cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhittäjä Meletioksen luostari
Pyhittäjä Meletioksen luostari on ortodoksinen luostari Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Kithairónas-vuorijonon etelärinteessä noin kuusi kilometriä koilliseen Oinóin kylästä.
Luostarin perusti pyhittäjä Meletios nuorempi bysanttilaisella kaudella 1000-luvulla varhaisemman luostarin paikalle. Se kukoisti 1500-luvulle saakka, mutta taantui tämän jälkeen ja päätyi vuonna 1883 Salamiin Faneroménin luostarin alaisuuteen. Luostari perustettiin uudelleen vuonna 1928. Vuonna 1950 se muutettiin munkkiluostarista nunnaluostariksi. Vuoden 2011 väestönlaskennassa luostarille kirjattiin 20 asukasta.
Luostarin rakennuskokonaisuuteen kuuluu bysanttilaisaikaisia ja myöhempiä rakennuksia, mukaan lukien kirkko, ruokasali (trápeza) ja keljoja. Rakennukset on koristeltu veistoskoristeluin ja maalauksin. Luostarin pääkirkko (katholikon) on peräisin 1100-luvulta. Se on pieni ristinmuotoinen kirkko, joka on varustettu kahdeksankulmaisella neljän pylvään tukemalla kupolilla. Kirkko on koristeltu seinämaalauksin, jotka ovat peräisin 1600-luvulta, ja myös varhaisemman vaiheen maalauksista on säilynyt jäänteitä. Kirkon eteläpuolella on arkkienkeleille (Taxiárches) omistettu kappeli, joka saattaa olla luostarin varhaisempi pääkirkko. Pyhittäjä Meletioksen hauta on maanalaisessa kryptassa.
Luostari juhlii vuosittain 1. syyskuuta.
Williams FW32
Williams FW32 oli Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2010. Autolla kilpailivat Rubens Barrichello ja Nico Hülkenberg. Autolla saavutettiin kauden aikana yksi paalupaikka, kun Hülkenberg ajoi kosteisella radalla Brasilian GP:ssä.
Dave Babych
Dave Babych (s. 23. toukokuuta 1961 Edmonton) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana eri NHL-joukkueissa 19 vuoden ajan vuosina 1980–1999. Joukkueita olivat Winnipeg Jets, Hartford Whalers, Vancouver Canucks, Philadelphia Flyers ja Los Angeles Kings.
Ura
Babych pelasi junioriuransa AJHL-liigan Fort Saskatchewan Tradersissa ja WHL-liigan Portland Winter Hawksissa. Hänet varattiin vuoden 1980 NHL:n varaustilaisuudessa toisena, ja hän siirtyi heti seuraavaksi kaudeksi Winnipeg Jetsin kokoonpanoon.
Babych pelasi Winnipegissä viisi kautta, joista kausi oli hänen parhaansa tehollisesti ja hän pelasi NHL:n tähdistöottelussa. Kaudella hänet myytiin Hartford Whalersiin vaihdossa Ray Neufeldiin. Kuudella Hartfordissa pelatulla kaudella Babych ei yltänyt samoihin tehoihin kuin Winnipegissä. Kaudella hän pystyi pelaamaan loukkaantumisen takia vain kuusi ottelua.
San Jose Sharks sai osan Minnesota North Starsin pelaajista liityttyään NHL:ään vuonna 1991, ja Minnesota sai korvaukseksi varata pelaajia muista joukkueista. Minnesota varasi Babychin Hartfordista ja myi saman tien hänet edelleen Vancouver Canucksiin. Babych pelasi Vancouverissa seitsemän kautta, joissa parhaimmillaan pelasi Stanley Cup -finaaleissa. Kauden puolessa välissä Babych myytiin Philadelphia Flyersiin, jossa loukkaantumiset rajoittivat pelaamista. hänet myytiin juuri ennen pelaajakauppojen takarajaa jälleen Los Angeles Kingsiin vaihdossa Steve Duchesneen.
Babych pelasi Los Angelesissa vain kahdeksan ottelua. Seuraavalla kaudella hän kävi Sveitsissä HC Ambrì-Piottassa kolme ottelua ennen kuin ilmoitti lopettavansa uransa.
Rakastuin mä luuseriin
Rakastuin mä luuseriin on vuonna 2004 kuvattu lukiomaailmaan sijoittuva suomalainen nuorten draamasarja, jonka päähenkilöitä ovat Iina (Sara Melleri) ja Hemmo (Lasse Poser). Sarja esitettiin Yle TV2:lla vuosina 2005–2006. Sarjan on ohjannut JP Siili.
Aleksei Vasko
Aleksei Vasko (s. 13. helmikuuta 1988) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelaa kasvattajaseurassaan tallinnalaisessa Lasnamäen Ajaxin joukkueessa pääsarjassa Meistriliigassa. Hän on kuulunut myös Viron poikamaajoukkueisiin. Vasko on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa.
Rakastuin mä luuseriin
Iina on koulunsa kauneimpia, rikkaimpia ja suosituimpia tyttöjä eli kuuluu lukion ”yläluokkaan”. Hemmo puolestaan on ”luuseri”, erittäin hyvin koulussa menestyvä ja huoliteltua kieltä puhuva nörtti, joka kuuluu ”alaluokkaan”. Hemmo opettaa Iinalle ruotsia tämän heikon menestyksen vuoksi. Iina rakastuu Helenan (Helena Rängman) entiseen poikaystävään, parhaillaan asepalvelusta suorittavaan Makeen (Panu Mikkola), joka alkaa vähitellen heilua vanhan ja uuden suhteensa välillä. Samaan aikaan Iina alkaa kiinnostua Hemmosta, ja kun Make saa tämän selville, hän suuttuu Hemmolle.
Sarjan tunnuskappale on Nylon Beatin ”Rakastuin mä looseriin”.
Ekokylä
thumb|300px|Dyssekilden ekokylä TanskassaEkokylä on useimmiten pientaloista muodostuva kylämäinen asuntoryhmä, jossa asumiseen liittyy ekologisia tavoitteita. Usein asumiseen liittyy myös erilaisia sosiaalisia tavoitteita: esimerkiksi kansainvälinen ekokyläorganisaatio Global Ecovillage Network on kirjannut ekoyhteisöasumisen piirteiksi johonkin kuulumisen tunteen. Monet ekoyhteisöt järjestävät toisaalta sosiaalista ja kulttuurista toimintaa kuten kursseja, työpajoja tai juhlia. Tapahtumat saattavat olla myös yhteisön ulkopuolisille avoimia. Lisäksi yhteisöt saattavat vuokrata tilojaan majoitus- ja kokoustiloiksi. Monessa ekoyhteisössä toimii osuuskunta, jonka kautta jäsenet harjoittavat yritystoimintaa. Yhteisöjen tilat saattavat omalta osaltaan mahdollistaa yrittäjyyden. On olemassa ekoyhteisöjä, jotka tarjoavat yritystoiminnan ansiosta monenkinlaisia palveluita.
Ekokylien perusajatukseen kuuluu omavarainen ruoantuotanto. Osa ekokylistä tuottaa ruokaa myyntiin, mutta osa vain kylän asukkaiden omaan käyttöön.
Monet ekokylät on suunniteltu joustamaan asukkaiden elämäntilanteiden mukaan esimerkiksi lastenhoito- tai asumisjärjestelyissä. Joissain ekokylissä kotiopetus on suosittua.
