cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naantalin kirkko
Historia
pienoiskuva|vasen|Luostariveli [[Jöns Budden muistomerkki.]] pienoiskuva|Naantalin kirkko talviyönä. Naantalin birgittalaisluostarin perustamisasiakirja allekirjoitettiin Ruotsin Teljessä 1438, ja 1443 luostari päätettiin rakentaa ritari Henrik Klaunpoika Djäknin lahjoittamalle tilalle silloisessa Raision pitäjässä nykyisen Naantalin kaupungin paikalle. Kaksi vuosikymmentä kestäneiden rakennustöiden jälkeen piispa Konrad Bitz vihki luostarin käyttöön vuonna 1462. Samalla luostarin yhteyteen alkoi kasvaa Naantalin kaupunki, ja luostarikirkko palveli sekä luostarin asukkaiden että kaupunkilaisten hartautta.
Kankaan paperitehdas
Tehtaan paperikoneet
Koneissa 2 ja 4 oli on-line päällystysyksiköt. Tehtaalla oli lisäksi 3 pituusleikkuria, 2 uudelleenrullainta ja 2 pakkalinjaa. Koneiden 2 ja 4 yhteenlaskettu vuosituotantokapasiteetti oli 310 000 t.
Naantalin kirkko
Historia
Luostarin asukkaista tunnetaan nimeltä Jöns Budde, jota pidetään Suomen ensimmäisenä kirjailijana. Hänen muistomerkkinsä on kirkon edustalla.
Kankaan paperitehdas
Tehtaan voimaosasto
Tehtaalla oli oma voimaosasto vuosina 1936–1991. Kun höyryvoimalaitos jäi pois tuotannosta, sitä ei enää tarvittu. Tehdas osti tarvittavan prosessihöyryn Jyväskylän Energiatuontanto Oy:n Rauhalahden voimalaitokselta tulevalla höyrylinjalla. Voimala oli kuitenkin jonkin aikaa varalaitoksena.
Norsunluurannikon lippu
Norsunluurannikon lippu on trikolorilippu, jonka kolme väriä ovat oranssi, valkoinen ja vihreä. Värit kuvaavat maan pohjoisosan savannia (oranssi), rauhaa (valkoinen) sekä toivoa ja maan eteläosan metsiä (vihreä). Värit ovat samat kuin Nigerin lipussa. Lippu muistuttaa suuresti Irlannin lippua, mutta siinä on eri mittasuhteet ja käänteinen värien sijoittelu.
Naantalin kirkko
Rakentamisajankohta
Kirkon rakentamisajankohta on aiemmin sidottu luostarin vihkimiseen 1462, mutta Markus Hiekkasen mukaan se ei välttämättä pidä paikkaansa, vaan rakentaminen on jatkunut pitemmän ajanjakson kuluessa. Vielä vuonna 1490 luostari on saanut lahjoituksena varoja kirkon rakentamiseen. Kirkko muistuttaa monilta piirteiltään Länsi-Uudenmaan kivikirkkoja, Karjaan, Siuntion ja Inkoon kirkkoja, ja näin sen rakentamisvuosi ei ole voinut olla aiempi kuin 1462, todennäköisesti joskus 1480-luvulla mutta kuitenkin ennen vuotta 1500.
Kankaan paperitehdas
Tehtaan voimaosasto
Vuosisadan alkuun asti kankaalaisten asuntoja valaisivat öljylamput. Vuonna 1892 tehtaan 10 kW:n generaattorista riitti virtaa vain tehtaan isännöitsijän asuinrakennukseen. Tehtaan koko sähköjärjestelmä uusittiin 1890-luvun puolivälissä, jolloin myös osa tehtaan asuinrakennuksia sai sähkövalot – kymmenen vuotta ennen kaupunkialuetta. Sähköä alettiin myös myydä Taulumäen yksityisrakennuksiin.
Norsunluurannikon lippu
Norsunluurannikon lippu otettiin virallisesti käyttöön 4. joulukuuta 1959.
Naantalin kirkko
Uskonpuhdistuksen jälkeen
Naantalin luostarin toiminta jäi vain kahdeksan vuosikymmenen mittaiseksi, sillä se lakkautettiin 1544 uskonpuhdistuksen aikaan. Luostarin toiminnan vilkkain aika oli ohi jo 1490-luvulla, ja ankarammat ajat sitä kohtasivat vuoden 1527 Västeråsin resessin jälkeen. Jo vuonna 1533 se oli menettänyt 200 maatilastaan 40, ja 1554 piispa Mikael Agricola kielsi pyhien kutsumisen avuksi "ja muun taikauskon".
Kankaan paperitehdas
Höyryvoimalaitos
Höyryvoimalaitoksen rakennus valmistui vuonna 1935 ja se oli käytössä vuosina 1936–1991, jolloin sen korvasi Rauhalahden voimalaitokselta tuleva höyrylinja. Höyryvoimalaitos purettiin huonokuntoisena vuosina 2013–2015.
Aristophaneus
Aristophaneus on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista aiolialaisista säkeistä. Se on saanut nimensä Aristofaneesta.
Kankaan paperitehdas
Höyryvoimalaitos
Voimalaitoksessa oli seuraavat laitteet:
Voima-asemalla oli lisäksi tehtaan varavoimalana vuonna 1965 asennettu kaasuturbiini, joka oli ensimmäisiä Suomessa. Turbiini romutettiin vuonna 2013. Nykyään höyrykeskus on sisätiloiltaa erittäin huonossa kunnossa. Vuonna 2010 on piipun purkamista suunniteltiin, mutta 6.9.2011 saatiin sen suojelupäätös asemakaavamuutokseen. Piippu lyhennettiin kuitenkin noin 70-metriseksi sen huonon kunnon vuoksi. Koneistoa on uusittu 1968 sekä laajenettu vuosina 1950, 1968 ja 1972 uutta höyrykattilaa ja turbiinia sekä korjaamoa varten.
Varavoimalaitos valmistui 23.10.1964 sai nimekseen "Severi". Voimanlahteenä oli lentokonemoottori Prat & Whitney JT 3C-6, jonka pystyi tarvittaessa nopeasti vaihtamaan toiseen moottoriin. Se tahdistettiin tehtaan verkkoon koeluontoisesti. Huipputeho kaasuturbiinilla oli 12,5 Mw. Täysillä ajaessa oli lentopetroolin kulutus 5 m3 tunnissa ja hyötysuhde oli 26 %. Generaattori jännite oli 10,5 Kv ja se nostettiin 10/45 kV:n 15 Mva:n muuntajalla 45 kV verkkoon. Teho oli laitoksella siihen aikaan yli kolminkertainen Kankaan tehtaan tehontarpeeseen nähden.
Tourujoen vesivoimalaitos
Kankaan tehdasalueen vieressä on Tourujoen vesivoimalaitos, joka kuului ennen tehtaan voimaosastoon. Voimaosasstoon kuuluivat myös Kuhankosken voimalaitos ja Mäntän tehtaiden voimaosastot. Tourujoen voimala on rakennettu 1941 ja sen teho on  620 kVA / 520 kW  1,5-3,5 GWh/vuosi. Patorakenteen peruskunnostus tehtiin 2005. Nykyään vesivoimalan omistaa Jyväskylän Energia. Voimala säännöstelee Tourujoen vesistöä ja tuottaa vuodessa muutaman gigawattitunnin vesisähköä. Vuonna 1959 kaupunki osti Kankaan noin 200 taloa käsittävän sähköverkon Nykyisin tehtaalle tulee Kangasvuoresta 110 kV sähkölinja.
