cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ródos (kaupunki)
Uusi kaupunki
Ródoksen kaupungissa toimii yksi Egean yliopiston yksiköistä ja sen humanistinen tiedekunta. Ródoksen kansainvälinen lentoasema sijaitsee Paradeísissa noin 13 kilometriä kaupungista luoteeseen.
Kunnallisyksikön osat
Ródoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylistä ja kaupungeista:
Port of Spain
Port of Spain sijaitsee entisen Cumucarapon intiaanikylän paikalla. Espanjalaiset perustivat sinne sotilastukikohdan 1500-luvun lopulla. Pääkaupunkiasema siirtyi sille vuonna 1757.
Port of Spainin talous ei ole riippuvainen turismista, vaan kaupungissa on monipuolista teollisuutta. Siellä tuotetaan esimerkiksi rommia, olutta, öljyä, muoveja ja rakennusmateriaaleja. Kaupungista on hyvät tieyhteydet muualle saarelle. Port of Spainin satama on Länsi-Intian kaupankäynnin keskus. Lähin lentoasema sijaitsee Piarcossa, noin 25 kilometriä kaupungista itään.
Port of Spainissa vallitsee trooppinen ilmasto, jossa on kaksi vuodenaikaa: sadekausi kestää kesäkuusta joulukuuhun, kuiva kausi tammikuusta toukokuuhun.
Kristin O’Neill
Kristin O’Neill (s. 30. maaliskuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä.
O’Neill on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut maailmanmestaruuden kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 sekä saavuttanut MM-hopeaa kotikisoissaan 2023.
Angra do Heroísmon piiri
Angra do Heroísmon piiri on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Angra do Heroísmon piiri sijaitsi Azoreilla. Sen pääkaupunki oli Angra do Heroísmo ja siihen kuuluivat Terceiran, São Jorgen ja Graciosan saaret. Portugalin perustuslain uudistus vuonna 1976 teki Azoreista autonomisen alueen, jolloin myös saarten jakautuminen piireihin lopetettiin.
Valtteri Pihlajamäki (koripalloilija)
Valtteri Pihlajamäki (s. 26. maaliskuuta 1997) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän edustaa Korisliigassa pelaavaa BC Nokiaa. Hänen kasvattajaseura on Karhubasket. Pihlajamäki on tehnyt kaudella 2013–2014, huhtikuussa 2014 pelatussa ottelussa KTP-Basketia vastaan. Hän on pelannut myös B-poikien SM-sarjaa Ura Basketin riveissä kaudella 2012-2013.
Siurilan puisto
Siurilan puisto on Forssassa Haudankorvan kaupunginosassa Viksbergin kerrostaloalueella sijaitseva laaja puistoalue. Puiston pinta-ala on 80 363 m², ja siellä kasvaa muun muassa lehtikuusia. Puistossa on kaksi lampea, joista toisessa on suihkulähde.
Puisto sijaitsee Viksbergin keskiosassa Helsingintien ja Siurilankadun välisellä alueella kerrostalojen ympäröimänä. Puiston laidoilla sijaitsevia rakennuksia ovat päiväkoti, Kuhalan koulu, Viksbergin ostoskeskus sekä nuoriso- ja asukastalo Vikspirtti. Asukastalossa toimii Viksbergin asukasyhdistys, koululaisten iltapäiväkerho ja monikulttuurinen perhekerho. Vikspirtin lähellä on myös leikkipaikka.
K. V. Piilonen
Kalle Valdemar (K. V.) Piilonen oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkiä Wille.
Piilosen vanhemmat olivat uittotyönjohtaja Ville Piilonen ja Anna-Sohvia (Sofia) Salminen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten rautateillä asemamiehenä ja asemanhoitajana 1902–1913. Hän oli sitten SOK:n piirineuvojana ja vuosina 1919–1920 Saarijärven Paavo-lehden toimittajana ja taloudenhoitajana Jyväskylässä. Piilonen toimi Yhteishyvä-lehden avustajana 1921–1924, Lalli-lehden taloudenhoitajana 1924–1925 sekä Iisalmen Sanomien päätoimittajana ja taloudenhoitajana 1926–1927.
SHKL Cup
SHKL Cup on Suomen Hevosenomistajien Keskusliiton järjestämä ennakkomaksuton kilpailusarja 3-vuotiaille lämminverisille ja 4-vuotiaille suomenhevosille. Vuosina 2002-2012 kilpailu oli nimeltään Tapiola Cup, ja vuosina 2013-2018 nimellä Biofarm Cup. Kilpailujen esikuvana lienevät toimineet Suomen Raviurheilijain Liiton vuosina 1963-75 (1982) järjestämät Suomi-Derby-kilpailut.
Mechelin
Mechelin voi viitata johonkin seuraavista:
Osatyökyvyttömyyseläke
Osatyökyvyttömyyseläke on eläkkeen muoto, jota voidaan myöntää, jos henkilön työkyky on alentunut, mutta hän selviytyy kuitenkin osa-aikatyöstä tai kevyemmistä työtehtävistä. Jo työssä ollessa voi hakea ennakkopäätöstä oikeudesta osatyökyvyttömyyseläkkeeseen. Jos saa myönteisen päätöksen, on henkilöllä 9 kuukautta aikaa päättää, siirtyykö hän eläkkeelle vai jatkaako täysipäiväisessä työssään. Eläkkeen saannin ehtona on työkyvyn alentuminen vähintään 40% eli 2/5. Ansioiden tulee myös alentua saman verran, jotta eläkettä saisi. Osatyökyvyttömyyseläke on rahamäärältään puolet täydestä työkyvyttömyyseläkkeestä. Jos osatyökyvyttömyyseläke myönnetään määräajaksi on se nimeltään osakuntoutustuki.
Osatyökyvyttömyyseläkkeen voi myös saada, vaikka olisi työtön. Työtön voi ilmoittautua TE-toimistoon ja saada työttömyyspäivärahaa josta on poistettu osatyökyvyttömyyseläkkeen määrä.
Myös yrittäjä voi saada osatyöttömyyseläkettä. Osatyökyvyttömyyseläkkeelle siirtyvän yrittäjän on vähennettävä yrittäjänä toimimistansa ja tulojen määrää enintään 60 prosenttiin ns. kokoaikaisesta työtulosta.
Osatyökyvyttömyyseläkettä haetaan omasta eläkevakuutusyhtiöstä sen määrittelemällä työkyvyttömyyseläkehakemuksella. Hakemuksen käsittely kestää keskimäärin 2-3 kuukautta.
Osatyökyvyttömyyseläkkeellä oleva kuuluu yleisen asumistuen piiriin toisin, kuin täyttä eläkettä nauttivat.
Populous
Populous on Bullfrog Productionsin kehittämä ja Electronic Arts julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna ensin Amigalle ja Atari ST:lle, myöhemmin DOS:lle ja PlayStationille sekä monelle muulle alustalle. Peli oli ensimmäinen nk. jumalpeli-genren edustaja.
Peliin on julkaistu myös The Promised Lands laajennus.
Pelaaminen
Pelaajan tehtävä pelissä on omaksua eräänlaisen jumalolennon rooli ja ohjata erilaisin keinoin pelissä esiintyvää kansaa. Keinoja ovat muun muassa pelimaailman maaston muokkaus, hahmojen manipulointi ja eräänlainen jumalolennon suora ohjaus tai väliintulo. Näillä keinoilla hahmojen luoma sivilisaatio kasvaa ja kehittyy, kunnes se on valmis kohtaamaan toisen, vihamielisen jumalolennon sivilisaation. Populousin lopullinen tavoite on vihollissivilisaation kukistaminen.