Ekokylän määritelmä
Ekokylille ei ole yleisesti hyväksyttyä määritelmää. Hyvin erityyppisiä, ja ekologisilta periaatteiltaan hyvin erisuhtaisia asuntoryhmiä on nimitetty ekokyliksi. Suomen Kestävän Elämäntavan Yhteisöt ry:n (SKEY) hallituksen puheenjohtaja Pauliina Helle määrittelee ekokylän asuinyhteisöksi, joka tavoitteellisesti edistää ja huomioi toiminnassaan niin ekologista, ekonomista, sosiaalista kuin maailmankuvallistakin kestävyyttä. Ekokylä on enemmän käsitteellinen kuin fyysinen määrite, ja ekokyläksi voidaankin nimittää myös kerrostaloihin tai vanhoihin rakennuksiin perustettuja ekologisin periaattein toimivia asuinyhteisöjä.
Rakennetut ekokylät voidaan jaotella toimintansa ja sijaintinsa puolesta kolmeen tyyppiin:
Kylät voidaan jaotella myös suhteessa ympäristöön:
Rakennetut ekokylät kuuluvat jaottelun mukaan lähinnä ensimmäiseen polveen. Kolmannen sukupolven ekokylät ovat harvinaisia.
Boverket 1991
Ruotsin rakennuslaitos Boverket tuotti ekokylän kriteeristön vuonna 1991. Määritelmän mukaan ekokylässä tulisi voida harrastaa merkittävää omatarveviljelyä, ja siinä olisi ostoenergiasta riippumaton kylmätila ruokatarvikkeille. Kohteella on paikallinen puhdasvesikaivo, mikäli mahdollista. Jätevesien käsittely tapahtuu mahdollisimman pitkälle paikallisesti, ja jätevesiä käytetään lannoitteina. Hulevedet imeytetään maastoon. Jätteet erotellaan ja kompostoitava jäte kompostoidaan paikallisesti.
Rakennukset on suunnattu ja muotoiltu otollisen mikroilmaston luomiseksi. Rakennukset, oleskelualueet ja viljelykset ovat aurinkoisilla, tuulensuojaisilla ja kuivilla paikoilla. Rakennukset on suunnattu esimerkiksi avonaiselle etelään viettävälle maalle niin, että ne saavat vähintään 75 % auringon ympärivuotisesta säteilystä. Lämmitysenergian tarve on alle 50 kWh/m² vuodessa. Käyttöveden lämmittäminen suoritetaan tarkoituksenmukaisimmalla tavalla käyttäen uusiutuvia energialähteitä. Joka asunnossa on muurimainen varaava rakennusosa. Kaikki sähkölaitteet ovat vähän energiaa kuluttavia. Sähköjohdotukset suunnitellaan magneettikentät minimoiden. Tutkitaan mahdollisuudet paikalliseen sähköntuotantoon. Rakennusmateriaalit eivät ole allergisoivia tai muuten epäterveellisiä. Materiaalit ovat tyyppihyväksyttyjä tai niissä on tuoteseloste. Rakenteet on suunniteltu niin ettei synny kosteusongelmia. Sisäilmasto on hyvälaatuinen, miellyttävä ja vedoton. Ilmanvaihto on hoidettu painovoimaisesti tai tarpeen mukaan käynnistyvällä koneellisella ilmanvaihdolla. Kaikissa huoneissa on avattava ikkuna.
Sirmium
thumb|Pannonia 100-luvulla jaa. Sirmium on kartassa alaoikealla. Sirmium (nykyinen Srijemska Mitrovica Serbiassa) oli antiikin aikainen kaupunki Savajoen varrella Pannonia Inferiorin provinssissa Balkanilla. Roomalaiset valloittivat kaupungin keisari Augustuksen aikana ja asettivat sinne vahvan varuskunnan. Vespasianuksen aikana kaupunki sai colonia-aseman. Keisari Diocletianuksen uudistuksen jälkeen siitä tuli keisarillinen residenssikaupunki, ja myöhemmin Illyricumin prefektuurin ja Pannonia Secundan provinssin pääkaupunki.
Ekokylä
Boverket 1991
Lisäksi asukkaiden käytössä on yhteisiä tiloja erilaista yhteistoimintaa varten. Yhteistiloja voidaan käyttää esimerkiksi päivähoitotoimintaan, kohteen huoltoon, harrastuksiin ja oleskeluun, sekä mahdollisesti myös häiriötä tuottamattomaan yritystoimintaan.
Robert Gilman 1991
Yhdysvaltalainen filosofian tohtori Robert Gilman korostaa kriteereissään sitä, että ekokyläyhteisön tulee olla riittävän pieni: teollistuneissa kulttuureissa siihen kuuluisi alle sata ja vähemmän teollistuneissa kulttuureissa korkeintaan 500 henkeä. Ekokylässä kaikki elämisen perustoiminnot - asuminen, ruoan tuotanto, hyödykkeiden tuotanto, vapaa-aika, yhteiskuntaelämä ja kaupankäynti - ovat tasapainoisesti edustettuina. Kylän toiminnot eivät vahingoita ympäristöä, ainevirtojen periaatteena käytetään kierrätystä, ja kylä toimii kestävän kehtyksen periaatteiden mukaisesti tavalla, jota voidaan jatkaa pitkälle tulevaisuuteen. Lisäksi ekokylä toimii tavalla, joka tukee asukkaiden täysipainoista kehitystä ihmisenä ja yhteisön jäseninä.
Siipola 2000
thumb|300px|Tuulimyllyjä Findhornin ekokylässä Skotlannissa
Siipolan mukaan sekä energia- että vesitalouden on perustuttava omavaraisuuteen, käytettävien materiaalien on noudatettava tiettyjä kriteereitä, ja jätteitä on ekokylässä lajiteltava, kierrätettävä ja paikallisesti kompostoitava. Siipola tarkoittaa ihmisen resursseilla sitä, että kylän asukkailla on mahdollisuus elää ekologista elämäntapaa ja oppia luonnin prosesseja. Heille tulee tarjota yhteistoimintaa, demokraattisia päätöksentekotapoja ja mahdollisuus osallistua kylän aktiiviseen kehittämiseen. Hankkeen toteutus on tehtävä siten, että ekokylän rakentamisella kehitetään rakentamista ekologisempaan suuntaan (koerakentaminen), kylän rahoituksessa huomioidaan mahdolliset avustukset, ja ekologisten periaatteiden jatkuvuus on turvattu esimerkiksi kaavamääräyksin.
Suomen kestävän elämäntavan yhteisöt ry ja Maailman ekokyläverkosto on julkaissut Yhteisön itsearviointikriteeristön, jolla ekoyhteisöt voivat arvioida omia ekologisia, sosiaalisia ja henkisiä ulottuvuuksiaan.
Ekokylät maittain
Ekokylät ovat järjestäytyneet maailmanlaajuiseksi verkostoksi The Global Ecovillage Network, jonka puitteissa välitetään tietoa, järjestetään koulutusta ja vierailuja eri puolille maailmaa. Ekokyliä on koko maailmassa noin 10 000, ja suurimmat niistä ovat satojen ja tuhansienkin ihmisten kokoisia.
Ruotsi
thumb|300px|ZEGG-ekokylä Saksassa Ruotsissa ekoyhteisöjä on toiminut 1960-luvulta lähtien. Ekokyliä on Ruotsissa kymmeniä. Vaikka tavoitteet eroavat eri kylissä, ovat toteutetut kohteet kuitenkin varsin samankaltaisia. Asukasluku vaihtelee 5–50 ruokakunnan välillä. Kylät sijaitsevat usein yhdyskuntarakenteen ulkopuolella ja pyrkivät mahdollisimman omavaraiseen energian ja veden käyttöön, sekä ravinnontuotantoon. Kierrätys on toteutettu määrätietoisesti. Ruotsalaiset ekokylät korostavat sosiaalista kanssakäymistä, ja kohteissa onkin tiloja muun muassa yhteisiä tilaisuuksia varten. Vuonna 2011 Ruotsissa asui ekokylissä arviolta noin 2000 ihmistä.