Kuhankosken vesivoimalaitos
Tehtaan toimintaan liittyi myös Laukaassa sijaitseva Kuhankosken voimalaitos vuosina 1923–1988. Voimalaitokselta rakennettiin suurjännitelinja kankaalle 1922. Voimalaitos tuotti alkuun sähköä Kankaan tehtaan tarpeisiin sekä myöhemmin myös Mäntän tehtaille. Kuhankoski ja Kankaan välinen 45 kV:n sähkölinja valmistui 1923. Kangas–Mänttä-sähkölinjan rakentaminen alkoi kesällä 1924 ja se valmistui 22.2.1925, jolloin sen kautta kytkettiin Kuhankosken voimalaistos tehtaiden muuntoasemiin.
Tehtaan vieressä Tourujoen varrella sijaitseva punatiilinen muuntoasema (45/0,4 kV) on paikoillaan, mutta siinä ei enää ole toimintaa. Se toimi keskusasemana tehtaan sähkönjakelulle ja siitä eteenpäin sekä 45 kV:n kytkiasemana Mäntän linjaan. Muuntoasema kuului Kuhankoski–Kangas–Mänttä -linjan alkupäähän. Aikoinaan muuntoasemallakin on ollut miehitys. Loppuajasta tehtaan höyryasemalta oltiin radiopuhelinyhteydessä Kuhankosken voimalaitokselle. Tarvittaessa sieltä kysyttiin teholukemia ja pyydettiin lisäämään tai vähentämään tehoa tehtaiden kulutustilanteen mukaan.
Tehtaan rautatiekalusto
Gustaf Adolf Serlachiuksen vuonna 1863 perustaman G. A. Serlachius Oy:n kuljetusosasto omisti myös lukuisia kapearaiteisia ratoja, mutta niillä ei harjoitettu julkista liikennettä. Niistä merkittävimmät olivat Kankaan tehtaiden 600 mm:n raideleveydellä olleet radat. Tehtaan tarvitsemat vaihtotyöt hoidettiin loppuaikoina VR:n kalustolla, aiemmin tehtaalla oli vaihtotyöhön oma veturi.
Tehdaspalokunta
Tehtaalla toimi oma tehdaspalokunta ja ensiapuryhmiä.Paloasemana toimi tehtaan pääporttirakennus, jossa oli myös vartiointikeskus. Tehtaalla oli paloauto ja miehistöauto. Palokunnan nimi eri aikoina oli GAS Kankaan paperitehtaan tehdaspalokunta, Metsä-Serla Kankaan paperitehtaan tehdaspalokunta ja Kankaan paperitehtaan tehdaspalokunta M-Real. Tehdaspalokunta osallistui useina vuosina Jehumalja-kilpailuihin. Vuonna 1986 oli Kankaalla suurkatastrofiharjoitus, johon tehdaspalokunta ja ensiapuryhmä osallistuivat.
Aiheesta muualla
62.2525°N, 25.76083°W
Kotiteollisuus
thumb|[[Räsymatto on tyypillinen kotiteollisuustuote.]] Kotiteollisuus on pääasiassa käsityönä tapahtuvaa myyntituotteiden valmistusta kotona. Toisinaan jopa synonyymina pidettävä käsiteollisuus on kotiteollisuudelle hyvin läheinen käsite. Käsiteollisuus on kuitenkin elinkeinona harjoitettavaa aineenjalostustoimintaa, jota suoritetaan pääasiassa käsin ja työkaluilla paikallisissa pikkuliikkeissä välittömästi kuluttajia varten. Kotiteollisuuden tuotantokomitea on määritellyt kotiteollisuus-käsitteen vuonna 1949 seuraavasti: ”Kotiteollisuutta on sellainen kansan työnä suoritettu käsityö sekä vastaava työaineksien muokkaaminen, jolla on yksilöllinen sävy, jossa käytetään valikoituja työaineksia ja jossa käsityön ohella konevoimaa käytettäessä kaikki työn vaiheet huomioon ottaen kuitenkin yli puolet on käsityötä.”
Norsunluurannikon lippu
Norsunluurannikon lippu kuuluu antipanafrikkalaisiin lippuihin. Tämä johtuu siitä, että Norsunluurannikolla on haluttu vaalia hyviä suhteita entiseen emämaahan Ranskaan ja suhtauduttu nuivasti panafrikkalaisuuteen.
Aristophaneus
Aristophaneus-säkeessä on seitsemän tavua. Säkeen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Naantalin kirkko
Uskonpuhdistuksen jälkeen
Tilat joutuivat 1556 kruununvoudin hallintaan ja läänitykset peruutettiin. Luostarin väki eli kruunun tilapäisillä avustuksilla. Juhana III:n aikaan luostarin toiminta elpyi hetkeksi, ja hänen puolisonsa, katolinen kuningatar Katariina Jagellonica kehotti ottamaan uusia noviiseja. Viimeinen nunna kuoli 1591, ja kuningas Kaarle IX määräsi luostarin rakennukset purettavaksi 1608, mutta kirkko säilyi Naantalin seurakunnan käytössä. Puretun luostarin kiviä käytettiin kirkon aitaan, kaupunkilaiset käyttivät omiin tarkoituksiinsa, ja vuosina 1794–1797 niitä riitti vielä kellotornin rakentamiseen. Luostarin konventtirakennusten pohjia on kirkon pohjois- ja länsipuolella olevassa puistossa pintamaan alla. Reinhold Hausen dokumentoi niitä 1872 ja 1879 tekemissään kaivauksissa. Kaivauksia tehtiin jälleen vuonna 2005, jolloin löydettiin muurattu rakennuksen pohja sekä hopearahoja ja muita esineitä.
Kirkko on historiansa aikana kärsinyt useita onnettomuuksia. Kolmasosa Naantalin kaupunkia tuhoutui tulipalossa vuonna 1628. Palo sai alkunsa Johan Henrikinpoika Jägerhornin naakkojen ampumisesta, kun panos sytytti kirkon lähellä olevan aitan katon palamaan. Kirkon sisustus tuhoutui kokonaan. 1700-luvulla kirkon kattoholvaus tuhoutui jälleen tulipalossa.
Vuonna 1797 valmistui kirkon päätyyn kiinteästi rakennettu nykyinen barokkityylinen kellotorni neljään suuntaan aikaa näyttävine kellotauluineen. Alkuperäinen kellotapuli oli sijainnut kauempana kirkosta. Tornin rakennustyötä johti Mikael Piimänen.
Naantalin kirkossa on tehty korjaustöitä 1860-luvulla, jolloin myös kirkkosalin holvit uusittiin luoteista rakennetta lukuun ottamatta,, ja 1960-luvulla tehtiin laajat restaurointityöt, jolloin kirkko pyrittiin palauttamaan mahdollisimman alkuperäiseen asuun. Kirkkosalin restauroinnin 1963–1965 suunnitteli arkkitehti Olli Kestilä. Kirkossa on paanukatto, jota on uusittu 1980-luvulta lähtien neljässä vaiheessa, ja se valmistui lopullisesti vuonna 2005, jolloin myös tornin tuuliviiri ja pallot kunnostettiin ja kullattiin.
Puukirkko
Naantalin kivikirkkoa on edeltänyt puukirkko. Hiekkasen mukaan luostarin vihkimisvuoden 1462 aikaan olisi ollut käytössä puukirkko. Luostarin ensimmäinen kirkko oli Maskun Karinkylässä, jossa luostari alun pitäen sijaitsi. Se oli puinen ja käytössä vuodesta 1438 syksyyn 1443 tai kevääseen 1444, jolloin se purettiin. Hirret on ehkä siirretty Ailostenniemeen, jonne on alettu rakentaa kirkkoa noihin aikoihin. Kaivauksissa 1963–1964 on löydetty puukirkon perustus, kooltaan noin 27 × 15 metriä. Siinä on poikkeuksellinen rakenne, ehkä Itä-Götanmaalta rakentajan mukana tullut idea: hirsiseinän salvos nousee perustuksen yläpinnan kourusta. Tämä kirkko lienee poistunut käytöstä kivikirkon valmistuttua vuosisadan loppupuolella. Puukirkon jäänteet olivat kivikirkon sisällä, ja oletettavasti kivikirkko on rakennettu sen ympärille.
