cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harajuuri
Ulkonäkö ja koko
Harajuuri on saanut nimensä juurakostaan. Nimestään huolimatta lajilla ei kuitenkaan ole varsinaista juurta vaan sienijuureksi muuntunut korallimainen, haarova ja juureton maavarsisto, joka saattaa levittäytyä laajallekin alueelle. Sienikumppaninsa kanssa harajuuri kasvaa pääosin lehtivihreättömänä. Kukinta-ajan jälkeinen vihertyminen viittaa siihen, että kasvi pystyy myös jossain määrin yhteyttämään, toisin kuin muut Suomen lehtivihreättömät kämmekät pesäjuuri (Neottia nidus-avis) ja metsänemä (Epipogium aphyllum).
Levinneisyys ja kasvupaikat
Harajuurta esiintyy Euroopassa Ranskasta itään läpi Keski- ja Itä-Euroopan Uralille saakka. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Keski-Italiaan ja Balkanille, pohjoisessa Fennoskandiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lajia tavataan Euroopassa myös muun muassa Skotlannista ja Islannista. Harajuuren levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian ja Aasian viileiden alueiden Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan mantereen pohjois- ja keskiosissa. Harajuuri lienee yksi Suomen yleisimmistä kämmekkälajeista. Sitä voi tavata sopivilla kasvupaikoilla koko Suomesta. Yleisin se on Kainuussa sekä Etelä- ja Keski-Lapissa.
Elinympäristö
Suomessa harajuuren kasvupaikat ovat usein varjoisia, kosteita ja soistuvia havumetsiä, korpia ja viitoja. Sitä voi tavata myös muunkinlaisilta kosteilta kasvupaikoilta, kuten soilta, lähteiköiltä, purojen varsilta ja rantametsistä. Sen juurisienten uskotaan elävän symbioosissa puiden, kuten kuusen, pajun ja koivun, kanssa. Tämän takia laji puuttuu puuttomilta kasvupaikoilta, esimerkiksi pohjoisen tunturipaljakoilta.
Kukka- ja raatokärpäset ovat harajuuren tärkeimmät pölyttäjät. Monesta muusta kämmekkälajista poiketen kasvi ei kuitenkaan ole erikoistunut mihinkään tiettyyn pölyttävään hyönteislajiin. Pölyttäjien puuttuessa harajuuri on itsepölyttyvä.
Carol Heiss
Carol Heiss (s. 20. tammikuuta 1940 New York) on entinen amerikkalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja.
Heiss sijoittui vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzoossa naisten yksinluistelussa toiseksi Tenley Albrightin jälkeen. Saman vuoden maailmanmestaruuskisoissa Heiss kukisti Albrightin ja voitti kultaa.
Heiss sai heti olympialaisten jälkeen useita tarjouksia siirtymisestä ammattilaiseksi. Hänen äitinsä sairasti syöpää ja oli todella sairas. Ennen kuolemaansa lokakuussa 1956 Carolin äiti pyysi tältä, ettei ryhtyisi ammattilaiseksi vaan voittaisi vielä olympiakultaa. Heiss dominoi seuraavat vuodet taitoluistelua. Hän voitti seuraavat neljä maailmanmestaruutta. Vuoden 1960 talvikisoissa Squaw Valleyssä Heiss otti kultaa. Kaikki yhdeksän tuomaria arvostelivat hänet ykköseksi.
Heiss lopetti amatööriuransa vuonna 1960 ja luisteli ammattilaisena pari vuotta ennen kuin lopetti urheilemisen vuonna 1962. Hän palasi 1970-luvun lopulla luistelun pariin ja ryhtyi valmentajaksi. Heiss on valmentanut muun muassa olympiamitalisti Timothy Goebelia.
Dannebrog
Dannebrog voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Erkki Alaja
Erkki Johannes Alaja (18. helmikuuta 1952 Helsinki – 20. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, jalkapalloilija ja käsipalloilija, tietokirjailija sekä urheilumarkkinoinnin uranuurtaja.
Pelaajaura
Alaja pelasi jalkapalloa keskuspuolustajana. Hän nousi 1. divisioonassa pelanneen Hermannin Pallon edustusjoukkueeseen 1971. Alaja siirtyi seuraan Helsingin Jalkapalloklubista, jossa hän ei kuitenkaan ollut pelannut yhtään liigaottelua. Kaudella 1972 hän pelasi FC Hakassa. Vuosina 1973–1974 Alaja jalkapalloili HIFK:ssa ja 1975–1983 Kiffenissä. Pelivuosistaan hän vietti suurimman osan 1. ja 2. divisioonassa. Mestaruussarjassa Alaja pelasi Hakassa 1972 ja Kiffenissä 1977–1978. Hänelle kertyi 41 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Jalkapallon ohella Alaja pelasi myös käsipalloa SM-sarjatasolla. Alajan seura oli myös käsipallossa Kiffen. Hän voitti käsipallon SM-hopeaa seurassa vuonna 1981.
Alajan identtinen kaksoisveli Pertti Alaja oli maajoukkuetason jalkapalloilija. Myös hänen isänsä Martti ja veljensä Risto pelasivat SM-sarjatasolla käsipalloa.
Vuoden 1960 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1960 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 67 eri maasta, jotka kilpailivat 145 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Neuvostoliitto.
Akallabêth
Akallabêth (adûnaicia, quenyaksi Atalantë, ) on yksi J. R. R. Tolkienin teoksen Silmarillionin osista, tai pikemminkin siihen liitetty itsenäinen kertomus. Akallabêth kertoo Númenorin saaresta, sen noususta ja tuhosta sekä sen asukkaista ja heidän välisistä kiistoistaan.
Erkki Alaja
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauran jälkeen Alaja toimi muun muassa oman mainostoimistonsa Pähkinän toimitusjohtajana, Helsingin Jalkapalloklubin toimitusjohtajana ja AC Allianssin puheenjohtajana.
Alaja toimi urheilumanagerina.
Käärme ja sateenkaari
Elokuvaa kuvattiin Bostonissa, Dominikaanisessa tasavallan Santo Domingossa, ja Haitissa. Haastattelussa Craven on kertonut Käärmeen ja sateenkaaren olleen elokuva, jonka sai ensimmäisellä leikkauksella ongelmitta läpi R-luokituksella siinä missä aiempien elokuvien sisältönsä kohdalla Craven päätyi useasti vastakkaisasetteluun MPAA:n kanssa.
Akallabêth
Tarinan pääpaha on Sauron, Morgothin sotapäällikkö, joka on paennut Keski-Maan pimeyksiin valaria. Morgoth on kukistettu ja valar etsivät Sauronia. Samaan aikaan Valinorin valar päättävät palkita Morgothia vastaan nousseet ihmiset tekemällä näistä Ihmisten Kuninkaita ja antamalla heille Númenorin saaren hallittavakseen. Valar kuitenkin kieltävät númenorilaisia purjehtimasta länteen, Valinoriin, sillä kuolevaiset ihmiset eivät voi elää kuolemattomilla mailla. Númenorilaiset tottelevat aluksi ja keskittyvät Keski-Maahan ja sen alhaisempiin ihmisiin. Lopulta Númenorin valta kasvaa niin suureksi, että se käy taistoon itseään Sauronia vastaan ja voittaa tämän. Sauroon viedään vangiksi Númenoriin, mutta myöhemmin hänet vapautetaan ja hänestä tulee kuningas Ar-Pharazônin neuvonantaja. Sauron saa kuninkaan hyökkäämään Valinoriin, jolloin valar pyytävät Ilúvataria apuun, ja tämä upottaa Númenorin saaren merenpohjaan ja muuttaa maailman ottaen valarin maan Amanin pois ihmisten ulottuvista.