Saksa
Eri puolille Saksaa on viimeisten 30 vuoden aikana rakennettu 172 ekokylää vaihtelevin ekostandardein. Kylistä suunnilleen puolet muodostuu pientaloista, toinen puoli kerrostaloista. Asukkaita niissä on yhteensä vajaat 60 000, ts. 0,073% koko maan väestöstä. Kylien määrä kasvaa vain runsaan prosentin vuosittain, koska ekologisen suunnittelun taitavia yrityksiä on liian vähän, eikä eri kokeiluista saatuja kokemuksia käytetä hyödyksi. Saksassa ekoasumisen kustannukset ovat keskiluokan ulottuvilla. Kunnat ja valtio rahoittavat perusinvestointeja kuten aurinkopaneeleita.
Suomi
Ekokylinä voidaan pitää suomalaisten 1900-luvun alussa Yhdysvaltoihin perustamia maaseutuyhteisöjä. 1970-luvulla Suomessa alettiin jälleen puhua ekoyhteisöistä ympäristöliikkeen yhteydessä. Pääosin suomalaiset ekoyhteisöt ovat kuitenkin 2000-luvulla perustettuja. Vuonna 2004 päättynyt Yhteisökylien kehityshanke oli tärkeässä roolissa suomalaisten ekoyhteisöjen tukemisessa ja perustamisessa. Vuonna 2015 Suomessa oli määritelmästä ja laskentatavasta riippuen 15–50 ekoyhteisöä, joissa asui arviolta 250–500 ihmistä. Suomalaiset ekoyhteisöt ovat maailmanlaajuisesti verraten pieniä.
M/S Diamond Princess
M/S Diamond Princess on Princess Cruisesin omistama loistoristeilijä. Diamond Princessin sisaralus on Sapphire Princess. Laiva on rekisteröity Bermudalle. Diamond Princessin rakensi Mitsubishi Heavy Industries Nagasakissa, Japanissa, vuosina 2002–2003. Risteilijä aloitti toiminnan marraskuussa 2004, ja se toimii lähinnä Aasiassa pohjoisen pallonpuoliskon kesällä ja Australiassa eteläisen pallonpuoliskon kesällä.
Ekokylä
Suomi
Eri suomalaiset ekoyhteisöt korostavat toiminnassaan eri asioita: ekologisuus saattaa painottua esimerkiksi rakentamiseen, omavaraisuuteen tai ympäristökasvatukseen. Myös asumisjärjestelyt vaihtelevat yhteisön mukaan, sillä joissain ekoyhteisöissä asukkaat elävät samassa päärakennuksessa ja joissain he elävät joko enemmän tai vähemmän tiiviisti rakennetuissa pientaloissa. Suomen ekokyläyhteisöjen kattojärjestö on Suomen kestävän elämäntavan yhteisöt ry.
M/S Diamond Princess
Rakentaminen
Aluksen piti alun perin olla nimeltään Sapphire Princess. Kuitenkin toisen samalla telakalla rakenteilla olleen aluksen, jonka piti alun perin olla nimeltään Diamond Princess, rakennus viivästyi aluksella riehuneen rankan tulipalon vuoksi. Koska vaurioituneen aluksen valmistuminen viivästyi, sisaralus, joka oli samanaikaisesti rakennuksen alla uudelleennimettiin nykyiselle nimelleen Diamond Princess.
Ekokylä
Venäjä
Venäläisissä ekokylissä asui vuoden 2011 arvion mukaan noin 1000 ihmistä. Venäjällä on tyypillistä, että ekokylien asukkaat elävät pitkienkin välimatkojen päässä toisistaan haja-asutusalueen lailla.
M/S Diamond Princess
Vuoden 2020 koronavirustapaukset
Uuden koronaviruksen vahvistettiin levinneen risteilyalukselle 4. helmikuuta 2020. Aluksessa oli 3. maaliskuuta mennessä enemmän vahvistettuja tapauksia (705) kuin missään valtiossa tuolloin lukuun ottamatta Kiinaa, Irania, Italiaa ja Etelä-Koreaa.
Lea Mäkipää
Lea Kaarina Mäkipää (s. 6. toukokuuta 1947 Kihniö) on suomalainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1983–1995 ja 2011–2019 sekä Suomen maaseudun puolueen varapuheenjohtajana vuosina 1985–1990.
Adam Young
Adam Randal Young (s. 5. heinäkuuta 1986) on yhdysvaltalainen muusikko, multi-instrumentalisti, tuottaja ja synthpop-yhtye Owl Cityn perustaja. Hänellä on myös lukuisia muita musiikillisia projekteja, kuten Sky Sailing ja Port Blue.
Lea Mäkipää
Kun SMP:n alun perin seitsemänhenkinen eduskuntaryhmä hajosi vaalikauden 1991−1995 aikana useaan keskenään kilpailleeseen ryhmittymään, viimeisiksi SMP:n kansanedustajiksi jäivät Lea Mäkipää, Marita Jurva ja Raimo Vistbacka. Mäkipää ja Jurva putosivat eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa.
M/S Diamond Princess
Vuoden 2020 koronavirustapaukset
20. tammikuuta 80-vuotias matkustaja Hongkongista nousi alukseen Jokohamassa, ja lähti aluksesta takaisin Hongkongiin 25. tammikuuta. 1. helmikuuta, kuusi päivää aluksesta lähtemisen jälkeen hän vieraili hongkongilaisessa sairaalassa, jossa hänen vahvistettiin sairastavan covid-19:ta. Aluksen tuli lähteä Yokohamasta seuraavalle risteilylleen 4. helmikuuta, mutta ilmoitti viivästymisestä samana päivänä päästääkseen japanilaisia viranomaisia seulomaan ja testaamaan aluksella olevia matkustajia ja henkilökuntaa tartunnan varalta. 4. helmikuuta viranomaiset ilmoittivat kymmenen aluksella olevan saaneen tartunnan, risteilyn peruuntuvan ja aluksen asetettavan karanteeniin.
Édouard-Henri Avril
Édouard-Henri Avril (21. toukokuuta 1849 Alger, Algeria – 28. heinäkuuta 1928 Le Raincy, Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari ja kaupallinen taiteilija, joka kuvitti eroottista kirjallisuutta nimimerkillä Paul Avril. Avrilin isä oli ranskalainen eversti ja isänsä tavoin hän palveli Ranskan armeijassa, kunnes hän joutui Preussin ja Ranskan sodasta saamiensa vammojen vuoksi lopettamaan sotilasuransa ja ryhtyi taiteilijaksi. Myös Avrilin veli Paul-Victor oli taiteilija, jonka keskeisimpiä töitä olivat kaiverrustyöt.
Lea Mäkipää
Mäkipää on ollut Kihniön kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Vuosina 2016–2019 Mäkipää oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Kesäkuussa 2017 Mäkipää siirtyi Perussuomalaisista irtautuneen Sinisen tulevaisuuden jäseneksi.
