cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Desibeli
Desibeli (tunnus dB) on dimensioton yksikkö, joka vertailee tehosuureiden suhteita logaritmisella asteikolla. Sitä käytetään tavallisimmin kahden signaalin välisen tehosuhteen ilmaisuun sekä vahvistimen tai vaimentimen vaikutuksen ilmaisemiseen. Desibeli ei kuulu SI-järjestelmään, mutta Kansainvälinen paino- ja mittakomitea on suositellut sen lisäämistä järjestelmään.
Siinä, missä prosentit ilmaisevat mitan suhteen vertailukohtaansa osamäärän avulla,
desibeli on logaritminen ja tehosuureille pätee:
Alun perin Bell Telephone Laboratoryssa Yhdysvalloissa käytettiin yksikköä TU (transmission unit), mittaamaan esimerkiksi sähkövirran tai jännitteen tehoa vertailuarvoon nähden mutta 1923 tai 1924 yksikkö nimettiin laboratorion perustajan Alexander Graham Bellin mukaan beliksi, bel (B).
Koska beli oli ”liian suuri” arkikäyttöön, tuli sen kymmenesosasta, desibelistä (dB eli 0,1 B) suositumpi.
Akustiikassa
Akustiikassa desibeliä käytetään äänenvoimakkuuden yksikkönä valittuun vertailuarvoon nähden.
Margaret Murray
Margaret Alice Murray (13. heinäkuuta 1863 Kalkutta – 13. marraskuuta 1963) oli brittiläinen antropologi ja egyptologi, jonka kirjoitukset noituudesta ovat vaikuttaneet merkittävästi wiccan syntyyn. Yliopistouransa aikana Murray julkaisi useita teoksia. Hän osallistui kaivauksiin muun muassa Egyptissä vuosina 1902–1904, Maltalla 1921–1924 ja Petrassa 1937. Nykyisin hänet muistetaan pääasiassa kiistanalaisista noituutta käsittelevistä teoksistaan.
Desibeli
Akustiikassa
Ihmisaistit ovat yleensä logaritmisia, niin kuuleminenkin. Se tarkoittaa, että äänenpaineen kymmenkertaistuminen tuntuu aina yhtä suurelta muutokselta: kasvu sadasta tuhanteen tuntuu yhtä suurelta kuin kasvu kymmenestä sataan. Ihmiskorvalle logaritminen desibeliasteikko siis sopii paremmin kuin pascal-asteikko. Koska äänen teho on verrannollinen äänenpaineen neliöön, äänenpaineen kasvaminen kymmenkertaiseksi vastaa äänen tehon satakertaistumista eli kahdenkymmenen desibelin (2 belin) nousua. Äänenpaineen satakertaistuminen vastaa äänenvoimakkuuden 40 dB kasvua ja äänenpaineen tuhatkertaistuminen 60 dB kasvua jne.
Margaret Murray
Kirjassa The Witch-Cult in Western Europe (1921) Murray esitti että noitavainojen kohteena olisivat olleet kristinuskolle uhkaksi koetut pakanalliset kulttimenot ja uskomukset, joita vanhaan uskoon tukeutuneet harjoittivat salaisesti. Murray mukaan muun muassa noitasapatti oli värittynyt kuvaus vanhojen uskonlahkojen kulttimenoista ja niissä nähdyt pienet miehet olisivat olleet muinaisen kääpiöheimon viimeisiä olemassa olevia edustajia.
Desibeli
Akustiikassa
Äänenvoimakkuuden desibelilukema ilmaisee mitatun äänen tehon suhteessa valittuun vertailuarvoon, joka usein on 20 μPa äänenpainetta vastaava teho. Tätä pidetään yleisenä inhimillisenä kuulokynnyksenä. 20 mikropascalin paine tarkoittaa 2 · 10−5 newtonin voimaa neliömetrillä, mikä on suunnilleen sama kuin kahden kilon paino neliökilometrillä. Ääni on suunnilleen se, mikä lähtee hyttysestä, joka lentää kolmen metrin päästä. Kaavaan sijoitettuna tällainen äänenpaineeltaan 20 μPa hyttysen ääni on siis voimakkuudeltaan nolla desibeliä.
Margaret Murray
Norman Cohen on sittemmin osoittanut Murrayn käyttäneen lähteitä täysin mielivaltaisesti, eikä Murrayn teorioita enää pidetä tutkijoiden piirissä uskottavina. Murrayn kirjalla oli kuitenkin suuri vaikutus Gerald B. Gardneriin, joka on nykyisen wiccalaisuuden isä.
Desibeli
Akustiikassa
Melutasossa jokainen kymmenen desibelin (1 belin) nousu tarkoittaa äänen energian kymmenkertaistumista.
Elektroniikassa
Elektroniikassa desibeliä käytetään yleisesti paitsi tehon myös jännitteen ja virran suhteiden ilmoittamiseen. Jännitteitä (tai vastaavasti virtoja) verrattaessa on huomattava, että teho on verrannollinen jännitteen neliöön ja jännitesuhdetta vastaavan tehosuhteen logaritmi saadaan kertomalla jännitesuhteen logaritmi kahdella. Jännitteen (tai virran) kymmenkertaistuminen vastaa siten tehon satakertaistumista eli 20 dB vahvistusta.
Radiotekniikassa
Radiotekniikassa dBm tarkoittaa desibelimäärää suhteessa milliwattiin. Tätä yksikköä käytetään erityisesti ammattielektroniikassa, kuten radiopuhelimissa. Vastaanottimen herkkyys saattaa olla esim. −105 dBm. Yhden milliwatin teho on 0 dBm. +30 dBm teho vastaa siis 1 000 mW eli yhden watin tehoa. Vastaavasti dBW eli desibeliwatti tarkoittaa desibelimäärää suhteessa wattiin.
dBf tarkoittaa ’desibeliä femtowattiin verrattuna’. Vertailukohteena on siis 10−15 W teho. Ero dBm-yksikköön on −120 desibeliä. 1 fW eli 0 dBf on siis −120 dBm ja vastaavasti 1 mW eli 0 dBm on +120 dBf. Yksikköä käytetään ilmaisemaan vastaanottimen herkkyyttä viihde-elektroniikan laitteissa, esim. stereovirittimissä. Syynä lienee se, että näin saadaan mainoksiin suuria positiivisia lukuja, jotka näyttävät asiantuntemattoman asiakkaan silmissä paremmalta kuin negatiiviset dBm-luvut. Tyypillinen virittimen herkkyys saattaa olla esim. +50 dBf, kun se dBm-lukemana olisi −70 dBm.
dBμV tarkoittaa desibelimäärää suhteessa mikrovolttiin. Tätä käytetään esimerkiksi yhteisantenniverkoissa ilmaisemaan antenniliittimeltä saatavaa jännitettä.
