cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jalmari Rinne
Tampereelle
Jalmari Rinteen ammattilaisura alkoi syksyllä 1917 Tampereen Teatterissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli pääosa näytelmässä Läntisrannan kisapoika. Kriitikot kehuivat suoritusta, mutta toisaalta hänen kritisoitiin näyttäneen liiaksi kaikkea, mitä oli koulussa oppinut. Rinne masentui ja päätti lopettaa uransa siihen paikkaan mutta muutti mielensä onnistuttuaan näytelmän toisessa esityksessä. Sisällissodan alettua tammikuussa 1918 Tampereen Teatteri suljettiin ja Rinne joutui kuluttamaan aikaansa hotelli Hälläpyörässä. Hän oli punaisten tarkkailun kohteena, sillä Tampereen Teatterin näyttelijöitä pidettiin leimallisesti valkoisina. Sodan jälkeen Rinne liittyi armeijaan. Hän suoritti tykkimieskoulutuksen Lappeenrannassa näkemättä koko aikana ainoatakaan tykkiä.
Helsinkiin, Turkuun, naimisiin
Syksyllä 1918 Rinne siirtyi Helsinkiin vastaperustettuun Ida Aalberg -teatteriin, mutta sen toiminta loppui jo seuraavana keväänä jolloin hän vaihtoi Kansan Näyttämöön. Siellä Rinne debytoi näyttävästi Adolf Paulin näytelmässä Kaarina Maununtytär kuningas Eerik XIV:n roolissa. Tuona aikana hän vieraili myös Viipurissa, joka oli Helsinkiäkin kansainvälisempi teatterikaupunki. Syksyllä 1921 Rinne palasi jälleen avattuun Tampereen Teatteriin. Samana syksynä teatteriin kiinnitettiin myös Anni Aitto. Rinne ja Aitto alkoivat seurustella ja kahden vuoden päästä he solmivat avioliiton Oulussa, jossa Aiton vanhemmat asuivat. Toisella Tampereen kaudellaan Jalmari Rinne näytteli muun muassa Pohjalaisissa, tällä kertaa Jussin roolissa. Kesinä 1922 ja 1923 Rinne vietti muutamia viikkoja suuren näyttelijäihanteensa Axel Ahlbergin opissa Hangossa. Hän irtisanoutui Tampereen Teatterista keväällä 1923 ja toteutti näytelmäkiertueen ystävänsä Jalmari Lahdensuon kanssa. Kiertue sai jatkoa ja Rinne tuli tunnetuksi eri puolella Suomea. Tuolloin hän oppi tuntemaan myös kiertue-elämän nurjat puolet, mistä hän sai myöhemmin yllykkeen lähteä parantamaan näyttelijöiden asemaa työehtosopimuksin. Kiertueajan lopussa 1925 Rinne ja Aitto saivat esikoislapsensa Tommin.
Vuonna 1925 Rinne palasi aloilleen, kaupungiksi valikoitui Turku. Hän näytteli vaimonsa kanssa Turun Suomalaisessa Teatterissa, jota hän piti Suomen viehättävimpänä teatterina. Rinteelle lankesi Turussa tuttuun tapaan sankarirooleja, kuten Daniel Hjort, Romeo ja Kamelianaisen Armand. Muistelmissaan Rinne mainitsee nelivuotisen Turun-kautensa uransa parhaaksi ajaksi. Vuonna 1929 syntyi pariskunnan toinen lapsi Tiina. Tulokkaan ristiäisissä oli mukana muiden muassa Rinteen uusi tuttavuus, nyrkkeilijä Yrjö Jylhä. Syksyllä 1929 Rinne palasi jälleen Tampereen Teatteriin. Tällä kertaa hän toimi myös ohjaajana, ensimmäisenä ohjaustyönään unkarilainen laulunäytelmä Unkarin mustalaisia. Rinne ystävystyi kollegojensa Toivo Ellenbergin eli Toppo Elonperän, Kalle Angerkosken ja Leo Lähteenmäen kanssa ja muodosti näiden kanssa ”renkaan”, joka huolehti pirtun hankkimisesta (Suomessa elettiin kieltolain aikaa). Rinteen tapoihin kuului ”pienten ottaminen” näytäntöjen jälkeen mutta ei niiden aikana.
Siltalan pehtoori tapaa Ansa Ikosen
Vuonna 1932 Rinne muutti perheineen Helsinkiin. Hän sai kiinnityksen jo ennestään tutulle Kansan Näyttämölle, jossa muodosti suositun operettiparin entisen kälynsä Eine Laineen kanssa. Laine oli ollut naimisissa Einari Rinteen kanssa. Suosikkiparin ensimmäinen operetti oli Rakkauden laulu, jossa basso-baritoni Jalmari Rinne joutui venyttämään äänensä korkeusrajalle. Vaimonsa Anni Aiton kanssa Rinne näytteli muun muassa Serpin näytelmässä Lapsellinen pankinjohtaja, josta molemmat saivat hyvät arvostelut Helsingin Sanomissa. Rinne tosin vältti kaikenlaisten arvostelujen lukemista. Keväällä 1934 syntyi Rinteen ja Aiton kuopus Taneli. Saman vuoden kesällä Rinne oli miespääosassa suuren suosion saavuttaneessa elokuvassa Siltalan pehtoori vastanäyttelijänään Hanna Taini. Helsingin Kansanteatterissa Koiton talossa vuonna 1935 hän tapasi ensimmäisen kerran Ansa Ikosen, joka katsoi häntä ”suurilla silmillään ihaillen”. Rinne oli näyttämön operettisankari ja Ikonen lauloi kuorossa. Ansa Ikonen oli syntynyt Pietarissa joulukuussa 1913, joten hän oli Rinnettä 20 vuotta nuorempi. Rinne kuului Ikosen vanhempien ikäluokkaan. Rinteellä oli uskollisen aviomiehen maine, joten hänen ”lankeamisensa” Ikoseen oli järkytys monille – ei kuitenkaan Anni Aitolle, joka muutti lapsineen takaisin Turkuun.
Rinteen ja Ansa Ikosen seurustelusta tuli julkinen salaisuus. Heidän suhteensa syveni elokuvan Kaikki rakastavat kuvauksissa. Kun Ansa Ikonen alkoi odottaa lasta vuonna 1939, Rinne päätti ottaa avioeron Aitosta. Jalmari Rinne ja Ansa Ikonen vihittiin avioliittoon Suomen tasavallan presidentin luvalla 29. heinäkuuta 1939. Moinen lupa oli välttämätön, sillä tuohon aikaan Suomen laki määräsi että eronnut mies joutui tietyksi aikaa karenssiin, jonka aikana ei saanut solmia uutta liittoa. Talvisodan seitsemäntenä päivänä ja Suomen itsenäisyyspäivänä 1939 syntyi Rinteen ja Ikosen esikoistytär Katriina. Pariskunnan toisen tyttären Marjatan syntyminen oli tavallaan Jalmari Rinteen vanhimman lapsen, Tommi Rinteen, sodassa katoamisen ansiota. Kun Ansa Ikonen uskoi poikapuolensa saaneen surmansa, hän päätti, että tilalle on saatava uusi poika. Tytär syntyikin huhtikuussa 1945, ja sodasta selvinnyt Tommi Rinne haki äiti- ja sisarpuolensa Naistenklinikalta armeijan kuorma-autolla. Jalmari Rinteen ”uuden” ja ”vanhan” perheen välit pysyivät asiallisina. Rinne koetti aktiivisesti olla isä sekä Aiton että Ikosen lapsille, mikä vaati häneltä melkoista tasapainoilua kahden perheen välillä.