Vaalimenestys
Mäkipää kuului Kihniön kunnanvaltuustoon vuosina 1981–2021. Hän edusti aluksi SMP:tä ja sittemmin perussuomalaisia. Vuoden 2021 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kansanedustajana Mäkipää toimi vuosina 1983–1995 ja uudestaan vuosina 2011–2019. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 23:nneksi eniten ääniä koko Suomessa. Vuoteen 2015 mennessä hän oli kuitenkin menettänyt kolmanneksen kannatuksestaan eikä asettunut enää ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
M/S Diamond Princess
Vuoden 2020 koronavirustapaukset
vasen|pienoiskuva|Tapausmäärien kehitys aluksella helmi-maaliskuussa 2020
Kokonaisuudessaan 3 700 matkustajaa ja miehistön jäsentä asetettiin Japanin terveysministeriön toimesta karanteeniin Yokohaman satamaan ajaksi, jonka kestoksi aluksi ajateltiin 14 vuorokautta. 7. helmikuuta aluksella olevien vahvistettujen tartuntojen määrä oli 61. Kolme uutta tapausta todettiin 8. helmikuuta, ja se nosti vahvistettujen tartuntojen määrän 64:ään. 9. helmikuuta tartuntoja oli vahvistettu 70, ja 10. helmikuuta mennessä tartuntoja oli vahvistettu 135. 11. helmikuuta tartuntoja oli 174. 12. helmikuuta aluksella ei vahvistettu uusia tartuntoja; yksi karanteenivirkailijoista oli saanut tartunnan, mutta sitä ei laskettu mukaan aluksen vahvistettujen tartuntojen määrään. 13. helmikuuta 67:n uuden henkilön vahvistettiin saaneen tartunnan, joka nosti tartuntojen määrän 218:n. 14. helmikuuta uusia tartuntoja ei vahvistettu. 15. helmikuuta tartuntoja oli 285, 16. helmikuuta 355, 17. helmikuuta 454, joista 33 oli miehistön jäseniä; 18. helmikuuta vahvistettuja tartuntoja oli 542, ja 19. helmikuuta 621, 20. helmikuuta 634. 20. helmikuuta kuolivat ensimmäiset koronavirukseen sairastuneista. Nämä olivat yli 80-vuotiaat nainen ja mies, joilla oli myös muita sairauksia. 21. helmikuuta uusia tapauksia ei vahvistettu aluksella, mutta alukselta lähteneillä tartuntoja vahvistettiin 21, kokonaisuudessaan alukseen liittyviä tartuntoja oli vahvistettu 655. Näitä tapauksia ei laskettu mukaan aluksen tartuntamäärään. 22. helmikuuta alukselta lähteneiltä tartuntoja vahvistettiin neljä, aluksella uusia tartuntoja ei vahvistettu. Tartuntoja ei laskettu mukaan aluksen tartuntamäärään. 23. helmikuuta aluksella oli vahvistettu 691 tartuntaa. 24. helmikuuta Hongkongissa vahvistettiin tartunnat seitsemällä aluksella matkustaneella. Tapauksia ei laskettu mukaan aluksen tartuntamäärään. 25. helmikuuta viidellä aluksella matkustaneella todettiin tartunnat, niitä ei laskettu aluksen tartuntamääriin. Ensimmäinen kuolemantapaus aluksella. 26. helmikuuta aluksella vahvistettiin 14 tartuntaa, yhteensä tartuntoja oli aluksella 705, joista ainakin 150 oli miehistön jäsentä. Aluksella ei todettu uusia tartuntoja, ja 1. maaliskuuta mennessä kaikki matkustajat ja miehistön jäsenet olivat poistuneet alukselta.
14. huhtikuuta mennessä laivalla epidemian aikaan olleista oli kuollut 14. Ainakin kahdeksan kuolleista oli iältään yli 70-vuotiaita.
Kentaro Iwata, tartuntatautien asiantuntija Kōben yliopistossa, vieraili aluksella, ja hän kritisoi 18. helmikuuta voimakkaasti tilanteen hallintaa. Hän kutsui Diamond Princessiä "covid-19-myllyksi" ja sanoi, että virukselle mahdollisesti altistunita alueita ei oltu eristetty mitenkään viruksesta vapaista alueista, tartunnan estämisen menetelmissä oli lukuisia laiminlyöntejä, ja että tartunnan estämisessä ei ollut yhtäkään ammattilaista johdossa – byrokraatit johtivat kaikkea. Japanin viranomaiset kiistivät syytökset.
Puk
Puk on suomalainen indie pop -yhtye, jonka soitossa voi kuulla kaikuja suomirockista, britti-indiestä ja jopa goottipopista.
Yhtye on vuosien saatossa kerännyt kriitikoilta parhaimmillaan ylistäviä arvosanoja, mutta se on pysynyt jokseenkin sivussa valtavirran suosiosta ja saavuttanut vain vähän kaupallista menestystä tai radiosoittoa. Pukin tunnetuin kappale on ensisingle "Yhtenä aamuna", joka soi runsaasti silloisessa Radiomafiassa (nyk. YleX). Sittemmin pienempää huomiota ovat saaneet mm. Anna Politkovskajan murhasta kertova "7. lokakuuta" (Koordinaatit, 2009) ja Murhalaulujen (2016) kappale "Mitä on ihminen".
Useissa yhtyeen lyriikoissa on yhteiskunnallinen, älyllinen tai runollinen pohjavire.
Fira (yritys)
Fira Oy on suomalainen rakennusalan yritys, jonka päätoimipiste sijaitsee Vantaalla. Yritys on perustettu Seinäjoella vuonna 2002, ja toimitusjohtaja Jussi Aho on yksi sen perustajaosakkaista.
Fira on siirtynyt asiantuntijakeskeisestä betonirakentamisesta kohti asiakasta ja siitä eteenpäin kohti ihmistä ja asiakaspalvelua. Fira-konserniin kuuluu monipuolisia uudis-, korjaus- ja asuntorakentamisen sekä linjasaneerauksen hankkeita, joissa päätoteuttajana toimii Fira Oy.
Fira-konsernin liikevaihto on kasvanut kannattavasti vuodesta 2009 alkaen. Vuonna 2017 konsernin liikevaihto oli 217,4 miljoonaa euroa ja vuonna 2018 kasvun ennustetaan jatkuvan. Fira työllistää yli 300 henkilöä.
Fira on tutkinut miten palveluliiketoiminnan avulla on mahdollista tuoda enemmän arvoa asiakkaan rakennushankkeisiin. Fira on pyrkinyt haastamaan perinteisiä rakennusalalla vallitsevia toimintatapoja tuoden rakentamista lähemmäs ihmistä. Uusi ajattelutapa on saanut lämpimän vastaanoton ja Fira on palkittu muun muassa Talonrakentamissarjan voittajana, Tekla BIM Awardseissa 2015 sekä MTL Communication Awards B2B –kategorian voitolla vuonna 2014. Lisäksi Fira oli yksi Suomen Yrittäjien Ravistelijat –finalisteista vuonna 2013.
Firalla on RALA-pätevyys.
Umeshu
right|thumb|Umeshua jäillä, lasissa myös yksi ume-hedelmä.
Umeshu on japanilainen likööri, joka tehdään alkoholista, sokerista ja japaninaprikooseista. Sen maku on makea, hapan ja raikas, ja se sisältää yleensä noin 10-15 % alkoholia. Umeshu-pullossa on joskus sisällä muutama japaninaprikoosi. Umeshua on myös perinteisesti tehty kotona. Länsimaissa umeshu on harvinaista, mutta sitä saa usein japanilaisissa ravintoloissa.
Umeshusta käytetään englannissa usein termiä "plum wine", ja siksi se käännetään joskus väärin "luumuviiniksi". Termiä voi kuitenkin pitää virheellisenä, koska japaninaprikoosit ovat nimensä mukaisesti lähempää sukua aprikoosille kuin luumulle ja niillä on omanlaisensa hapan maku. Toiseksi, umeshua ei valmisteta viinin tapaan hedelmistä käyttämällä vaan uuttamalla.
Laura Boldrini
Laura Boldrini (s. 28. huhtikuuta 1961 Macerata ) on italialainen poliitikko ja entinen Yhdistyneiden kansakuntien virkamies. Hän toimi Italian edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 2013–2018.
Liusvaara
Liusvaara oli Ilomantsin itäisin kylä. Liusvaara kuului 1600-luvun puoliväliin saakka Suojärveen. Kylän nimen alkuosa saattaa olla peräisin venäjän valoa merkitsevästä sanasta Люс. Liusvaara sijaitsi noin 70 kilometrin päässä Ilomantsin pogostasta, Ylisen Liusjärven länsirannalla, järven pohjoispäässä.