Pelin edetessä pelaaja voi hallita erityyppisiä sivilisaatioita, esimerkiksi esihistoriallisia tai keskiaikaisia sivilisaatioita, joilla on omat erityisominaisuudet ja haasteet.
Vaikutus
Populousin suunnittelija Peter Molyneux on usein nimitetty yhdeksi genren tärkeimmistä pioneereista Civilization-tietokonepelin luojan Sid Meierin lisäksi.
Myynti
Pelin on sanottu vastanneen kolmanneksesta Electronic Artsin tuloista pelin julkaisuvuotena.
Vastaanotto
Peli on voittanut Golden Joystick Awards -palkinnon Most Original Game of the Year kategoriassa.
CU Amiga -lehti on antanut pelille arvosanan 94 %.
The Lansdowne Tapes
The Lansdowne Tapes on Uriah Heepin vuonna 1993 julkaistu harvinaista materiaalia sisältävä kokoelma-albumi. Vuonna 2002 se julkaistiin uudelleen tupla-albumin muodossa.
2CD Expanded Edition (2002)
CD 1
CD 2
Marja-Leena Syvänen
Marja-Leena Syvänen tai Marjukka Syvänen (10. marraskuuta 1939 Valkeakoski – 1. huhtikuuta 2003 Akaa) oli suomalainen näyttelijä, joka muistetaan lähinnä Maalaiskomedioista.
Namorik
Namorik on kahdesta saaresta koostuva atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ralikin saariketjussa ja on yksi Marshallinsaarten lainsäädännöllisistä alueista. Atollilla oli 508 asukasta vuonna 2011. Atolli tunnetaan myös nimillä "Namdrik" ja "Namrik".
Pienoisrautatie
thumb|[[H0-mittakaavan pienoisrautatie.]] thumb|Pienoisrautatie, 1:8 (Live Steam) [[Malmö 1987.]] thumb|Pienoisrautatie, 1:8 (Live Steam) [[Malmö 1987.]]
Pienoisrautatiellä tarkoitetaan yleisesti rautatien ja rautatiekaluston pienoismalleja, jotka on mallinnettu jossain tietyssä mittakaavassa. Vakiintuneita ja standardoituja pienoisrautatiemittakaavoja on useita.
Harrastus
Pienoisrautatie voi olla puhtaasti leikkikalu tai pikkutarkan harrastuksen kohde, jossa pyritään mallin esikuvanmukaisuuteen, tai jotain tältä väliltä. Leikkijunarata voi kehittyä pienoisrautatieksi vähitellen, ja sen painopiste voi vaihtua leikkimisestä radan, rakennusten ja kaluston rakenteluun ja todellisuuden mallintamiseen.
Pienoisrautatieharrastus voi painottua eri tavoin. Jotkut esimerkiksi haluavat rakentaa liikkuvan kalustonsa itse, toiset taas ovat enemmän kiinnostuneita maiseman rakentamisesta tai elektroniikasta tai tietotekniikasta harrastuksen osana. Rakennettaessa kalustoa itse voidaan perustana käyttää joko kaupallisia rakennussarjoja tai alkuperäisiä kalustopiirustuksia ja rakentaa niiden pohjalta malleja eri materiaaleista, kuten messingistä tai muovilevystä.
Alan teollisuus tuottaa laajaa valikoimaa harrastustarvikkeita ja liikkuvaa kalustoa. Valikoima on painottunut sellaisiin maihin, joissa pienoisrautatiet ovat vakiintuneet harrastuksena ja joissa harrastajien määrä pystyy takaamaan kaupallisille tuotteille riittävän menekin. Laajemmin saatavilla olevien tarvikkeiden ja liikkuvan kaluston valikoimat ovat painottuneet eurooppalaisten maiden osalta Keski-Eurooppaan, Ruotsiin, Espanjaan ja Britteinsaarille. Saksa on ylivoimaisesti suosituin kohde malliston runsauden takia. Myös pohjois-amerikkalaisella kalustolla on paljon ystäviä paitsi Yhdysvalloissa ja Kanadassa, myös muualla maailmassa kaluston suhteellisen helpon saatavuuden vuoksi. Suomalaisten rautatiemallien ystäville ei juuri muita mahdollisuuksia ole ollut kuin kaluston rakentaminen itse, koska käytännöllisesti katsoen mitään suomalaisen esikuvan mukaista kalustoa tai rakennuksia ei aiemmin ole ollut kaupallisesti saatavana. Nykyisin kuitenkin on jo olemassa rakennussarjoja mm. vetureille, vaunuille ja taloille. Myös ulkomaiset (tehdas)valmistajat tarjoavat satunnaisesti suomalaismalleja, esim. Sr2-sähköveturi ja Kemira-säiliövaunut tai IC2-vaunusarja Edm.
Erityyppiset radat
Perinteisesti on pienoisrautatie pyritty rakentamaan kiinteästi ja yhtenä kokonaisuutena pöydälle, tasolle tai vastaavalle. Monilla alan harrastajilla on tällaisia laajoja maisemoituja pienoisrautateitä, joissa raiteistoa saattaa olla jopa useita satoja metrejä. Tällaisen pysyvän pienoisrautatien ongelmana saattaa olla tilantarve kotona, joskin valittu mittakaava vaikuttaa suuresti tilantarpeeseen.
Moduulit
Moduuli on suuremman radan osa, jossa on päädyissä jonkun moduulistandardin mukainen mekaaninen ja sähköinen liitäntä muihin moduuleihin. Viime vuosina ovat moduulirakenteiset radat kasvattaneet suosiotaan vahvasti niin kerhotoiminnassa kuin myös kotiratoina. Moduulitekniikan etuja ovat muun muassa isonkin radan helppo siirreltävyys, mahdollisuus rakentaa omaa rataa moduulin verran kerrallaan, jolloin sekä kustannukset että ajankäyttö mahdollistavat radan toteuttamisen pidemmälläkin aikavälillä siten, että rata on käyttökuntoinen kuitenkin koko ajan eikä vasta sitten, kun viimeinenkin osuus on valmistunut. Moduulein on myös helppo toteuttaa ratoja, joihin useammat osallistujat tekevät kukin omia, mutta standardiliitännän ansiosta, muiden tekemien moduulien kanssa täysin yhteensopivia moduuleitaan.
Moduulistandardeja on olemassa lukuisia. Jotkut voivat olla hyvinkin pienen kerhon tai muun harrastajaryhmän omassa keskuudessa soveltamia ja jotkut laajempien käyttäjäpiirien tukemia kansainvälisiä standardeja. H0-mittakaavassa Suomessa on rakennettu saksalaisen FREMO-moduulistandardin mukaisia moduuleita useissa kerhoissa. N-mittakaavassa on Suomessa laajemmassa käytössä N Club Finland:in tukema kansainvälinen N Club International (NCI) moduuli-standardi.
Mittakaavat
Yleismaailmallisesti kaikkia rautateitä, joiden raideleveys on pienempi kuin 381 mm, kutsutaan pienoisrautateiksi, vaikka niillä voitaisiin kuljettaa matkustajia tai rahtia. Raideleveyksillä 381–1 434 mm puhutaan kapearaiteisista rautateistä.