Kansallisteatterissa 1936–1963
Vuonna 1936 Rinne siirtyi Suomen Kansallisteatteriin. Teatterityön ohella hän hoiti Näyttelijäliiton asioita, muttei kuitenkaan saanut puhua liiton asioista kotona tuoreen Ansa-rouvansa kanssa. Sen vuoksi saattoi sattua, että Ikonen tietämättään puhui puolisoaan vastaan Kansallisteatterin Näyttelijäyhdistyksessä. Näyttämöllä Rinne jatkoi pääosien tulkitsijana. Hänen ensimmäinen näytelmänsä Kansallisteatterissa oli Miljoonaperijätär.
Elokuvaura
Rinteen ensimmäinen valkokangasrooli oli vuonna 1921 mykkäelokuvassa Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa. Hänen varsinainen elokuvauransa kuitenkin alkoi vasta 1930-luvulla odotetusti sankarirooleista elokuvissa Ne 45000 (1933) ja Siltalan pehtoori (1934). Myös Kaikki rakastavat -elokuvan toinen miespääosa oli merkittävä sankarirooli, vaikka juuri tämä elokuva nosti Rinteen tulevan puolison Ansa Ikosen filmitähdeksi. Uusien ja nuorempien sankareiden, kuten Tauno Palo, Unto Salminen, Kullervo Kalske, Eino Kaipainen ja pikkuveli Joel Rinne, noustessa esiin sai Jalmari Rinne tyytyä sivurooleihin. Vuonna 1937 valmistuneessa Kurittomassa sukupolvessa hän toimi myös apulaisohjaajana. Toisen maailmansodan varjossa hän oli mukana eräissä isänmaallisissa elokuvissa, kuten Helmikuun manifesti ja Oi, kallis Suomenmaa. Sodan aikana Rinne oli käytetty näyttelijä. Hänen roolityönsä olivat tyypillisesti niin sanottuja yhteiskunnan tukipylväitä lainkäytön, opetusalan tai kirkollisen vallan tiimoilta. Rinne, joka oli pitkä ja näyttävä mies, pääsi erityisen hyvin oikeuksiinsa sotilaan rooleissa. Rinne oli mukana myös klassikoiksi nousseissa elokuvissa Kulkurin valssi, Katariina ja Munkkiniemen kreivi, Katupeilin takana ja Morsiusseppele. Epookkikomediassa Katarina kaunis leski hänellä oli mainio rooli honottavana dosenttina. Samaa roolia hän näytteli myös teatterissa.
Jalmari Rinne ja Ansa Ikonen nähtiin usein samoissa elokuvatuotannoissa. He eivät kuitenkaan näytelleet kertaakaan lemmenparia. Esimerkiksi Kulkurin valssissa he eivät olleet edes samoissa kohtauksissa. Teatterissa he sen sijaan toisinaan joutuivat näyttelemään rakastavaisia, kuten opereteissa. Ikoselle nämä tilanteet olivat helpompia kuin Rinteelle, jonka oli vaikea näytellä helliä tunteita tosielämän vaimonsa roolihahmoa kohtaan, kun taustalla oli aito tunne.
Viimeisen elokuvatyönsä Rinne teki vuonna 1962 elokuvassa Älä nuolase..., jossa Tommi Rinteellä oli miespääosa. Jalmari Rinteen 65:stä elokuvatyöstä kaksi on värielokuvia: Nummisuutarit (1957) ja Toivelauluja (1961).
Jalmari Rinne kuoli rasitusastmakohtaukseen 91-vuotiaana lokakuussa 1985. Hänet on haudattu Kansallisteatterin hautaan Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin, kortteliin U22-9-2. Kun Rinteen puoliso Ansa Ikonen kuoli vuonna 1989, hänet haudattiin Malmille.
Karpaattien allas
right|thumb|Kartassa Karpaattien allas on merkitty numerolla III. ja Karpaattien vuoristo numerolla IV. right|thumb|Karpaattien altaan topografia. Allas ulottuu [[Unkarin (H1, H2), Itävallan (A), Slovakian (SK), Kroatian (HR), Serbian (SR), Romanian (RO) ja Ukrainan (UK) alueille.]] Karpaattien allas on Karpaattien ja Alppien rajaama allasalue itäisessä Keski-Euroopassa, Unkarissa ja sen lähialueilla. Allas koostuu kahdesta tasangosta: Unkarin Suuresta tasangosta (Alföld) ja Pienestä tasangosta (Kisalföld). Jälkimmäinen sijaitsee Tonavan länsipuolella, Transdanubiaksi kutsutulla alueella. Suuren ja Pienen tasangon erottaa Unkarin keskivuoristo, joka ei ole yhtenäinen vuorijono, vaan käsittää useita erillisiä vuoristoalueita.
Karpaattien altaan tasankoalueen korkeus merenpinnasta on 100–200 metriä. Se on muinaista merenpohjaa, ja sitä peittää kymmenien metrien paksuinen lössikerros. Lössi on syntynyt tomusta, joka kulkeutui alueelle jääkausien aikana mannerjään reuna-alueelta. Keskivuoristossa on useita eri-ikäisiä, vulkaanisia kalkkikivi- ja dolomiittivuoristoja. Keskivuoriston ja koko Unkarin korkein vuori on Kékes, 1 015 metriä merenpinnasta.
Karpaattien altaassa on muutamia järviä, joista suurin on Balaton. Tonava virtaa ensin Kisalföldin halki lännestä itään, kääntyy sitten keskivuoriston läpi etelään ja jatkaa matkaansa Alföldin länsireunaa myötäillen. Karpaattien altaan eteläreunassa joki kääntyy jälleen itään. Altaassa virtaavat myös Tonavan sivujoet Drava, Sava ja Tisza.
Batman: Arkham
Batman: Arkham on Rocksteady Studiosin kehittämä DC Comicsin sarjakuvahamoon Batmaniin perustuva toimintaseikkailupelisarja.
Ternate
Ternate on Molukkeihin kuuluva pieni tulivuorisaari Indonesiassa aivan Halmaheran länsipuolella.
Ennen siirtomaa-aikaa Ternatella toimi vahva ja vauras sulttaanikunta, joka hallitsi suurta osaa Molukkien saaristosta. Valtion vaurauden takasivat sen tuottamat mausteneilikat ja muskotti, joiden kauppaa Ternate käytännössä hallitsi. Laajimmillaan valtakuntaan kuului yli 72 saarta Sulawesista Uuteen-Guineaan ja Timorille saakka. Nykyään saarella sijaitseva Ternaten kaupunki on Pohjois-Molukkien provinssin suurin kaupunki.
Ternaten korkein kohta Gamalama (1 715 m) on aktiivinen kerrostulivuori, joka on purkautunut useita kertoja saaren historian aikana jopa pakottaen väestön evakkoon naapurisaarille. Viimeksi vuori on purkautunut vuonna 2003.