Historia
Kylässä mainitaan olleen vuosien 1618–1631 välillä yksi talo, minkä jälkeen se autioitui. Kylä oli osa Vuottojärveä itsenäistymiseensä, vuoteen 1696 saakka. Ruptuurisodan jälkeen Liusvaaraan muutti luterilaisia asukkaita ja kylästä tuli osa Ilomantsin kuntaa. Kylän vanhimmat talot olivat syntyneet muistitiedon perusteella kala-aitoista ja sijainneet noin 900 metrin päässä Liusjärvestä. Ilomantsin pogosta menetti nälkävuosien aikana asutustaan. Vuonna 1737 Liusvaaran kylä autioitui jälleen, ja saman vuosisadan puolivälissä se asutettiin taas uudelleen.
Relanderin matkakuvauksen perusteella Liusvaaran naisten ja miesten vaatetus oli venäläisempää kuin muualla: naiset käyttivät venäläistä kansanpukua ja asukkaissa oli monia vanhauskoisia. Liusvaarassa toimi 1800-luvun puolivälissä lyhyen aikaa ortodoksinen luostari.
Liusvaaran kylä herätti kiinnostusta kulttuurintutkijoissa. Runoilija Eino Leino vietti vuoden 1897 kesän Liusvaarassa oppimassa karjalan kieltä. Samuli Paulaharju kuvasi kylää vuonna 1920. Vuonna 1927 U. T. Sireliuksen johtama kansatieteellinen tutkimusretkikunta, joukossaan Albert Hämäläinen, Tyyni Vahter ja Toivo Kaukoranta, tallensivat kylästä suuren määrän tietoa.
Liusvaaran asukkaat evakuoitiin ennen talvisodan syttymistä Savoon, ja kylän asuinrakennukset poltettiin lähtiessä. Rauhansopimuksessa kylä jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle. Nykyään Liusvaara on autio ja hautausmaa metsittynyt. Kylän alueelle on järjestetty kotiseutumatkoja.
Venerida
Venerida on simpukoihin kuuluva nilviäislahko. Siihen kuuluu simpukoita, joilla on yleensä kaksi samanlaista melko paksua kuorta. Useimmat lajit hankkivat ravintonsa suodattamalla vedestä planktonia. Useimmat lajit elävät meressä, jotkut murtovedessä ja muutamat makeassa vedessä.
Kivimaan kaivos
Kivimaan kultakaivos toimi Tervolan Sivakkajoella 1969–1970. Kaivoksesta louhittiin 18 587 tonnia malmia joka sisälsi 2.0 grammaa kultaa tonnissa malmia. Malmin kuparipitoisuus oli 1,20 %. Kaivoksen omistanut Outokumpu Oy louhi rikkaimman osuuden kultaa ja kuparia sisältäneestä kvartsi-karbonaattijuonesta. Kaivoksen malmi toimitettiin Vihannin kaivokselle rikastettavaksi. Louhinta tapahtui kahdessa avolouhoksessa, joita yhdisti maanalainen kaivoskäytävä.
Louhinta päättyi 12. joulukuuta 1969. Kaivosrakennukset purettiin kesällä 1974.
Kaivoksen avolouhos on nykyisin täyttynyt vedellä. Sivukiven jätealueet sijaitsevat louhoksen etelä- ja pohjoispuolella. Alueita ei ole peitetty ja ne kasvavat nykyisin harvassa koivua ja mäntyä. Sivukivi on karbonaattipitoista eikä tuota happoa. Kaivosalueella kasvaa rauhoitettuja tikankontteja. Vuonna 2022 entinen kaivosalue kuului Rio Tinto Exploration Oy:n varaamaan malminetsintäalueeseen.
Lähteet
66.21536°N, 24.81692°W
Kari Kantalainen
Kari Sakari Kantalainen (s. 14. tammikuuta 1947 Valkeakoski) on suomalainen poliitikko. Koulutukseltaan hän on hallintotieteiden kandidaatti ja toimi vuosina 1976–1995 muun muassa Lempäälän kunnan elinkeinoasiamiehenä, Vakuutusyhtiö Sammon piirijohtajana, Pirkanmaan yrittäjät ry:n toimitusjohtajana ja Sampo-ryhmän aluejohtajana. Kansanedustajana hän toimi kaksi vaalikautta vuosina 1995–2003. Hän edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Kantalainen oli Lempäälän kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1980–1987 ja puheenjohtaja vuosina 1982–1987 sekä Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1991–1995.
Travie McCoy
Travis Lazarus ”Travie” McCoy (s. 5. elokuuta 1981 Geneva, New York) on yhdysvaltalainen laulaja, rap rock -yhtye Gym Class Heroesin perustaja. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia. Hän on julkaissut myös yhden sooloalbumin.
Yksityiselämä
Maaliskuussa 2008 Travie kertoi käyttäneensä opioideja. Hän aloitti käytön 15 vuoden iässä. Vuonna 2008 hän aloitti huumevieroitusohjelman. Tämä oli hänen toinen vieroituskertansa.
McCoy seurusteli Katy Perryn kanssa, joka esiintyi myös Gym Class Heroesin ”Cupid's Chokehold” -kappaleen musiikkivideolla. He ovat eronneet kahdesti, mutta aloittivat seurustelun jälleen huhtikuussa 2009. Pian seurusteltuaan pari kuitenkin erosi.
McCoy on vegetaristi. McCoy on rap-artisti Tygan serkku.
Sooloalbumi
Travien ensimmäinen sooloalbumi Lazarus julkaistiin 8. kesäkuuta 2010. Albumin ensimmäinen single ”Billionaire” (mukana Bruno Mars) julkaistiin 8. maaliskuuta 2010. Hän käyttää albumillaan taiteilijanimeä Travie McCoy. Levyn alkuperäinen nimi oli The Lazarus Project, mutta lakisyistä albumin nimi vaihdettiin Lazarukseksi. Lazarus-nimi tulee raamatun henkilöstä Lasarus ja nimi kuvastaa uudelleensyntymistä. Lazarus on myös Travien toinen nimi.
Rikhardinkadun kirjasto
Rikhardinkadun kirjasto on kirjasto Helsingin Kaartinkaupungissa. Uusrenessanssia edustavan kirjastorakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Theodor Höijer, ja se valmistui vuonna 1881 Pohjoismaiden ensimmäisenä yleiseksi kirjastoksi suunniteltuna rakennuksena. Myöhemmin, 1920-luvulla, kirjastoon rakennettiin arkkitehti Runar Eklundin suunnittelema lisäkerros ja kirjatornina tunnettu siipirakennus pihan puolelle. Kirjasto oli Helsingin pääkirjasto vuoteen 1986 saakka.
Kun uusi pääkirjasto avattiin Itä-Pasilassa, Rikhardinkadun kirjastossa aloitettiin kaksi vuotta kestäneet uudistustyöt. Professori Olof Hanssonin suunnittelemana pyrittiin palauttamaan rakennuksen alkuperäinen tyyli. Peruskorjauksen toinen vaihe valmistui vuonna 2003, jolloin otettiin käyttöön muun muassa uusi nettihuone sekä lukusalin salonki. Lisäksi musiikkiaineisto sai uudet tilat.
Kirjaston tiloissa ovat toimineet Suomen Taideyhdistys ja Suomen Tiedeseura.
Vuoden 1882 säätyvaltiopäivillä aatelittomien säätyjen kokoukset pidettiin vastavalmistuneessa kirjastotalossa. Toisen kerroksen tiloissa on nykyään aiheesta kertova muistolaatta.