Puukirkon sisustuksesta ennen Naantaliin siirtoa tiedetään, että maalari oli pappisveli Johannes Bernard (k. 1454), joka pyysi Lyypekistä ostamiaan väriaineita vuonna 1441 Vadstenasta. pienoiskuva|250px|Naantalin kirkko sisältä.
Sisätilat
pienoiskuva|Naantalin kirkko sisältä. Luostarin aikana nunnien asuintilat olivat kirkon pohjoispuolella, munkkien eteläpuolella. Siten kirkon kolmilaivainen kirkkosali oli jaettu rautaisella aidalla kolmeen osaan: pohjoislaiva oli varattu nunnille, etelälaiva munkeille ja keskilaiva kaupunkilaisille. Kirkon seinissä olevat umpeen muuratut aukot liittyvät näihin tiloihin. Runkohuone on suurin keskiajalla valmistunut kirkkotila, 43,5 × 28.5 m, joskin Turun tuomiokirkko on laajentumisten jälkeen nykyisin suurempi. Kirkon länsipäädyssä oli pappis- eli munkkikuori, jossa sijaitsivat pääalttari ja kahdentoista apostolin alttarit sekä Paavalin alttari. Näin toteutui Birgitan ohje "hiljaisesta vedestä" alttarin takana. Alttareita oli yhteensä yli kaksikymmentä. Itäpäädyssä sijaitsi Neitsyt Marian alttari ja nunnakuori. Lisäksi kirkkosalissa oli 20 sivualttaria. Ulko-ovista, joita lienee ollut eri tarkoituksiin 4–5, on nykyisin käytössä enää yksi.
Luostarin lakkauttamisen ja uskonpuhdistuksen jälkeen rauta-aidat ja sivualttarit hävisivät kirkosta. Uusi alttari sijoitettiin itäpäätyyn entisen Neitsyt Marian alttarin paikalle, kun taas vanhan pääalttarin kohdalle puhkaistiin ulko-ovi ja pappiskuorista tehtiin eteinen. Alkuperäistä sisustusta tuhoutui myös myöhemmissä onnettomuuksissa ja korjaustöissä, niin että kiinteää sisustusta ei enää ole jäljellä ollenkaan. Kirkon sisustus noudatti Pyhän Birgitan ilmestyksissään saamia ohjeita, niinpä ikkunat saivat olla vain keltaista tai kirkasta lasia, seinät ovat valkoisiksi kalkitut eikä siellä ole seinämaalauksia vihkiristejä lukuun ottamatta. Sisätilojen piti olla askeettista ja ankaraa.
Nykyinen sisustus on 1600-luvun saarnastuolia ja irtainta esineistöä lukuun ottamatta nykyaikainen, ja siinä on noudatettu luostarinaikaisen sisustuksen mallia korostetuin sivulehterein. Kaappikello on vuodelta 1878.
Esineistö
Kirkossa on kuitenkin yhä jäljellä luostariaikaista esineistöä, joka inventoitiin 2005. Kirkossa on veistoksista alttarikaappi pyhimysveistoksineen, munkkien 1400-luvulla veistämä krusifiksi, joka riippuu katosta, pietà-ryhmä, naispyhimys sekä pieni Kristuksen kasvoja esittävä veistos alttarikaapin alapuolella. Lisäksi siellä on keskiaikaiset kalkkikivinen kastemalja ja lavatorium, kaatoallas. pienoiskuva|vasen|300px|Alttarikaappi 1400-luvulta. pienoiskuva|Tuntematon keskiaikainen taiteilija, [[Pietà. Valmistettu Suomessa 1460–1480. ]] pienoiskuva|vasen|200px|Ristiinnaulitunkuva 1400-luvulta. Huomattavin esineistä on tamminen alttarikaappi, joka on valmistettu Tukholmassa luostarin rakentamisen aikoihin eli 1400-luvun lopulla. Kaappia pidettiin kirkon alttarilla 1860-luvun korjaustöihin asti, jolloin se korvattiin alttaritaululla, mutta se tuotiin takaisin alttarille 1960-luvulla. Suuressa ja poikkeuksellisen hyvin säilyneessä kaapissa on kaikkiaan seitsemäntoista puusta veistettyä hahmoa, joihin kuuluvat keskellä olevat Neitsyt Maria ja kaksi hänen taivaallista kruunaajaansa, pyhä Birgitta ja hänen tyttärensä Katariina, sekä kaksitoista opetuslasta. Toisaalla kirkon seinällä nykyään olevan alttaritaulun on maalannut R. W. Ekman, ja se esittää syntistä naista fariseuksen huoneessa.
Kirkossa on myös kaksi muuta 1400-luvun puuveistosta, jotka esittävät orjantappuroilla kruunattua Kristusta ja kuollutta poikaansa pitelevää Neitsyt Mariaa, sekä luostarin munkkien veistämä kookas ristiinnaulitun kuva. Muita luostariaikaisia esineitä ovat ehtoollisleivän säilytykseen käytetty korkea sakramenttikaappi, Ruotsin kuningattaren Katariina Jagellonican lahjoittama Neitsyt Mariaa ja Jeesusta esittävä maalaus, jota pidetään El Grecon tai jonkun hänen oppilaansa maalaamana, sekä piscina-kivi. Kalkkikivinen kasteallas on 1400–1500-luvun vaihteen jommaltakummalta puolelta. Jäljellä on myös rautainen vihkimäkruunu, jonka alla noviisit antoivat nunnalupauksensa ja piispa vihki heidät nunnaksi. Seinissä on yhä nähtävissä kirkon vihkimisen yhteydessä maalattuja vihkiristejä. Erikoinen ristinimbuksen ympäröimä Kristuksen pää on saattanut olla itsenäinen veistos tai kuulua jo hävinneeseen krusifiksiin.
Kirkon vanhin esine on goottilaistyylinen rautaristikkoinen teräväksi torniksi suippeneva ehtoollisleivän säilytykseen käytetty sakramenttikaappi eli monstranssikaappi eli hostiarum mahdollisesti vuodelta 1369, kuten sen kunnostanut puuseppä siihen 1800-luvulla merkitsi. Se sijaitsee kirkon takaosassa.
Saarnastuoli
Värikäs renessanssityylinen saarnastuoli on vuodelta 1622. Sivujen komeroihin on veistetty Kristus ja evankelistat tunnuksineen. Kulmissa on pilasteri, jonka yläosassa on puolivartalon mittainen apostoli. Saarnastuoliin johtavan oven päällä on kaksi veistosta sekä kaksi vaakunaa, toinen Fleming- ja Bååt-sukujen. Pohjoissaksalaista tai -hollantilaista tyyliä edustavan saarnastuolin lahjoittivat 1622 sotapäällikkö Henrik Fleming ja hänen puolisonsa Ebba Erlandintytär Bååt. Vuoden 1628 tulipalosta säästynyt saarnastuoli siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan itäisimmästä pohjoispilarista seuraavaan. 1960-luvun korjausten yhteydessä se palautettiin paikalleen. Saarnastuolia on pidetty teettäjänsä Henrik Flemingin representaationa, julkisena esittäytymisenä.