Pienoisrautatiet rakennetaan mahdollisimman suuren yhteensopivuuden ja teollisesti valmistettujen osien hyödynnettävyyden vuoksi useimmiten jossain yleisesti tunnetussa mittakaavassa. Rautatieharrastajien järjestöt NMRA Pohjois-Amerikassa ja MOROP Euroopassa ovat standardoineet useita mittakaavoja, joita sekä harrastajat että alan teollisuus noudattavat.
1:24(G), 1:48(O), 1:64(S),1:87(HO), Brio, 1:160(N), 1:220(Z)|thumb|250px
thumb|left|200px
Maailmanlaajuisesti yleisin mittakaava on H0-mittakaava (h-nolla), jonka pienennyssuhde on 1:87: pienoismallissa yksi millimetri vastaa siis 87 mm:ä esikuvassaan. H0:n raideleveys on 16,5 mm, joka vastaa mittakaavan pienennyssuhteen mukaisesti 1 435 mm standardiraideleveyttä. Suomen rautateillä on raideleveytenä 1 524 mm, josta tulisi H0-mittakaavan pienennyssuhteessa pienoisrautatien raideleveydeksi 17,5 mm. Käytännössä suomalaista esikuvaa H0-mittakaavassa harrastavat ovat päätyneet käyttämään mittakaavan standardoitua 16,5 mm:n raideleveyttä, johon on saatavilla tehdasvalmisteista raiteistoa ja tarvikkeita.
Toiseksi suosituin pienoisrautatiemittakaava on kompaktin kokoinen N-mittakaava eli 1:160, jonka raideleveys on 9 mm. Se on kasvattanut suosiotaan viime vuosina Suomessa, vaikka sen myyntiluvut vastaavasti tärkeimmällä markkina-alueella Saksassa ovat jonkun verran laskeneet. N-mittakaavan suosioon on vaikuttanut suuresti sen pieni tilantarve. Kotioloissa on usein vaikea löytää riittävästi tilaa kohtuullisen kokoiselle H0-radalle, mutta vain noin neljänneksen H0:n vaatimasta tilasta tarvitseva N-mittakaava ratkaisee usein tämän ongelman. N-mittakaavainen rata mahtuu pienimmillään jopa olohuoneen lasikantisen pöydän sisälle tai kirjahyllyyn.
H0-mittakaavan ja N-mittakaavan väliin sijoittuu Itä-Euroopassa ja Venäjällä hyvin suosittu TT-mittakaava, jonka pienennyssuhde on 1:120 raideleveyden ollessa 12 mm. Sama raideleveys on myös H0m:ssä (1 000 mm kapea raideleveys H0 mittakaavassa) ja brittiläisessä 3 mm -mittakaavassa (myös nimellä TT3), jossa 3 mm vastaa yhtä jalkaa, pienennyssuhteen ollessa noin 1:100. TT-mittakaavan tilantarve on noin puolet H0:n vastaavasta, ja sitä onkin ulkomailla harrastajien keskuudessa pidetty hyvänä kompromissina H0-mittakaavan ja N-mittakaavan välillä.
Pienin yleinen mittakaava on Z, 1:220, jonka raideleveys on vain 6,5 mm, ja jonka Märklin kehitti N-mittakaavan kilpailijaksi ja esitteli vuonna 1972. Valmistajia on Märklinin lisäksi muutamia muitakin. Z-mittakaavassa alkavat kuitenkin pienen koon haittapuolet tulla esiin monella tavoin, eikä Z ole sen vuoksi paras valinta aloittelevalle harrastajalle, mutta kokeneemmat harrastajat ovat rakentaneet merkittävän kokoisia Z-pienoisratoja.
Kaikkein pienin teollisesti valmistettava pienoisrautatie on Eishindon vuonna 2006 Japanissa esittelemä T-mittakaavan rata, jonka raideleveys on 3 mm ja pienennyssuhde 1:450 tai 1:480.
Suurin Suomessa käytössä oleva standardi-mittakaava on 1:8, jonka raideleveys on 184 mm. Tässä mittakaavassa höyryveturit voivat olla höyrykäyttöisiä. Suomen Rautatiemuseolla on tällainen rata museoalueellaan.
Sähkö- ja ohjausjärjestelmät
Pienoisrautatiet toimivat yleensä jänniteohjatusti matalajännitteisellä tasa- tai vaihtovirralla. Jos käyttöjännite syötetään veturiin raiteen molemmista kiskoista, puhutaan kaksikiskovirroituksesta erotuksena myös käytössä olevaan kolmikiskovirroitukseen. Jälkimmäisessä on kiskojen välissä, keskellä, lähes huomaamaton nastarivi, jota pitkin veturin ns. laahain liukuu. Kaksikiskojärjestelmässä on yleensä käytössä tasavirta ja veturin suunta vaihtuu syöttöjännitteen napaisuutta vaihtamalla. Kolmikiskojärjestelmässä on yleensä käytössä vaihtovirta ja suunnanvaihto hoidetaan ylijännitepulssilla, johon veturissa oleva mekaaninen tai elektroninen suunnanvaihtorele reagoi. Junaa ohjataan ajolaitteella, jolla voidaan radan veturin moottorille syötettävää jännitettä säätää, ja junan vauhti riippuu ajojännitteestä. Tällainen sähköjärjestelmä on analoginen.
Digitaaliset ohjausjärjestelmät
Analogisen ohjauksen vaihtoehtona on tarjolla myös digitaalinen, tietotekniikkaan perustuva ohjausjärjestelmä eli digitaalinen komento-ohjaus. Junia ohjataan keskusyksiköllä, joka lähettää radalla oleville vetureille ohjauskäskyjä, ja vetureissa on vastaanotin, dekooderi, joka säätää veturin nopeutta, ajosuuntaa, valoja ym. saamiensa käskyjen mukaan. Digitaalisessa järjestelmässä on useamman veturin samanaikainen liikkuminen radalla toisistaan riippumatta mahdollista. Digitaalijärjestelmät ovat yleistyneet hintatason laskiessa ja toisaalta yksinkertaisten, jo peruspakkaustasoon sovitettujen järjestelmien myötä.
Yksinkertaisimmillaan digitaalinen ohjausjärjestelmä ohjaa vain vetureita. Ohjausjärjestelmää voi myös laajentaa ohjaamaan radan vaihteita ja opastimia sekä tarkkailemaan radan liikennettä. Tällöin voidaan helposti toteuttaa monenlaisia automaattitoimintoja, kuten esimerkiksi linjasuojastus, ja rataa voidaan myös ohjata automaattisesti keskusyksikköön liitetyllä tietokoneella erityisillä, tälle tarkoitetuilla ohjelmistoilla.
Vaihtoehtoisia digitaalijärjestelmiä on käytössä useita, joista yleisimpiä nykyisin ovat Märklin-tehtaan Motorola-järjestelmä sekä useampien valmistajien tukemat yleiset standardit NMRA-DCC ja Selectrix.
Kerhot
Suuremman radan makuun voi nuorikin harrastaja päästä helposti jossakin alan kerhoista, joissa voi tavata muita aiheesta kiinnostuneita. Toimivia pienoisrautateitä voi nähdä myös alan tapahtumissa ja messuilla sekä Suomen Rautatiemuseossa.
Pienoisrautatievalmistajia
Näillä kaikilla tuotannossa liikkuvaa kalustoa:
Suomen pienin kauppamuseo
pienoiskuva|Suomen pienin kauppamuseo Suomen pienin kauppamuseo on Loviisan Skinnarbyssä sijaitseva yksityinen museo.