Lähteet
60.16622°N, 24.94611°W
Nikole Mitchell
Nikole Alangia Mitchell (myös Nicole, s. 5. kesäkuuta 1974) on aktiiviuransa päättänyt jamaikalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
100 metrin juoksun ennätyksensä 11,18 Mitchell juoksi vuonna 1993.
Pekka Kivelä
Pekka Olavi Kivelä (s. 3. marraskuuta 1946 Tampere) on suomalainen poliitikko. Kivelä oli Kansallisen Kokoomuksen puoluesihteeri vuosina 1989–1995 ja toimi kansanedustajana ajalla 1. elokuuta 1993 – 23. maaliskuuta 1995 noustuaan eduskuntaan Ympäristöministeriön ylijohtajaksi siirtyneen kansanedustaja Jouni J. Särkijärven varamiehenä. Kansanedustajana Kivelä edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä.
Pekka Kivelän isä oli kansanedustajana vuosina 1945–1948 toiminut Mannerheim-ristin ritari Eero Kivelä.
Näennäisfysiikka
Näennäisfysiikka on näennäistiedettä, joka käyttää fysiikan kieltä ja menetelmiä. Sille on tyypillistä muillekin näennäistieteille tyypilliset puutteet kuten falsifioitavuuden ja vertaisarvioinnin puute. Näennäisfysiikaksi ei lasketa vanhentuneita teorioita, ei edes selvästi virheellisiä teorioita kuten Aristoteleen painovoimateoria. Osa vanhentuneista tai selityskyvyltään karkeista teorioista kuten Newtonin mekaniikka ovat tietyissä käytännön sovelluksissa edelleen käyttökelpoisia.
NäppisTaituri
NäppisTaituri (myös TypingMaster tai TypingQuest) on internet-pohjainen ohjelma, jolla pyritään opettamaan kymmensormijärjestelmää erilaisten pelien ja harjoitusten kautta. Ohjelma sai alkunsa vuonna 1992 nimellä 10Sormi, myöhemmin Kymppisormi.
Käyttö
Opetusohjelma toimii kaikilla moderneilla HTML5-yhteensopivilla internet-selaimilla. NäppisTaituria voi kokeilla ilmaiseksi, jolloin pääsee kokeilemaan ohjelman kahta ensimmäistä oppituntia, tekemään taitokokeita ja pelaamaan näppispelejä. Jos haluaa päästä opiskelemaan ohjelman kaikkia kursseja ja oppitunteja, pitää ostaa haluamansa tilausjakso. NäppisTaituri tarjoaa kouluille mahdollisuuden kokeilla ohjelmaa ilmaiseksi kolmen kuukauden ajaksi kaikilla ominaisuuksilla.
Suosio Suomessa
Vuonna 2016 NäppisTaiturin suosio lisääntyi Suomessa. Suosion lisääntymiseen liittyi vuonna 2016 käyttöön otettu uusi opetussuunnitelma, jonka mukaan luokilla 3-6 on järjestettävä näppäintaitojen opetusta. 2017 syksyllä Suomessa jo lähes 100 kuntaa oli hankkinut lisenssin kaikille kouluilleen käyttää NäppisTaituria. Alkaneella lukukaudella arviolta yli 200 000 oppilasta treenasi näppäintaitoja NäppisTaiturilla koulussa sekä kotona.
Käyttö ulkomailla
Näppistaiturin englanninkielisiä versioita on julkaistu vuodesta 1996 lähtien nimellä TypingMaster. Vuonna 2016 USA:ssa alettiin käyttämään tuotenimeä TypeTastic(R). Kehittyvillä markkinoilla mm. Aasiassa käytetään yleisesti TypingMaster Windows-työpöytäsovellusta.
Nilo Peçanha
Nilo Procópio Peçanha ( portugali ääntäminen:   <span class="IPA" title="Representation in the International Phonetic Alphabet (IPA)">[ˈnilu proˈkɔpju peˈsaɲɐ] ; 2. lokakuuta 1867 – 31. maaliskuuta 1924) oli brasilialainen poliitikko. Hän oli Rio de Janeiron osavaltion kuvernööri vuosina 1903-1906, kunnes hänet valittiin  Brasilian varapresidentiksi vuonna 1906. Hän nousi presidentiksi  vuonna 1909  Presidentti Afonso Penan kuoleman jälkeen ja palveli  tämän virkakauden loppuun vuoteen 1910.
Hän osallistui myös vuoden 1921 vaaleihin, mutta hävisi.
Skidisti nollegee
Skidisti nollegee on rap-duo Mac Buenon & DJ Tatcin vuonna 2004 julkaisema EP.
ENIAC
ENIAC oli ensimmäinen täysin elektroninen yleiskäyttöinen tietokone. Se valmistui syksyllä 1945 ja oli käytössä lokakuulle 1955. Kone oli huomattavan suuri, sillä se painoi 30 tonnia ja tarvitsi 167 neliömetriä tilaa. ENIAC suunniteltiin alkujaan ballistisiin laskutoimituksiin, mutta sitä käytettiin myös muihin sotilaallisiin tarkoituksiin. Vaikka ENIAC oli lähes kokeiluluonteinen projekti, sen suunnittelutyö vaikutti huomattavasti tietokoneiden kehitykseen.
Tausta ja suunnittelu
Jo ennen ENIACia oli rakennettu joitakin mekaanisiin releisiin perustuneita tietokoneita ja erikoistarkoituksiin tehtyjä elektronisia laskukoneita kuten Harvard Mark I. Toisen maailmansodan ollessa kiivaimmillaan Yhdysvaltain armeija halusi uusia ratkaisuja tykistön ballistiikan laskutoimituksiin, joilla eri aseiden ampuma-asetukset voitaisiin säätää vaihtuvien olosuhteiden mukaisesti, mikä antoi sysäyksen ENIACin kehittämiselle. ENIACin suunnittelivat Presper Eckert ja John William Mauchly Pennsylvanian yliopistosta. Mauchly oli aiemmin suunnitellut useita laskukonemalleja, ja hän oli juuri alkanut suunnitella uutta John Atanasoffin tutkimukseen perustuvaa laskukonemallia, jossa oli tarkoitus käyttää elektroniputkia. Eckert oli opiskelijana samaisessa yliopistossa, kun hän tapasi Mauchlyn 1943.
Projekti aloitettiin virallisesti 31. toukokuuta 1943. Mauchly nimitettiin hankkeen pääkonsultiksi ja Eckert pääsuunnittelijaksi. Koneen suunnittelu kesti noin vuoden, ja sen toteuttaminen kesti toiset 18 kuukautta. Projektin hinnaksi muodostui 500 000 dollaria. Projektin aikana toinen maailmansota oli ehtinyt loppua, mutta ENIAC otettiin silti sotilaskäyttöön. Laite valmistui syksyllä 1945, ja Yhdysvaltain armeija julkaisi lehdistötiedotteen ENIAC:sta 16. helmikuuta 1946. ENIAC patentoitiin (U.S.#3,120,606) 26. kesäkuuta 1947. Myöhemmin patenttioikeudenkäynnissä eräiden ideoiden osoitettiin olevan peräisin Atanasoff-Berry Computerista ja Sperry Randin patenttivaatimus mitätöitiin vuonna 1973.
Käyttöhistoria
pienoiskuva|ENIAC [[Aberdeen Proving Groundin tiloissa.]] Laitetta käytettiin vuodesta 1945 tammikuuhun 1947 Pennsylvanian yliopiston tiloissa. Se siirrettiin armeijan tiloihin Aberdeen Proving Groundiin, Marylandiin, jossa se oli taas käytössä heinäkuusta 1947 saakka aina käytöstä poistamiseensa asti 1955.