Maalaukset
Eri puolilla kirkkorakennusta on maalauskatkelmia niin keskiajalta kuin uudelta ajaltakin, ja niitä on otettu esiin korjaustöissä vuosina 1910, 1958 ja 1962–1963. Kummassakin päätyseinässä sisällä on vihkiristi, ja niiden yläpuolelle on 1500-luvun alussa maalattu Kristuksen kasvot (facies Christi), jollainen on myös itäseinän ikkunalynetissä. Itäisessä niin sanotussa nunnasakaristossa on oletettavasti 1480-luvulta maalauskatkelmia, jotka esittävät pyhää Yrjänää, apostoli Anderasta ja Katariina Aleksandrialaista. Uudelta ajalta on seinissä muistokirjoitusten katkelmia vuosilta 1549–1615.
Urut
36-äänikertaiset barokkityyliset urut ovat Kangasalan Urkurakentamo Oy:n rakentamat ja valmistuneet vuonna 1990. Urkujen soittimellisena mallina on ollut 1600-luvun hollantilainen urkuperinne, mutta ne noudattavat kuitenkin pohjoiseurooppalaisen urkumusiikin vaatimuksia. Urut painavat 8,6 tonnia ja niissä on 2 310 pilliä. Uruilla on tehty levytyksiä ja radionauhoituksia.
Hautausmaa
pienoiskuva|Naantalin kirkko, sankarihaudat  1939–1944 Pro Patria, Vapaus Isänmaa Kirkon itäpuolella on ollut hautausmaa jo keskiajalla. Nykyinen hautausmaa on kirkon eteläpuolella. Uskonpuhdistuksen ajalla vainajia haudattiin kirkon sisätiloihin, mikä kiellettiin 1700-luvulla, ja hautausmaata laajennettiin 1800-luvulla useita kertoja. Laajennuksen vaatimat työt olivat tuolloin seurakuntalaisten vastuulla, samoin kirkon aidan hoito kuului seurakuntalaisille. 1960-luvulla hautausmaata laajennettiin jälleen, ja silloin rakennettiin huoltorakennus, johon 2007 laajennuksen yhteydessä tuli kolumbaario. Hakapellon hautausmaa on seurakunnan toinen hautausmaa, mutta myös vuodesta 2005 lähtien Naantalin seurakuntaan kuuluvalla Velkuan kirkolla sijaitsee hautausmaa.
Head Crusher
Head Crusher on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin single, joka julkaistiin vuonna 2009.
Kotiteollisuus
Kotiteollisuus voidaan jakaa viiteen pääryhmään, jotka ovat puutyö, metallityö, kutoma- ja kehruutyö, ompelutyö sekä muut sekalaiset työt. Puutyön tärkeimpiä tuotteita ovat rakennukset, kalusteet, liikennevälineet, astiat, työkalut ja erilaiset tarve-esineet. Metallityö tuottaa pääasiassa raudasta, pronssista ja messingistä maataloustyökaluja, hevosenkenkiä, koruja ja koriste-esineitä. Kutoma- ja kehruutyö jalostaa kasveista saatavia kuituja ja eläimistä saatavaa villaa langaksi ja edelleen kankaiksi ja ryijyiksi. Ompelutyö on pääasiassa vaatteiden ja laukkujen valmistusta. Muihin töihin kuuluvat nahanjalostustyö, savenvalanta, kirjansidonta, kalastusvälineiden valmistus, kivenhakkaus ja sarvi- ja luuesineiden valmistus.
Sota- ja pula-aikana omatarvekotiteollisuuden ja luonnonmateriaalien merkitys kasvoi. Kotiteollisuus nähtiin perinteen ylläpitäjänä sekä taloudellisena ja työllistävänä toimintana, joka lisäksi tuotti viihtyisyyttä ja työn iloa. 1970-luvulla kotiteollisuutta ja paikallisuutta tuettiin valtion varoilla ja alan koulutus ammatillistui. Koulutuksen saaneet ammattilaiset toimivat itsenäisinä yrittäjinä, usein myös ohjaajina, koska kotiteollisuudesta oli tullut myös kodin ulkopuolella tapahtuvaa harrastustoimintaa.
Naantalin kirkko
Kulttuuriympäristö
Museovirasto on määritellyt Naantalin kirkon ja sitä ympäröivän Ailostenniemen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Alueeseen liittyy välittömästi Naantalin vanhakaupunki, joka niin ikään on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Fontane (peruna)
Fontane on alankomaalainen jauhoinen perunalajike, jonka tärkkelyspitoisuus on noin 17 prosenttia. Fontanen sato on keskimyöhäistä ja runsasta. Fontanea voi käyttää hyvin soseisiin, leivontaan sekä laatikkoruokiin mukulalaadun takia, mutta se soveltuu myös ranskanperunaksi. Suurikokoisen, pyöreä- ja syväsilmuisen mukulan maku on vahva ja tummumisen kestävyys hyvä. Fontanen malto on keltaista.
6. divisioona (jatkosota)
6. divisioona (6. D) oli Suomen maavoimien Perä-Pohjolan sotilasläänin perustama divisioona jatkosodassa. Tähän sotilaslääniin kuuluivat Pohjanmaan ja Länsi-Pohjan suojeluskuntapiirit.
Perustaminen
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt:
6. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, johon pääosin päästiinkin. Materiaalin osalta aivan kaikkien välineiden osalta määrävahvuuksia ei kuitenkaan saavutettu.
Rorschach
Rorschach voi tarkoittaa seuraavia:
6. divisioona (jatkosota)
Toiminta
Vuonna 1942 6. divisioona järjestettiin uudelleen 12. prikaatiksi, mutta laajennettiin uudelleen divisioonaksi vuonna 1943. Joukko siirrettiin Maaselän rintamalle 1942, ja Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua kesällä 1944 Kannaksen rintamalle, jossa se osallistui Tali-Ihantalan taisteluihin.
Jatkosodan päätyttyä divisioona osallistui Lapin sotaan. Yksikön vallattua Rovaniemen divisioona hajotettiin.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat :
Tappiot
Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 6. divisioonan kokonaistappiot olivat kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 9 479 miestä.
Glenn Cornick
Glenn Douglas Barnard Cornick (23. huhtikuuta 1947 Barrow-in-Furness, Cumbria, Iso-Britannia – 29. elokuuta 2014 ) oli brittiläinen muusikko, joka toimi Jethro Tullin alkuperäisbasistina. Hänen bassokuvioitaan on arvostettu korkealle yhtyeen historiassa, esimerkiksi kappaleessa Bouree.
Muutettuaan Blackpooliin hän liittyi vuonna 1966 Jethro Tullin esiasteeseen, seitsenhenkiseen soul-yhtyeeseen John Evan's Smash. Yhtye matkusti Lutoniin Lontoon lähistölle paremman suosion toivossa, mutta kun suosiota ei alkanut tulla, suurin osa yhtyeestä palasi pohjoiseen. Cornick ja laulaja-huilisti Ian Anderson kuitenkin jäivät ja perustivat Jethro Tullin paikallisten muusikoiden, kitaristi Mick Abrahamsin ja rumpali Clive Bunkerin, kanssa.
Jethro Tullin jälkeen hän perusti Wild Turkeyn, joka nautti levyillään ja kiertueilla pienimuotoista suosiota. Yhtyeen hajottua 1970-luvun puolivälissä hän muutti Yhdysvaltoihin ja lyhytaikaisen Paris-yhtyeen jälkeen hän lopetti musisoinnin yli kymmeneksi vuodeksi, jona aikana hän toimi ruokafirman myyntipäällikkönä.
2000-luvulla Cornick palasi musiikkimaailmaan kokoamalla uudelleen Wild Turkeyn, joka julkaisi muun muassa albumin Live in Edinburgh (2001). Cornick osallistui usein erilaisiin Jethro Tullin fanikokoontumisiin ympäri maailmaa.