Museo sijaitsee vuonna 1958 rakennetussa kyläkaupparakennuksessa, joka on edelleen alkuperäisessä ulkoasussaan, vaikka kauppa oli toiminnassa 1980-luvulle asti. Museossa on esillä pääosin 1950- ja 1960-lukujen kauppatavaraa, mutta kokoelmasta löytyy myös uudempia ja vanhempia esineitä. Museon valikoimiin kuuluvat erilaiset tuotepakkaukset tupakkarasioista sukkahousuihin ja sillipurkkeihin. Esillä on myös laaja kokoelma esimerkiksi kahvipurkkeja ja leivontaan liittyviä tuotteita.
Amerikankillit
Amerikankillit (Fundulidae) on hammaskarppikalojen lahkon heimo, johon kuuluu viisi sukua ja 48 lajia. Ne elävät Pohjois-Amerikassa Jukatanin niemimaalle asti, sekä Bermudan ja Kuuban saarilla. Amerikankillejä elää sekä makeassa että murtovedessä.
Ölands södra grund
Ölands södra grund (tai Ölandsrev) on karikko ja tälle vuonna 1951 rakennettu samanniminen, väriltään puna-musta pohjamajakka Itämeressä. Majakka sijaitsee 13 merimailin päässä kaakkoon Långe Janin majakasta, joka sijaitsee Öölannin saaren eteläosassa, Ölands södra uddessa. Majakkarakennus on 33,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Majakan valo kantaa 40 kilometriä. Karikosta varoittamisen lisäksi Ölands södra grundin majakka on tärkeä liikenteenjakaja.
Venäjän federaation kommunistinen puolue
Venäjän federaation kommunistinen puolue (, lyh. КПРФ; Kommunistitšeskaja partija Rossijskoi Federatsii, KPRF) on venäläinen puolue, jonka perusti helmikuussa 1993 kielletyn Neuvostoliiton kommunistisen puolueen vahvin ryhmä. Puolue korostaa ainutlaatuista venäläistä erikoisluonnettaan painottaessaan isänmaallisuuden ja nationalismin merkitystä marxismi-leninismin lisäksi. KPRF:n johtaja (1. sihteeri) on Gennadi Zjuganov.
Puolueen ilmoittama tavoite on perustaa uusi modernisoitu versio sosialismista Venäjällä. Välittömiä tavoitteita ovat olleet luonnonvarojen, maatalouden ja suurteollisuuden kansallistaminen sekatalouden kehyksessä niin, että pienten ja keskikokoisten yritysten kasvu on mahdollista yksityisellä sektorilla.
KPRF:n suurin kannattajakunta on vanhukset ja puolue menettää tämän kautta kannattajia. Neuvostonostalgia on vaikuttanut sen kannatukseen. Niin sanottu älykäs äänestäminen eli oppositiopoliitikko Aleksei Navalnyin kehittämä metodi äänestää yksinkertaisesti jotakuta muuta kuin Yhtenäisen Venäjän ehdokasta on saattanut nostaa puolueen äänimäärää yli sen varsinaisen kannatuksen .
Vaalimenestys
KPRF kasvatti kannatustaan tasaisesti perustamisestaan lähtien, mutta hävisi pahasti vuoden 2003 vaaleissa ja sai vain 51 paikkaa 450:stä duumassa. Pahimmin sen kanssa kannatuksesta kilpailee Oikeudenmukainen Venäjä. Vahvinta KPRF:n tukialuetta ovat Etelä-Venäjän maaseutu, ns. punavyö, ja pienet kaupungit Moskovan ympärillä.
Duuman vaalit
Presidentinvaalit
Konnu
Konnu tarkoittaa seuraavia asioita:
Imre Madách
Imre Madách (1823 Alsósztregova, Unkari (nyk. Slovakia) – 1864 Balassagyarmat, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän osallistui vuoden 1848 vapaustaisteluun ja sai pitkän vankeustuomion. Hänen pääteoksensa on Ihmisen murhenäytelmlä (Az ember tragédiája, 1861).
Bysantin armeija
Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman armeija kehittyi sitä edeltäneestä Rooman valtakunnan armeijasta. Armeija muuttui keisari Diocletianuksen aikana perinteisistä raskaista legioonista käsittämään enemmän ratsuväkeä. Bysantin armeija oli kuuluisa raskaasta katafrakti-ratsuväestään. Myöhemmin armeija järjestettiin uudelleen keisari Herakleioksen aikana uuden teemajärjestelmän mukaan. Ulkomaalaiset palkkasotilaat yleistyivät ajan myötä. Armeija koki Manzikertin taistelussa murskatappion, josta se ei koskaan toipunut.
Diocletianuksen uusi armeija
Itä-Rooma syntyi, kun keisari Diocletianus järjesti valtakunnan uudelleen. Uusi hallintomuoto tetrarkia ei jäänyt pysyväksi, mutta hänen uudelleenorganisoimansa armeija säilyi. Diocletianus lopetti vanhat raskaaseen jalkaväkeen perustuneet legioonat ja jakoi armeijan kahteen erityyppiseen yksikköön: rajayksikköihin ja kenttäyksikköihin.
Rajayksiköt (limitanei) vartioivat valtakunnan rajalinnoituksia, limes, ja ne koostuivat huonosti koulutetuista joukoista. Niiden vastakohtana kenttäyksiköt sijaitsivat kauempana rajasta ja pystyivät liikkumaan nopeasti sinne, missä niitä tarvittiin, joko hyökkäämään tai puolustamaan. Näillä joukoilla oli hyvät varusteet ja ne olivat hyvin koulutettuja. Ne olivat suurimmalta osalta jalkaväkeä, mutta ratsuväkijoukkoja oli enemmän kuin vanhoissa, prinsipaatin legioonissa. Kenttäarmeijan yksikköjä olivat:
Teemat
Seuraava uusi mullistus tuli keisari Herakleioksen ja hänen seuraajiensa aikana. Herakleios aloitti valtakunnan järjestämisen uuden aluejärjestelmän mukaiseksi: valtakunta jaettiin uudelleen provinsseihin, joita kutsuttiin teemoiksi (thema). Teemaa johti aina sotilaskomentaja (strategos), joka johti siviilihallintoa ja armeijan joukkoja. Teemojen alkuperäinen tarkoitus oli auttaa valtakuntaa puolustautumaan muslimien hyökkäyksiltä. Alkuperäiset neljä teemaa sijaitsivat kaikki Vähässä-Aasiassa:
Sotilaille annettiin maata teemojen sisällä, jotta he pystyisivät elättämään itsensä ja perheensä. Neljän ensimmäisen teeman tarkoitus oli pitää yllä armeijan joukkoja. Karabisianon teeman oli tarkoitus pitää yllä laivaston joukkoja. Myöhemmin teemajärjestelmä laajeni myös valtakunnan länsiosiin. Myöhemmin tapahtuneiden kapinoiden takia teemat jaettiin pienempiin osiin. Teeman strategoksen alapuolella olevien komentajien sotilasarvo oli tourmarchai, ja he hallitsivat aluetta, jonka nimi oli tourmai. Heidän alapuolellaan oli droungarioi, joka johti tuhat miestä käsittäviä yksikköjä, joiden nimi oli droungoi. Nämä pystyttiin jakamaan pienempiin yksikköihin, banda, joihin kuului 300 miestä. Todellisuudessa miehiä saattoi olla niinkin vähän kun 50.