Tietokoneen ohjelmointi suoritettiin muuttamalla sen kytkentöjä, joka oli työlästä. Vuonna 1948 tietokoneeseen tehtiin muutoksia, joiden myötä tietokoneen operaatiot säilöttiin numeeriseen muotoon tallennettuna eli ohjelmana. Ennen muutoksia ENIAC oli suorittanut aritmeettisia operaatioita ja iteratiivisia funktioita samanaikaisesti, mikä aiheutti ohjelmointivaikeuksia. John von Neumann ehdotti, että katkaisimilla voitaisiin ohjata ohjelmakoodin valintaa, jolloin johtojen liittimet voisivat pysyä paikoillaan. Hän lisäsi myös ohjelman, jolla sarjaoperaatiot tulivat mahdollisiksi.
ENIACin virta käännettiin pois päältä viimeisen kerran 2. lokakuuta 1955 kello 23.45. Nykyisin osia laitteesta säilytetään Smithsonian-instituutin Computer History -kokoelmassa.
Tuomiopäivän kirja
Tuomiopäivän kirja on Connie Willisin vuonna 1992 ilmestynyt tieteisromaani. Teos kertoo tulevaisuuden historianopiskelijasta, joka matkustaa ajassa vuoden 1320 Oxfordiin.
ENIAC
Kokoonpano ja suorituskyky
pienoiskuva|ENIACin ohjauspaneelia. ENIAC sisälsi 17 468 elektroniputkea, noin 70 000 vastusta, 10 000 kondensaattoria, 1 500 relettä, 6 000 manuaalista kytkintä ja viisi miljoonaa käsin tehtyä juotosta. Se painoi 30 tonnia, vei käyttötilana 167 m² lattiatilaa ja tarvitsi 160 kilowattia sähköä. Laite oli vajaan metrin paksuinen ja noin 30 metriä pitkä.
ENIAC pystyi suorittamaan sekunnissa 5 000 yhteenlaskua, 357 kertolaskua tai 38 jakolaskua, mikä oli tuhat kertaa parempi suorituskyky kuin siihenastisilla koneilla. Elektroniputkien käyttö pelkkien katkaisimien ja releiden sijaan kasvatti nopeutta, mutta konetta ei ollut helppo ohjelmoida. Ohjelmointimuutokset veivät teknikoilta viikkoja, ja kone vaati paljon huoltoa, sillä elektroniputket hajosivat usein. Vuosina 1948–1952 kone ei ollut parhaimmillakaan käyttöjaksoilla käytössä kuin 70 % ajasta. Normaalisti käyttöajasta noin puolet meni huoltotöihin.
Käyttötarkoitukset
pienoiskuva|ENIAC-operaattoreita Tykistöballistiikan lisäksi konetta käytettiin muuhunkin sotilaalliseen laskentaan, esimerkiksi vetypommin suunnittelussa, sääennustuksien tekemiseen, kosmisen säteilyn tutkimiseen, aineiden lämpökäyttäytymisen ennakoimiseen, satunnaislukujen tutkimiseen ja tuulitunnelien suunnittelemiseen.
Elinaikanaan ENIAC ratkaisi noin 100 uniikkia laskentaongelmaa. 25 % laskenta-ajasta käytettiin sille alun perin suunniteltuun tarkoitukseen, tykistön ballistiikkataulukoiden laskemiseen. 50 % ajasta se laski epälineaaristen differentiaaliyhtälöiden numeeriseen integrointiin liittyviä ongelmia.
Merkitys
Vaikka ENIAC oli ainoa lajiaan ja itsessään lopulta lähinnä kokeiluluonteinen hanke, projektista saatu kokemus vaikutti merkittävästi tieteen ja tietokoneiden kehittymiseen. Koneen suuri elektroniputkien kulutus vaikutti niiden tuotekehitykseen merkittävästi. Hankkeella oli merkittävä vaikutus tietokoneavusteisten tieteellisen laskennan sovellusten yleistymiseen tutkimuksen apuvälineenä, erityisesti hydrodynamiikassa, meteorologiassa, ja meritieteessä.
Eckert ja Mauchly perustivat oman yrityksen vuonna 1946, kehittivät tietokoneita edelleen ja julkaisivat magneettinauhaa datan varastointiin käyttäneen BINAC-tietokoneen. Remington Rand osti heidän yrityksensä vuonna 1950, ja siellä tehty tutkimus johti lopulta merkittävän nykytietokoneen esiasteen UNIVAC:n kehittämiseen. Eckert pysyi yhtiössä, josta tuli myöhemmin yritysfuusioiden kautta tietojenkäsittelyalalla tunnettu Unisys-yhtiö. Eckert ja Mauchly saivat IEEE Computer Societyn Pioneer-palkinnon vuonna 1980.
ENIAC on jäänyt elämään myös kaupunkitarinana Philadelphiaan, sillä Philadelphia Bulletin -lehti kirjoitti vuonna 1946 virheellisesti, että ENIAC olisi aiheuttanut kaupunkiin sähkökatkoksia.
Ennen Brian Randellin esitystä Colossus-tietokoneesta vuonna 1976 ENIAC:ia pidettiin ensimmäisenä elektronisena tietokoneena maailmassa.
Zygóksen luostari
Zygóksen luostari (myös Zygoun luostari ) oli ortodoksinen luostari Áthoksen niemellä Kreikassa lähellä Ouranoúpolin kylää. Se oli omistettu profeetta Elialle. Luostari on nykyisin raunioitunut eikä siellä ole asukkaita.
Historia
Zygóksen luostari kuuluu historialtaan athoslaisiin luostareihin, mutta on kuitenkin nykyisen Athoksen itsehallinnollisen luostaritasavallan rajojen ulkopuolella. Luostari oli yksi Athoksen varhaisimpia. Sen paikalla on ollut rakennuksia jo antiikin ajalla noin 400 eaa.–500 jaa. Varhaisin maininta nimestä Zygós on vuodelta 942, vaikkakaan ei ole tietoa, viittasiko se vielä tuolloin luostariin. Zygóksen luostari on ollut olemassa viimeistään vuonna 991.
Rakennukset
Luostarin rauniopaikka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon Ouranoúpolista lähellä Áthoksen niemen länsirannikkoa. Athoksen itsehallintoalueen suljetulle rajalle on paikalta vain noin 40 metriä. Paikalla on muun muassa linnoitusmuurien, tornien sekä luostarin pääkirkon (katholikon) raunioita. Linnoituksen pinta-ala on ollut noin 0,55 hehtaaria (5,5 stremmaa). Torneja on ollut 11. Pääkirkosta on säilynyt seinää noin neljän metrin korkeudelta sekä muun muassa seinämaalausten ja mosaiikkien osia.
Mike Crapo
thumb|right|Mike Crapo Michael Dean ”Mike” Crapo (s. 20. toukokuuta 1951 Idaho Falls, Idaho) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja lakimies.
Crapo syntyi Idaho Fallsissa. Hän opiskeli alemman korkeakoulututkinnon Brigham Youngin yliopistossa ja Juris Doctor -tutkinnon Harvardin yliopiston oikeustieteellisestä vuonna 1977. Crapo on edustanut Idahoa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1993–1999 ja senaatissa vuodesta 1999, jossa hänen nykyiten kautensa päättyy vuonna 2023. Crapo on saanut Boy Scouts of American Distinguished Eagle Scout Awardin ja toipunut eturauhassyövästä.
Crapo on mormoni. Hän meni kesäkuussa 1974 naimisiin Susan Diane Hasletonin kanssa, ja parilla on lapset Michelle, Brian, Stephanie, Lara ja Paul.
Frances Perkins
Fannie Coralie ”Frances” Perkins (10. huhtikuuta 1880 Boston – 14. toukokuuta 1965 New York City) oli yhdysvaltalainen virkamies ja sosiaalipoliitikko, joka toimi Yhdysvaltain työministerinä vuosina 1933–1945. Hän oli Yhdysvaltain ensimmäinen naisministeri. Perkinsillä oli tärkeä rooli Franklin D. Rooseveltin hallinnon New Deal -hankkeiden toteuttamisessa.