Audioelektroniikassa
Ammattilaitteiden VU-mittarit olivat alun perin kalibroitu dBm-vertailuarvoon. Ne oli suunniteltu siten, että signaali, jonka tehollisjännite oli 0,775 V, saa mittarin neulan nousemaan 0 VU (eli 0 dBm). Tämä arvo on ns. normaali käyttötaso (tai SOL, standard operating level). Tällä tasolla signaali on riittävän voimakas kaikille äänilaitteen komponenteille tuottamatta säröä. Koska useimmat järjestelmät eivät ole enää suunniteltu 600 Ω impedanssia ajatellen, 0 dBv tilalle on otettu 0 dBu, jossa u tarkoittaa unspecified tai unloaded (joka käytännössä jättää täysin huomiotta kytketyn linjan vastuksen, tai olettaa, että linjassa on korkea avoimen virtapiirin impedanssi). VU-mittareiden kanssa sarjaankytketään vastus, joka käytännössä muuttaa mittarin toimintaa siten, että se vaatii korkeamman +4 dBu tason, jotta mittari näyttää 0 VU. Tämä taso on nykyään kaikkien ammattilaitteiden standardi, joka tarkoittaa käytännössä 1,228 V tehollisjännitettä. Analogisissa lähetysmiksereissä 0 VU oli kalibroitu +8 dBu, eli 1,947 V tehollisjännitteeseen, mutta tätä standardia ei enää käytetä digitaalisissa lähetysmiksereissä.
Vaikka dBu ja dBm eivät enää ole täysin riippuvaisia toisistaan, yksiköitä käytetään vieläkin ristiin, joka johtaa siihen, että jotkin laitteet saavuttaakseen 0 VU-tason, tarvitsivat joko +4 dBm (tässä tapauksessa 0,775 V) tai +4 dBu signaalin. Tässä tapauksessa ainoastaan +4 dBu taso on oikein.
Kun ammattilaitteiden SOL on +4 dBu, kuluttajille suunnattujen laitteiden (esimerkiksi kotiteatterit tai CD-soittimet) SOL on noin -10 dBV. Tämä on ongelmallista siinä vaiheessa, kun laitteita kytketään ammattilaitteisiin; niiden tuottama signaali on heikompaa ja sitä joudutaan nostamaan. Tarvittava signaalin tehon nosto on tässä tapauksessa 12 dB (kaava alla), sillä vertailuarvot eivät ole samat.
Desibelisuureiden yhteenlasku
Summattaessa keskenään korreloimattomia suureita, joiden voimakkuus on ilmaistu desibeleinä johonkin vertailutehoon nähden, desibelit tulee ensin muuttaa tehoarvoiksi, jotka lasketaan yhteen ja summa muutetaan takaisin desibeleiksi.
Desibeliarvojen muuntaminen tehoarvoiksi Pi tapahtuu kaavalla ,
missä P_0 on vertailuteho, ja xi ovat desibeliarvot, jotka tulee muuttaa tehoksi. Kun yhteisteho Psum on selvillä, se voidaan muuttaa takaisin desibeliarvoksi xsum kaavalla:
.
,
missä x1 ja x2 ovat yhteenlaskettavien tehojen arvot desibeleinä.
Jos yhteenlaskettavat suureet korreloivat, lasku on monimutkaisempi.
Vahvistuksien yhdistäminen
Kun desibelejä käytetään ilmaisemaan signaalin vaimennusta tai vahvistusta sarjaankytketyissä osajärjestelmissä, järjestelmän kokonaisvahvistus saadaan laskemalla osajärjestelmien vahvistukset yhteen. Jos esimerkiksi esivahvistimen vahvistus on 10 dB, ja päätevahvistimen vahvistus on 20 dB, niin vahvistimen kokonaisvahvistus on 30 dB.
Peter Lindroos (raviohjastaja)
Peter Lindroos (s. 1966) on suomalainen raviohjastaja. Vuoden 2011 helmikuuhun mennessä hän oli ajanut lähes 5000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 400. Lindroosin kotirata on Forssa. Hän on menestynyt muun muassa ruuna Extreme Energyllä, jota hän myös itse valmentaa.
Didon kieli
Didon eli tsezin kieli (tseziksi cesjos mec) on tsezien eli didojen puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Tsuntan piirissä, yksittäisissä kylissä muualla Dagestanissa sekä itäisessä Turkissa. Venäjällä kieltä kutsutaan etupäässä nimellä ”tsez”, kun taas georgialaisperäistä nimitystä ”dido” käytetään varsinkin georgialaisten kielitieteilijöiden teoksissa.
1990-luvulla tsezin puhujia arvioitiin olevan yli 12 000 henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 15 400 kielen puhujaa, joista 15 300 Dagestanissa. Aiemmissa väestönlaskennoissa tsezejä on pidetty avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 12 500 tsezin puhujaa.
Tsez kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän didolaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on hinuh. Kielen sanastoon ja osittain myös fonetiikkaan ja morfologiaan ovat vaikuttaneet avaari ja georgia. Murteita erotetaan 2–5.
Michaëlla Krajicek
Michaëlla Krajicek (s. 9. tammikuuta 1989 Delft, Alankomaat) on alankomaalainen tennispelaaja.
Uran alku
Krajicek aloitti tenniksen peluun kolmevuotiaana isänsä Petrin opastuksella; Petr Krajicek on sittemmin toiminut Michaëllan valmentajana myös tämän ammattilaisuralla. Myös toinen Michaëllan veljistä, Richard, on ollut ammattilaistason tennispelaaja; tämän paras saavutus on Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelin voitto vuodelta 1996.
Didon kieli
Kieli toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielinään tsezit käyttävät avaaria ja venäjää. Vuonna 1993 julkaistiin tsezinkielinen aapinen, mutta ajatus oman kirjakielen luomisesta ei ole saanut riittävää kannatusta.
Michaëlla Krajicek
Uran alku
Krajicekilla on takanaan menestyksekäs junioriura. Hän voitti useita junioriturnauksia, muun muassa tyttöjen kaksinpelin vuoden 2004 Yhdysvaltain avoimissa ja samana vuonna tyttöjen nelinpelin sekä Ranskan avoimissa että Yhdysvaltain avoimissa. Hän aloitti ammattilaisuransa virallisesti vuonna 2003, jolloin hän osallistui myös ensimmäiseen WTA-tason turnaukseensa; hän pääsi heinäkuussa 2003 's-Hertogenboschin turnaukseen villillä kortilla ja putosi heti ensimmäisellä kierroksella.
Krajicek osallistui vuonna 2004 kuuteen naisten ITF-tason kaksinpeliturnaukseen ja voitti niistä neljä: Brysselissä, Koksijdessa, Tukholmassa ja Bergamossa. Lisäksi hän osallistui kahteen kaksinpelin WTA-turnaukseen, joista toiseen hän pääsi villillä kortilla ja toiseen karsintojen kautta. Hän esiintyi kauden aikana myös muutamissa aikuisten nelinpeliturnauksissa ja voitti niistä yhden, Tukholman ITF-turnauksen, jossa hänen parinaan oli Jolanda Mens.