Tagmata
Tagmatat (”rykmentit”) olivat valtakunnan vakinaisia joukkoja, jotka yleensä sijaitsivat Konstantinopolissa tai sen lähettyvillä. Diocletianuksen armeijoista syntyivät ensimmäiset tagmatat. Neljä maineikkainta tagmataa olivat:
Nämä olivat ratsuväestä koostuvia joukkoja, joissa oli noin 1 000–6 000 miestä. Muut tagmat olivat joko ratsuväkeä tai jalkaväkeä. Esimerkiksi tagma ton Teikheon (”muuri”) tehtävä oli pitää Theodosiuksen muuri miehitettynä. Ulkomaalaiset palkkasotilaat, Hetaireia, jaettiin joskus alkuperänsä mukaan seuraaviin ryhmiin: fragkoi (frankit), skythikoi (skyytit) ja latinikoi ("latinalaiset").
Konstantinos IX:n jälkeen armeija alkoi rappioitua ja valtakunta luotti entistä enemmän ulkomaalaisiin palkkajoukkoihin. Kenraalikunta koottiin pikemminkin henkilökohtaisten suhteiden kuin sotilaallisten ansioiden mukaan. Tämä kostautui kohtalokkaassa Manzikertin taistelussa.
Aleksios I
Manzikertin taistelun jälkeen armeija oli murskana ja valtakunta pitkään lamaannuksen tilassa. Paras sotilaiden värväysalue, Vähä-Aasia, oli suurelta osin menetetty ja valtakunta köyhtynyt. Normanneille 1081 kärsitty Dyrrhakhionin tappio merkitsi pohjakohtaa.
Aleksios I alkoi koota armeijaa uudelleen feodaalipohjalta. Kotimaiselle ratsuväelle alettiin nyt maksaa rahapalkan sijaan maaomaisuudella. Tämä synnytti uuden pronoia-järjestelmän. Samaan aikaan armeijan iskuvoima koostui enenevässä määrin ulkomaisista palkkasotureista: länsimaisesta raskaasta ratsuväestä (latinikon, latinalaiset), petsenegien ja kasaarien kevyestä ratsuväestä (skythikon, skyytialaiset), unkarilaisista (vardariotes) sekä kristinuskoon kääntyneistä turkmeeneista ja arabeista (turkopouloi). Jalkaväen tärkein osasto oli varjagikaarti, varagginoi, joka oli pohjoismaisten sekä normannipalkkasoturien ryhmä. Armeija oli parhaimmillaan erittäin iskukykyinen ja toimiva, mutta sen suorituskyky riippui ratkaisevasti kenraalin taidoista: kykenikö hän saamaan eri kansallisuuksista ja kulttuureista peräisin olevat joukot yhteistoimintaan. Berrhoian taistelun jälkeen 1121 Bysantti oli jälleen hyökkäystiellä, ja kykeni lännessä valtaamaan menetetyt alueet. Idässä takaisinvalloitus tyrehtyi 1176 Myriokefalonin ratkaisemattomana päättyneeseen taisteluun, joka jätti jälkeensä köyhtyneen ja heikentyneen valtakunnan. Manuel I:n seuraajat pyrkivät nyt lähinnä vakiinnuttamaan tilanteen ja suojaamaan rajat. Tämä ”Bysantin hopeiseksi ajaksi” kutsuttu kausi päättyi neljännen ristiretken katastrofiin ja Konstantinopolin valtaukseen.
Suur-Oulu
Suur-Oululla tarkoitetaan suurkuntamallin pohjalta kuntaliitoksin mahdollisesti luotavaa suurkuntaa, joka muodostuisi Oulun kaupungista sekä Oulun työssäkäyntialueeseen kuuluvista ympäryskunnista. Suur-Oulun muodostamista ehdotti silloinen Oulun kaupunginjohtaja Kari Nenonen sanomalehti Kalevan haastattelussa 2. lokakuuta 2005. Suur-Oulun muodostaminen jakaa mielipiteitä puolesta ja vastaan. Nykyisin suur-Oulu muodostuu itse Oulun kaupungin lisäksi entisistä Haukiputaan, Oulunsalon, Yli-Iin, Ylikiimingin ja Kiimingin kunnista.
Valtuustokausi 2005–2008
Ylikiiminki jätti aloitteen kuntaliitoksesta syyskuussa 2005, joka sitten johti Ylikiimingin ja Oulun yhdistymispäätökseen. Ylikiiminki liittyi Ouluun vuoden 2009 alussa. Haukipudas ja Yli-Ii aloittivat vuonna 2007 kuntaliitosselvitykset Oulun kanssa.
Kiiminki päätti selvitystyön tekemisestä kuntaliitoksesta Oulun kaupungin kanssa, mutta Oulun kaupunki ei lähtenyt selvitystyöhön valtuustokauden aikana. Myöhemmin Kiimingin kuntaliitosselvitys päätöstä muutettiin siten, että kuntaliitosselvitykseen voisi liittyä muita Oulun seudun kuntia.
Valtuustokausi 2009–2012
Ylikiiminki liittyi Ouluun vuodenvaihteessa 2009. Valtuustokauden alussa kuntaliitosselvitykset Yli-Iin ja Haukiputaan osalta valmistuivat. Yli-Ii päätti liittyä Ouluun mutta pari päivää myöhemmin kokoontunut Haukiputaan kunnanvaltuusto hylkäsi täpärästi kuntaliitoksen Oulun kanssa. Samassa kokouksessa Haukiputaan valtuustoon jätettiin aloite monikuntaliitosselvitykseen liittymisestä joka sitten hyväksyttiin myös täpärästi enemmistöpäätöksellä pari kuukautta myöhemmin. Monikuntaliitokseen liittyivät myöhemmin Oulunsalo ja Muhos. Myös Kempeleen,  Iin ja  Limingan valtuustoihin jätettiin aloitteet monikuntaliitosselvitykseen liittymisestä mutta nämä eivät saaneet tarpeeksi kannatusta. Monikuntaliitosselvitykseen on sitoutunut Oulun lisäksi seuraavat kunnat: Haukipudas, Kiiminki, Oulunsalo, Muhos sekä Yli-Ii. Valtiovarainministeriö nimesi toukokuussa 2009 monikuntaliitosselvittäjäksi filosofian tohtori Arto Kosken. Selvittelijän toimikausi alkaa 1.8.2009 ja loppuu 18.2.2010. Monikuntaliitosselvitykseen osallistuneiden kuntien valtuustot kokoontuivat 26. huhtikuuta 2010 tekemään päätökset monikuntaliitokseen osallistumisesta. Haukipudas, Kiiminki, Oulu, Oulunsalo ja Yli-Ii päättivät osallistua liitokseen mutta Muhoksen kunnanvaltuusto päätti jäädä pois monikuntaliitoksesta. Oulun kaupunki sekä Haukiputaan, Kiimingin, Oulunsalon ja Yli-Iin kunnat yhdistyivät vuoden 2013 alussa uudeksi Oulun kaupungiksi. Kuntien valtuustot päättivät asiasta kokouksissaan 28. kesäkuuta 2010.
Ossian Wuorenheimo
Erik Ossian Wuorenheimo (vuoteen 1903 Bergbom, 3. joulukuuta 1845 Viipuri – 13. kesäkuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies ja poliitikko, joka toimi senaatin kulkulaitostoimituskunnan päällikkönä vuosina 1896–1905 ja säätyvaltiopäivien maamarsalkkana vuosina 1904–1905. Hän vaikutti merkittävästi Suomen rautateiden kehittämiseen. Hänestä polveutuu Wuorenheimon aatelissuku.
