cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jessica Jerome
thumb|right|Jessica Jerome Jessica Jerome (s. 8. helmikuuta 1987) on yhdysvaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili vuosina 2000–2015.
Jerome aloitti mäkihypyn 7-vuotiaana, ja vuosina 2001 ja 2002 hän voitti Amateur Athletic Unionin järjestämän AAU Junior Olympic Gamesin. Vuonna 2006 hän sijoittui kolmanneksi Continental Cupin kokonaiskilpailussa. Hän on voittanut Continental Cupissa kerran, Rovaniemellä joulukuussa 2010, ollut kuusi kertaa toinen ja 16 kertaa kolmas. Maailmancupissa hän on sijoittunut kolmanneksi Hinterzartenissa tammikuussa 2012 ja toiseksi Râșnovissa maaliskuussa 2014. MM-kilpailuissa hän on ollut kuudes Liberecissä 2009 ja Val di Fiemmessä 2013 sekä yhdeksäs Falunissa 2015. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui kymmenenneksi. Hän on voittanut maansa mestaruuden ainakin vuosina 2002, 2003 ja 2005.
Jerome on pituudeltaan 163-senttinen ja painaa 53 kiloa. Hän edustaa Park City -seuraa ja hänen valmentajansa on Casey Colby.
Herman Raski
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Raski aloitti 1914 opinnot Kolppanan opettajaseminaarissa. Venäjän sisällissodan aikana Raskin seminaariluokan oppilaat taistelivat valkoisten venäläisten puolella ja he joutuivat lopulta siirtymään Suomeen. Seminaariluokka valmistui sitten kansakoulunopettajiksi Helsingissä pidetyillä tilapäisillä kursseilla. Raski toimi opettajana Miehikkälässä 1926–1937 ja Vehkalahdella Neuvottoman kansakoulussa 1937–1963. Eläkkeelle jäätyään hän muutti Helsinkiin.
Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu
260px|thumb|Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu on jalkapallostadion Istanbulissa, Turkissa. Fenerbahçe SK pelaa kotiottelunsa stadionilla. Stadion on valmistunut vuonna 1908 ja sinne mahtuu kaikkiaan 50 509 katsojaa.
Luettelo psykologeista
Luettelo tunnetuista psykologeista.
Lisäksi muita psykologian kehittymiseen vaikuttaneita henkilöitä:
Tynkkylänjoen kartano
Tilan pinta-ala on n.170 hehtaaria. Nykyinen omistaja on yrittäjä Pekka Salmi, joka asuu perheineen Savonlinnassa. He ovat kunnostuttaneet tiloja edustuskäyttöön. Tynkkylänjoen kartanon alueelle on merkitty vahvistettuun kaavaan yhteensä 68 tonttia vapaa-ajanasuntoja varten. Tontit sijoittuvat kolmeen erilliseen ja rakennuskannaltaan eritasoiseen kortteliin. Rakennusoikeutta on hieman vajaat 12 000 kerrosneliötä yhteensä noin 20 hehtaarin alueella.
Erkki Aro
Erkki Juhani Aro (11. maaliskuuta 1916 Helsinki – 1993) oli suomalainen suunnistaja.
Sven Sonntag
Sven Sigfrid Sonntag (28. huhtikuuta 1912 Helsinki – 11. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Erkki Aro
Aron huippuvuodet osuivat aikaan, jolloin suunnistuksessa ei käyty vielä arvokilpailuja. Yli kolmekymppisenä hän pääsi osoittamaan kykynsä pohjoismaitten suurissa suunnistusviesteissä. Helsingin Suunnistajia edustaen hän voitti Jukolan viestin seitsemän kertaa, mitä saavutusta on sittemmin onnistunut sivuamaan vain Juhani Salmenkylä. Lisäksi hän suunnisti kahdeksannen osuuden vuoden 1954 Tiomila-viestissä, joka päättyi ensimmäistä kertaa suomalaisvoittoon. Suomen mestariksi henkilökohtaisella matkalla Aro ylsi 1949 ja 1953, ja viestimestaruuksia hän voitti neljä.