Max Heindel
Max Heindel (syntymänimeltään Carl Louis von Grasshoff, 23. heinäkuuta 1865 — 6. tammikuuta 1919) oli okkultisti, astrologi ja mystikko. Heindelin yksi keskeinen sanoma hänen pääteoksessaan Ruusuristiläinen maailmankatsomus oli osoittaa, mikä ero on itsetietoisella okkulttisella tietäjällä ja mystikolla. Näin kumpaakin ei hänen mukaansa voi olla yhdessä ja samassa kehitysvaiheessa. Tässä hän läheni manikealaista gnostismia, jonka hän korotti opissaan korkeimmaksi henkiseksi filosofiaksi.
Vuodet Saksassa
thumb|right|250px|Max Heindel Vuonna 1907 hän matkusti Saksaan ystävänsä tohtori Alma Von Brandisin kanssa kuuntelemaan Rudolf Steinerin esitelmiä. Heindelin mukaan tuolloin hänen luonaan vieraili korkealle kehittynyt henkinen olento, joka kuului Ruusu-Ristiläis-hierarkiaan (joka Max Heindelin mukaan on sisempien maailmojen hierarkia, jolla ei ole yhteyttä samannimisiin fyysisiin organisaatioihin). Tämä "Vanhempi veli" laittoi Heindelin kokeeseen testatakseen, oliko Heindel sopiva toimimaan länsimaissa ja levittämään henkisiä opetuksia. Myöhemmin hänelle opetettiin, kuinka voidaan saavuttaa eteerinen Ruusu-Ristin Temppeli, jossa hän väitteidensä mukaan sai suoraa ohjausta Ruusu-Ristin vanhemmilta veljiltä.
The Rosicrusian Fellowship
Vuodesta 1909 vuoteen 1919, kärsiessään sydänoireista ja huonosta taloudellisesta tilanteesta, Max Heindel samalla jatkoi työtään. Hän jätti perinnön, joka käsitti kirjoja, luentoja ja opetuksia, jotka on käännetty useille kielille. Hän perusti The Rosicrusian Fellowship -järjestön 1909–1911 Mount Ecclesiaan, Oceansideen Kaliforniaan, julkaisi esoteerista lehteä Rays from the Rose Cross vuonna 1913.
Max Heindel kuoli 6. tammikuuta 1919 Oceansidessa, Kaliforniassa. Heindelin työ on sittemmin jatkunut joidenkin Ruusu-Ristiläistä filosofiaa opiskelleiden kautta ympäri maailman.
Teoksia suomeksi
Kirja kokonaisuudessaan:
Akitan prefektuuri
Akitan prefektuuri on yksi Japanin 47 prefektuurista. Prefektuuri sijaitsee Tōhokun alueella pohjoisessa Japanissa ja sen pääkaupunki on Akita.
Maantiede
Akitan prefektuuri sijaitsee Honshūn saaren pohjoisosassa, Japaninmeren läntisellä rannikolla. Sen naapuriprefektuurit ovat Aomori pohjoisessa, Iwate idässä, Miyagi kaakossa ja Yamagata etelässä. Prefektuurista löytyvät vuoristot ovat itärajalla kulkevat Ōuvuoret ja prefektuurin keskellä kohoava Dewan vuoristoalue. Rannikkoviivaa rikkoo Ogan niemimaa. Nelikulmion muotoinen Akitan prefektuuri on kooltaan noin 181 kilometriä pohjoisesta etelään ja 111 kilometriä lännestä itään.
Lauri Vainola
Lauri Vainola (Lars Gustaf Vainola) (13. elokuuta 1888 Hausjärvi – 1960) oli suomalainen taiteilija. Hän sairastui muutaman vuoden iässä ja menetti kuulonsa. Vainola opiskeli Ateneumissa maalausta ja kuvanveistoa. Hänen parhaana luomiskautenaan pidetään 1920-lukua. Hän teki puuleikkaustöitä, maalasi muun muassa Kolin maisemia ja järjesti ainakin yhden taidenäyttelyn Helsingissä. Vainola asui Kirkonkylässä kirkon lähellä talossa, joka on vieläkin jäljellä.
Tiina Laatikainen
Tiina Laatikainen (s. 1969 Joensuu) on suomalainen lääkäri ja kansanterveystieteilijä (LT), joka toimii Itä-Suomen yliopiston terveyden edistämisen professorina Joensuun kampuksella. Lisäksi hän on THL:n tutkimusprofessorina ja osastonjohtaja Helsingissä. Laatikainen on tunnettu sydän- ja verisuonitautien, liikalihavuuden ja diabeteksen tutkija, joka viestii alansa tutkimuksesta suomalaisille lääkäreille ja on usein myös joukkoviestimien haastateltavana.
Akitan prefektuuri
Aluejako
Akitan prefektuuri jakautuu 13 kaupunkiin ja 12 muuhun kuntaan, joista 9 on maaseutukaupunkeja ja 3 on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Tiina Laatikainen
Laatikainen opiskeli lääkäriksi Helsingin yliopistossa (LL 1996), ja jatkoi kansanterveystieteeseen paneutuen lääketieteen tohtoriksi Kuopion yliopistossa (2000). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) vertaili sydän- ja verisuonitautien riskitekijöitä Karjalan tasavallassa ja Pohjois-Karjalassa. Tutkimustyö oli otsikoitu Cardiovascular risk in the Republic of Karelia, Russia : comparison of major risk factors with North Karelia, Finland.
Akitan prefektuuri
Historia
Akitan prefektuuri sijaitsee vanhan Dewan provinssin Ugon alueella. Japanin siirtyessä prefektuurijärjestelmään pilkottiin alueen vanhat daimiokunnat Akitan, Kamedan, Yashiman, Iwasakin ja Honjōn prefektuureiksi. Myöhemmin samana vuonna pienemmät prefektuurit kuitenkin yhdistettiin yhdeksi Akitan prefektuuriksi.
Talous
Kuten suurimman osan Tōhokusta, Akitan talous nojaa pääasiallisesti perinteisiin elinkeinoihin, kuten maanviljelyyn, kalastukseen ja metsätalouteen. Tämä on saanut monet nuoret muuttamaan Tokioon tai muihin suurkaupunkeihin, ja Akitan prefektuuri kärsii jatkuvasta väestömäärän laskusta.
Liikenne
Prefektuurissa sijaitsee kaksi lentoasemaa: Akitan lentoasema, joka on yli miljoonalla vuosittaisella matkustajallaan yksi Tōhokun suurimmista lentoasemista, ja Ōdate-Noshiron lentoasema, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 1998. Asemat hoitavat pääasiassa kotimaan liikennettä, mutta Akitan lentoasemalta järjestetään lähtöjä myös Souliin Etelä-Koreaan.
Akitan satamasta on vuoden 1999 heinäkuusta lähtien kulkenut lauttayhteys Tomakomaihin, Niigataan ja Tsurugaan. Pohjoisen Japaninmeren alueella Akitalla on suuri merkitys jakelukeskuksena. Satamasta on rahtiliikenneyhteydet Venäjän Posjetiin ja Etelä-Korean Busaniin.
Akitan prefektuurin Tokioon yhdistävä Akita Shinkansen avattiin vuonna 1992.
Koulutus
Akitan prefektuurissa toimii useita korkeakouluja:
Kulttuuri ja nähtävyydet
pienoiskuva|Tsurunoyun kuumat lähteet Akitan prefektuurissa.
Tazawajärven lähellä sijaitsevat useat kuumat lähteet (onsen) ovat suosittuja turistikohteita. Akitan prefektuurissa järjestetään myös useita kausiluonteisia, perinteisiä festivaaleja (matsuri).