Erkki Alaja
Pelaajauran jälkeen
Alaja kirjoitti useita kirjoja urheilumarkkinoinnista ja -sponsoroinnista. Vuonna 2007 ilmestyi Alajan ja Mikael Forssellin yhdessä kirjoittama Vielä yksi maali, joka kertoo Forssellin urasta ja elämästä. Hän kirjoitti myös Aulis Rytkösen elämäkerran Aulis Rytkönen – Monsieur Magic.
Käärme ja sateenkaari
Seitsemän miljoonan dollarin budjetilla tuotettu elokuva tienasi maailmanlaajuisesti lähes 20 miljoonaa dollaria. Kriitikoiden vastaanotto oli lähinnä myönteinen, muun muassa Roger Ebert antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä kehuen Bill Pullmanin roolisuoritusta sekä elokuvassa esitettävän haitilaisen voodoon uskonnollisuuden ja kulttuurin suhteen vakavasti ottamista.
Akallabêth
Il Silmarillion Akallabêth Акаллабет
Erkki Alaja
Pelaajauran jälkeen
Alajan puoliso oli keskimatkojen juoksija Tuuli Merikoski.
Käärme ja sateenkaari
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1980-luvulle Haitiin. Yhdysvaltalainen lehtimies Dennis Alan saapuu maahan etsimään lääkettä, jolla saa ihmisen hetkeksi kuolleeksi, mutta heräämään henkiin parin päivän sisään. Yhdysvaltalainen lääketehdas ajattelee lääkkeestä olevan hyötyä nukutusaineena.
Avukseen Alan saa Marielle Duchampin yrittäessä löytää kuolleista elämään palaneen "zombien", Christophe Durandin, päästäkseen lähemmäksi lääkkeen salaisuutta, mutta tapahtumaketjun myötä hän törmää myös bokorina tunnettuun mustan magian harjoittajaan ja Tonton Macouten johtohahmoon, poliisipäällikkö Peytraudiin. Alan alkaa nähdä pahoja painajaisia ja saa tietää Peytraudin olevan niiden takana.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen näki Käärmeessä ja sateenkaaressa kiintoisaa todenperäisyyttä ja repäiseviä kauhutehosteita. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
1447 Utra
1447 Utra on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Väisälän synnyinpaikan, Joensuussa sijaitsevan Utran mukaan.
Utran likimääräinen läpimitta on 23 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,53 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta.
Fabien Roy
Fabien Roy (s. 17. huhtikuuta 1928) on kanadalainen poliitikko. Hän istui jäsenenä Québecin kansankokouksessa (1970–1973) ja liittovaltion parlamentissa (1979–1980).
Roy kuului maansa Social Credit -liikkeen keskeisiin hahmoihin.
Unter den Linden
thumb|240px|[[Max Liebermannin maalaus Unter den Linden. Näkymä taiteilijan asunnosta 19.1.1900.]] Unter den Linden on Berliinin vanhaa keskustaa halkova lehmusbulevardi, kaupungin historiallinen pääkatu.
Yleiskuva
Unter den Linden alkaa länsipäästään Brandenburgin portin edessä olevalta Pariser Platzilta, jolla sijaitsee muun muassa maailmankuulu hotelli Adlon. Osuus Pariser Platzilta Friedrichstraßelle on suurimmaksi osaksi jälleenrakennettu toisen maailmansodan jälkeen. Sen huomattavin rakennus on Venäjän suurlähetystö (entinen Neuvostoliiton lähetystö), joka on rakennettu Stalinin ajan kermakakkutyyliin. Osuus Friedrichstraßen jälkeen on vanhempaa ja paremmin säilynyttä. Itäpäässä lehmuskuja loppuu ja Fredrik Suuren ratsastajapatsaan jälkeen katu laajenee Bebelplatziksi. Aukion ympärillä on lukuisia huomattavia historiallisia rakennuksia, kuten Humboldt-yliopiston päärakennus, valtionooppera (entinen kuninkaallinen ooppera), yliopistoon kuuluva kirjastorakennus, entinen päävartiorakennus Neue Wache sekä Zeughaus, jossa toimii Saksan historiallinen museo. Katu loppuu idässä Spreejoen ylittävään Schloßbrückeen eli Linnasiltaan, jonka toisella puolella on aikanaan kohonnut Berliinin kuninkaanlinna. thumb|left|[[Schloßbrücke (2005)]] Unter den Linden on osa niin kutsuttua itä-länsi-akselia, Berliinin kaupungin halkaisevaa 12 kilometriä pitkää viivasuoraa katulinjaa. Akselin eri osilla on eri kadunnimet, jotka ovat lännestä itään Heerstraße, Kaiserdamm, Bismarckstraße, Straße des 17. Juni ja Unter den Linden. Unter den Lindenin jälkeen katu jatkuu edelleen itään Karl-Liebknecht-Straßena, mutta suuntautuu samalla koilliseen päin eikä näin enää noudata itä-länsi-akselia.
Vaaliruhtinaiden ratsastustie
Unter den Lindenin loi Brandenburgin hallitsija, "Suuri vaaliruhtinas" Fredrik Vilhelm. Hän antoi 16. huhtikuuta 1647 hovipuutarhureille kirjallisen käskyn muuttaa Berliinin linnasta länteen johtaneen ratsastustien alkupää puistokujaksi, jonka varrelle istutettaisiin lehmuksia ja pähkinäpuita. Puut antaisivat ratsastajille ja heidän hevosilleen vilvoittavan varjon. Puutarhanhoidosta kiinnostunut Suuri vaaliruhtinas antoi puutarhureille tarkat istutusohjeet: jokaiselle istutettavalle lehmukselle tuli valmistaa suuri, ravinteikkaalla mullalla täytettävä kuoppa, sillä jalot lehtipuut eivät viihtyisi Brandenburgin karussa hiekkamaassa. Fredrik Vilhelm oli Hollannissa vieraillessaan innostunut alankomaalaisista puistokaduista, ja halusi vastaavan omaan residenssikaupunkiinsa.
Käskyn tuloksena syntyi noin puolentoista kilometrin mittainen puistokujanne, jossa oli tuhat lehmusta ja tuhat pähkinäpuuta kuudessa rivissä. Tämä puistokujanne alkoi Berliinin kaupunginmuurilta idässä ja päättyi vaaliruhtinaan metsästysmaiden (nykyisen Tiergartenin puiston) reunaan lännessä. Lehmuskujan loputtua ratsastustie jatkui metsästysmaiden läpi länteen, kohti Charlottenburgin linnaa ja Potsdamia.
Aluksi Unter den Linden oli kaupungin ulkopuolella ja johti läpi asumattoman havumetsän. Jo 1600-luvun lopulla Berliinin kaupunkiasutus alkoi kuitenkin levitä länteen. Fredrik Vilhelm perusti Berliinin länsipuolelle kaksi tytärkaupunkia: Friedrichstadtin Unter den Lindenin eteläpuolelle ja Dorotheenstadtin sen pohjoispuolelle. Näin Unter den Lindenin varrelle kohosivat ensimmäiset rakennukset. Vuonna 1709 Friedrichstadt ja Dorotheenstadt yhdistettiin virallisesti Berliiniin. Näin Unter den Linden siirtyi kokonaisuudessaan kaupungin sisäpuolelle.