Kausi 2005
Vuonna 2005 Krajicek löi itsensä läpi WTA-tasolla. Hän osallistui kauden alussa ensimmäiseen aikuisten Grand Slam -turnaukseensa, Australian avoimiin, jonne pääsi karsintojen kautta; hän eteni turnauksen toiselle kierrokselle. Heti Australian avointen jälkeen hän osallistui helmikuussa Ortisein ITF-turnaukseen ja otti siellä turnausvoiton; loppuottelussa kaatui Sandra Klösel. Toukokuussa Krajicek eteni karsintojen kautta myös Ranskan avointen kaksinpelin pääsarjaan, mutta hänen matkansa katkesi heti turnauksen ensimmäisellä kierroksella. Kesäkuussa 2005 Krajicek nousi ensimmäistä kertaa WTA:n kaksinpelin maailmanlistalla sadan parhaan pelaajan joukkoon ja ansaitsi villin kortin Wimbledonin tennisturnaukseen, jossa hänen tarkoituksenaan oli osallistua sekä naisten kaksinpeliin että sekanelinpeliin, jossa hänen parinaan olisi ollut hänen isoveljensä Richard. Krajicek joutui kuitenkin jättäytymään pois Wimbledonista loukattuaan polvensa 's-Hertogenboschin turnauksessa kesäkuun puolivälissä. Loukkaantuminen pakotti hänet pysymään poissa kentiltä neljän kuukauden ajan. Hän teki paluun lokakuussa 2005 Luxemburgin Tier II -luokan WTA-turnauksessa; hän putosi turnauksen ensimmäisellä kierroksella selvitettyään ensin tiensä pääsarjaan karsintojen kautta. Viikko Luxemburgin turnauksen jälkeen hän osallistui Taškentin Tier IV -luokan turnaukseen ja otti siellä ensimmäisen WTA-tason turnausvoittonsa kukistamalla loppuottelussa uzbekistanilaisen Akgul Amanmuradovan luvuin 6–0, 4–6, 6–3. Kauden päätteeksi Krajicek osallistui Hasseltin WTA-turnaukseen ja eteni siellä semifinaaleihin. Nelinpelin puolella Krajicek voitti kauden aikana yhden turnauksen, Dinanin ITF-tason turnauksen Ágnes Szávayn parina, ja eteni kahden WTA-tason turnauksen loppuotteluun, Estorilissa ja Hasseltissa.
Kausi 2006
Krajicek aloitti kauden 2006 voittamalla tammikuussa Hobartin Tier IV -luokan WTA-turnauksen, jonka loppuottelussa hän kaatoi Iveta Benešován luvuin 6–2, 6–1. Kauden ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessa Australian avoimissa hän eteni kolmannelle kierrokselle, jolla hän joutui kuitenkin luovuttamaan ottelunsa Amélie Mauresmo’ta vastaan kuumuudesta johtuneen väsymyksen vuoksi. Krajicek voitti kauden mittaan Hobartin turnauksen lisäksi myös 's-Hertogenboschin Tier III -luokan ruohokenttäturnauksen, joka pelattiin kesäkuussa; hän kukisti turnauksen loppuottelussa Dinara Safinan luvuin 6–3, 6–4. Grand Slam -kisojen kaksinpeleissä hän ei menestynyt erityisen hyvin, vaan putosi Ranskan avoimissa, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa jo ensimmäisellä kierroksella. Kahden turnausvoiton lisäksi hän eteni kolmen WTA-turnauksen semifinaaleihin. Krajicek nousi vuonna 2006 kaksinpelin maailmanlistalla korkeimmillaan sijalle 34, jonka hän saavutti 11. syyskuuta julkaistulla listalla.
Nelinpelissä Krajicek voitti kaudella 2006 kaksi turnausta, Palermon ja Budapestin Tier IV -luokan turnaukset, ja eteni Antwerpenin Tier II -luokan turnauksen loppuotteluun. Palermon ja Budapestin heinäkuisissa massakenttäturnauksissa hänen parinaan oli kokenut, yli kaksikymmentä WTA-tason nelinpeliturnausta urallaan voittanut Janette Husárová, ja Antwerpenin helmikuisessa mattoalustalla pelatussa turnauksessa hän pelasi Stéphanie Foretzin parina. Krajicek nousi kauden mittaan nelinpelilistalla parhaimmillaan sijalle 34, mikä tapahtui syyskuun viimeisellä maailmanlistalla.
Kaukolämpöverkko
Kaukolämpöverkko on eristettyjen putkien verkosto, jolla siirretään lämpöä veden tai höyryn mukana lämpölaitokselta tai lämmitysvoimalaitokselta lämmityskohteisiin, tavallisesti erillisiin rakennuksiin taajama-alueilla. Kaukolämmöllä tarkoitetaan keskitettyä lämmitystapaa, jossa lämpö tuotetaan käyttökohteista erillisessä lämpölaitoksessa.
Kaukolämpöverkon osat
Verkossa tarvitaan pumppaamoja veden kierrättämiseksi. Putket mitoitetaan yleensä siten, että painehäviö on 1 baari per kilometri. Tällä mitoituksella saadaan tavallisesti taloudellisin putki- ja pumppauskustannusten yhdistelmä. Kaukolämpöveteen lisätään yleisesti vuotojen paikallistamiseksi väriaineita, joiden fluoresoiva väri voidaan havaita pienissäkin pitoisuuksissa voimakkaalla ultraviolettivalolla. Tällaisia väriaineita ovat pyraniini (solvent green 7, C16H7Na3O10S3) ja uraniini (solvent yellow 94, C20H10Na2O5).
Verkossa on putkien lämpölaajenemisen vuoksi ankkurointiasemia, joilla putket ankkuroidaan maahan. Lisäksi on lukuisia venttiileitä, varsinkin putkien haarautumissa.
Verkkoon on yhdistetty tavallisesti päälämmitysvoimalaitoksen lisäksi varalämpölaitoksia edellisen vikaantumisen varalle sekä huippulämpölaitoksia lyhyen huippulämmönkulutuksen ajan varalle.
Anenii Noi
Anenii Noi ( ja ) on pikkukaupunki ja Anenii Noin piirin keskus Keski-Moldovassa.
Kaupunki sijaitsee likimain Chișinăun ja Transnistrian Tiraspolin puolivälissä. Anenii Noi sijaitsee maanteitse 36 kilometriä pääkaupunki Chișinăusta itäkaakkoon. Tiraspoliin on vajaa 30 kilometriä. Anenii Noissa ei rautatieasemaa. Lähin asema Chișinăusta itään vievällä Moldovan rautateiden radalla on Bulboaca viisi kilometriä Anenii Noista itään.
Nähtävyyksikseen kaupunki kertoo vuonna 2001 rakennetun Pyhän Dimitrin kirkkonsa ja muutaman suurmiehen patsaan (ruhtinas Tapani III Suuri, runoilija Mihai Eminescu) sekä muistokappelin. Saman piirin kylissä on muutakin nähtävää kuten vanhempia kirkkoja (Arkkienkeli Mikaelin ja Gabrielin kirkko, Merenin kylä, 1797) historiallis-kansatieteellinen museo (1907-1908) ja viinintuotantoa.
Ystävyyskaupungit:
Mahamiru-luokan miinantorjunta-alus
Mahamiru-luokka on Malesian laivaston miinantorjunta-alusten muodostama alusluokka. Alukset valmisti italialainen Intermare-telakka muunnoksena Lerici-luokasta. Italian laivaston tilauksen jälkeen tehty Malesian laivaston tilaus oli Intermaren ensimmäinen miinantorjunta-alusten vientikauppa.
Suunnittelu
Alusten propulsiojärjestelmä on suurin ero yksiakseliseen ja moottoriseen Lerici-luokkaan. Niihin on asennettu kaksi MTU:n 1760 kW:n dieselmoottoria, jotka on kytketty kumpikin omaan akseliin. Akselit pyörittävät kahta säätökulmapropellia. Elektroniikka on Thomsonin toimittama ja siihen kuuluvat taistelunjohtojärjestelmä TSM2060, kaikuluotaimet TSM2022 ja PAP104.
Rafael Karsten
Elämä
Rafael Karsten syntyi hyvin uskonnolliseen kotiin. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Klas Edvin Karsten (1836–1908) ja Maria Augusta Emilia (Emma) (1837–1920), o.s. Cajanus. Hän valmistui Wasa Svenska Lyceumista 1899 ja aloitti filosofian opinnot Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa Helsingissä. Karsten valmistui yliopistosta 1902. Vuonna 1903 hän aloitti ensimmäisessä työssään British Museumissa. Hän jatkoi opintoja sekä British Museumissa (1906–1907, 1909–1910), mutta opiskeli myös oikeusfilosofiaa Berliinissä (1906, 1907, 1910) ja moraali- ja yhteiskuntafilosofiaa Pariisissa (1906).