Kakunodate on Senbokussa sijaitseva vanha kaupunginosa, jossa sijaitsee useita suojeltuja samuraitaloja. Aoyagin talo on Odano Naotaken vanha asunto. Hän oli ensimmäinen modernin ihmisen anatomiaa käsittelevän teoksen kirjoittaja Japanissa, ja hänen talossaan sijaitsee nykyään museo.
Shirakamin vuoristoalue, maailman suurin koskematon pyökkimetsä, levittäytyy Aomorin ja Akitan prefektuurien alueelle. Metsän peittämät Shirakamivuoret ovat kuuluneet Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1993.
Näköispainos
Kirjan näköispainos (faksimile) on sekä tekstin että ulkoasun puolesta alkuperäisen kaltainen. Näköispainosjulkaisu on aiemmin tehty painotuotteeksi, mutta esimerkki tuoreemmista mahdollisuuksista on Runeberg-projekti, jossa julkaistaan vanhaa kirjallisuutta digitoituina näköispainossivuina.
Carl Robie
Carl Robie (12. toukokuuta 1945 – 30. marraskuuta 2011 ) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Carl Robie oli parhaimmillaan 200 metrin perhosuinnissa. Hän paransi 1960-luvun alussa neljä kertaa lajin maailmanennätystä. Ennen Tokion 1964 olympialaisia hän oli menettänyt ennätyksen Australian Kevin Berrylle, joka Tokiossa paransi ennätystään ja jätti Robien hopealle. Toisessa lajissaan, 400 metrin sekauinnissa Robie sijoittui neljänneksi.
Méxicon 1968 olympialaisissa Robie voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa. Finaalissa viimeiseksi jäi suurin odotuksin kisoihin tullut, matkan maailmanennätyksen uinut Mark Spitz.
Robie valittiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1976.
Formula One 06
Formula One 06 (F1 06) on Formula One -pelisarjaan kuuluva Formula 1 -aiheinen videopeli, joka on julkaistu PlayStation 2:lle, PlayStation Portable lle ja suunniteltu myös PlayStation 3:lle (jonka nimi on Formula One Championship Edition). Pelin kehitti SCE Studio Liverpool (entinen Psygnosis) ja se julkaistiin Euroopassa 26. heinäkuuta 2006. Peli sisältää kaikki Formula 1 -kauden 2006 tallit, kuljettajat ja radat sekä debytoineet tallit Scuderia Toro Rosso, Super Aguri ja Midland F1 Racing. Edellisten versioiden tapaan pelissä on mukana myös uramoodi.
Pelimuodot
Pelissä on viisi erilaista pelimuotoa:
Pelaaminen
Urapelissä pelaaja voi pelata viisi kokonaista kautta. Pelaaja aloittaa uransa Super Agurin, Scuderia Toro Rosson ja Midlandin tapaisten pikkutallien kanssa. Parempien suoritusten myötä hänen arvostuksensa nousee, ja pelaaja voi päästä ajamaan hallitsevien mestareiden autoa Renault F1:lle.
Pelissä on ajoa helpottavia apuja, kuten automaattinen jarrutus, jossa auto hiljentää vauhtia mutkiin, visuaalinen ajolinja, jota seuraamalla voi parantaa kierrosaikoja, spinnauspalautin, jossa auto automaattisesti palautuu ajosuuntaan, jos pelaaja pyörähtää radalla, luistonesto, joka parantaa auton pysymistä radalla, lukkiutumattomat jarrut, joiden avulla jarrut eivät lukkiudu ajon aikana, ohjausapu, joka helpottaa mutkiin ajamista sekä ajovakaudenhallinta, joka määrittää, kuinka helposti auto pyörähtää ympäri.
Baal
upright|pienoiskuva|[[Ugaritilainen steela, joka esittää Baalia salama kädessään. Louvre.]] upright|pienoiskuva|[[Ugaritilainen Baalin pronssiveistos. 1300–1100-luku eaa.]]
Baal, myös Adoni (”herra", "hallitsija”), Baal-Peor, Baal-Sebub (omistaja, aviomies) tai Ras Šamra oli länsiseemiläisten kansojen (muun muassa kanaanilaisten ja foinikialaisten) palvoma korkein jumala, jumalten kuningas sekä kasvillisuuden ja hedelmällisyyden jumala. Myöhemmin itäseemiläiset käyttivät nimeä Beel (Asbel), jota nimitystä alun perin käytettiin Enlil-jumalasta, ja babylonialaiset taas käyttivät Beel-nimeä Mardukista. Foinikialais-kreikkalaisen Adoni-jumalan tunnetumpi nimi oli Baal. Ugaritista löytyneen savitaulusarjan mukaan Baal oli Ašeran ja viljan jumala Dagonin poika, josta tuli pääjumala sankaritekojensa vuoksi. Toisen lähteen mukaan Baalin isä oli luojajumala Ēl ja puoliso rakkauden ja sodan jumalatar Anat.
Baal-termi perustuu seemiläiseen sielunkäsitteeseen, että sielu on kokonaisuus, joka kannattaa kaikkea siihen kuuluvaa. Miehen kokonaisuuteen kuuluu koko hänen huonekuntansa ja omaisuutensa. Kun häntä kutsutaan baaliksi, tarkoitetaan hänen olevan tämän kokonaisuuden johtava tahto. Kaikki maailmassa oleva eläimet, kasvit ja muut ovat sieluja, jolloin jokainen laji muodostaa oman kokonaisuuden, jossa yksittäisillä olioilla on omat juurensa. Elämä, joka niiden takana vallitsee, on niiden sielu, jota kutsutaan baaliksi. Maailma sisältää siis äärettömästi erilaisia baaleja ja ihminen pääsee niiden yhteyteen kultin välityksellä ja saa ravintonsa niiden voimasta. Ihmisen ja baalin suhde on käsitetty kaksisuuntaiseksi: Kun ihminen vaalii baaleja, hän saa korvaukseksi niiden antaman siunauksen.
Mytologia ja palvonta
upright|pienoiskuva|Baal Collin de Plancyn teoksesta Dictionnaire infernal vuodelta 1862. Baal liitettiin tasapainoon ja hedelmällisyyteen. Noin 1400 eaa. mennessä Baal oli syrjäyttänyt merkityksessä kanaanilaisten ylijumala Ēlin. Tarinan mukaan Baal valittiin jumalten kuninkaaksi, koska hän voitti kaaosta edustaneen merenjumala Yamin. Baal voitti vedet ja asetti ne paikoilleen. Uhka oli pelottanut Ēlin neuvoston jumalia, minkä vuoksi he valitsivat Baalin ikuiseksi kuninkaaksi. Baal joutui kuitenkin itse kuoleman jumala Motin päihittämäksi ja joutui tuonelaan. Baalin sisarvaimo Anat auttoi baalia virkoamaan henkiin. Baal oli kuoleva ja ylösnouseva jumala, joka lopuksi viettää häitään. Baalin vertauskuva oli härkä, joka vaati myös ihmisuhreja.
Myös jokaisella paikkakunnalla oli oma baalinsa, joka erosi toisista nimeen lisätyn paikannimen tai paikallisen jumalan erityisten ominaisuuksien perusteella. Sikemissä palvottiin "Liiton Baalia" eli Baal-Beritiä. Filistealaiset taas palvoivat "Lentävien olentojen baalia", Baal-Zebubia. Melkart oli Tyyroksen kaupungin baal, Kemoš mooabilaisten. "Taivaan Baal" antoi sadetta, Baal-Hamman oli Auringon jumala. Kanaanin maalla israelilaisten Jahven palvelu syrjäytti Baalin palvonnan pyhät paikat, kulttitavat ja jumaluuskäsitteet.