Perhe
Wuorenheimon vanhemmat olivat senaattori Johan Erik Bergbom ja Fredrika Juliana Roschier. Hänen sisaruksiaan olivat Kansallisteatterin perustajina tunnetut Kaarlo ja Emilie Bergbom sekä järjestövaikuttaja Augusta af Heurlin. Wuorenheimon ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1877 Augusta Fredrika Thérese Rotkirch (1857–1881) ja toinen vuodesta 1884 Agnes Augusta Charlotta Idman (1864–1921). Hänellä oli kolme lasta. Lähetystöneuvos ja Suomi-Filmin toimitusjohtaja Aarne Wuorenheimo oli hänen poikansa toisesta avioliitosta. Kirjailija Toivo Tarvas oli Ossian Wuorenheimon ottopoika. Wuorenheimon appi Gustaf Fredrik Rotkirch ja hänen kaksi lankoaan Samuel Werner von Troil ja Gustaf Samuel von Troil olivat kaikki senaattoreita.
Ura
Ossian Bergbom kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1857–1862, mutta ei lähtenyt sotilasuralle. Hän kouluttautui tie- ja vesirakennusinsinööriksi suorittamalla vuosina 1862–1867 kurssin Aleksanteri I:n tie- ja vesirakennusopistossa Pietarissa, ja osallistui sen jälkeen Suomen rautatieverkon rakentamiseen. Bergbom oli apulaisinsinöörinä Pietari–Valkeasaari-radan rakennustyömaalla vuosina 1867–1870 ja piiri-insinöörinä yksityisellä Hanko–Hyvinkää-radalla 1872–1873. Hän johti radanrakennustöitä Turku–Tampere–Hämeenlinna-radalla 1874–1876, Tampere–Vaasa-radalla 1879–1883, Vaasa–Oulu-radalla 1883–1886 ja Savon radalla 1887–1889. Sen jälkeen hän oli Kuopion tie- ja vesirakennuspiirin piiri-insinöörinä vuosina 1889–1890 sekä Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen yli-insinöörinä 1890–1892 ja ylitirehtöörinä 1892–1896. Hänet nimitettiin senaatin kulkulaitostoimikunnan päälliköksi vuonna 1896. Bergbomin kaudella tehtiin päätös aloittaa veturien valmistaminen Suomessa. Ensimmäiset 40 veturia tilattiin vuonna 1898 Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ltä, joka perusti niiden valmistamista varten konepajan Tampereelle.
Bergbom osallistui vuoden 1888 säätyvaltiopäiville porvarissäädyssä Tampereen kaupungin edustajana. Hänet nimitettiin senaattiin puolueettomana asiantuntijana, mutta routavuosina hän tuki suomettarelaisten myöntyvyyslinjaa. Hänet aateloitiin vuonna 1903, jolloin hän otti käyttöön nimen Wuorenheimo. Vuoden 1904 valtiopäivillä hän oli aatelissäädyssä uuden aatelissukunsa edustajana ja hänet nimitettiin myös varamaamarsalkaksi. Maamarsalkka Constantin Linderin väistyttyä pian valtiopäivien alun jälkeen Wuorenheimo hoiti tämän tehtävää käytännössä koko valtiopäivien ajan, ja hänet nimitettiin virallisestikin maamarsalkaksi helmikuussa 1905. Hän salli valtiopäivillä perustuslaillisten tiukatkin puheenvuorot, mikä vähensi hänen suosiotaan venäläisen esivallan silmissä. Suomen kenraalikuvernööri Ivan Obolenski ei hyväksynyt häntä seuraavaksi senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi. Wuorenheimo erosi senaatista muiden myöntyvyysmiesten kanssa suurlakon aikana marraskuussa 1905. Hjeltin senaatin erottua lokakuussa 1909 kenraalikuvernööri Vladimir Böckmann tarjosi hänelle uuden senaatin muodostajan tehtävää, mutta hän kieltäytyi.
Muuta
Wuorenheimo rakennutti kesähuvilakseen Tampereella sijaitsevan Lepolan huvilan. Se sijaitsi alkuaan Hatanpäänniemellä, mutta siirrettiin 1800-luvun lopussa Härmälään, jossa se on nykyään kaupunginosansa vanhin rakennus. Huvila on myöhemmin ollut päiväkotikäytössä.
Karismaattinen johtajuus
Karismaattinen johtajuus tai karismaattinen auktoriteetti on sosiologi Max Weberin luoma käsite, jolla tarkoitetaan johtajuutta, joka perustuu yksilön erityiselle pyhyydelle, sankaruudelle tai poikkeukselliselle luonteelle ja hänen esittämälleen tai siunaamalleen järjestykselle. Karismaattinen johtajuus on yksi kolmesta Weberin määrittelemästä johtajuuden tyypistä, jotka muut ovat perinteinen johtajuus ja rationaalis-legaalinen johtajuus. Termi on yleisessä käytössä sosiologien piirissä.
Foros
Foros on pieni kaupunkityyppinen taajama Krimin eteläisessä osassa. Se kuuluu Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan Jaltan kaupunkipiiriin ja sijaitsee noin 42 km Jaltasta ja 48 km Sevastopolista. Asukkaita siellä on 2 185 (2001). Vuonna 2013 taajaman väkiluvuksi arvioitiin 1 994 henkeä.
Mihail Gorbatšovilla oli Forosissa kesähuvila, johon hänet lukittiin arestiin vuoden 1991 vallankaapausyrityksen aikana.
Rollin 30's
Rollin 30s on Crips-jengi, joka aloitti nimellä Harlem Godfathers Jefferson Parkin alueella eteläisessä Los Angelesissa, Kaliforniassa. Jengi perustettiin 1970-luvun keskivaiheilla, ja he hallitsevat toiseksi suurinta aluetta Los Angelesissa. Vain Eight-Tray Gangster Cripsin alue on suurempi. Heidän alueensa on Jeffersonin, King Blvd:in, Crenshawin ja Normandien keskellä, ja sen pinta-ala on 2,04 neliökilometriä. 1970-luvun lopun jälkeen jengi on ollut sodassa Rollin 20s Bloodsin kanssa. Toiseksi suurin sota heillä on Black P Stonesin kanssa. Heillä oli myös sota Rollin 40s Cripsin kanssa vuosina 1996–2006.
Rollin 30s jengillä on Cripsien parissa useita sisar-settejä, joiden nimet ovat vastaavia numeroinnin vain muuttuessa (Rollin 20s, Rollin 60s, Rollin 80s jne). Jengin nimessä oleva kymmennumero tulee kadun numerosta, jota he "hallinnoivat".
He ovat myös kuuluisia siitä, että räppäri Ice-T kuului jengiin nuorempana, tosin hän on myöhemmin jättänyt jengielämän.
Peter Amory
Peter Amory (s. 2. marraskuuta 1964, Norwich, Norfolk) on brittiläinen näyttelijä. Suomessa hänet luultavasti tunnetaan parhaiten Emmerdale-sarjasta, jossa hän näytteli Christopher Tatea. Amory on ollut myös muissakin televisio-ohjelmissa mukana, mutta hänen uransa pisin työpaikka oli Emmerdale, jossa hän oli vuodesta 1989 vuoteen 2003.
Ponta Delgadan piiri
Ponta Delgadan piiri on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Ponta Delgadan piiri oli yksi Azorien kolmesta piiristä ja sen pääkaupunki oli Ponta Delgada. Piiri lakkautettiin Portugalin perustuslain uudistuksen yhteydessä vuonna 1976, jolloin Azoreista tehtiin yhdessä Madeiran kanssa autonomisia alueita.
