ihmisen opetetaan olevan Jumalan veroinen tai jopa Jumala ja opetetaan ihmisen olevan voimattoman Jeesuksen yläpuolella ja Pyhän Hengen opetetaan olevan voiman, joka palvelee uskovia toteuttaen oikeiden metodien kautta esitettyjä käskyjä, ollaan menestysteologiassa.
Kun usko nähdään Jumalasta irrallaan olevana voimana, jota voidaan hallita oikeiden metodien avulla, sairaiden parantamisessa ja ajallisen menestymisen tavoittelussa, positiivisen tunnustamisen ja Jeesuksen nimeen liitetyn uskovan auktoriteettivoiman kautta, sekä mielikuvatekniikka visualisoinnin kautta, ollaan menestysteologiassa.
Synty ja kehittyminen
thumb|120px|[[Kenneth E. Hagin]] Menestysteologian isänä pidetään E. W. Kenyonia, jonka v. 1916 ilmestyneestä teoksesta The Father and His Family Uskon Sana -liikkeen opetus uskovan auktoriteetista on peräisin, samoin myös ns. JDS-oppi (Jesus Died Spiritually). Menestysteologia tunnetaan tämän opetuksen vuoksi myös nimellä valtateologia, joka tarkoittaa hengellisen vallan tavoittelua. Kenyon toimi elämänsä aikana useissa metodisti- ja baptistiseurakunnissa ja opetti menestysteologiaa useissa perustamissaan raamattukouluissa.
Kenneth E. Hagin (1917–2003) omaksui Kenyonin kirjoista tämän opin. Kenyonin opetusta Hagin täydensi saamansa ilmestystiedon kautta. Ilmestystieto on Raamatun ulkopuolista tietoa, jonka Hagin sai ilmestyksen kaltaisena näkynä. Osan ilmestystiedoistaan hän kuitenkin kopioi sanatarkasti Kenyonin kirjoittamista kirjoista ja kuitenkin esitti nekin ominaan. Hagin julkaisi joitakin Kenyonin kirjoja omalla nimellään ja kirjoitti itsekin useita. Hagin perusti vuonna 1974 Oklahoman osavaltioon, Tulsan kaupunkiin Rhema Bible Institute -raamattukoulun, joka on tehnyt menestysteologiasta tunnetun ja levittänyt sitä.
thumb|left|300px|Saarnaaja Robert H. Schullerin Garden Grove Community drive-in-kirkko. thumb|right|100px|Saarnaaja Robert H. Schuller thumb|right|100px|Saarnaaja Napoleon Hill
Myös Norman Vincent Peale, Robert Schuller ja Napoleon Hill ovat vaikuttaneet merkittävästi menestysteologian leviämiseen.
Menestysteologian keskeisimmät opetukset
Menestysteologian keskeisimmät opetukset tulevat hyvin selvästi esille menestysteologien keskuudessa arvostettujen ja kunnioitettujen opettajien, kuten Kenneth Haginin, Sten Nilssonin, Ulf Ekmanin ja E. W. Kenyonin teoksissa. Näissä teoksissa korostuvat tässä artikkelissa mainitut keskeiset opetukset, joiden perusteella menestysteologia tunnetaan.
Menestysteologia korostaa erityisesti opetusta taloudellisen, terveydellisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin saavuttamisesta positiivisen tunnustuksen avulla, opetusta Jeesuksen nimen käytöstä ja uskovan auktoriteetista.
Näkemys sovituksesta
Sovitukseen sisältyvät myös terveys ja rikastuminen laillisena oikeutena.
Lara Della Mea
Lara Della Mea (s. 10. tammikuuta 1999) on italialainen alppihiihtäjä.
Della Mea voitti pronssia pujottelussa Euroopan nuorten olympiafestivaaleissa 2017. Samoissa kilpailuissa hän oli suurpujottelun kuudes. Saman vuoden Nuorten MM-kilpailuissa Åressa hän oli suurpujottelun kymmenes. Vuoden 2018 Nuorten MM-kilpailuissa Davosissa Della Mea sijoittui suur- ja supersuurpujlttelussa 24:nneksi ja alppiyhdistetyssä 28:nneksi. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa Della Mea saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 tuloksena joukkuekilpailusta oli kahdeksas sija. Della Mea kaatui Cortinan joukkuekilpailun avauskierroksella kilpaillessaan Suomen Erika Pykäläistä vastaan. Hänen vasemmasta polvestaan katkesi ristiside, eikä hän kilpaillut enää sinä talvena. Pekingin olympialaisissa 2022 Della Mea sijoittui pujottelussa 30:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa ja joukkuekilpailussa kahdeksas.
Menestysteologia
Uudestisyntyminen
E. W. Kenyonin JDS-opetuksen mukaan Jeesuksen uudestisyntyessä helvetissä Jeesus sai Saatanan luonnon tilalle Jumalan luonnon.
Lara Della Mea
Alppihiihdon maailmancupissa Della Mea kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2018. Ensimmäiset pisteensä ja parhaan sijoituksena hän saavutti joulukuussa 2018 Semmeringin pujottelussa, jossa hän oli kuudestoista. Alkuvuonna 2019 Della Mea sijoittui Zagrebin pujottelussa 17:nneksi ja Mariborin pujottelussa 28:nneksi. Joulukuussa 2019 Lienzissä ja tammikuussa 2020 Zagrebissa hän sijoittui pujottelussa 24:nneksi.
Menestysteologia
JDS-oppi
E. W. Kenyonilta peräisin oleva JDS-oppi on menestysteologian keskeisin opetus, jonka mukaan Jeesus kuoli hengellisesti, joutui helvettiin ja sai Saatanan luonnon joutuen Saatanan valtaan. Oltuaan helvetissä kolme päivää ja yötä Jumala vanhurskautti Jeesuksen ja hän uudestisyntyi helvetissä. Tämä oppi poikkeaa yleisestä kristillisestä käsityksestä. JDS-oppi esiintyy nykyisinkin menestysteologien käyttämässä kirjallisuudessa, kuten E. W. Kenyonin, Kenneth Haginin, Sten Nilssonin, Younggi Chon ja Paul E. Billheimerin teoksissa.
Lara Della Mea
Della Mea on kilpaillut myös eurooppa-cupissa, jossa hän on ollut parhaimmillaan kaksi kertaa toinen.
Menestysteologia
Vanhurskaus ja synti
Monet menestysteologit uskovat, että uskova ihminen ei voi tehdä syntiä. Heidän oppinsa mukaan ihminen on henki, ja koska henki on uudestisyntynyt, se ei tee syntiä. Tämän opin mukaan uudestisyntyneen ihmisen henki on täydellisesti vanhurskas. Jos ihminen tekee syntiä, sitä tekee silloin sielu tai ruumis mutta ei uudestisyntynyt henki. Synti johtuu siitä, että henki ei ole vielä ottanut ihmisen sielua tai ruumista täysin hallintaansa. Mutta uudestisyntynyt ihminen itse, joka on menestysteologien mukaan henki, ei heidän mukaansa voi tehdä enää syntiä.
Näkemys uskosta
Usko on menestysteologisen näkemyksen mukaan puhutun sanan voima, jota Jumala käytti luodessaan maailman. Jumala käytti voimaa lausumalla sanoja ääneen, ja tätä samaa puhuttujen sanojen voimaa voi menestysteologien mukaan kuka tahansa ihminenkin käyttää. Toinen tapa käyttää tätä voimaa on luova visualisointi.