Filosofina Karsten oli Edvard Westermarckin oppilas. Jo opiskeluaikoinaan hän alkoi etsiä inhimillisiä selityksiä uskonnoille teologisten sijasta. Hän arvosteli kristinuskoa ja sen perusteita ja oli vaatimassa uskonnonvapautta maahan. Vuonna 1905 hän väitteli väitöskirjalla The Origin of Worship: A Study in Primitive Religion, joka pyrki selvittämään uskontojen alkuperää.
Karsten osallistui yliopistopiireissä vuonna 1905 perustetun Prometheus-seuran toimintaan.
Teoksessaan Pakanuus ja kristinoppi (1910) Karsten pyrki osoittamaan, kuinka kristinusko on kehittynyt läheisessä suhteessa Vähä-Aasian ”pakanallisiin” uskontoihin. Karsten arvosteli myös kristillistä moraalia. Karstenin mukaan yliluonnollinen oppirakennelma yhdistettynä henkiseen suvaitsemattomuuteen tuotti vääräuskoisten vainoja. Reformaatiossa tilanne muuttui vain siten, että ”erehtymättömän kirkon sijaan saatiin erehtymätön kirja”. Valtiokirkko oli Karstenille alistamisen tunnus, joka ”tukahduttaa kaikkia itsenäisen ajattelemisen ilmauksia”.
Karsten meni naimisiin Margit Boldtin kanssa 5. joulukuuta 1921. Karsten julkaisi tutkimuksiaan 1920- ja 30-luvulla ja osallistui useisiin kansainvälisiin konferensseihin. Hän myös matkusteli Etelä-Amerikassa tutkimassa intiaaneja ja heidän uskontojaan. Harvinaisen lämpimänä kesänä 1927 hän matkusti Petsamoon tutkimaan kolttasaamelaisia ja heidän uskontoaan. Vuonna 1931 Karsten kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen uskontotieteen menetelmäoppaan Uskontotieteen perusteet. Hän hoiti Helsingin yliopistossa käytännöllisen filosofian professuuria vuosina 1922–1946.
Vanhemmiten Karstenin kritiikki kristinuskoa ja sen perusteita kohtaan laimeni. Hän kuoli äkillisesti vuonna 1956.
Kielentutkija Torsten (Tor) Evert Karsten (1870–1942) oli Rafael Karstenin veli.
Muuta
Karstenin on väitetty olleen esikuvana Hergén Tintti-sarjakuvatarinassa Särkynyt korva esiintyvälle Ridgewell-hahmolle, joka on Etelä-Amerikan intiaanien keskuudessa asuva ja kadonneeksi luultu tutkimusmatkailija. Sarjakuvatutkija Reijo Vallan mukaan hahmolla ei kuitenkaan näytä olevan suoraa yhteyttä Karsteniin ja esikuvana on saattanut olla joku muu.
Aiheesta muualla
Rafael Karstenin lehtiartikkeleita:
Saaren kartano (Jämsä)
Saaren kartano sijaitsee Jämsässä ja oli vuonna 1918 punaisten vankien säilytyspaikka ja yksi joukkomurhan tapahtumapaikoista, kartanon isännän ollessa pahamaineinen Hjalmar Saari eli Saaren Jallu. Hänen veljensä puolestaan oli Frithiof Saari.
Lied
Lied [li:d] tai [] (nykyään enää harvoin Lied  isolla kirjaimella kuten saksassa kuten esim. Otavan isossa musiikkitietosanakirjassa)  on Saksassa 1800-luvun alussa syntynyt taidemusiikin laji, jonka teokset olivat alun perin yhden laulajan esittämiä lauluja pianon säestyksellä. Liediksi nimitettiin jo kuitenkin 1400-luvulla sävellettyjä cantus firmukseen perustuneita lauluja.
Saaren kartano (Jämsä)
Ennen sisällissotaa Hjalmar Saari toimi vankivyörärinä, ja kartanoa käytettiin vankien väliaikaisena säilytyspaikkana. Sisällissodassa kartanossa säilytettiin punavankeja, joista ainakin 68 surmattiin Saaren riihessä tai Jämsän kirkon kellotapulissa.
Lied
Myöhemmin alettiin säveltää myös ison orkesterin säestämiä liedejä. Sävelkieleltään lied on oopperaa laulumaisempi ja yksinkertaisempi, joskin liedit ovat usein tästä huolimatta teknisesti vaativia esittää. Liedit ovat usein läpisävellettyjä, mutta myös toistuvien säkeistöjen käyttö on yleistä. Usein samassa teoksessa on sekä toistuvia säkeistöjä että niistä poikkeavia vaiheita. Säestys voi olla läpisävelletty silloinkin, kun laulusäkeistöt toistuvat samanlaisina. Lied-sanoituksiksi on valittu usein tunnettujen runoilijoiden runoja. Laulut voivat olla itsenäisiä teoksia tai muodostaa pidempiä syklejä. Sana lied tulee saksan kielestä ja merkitsee laulua tai laulelmaa. Erotuksena muista lauluista liedeihin viitataan saksaksi sanalla Kunstlied.
Dresta
Dresta tai Gangsta Dresta (Andre Wicke, s. 18. huhtikuuta 1971 Compton, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti  joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Eazy-E:n kanssa vuonna 1993 kappaleella "Real Muthaphuckkin G's". Drestalla on nuorempi veli B.G. Knocc Out, jonka kanssa hän on tehnyt levyn nimeltä Real Brothas. Dresta on rekisteröity seksuaalirikollinen.
Lied
Historiaa
Alkujaan lied oli keskiajan säe- ja säkeistösidonnaisen runon sekä sen musiikillisen vastineen, runoon liittyvän sävelmän nimitys. Liedin kulta-aika sijoittuu 1800-luvun Saksaan, kun saksalaiset ja itävaltalaiset säveltäjät alkoivat kirjoittaa säestettyä laulumusiikkia. Erityisesti tähän liittyy saksalaisen kirjallisuuden kukoistus klassismin ja romantiikan aikakausina. Syntyneiden runojen ja runokokoelmien innoittamana syntyi sitten uusi taidelaji eli lied. Muun muassa saksalaisen kirjailijan Johann Wolfgang von Goethen (1749–1832) runoihin on tehty paljon liedejä. Mozartin ja Ludwig van Beethovenin teoksissa on nähty olevan alku liedille, mutta erityisesti Franz Schubertin (1797–1828) työ liedin parissa nosti sen aikansa keskeisimpien musiikin tyylien joukkoon. Hän sävelsi yli 600 liediä, ja rupesi ensimmäisenä säveltämään laulusarjoja runokokoelmien pohjalta.
Liedejä ja säveltäjiä
Schubertin merkittävimmät lied-teokset ovat hänen kolme laulusarjaansa Die schöne Müllerin, Winterreise ja Schwanengesang. Näistä viimeksi mainittu on postuumi irrallisten laulujen kokoelma, kun taas kaksi ensimmäistä sykliä muodostavat teksteineen etenevän kertomuksen. Schubertin liedit ovat toisinaan teknisesti hyvinkin vaativia teoksia. Niissä korostuu liedin tasa-arvoinen luonne pianistin ja laulajan välillä. Syklien ulkopuolisista liedeistä erityisen tunnettu on Erlkönig, joka pohjautuu Goethen dramaattiseen tekstiin, jossa ”keijujen kuningas” esiintyy kuoleman vertauskuvana.