Ura
Perkinsin isä oli paperikauppias. Perkins opiskeli Mount Holyoke College -koulussa kemiaa ja fysiikkaa, mutta kiinnostui jo tuolloin teollisuustyöläisten työolojen parantamisesta. Valmistuttuaan vuonna 1902 hän toimi muutaman vuoden koulunopettajana sekä sosiaalityöntekijänä, ja muutti vuonna 1904 Chicagoon, jossa hän työskenteli Jane Addamsin perustamassa Hull House -setlementissä. Perkins muutti vuonna 1907 Philadelphiaan, jossa hän oli jonkin aikaa Philadelphia Research and Protective Association -nimisen naistensuojelujärjestön sihteerinä. Sen jälkeen hän opiskeli taloustiedettä ja sosiologiaa Pennsylvanian yliopiston Wharton Schoolissa ja New Yorkissa Columbian yliopistossa, jossa hän suoritti tutkinnon vuonna 1910.
Perkins toimi vuosina 1910–1912 Consumers’ League of New York -kuluttajajärjestön sihteerinä, ja kampanjoi erityisesti työläisnaisten ja -lasten palkkojen korottamiseksi ja työolojen parantamiseksi. Vuonna 1911 New Yorkissa yli sadan työläisnaisen kuolemaan johtanut Trianglen paitatehtaan tulipalo toi paljon huomiota hänen vaatimuksilleen työturvallisuuden lisäämisestä. Perkins nimitettiin vuonna 1912 New Yorkin kaupungin uuden turvallisuuskomitean (Committee on Safety) toimeenpanevaksi sihteeriksi. Monet hänen ehdotuksistaan toteutuivat, ja muun muassa New Yorkin osavaltion vuonna 1912 säätämää 54-tuntista työviikkoa on pidetty hänen aikaansaannoksenaan. Perkins loi tiiviit suhteet New Yorkia hallinneeseen demokraattipuolueeseen. Vuonna 1917 hän siirtyi Organization for War Servicen New Yorkin neuvoston johtajaksi. New Yorkin kuvernööriksi valittu Al Smith nimitti hänet vuonna 1919 osavaltion viisihenkisen teollisuuskomission jäseneksi. Perkins oli myös osavaltion teollisuushallituksen (State Industrial Board) jäsen vuodesta 1923 ja sen puheenjohtaja vuodesta 1926. Hän tuki Smithin presidentinvaalikampanjaa vuonna 1928.
Smithin seuraajaksi New Yorkin kuvernöörinä tuli Perkinsin vanha tuttava Franklin D. Roosevelt, joka nimitti hänet osavaltion teollisuuskomissaariksi vuonna 1929. Kun Roosevelt neljä vuotta myöhemmin tuli Yhdysvaltain presidentiksi, hän nimitti Perkinsin hallituksensa työministeriksi. Perkins jatkoi tässä tehtävässä koko Rooseveltin 12-vuotisen presidenttikauden ajan, ja oli siten yksi Rooseveltin ajan pitkäaikaisimmista ministereistä. Perkins oli jo ennen 1930-luvun lamaa kannattanut työttömyysvakuutusta ja valtion finanssipolitiikan tarkkaa valvontaa. Työministerinä hän ajoi läpi monia tärkeitä uudistuksia, joihin kuuluivat lakisääteinen vähimmäispalkka ja viikoittainen enimmäistyöaika, alle 16-vuotiaan lapsityövoiman käytön rajoittaminen sekä valtion maksamat työttömyyskorvaukset ja yleiset vanhuuseläkkeet. Lisäksi ammattiliittojen asemaa parannettiin ja työllistämistöiden järjestämiseksi perustettiin Civilian Conservation Corps -organisaatio. Perkins luonnosteli vuoden 1935 sosiaaliturvalain (Social Security Act) ja vuoden 1938 työlain (Fair Labor Standards Act) sekä työehtosopimuksia koskeneen pykälän vuoden 1933 lyhytikäiseksi jääneessä laissa talouselämän säätelystä (National Industrial Recovery Act). Perkins myös kehitti merkittävästi Yhdysvaltain työministeriötä ja varsinkin sen tilastotoimistoa (Bureau of Labor Statistics). Lisäksi hän rohkaisi Rooseveltia ajamaan Yhdysvaltain liittymistä Kansainväliseen työjärjestöön (ILO).
Yksittäisissä työriidoissa Perkins pyrki pysyttelemään puolueettomana. Hän kuitenkin raivostutti työnantajat kieltäytyessään karkottamasta maasta kommunistitaustaista ammattiyhdistysjohtajaa Harry Bridgesiä, joka johti vuoden 1934 levotonta ahtaajalakkoa. Perkinsiä vaadittiin jopa asetettavaksi virkasyytteeseen, mutta edustajainhuoneen oikeuskomitea hylkäsi ehdotuksen vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana Perkins sai johtavat ammatti- ja työnantajaliitot sitoutumaan sopimukseen, jonka mukaan sodan aikana ei järjestettäisi lakkoja eikä työsulkuja. Perkins jätti ministerintehtävät vuonna 1945 kaksi kuukautta presidentti Rooseveltin kuoleman jälkeen. Hän oli vielä myöhemmin valtion virkamieskomission (civil service commission) jäsenenä Harry Trumanin presidenttikauden loppuun eli vuoteen 1953, jolloin jäi eläkkeelle. Perkins toimi luennoitsijana ja julkaisi teokset People at Work (1934) ja The Roosevelt I Knew (1946). Elämänsä viimeisen vuosikymmenen ajan hän oli Cornellin yliopiston vierailevana professorina.
Yksityiselämä
Perkins oli vuodesta 1913 naimisissa Paul C. Wilsonin kanssa. Perkins kuului Chicagon-vuosistaan lähtien episkopaaliseen kirkkoon.
Muistaminen
Yhdysvaltain työministeriön toimitalo Washingtonissa sai vuonna 1980 nimekseen Frances Perkins Building.
LXC
LXC (Linux Containers) on käyttäjätason sovellus Linux-ytimen tukemalle käyttöjärjestelmätason virtualisoinnille. LXC on esitelty vuonna 2008. Menetelmää kutsutaan kevyeksi virtualisoinniksi koska se ei sisällä laitteiston emulaatiota. LXC luo vieraskäyttöjärjestelmää vastaavan ympäristön virtuaaliympäristön sovelluksille isäntäkäyttöjärjestelmän alaisuudessa.
LXC käyttää prosessien eriyttämiseen seuraavia tekniikoita:
Versio 1.0 on julkaistu 20. joulukuuta 2013. Versiosta 1.0 lähtien LXC on tukenut toimintaa tavallisena käyttäjänä ilman pääkäyttäjän oikeuksia mikäli säiliön ei tarvitse käyttää laitteistoa suoraan.
Docker on rakentunut LXC:n päälle, mutta on myöhemmin poistettu Dockerista. LXC:n päälle on kehitetty myös muita säiliöintiratkaisuja.
Juhani Tuomaala
Ilpo Kari Juhani Tuomaala (18. lokakuuta 1946 Seinäjoki – 25. huhtikuuta 2016 Kurikka ) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Keskustan kansanedustaja Vaasan läänin vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Koulutukseltaan Tuomaala oli hallintotieteiden maisteri. Hän toimi Yleisradion suunnittelusihteerinä 1973–1974 ja Kurikan yritysasiamiehenä 1977–1988.
Juhani Tuomaalan isä oli kansanperinteen kerääjä, kotiseutuneuvos Väinö Tuomaala.