Donovan Bailey
Donovan Bailey (s. 16. joulukuuta 1967 Manchester, Jamaika) on kanadalainen entinen pikajuoksija. Bailey muutti Kanadaan Jamaikalta 13-vuotiaana.
Ennen juoksu-uraansa Bailey pelasi baseballia. Vakavissaan hän aloitti juoksuharjoittelun 1990-luvun alussa ja jo 1995 Göteborgin MM-kisoissa hän voitti kultaa sekä sadalta metrillä että pikaviestistä. Samoilta matkoilta Bailey saavutti kultaa myös 1996 Atlantan olympialaisissa, missä hän juoksi sadalla metrillä silloisen maailmanennätysajan 9,84. 1997 Ateenan MM-kisoissa Bailey voitti jälleen kultaa Kanadan pikaviestijoukkueessa ja oli sadalla metrillä toinen.
Kesäkuussa 1997 Bailey juoksi Michael Johnsonin kanssa 150 metrin kilpailun SkyDomessa Torontossa kilpailussa, jonka oli määrä ratkaista, kumpi heistä on maailman nopein mies. Bailey voitti kilpailun, kun Johnson loukkasi lihaksensa, ja näin Bailey sai kahden miljoonan dollarin palkkion voitostaan. Seuraavina vuosina Bailey kärsi erilaisista vammoista ja loukkaantumisista eikä enää palannut entiselle tasolleen. Hän lopetti uransa vuonna 2001.
Valkopyökit
Valkopyökit (Carpinus) on kasvisuku koivukasvien (Betulaceae) heimossa. Lajit ovat kesävihantia puita. Sukuun kuuluu 35–40 lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina pohjoisella pallonpuoliskolla. Suurin lajimäärä esiintyy Itä-Aasiassa. Euroopassa kasvaa kaksi ja Pohjois-Amerikassa yksi laji.
Valkopyökit kasvavat hitaan alun jälkeen nopeasti jopa 25 m korkeiksi puiksi. Sileä- tai hammaslaitaiset lehdet ovat halkaisijaltaan noin 7 cm. Lehdet kellastuvat ja kuihtuvat syksyllä, mutta roikkuvat puussa vielä talvellakin. Rungon hopeanpurppurainen sävy auttaa erottamaan valkopyökit pyökkien eli kehtopyökkien (Fagus) suvusta.
Joitakin lajeja kasvatetaan myös bonsaina.
Operaatio Tanne Ost
Operaation tausta
Saksalaisten oli tarkoitus vallata Suursaari jatkaakseen Neuvostoliiton Itämeren-liikenteen rajoittamista Suomenlahden Leningradin pohjukkaan saaressa olevalla rannikkotykistöllä ja alueen miinakentillä. Jatkosodan aikana Suomi ja Saksa olivat toteuttaneet sulun yhteistyönä.
Joukot
Saksalaiset tunsivat suomalaisten puolustusasemat Suursaaressa hyvin. Saaressa oli kaksi saksalaisten hoitamaa tutka-asemaa, ja saaressa oli käynyt upseereita tutustumassa sen puolustukseen. Maihinnousuosaston komentajaksi nimettiin kommodori Karl-Conrad Mecke. Maihinnousujoukkojen kokonaisvahvuus oli 2 700 miestä. Ryhmä oli sekalainen joukko, joilta puuttui yhtäläinen koulutus. Maihinnousua oli suorittamassa ja tukemassa 40 alusta.
Suursaaren puolustuksesta vastasi Rannikkotykistörykmentti 12, jonka komentaja oli everstiluutnantti Martti Miettinen. Rykmentin vahvuus oli taistelun alussa 1 712 miestä. Saaresta oli evakuoitu kalustoa ja ampumatarvikkeita, koska saarta valmisteltiin luovutettavaksi Neuvostoliitolle.
Miettisellä oli käytössään 42 erityyppistä tykkiä, yhdeksän raskasta kranaatinheitintä ja 24 konekivääriä sekä riittävästi ammuksia. Saari oli jaettu neljään puolustuslohkoon, miehistö tunsi alueen ja taisteluasemat olivat hyvin linnoitettuja.
Tapahtumien kulku
240px|right Maihinnousu tapahtui saaren pohjoisosassa, pääpaikkana Suurkylän satama. Puolenyön jälkeen 15. syyskuuta saksalaisten edustaja komentajakapteeni Emil Kieffer ajoi kiellosta huolimatta laituriin saksalaisella raivaajalla. Kieffer nousi upseerijoukon kanssa maihin ja tapasi satamatoimistossa komentaja Miettisen, jolle aseveljeyteen vedoten ilmoitti vaatimuksen luovuttaa saari saksalaisille. Saksalaiset uskoivat suomalaisten antautuvan taisteluitta. Miettinen kieltäytyi ja keskusteltuaan rannikkoprikaatin komentaja Pekka Enkaisen kanssa käski saksalaisten poistua saarelta välittömästi. Tällöin Mecke komensi 30–40 miestänsä rantautumaan, ja yritti vangita Miettisen, joka kuitenkin pääsi pakenemaan. Suomalaiset avasivat kello yksi yöllä tulen satamaan virtaavia aluksia ja maihinnousseita neljään suuntaan levittäytyviä saksalaisia sotilaita kohden. Suomalaiset rannikkopatterit tulittivat satamaan saapuvia aluksia, ja saksalainen laivatykistö vastasi tuleen. Saksalaiset nousivat maihin useissa kohdin saaren pohjoisosassa.
Suomalaishyökkääjät saartoivat saksalaiset neljään mottiin, joista ensimmäiset saksalaissotilaat antautuivat puoleenpäivään mennessä. Kommodori Mecke haavoittui ja kävi usean muun saksalaissotilaan tavoin sidotuttamassa itsensä suomalaisten puolella sairaalassa, minkä jälkeen miehet pakenivat omalle puolelleen. Todettuaan taistelun olevan hyökkääjien kannalta toivotonta Mecke antautui ehdoitta kello 18.45.
Maihinnousseiden tappiot olivat 155 kaatunutta, 1 231 sotavankia ja kymmenkunta maihinnousulauttaa tai muuta alusta. 900:aa saksalaista ei lähetetty maihin. Suomalaisten tappiot olivat 36 kaatunutta, 67 haavoittunutta ja 8 kadonnutta. Suomalaiset saivat sotasaaliina muun muassa maihinnousulauttoja, syöksyveneitä, kenttä- ja ilmatorjuntatykkejä. Aselepoehtojen mukaisesti suomalaiset joutuivat luovuttamaan kaikki saksalaiset sotavankinsa neuvostoliittolaisille.
Sen sijaan vallattu kalusto sai jäädä Suomelle. Kalusto oli pääasiassa romutuskuntoista; vain yksi iso proomu B-35 (Suomessa Lonna) ja MFP-tyyppinen katettu maihinnousulautta F-177 (Suomessa Seili) kunnostettiin. Ne palvelivat aina 1960-luvulle asti, jolloin lautta romutettiin ja proomu myytiin yksityiselle.
Przewalskingaselli
Taksonomia
Przewalskingasellin kuvaili tieteelle Eugen Büchner vuonna 1891. Laji luokiteltiin aikanaan tiibetingaselliksi. Nykyisin tutkijat pitävät sitä kuitenkin yleensä omana lajinaan. Przewalskingaselli on myös oikeastaan läheisempää sukua mongoliangasellille kuin tiibetingasellille.