Sven Sonntag
Sonntagin vanhemmat olivat talousneuvos Gustaf Sigfrid Sonntag ja Hilda Alexandra Lindström ja puoliso vuodesta 1938 Ellen Margareta Untamo, aiemmin Moliis. Sonntag tuli ylioppilaaksi 1932, kävi ruotsinkielisen kauppakorkeakoulun 1935 ja täydensi vielä opintojaan Englannissa suorittamalla sekä kieli- ja liiketoimintakurssin että kirjeenvaihtokurssin. Suomeen hän palasi 1936 ja aloitti isänsä johtaman Koulukalusto-yrityksen palveluksessa kirjeenvaihtajana ja konttoristina. Vuonna 1939 hänet nimitettiin yhtiön myyntipäälliköksi, 1945 apulaisjohtajaksi ja 1952 toimitusjohtajaksi, kun Gustaf Sonntag jäi tehtävästä eläkkeelle. Sven Sonntagin johdolla yrityksestä kehittyi alallaan Pohjoismaiden suurin ja sen tuotanto laajeni myös Fersalo-nimisenä perustetun yhtiön myötä koulukalusteiden metallirunkojen valmistuksen ohella työkoneisiin ja -kaluihin ja erilaisiin muihin metallirakenteisiin. Yrityskaupoilla toiminta laajeni edelleen muun muassa polttonestesäiliöihin, tiskipöydän metallikansiin, viljankuivureihin ja voimisteluvälineisiin. Sonntag, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1963, luopui yritysten johtotehtävistä ja useimmista luottamustoimistaan 1972. Salon kauppalanvaltuuston jäsen hän oli 1951–1953 ja Salon kaupunginvaltuuston jäsen 1961–1972. Sotilasarvoltaan Sonntag oli reservin majuri (1962).
Erkki Aro
Vuosina 1963–1969 Aro toimi Suomen Suunnistusliiton puheenjohtajana ja päävalmentajana. Nuoruusvuosien saavutuksiin kuuluu viestihiihdon akateeminen maailmanmestaruus 1939.
Ini (kirjain)
Ini (asomtavruli Ⴈ, nuskhuri ⴈ, mkhedruli ი) on 10. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Ini äännetään yleensä.
Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge)
Heino 2 (28 seiner grossen Erfolge) on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1975.
Arina Averina
Arina Alekseevna Averina (ven. Арина Алексеевна Аверина, s. 13. elokuuta 1998) on venäläinen rytminen voimistelija, joka on voittanut kolme maailmanmestaruutta.
Averina on vuoden 2016 Grand Prixin finaalin pronssimitalisti. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Italian Pesarossa hän voitti kultaa pallolla ja nauhalla sekä saavutti hopeaa neliottelussa ja vanteella sekä pronssia keiloilla. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Bulgarian Sofiassa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia vanteella ja keiloilla. Kansallisella tasolla hän on kaksinkertainen Venäjän mestaruuskisojen mitalisti vuosina 2015 ja 2017. Hänellä on identtinen kaksoissisko, menestynyt rytminen voimistelija Dina Averina.
Elämä
Arina Averina syntyi 13. elokuuta 1998 Zavolžjessa Venäjällä. Hänen vanhempansa ovat Ksenia Averina ja Aleksey Averin. Arinalla on identtinen kaksoissisko Dina Averina sekä isosisko Polina Averina.
Ura
Arina Averinaa sekä hänen siskoansa Dina Averinaa valmensi Larisa Belova, kunnes heistä tuli Venäjän maajoukkueen jäseniä ja he alkoivat harjoitella Moskovassa Novogorskin olympiaharjoittelukeskuksessa. Heidän valmentajakseen tuli Vera Shatalina. He aloittivat kilpailemaan kansainvälisissä kilpailuissa 2011, jolloin he kilpailivat Russian-Chinese Youth Gamesissa, Arinan sijoittuessa viidenneksi kokonaiskilpailussa.
Vuonna 2012 Arina Averina sijoittui yhdenneksitoista Venäjän juniorimestaruuskilpailuissa. Arina ja Dina kilpailivat Venera Cupissa Eilatissa, ja Arina voitti pronssia kokonaiskilpailussa. Hän voitti myös hopeaa vanteella ja pronssia pallolla, keiloilla ja nauhalla. Hän kilpaili Ljubljanassa MTM Cupissa, ja hän voitti team-kisassa kultaa Aleksandra Soldatovan ja Dina Averinan kanssa.
Kaudella 2013 Averina kilpaili Venäjän juniorimestaruuskilpailuissa sijoittuen viidenneksi. Hän kilpaili Happy Caravan Cupissa Taškentissa, voittaen Team-kisan kultaa yhdessä Dina Averinan kanssa. Arina kilpaili Russian Spartakiada's 6th Summer Student Gameseissa, sijoittuen toiseksi kokonaiskilpailussa.
Vuonna 2014 Averina kilpaili Moskovan 2014 Grand Prixissä seniorisarjassa voittaen kokonaiskilpailun hopeaa. Tämän jälkeen hän kilpaili Holonin 2014 Grand Prixissä ja voitti kokonaiskilpailun kultaa. Hänen seuraava kilpailunsa oli Baltic Hoop 2014, jossa hän voitti kokonaiskilpailun hopeaa, ja välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa pallolla, hopeaa keiloilla ja nauhalla ja pronssia vanteella. Averina kilpaili Venäjän mestaruuskisoissa, missä hän sijoittui kokonaiskilpailun seitsemänneksi.