Kuninkaiden ja keisarien paraatikatu
Ensimmäinen Preussin kuningas Fredrik I toteutti Unter den Lindenin varhaisimmat monumentaaliset rakennushankkeet: hän muutti keskiaikaisen Berliinin kaupunkilinnan muhkeaksi barokkipalatsiksi sekä rakennutti sen viereen kuninkaallisen asearsenaalin Zeughausin vuonna 1706 arkkitehtinaan saksalaisen barokin mestari Andreas Schlüter. Hänen poikansa ja seuraajansa Fredrik Vilhelm I puratutti Berliinin keskiaikaiset kaupunginmuurit ja rakennutti laajentuneen kaupungin ympärille uuden tullimuurin. Yksi tämän muurin tärkeimmistä tulliporteista, Brandenburgin portti, sijoitettiin Unter den Lindenin länsipäähän.
Fredrik Vilhelm I:n pojalla Fredrik Suurella oli ratkaiseva vaikutus Unter den Lindenin ulkoasuun. Hän rakennutti kivetyt kadut lehmuskujanteen kahden puolen ja muutti siten vanhan ratsastustien kaupunkibulevardiksi. Fredrik ja hänen hoviarkkitehtinsa Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff suunnittelivat bulevardin itäpään muuttamista mahtavaksi edustusaukioksi Forum Fridericianumiksi, jota hallitsisi kolme monumentaalirakennusta: uusi kuninkaanlinna, oopperatalo sekä tiede- ja taideakatemia. Tästä alkuperäisestä suunnitelmasta valmistui kuitenkin vain yksi rakennus eli Valtionooppera vuonna 1742. Akatemiatalon tilalle Fredrik rakennutti Kuninkaallisen kirjaston vuonna 1780, ja uuden kuninkaanlinnan tilalle palatsin nuorempaa veljeään, prinssi Heinrichia varten; tästä palatsista tuli myöhemmin Humboldt-yliopiston päärakennus. Uskonnollista suvaitsevaisuuttaan korostaakseen Fredrik rakennutti Unter den Lindenille myös Berliinin roomalaiskatolisen pääkirkon, Pyhän Hedwigin katedraalin vuonna 1773.
Kaupungin vilkkain liikekatu
Samaan aikaan kun Unter den Lindenin itäpäästä rakennettiin mahtipontinen edustuskatu, sen länsipää sai aivan toisenlaisen ulkoasun. Vielä 1700-luvulla katua reunustivat matalat asuintalot ja kaupunkipalatsit, mutta 1800-luvun aikana kadun valtasivat korkeat liiketalot. Friedrichstraßen ja Brandenburgin portin välisestä katuosuudesta tuli kaupungin vilkkain liikekatu, jota reunustivat kauppaliikkeet, kahvilat ja hotellit.
Unter den Linden päättyi länsipäässään Brandenburgin porttiin, jonka edustalla oli nelikulmainen aukio Pariser Platz.
Sosialistinen umpikuja
DDR pyrki hävittämään Berliinistä "preussilaisen militarismin" muistot. Näkyvin teko oli Unter den Lindenin itäpäässä kohonneen, sodassa vaurioituneen kuninkaanlinnan hävittäminen vuonna 1950. Kadulta myös poistettiin Fredrik Suuren ratsastajapatsas ja viiden sotapäällikön patsaat. Valtaosa Unter den Lindenin itäpään historiallisesta rakennuskannasta kuitenkin säilytettiin ja restauroitiin. Kadun länsipää sai sen sijaan aivan uuden ilmeen: vanha, sodassa vaurioitunut rakennuskanta jyrättiin maan tasalle, ja tilalle rakennettiin moderneja liike- ja toimistorakennuksia. Ainoa poikkeus uuden rakennuskannan karuun ilmeeseen oli Neuvostoliiton suurlähetystö, Stalinin ajan sosialistista "kermakakkuklassismia" edustava rakennus. Pariser Platzin ympäristö kadun länsipäässä jätettiin kokonaan rakentamattomaksi, sillä se jäi Berliinin muurin leveälle suojavyöhykkeelle: vain Brandenburgin portti jäi seisomaan yksinään keskelle vyöhykettä.
Hyperbolinen funktio
thumb|400px|Hyperbolisten funktioiden kuvaajat Hyperboliset funktiot ovat eksponenttifunktion avulla määriteltyjä matemaattisia funktioita, jotka useilta ominaisuuksiltaan muistuttavat trigonometrisia funktioita.
Määritelmät
Hyperbolinen kosini, joka tunnetaan myös ketjukäyränä, on vastaavasti:
Näiden suhde on hyperbolinen tangentti
Hyperbolinen kotangentti, sekantti ja kosekantti määritellään näiden avulla samalla tavalla kuin trigonometriset vastineensa:
Muunnoskaavoja
Hyperbolisten funktioiden muunnoskaavat muistuttavat vastaavien trigonometristen funktioiden muunnoskaavoja:
Hyperbolisten funktioiden käänteisfunktiot ovat areafunktioita.
Hyperboliset funktiot ja yksikköhyperbeli
Samaan tapaan kuin yksikköympyrän (x2 + y2 = 1) pisteillä (x, y) on trigonometrisiin funktioihin perustuva parametriesitys:
voidaan yksikköhyperbelin (x2 - y2 = 1) pisteiden koordinaatit esittää muodossa
Tästä johtuukin nimitys hyperboliset funktiot.
Toisin kuin trigonometriset funktiot, hyperboliset funktiot eivät kuitenkaan ole reaalilukualueessa jaksollisia.
Derivaatat
Hyperbolinen sini ja kosini ovat toistensa derivaattoja:
Hyperbolisen tangentin derivaatta on
Funktiot kompleksialueessa
Sekä trigonometriset että hyperboliset funktiot voidaan määritellä myös kompleksiluvuille. Koska Eulerin kaavojen mukaan eksponenttifunktio määritellään kompleksiluvuille trigonometristen funktioiden avulla seuraavasti:
saadaan tästä hyperbolisille funktioille lausekkeet:
Täten kompleksialueessa trigonometriset ja hyperboliset funktiot liittyvät läheisesti toisiinsa. Kompleksialueessa myös hyperboliset funktiot ovat jaksollisia: hyperbolisen sinin ja kosinin jakso on 2 \pi i, hyperbolisen tangentin \pi i.
Suomen euroviisukarsinta 1975
Suomen euroviisukarsinta 1975 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1975 Eurovision laulukilpailuun. Suomen karsinta lähetettiin tuolloin ensimmäistä kertaa värilähetyksenä. Edellisvuoden tavoin kilpailu pidettiin kutsukilpailuna ja finaalia edelsivät semifinaalit. Kuitenkin kilpailijat oli nyt jaettu neljään pieneen neljän kappaleen semifinaaliin, jotka lähetettiin neljänä peräkkäisenä lauantai-iltana 4.-25. tammikuuta. Jokaisesta semifinaalista 11-henkinen asiantuntijaraati valitsi kaksi parasta finaaliin. Lisäksi semifinaalien jälkeen karsiutuneista valittiin vielä yksi villi kortti finaaliin.
Finaali pidettiin 8. helmikuuta parin yleisötapahtumana pidetyn finaalin jälkeen jälleen Ylen tv-studiossa 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.35 alkaen. Finaalissa voittajan valitsivat maakuntaraadit.