Baalia palvottiin myös muinaisessa Egyptissä. Baalin palvonta vakiintui siellä uuden valtakunnan 18. dynastiaan mennessä, ja jumalaa palvottiin useissa temppeleissä. Tärkein näistä oli Baal Saphon Niilin suistossa sijainneen Peluseumin lähellä. Baalin suosiota Egyptissä osoittavat nimet, joiden osana käytettiin Baal-nimeä. Myös monet karthagolaiset nimet, kuten Hannibal ja Hasdrubal, viittaavat Baaliin.
Baal Raamatussa
Raamatun mukaan Baal on kanaanilainen sademyrskyn ja hedelmällisyyden jumala, epäjumala juutalaisten heimojen alkuaikoina Israelissa. Tuomarien kirjassa israelilaisia syytetään Baalin palvonnasta ja Jahven hylkäämisestä. Ahab, ollessaan kuninkaana Israelin valtakunnassa, ja Ahabin puoliso Isebel tukivat Baalin palvontaa, mitä profeetta Elia Tisbeläinen vastusti. Juudasta tämän palvontamuodon kukisti kuningas Josia.
Raamatun kaikki profeetat taistelivat Baalin palvelusmuotoja vastaan, tämän tuloksena syntyi Josian reformi 622 eKr., jolloin kaikki pyhäköt ja uhrikukkulat Israelissa hävitettiin, paitsi Jerusalemissa, jonne toiminta keskitettiin. Hesekiel ja Jeremia kuitenkin valittivat vanhan kultin yhä jatkuvan, jolloin sen harjoittamisesta rangaistuksena määrättiin maanpako. Baal tuli Israelissa niin inhotuksi ettei sitä haluttu mainita missään, vaan korvattiin sanalla bōšet eli häpeä.
On esitetty teoria, että Koraanissa esiintyvä Niiniköyden suura (111) olisi vanha kristillinen mieteruno, jonka päähenkilö Abu Lahab olisi todellisuudessa kuningas Ahab.
Margaret Abbott
Margaret Ives Abbott (15. kesäkuuta 1878 – 10. kesäkuuta 1955) oli yhdysvaltalainen golfaaja, joka voitti olympiakultaa Pariisin olympialaisissa 1900. Abbott oli ensimmäinen yhdysvaltalainen naisolympiavoittaja.
Treuhandanstalt
thumb|300px|Haus der Elektroindustrie, Treuhandanstaltin pääkonttori [[Berliinin Alexanderplatzilla]] Treuhandanstalt, lyhyemmin Treuhand, oli Saksan liittotasavallan laitos, jonka tehtävänä oli Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen yksityistää tai vaihtoehtoisesti lakkauttaa Saksan demokraattisen tasavallan kansanomisteiset yritykset (Volkseigener Betrieb) markkinatalouden oppien mukaan ja varmistaa yritysten kilpailukyky sekä tehokkuus (§ 8 Treuhandgesetz). Laitos toimi liittotasavallan finanssiministeriön alaisuudessa. Se perustettiin vuonna 1990 ja lakkautettiin vuonna 1994.
Treuhandanstalt otti haltuunsa noin 8 500 itäsaksalaista VEB-yritystä, jotka työllistivät yhteensä noin neljä miljoonaa työntekijää. Se oli aikansa suurin holding-yhtiö. Laitos sai osakseen kritiikkiä molemmin puolin Saksaa tarpeettomista yritysalasajoista sekä varojen väärinkäytöstä ja tuhlauksesta. Yksi sen johtajista, Detlev Karsten Rohwedder, salamurhattiin vuoden 1991 huhtikuussa toimittuaan virassaan alle yhdeksän kuukautta.
Araguari (1946)
Araguari (viirinumero D15) oli Brasilian laivaston Acre-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Rio de Janeirosta Ilha das Cobrasilta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 14. heinäkuuta 1946 ja otettiin palvelukseen 23. kesäkuuta 1951.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1960-luvulla, jolloin etukannen taaempi tykki korvattiin kaksiputkisella 40 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla kolmijalkainen masto korvattiin modernimmalla ratkaisulla, johon sijoitettiin tutkajärjestelmiä.
Marie Fredriksson
Gun-Marie Fredriksson (. ) oli ruotsalainen laulaja. Hänet tunnettiin vuonna 1986 perustetun Roxetten pää­vokalistina. Fredriksson teki myös pitkän ja menestyksekkään soolouran.
Yksityiselämä
Fredriksson oli naimisissa muusikko Mikael Bolyosin kanssa ja he saivat kaksi lasta.
Fredrikssonilta löydettiin pahanlaatuinen aivokasvain vuonna 2002. Rankkojen hoitojen ansiosta hän parantui kasvaimesta, mutta sädehoidot jättivät jälkeensä terveysongelmia.
Fredriksson kuoli aivo­kasvaimen aiheuttamiin komplikaatioihin 61-vuotiaana joulu­kuussa 2019.
Diskografia
pienois|pysty|Marie Fredriksson vuonna 1987 [[Gävlessä.]]
Vantaan vastaanottokeskus
Vantaan vastaanottokeskus oli Suomen Punaisen Ristin vuosina 2015–2017 ylläpitämä aikuisten turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, joka sijaitsi Kiinteistö Oy Auramo-Talon tiloissa Vantaan Veromiehen kaupunginosassa. Vastaanottokeskus avattiin syksyllä 2015 ja lopetettiin syksyllä 2017 sisäilmaongelmien vuoksi. Toiminta siirrettiin Helsingin Metsälään, ja asukkaita myös muihin vastaanottokeskuksiin.
Keskuksessa oli paikkoja noin 250 henkilölle. Elokuussa 2017 tiloissa oleskeli 193 turvapaikanhakijaa.
Rapuhaukka
Rapuhaukka (Buteogallus aequinoctialis) on luhtahaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikan koillisella rannikkoalueella Brasiliassa, Guyanassa, Ranskan Guayanassa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa ja Venezuelassa.
Laji elää mangrovemetsissä ja muilla soisilla alueilla, ja sen ravintoa ovat äyriäiset. Sen määrän arvioidaan olevan vähenemässä mangrovemetsien vähentymisen vuoksi.
Ulkonäkö
Rapuhaukka on väritykseltään tummanruskea, siivet ovat harmaanruskeat ja alapuoli punaruskea. Lajin koivet ovat kellanoranssit, pyrstö lyhyt, musta ja siinä on keskellä kapea valkoinen raita ja kärjessä valkoista. Siipien ja selän reunus on punaruskea.
Akrostikon
Akrostikon on lyriikkaan liittyvä termi, jolla yleensä tarkoitetaan runoa, jonka säkeiden tai säkeistöjen alkukirjaimet muodostavat aakkosellisen kokonaisuuden.
Esimerkiksi jotkin Raamatun psalmeista ovat akrostikoneja, eli ns. alfabeettisia psalmeja (mm. Psalmit 9, 10, 25, 34, 37, 111, 112, 119, 145), eli jokainen jae alkaa heprealaisten aakkosten eri kirjaimella, aakkosellisessa järjestyksessä, lukuun ottamatta muutamaa poikkeusta, jossa jokin kirjain ei ole esimerkiksi soveltunut luontevasti runon kulkuun, tai joidenkin kirjainten paikka on samoista syistä vaihdettu.
Akrostikon voi muodostaa muutakin kuin aakkoset, esimerkiksi Alankomaiden kansallislaulu Wilhelmus van Nassouwe, jonka 15 säkeistön alkukirjaimet muodostavat nimen Willem van Nazzov, joka on Vilhelm Nassaulaisen yksi kirjoitusmuoto.
Julyred
thumb|pysty|Julyred-omenia. thumb|pysty|Halkaistuja Julyred-omenia. Julyred on tarhaomenapuun (Malus domestica) lajike, jonka omenat kypsyvät kesällä. Sen hedelmä on täysin punainen. Julyredin valkoinen malto on pehmeää ja mehukasta, ja siinä voi aistia boysenmarjan makua.