Kolmosvisa
Kolmosvisa oli suomalainen Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla vuosina 1987–1994 lähetetty visailuohjelma. Ohjelmaa juonsivat Reijo Salminen ja Jyrki Otila, jotka myös laativat ohjelmassa esitetyt kysymykset. Sama kaksikko oli aiemmin mukana muun muassa Yle TV2-kanavan visailuohjelman Thilia Thalia suunnittelussa.
Ohjelman idea oli "kuka tietää nopeimmin" -tyylinen. Kilpailijoita oli yleensä kolme, ja heille esitettiin kysymyksiä eri aihealueista. Ohjelmaa nauhoitettiin aluksi studiossa, ja myöhemmin elävän yleisön edessä ympäri Suomea. Viimeisinä vuosina ohjelmaa kuvattiin välillä myös siipirataslaivalla. Kilpailun alussa jokaisella kilpailijalla oli kolme pistettä.
Kolmosvisan jälkeen Otila ja Salminen tekivät vuosina 1995–1996 MTV3-kanavalla esitettyä Tietopörssi-visailuohjelmaa, joka oli toteutettu samalla periaatteella kuin Kolmosvisa.
Pertti Sahlberg
Pertti ”Pertsa” Sahlberg on suomalainen entinen kilpa-aerobikkaaja. Hän voitti muun muassa vuonna 2000 yhdessä silloisen vaimonsa Marin kanssa aerobicin maailmanmestaruuden ja euroopanmestaruuden. He sijoittuivat vuoden 2001 World Seriesin finaalissa sijalle 8.
Koulutukseltaan Sahlberg on liikunnanopettaja. Hän toimii perusopetuksen liikunnanopettajana Kerttulin lukiossa ja perusasteen koordinattorina Turun seudun urheiluakatemiassa. Aiemmin Sahlberg on työskennellyt Turun Lyseossa yläkoulun ja lukion liikunnan ja terveystiedon opettajana.
Mark Mancari
Mark Mancari (s. 11. heinäkuuta 1985) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut NHL:ssä Buffalo Sabresin ja Vancouver Canucksin joukkueissa, Saksan DEL-liigassa Augsburger Pantherin ja Krefeld Pinguinen joukkueissa sekä Saksan toisella sarjatasolla EHC Freiburgin joukkueessa. Hän on Buffalo Sabresin seitsemännen kierroksen varaus vuodelta 2004.
Pelaajaura
Pelattuaan neljän kauden ajan OHL-joukkue Ottawa 67's:ssä, Mancari debytoi ammattilaistasolla Buffalon AHL-farmijoukkue Rochester Americansissa kaudella 2005-2006. Hän pelasi 71 ottelua, joissa teki 42 pistettä. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2006-2007. Hän pelasi kolme peliä, joissa sai yhden syöttöpisteen. Hän on tällä hetkellä AHL:n kovimman laukauksen ennätyksen haltija. Hän laukoi vuoden 2008 AHL:n taitokisassa 102,8 mph.
Mancari kutsuttiin 21. marraskuuta 2008 ylös Portland Piratesista. Seuraavana päivänä hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa New York Islandersia vastaan. 7. joulukuuta hänet tiputettiin AHL:ään. 6. tammikuuta 2009 Mancari valittiin AHL:n kanadalaisten tähdistöön.
Mancari aloitti kauden 2010-2011 Portlandissa, jossa pelasi 23 peliä ennen kuin hänet nostettiin NHL:ään 7. joulukuuta 2010. Mancari sai yhden syöttöpisteen vierasottelussa Boston Bruinsia vastaan.
Mancari siirtyi vuoden sopimuksella Vancouver Canucksiin 1. heinäkuuta 2011. Ensimmäisen Canucks -kauden jälkeen Mancari palasi Buffalo Sabresiin vuoden mittaisella sopimuksella.
5. heinäkuuta 2013 Mancari lähti taas Buffalon organisaatiosta ja allekirjoitti yhden vuoden kaksisuuntaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa.
2. maaliskuuta 2014 Mancari kaupattiin Florida Panthersiin vaihdossa Eric Selleckiin.
17. heinäkuuta 2015 teki sopimuksen DEL seura Augsburger Pantherin kanssa.
Euroopan unionin kilpailuoikeudellinen kanne Microsoftia vastaan
Euroopan unionin nostama kilpailuoikeudellinen kanne Microsoftia vastaan on Euroopan komission vuonna 2004 nostama kanne ohjelmistovalmistaja Microsoftia vastaan. Komissio epäili Microsoftia määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. Tapaus sai alkunsa Novellin vuonna 1993 tekemästä valituksesta Microsoftin käyttöoikeussopimuksia kohtaan ja johti lopulta päätökseen, jonka mukaan Microsoftin oli julkaistava osia palvelintuotteistaan ja julkaistava Microsoft Windows -käyttöjärjestelmästä versio, jossa ei ollut mukana Windows Media Player -ohjelmistoa.
Alustava valitus
Sun Microsystems liittyi jupakkaan vuonna 1998, kun se valitti siitä, että joistakin Windows NT -käyttöjärjestelmän rajapinnoista ei ollut saatavilla tietoja. Tapaus laajeni entisestään, kun EU ryhtyi tutkimaan, miten suoratoistossa käytettävää teknologiaa oli integroitu osaksi Windowsia.
Päätös
Viitaten yhä toistuviin väärinkäytöksiin, EU teki alustavan päätöksen vuonna 2003 ja määräsi Microsoftin tarjoamaan käyttäjille version Windowsista, jossa ei ollut mukana Windows Media Player -ohjelmistoa. Lisäksi Microsoftin oli toimitettava tiedot, jotta kilpailijat pystyisivät tekemään sovelluksia, jotka toimivat täydellisesti sekä Windowsin työpöytä- että palvelinversioissa. Maaliskuussa 2004 EU määräsi Microsoftin maksamaan 497 miljoonaa euroa sakkoa. Sakko oli suurin EU:n siihen saakka määräämä.
Seuraavassa kuussa Microsoft julkaisi musertavan arvion päätöksestä. Arviossa mainittiin muun muassa, että komissio pyrkii luomaan uutta lakia, jolla on negatiivinen vaikutus immateriaalioikeuksiin ja hallitsevassa asemassa olevien yritysten kykyyn luoda innovaatioita. Microsoft maksoi sakon kokonaisuudessaan heinäkuussa 2004.
Vuonna 2004 Neelie Kroes nimitettiin Euroopan komission kilpailuasioista vastaavaksi komissaariksi. Yksi hänen ensimmäisistä tehtävistään oli valvoa Microsoftin saaman sakon toimeenpano. Kroes on avointen standardien ja avoimen lähdekoodin kannattaja, ja pitää niitä kaupallisia vaihtoehtoja parempana.
Seuraukset
Microsoft on toimittanut komission päätöksen kanssa yhteensopivan version Windows XP -käyttöjärjestelmästä. Järjestelmä nimettiin Windows XP N:ksi. Vastauksena päätöksen vaatimukseen koskien palvelinkäyttöjärjestelmien toimintaan liittyvää tiedonsaantia, Microsoft julkaisi Windows Server 2003 -version lähdekoodin Work Group Server Protocol Program -ohjelman jäsenilleen, mutta ilman määrittelyitä. Microsoft jätti myös aiheesta valituksen, ja EU piti viikon mittaisen kuulemisen.