Reg Varney
Reginald Alfred ”Reg” Varney oli brittiläinen näyttelijä. Hän esitti linja-autonkuljettaja Stan Butlerin pääroolin tilannekomediasarjassa Mennään bussilla, jota esitettiin Britanniassa vuosina 1969–1973 ja myös Suomessa tuoreeltaan 1970-luvun alussa. Varney oli myös maailman ensimmäinen ihminen, joka käytti pankkiautomaattia.
Varney oli 1. lokakuuta 1939 alkaen naimisissa puolisonsa Lilyn kanssa tämän kuolemaan vuoteen 2002 asti. Heillä on Jeanne-niminen tytär.
Martin Kove
thumb|Martin Kove (2015) Martin Kove (s. 6. maaliskuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt niin televisiosarjoissa kuin elokuvissakin.
Elokuvaesiintymiset
Koven parhaiten tunnetut roolit ovat kaiketi vuoden 1980 esiintyminen sarjassa Cagney & Lacey etsivä Victor Isbeckinä ja esiintyminen vuoden 1984 elokuvassa Karate Kid, jossa hän oli Cobra Kai Sensei John Kreese. Kove uusi roolinsa Kreesenä vuoden 1986 elokuvassa Karate Kid II... kertomus jatkuu ja vuoden 1989 elokuvassa Karate Kid 3. Kove harjoitteli karatea mustaa vyötä tavoitellen. Vuonna 1985 Kove esitti helikopterilentäjää elokuvassa Rambo – taistelija 2.
Televisioesiintymiset
Kove esiintyi George Bakerina televisiosarjassa Code R vuonna 1977. Toisia näyttelijöitä olivat muun muassa James Houghton ja Joan Freeman.
Kove esiintyi myös Hard Time on Planet Earthissa ja vieraili myös joissain tv-sarjoissa, joihin kuuluivat muun muassa Gunsmoke, Kojak, The Incredible Hulk, Herkules, San Franciscon syke ja Black Scorpion. Vuonna 2007 Kove esiintyi No More Kingsin Sweep The Leg -videossa parodioimassa Karate Kid -hahmoaan Kreeseä. Kove oli vieraileva esiintyjä myös ohjelmassa Kung Fu, The Legend Continues esittäen Shadow Assassinia ensimmäisen kauden kolmannessa jaksossa 3. helmikuuta 1993. Hän esitti samaa hahmoa myös toisen kauden 23. jaksossa 26. tammikuuta 1994. Vuonna 2018 hän uusi roolinsa Kreesenä Karate Kidin jatkumoa seuraavassa sarjassa Cobra Kai.
Yksityiselämä
Kove syntyi Brooklynissa New York Cityssä ja sai juutalaisen kasvatuksen. Hän on ollut Vivienne Koven kanssa naimisissa vuodesta 1981. Vuonna 1990 parille syntyi kaksoset, poika Jesse ja tytär Rachel.
As You Were
As You Were on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Liam Gallagherin esikoisalbumi. Albumin ovat tuottaneet Greg Kurstin ja Dan Grech-Marguerat, ja sen julkaisi 6. lokakuuta 2017 levy-yhtiö Warner Bros. Records.
Albumi debytoi Britannian albumilistan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 13 viikkoa. Suomessa se nousi virallisen albumilistan sijalle 22, ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 30.
Kappaleet
Albumin virallinen kappalelista julkaistiin 29. kesäkuuta 2017.
Neste (täsmennyssivu)
Neste voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Beachy Head
pienoiskuva|Beachy Headin majakka. Beachy Head on liitukivestä muodostunut niemi Englannin kaakkoisrannikolla, lähellä Eastbournen kaupunkia Itä-Sussexin kreivikunnassa. Korkeimmillaan 162 metriin merenpinnan yläpuolelle yltävät Beachy Headin jyrkänteet ovat korkeimpia kaikista Britannian rannikon liitukivijyrkänteistä. Korkeutensa vuoksi Beachy Head on myös suosittu itsemurhapaikka.
Rannikon liitukiviaines on muodostunut meren alla liitukaudella, yli 65 miljoonaa vuotta sitten. Se nousi merestä kenotsooisella kaudella, ja on siitä asti ollut eroosion muovattavana.
Paikan nimi on vuodelle 1274 päivätyissä dokumenteissa Beauchef, ja vuonna 1317 siitä on käytetty nimeä Beaucheif. Vuoteen 1724 mennessä näistä kehittynyt nimitys Beachy Head oli vakiintunut.
Eräs Beachy Headin osa, Devil's Chimneynä tunnettu muodostuma, sortui mereen vuonna 2001 runsassateisen talven seurauksena.
Majakat
Belle Toutin valo ei kuitenkaan sumuisella säällä näkynyt tarpeeksi kauas, ja sen avuksi valmistui vuonna 1902 suoraan Beachy Headin eteen rakennettu 43 metriä korkea majakka. Uusi majakka työllisti kolme majakanvartijaa, kunnes se automatisoitiin vuonna 1983. Sen valo välkkyy 20 sekunnin välein ja näkyy neljänkymmenen kilometrin päähän.
Itsemurhat
Beachy Head on 1600-luvulta lähtien ollut tunnettu itsemurhapaikka. Siellä on arvioitu kuolevan vuosittain keskimäärin 20 ihmisen. Itsemurhien hillitsemiseksi jyrkänteen huipun tuntumaan on 1976 pystytetty erityinen puhelinkoppi, jolla voi ottaa yhteyden tukilinjoille. Itsemurhapartiot kiertävät niemeä säännöllisesti, ja niistä vastaavalla Beachy Head Chaplancy Teamilla on myös ympärivuorokautinen ryhmä, jonka voi soittaa paikalle hätätilanteissa. Toimet ovat vähentäneet kuolemia 2000-luvulla, ja vuonna 2006 Beachy Headissa tiedetään kuolleen vain seitsemän ihmistä.
Dumitru Răducanu
Dumitru Răducanu (s. 19. heinäkuuta 1967 Bukarest) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja MM-mitalisti.
Răducanu voitti olympiakultaa perämiehellisessä nelosessa Barcelonassa 1992. Perämiehellisessä kaksikossa hän saavutti olympiahopeaa Los Angelesissa 1984 ja -pronssia Barcelonassa 1992. Lisäksi hän oli kuudes kahdeksikkosoudussa Sydneyssä 2000.
Răducanu saavutti MM-kilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa hopeaa 1985 ja 1996 sekä oli neljäs 1991. Perämiehellisessä nelosessa hän sai hopeaa 1991 ja pronssia 1999. Kahdeksikossa hän saavutti MM-pronssia 1998 sekä sijoittui neljänneksi 1991 ja 1999 ja viidenneksi 1995.
Cessna CitationJet
CitationJet-sarjan yksityiskoneet ovat järjestelmiltään samanlaisia, mutta eri pituisia rungoltaan; CJ1 on lyhyin ja CJ4 pisin.
Cessna Citation CJ1
Cessna Citation CJ1 on Cessna Citation CJ -sarjan pienin liikesuihkukone. Koneeseen mahtuu viisi matkustajaa, kaksi lentäjää sekä 1,27 m3 rahtia. Sen suurin mahdollinen lentomatka täysillä tankeilla ja normaalilla kuormalla on 2 408 kilometriä. Koneen siipiväli on 14,30 metriä, korkeus 4,19 metriä ja pituus 12,98 metriä. Moottoreina CJ1:ssä käytetään kahta FJ44-1AP-mallin suihkumoottoria, joiden työntövoima on 8,74 kN normaalissa lentoonlähtötilanteessa. Normaalissa matkalentokorkeudessaan, noin 9 500 metrissä, koneen matkalentonopeus on 720 km/h ilmannopeutta. Kone voi maksimissaan lentää noin 12 500 metrin korkeudessa. Kone on hyväksytty operoitavaksi myös yhdellä lentäjällä.