6teen
6teen on Emmy-palkittu kanadalainen animoitu nuorille suunnattu tilannekomediasarja. Sarjan ovat luoneet Jennifer Pertsch ja Tom McGillis. Sarjaa esitti Kanadassa TV-kanava Teletoon ja Yhdysvalloissa Nickelodeon. Suomessa sarjaa esittää Yle TV2.
Sarja kertoo kuudesta juuri koulunsa lopettaneesta nuoresta, ja heidän ensimmäisestä kesästään osa-aikatöissä. Nuoret ovat 16-vuotiaita ja he työskentelevät paikallisessa ostoskeskuksessa ja viettävät vapaa-aikaansa usein Sitruuna-nimisen mehubaarin edustalla.
Caitlin Cooke
Caitlin on ryhmän uusin jäsen, joka joutuu kesätöihin luottokortin luottorajan ylityttyä ja isän kieltäydyttyä maksamasta tyttärensä velkoja. Hänen paras ystävänsä Tricia lopettaa heidän ystävyyssuhteensa, koska hän ei olekaan enää rikas, vaan joutuu töihin Linkoon. Jokaisessa jaksossa Caitlin ostaa jotakin, ja saa jopa luottokorttinsa takaisin kerran, mutta avuliaat ystävät takavarikoivat sen Caitlinin hallitsemattoman shoppaushimon takia. Caitlin inhoaa tiettyä tyttötrioa ja kilpailee aina sen johtajan, Trician kanssa. Caitlin on luonteeltaan herkkä.
Jen Masterson
Jen työskenteli ensin Lingossa, kunnes sai Caitlinin houkuteltua ottamaan työpaikkansa, jotta pääsisi Halderin urheiluvälinekauppaan töihin. Tässä työpaikassa Jen joutuu koville valmentaja Halderin määrätessä tuon tuosta punnerruksia. Jen on nuorista eniten tulevaisuuten panostava ja töitä tekevä.
Jenistä tulee Jonesyn siskopuoli Jenin äidin mennessä naimisiin Jonesyn isän kanssa.
Jonesy Garcia
Jonesyllä on pakkomielle kauniisiin naisiin. Jonesy saa potkut usein, mutta saa jälleen uuden työpaikan. Hän on vahva eikä anna periksi, jos kyse on tytöistä tai töistä. Jonesy kärsii lievästä ahtaanpaikankammosta. Hänellä on myös verikammo, sillä hänellä oli pienenä nenäverenvuoto joka ei ottanut loppuakseen. Jonesy pitää yllä ”kova kaveri” –imagoaan, joten hän ei myönnä fobioitaan. Kun fobiat iskevät päälle, Nikki on ainoa ihminen joka saa Jonesyn rauhoittumaan. Jonesy rehentelee alati, ja ärsyttää aina ostoskeskuksen vartijaa. Jonesy on myös seurustellut Nikin kanssa ja seurustelee edelleenkin, vaikka suhde ensimmäisellä kerralla päättyikin eroon. Jonesy on porukastaan, myös kaikkein ahnein ja itsekkäin. Jonesy tekee lähes mitä tahansa oman rahallisen hyötynsä eteen.
Jude Lizowski
Jude on ryhmän koomikko ja hieman omalaatuinen tyyppi, joka häärää sarjassa taustalla usein omiaan. Hän on töissä Stick-in-nimisessä pikaruokapaikassa, josta hän saa potkut toisella tuotantokaudella. Juden unelmana on hypätä laskuvarjolla alasti, jonka hän myöhemmin myös tekee lopputenttien läpipääsyn kunniaksi. Myös Jude on toisen kauden jaksoissa töissä Underground Videossa. Jude rakastaa rullalautailua. Jude huijasi verenluovutusteltassa luovuttamalla verta 17 kertaa eri asuissa, koska jokaisesta verenluovutus kerrasta sai donitsin. Jude oli yhdessä Star-nimisen tytön kanssa, tosin heidän suhteensa oli enemmänkin sitä, että he pitivät toisiaan todella jänninä tyyppeinä. Jude opetti Wyattiakin rullalautailemaan, koska tämä halusi irti kaavoistaan. Jude on omistanut Fish-Fisu nimisen lemmikin, joka tosin kuoli nopeasti. Jude on juutalainen.
Kanadalais-ranskalaisessa käännöksessä häntä kutsutaan Hugoksi.
Nikki Wong
Nikki on joukon kapinallinen jäsen. Hän on töissä Khakimökissä, liikkeessä joka myy trendikkäitä vaatteita. Nikki kerää rahaa päästäkseen maailmanympärimatkalle. Nikki on sarkastinen ja äreä. Nikkillä ja Jonesyllä on viha-rakkaus suhde. Nikillä on violetit hiukset ja lävistyksiä naamassa, ja Nikki inhoaa työtään ”kloonien” kanssa Khakimökissä. Nikki kokeili muitakin töitä saatuaan hetkellisesti potkut Khakimökistä, mutta huomasi kuitenkin viihtyvänsä siellä. Nikki häpeää vanhempiaan, eikä mielellään mene heidän kanssaan minnekään. Nikki ja Jen ovat ainoat, jolla on ollut kauan sama työ.
Wyatt Williams
Wyatt on ryhmän musikaalinen jäsen. Hän soittaa kitaraa ja laulaa. Wyatt oli töissä musiikkikaupassa kunnes sai potkut toisella tuotantokaudella. Wyattilla oli suhde kaupan pomon Serenan kanssa ja hän ei ole vieläkään päässyt yli tytöstä. Työskentelee myöhemmin Juden kanssa Underground Video-nimisessä liikkeessä, joka on ostoskeskuksen vähiten suosituimpia paikkoja. Wyatt on ”kangistunut kaavoihinsa” ja on näin porukan mietteliän tyyppi.
Kanadalais-ranskalaisessa versiossa kutsuttu myös Vincentiksi.
Sonic Dream Collective
1998 yhtye lyhensi nimensä muotoon Sonic Dream.
Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "Oh Baby All". Tarja Lunnas levytti vuonna 1996 albumilleen Oi beibi jää yhtyeen kappaleet ”Don't Go Breaking My Heart” ja ”Oh Baby All” suomen kielelle.
Vuonna 1995 kappaleen ”Don't go breaking My Heart” julkaisun jälkeen siitä luotiin puolalainen versio ”Nie jestem zła”, jonka esitti Magdalena Sokołowska.
Emmi Murto
Inga Emilia (Emmi) Murto (o.s. Wirtzen, 17. heinäkuuta 1878 Turku – 17. joulukuuta 1966) oli suomalainen työväenliikkeen vaikuttaja ja kunnallispoliitikko. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereella punaisten hallinnossa ja sai sodan jälkeen valtiorikosoikeudelta kuolemantuomion ainoana naisena.
Varhaiset vuodet
Turussa syntynyt Murto kävi tyttökoulun, jonka jälkeen hän valmistui kansakoulunopettajaksi. Murto toimi opettajana Punkalaitumella ja Jokioisissa. Solmittuaan avioliiton vuonna 1897 Murto jäi kotiäidiksi, mutta kiinnostui samalla yhteiskunnallisista asioista. Vuonna 1902 hän oli mukana perustamassa Jokioisten työväenyhdistystä. Vuonna 1905 Murto muutti puolisonsa kanssa Tampereelle ja liittyi Tampereen Työväenyhdistyksen naisosastoon. Murto toimi aktiivisesti muun muassa naisten äänioikeuden puolesta. Hän oli myös sosialidemokraattisten piiri- ja kunnallistoimikuntien jäsen.