Schubertin kanssa samoihin aikoihin Saksassa vaikuttivat myös Robert Schumann (1810–1856) ja vähän myöhemmin Hugo Wolf (1860–1903), molemmat myös runsaasti liedejä säveltäneitä muusikoita. Schumannin lied-sarjoista Dichterliebe ja kaksi Liederkreis-nimistä sarjaa ovat tulleet tunnetuksi, kun taas Wolfin tuotannosta mainittavia teoksia ovat italialainen laulukirja ja espanjalainen laulukirja. Wolf edusti omana aikanaan kunnianhimoista tyyliä, jossa tonaalisuuden ja myöhäisromantiikan sävelkielen rajoja venytetään äärimmilleen. Tuon ajan saksalaisromantikoista myös Brahms sekä Wagner sävelsivät liedejä, joita arvostetaan edelleen.
Hector Berliozin Les nuits d’été -sarja edustaa ei-saksankielisiä liedejä tunnetuimmasta päästä. Alun perin pianolle ja laulajalle tehdyt teokset Berlioz sovitti myöhemmin myös orkesterille. Ranskankielisistä liedeistä on jäänyt suosituksi myös Ravelin orkestraalinen sarja Shéhérazade. Venäjällä syntyneitä arvostettuja lied-teoksia ovat esimerkiksi Modest Musorgskin syklit Detskaja, Pesni i plyaski smerti sekä Bez solntsa.
Myöhäisromantiikkaa edustanut Gustav Mahler kehitti orkestraalisen liedin huippuunsa teoksissa, kuten Lieder eines fahrenden Gesellen, Des Knaben Wunderhorn, Kindertotenlieder sekä Das Lied von der Erde. Näistä viimeksi mainittu on pyrkimys yhdistää liedin ja sinfonian perinteet yhdeksi teokseksi.
Perinteisen sävelkielen sävellajeineen tyystin hylänneet itävaltalaiset säveltäjät, Arnold Schönberg ja Anton Webern, jatkoivat lied-perinnettä omalla tyylillään 1900-luvun alkupuolella. Schönberg sävelsi esimerkiksi lied-syklin Das Buch der hängenden Gärten (1909). Vielä toisen maailmansodan jälkeen 84-vuotias Richard Strauss sävelsi perinteiseen romanttiseen tyyliin neljä perusohjelmistoon jäänyttä orkestraalista liediä, jotka julkaistiin postyymisti nimellä neljä viimeista laulua.
Suomalaisesta näkökulmasta oman lisänsä lied-musiikille ovat antaneet säveltäjät Toivo Kuula (1883–1918), Jean Sibelius, Oskar Merikanto (1868–1924) sekä Yrjö Kilpinen (1892–1959), jonka tuotanto käsitti kaikkiaan noin 800 liediä.
Kimmo Porttila
Kimmo Porttila (s. 1982 ) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja, joka on työskennellyt muun muassa Ylen urheilutoimituksessa ja MTV Urheilussa. Hän on toiminut Ylen urheiluselostajana muun muassa jääkiekossa, alppihiihdossa, mäkihypyssä, yleisurheilussa ja jalkapallossa – sekä televisiossa että radiossa. Viime vuosina Porttila on toiminut YLE:n selostajana hiihdon ja yleisurheilun arvokisoissa, kuten Tokion kesäolympialaisissa ja Pekingin talviolympialaisissa. Sitä ennen hän oli selostajana myös Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaissa ja 2018 Pyeongchangin talviolympialaisissa.
Ura
Porttila aloitti urheilutoimittajauransa SportFM-urheiluradiossa vuonna 2003. Hän työskenteli vuosina 2004–2011 Ylellä. Vuonna 2011 hän siirtyi MTV:n urheilutoimitukseen. MTV:n kanavilla Porttila selosti muun muassa jääkiekon MM-kilpailuja ja satunnaisesti hiihdon maailmancupia Antero Mertarannan ollessa lomalla. Hän oli usein myös hiihdossa toimittajana.
Nanoepoksi
Nanoepoksi on lisäaineilla seostettua epoksihartsia jossa lisäaineena hiilinanoputket. Tällä saavutetaan huomattavasti parempi iskunkestävyys ja murtovenymä. Murtovenymä voi nanoepoksissa olla jopa 15 %, kun se tavallisilla epoksihartseilla on noin 5 %, joillakin parhaimmilla erikoisepokseilla noin 8 %. Nanoepoksilla on mahdollista saavuttaa sähkönjohtavuus, joka mahdollistaa antistaattiset pinnoitteet. Suomalainen yritys on kehittänyt nanoepoksille useita sovelluksia ja patentoinut ainutlaatuisen valmistusmenetelmän johon muut valmistajat eivät ole vielä pystyneet.
Kimmo Porttila
Ura
2015 Porttila siirtyi takaisin Yle Urheiluun. Vuonna 2016 Porttila selosti Ylellä jalkapallon EM-kilpailuissa, yleisurheilun EM-kilpailuissa, jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja yleisurheilua Rion kesäolympialaisissa. Porttila selosti yleisurheilua myös EM-kilpailuissa 2018 ja MM-kilpailuissa 2019. Tokion kesäolympialaisissa hän on niin ikään yleisurheiluselostajana. Syksystä 2021 lähtien Porttila on Ylen maastohiihtolähetysten pääselostaja.
Yksityiselämä
Porttilan isä on urheilutoimittaja Jari Porttila. Kimmo Porttila on naimisissa radiotoimittaja Riikka Porttilan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Nanoepoksi
Nanoepoksisovelluksia tulevaisuudessa: kulutuksenkestävät pinnoitteet, erikoislujat komposiittilaminaatit ilmailuteollisuudessa, avaruusteknologiassa, paperiteollisuudessa jne.
Ari Hartikainen
Ari Hartikainen (s. 24. helmikuuta 1958 ) on suomalainen raviohjastaja ja ammattiravivalmentaja. Hänen kotiratansa on Vermo.
Varsovan filharmoninen orkesteri
Varsovan filharmoninen orkesteri on vuonna 1901 perustettu Puolassa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen nykyinen musiikillinen johtaja ja ylikapellimestari on Antoni Wit.
Ari Hartikainen
Vuoden 2014 loppuun mennessä Hartikainen oli ohjastanut 15 557 ravilähtöä, joista hän on voittanut 2 065 lähtöä ja palkintorahoja yli 6,5 miljoonaa euroa. Hänen tallissaan oli tammikuussa 2015 viisi valmennettavaa hevosta. Hartikaisen valmennettavat ovat juosseet 2000-luvulla lähes 800 000 euroa voittorahoja.
Varsovan filharmoninen orkesteri
Varsovan filharmoninen orkesteri on soittanut Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun säestyksen koko kilpailun historian ajan eli vuodesta 1927 alkaen. Orkesterin yhteydessä toimii myös Varsovan filharmoninen kuoro, jonka toiminta alkoi vuonna 1953.
Ari Hartikainen
Hartikainen on valmentanut useita huippuhevosia, mm. Express Rideä ja Columbus Laukkoa, mutta vuodesta 2007 hän on ajanut alle sata lähtöä vuodessa.