Nyköpingin pidot
thumb|right|Nyköpingshus Nyköpingin pidot olivat Ruotsin kuningas Birger Maununpojan joulujuhlat, jotka järjestettiin 11. joulukuuta 1317 Nyköpingin linnassa. Kutsuvieraina olivat muun muassa kuninkaan molemmat veljet herttua Valdemar Maununpoika ja herttua Eerik Maununpoika, jotka myöhemmin samana iltana vangittiin ja vietiin linnan vankitorniin, jossa he myöhemmin kuolivat.
Tarinan mukaan Birger heitti vankitornin lukon avaimen Nyköpinginjokeen.
Taustaa
Herttuaveljekset Valdemar ja Eerik olivat aikaisemmin yrittäneet vallankaappausta. Tanskan ja Norjan kuninkaiden väliintulon ansiosta vuonna 1310 Ruotsi jaettiin veljesten kesken kolmeen osaan. Kuningas Birger oli kutsunut veljensä linnaan viettämään joulua sovinnon merkeissä.
Seuraukset
Kuningas Birger oli arvioinut poliittisen tilanteen väärin. Samana vuonna syttyi kapina kuningasta vastaan ja hänen oli pakko paeta Gotlantiin ja sieltä lopulta Tanskaan. Herttua Eerikin kolmevuotias poika Magnus valittiin kuninkaaksi Moran kivillä Uplannissa. Kuningas Birgerin poika Magnus oli kasvanut aikuiseksi ja piti vastarintaa yllä vuoteen 1320 asti, jolloin hänet vangittiin ja mestattiin. Kuningas Birger kuoli maanpaossa Tanskassa vuonna 1321.
1448 Lindbladia
1448 Lindbladia on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty ruotsalaisen tähtitieteilijän Bertil Lindbladin mukaan.
Lindbladian likimääräinen läpimitta on 15 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,37 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 8 kuukautta.
Steve Dykstra
Steve Dykstra (s. 1. joulukuuta 1962 Edmonton, Alberta, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
NHL:ssä Dykstra edusti Buffalo Sabresia, Edmonton Oilersia, Pittsburgh Penguinsia ja Hartford Whalersia. NHL-urallaan Dykstra pelasi 217 ottelua joissa teki tehopisteet 8+32=40.
Volgoretšensk
Volgoretšensk on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 40 kilometriä Kostromasta kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Kostroman ja Ivanovon välinen maantie. Asukkaita on 17 600 henkeä (vuonna 2010).
Volgoretšensk on syntynyt Kostroman sähkövoimalan rakennustyön yhteydessä vuonna 1964. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1994. Tärkein yritys on OGK-3-energiantuotantoyhtiöön kuuluva voimalaitos. Sen lisäksi kaupungissa toimii teräsputkia valmistava Gazpromin tytäryhtiö.
Lichfield
Lichfield on noin asukkaan katedraalikaupunki (city) ja  asukkaan hallintopiiri Staffordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Birminghamista pohjoiseen. Sen nimen taustalla on kolme erikielistä sanaa – brittiläinen lẹ̄to- (’harmaa’), varhaiskymrinkielinen cē¸d (’metsä’) ja muinaisenglantilainen feld (’aukea paikka’) – ja se tarkoittaa siis kutakuinkin ’aukeaa paikkaa harmaan metsän vieressä’. Hallintopiiriin kuuluu Lichfieldin kaupungin lisäksi Burntwoodin kaupunki ja useita pieniä maalaiskyliä.
Lichfieldin kaupunki on kuuluisa keskiaikaisista kirkoistaan, Lichfieldin tuomiokirkosta ja Church of St Chadista. Asukkaista 98 % on valkoihoisia ja 79 % kristittyjä (koko Englannin keskiarvot ovat 90 % ja 71,8 %).
150px|left|thumb|[[Lichfieldin tuomiokirkko]] Kaupunki oli jo Mercian aikana uskonnollinen keskus, johon pyhä Chad sai perustaa luostarin. Pyhän Chadin jäännöksiä säilytettiin hänen kuoltuaan kirkossa, josta tuli pyhiinvaelluspaikka.
Vuonna 1291 kaupungissa riehui tulipalo joka tuhosi monia rakennuksia, mutta katedraali säilyi vahingoittumattomana. Reformaatio lopetti pyhiinvaeltajien virran ja kaupunki menetti tuloja.
Teollinen vallankumus sai Birminghamin kasvamaan Lichfieldiä merkittävämmäksi keskukseksi.
Turun tuomiokirkon kortteli v. 1756
thumb|Lähikuva veistoksesta. Turun tuomiokirkon kortteli v. 1756 on Bruno Aspelinin tekemä veistos. Se sijaitsee Turussa Brahenpuistossa.
Runsaan kolmen metrin pituiselle graniittijalustalle on asetettu samanlaisesta kivestä valmistettu 70 senttimetrin korkuinen, 117 senttimetrin levyinen ja 207 senttimetrin pituinen paasi, jonka päällä on pronssista valettu reliefiasemakaava kirkkokorttelista vuonna 1756. Paaden sivut on hiottu himmeiksi ja sen päätysivuihin on upotettu pyöreät pronssiin valetut kohokuvat, joista toinen esittää näkymää Suurtorilta kirkolle päin, ja toinen sillan ympäristöä. Asemakaava ja kohokuvat on luonut taiteilija Bruno Aspelin ja ne on valanut helsinkiläinen D. Uuranen. Kivijalustan piirustukset laati arkkitehti Erik Bryggman ja kivet työsti turkulainen K. G. Forsströmin kivenjalostuslaitos.
Lähteet
60.45158°N, 22.27664°W
Abu Bakar Bashir
Abu Bakar Bashir (myös Abubakar Ba'asyir) eli Abdus Somad (s. 17. elokuuta 1938) on indonesialainen muslimisaarnaaja ja islaminopettaja, jonka uskotaan olevan Jemaah Islamiyah -terroristijärjestön hengellinen johtaja. Hän on kertonut kannattavansa Osama bin Ladenia, mutta kiistää yhteytensä Jemaah Islamiyahiin tai terrorismiin.
Bashiria epäiltiin buddhalaisen Borobudur-temppelin pommituksesta 1985, mutta hän vältti oikeudenkäynnin pakenemalla Malesiaan, josta hän palasi Indonesiaan 1998.
Hänen epäiltiin olleen elokuussa 2003 tehdyn jakartalaisen Marriott-hotellin pommituksen takana. Syytteet jouduttiin hylkäämään, sillä todisteita ei ollut.
Bashir sai 2003 neljän vuoden vankeustuomion kansankiihotuksesta. Syyttäjä oli vaatinut 15 vuoden rangaistusta, mutta ei pystynyt osoittamaan Bashirin johtaneen Jemaah Islamiyah -järjestöä. Saman vuoden joulukuussa rangaistus lyheni kolmeen vuoteen vankeutta.