Przewalskingaselli jaetaan joskus kahteen alaljiin P. p. przewalskii ja P. p. diversicornis.
Koko ja ulkonäkö
Przewalskingasellit painavat 17-32 kg. Niiden ruumiin pituus on 109-160 cm ja säkäkorkeus 50-70 cm. Naaraat ovat hieman uroksia pienempiä ja urokset ovat hieman naaraita tummempia. Turkin väritys on kellertävänruskea. Talviturkki on kesäturkkia harmaampi. Ruumiin alapuoli on yläpuolta vaaleampi. Takamuksessa on sydämenmuotoinen valkoinen kuvio. Päässä przewalskingasellin silmät ovat suuret ja korvat suorat. Urosten sarvet kasvavat päälaelta silmien väliltä kaartuen sisäänpäin kärjestä. Naarailla sarvia ei kasva. Häntä on hyvin lyhyt ja turkin peitossa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Przewalskingasellia tavataan nykyisin vain Kiinan Qinghain maakunnassa Qinghaijärven ympäristössä viidellä toisistaan erillään sijaitsevalla alueella. Koko nykyisen levinneisyysalueen koko on vain noin 250 km². Historiallisesti lajia tavattiin huomattavasti suuremmalla alueella, joka käsitti osia myös Gansun ja Shanxin maakunnista, sekä Sisä-Mongolian ja Ningxian autonomisista alueista.
Lajin elinympäristö käsittää ylätasankoa noin 3 200–5 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Alueella kasvaa ruohoniittyä ja aavikkopensaikkoa. Nykyisin vielä jäljellä oleva elinympäristö ei välttämättä vastaa ihanteellista elinympäristöä lajille.
Elintavat
Przewalskingasellit liikkuvat tavallisesti pienissä 2–8 yksilöä käsittävissä ryhmissä. Historiallisesti kantojen ollessa nykyistä suurempia lajia esiintyi myös suurempina laumoina. Usein przewalskingasellit liikkuvat tiibetingasellien kanssa. Przewalskingasellit eivät yleensä juurikaan ääntele, mutta ne voivat päästää lyhyitä määkäisyn omaisia äänähdyksiä.
Przewalskingasellit käyttävät ravinnokseen enimmäkseen sarakasveja ja ruohoja. Joskus ne syövät myös pensaita tai muita kasveja. Sudet saattavat ottaa przewalskingaselleja saaliikseen.
Przewalskingasellit lisääntyvät joulukuun ja tammikuun välillä. Urokset perustavat lisääntymiskaudella pieniä soidinalueita, jotka ne merkitsevät hajumerkein. Kilpailevat urokset ottavat yhteen sarviaan käyttäen. Naaraita viehetellessään uros nousee takajaloilleen. Naaraan tiineys kestää noin kuusi kuukautta. Poikasia on kerrallaan yksi ja ne piilottelevat synnyttyään kasvillisuudessa. Ne pystyvät kävelemään jo muutamassa minuutissa, mutta liittyvät emonsa mukana takaisin laumaan vasta muutaman päivän päästä. Poikanen kasvaa sukukypsäksi 18 kuukauden ikäisenä ja ne voivat elää 18-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt przewalskingasellin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Lajin levinneisyysalue on pieni ja hajanainen. Vuonna 2013 koko kannan kooksi arvioitiin 1 320-1 635 yksilöä. Kanta oli kasvanut hieman sitten vuoden 2003. Lajia uhkaavat elinympäristöjen katoaminen, kilpailu kotieläinten kanssa ja susien kasvanut kanta Qinghaijärven ympäristössä. Lajin laiton metsästys on vähentynyt suojelutoimien ansiosta, mutta se ei ole loppunut kokonaan.
Przewalskingaselli on suojeltu laji Kiinassa. Sen salametsästystä valvovat poliisit ja 1980-luvulta lähtien sen levinneisyysalueelle on perustettu suojeltuja alueita.
Kamban kieli
Kamba on Keniassa asuvien kambojen puhuma bantukieli. Sitä puhui vuoden 2009 väestönlaskennassa äidinkielenään 3,893,000 ihmistä. Kamban läheisin sukulaiskieli on dhaiso.
Gizan nekropoli
Gizan nekropoli on aavikkotasangolla Niilin länsipuolella Gizassa sijaitseva suuri nekropoli. Sitä käytettiin pääasiassa Egyptin vanhan valtakunnan aikana. Siellä sijaitsevat Gizan pyramidit, joista Kheopsin pyramidi kuuluu maailman seitsemään ihmeeseen.
Nekropolialue
tyhjä|pienoiskuva|500x500px|Kartta nekropolialueesta Gizan nekropoli jakautuu karkeasti neljään osaan. Ne ovat itäinen, läntinen, eteläinen ja keskinen hautausmaa.
Mary Johnson
thumb|Mary Johnson elokuvasta [[Gunnar Heden taru (1923).]] Mary Johnson (alk. Astrid Maria o.s. Carlsson; 11. toukokuuta 1896 Eskilstuna Ruotsi – 7. toukokuuta 1975) oli ruotsalainen näyttelijä.
Johnsonin ensiesiintyminen tapahtui 1910-luvulla teatterijohtaja Karin Swanströmin teatteriseurueessa. Miehensä Karl Gerhardin (alk. Johnson) kanssa hän liittyi 1914 Hjalmar Selanderin Nya Teaterniin, joka toimi Göteborgissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Kärleken segrar (1916).
Thracia (provinssi)
Thracia oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Traakiassa nykyisten Turkin, Bulgarian ja Kreikan alueilla.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Thracia (reunustettu violetilla) ja sitä ympäröineet provinssit. Allgemeiner Historischer Handatlas, 1886.
Thracian pohjoispuolella sijaitsi Moesia inferiorin provinssi, länsipuolella Moesia superiorin provinssi, lounaispuolella Macedonian provinssi, ja kaakkoispuolella Vähän-Aasian puolella Asian ja Bithynia et Pontuksen provinssit.
Myöhäisroomalaisessa vaiheessa provinssiin kuului vain nykyisen Bulgarian eteläosa. Ainakin tuossa vaiheessa provinssin hallinnollinen keskus oli Filippopolis.
Historia
Thracian provinssi perustettiin vuonna 46 jaa. Provinssien jaossa siitä tehtiin keisarin provinssi. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Noin vuonna 293 provinssista erotettiin kolme provinssia, jotka olivat Europa, Haemimontus ja Rhodope. Näin jäljelle jääneen Thracian provinssin alue oli tämän jälkeen aiempaa pienempi. Se kuului noin vuodesta 293 lähtien Thracian diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Nikolai Prževalski
thumb|Nikolai Prževalski
Nikolai Mihailovitš Prževalski (, ; 12. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1839 Smolensk – 1. marraskuuta (J: 20. lokakuuta) 1888 Karakul) oli venäläinen maantieteilijä ja tutkimusmatkailija. Prževalski teki tutkimusmatkoja Keski- ja Itä-Aasiassa. Hänen tavoitteenaan oli Lhasa Tiibetissä, jota hän ei kuitenkaan koskaan saavuttanut.