Örnsköldsvikin lentoasema
Örnsköldsvikin lentoasema sijaitsee Husumin taajamassa Ruotsissa, noin 25 kilometriä Örnsköldsvikistä koilliseen. Vuonna 2005 sen kautta kulki yhteensä 142 933 matkustajaa.
Udin kieli
Udin kieli (udiksi удин муз, udin muz) on udien puhuma dagestanilainen kieli. Sen lähimpiä sukukieliä ovat lezgiläiset kielet.
Levinneisyys ja puhujamäärä
Udin kieltä puhutaan lähinnä Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan udeja oli 7971 henkeä. Azerbaidžanin Qəbələn piirin Nicin kylässä arvioitiin vuonna 2002 asuvan yli 4 500 udia. 1990-luvulla udien määrä Azerbaidžanin Vartašenin eli Oğuzin kaupungissa ja Georgian Kvarelin piirin Oktomberin (nykyään Zinobiani) kylässä väheni voimakkaasti ja on enää muutamia kymmeniä henkilöitä. Huomattava osa udeista on muuttanut Azerbaidžanista Venäjälle Krasnodarin aluepiiriin ja Rostovin alueelle sekä muihin entisen Neuvostoliiton tasavaltoihin. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3 700 udia ja 2 960 udin kielen puhujaa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2 300 udin puhujaa.
Historia
Udien esi-isiä ovat Taka-Kaukasian itäosassa asuneet utit, jotka mainitaan jo antiikin kirjailijoiden teoksissa. Udin kieltä käytettiin kristinuskoa tunnustaneen Kaukasian Albanian kirjakielenä. Sillä oli vuoden 430 tienoilla laadittu 52 kirjaimesta koostuva kirjoitusjärjestelmä, jota pidetään kreikkalaistuneena aramealaisen kirjoituksen haarana. Kaukasian albanian eli agvanin kirjakielen tulkinta oli muistomerkkien vähäisyyden takia epävarmaa, kunnes 1990-luvun puolivälissä Siinain luostarista löydettiin 700-luvulla laadittu satasivuinen albaniankielisten liturgisten tekstien kokoelma. Sen on osoitettu edustavan muinaista udin kielen muotoa.
Nykytilanne
Kieli jakautuu vartašenin ja nidžin murteisiin. Oktomberin udit ovat muuttaneet sinne Vartašenista vuonna 1922. Suurin osa puhujista osaa azeria ja venäjää, Georgiassa georgiaa ja armeniaa. Kirjakielen luomista yritettiin Georgiassa 1930-luvulla. 1990-luvun alussa laadittiin aluksi kyrilliseen ja sittemmin latinalaiseen aakkostoon perustuva kirjaimisto, julkaistiin aapinen ja kansanperinnekokoelmia. Nicin kylässä on kokeiltu udin kielen opettamista koulussa.
Alexander Hamilton
Alexander Hamilton (11. tammikuuta 1755 tai 1757 – 12. heinäkuuta 1804) oli yhdysvaltalainen lakimies, upseeri ja valtiomies. Hän oli yksi Yhdysvaltain perustajaisistä. Hamilton toimi myös Yhdysvaltain ensimmäisenä valtiovarainministerinä 1789–1795.
Nuoruus
Ahkerasta Hamiltonista tuli paikallisesti tunnettu, minkä ansiosta saaren presbyteeripappi Hugh Knox keräsi yhdessä useiden muiden paikallisten kesken kolehdin, jolla he kustansivat Hamiltonin opiskelut Yhdysvaltain mantereella. Erityisesti kolehdin suosioon vaikutti alun perin hänen isälleen tarkoittamansa kirjeen julkaiseminen paikallisten suosimassa lehdessä Royal Danish-American Gazettessa. Kirjeessä Hamilton kuvasi tunteikkaasti saarta runnellutta myrskyä sekä sen herättämiä tunteita.
Koska Hamilton vietti koko nuoruutensa Amerikan siirtokuntien ulkopuolella, hän ei koskaan tuntenut erityistä lojaalisuutta mitään aluetta kohtaan. Tämän ansiosta Hamilton pystyi ajattelemaan Yhdysvaltoja yhtenä tasavertaisena alueena, mihin moni hänen kollegoistaan ei kyennyt. Lisäksi Hamilton näki St. Croixissa asuessaan valkoisten raakuuden mustia orjia kohtaan. Hamiltonin asuessa saarella orjat yrittivät useaan kertaan kapinoida omistajiaan vastaan, mutta kapinat tukahdutettiin aina väkivaltaisesti. Kokemustensa takia Hamilton vastusti vanhemmalla iällä orjuutta. Hamilton kuului New Yorkin manumissio seuraan, jonka tehtävänä oli edistää orjien vapauttamista. Hamilton ei kuitenkaan ollut kantansa suhteen ehdoton. Eteläisten osavaltioiden taloudellinen riippuvaisuus orjien työpanoksesta teki poliittisesta keskustelusta vaikeaa. Kompromissina Hamilton ei ajanut uransa aikana vahvasti orjien vapauttamista, jotta hänen muut ohjelmansa voisivat saada laajempaa kannatusta.
Sotilasura
Saavuttuaan opintojaan varten New Yorkiin vuonna 1772 Hamilton asui Hugh Knoxin presbyteeriystävien kanssa. Hamilton ei vielä tuolloin tukenut täysin Yhdysvaltain itsenäistymistä ajaneita tahoja. Opiskellessaan King's Collegessa (nykyinen Columbian yliopisto) Hamilton kuitenkin ryhtyi lukemaan vallankumousta ajaneiden yhdysvaltalaisten, kuten James Otisin, John Adamsin ja John Dickinsonin kirjoituksia. Ensimmäisen kerran Hamilton itse vaati julkisesti uudistuksia vuonna 1774 Fields Parkissa pitämässään puheessa, jossa hän puolusti Bostonin teekutsujen toimintaa ja vaati siirtokuntien kongressiin vapailla vaaleilla valittuja edustajia. Hamilton ei silti vieläkään pitänyt itseään vallankumouksellisena vaan olisi halunnut Yhdysvaltain kuuluvan Iso-Britanniaan yhdenvertaisena emämaansa kanssa. Britannian parlamentti ja kuningas eivät kuitenkaan olleet halukkaita antamaan Yhdysvalloille enempää oikeuksia.
19. huhtikuuta 1775 Britannian joukot hyökkäsivät Yhdysvaltain itsenäisyyttä kannattaneita miliisijoukkoja vastaan aloittaen näin avoimen sodan Britannian ja Yhdysvaltain itsenäisyyttä ajaneiden joukkojen välille. Bostonin piirityksen jälkeen Hamilton värväytyi New Yorkin miliisijoukkoihin, jossa hänet määrättiin kapteeniksi tykistöjoukkoihin. Palveltuaan armeijassa kahden vuoden ajan siirtokuntien armeijan ylipäällikkö George Washington nimitti Hamiltonin henkilökohtaiseksi adjutantikseen ja antoi tälle everstiluutnantin arvon. Nimityksensä ansiosta Hamiltonista tuli pidetty henkilö merkittävien poliitikkojen keskuudessa, mikä osaltaan auttoi hänen myöhempää uraansa Washingtonin ja John Adamsin hallituksissa. Erityisesti New Yorkin poliittinen johto arvosti suuresti hänen hyviä puhujantaitojaan sekä tietämystään sodan kulusta. alt=Alexander Hamilton New Yorkin tykistön uniformussa taistelukentällä.|pienoiskuva|Alexander Hamilton New Yorkin tykistön uniformussa, maalannut [[Alonzo Chappel.]]