Bashir tuomittiin maaliskuussa 2005 Indonesiassa kahden ja puolen vuoden vankeuteen balilaisten yökerhojen pommituksen (2002) takana olleesta salaliitosta. Balin pommitusten 202 uhrista 88 oli australialaisia turisteja. Bashir vapautettiin Cipinangin vankilasta 14. kesäkuuta 2006. Muiden muassa Australian pääministeri John Howard ilmaisi tyytymättömyytensä Bashirin saamaan lyhyeen vankeusrangaistukseen. Bashir väittää syytteitä lavastetuiksi.
Bashir sai 15 vuoden vankeustuomion vuonna 2011 pyhään sotaan valmistautuvien terroristien harjoitusleirin rahoittamisesta ja organisoinnista. Hänet vapautetaan tammikuussa 2019 humanitaarisista syistä eli sairaalahoitoa vaativan sairauden vuoksi. Hän on luvannut luopua radikaaleista ajatuksista.
Saksalainen ritarikunta
Siirrettyään toimintansa Itämeren alueelle ritarikunta harjoitti menestyksekkäästi miekkalähetystä pakanallisia preussilaisia ja Baltian heimoja vastaan. Ritarikunta hallitsi Itä-Preussia ja suurta osaa Baltiasta käytännössä itsenäisenä, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaisena ritarikuntavaltiona 1500-luvulle saakka. Ritarikunta kuitenkin kärsi 1400-luvulla tappioita Puolaa vastaan, ja uskonpuhdistuksen myötä ritarikuntavaltio hajosi. Laajan omaisuutensa turvin ritarikunta kuitenkin jatkoi toimintaansa roomalaiskatolisena uskonnollisena järjestönä lähinnä Keski-Euroopassa.
Ritarikunta toimii edelleen katoliseen uskontoon pohjautuvana järjestönä, joka tarjoaa sielunhoitoa, harjoittaa hyväntekeväisyyttä ja rahoittaa Israeliin liittyvää matkailu- ja kulttuuritoimintaa. Vuodesta 2000 alkaen Bruno Platter on toiminut sääntökunnan suurmestarina.
Historia
Saksalainen ritarikunta perustettiin vuonna 1190 Lyypekin ja Bremenin porvarien aloitteesta auttamaan vaikeuksiin joutuneita ristiretkeläisiä Palestiinassa. Aluksi järjestö oli Akkon lähellä sijainnut kenttäsairaala, mutta se muuttui pian aseistetuksi järjestöksi. Sen jäsenet oli jaettu ritareihin, pappismunkkeihin ja palveleviin veljiin. Ritarikunta oli aluksi erittäin pieni, vuonna 1210 jäseniä oli korkeintaan parikymmentä. Keisari Henrik VI:n paavilta hankkiman suosionosoituksen ja keisari Fredrik II:n lahjoitusten turvin ritarikunnasta kasvoi kukoistava järjestö, jolla oli omaisuutta Palestiinassa, Saksassa, Italiassa ja Kreikassa. Vuodesta 1226 järjestön toiminta keskittyi Itä-Preussiin, vaikka sen päätukikohta olikin Akkossa vuoteen 1291 saakka. Ritarikuntaa johti suurmestari apunaan neuvosto, jossa oli viisi maamestaria.
Preussin valtaamisen ja käännyttämisen vaiheet olivat erittäin verisiä noin puoli vuosisataa, kunnes alkuperäisväestö oli nujerrettu. Alueesta muodostettiin Saksalaisen ritarikunnan hallitsema ritarikuntavaltio. Valloitetuille alueille muutti saksalaisia uudisasukkaita ja kristinusko vahvistui. Balttilainen muinaispreussin kieli kuoli 1600-luvulla.
Vuonna 1237 Saksalaiseen ritarikuntaan yhdistyi pienempi ritarikunta, Liivinmaalla toiminut Kalpaveljesten ritarikunta, joka tämän jälkeen toimi Liivinmaan ritarikunnan nimisenä Saksalaisen ritarikunnan haarana. Silläkin oli hallinnassaan oma valtionsa, joka käsitti suuren osan Vanhan Liivinmaan alueesta ja Tanskan heikkouden vuoksi myös Eestinmaan eli Pohjois-Viron. Tällöin Saksalaiselle ritarikunnalle tärkeäksi tavoitteeksi nousi maayhteyden luominen Itä-Preussin ja Liivinmaan välille, mikä ei kuitenkaan koskaan onnistunut.
Ritarikuntavaltio lakkautettiin vuonna 1525, kun ritarikunnan tuolloinen suurmestari Albrecht Brandenburgilainen kääntyi luterilaisuuteen. Sen hallinnassa ollut Itä-Preussi muutettiin tuolloin Puolan alaiseksi vasallivaltioksi, Preussin herttuakunnaksi.
Liivinmaa muodosti vuosina 1237–1562 oman valtionsa, jota hallitsi Liivinmaan ritarikunta. Täysin itsenäiseksi de jure tämä valtio kuitenkin tuli vasta vuonna 1525, kun Saksalaisen ritarikunnan valtakunta lakkasi olemasta.
Vuonna 1929 ritarikunta muuttui puhtaasti hengelliseksi sääntökunnaksi. Vuonna 1938 se lakkautettiin jälleen, mutta se aloitti toimintansa uudestaan vuonna 1945. Sen päämaja sijaitsee Wienissä. Nykyään sääntökunnalla on viidessä provinssissa (Italiassa, Itävallassa, Saksassa, Tšekissä ja Sloveniassa) yhteensä noin tuhat jäsentä, joista pappeja on noin sata, sisaria 200 ja 700 niin sanottua familiaaria. Sääntökunnan papit keskittyvät ennen muuta sielunhoitoon, sisaret toimivat sairaaloissa ja vanhustenhoidon parissa.
Jäsenistö
Saksalaisesta ritarikunnasta tuli erittäin suosittu 1230-luvulla muun muassa preussilaisia vastaan taisteleville myönnetyn aneen vuoksi, ja siksi, että ritariksi pääsy avasi mahdollisuuksia nuoremmille pojille, jotka jäivät perinnöstä osattomiksi. Kokelaalle esitettiin kysymyksiä, joissa hänen piti kieltää kuuluvansa toiseen ritarikuntaan, olevansa naimisissa, omaavansa fyysistä epämuodostumaa tai olevansa maaorja. Hänen piti myös olla valmis muun muassa taistelemaan Palestiinassa ja hoitamaan sairaita.
Hyväksymisen jälkeen ritarin piti tehdä siveyslupaus, luopua omaisuudestaan ja luvata tottelevansa suurmestaria ja Jumalaa elämänsä loppuun asti. Ritarilla ei ollut juuri mitään sallittuja huvituksia. On kyseenalaista, pystyttiinkö pidättyvyyslupauksia aina pitämään valloitusten tuomien ryöstösaaliiden houkutuksen edessä.
Ritarit olivat enimmäkseen kotoisin Saksasta, vaikka kansallisuutta ei mitenkään rajoitettu. Syntyperällä ei aluksi ollut suurta merkitystä, mutta vuodesta 1340 vaadittiin pääsääntöisesti jalosukuisuutta.
Varustus ja taistelutaktiikka
Ritarijoukot olivat raskasta ratsuväkeä. Sekä hevosella että ritarilla oli haarniska, joka suojasi varsin hyvin nuolilta ja keihäiltä. Aseistukseen kuului peitsi, keihäs, miekka ja varsijousi. Hevonen oli raskaasti varustetun ritarin eloonjäännin edellytys, minkä vuoksi ritarikunta panosti paljon riittävän voimakkaiden hevosten jalostamiseen. Sillä oli vuoden 1400 tienoille pelkästään Preussissa kolmisenkymmentä omaa hevossiittolaa. Tammoja käytettiin pelkästään siitokseen, ei taisteluun. Taisteluissa käytetyt oriit sterilisoitiin, jotta niitä sotasaaliiksi saanut vihollinen ei voisi käyttää niitä yhtä hyvien hevosten jalostukseen.