Prževalski oli syntynyt puolalaiseen aatelisperheeseen Smolenskissa, nykyisellä Venäjällä. Hän oli opiskellut Pietarin sotilasakatemiassa. Vuonna 1864 hänestä tuli maantiedonopettaja Varsovan sotilaskouluun. Vuonna 1867 hän lähti Irkutskiin, Siperiaan, josta teki kaksivuotisen tutkimusretken Venäjän kaukoitään Ussurijoelle. Seuraavina vuosina hän teki neljä matkaa Keski-Aasiaan:
Prževalski kuoli lavantautiin Kirgisian Karakulissa viidennellä retkellään. Tutkimusmatkailijan kuoleman jälkeen keisari muutti kaupungin nimen Prževalskiksi, mutta vanha nimi on nyttemmin palautettu.
Kalevan poika
Kalevan poika on tamperelaisen rap-artisti SP:n kesäkuussa 2007 julkaistu studioalbumi.
Calgary Flames
Calgary Flames on kanadalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Calgary Albertan provinssissa. Seura kuuluu NHL:n Läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan.
Vuosina 1972–1980 seuran kotipaikka oli Yhdysvaltain Atlanta, ja se tunnettiin nimellä Atlanta Flames. Seuran nimi Flames (”Liekit”) johtuu Atlantan polttamisesta Yhdysvaltain sisällissodan aikana.
Calgary Flamesin kotiareena on noin 19 000 katsojan Scotiabank Saddledome, vuoden 1988 talviolympialaisten näyttämö. Flames on voittanut Stanley Cupin kerran vuonna 1989. Vuosina 1986 ja 2004 seura oli finaaleissa häviävänä osapuolena.
Flamesin farmiseuroja ovat AHL-liigan Calgary Wranglers ja ECHL-liigan Rapid City Rush. Flames omistaa Western Hockey Leaguessa pelaavan juniorijoukkue Calgary Hitmenin, ja myös National Lacrosse League -seura Calgary Roughnecksin. Lisäksi Calgaryn keskustan Stephen Avenuella Flames piti urheilubaari ja viihdekeskus Flames Centralia vuosina 2007–2017.
Pelaajat
250px|pienoiskuva|[[Philadelphia Flyers vastaan Flames kaudella .]]
Flames kiinnitti 1980-luvulla huomionsa eurooppalaisiin pelaajiin, muun muassa ruotsalaiseen Håkan Loobiin ja suomalaisiin Pekka Rautakallioon ja Kari Elorantaan. Kent Nilsson johdatti Flamesin pudotuspeleihin kaudella 1980–1981.
Mattéo Guendouzi
Mattéo Guendouzi Olié (s. 14. huhtikuuta 1999 Poissy) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Marseillea, jonne hän siirtyi Arsenalista vuonna 2021. Hän on edustanut myös Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Pelipaikaltaan Guendouzi on keskikenttäpelaaja.
Calgary Flames
Pelaajat
Aikaisemmin Flamesissa pelasi merkittävä määrä Yhdysvaltain yliopistopelaajia, muun muassa Joel Otto, Gary Suter ja Colin Patterson. Flames varasi mm. Sergei Makarovin vuonna 1983, mutta venäläisiä pelaajia ei päästetty länteen ennen vuotta 1989. Makarov ja Sergei Prjahin pääsivät pelaamaan Calgary Flamesissa vuonna 1989.
Mattéo Guendouzi
Uran alku
Guendouzin ura alkoi PSG:ssä 6-vuotiaana. Hän liittyi Lorientin akatemiaan vuonna 2014. Guendouzi teki Ligue 1 -debyyttinsä Lorientissa 15. lokakuuta 2016 FC Nantesia vastaan.
Calgary Flames
Kapteenit
</div style="float:right; width:48%;">
Mattéo Guendouzi
Arsenal
Guendouzi liittyi Arsenaliin noin 7 miljoonan punnan suuruiseksi arvioidulla summalla heinäkuussa 2018. Hän teki Arsenal-debyyttinsä harjoitusottelussa vanhaa seuraansa PSG:tä vastaan ja valioliigadebyyttinsä 12. elokuuta Manchester Cityä vastaan. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 33 ottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi samalla kaudella 11 ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 24 ottelua ja Arsenalin voittamssa FA Cupissa kolme peliä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella Hertha BSC:ssä 24 bundesliigaottelua, joissa teki kaksi maalia.
Calgary Flames
Ennätykset
thumb|[[Miikka Kiprusoff]]
Mattéo Guendouzi
Marseille
Guendouzi pelasi kauden 2021–2022 lainalla Marseillessa. Pelaamissaan 38 Ligue 1:n ottelussa hän teki neljä ja syötti kahdeksan maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ja Konferenssiliigassa kahdeksan ottelua. Hän siirtyi pysyvällä sopimuksella Marseilleen 11 miljoonalla eurolla kesällä 2022.
Calgary Flames
Seurassa pelanneet suomalaiset
Vähintään yhden NHL-ottelun pelanneet suomalaiset, aktiiviset pelaajat lihavoituna.
Hannu Olkinuora (professori)
Hannu Taavetti Olkinuora (22. syyskuuta 1938 Viipuri – 30. lokakuuta 2009) oli Jyväskylän yliopistossa pitkään työskennellyt kasvatustieteiden professori.
Calgary Flames
Menestys kausi kaudelta
O = ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit (2005 lähtien jatkoaikahäviöt), P = pisteet, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit
Mattéo Guendouzi
Maajoukkueura
Guendouzi edusti Ranskaa eri nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä 2019 että 2021. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Suomea vastaan marraskuussa 2021. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Etelä-Afrikkaa vastaan maaliskuussa 2022. Hän pelasi Ranskan hopeamitaliin päättyneissä vuoden 2022 MM-kilpailuissa 79 minuuttia alkulohkon ottelussa Tunisiaa vastaan.
Hannu Olkinuora (professori)
Akateeminen ura
Hannu Olkinuora kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnassa vuonna 1958. Hän valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 1965 ja lisensiaatiksi vuonna 1971. Hän väitteli tohtoriksi aiheenaan kansakoulun raittiusopetus vuonna 1973. Olkinuora työskenteli eri tehtävissä Jyväskylän ja Oulun yliopistoissa. Hänet nimitettiin vuonna 1980 Jyväskylän yliopiston kasvatustieteiden apulaisprofessoriksi ja myöhemmin professoriksi. Hän toimi myös yliopiston hallinnossa muun muassa kasvatustieteiden laitoksen dekaanina ja laitoksen johtajana. Olkinuora oli mukana myös kesäyliopistotoiminnassa ja oli Kainuun kesäyliopiston rehtorina kymmenkunta vuotta.
Mattéo Guendouzi
Maajoukkueura
Hänellä on marokkolaista taustaa, joten hän olisi voinut edustaa myös Marokkoa.
Hannu Olkinuora (professori)
Shakinpelaajana ja shakkitoimitsijana
Organisaattorina Olkinuoran merkittävin saavutus on, kun hän loi yhdessä kuopiolaisen Vesa Kilpiön kanssa Jyväskylään Heart of Finland -turnauksen, jota on pelattu vuodesta 1991 lähtien. Heart of Finlandin lisäksi Olkinuora osallistui useita kertoja Jyväskylän Talven turnauksen järjestelyihin. Organisaattorina hänelle oli myönnetty kansallisen turnausjohtajan arvonimi.