Perustuslain laatijana
Hamiltonin johdolla kutsuttiin koolle Yhdysvaltain perustuslain säätänyt perustuslaillinen konventti 1787. Hamilton toimi yhtenä kolmesta New Yorkin osavaltion valtuutettuna. Kokouksessa hän piti puheen, jossa hän kannatti vaalimonarkiaa ja vahvaa keskushallintoa. Hamilton ehdotti presidenteille ja senaattoreille elinikäisiä virkakausia, joista erottaminen olisi mahdollista virkasyytteellä. Hamilton näki vahvan ja pitkäaikaisen johtajan parhaana tapana pitää liittovaltion monimutkainen sisäpoltiikka hallinnassa ja toimintakykyisenä. Useat aikalaiset pitivät Hamiltonin taipumusta monarkiaan vaarallisena ja hänen uskollisuuttensa demokraattiselle tasavallalle nostettiin usein esille hänen uransa aikana. Lopulta perustuslaillisessa konventissa sovittiin merkittävien oikeuksien antamisesta liittovaltiolle, mutta kuitenkin huomattavasti vähemmissä määrissä kuin Hamilton oli esittänyt. New Yorkin osavaltio ei kuitekaankaan ratifioinut perustuslakia vielä, koska kaksi muuta New Yorkin valtuutettua oli lähtenyt konventista, koska he vastustivat vahvaa liittovaltiota. Hamilton kuitenkin allekirjoitti perustuslain henkilökohtaisesti edustamatta New Yorkia.
New Yorkiin palattuaan Hamilton asettui tukemaan perustuslakia kuumassa poliittisessa keskustelussa. Vuosina 1787-1788 Hamilton, James Madison ja John Jay yhteistyössä julkaisivat New Yorkin sanomalehdissä voimakasta keskushallintoa tukevia esseitä, jotka lopulta koottiin The Federalist - esseesarjaksi. Vuonna 1788 Hamilton valittiin New Yorkin valtuutetuksi mannermaakongressiin, jossa New York ratifioi perustuslain.
Valtiovarainministerinä
Presidentti Washington nimitti Hamiltonin vuonna 1789 Yhdysvaltain ensimmäiseksi valtiovarainministeriksi. Hamiltonin suhde Washingtoniin ja hänen johtaman viraston valta herättivät huomiota. Ensimmäisenä valtiovarainministerinä Hamilton määritti ja koetteli virkansa rajoja. Erityisesti ensimmäinen ulkoministeri Thomas Jefferson kilpaili vaikutusvallasta Hamiltonin kanssa. Washington halusi molemmat miehet hallintoonsa ja kuvaili kummankin viran valtaa liian laveasti, jolloin ristiriitoja syntyi.
Hamiltonin ensimmäisiä tehtäviä virassa oli tuottaa raportti Yhdysvaltain taloudellisesta tilanteesta ja ehdotuksia mahdollisista toimenpiteistä sen parantamiseksi. Hamilton esitteli vuonna 1791 kongressille merkittäviä linjauksia Yhdysvaltain talouspolitiikkaan. Vapaussodassa velkaantunueen Yhdysvaltojen oli Hamiltonin mukaan ehdotonta hoitaa velkansa vastuullisesti, jotta tulevaisuudessa Yhdysvallat nähtäisiin luotettavana kauppakumppanina ja vakaana valtiona. Uuden valtion vakautta epäiltiin, jolloin velkojen korot olivat korkeita. Velan taas Hamilton näki pakollisena lääkkeenä Yhdysvaltojen pääoman puutteeseen. Hamiltonin kuuluisa mietelmä talousministerinä oli, että ”kansallinen velka, silloin kun se ei ole ylenmääräinen, on meille kansallinen siunaus”. Uudessa liittovaltiossa alkoi kiistely yhteisen velan maksamisesta. Hamiltonin näkemyksen mukaan Yhdysvaltojen yhteisen edun mukaista olisi ollut velan maksaminen mahdollisimman nopeasti pois, jolloin tilalle voitaisiin ottaa edullisempaa lainaa. Velkansa maksaneet osavaltiot eivät halunneet tukea muita osavaltioita, joiden osuus oli maksamatta. Hamilton perusteli velkataakan jakamista myös aattellisesti hinnaksi vapaudesta, jolloin olisi epäreilua, että osavaltiot, jotka olivat kärsineet eniten taisteluista, jätettäisiin vaikeuksiin velkojen kanssa. Hamilton onnistui saamaan kongressin hyväksymään velkaohjelmansa vuoden 1790 kompromissilla, jonka seurauksena myös Yhdysvaltain pääkaupunki Washington D.C sijaitsee nykyisellä paikallaan.
Hamiltonin koko valtiovarainministerin uran aikana hänen ohjelmansa olivat liittovaltion politiikan keskiössä. Hamiltonin kriitikot kokivat, että Hamiltonin ajamat ohjelmat tekivät keskushallinnosta liian voimakkaan verratuuna osavaltioihin. Hänen ympärilleen muodostui uskollinen kannattajajoukko, josta muodostui lopulta Federalistinen puolue. Hamiltonin ohjelmia syntyi vastustamaan Jeffersonin ja Madisonin johtama Demokraattis-republikaaninen puolue.
Hamiltonin keskittyminen teollisuuteen ja kaupankäyntiin sai monet aikalaiset tuntemaan, että valtiovarainministeri ajoi vain kauppiaiden, sijoittajien ja pankkiirien etuja. Yksi kiistelty linjaus koski vapaussodan aikaisia valtion velkakirjoja, joita varaton Yhdysvallat oli antanut maksuksi kansalaisilleen ja sotilailleen palveluksesta sodan aikana. Monet olivat myyneet velkakirjansa sijoittajille pilkkahintaan pakon edessä tai koska eivät luottaneet valtion takaisinmaksuun. Kun Yhdysvaltojen talous tasapainottui, nousi myös velkakirjojen arvo. Osa politiikoista esitti, että olisi kohtuutonta, että monet kansalaiset ja sotilaat eivät itse hyötyisi velkakirjoista, vaan sijoittajat keräisivät voitot. Hamiltonin päätöksellä kuitenkaan voittoja ei jaettu alkuperäisille omistajille. Hamilton koki, että jos valtio pystyisi päättämään mielivaltaisesti kenelle velkakirjoista saatavat voitot menisivät, romuttaisi se sijoittajien luottamuksen järjestelmään, joka lopulta vahingoittaisi Yhdysvaltojen taloutta ja arvopohjaa merkittävästi. Velkakirjoilla ei myöskään ollut virallista omistajahistoriaa, jolloin alkuperäisten omistajien löytäminen olisi ollut monessa tapauksessa melkein mahdotonta.
Valtiovarainministeri Hamilton pyysi vuonna 1795 eroa tehtävistään. Merkittävä syy viran jättämiseen oli henkilökohtainen velkaantuminen johtuen valtiovarainministerin kohtalaisesta palkasta, joka ei riittänyt rahoittamaan yläluokkaan kuuluvan perheen elämää. Hamiltonista myös tuntui, että "suuret mahdollisuudet" olivat nyt jääneet hänen osaltaan taakse. Eronsa jälkeen Hamilton jatkoi presidentti Washingtonin neuvonantajana ja avusti huomattavasti seuraavaa valtiovarainministeriä Oliver Wolcott Jr:ia.