Pitääkseen valloittamansa alueet hallussaan ritarit rakensivat linnoja. Niiden turvin suhteellisen pienikin joukko saattoi pitää asemansa melko pitkään suurtakin ylivoimaa vastaan, kunhan sillä oli riittävästi ruokaa, nuolia ja muita varusteita. Linnat olivat aluksi hirsirakenteisia, mutta ne muutettiin pian kivisiksi. 1300-luvulla linnoissa alettiin käyttää tiiltä.
Ritarikunta oli lukumääräisesti alivoimainen pakanallisiin vihollisiinsa nähden, joten sen elinehtona oli käyttää uusinta teknologiaa. Ritarikunnalla oli käytössään pitkälle kehittynyt linna-arkkitehtuuri ja ajan parhaat piirityskoneet. Ritarikunnan taktiikka perustui linnoista tehtyihin raskaan ratsuväen hyökkäyksiin. Vihollisen jalkaväki tai kevyt ratsuväki pärjäsi niille pääsääntöisesti ainoastaan soisessa maastossa tai huonossa valaistuksessa.
Franca
Franca on kaupunki Brasiliassa São Paulon osavaltiossa.
Vuonna 2007 siellä asui 328 221 henkeä. Francassa on yksi Brasilian suurimmista sokeritehtaista. Lisäksi siellä on huonekalu-, kenkä-, lääke- ja kemianteollisuutta.
Kalparitaristo
Kalpaveljet  oli Liivinmaalla toiminut keskiaikainen katolinen ritarikunta, joka perustettiin Riiassa vuonna 1202 käännyttämään Baltian asukkaita kristinuskoon. Perustajana oli paavin käskynhaltija, Riian piispa Albert von Buxhövden.
Angelologia
pienois|Enkeliden kolme hierarkiaa ja yhdeksän järjestystä. [[Francesco Botticini, 1400-luku.]] Angelologia tarkoittaa enkelioppia, kirkkojen ja teologien käsityksiä enkeleistä. Erityisesti termi kuvaa kristillisen kirkon systemaattista ajattelua ja opetusta enkeleistä. Mutta myös juutalaisuudessa ja islamissa on omat oppinsa enkeleistä, niiden merkityksestä, asemasta ja hierarkioista. Kaikissa kolmessa monoteistisessä eli yksijumalaisessa uskonnossa vallitsee sama käsitys enkeleistä taivaallisina henkiolentoina ja Jumalan sanansaattajina, vaikka erojakin on.
Kalparitaristo
Paavi tehosti käännytystä
Liiviläisiin kohdistunut käännytystyö oli aluksi rauhanomaista, mutta lähetyssaarnaajia uhkailtiin ja monet kastetut kääntyivät takaisin pakanuuteen. Vuonna 1196 piispaksi nimettiin Loccumin luostarin apotti Bertold. Koska paavi oli julistanut ristiretken Liivinmaan käännyttämisen tueksi, Bertold saapui Baltiaan 1198 mukanaan joukko värvättyjä aatelisia ja ammattisotureita. Bertoldin kuoltua Liivinmaan kolmanneksi piispaksi nimitettiin 1199 Albert von Buxhövden. Kun tuore paavi Innocentius III kehotti Saksin, Westfalenin, Mecklenburgin ja Elben rantamaiden kristittyjä ristiretkelle Liivinmaalle, Albert värväsi mukaansa 500 ristiretkeläisen joukon. Kun käännytystoiminta pian muuttui väkivaltaiseksi valloitukseksi, pysyvän asevoiman tarve kävi välttämättömäksi: ristiretkeläiset viipyivät yleensä vain vuoden ja siksi pitkäjänteinen työ oli mahdotonta. Vuonna 1202 perustetun ritariston esikuva oli Palestiinassa perustettu Temppeliherrain ritarikunta.
Angelologia
Angelologia ei ole yhtenäinen ja selvärajainen oppirakennelma, vaan teologien tekemien määritelmien ja tulkintojen kudelma. Esimerkiksi enkelihierarkioista on esitetty erilaisia näkemyksiä: tavallisin on yhdeksänportainen hierarkia, jota kannattivat Pseudo-Dionysios Areopagita ja Tuomas Akvinolainen. Arkkienkelien lukumäärästä – seitsemän – vallitsee laaja yksimielisyys, koska lukumäärä ilmoitetaan Raamatun apokryfikirjoihin kuuluvassa Tobitin kirjassa. Arkkienkelien nimistä on erilaisia näkemyksiä. Kristillisen kirkon angelologian mukaan nimeltä mainittuja arkkienkeleitä ovat vain ne kolme, jotka löytyvät Raamatusta: Mikael, Gabriel ja Rafael. Henokin kirjassa mainitaan kaikki seitsemän: Uriel, Rafael, Raguel, Mikael, Sarakiel, Remiel ja Gabriel.
Kristinuskon käsityksiä enkeleistä eli angelologiaa tutkitaan teologisista oppiaineista dogmatiikassa. Kristillisten kirkkojen välillä ei ole erityistä ekumeenista kiistaa enkeleistä, sillä angelologia perustuu ensisijaisesti Raamatun kertomuksiin. Yksittäiset teologit ovat silti esittäneet yksityiskohtaisia ja pitkälle meneviä kuvauksia ja tulkintoja enkeleistä. Teoksessaan Summa theologiae Tuomas Akvinolainen (1125–1274) kirjoitti laajasti enkeleistä. Teoksen nämä osat on suomennettu omana kirjanaan.
Angelologisia kuvauksia löytyy myös kaunokirjallisuudesta ja runoudesta, kuten Dante Alighierin Jumalaisesta näytelmästä tai John Miltonin Kadotetusta paratiisista. New age ja erilaiset uushenkiset opit soveltavat kristillistä, juutalaista tai islamilaista enkelioppia, mutta yhdistävät siihen omia käsityksiään. Lopputuloksena on värikästä ja yksityiskohtaista ”angelologiaa”.
Kalparitaristo
Ritaristo
Ritariston ensimmäisenä suurmestarina toimi Venno von Rohrbach. Jäseninä oli aseistettuja kalpaveljiä, uskontoon keskittyviä munkkiveljiä sekä varsinaisina sotilaina ritariveljiä. Kalpaveljien tunnuksena oli punainen risti sekä punainen miekka valkoisessa viitassa. thumb|left|120px|Kalparitari Kärsittyään tappion liettualaisille Kalparitaristo muuttui 1237 Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara. Ritarikunnat hallitsivat yhdessä Liivinmaan, Kuurinmaan ja Saarenmaan aluetta eli suurin piirtein nykyistä Latviaa ja Etelä-Viroa vastaavaa aluetta.