Lähishakissa Olkinuoran kotimainen vahvuusluku eli seloluku toukokuussa 1984 oli 1904 pistettä. Suomessa epävirallisen I luokan alaraja vahvuusluvuissa on 1900 selopistettä. Olkinuora oli siis I luokan pelaaja. Pelaajana hän edusti aluksi Jyväskylän Työväen Shakkikerhoa ja sen muutettua nimensä (1995) Jyväs-Shakkia. Viimeisinä vuosinaan hän edusti Jämsän Shakkiseuraa. Hän saavutti kilpailu-uransa aikana joitakin hyviä tuloksia kotimaisissa viikonlopputurnauksissa pääryhmän alapuolella pelatuissa ryhmissä. Kokkolan turnauksessa 1990 hän jakoi B-ryhmän voittoa. Olkinuoran viimeinen merkittävä saavutus kilpailuissa oli vuonna 2006, kun hän jakoi 4 pisteellä Jyväskylän Talven turnauksessa B-ryhmän II sijaa Jukka Seppäsen takana.
Huomautus
Suomen Shakkiliiton julkaisemissa Talven turnauksen 2006 tuloksissa on virhe. Kilpailu pelattiin 27.–29.1.2006, mutta tulostiedoissa on virheellisesti annettu vuosi 2005. Edellisenä vuonna 2005 kisa pelattiin 28.–30. tammikuuta. Tuolloin Olkinuoran sijoitus oli 7. sija kisan C-ryhmässä.
Kikujun kieli
Kikuju on Keniassa asuvien kikujujen puhuma bantukieli. Sitä puhui vuoden 2009 väestönlaskennassa äidinkielenään 6,623,000 ihmistä. Kikujun läheisimmät sukulaiskielet ovat embu ja mwimbi-muthambi.
Huppukäpinkäinen
Huppukäpinkäinen (Coracina longicauda) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Huppukäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ken Chu
Ken Chu (s. 15. tammikuuta 1979 Taiwan) on taiwanilainen näyttelijä, laulaja ja tanssija.
Stormbringer (kappale)
Stormbringer on brittiläisen Deep Purple -yhtyeen vuonna 1974 julkaistun samannimisen albumin avauskappale, jonka kirjoittivat solisti David Coverdale ja kitaristi Ritchie Blackmore. Vuonna 1975 se julkaistiin singlenä Manner-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa, mutta ei Britanniassa. Levy-yhtiö oli Purple Records lukuun ottamatta Yhdysvaltoja, missä singlen julkaisi Warner Bros.
Kappale on Stormbringer-albumin tunnetuin ja myös raskain. Basisti-solisti Glenn Hughesin mukaan kappale oli myös ensimmäinen, joka äänitettiin albumin sessioissa. Kitaristi Ritchie Blackmore toi kappaleen riffin mukanaan äänityksiin, minkä jälkeen se edellisalbumi Burnin nimikappaleen tavoin ”kirjoitti itse itsensä”. Solisti Coverdale, joka oli kiinnostunut kreikkalaisesta mytologiasta, kirjoitti kappaleen sanoitukset myyttisestä Stormbringer-hahmosta, joka luo paljon ongelmia.
Singlen B-puolella julkaistiin toinen kappale Stormbringerilta, ”Love Don’t Mean a Thing”, joka on merkitty yhtyeen yhdessä tekemäksi.
Konserteissa
Deep Purple esitti Stormbringeriä konserteissaan sen julkaisusta lähtien aina vuoteen 1976, jolloin yhtye hajosi. Ritchie Blackmoren korvasi vuonna 1975 Tommy Bolin, jonka aikaisissa live-esiintymisissä kappaleen rakennetta muuteltiin ja siihen lisättiin improvisoituja jaksoja sekä uusia riffejä, joiden johdosta kappaleen kesto venyi noin kymmenminuuttiseksi. Osa uudesta materiaalista lainaili Sly and the Family Stone -yhtyeen kappaletta Thank You (Falettinme Be Mice Elf Agin).
Muita versioita
Suomalainen industrial metal -yhtye Turmion Kätilöt levytti kappaleen Niuva 20 -EP:lleen vuonna 2005.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Ronald McNair
Ronald Erwin McNair (21. lokakuuta 1950 – 28. tammikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja astronautti. Hän väitteli tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologyssä vuonna 1977 ja työskenteli tämän jälkeen Hughes Research Laboratoriesissa. Vuonna 1978 hänet valittiin yhdysvaltain avaruusohjelmaan. Mcnairin ensimmäisen avaruuslento tapahtui vuonna 1984 avaruussukkula Challengerin lennolla STS-41-B. Vuonna 1986 McNair ja koko muu miehistö menehtyi avaruussukkula Challengerin tuhouduttua 73 sekuntia laukaisun jälkeen lennolla STS-51-L.
Showdown in Little Tokyo
Showdown in Little Tokyo (televisioesityksessä käytetty nimeä Taistelu Pikku-Tokiossa) on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Mark L. Lesterin ohjaaman elokuvan pääosia näyttelevät Dolph Lundgren ja Brandon Lee.
Elokuva kertoo Los Angelesissa poliisina toimivasta Chris Kenneristä (Lundgren), joka näki yhdeksänvuotiaana kuinka hänen vanhempansa surmattiin. Hän saa työparikseen Johnny Muratan (Lee). Kaksikko ei voi sietää toisiaan, mutta heitä yhdistävät taistelulajien taidot. Eräässä ratsiassa Kenner tunnistaa vanhempiensa murhaajan, Funekei Yoshidan, suuren luokan huumepomon. Kenner päättää tasoittaa tilit Yoshidan kanssa, Murata apunaan.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo leffaa niin huvittavan surkeaksi, että sitä katsoo ilokseen. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Minbar
thumb|[[Istanbulin Molla Çelebin moskeijan minbar.]]
Minbar (, minbar) on saarnastuoli moskeijassa rukousten johtajalle, imaamille. Minbar sijaitsee rukoussyvennyksen, mihrabin, vieressä, ja sitä käytetään perjantairukouksissa, joihin kuuluu myös saarna. Vanhin säilynyt minbar, tosin moneen kertaan uudistettu, sijaitsee al-Kairouanin moskeijassa Tunisiassa.
Kuten Molla Celebin moskeijassa, islamilainen saarnastuoli päättyy usein huipukkaaseen torniin, ja istuinpenkki on saarnastuoliin johtavien portaiden suuntainen. Tällä tavoin minbar muistuttaa hieman valtaistuinta, ja paikkaa kerrotaan käytetyn aluksi myös maallisen hallinnon tarkoituksiin. Itse sana minbar tarkoitti alun perin hallitsijan tai tuomarin istuinta.
Daikondin maakunta
Daikondi (pataaniksi/parsiksi: دایکندی, muita kirjoitusasuja Dāykondī ja Daykundi) on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee valtion keskiosassa, ja muodostettiin vuonna 2004 Oruzganin maakunnan pohjoisosista. Vuonna 2020 Daikondin alueella arvioitiin elävän noin 516 000 asukasta. Afganistanissa ei ole vuosikymmeniin tehty väestönlaskentoja; vuonna 1979 asukkaita oli 258 758. Daikondi sijaitsee kolmisensataa kilometriä Kabulista.