Junabongaus
thumb|Junabongareita odottamassa belgialaisen [[NMBS/SNCB|NMBS/SNCB:n Class 51 -dieselveturin ”viimeistä matkaa” vuonna 2003.]] Junabongaus eli junaspottaus on eräs raideliikenneharrastamisen muoto, joka käsittää muun muassa raideliikenteen ja kalustokierron seurantaa sekä valokuvausta. Junabongari, rautatieharrastaja (ferroequinologisti), voi pelkän bongauksen lisäksi harrastaa muutakin raideliikenteeseen liittyvää, erikoisina syventävinä aiheina esimerkiksi tietyntyyppiset turvalaitteet tai rautatien arkkitehtuuri. Junabongauksen taustalla on yleensä tiedonkeruuseen liittyvä aihepiirin tiedonjano. Jotkut bongaavat myös rautatieasemia.
Euroopan unionin kilpailuoikeudellinen kanne Microsoftia vastaan
Seuraukset
Maaliskuussa 2004 Microsoft tuomittiin sakkoihin ja toimittamaan Windows-versio ilman Windows Media Playeria.
Kesäkuussa 2006 Microsoft kertoi, että se on ryhtynyt toimittamaan EU:lle sen vaatimia tietoja, mutta BBC:n mukaan oli liian myöhäistä.
12. heinäkuuta 2006 EU määräsi Microsoftille ylimääräisen 280,5 miljoonan euron sakon, joka kasvoi päivittäin korkoa 1,5 miljoonaa euroa ajalta 16. joulukuuta 2005 – 20. kesäkuuta 2006. EU uhkasi korottaa maksua 3 miljoonaan euroon päivältä alkaen 31. heinäkuuta 2006.
17. syyskuuta 2007 Microsoftin tekemä valitus hylättiin. 497 miljoonan euron sakko jäi voimaan samoin kuin vaatimukset koskien palvelinkäyttöjärjestelmien yhteensopivuuden takaamiseksi tarvittavia tietoja ja Media Player -ohjelmiston integrointia. Microsoftin oli lisäksi maksettava 80 % komission oikeudenkäyntikuluista ja komission oli maksettava 20 % Microsoftin oikeudenkäyntikuluista. Oikeus kuitenkin hylkäsi alkuperäisen päätöksen vaatimuksen riippumattomasta valvontaelimestä, jolla olisi rajoittamaton pääsy yrityksen sisäisiin tietoihin. 22. lokakuuta 2007 Microsoft ilmoitti noudattavansa päätöstä, eikä se tulisi tekemään uutta valitusta.
Microsoft ilmoitti, että se tulisi vaatimaan 0,4 % myytyjen tuotteiden hinnasta royalti-maksuna (suunnitellun 5,95 % sijasta). Vaatimus koski vain yhteensopivien kaupallisia ohjelmistojen myyjiä. Microsoft lupasi olla vaatimatta maksuja yksittäisiltä avoimen lähdekoodin ohjelmistojen kehittäjiltä. Tätä päätöstä edelsi 280,5 miljoonan euron sakko ajalta 21. kesäkuuta 2006 – 21. lokakuuta 2007. Yhteensopivuuden takaamiseksi tarvittava tieto on saatavilla 10 000 euron kertamaksua vastaan.
27. helmikuuta 2008 EU määräsi Microsoftille 899 miljoonan euron sakon, koska se ei ollut toiminut komission päätöksen mukaisesti. Tämä oli EU:n suurin kilpailuoikeudellinen sakko vuoteen 2009 saakka, jolloin Intel sai 1,06 miljardin euron sakon. Microsoftin saamaa sakkoa edelsi 280,5 miljoonan euron sakko ajalta 21. kesäkuuta 2006 – 21. lokakuuta 2007. 9. toukokuuta 2008 Microsoft jätti Euroopan unionin yleiseen tuomioistuimeen vetoomuksen sakon kumoamiseksi.
Muut tutkimukset
Tammikuussa 2009 Euroopan komissio ilmoitti, että se ryhtyy tutkimaan Internet Explorerin ja Windows-käyttöjärjestelmän yhteenliittämistä. Komission mukaan Microsoft pyrki sitomaan Windows-käyttäjät käyttämään omaa selaintaan ja tämä aiheutti epäreilua kilpailua selainvalmistajien välillä. Vastauksena Microsoft ilmoitti, että se ei tulisi liittämään Internet Explorer -selainta osaksi Windows 7 -käyttöjärjestelmän Euroopassa myytävää versiota Windows 7 E.
16. joulukuuta 2009 Euroopan unioni hyväksyi Microsoftin tarjoaman ratkaisun eri selainten lataamiseksi. Käyttäjä voi ladata haluamansa selaimen ruudulla näkyvista vaihtoehdoista.
Maaliskuussa 2013 Microsoft sai Euroopan unionilta 561 miljoonan euron sakot rikottuaan lupauksensa hoitaa asia kuntoon. Euroopan unionin komission mukaan yhtiö ei ole tarjonnut Windows-käyttäjille mahdollisuutta valita vapaasti nettiselaintaan.
Keihäslehdet
Ulkonäkö ja koko
Keihäslehtien lehdet ovat keihään muotoiset, tummanvihreät ja melko paksut. Suurimpien lajien lehdet kasvavat yli 80 cm pitkiksi, pienin on kääpiökeihäslehti Anubias barteri var. nana, jonka lehdet jäävät alle 6 cm pitkiksi, 3 cm leveiksi. Kasvi kukkii veden alla, mutta leviää tehokkaasti myös suvuttomasti maavarren palasista.
Levinneisyys ja elinympäristö
Keihäslehtiä kasvaa tropiikissa, Keski- ja Länsi-Afrikassa. Useimmat lajit kasvavat jokien pohjalla, mutta jotkin ovat suokasveja.
Akvaariossa
Keihäslehdet ovat suosittuja akvaarioissa, koska ne kestävät vähäistä valoa, korkeita lämpötiloja ja koska kasveja syövät kalat eivät yleensä syö keihäslehtiä. Keihäslehdet kasvavat hitaasti ja ovat siksi kalliita, ja niihin voi kertyä levää. Keihäslehti on myös vaikeahoitoinen ja tarvitsee hyvän kasvualustan.
PlayStation Portable
thumb|250px|right|PSP:n [[XrossMediaBar, teemana "August".]] PlayStation Portable (viralliselta lyhenteeltään PSP) on Sony Computer Entertainmentin (SCE) valmistama käsikonsoli. PSP julkistettiin ensimmäisen kerran E3-messuilla vuonna 2003 ja paljastettiin 11. toukokuuta 2004 Sonyn lehdistötilaisuudessa E3-messuilla. Laite tuli myyntiin ensimmäisenä Japanissa 12. joulukuuta 2004, ja se julkaistiin Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa maaliskuussa 2005. Suomessa se tuli myyntiin 1. syyskuuta 2005. PSP on myynyt kesäkuuhun 2007 mennessä 26 miljoonaa kappaletta ympäri maailmaa. Sen seuraaja on vuonna 2011 julkaistu PlayStation Vita.
Laitteella voi pelata, katsella elokuvia, kuunnella musiikkia, selata internetsivustoja ja katsella digikuvia. Se käyttää pääasiallisena tallennusmediana UMD-levyjä (Universal Media Disc), mutta tukee myös USB- ja Sony Memory Stick -muistikortteja. Muita mainittavia ominaisuuksia ovat stereokaiuttimet, kuuloke- ja sisäinen mikrofoni (vain PSP-3000), langaton verkkoyhteys (802.11b, Wi-Fi), suuri nestekidenäyttö ja analoginen ohjaussauva.