Yksityiselämä
Hamilton avioitui vuonna 1780 vapaussodan merkittävän kenraalin Philip Schylerin tyttären Elizabethin kanssa. Varaton Hamilton tapasi Elizana tunnetun naisen ollessa vielä Washingtonin avustaja sodassa. Schylerin suku oli yksi New Yorkin merkittävimmistä aristokraattisuvuista Hamilton oli myös läheinen vanhimman sisaren Angelica Schylerin kanssa. Heidän suhteensa luonnetta on arvailtu. Todisteita salaisesta suhteesta ei ole, vaikkakin heidän kirjeensä ovat hyvin lämminsävyisiä. Angelica ei piilottanut ihailuaan Elizalta, eikä se vaikuttanut haittaavan häntä.
Hamiltonin ja Elizan onnelliseksi kuvattuun avioliittoon syntyi 8 lasta, joista pojat seurasivat isänsä jalanjälkiä ja loivat uransa lakialalla ja politiikassa. Lakia opiskellut esikoinen, 19-vuotias Philip Hamilton kuoli vuonna 1801 kaksintaistelussa George Eackeria vastaan. Eacker oli loukannut Philippiä väittämällä, että hänen isänsä Alexander aikoi käyttää armeijaa poliittisten vastustajien painostamiseen. Poika John Hamilton taas omisti elämänsä historian ja erityisesti isänsä elämän tutkimukselle ja julkaisi kirjallisuutta hänestä.
Flirttailusta tunnetun Hamiltonin uskollisuutta epäiltiin moneen otteeseen, ja vuonna 1791 alkanut suhde Maria Reynoldsiin aloitti julkiseksi tultuaan Yhdysvaltojen ensimmäisen seksiskandaalin. Suhde sai alkunsa, kun Reynolds valitteli avuliaana tunnetulle Hamiltonille rahaongelmiaan. Hamilton joutui pitkäaikaisen kiristyksen uhriksi Reynoldsin ja hänen miehensä James Reynoldsin toimesta. Lopulta suhde tuli julkisuuteen, kun Hamiltonin tekemiä rahasiirtoja James Reynoldsille epäiltiin korruptioksi. Hamilton puolustautui julkaisemalla kirjoituksen, jossa myönsi suhteensa Maria Reynoldsiin erittäin yksityiskohtaisesti. Korruptiosyytteet vedettiin takaisin, mutta Hamiltonin poliittinen vaikutusvalta sekä maine heikkenivät merkittävästi. Eliza antoi anteeksi Hamiltonin syrjähypyn, ja heidän avioliittonsa kesti Hamiltonin kuolemaan saakka, jonka jälkeen Eliza eli vielä 50 vuotta leskenä. Hän tuomitsi edesmennyttä miestään kohtaan esitetyn laajan kritiikin ja puolusti hänen perintöään. .
Elämän loppuvaihe
Vuoden 1796 presidentinvaaleissa hän oli valitsijamiehistössä. Vuonna 1801 hän perusti New York Evening Post -sanomalehden.
Valmisteluissa Kvasisotaa varten presidentti John Adams pyysi Geoge Washingtonia palaamaan armeijan palvelukseen. Washington halusi Hamiltonin tuekseen ja vaati Adamsia tekemään Hamiltonista kenraalimajurin. Washington ei ottanut aktiivista roolia armeijan valmisteluissa, joka teki Hamiltonista käytännössä Yhdysvaltain armeijan korkeimman vallankäyttäjän vuosina 1798–1800, erityisesti vuoden 1799 joulukuussa tapahtuneen Washingtonin kuoleman jälkeen.
Kaksintaistelu ja kuolema
Hamilton kuoli haavoituttuaan vakavasti pitkäaikaista poliittista vastustajaansa, varapresidentti Aaron Burria vastaan 1804 käymässään kaksintaistelussa. Ennen kaksintaistelua Hamilton oli estänyt Burrin pääsyn New Yorkin kuvernööriksi. Lisäksi Hamilton oli estänyt Burrin pääsyn Yhdysvaltojen kolmanneksi presidentiksi vuoden 1800 vaaleissa. Hamiltonin antama tuki kallisti presidentinvaalien voiton Thomas Jeffersonille. Merkittävää Hamiltonin antamassa tuessa oli, että Jefferson oli aikaisemmin Hamiltonin pitkäaikainen poliittinen vastustaja. Hamilton perusteli Jeffersonille antamaansa tukea seuraavalla näkemyksellä: "Olen aina ollut Jeffersonin kanssa monista periaatteista eri mieltä, mutta häneltä sentään löytyy periaatteita toisin kuin Burrilta".
Perintö
Alexander Hamiltonin elämäkerran kirjoittanut Ron Chernow on kuvaillut Hamiltonin roolia Yhdysvaltain historiassa seuraavasti: "Siinä missä George Washington oli maan isä ja James Madison perustuslain isä, niin Alexander Hamilton oli hallinnon isä."
Hamilton loi valtiovarainministerinä vahvan ja luotettavan pohjan Yhdysvaltojen talousjärjestelmälle ja teollisuudelle, joka on nähty merkittävänä tekijänä Yhdysvaltojen nousulle epävakaasta osavaltioiden liitosta maailman vaikutusvaltaisimmaksi valtioksi. Samaan aikaan Yhdysvalloissa monet vaikutusvaltaiset politiikot näkivät Yhdysvaltojen tulevaisuuden maatalousyhteiskuntana, jonka johdosta Hamiltonin ajamat ohjelmat olivat usein kiistanalaisia. Thomas Jeffersonin ollessa presidentin virassa selvitti hän mahdollisuuksia purkaa haitalliseksi näkemiään Hamiltonin järjestelmiä. Hän pyysi omaa puoluettaan (Demokraattis-republikaaninen-puolue) edustavaa valtiovarainministeriä Albert Gallatinia selvittämään mahdollisia muutoksia ja etsimään todisteitä Hamiltonin tekemistä virheistä tai petoksista. Jeffersonin pettymykseksi Gallatinilta löytyi pitkän selvitystyön jälkeen vain kehuja Hamiltonin luomaa talousjärjestelmää kohtaan.
Hamiltonin kuoleman jälkeen hänen uransa painui suuressa määrin unohduksiin. Vuonna 2015 julkaistu musikaali Hamilton toi hänet takaisin yleiseen tietoisuuteen kansakunnan perustajaisänä. alt=Hamilton 10-dollarin setelissä|pienoiskuva|Hamilton on esiintynyt Yhydysvaltain 10 dollarin setelissä vuodesta 1928. Hamiltonin kuva on painettu useisiin Yhdysvaltain seteleihin alkaen kymmenen dollarin setelistä vuonna 1928 nykypäivään asti.
Huon-luokan miinantorjunta-alus
Huon-luokka on Australian laivaston miinantorjunta-alusten muodostama alusluokka, joka perustuu italialaisen Intermare S.p.A:n Italian laivastolle toimittamiin Gaeta-luokan aluksiin. Aluksilla on parannetut majoitustilat sekä parannettu miinanetsintäkyky.
Suunnittelu
Luokan aluksille on ominaista räjähdyksen paineaallon kestävyys ja pieni magneettinen heräte, mitkä on saatu aikaiseksi runkomateriaalien valinnalla sekä muotoilulla. Alusten ominaisuudet mahdollistavat niiden käytön vaikeissa olosuhteissa.
Miinantorjuntavälineistönä aluksille on asennettu jopa 1 000 metrin mittausetäisyyteen kykenevä kaikuluotain sekä kaksi Boforsin Double Eagle -miinanraivausvälineistöä.
Alukset
Luokan ensimmäinen alus tilattiin 2. kesäkuuta 1993.