Daikondin maakunnan pääkaupunki on eri lähteiden mukaan joko Nili tai Khadir. Maakunta on tunnettu mantelien tuottajana.
Sinfonia nro 1 (Mahler)
Gustav Mahlerin sinfonia nro 1 D-duuri on sävelletty noin vuosina 1884–1888, tarkistettu 1893–1896. Säveltäjä kutsui sinfoniaa alun perin "sinfoniseksi teokseksi" ja käytti siitä lempinimeä Titan, mutta luopui tästäkin nimityksestä myöhemmin. Useat teoksen melodioista on poimittu Mahlerin omasta neljän laulun sarjasta, Lieder eines fahrenden Gesellen. Teoksen orkestraatio on jo pitkälle kehittynyttä, vaikka kyseessä on säveltäjän ensimmäinen sinfonia. Teosta on tässä mielessä verrattu Richard Straussin Also sprach Zarathustraan, joka sävellettiin samoihin aikoihin ja joka tunnetaan myös mieleenpainuvasta orkestraatiostaan.
Sinfonian ensimmäinen osa on noin 15 minuutin pituinen ja melodialtaan kepeä. Tässä osassa on paljon hiljaisia hetkiä, joissa luodaan orkestraation keinoin tunnelmaa eri soittimia monipuolisesti hyödyntäen. Toinen osa on noin seitsenminuuttinen ländler, joka on niin ikään tunnelmaltaan kepeähkö. Kolmannen osan ensimmäinen melodia on "Jaakko-kulta"-kansanlaulu molliin siirrettynä. Tässä osassa tulee mukaan myös kansanmusiikille ominaisia melodioita ja lyömäsoittimia. Loppuosa on yli seitsemäntoista minuuttia pitkä, ja siinä kuullaan paljon "myrskyisiä" kohtia, joita Mahler sijoitti paljon myöhempiinkin sinfonioihinsa. Sinfonian lopussa palataan takaisin ensimmäisen osan melodioihin. Teokseen kuului aluksi myös viides osa Blumine lopullisen version ensimmäisen ja toisen osan välissä, mutta Mahler jätti sen myöhemmin teoksesta pois, eivätkä useimmat kapellimestaritkaan nykyään esitä tätä osaa.
Mahlerin ensimmäinen sinfonia on kuulijalle varsin helppotajuinen, ja sen orkestraatio on mielenkiintoinen. Teosta esitetäänkin maailman konserttisaleissa varsin usein, vaikka se ilmestyessään sai varsin vaisun vastaanoton.
Suosalmi
Suosalmi on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lynn-Holly Johnson
thumb|Lynn-Holly Johnson vuonna 2008. Lynn-Holly Johnson (s. 13. joulukuuta 1958 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Ennen uraansa elokuvissa hän saavutti 1970-luvulla menestystä noviisitasolla naisten yksinluistelussa.
Johnson syntyi Chicagossa Margaret ja Alan Johnsonin tyttäreksi. Hänellä on veli Gregg ja vanhempi sisko Kimberlee. Hänen ensimmäinen merkittävä esiintymisensä tapahtui elokuvassa Jääunelmat vuonna 1978; kyseinen rooli toi hänelle Golden Globe -ehdokkuuden.
Johnsonin myöhempiä tunnettuja elokuvia ovat Erittäin salainen (1981, Bond-tyttönä), Uhka avaruudesta (1985), The Watcher in the Woods (1988) ja Naamiomurhat (1989). Hänen uraansa on mahtunut myös yksi epäonnistuminen: hän "voitti" huonoimman naissivuosan näyttelijän Razzien roolistaan elokuvassa Missä kundit, siellä kiltsit (1984).
Johnson on naimisissa ja hänellä on lapsia.
Miika Franssila
Miika Franssila (s. 17. huhtikuuta 1993 Luumäki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Puolan Polska Hokej Ligan GKS Katowicessa. Hän on itse kuvaillut pelityyliään melko hyökkääväksi.
Ura
Franssila on Luumäen Poikien kasvatti. Hän muutti D-juniori-ikäisenä perheineen Valkeakoskelle ja siirtyi KOOVEE:n junioreihin. Franssila siirtyi sieltä sittemmin Hämeenlinnan Pallokerhon C-nuoriin. Hän muutti Valkeakoskelta omilleen Hämeenlinnaan 16-vuotiaana. Franssila oli kaudella 2008–2009 seuran C-nuorten tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 4+5=9 että C-nuorten SM-sarjassa tehoilla 7+13=20. Seuraavan kauden 2009–2010 päätteeksi hän voitti B-nuorten SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella 2010–2011 Franssila oli taas HPK:n B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 7+11=18. Vuonna 2012 hän voitti A-nuorten SM-pronssia ja vuonna 2013 Suomenmestaruuden.
Kaudella 2013–2014 Franssila debytoi HPK:n SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 11. joulukuuta 2013 Saimaan Palloa vastaan. Franssila merkittiin HPK:n kolmospuolustajapariin Petteri Nikkilän viereen. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua, kunnes Franssila siirtyi vuoden 2014 vaihteessa aluksi toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon ja pari viikkoa myöhemmin hänen sopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Franssila teki siellä 23 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2014–2015 Franssila teki vuoden mittaisen sopimuksen TuTon kanssa. Tammikuussa 2015 hänen ilmoitettiin siirtyvän loppukauden ajaksi Peliittoihin. Kaudeksi 2015–2016 Franssila siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kokkolan Hermeksen riveihin. Hän oli tehoilla 6+19=25 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Ossi Ikosen kanssa ja toiseksi tehokkain puolustaja hänen jälkeensä. Franssila sijoittui Mestiksen puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi.
Franssila voitti kaudella 2016–2017 koko Mestiksen puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+37=41, joilla hän jakoi koko sarjan syöttöpörssin toisen sijan KeuPa HT:n Samuel Salosen kanssa ja pistepörssin yhdeksännen sijan joukkuetoverinsa Kristian Kankaan kanssa. Franssila oli myös Hermeksen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Kankaan kanssa. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +20. Franssila valittiin kauden päätteeksi Mestiksen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Joulukuussa 2016 hän pelasi kaksi ottelua lainalla Hermeksen yhteistyöseurassa, SM-liigajoukkue Vaasan Sportissa, jolta oli sivussa mm. maajoukkuekutsun vuoksi Ari Gröndahl.
Kaudeksi 2017–2018 Franssila siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Espoo Unitediin. Hän teki kuitenkin 11 pelaamassaan runkosarjaottelussa vain kolme tehopistettä, kunnes Franssilan sopimus purettiin yhteisymmärryksessä joulukuussa 2017. Pian tämän jälkeen hän siirtyi loppukauden sopimuksella Britannian EIHL-liigan Sheffield Steelersiin. Franssila edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa.