Liivinmaan sota ja Liivinmaan ritarikunnan loppu
1237–1525 Liivinmaan Ritarikunta oli itsenäinen valtio de facto, ja siitä tuli itsenäinen de jure, kun vuonna 1525 Saksalaisen ritarikunnan valtio muuttui Preussin herttuakunnaksi, joka oli Puolan vasallivaltio ja Puolan kuninkaan lääni. Vuonna 1558 Venäjä aloitti Liivinmaan sodan. Vuonna 1562 Liivinmaan ritarikunnan viimeinen suurmestari Gotthard Kettler neuvotteli Puolan kuninkaan kanssa ja suurin osa ritarikunnan maista siirtyi Puola-Liettualle. Hallitsemiensa maiden eteläiseen osaan Kettler perusti Kuurinmaan herttuakunnan. Viron pohjoisosa Vironmaa siirtyi Ruotsille ja Saarenmaa Tanskalle.
Viktor Ambarzumjan
pienoiskuva|upright|Viktor Ambarzumjan kuva [[armenialaisessa setelissä.]] Viktor Ambarzumjan (18. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1908 Tbilisi, Georgia – 12. elokuuta 1996 Byurakan) oli armenialainen tähtitieteilijä ja astrofyysikko. Hän oli eräs teoreettisen astrofysiikan edelläkävijöistä. Ambarzumjan toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsenenä ja Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin puheenjohtajana.
Uskonnollisten kaikkeusnäkemysten arvostelua
Ambarzumjan muun muassa arvosteli länsimaisten tähtitieteilijöiden uskonnollisia tulkintoja kaikkeudesta, kuten alkuräjähdysteorian uskonnollisia tulkintoja. Ambarzumjanin mukaan aine pyrkii muodostamaan yhä uudenlaisia järjestelmiä, kun siirrytään pienemmistä järjestelmistä suurempiin. Ambarzumjanin mukaan voidaan kuvitella, että aine voi muodostaa äärettömän määrän erilaisia, sisäkkäisiä järjestelmiä, joista ihminen on toistaiseksi havainnut kvarkkien ja havaitsemamme kaikkeuden väliset järjestelmät. Ambarzumjanin mukaan mikään ei estä ajattelemasta kaikkeutta äärettömäksi ja ikuiseksi.
Ambarzumjanin mielestä ihmisen toistaiseksi havaitsemaa osaa kaikkeudesta ei voida kutsua kaikkeudeksi, koska on täysin mahdollista, että havaittu osa kaikkeutta on vain osa suurempaa järjestelmää, joka voi puolestaan olla osa suurempaa järjestelmää ja niin edelleen. Ambarzumjan varoitti tekemästä ihmisen lähiympäristöä koskevista havainnoista liian pitkälle meneviä johtopäätöksiä koko kaikkeuden suhteen. Havaittua kaikkeuden osaa Ambarzumjan kutsui metagalaksiksi. Voi olla olemassa muita samanlaisia metagalakseja, jopa ääretön määrä.
Aiheesta muualla
Muistokirjoituksia:
Hiekkaharjun vesitorni
Hiekkaharjun vesitorni sijaitsee Hiekkaharjun kaupunginosassa Vantaalla. Se on rakennettu Malmimäelle osoitteeseen Talvikkitie 107, noin 150 metrin päähän Simonkylään kuuluvasta vanhasta vesitornista. Torni otettiin vedenjakelukäyttöön 27. toukokuuta 2021.
Tornin rakenne
pienois|pysty|vasen|Uusi torni valaistuna. Hiekkaharjun vesitornin säiliö on lieriö, jota kannattelee 15 teräskotelopilaria, jotka tukeutuvat tornin jalkaan. Vesitornin korkeus on 47,2 metriä, johon sisältyy tornin huipulla oleva 1,2 metriä korkea tunkkauslaatta. Tornin vesitilavuus on ja se on jaettu ulommaksi ja sisemmäksi säiliöksi. Niiden tilavuudet ovat ja. Vesitornin jalan halkaisija on 8,7 ja säiliön halkaisija 43 m.
Taustaa
Vuonna 2012 tapahtuneen Jyväskylän Kangasvuoren vesitornin sortumisen jälkeen Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY) päätti vuoden 2012 loppupuolella kiirehtiä elementtirakenteisen Hiekkaharjun vesitornin aitaamista. Tornin kuntotutkimus ja saneerauksen suunnittelu oli myös aloitettu, ja tutkimus valmistui vuonna 2014. HSY totesi parhaaksi ratkaisuksi uuden vesitornin rakentamisen. Vanha vesitorni purettaisiin, kun uusi on otettu käyttöön. Uuden tornin hinnaksi arvioitiin noin 11 miljoonaa euroa.
Rakentaminen
Vesitornin rakentaminen aloitettiin syksyllä 2017 ja sen oli alun perin tarkoitus valmistua vuoden 2019 keväällä. Aikataulu kuitenkin venyi, ja uusi torni valmistui joulukuussa 2020. Valmistumista edelsi muun muassa säiliön tiiveyskokeet, joissa havaittiin säiliössä pieniä vuotoja. Vuotojen paikkauksen jälkeen tornin vesisäiliöt desinfioitiin. Hankkeen taloudellisen loppuselvityksen on tarkoitus valmistua helmikuun 2021 aikana.
Kalle Pakarinen
Kalle Pakarinen (13. kesäkuuta 1904 Heinävesi – 19. marraskuuta 1981 Joensuu) oli Heinäveden Kermassa ja Varistaipaleella asunut kanavanvartija ja sulkumestari. Tunnetuksi hän tuli sääennustajana nimellä Kerman Kalle. 1960-1980-luvuilla hänen ennustuksiaan ja säätarinoitaan julkaisivat useat maakuntalehdet. Karjalaisessa hänen palstansa oli lähes viikoittain vuosina 1965–1981, ja hänestä tuli tunnetuin noina vuosina lehden sivuilla säännöllisesti esiintynyt henkilö.
Pakarisen työura alkoi 12-vuotiaana Heinävesi 2 -laivan laivapoikana, ja hän kouluttautui konemestariksi. Hän hoiti Kerman kanavalla sivutyötään Ilmatieteen laitoksen säähavaintoaseman ja hydrologisen toimiston mittauspistettä.
Karjalainen kirjoitti 23.1.2021: ”Vaikka Kerman Kallen maine on jäänyt elämään sääprofeettana, varsinaisia ennustuksia hän kertoi melko niukasti. Ja silloinkin hän vetosi ennustuksissa usein almanakkaan ja sen perusteella odotettaviin säihin. Kallen palsta olikin sekoitus vuodenkiertoon liittyviä kansanviisauksia ja muuta perinnetietoa, kalenteritietoja, luonnon ennusmerkkejä ja omia havaintoja Heinäveden kanavien tienoolta. Samat sananlaskut ja merkkipäiviin liittyvät sääennustukset toistuivat palstalla vuodesta toiseen. Tietoja Kalle ryyditti kommenteillaan maailmanmenosta. Suurimman ansion säätaidoistaan ja -tiedoistaan Pakarinen on antanut niille Kerman ruukin ja kanavan miehille, joiden juttuja hän kuunteli tarkasti jo pienenä poikana.”
Minareetti
pienoiskuva|[[Assuanissa Egyptissä sijaitseva moskeija, jossa on minareetteja.]] Minareetti (arab. منارة 'manarah,' "majakka") on arkkitehtuuriltaan omaleimainen torni islamilaisissa moskeijoissa. Minareetit ovat yleensä korkeita, sirorakenteisia torneja, joissa on sipulinmuotoinen kruunu tai nuppi. Minareetti vastaa kristillisten kirkkojen kirkontornia ja palvelee samoja tarkoituksia. Muuta ympäristöä korkeampi torni helpottaa äänimerkin kuulumista laajalle alueelle. Korkea torni hallitsee tilaa ja julistaa uskonnon läsnäoloa.