Franssila siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Ligan unkarilaisjoukkue Dunaújvárosi Acélbikákiin. Joukkuetta valmensi hänelle Hermeksestä tuttu Antti Karhula. Franssila oli 15 osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän teki runkosarjassa kaikkiaan 36 tehopistettä, joilla Franssila jakoi Erste Ligan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan Gyergyói HK:n Attila Gógan kanssa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan GKS Katowiceen. Franssila sijoittui tehoilla 7+17=24 liigan puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Kesäkuussa 2020 Franssila teki Katowicen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Nokia 6290
Nokia 6290 on Nokian valmistama taittuva "simpukka" 3G-älypuhelin, joka julkaistiin marraskuussa 2006. Puhelimen käyttöjärjestelmänä on Symbian OS 9.2.
Saksan vallankumous (1918)
Saksan vallankumous oli Saksan keisarikunnassa ensimmäisen maailmansodan lopussa tapahtunut keisari Vilhelm II:n vastainen vallankumous, jonka seurauksena maa julistettiin 9. marraskuuta 1918 tasavallaksi.
Tausta
Vallankumous käynnistyi keisarillisen laivaston tukikohdassa Kielissä puhjenneesta merisotilaiden kapinasta. Merivoimien johto oli yrittänyt määrätä monta vuotta satamassa olleen laivaston sodan viime hetkellä rajuun hyökkäykseen Britannian kuninkaallista laivastoa vastaan, jotta Saksa saisi paremmat rauhanehdot. Merisotilaat eivät kuitenkaan halunneet lähteä enää tapattamaan itseään, koska sodan tiedettiin jo olevan hävitty. Niinpä he kieltäytyivät noudattamasta käskyjä ja nousivat kapinaan. Kapina laajeni vallankumoukseksi, kun työläiset liittyivät siihen eri kaupungeissa.
Liebknecht kapinallisten johtajaksi
Sosialisti ja spartakistien johtaja Karl Liebknecht vapautettiin vankilasta 23. lokakuuta 1918 ja hän nousi keisari Vilhelm II:a vastaan nousseiden katkeroituneiden kansanjoukkojen johtajaksi. Vilhelm II oli ensimmäisen maailmansodan lopussa menettänyt suurimman osan vallastaan, jääden voimattomaksi perustuslailliseksi hallitsijaksi, mutta katkeroituneet kansanjoukot vaativat häntä luopumaan vallasta. Keisari lähti pääkaupunki Berliinistä 29. lokakuuta 1918 ja matkusti päämajaan Spahan, mitä kansanjoukot pitivät pakenemisena. Keisaria vaadittiin luopumaan vallastaan lehdissä, kaduilla ja valtiopäivillä. Jopa Valtakunnankansleri, prinssi Maximilian von Baden vaati keisaria luopumaan vallastaan.
Hallituksen istunnon jälkeen Preussin sisäasiainministeri Drews matkusti Spahan taivuttamaan keisaria, joka ei suostunut luopumaan vallastaan ja sai tukea kenraaleiltaan. Vilhelm II totesi: ”''Minun kaikki poikani ovat luvanneet, etteivät ikinä ryhdy hallitukseen – –. Preussin kuninkaana ja Fredrik Suuren seuraajana minun velvollisuuteni on pysyä paikallani.''” Melko pian tämän jälkeen Turkki ja Itävalta-Unkari tekivät erillisrauhan ja Saksan eteläraja jäi sen takia avoimeksi. Sitten puhkesi vallankumous.
Kapinan leviäminen
Kenraali Wilhelm Groener matkusti 5. marraskuuta 1918 Berliiniin tukeakseen keisaria, palatessaan Spahan hän oli vähällä joutua vallankumouksellisten käsiin. Schillingin selällä tapahtuneen laivaston kapinan jälkeen merivoimien johto oli hajauttanut laivaston sotilaat sotasatamiin kukistaakseen kapinalliset miehistöt, mutta laivaston matruusien välityksellä vallankumouksen kipinä levisi edelleen. Matruusit pitivät kokouksia Kielissä ja julistivat vallankumousta kasarmeissa, jotka joutuvat vallankumouksellisten käsiin. Kielissä hallitukselle uskolliset matruusit hajottivat kansanjoukot, jolloin viranomaiset luulivat pahimman olevan ohitse, peruen pyydettyjen apujoukkojen tulemisen, mutta seuraavana yönä ja sitä seuranneena päivänä levottomuudet jatkuivat. Kapinat levisivät kasarmista toiseen, hallitukselle uskolliset sotilasosastot kieltäytyivät ampumasta kapinallisia. Valtakunnan suurin sotasatama kaupunki Kiel joutui kapinallisten käsiin ja 5. marraskuuta 1918 punaiset liput nostetaan satamassa olevien sotalaivojen salkoihin.
Kapina levisi nopealla vauhdilla Pohjois- ja Länsi-Saksan kaupungeissa. Laivastosatamista lähtivät aseistetut matruusit kuorma-autoilla kaupungista toiseen, miehittäen poliisiasemat, lennätinkonttorit, armeijan rakennukset. Matruusit perustivat työläis- ja sotilasneuvostoja hallitsemaan valtaamiansa alueita. Kahdessa vuorokaudessa vallankumous on edennyt Kölniin.
Neuvotteluyritykset
Kenraali Groener lähti Spasta Berliiniin neuvottelemaan työväenjohtajien kanssa, jotka pyysivät häntä vaikuttamaan keisariin, jotta tämä eroaisi. Paikalla ollut Friedrich Ebert toivoi että keisari ja kanslerina toiminut prinssi Max luopuisivat valtaistuimestaan ja joku prinsseistä tulisi hallitsijaksi. Philipp Scheidemann, joka saapui neuvotteluhuoneeseen kalpeana ja hermostuneena, ehdotti pikaista toimintaa, peläten ettei seuraavana päivänä välttämättä enää ole mahdollisuutta tehdä mitään. Työväen edustajat eivät päässeet kenraali Groenerin kanssa yhteisymmärrykseen. Sosialistit antoivat hallitukselle uhkavaatimuksen 7. marraskuuta 1918, luvaten erota hallituksesta, elleivät keisari ja kruununprinssi luopuisi valtaistuimestaan perjantaihin puoleen päivään mennessä.
Prinssi Max pyysi lykkäystä, mutta sosialistit eivät suostuneet, peläten menettävänsä otteensa kansanjoukkoihin. Tämän jälkeen valtakunnankansleri prinssi Max kirjoitti eroanomuksensa, joka lähetettiin sähkeenä keisarille Spahan. Keisari kehotti valtakunnankansleria pysymään virassaan. Prinssi Max pyysi keisaria luopumaan vallastaan useita kertoja, mutta keisari ei suostunut. Keisari aikoi armeijaa käyttäen palauttaa järjestyksen maahan.
Keisari Vilhelm II oli hyvin hämmästynyt kuultuaan Kielin kapinasta, eikä voinut käsittää, miksi juuri meriväki on pettänyt hänet, vaikka hän on henkilökohtaisesti ottanut useimmilta sen valmistumiseriltä uskollisuudenvalan. Kun eräs ehdottoman luotettava divisioona kieltäytyi 8. marraskuuta 1918 tottelemasta upseereitaan ja lähti omin päin kotiin, keisari ja hänen lähipiirinsä menettivät luottamuksensa armeijan kykyyn palauttaa järjestys maahan. Saman päivän yönä kenraalit pitivät neuvottelua ja pitivät keisarin eroa ainoana ratkaisuna.