Vuonna 2016 Averina aloitti kautensa Moskovan 2016 Grand Prixissä, sijoittuen kolmanneksi kokonaiskilpailussa ja välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa nauhalla ja hopeaa keiloilla. Tämän jälkeen hän kilpaili Lissabonin maailmancupissa sijoittuen kokonaiskilpailun viidenneksi. Hän pääsi nauhalla ja pallolla välinekohtaisiin finaaleihin, voittaen nauhalla hopeaa ja sijoittuen pallolla neljänneksi. Thiaisin Grand Prixissä 2016 Averina sijoittui kokonaiskilpailun viidenneksi ja hän pääsi keiloilla ja nauhalla välinekohtaisiin finaaleihin, sijoittuen molemmilla välineillä neljänneksi. Hän sijoittui neljänneksi Venäjän mestaruuskisoissa. Hän kilpaili Brnon Grand Prixissä sijoittuen viidenneksi kokonaiskilpailussa. Tämän jälkeen hän voitti kokonaiskilpailun hopeaa Bukarestin Grand Prixissä, ja hän pääsi kaikilla välineillä välinekohtaisiin finaaleihin; hän sijoittui toiseksi pallolla, kolmanneksi keiloilla, nauhalla ja neljänneksi vanteella. Averina kilpaili Sofian maailmancupissa sijoittuen neljänneksi kokonaiskilpailussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti pronssia vanteella ja keiloilla ja sijoittui neljänneksi pallolla ja seitsemänneksi nauhalla. Hän kilpaili Berliinin maailmancupissa, mutta vetäytyi ensimmäisen alkukilpailupäivän jälkeen, sillä hän kärsi käsivammasta. Averina kilpaili Grand Prixin finaalissa 2016 Israelissa, Eilatissa, jossa hän voitti kokonaiskilpailun pronssia. Hän pääsi nauhalla ja vanteella välinekohtaisiin finaaleihin, ja hän sijoittui molemmilla välineillä toiseksi.
Averinan kausi 2017 alkoi Moskovan Grand Prixillä, jossa hän sijoittui kolmanneksi kokonaiskilpailussa. Hän pääsi nauhalla välinekohtaisiin finaaleihin, voittaen hopeaa. Tämän jälkeen hän kilpaili Desio-Italia Trophyssa, missä hän voitti hopeaa kokonaiskilpailussa ja Team-kisan kultaa yhdessä Dina Averinan kanssa. Arina sijoittui kolmanneksi vuoden 2017 Venäjän mestaruuskisoissa. Hän kilpaili Marbellan Grand Prixissä, voittaen kokonaiskilpailun hopeaa ja välinekohtaisissa finaaleissa pronssia pallolla ja keiloilla. Hän kilpaili hänen vuoden 2017 ensimmäisessä World Cupissa Tashkentissa, voittaen hopeaa kokonaiskilpailussa. Hän pääsi kolmella välineellä (pallo, vanne, nauha) välinekohtaisiin finaaleihin, voittaen kaikilla välineillä kultaa. Hänen seuraava kilpailunsa oli Bakun maailmancup, missä hän voitti kultaa kokonaiskilpailussa. Hän pääsi kaikilla välineillä välinekohtaisiin finaaleihin, joissa hän voitti kultaa vanteella, hopeaa pallolla sekä nauhalla ja pronssia keiloilla. Budapestissä Euroopan mestaruuskisoissa 2017 Averina oli edustamassa Venäjää ja voittamassa joukkuekilpailussa kultaa (pisteet 182.175) yhdessä Aleksandra Soldatovan ja Dina Averinan kanssa. Arina Averina voitti kultaa myös pallolla ja keiloilla. Tämän jälkeen hän kilpaili Holonin 2017 Grand Prixissä ottaen kokonaiskilpailun voiton. Hän oli pallolla ja nauhalla välinekohtaisissa finaaleissa voittaen kultaa nauhalla ja hopeaa pallolla. Averina kilpaili vuoden 2017 World Gameseissa Wroclawissa, voittaen kolme kultamitalia vanteella, pallolla ja nauhalla ja pronssia keiloilla. Pesaron MM-kilpailuissa elo-syyskuussa 2017 hän voitti kultaa pallolla ja nauhalla sekä saavutti kaksossiskonsa Dina Averinan jälkeen hopeaa neliottelussa ja vanteella sekä pronssia keiloilla.
Vuoden 2018 EM-kilpailuissa Guadalajarassa Averina voitti kultaa neliottelussa. Saman vuoden MM-kilpailuissa Sofiassa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia vanteella ja keiloilla.
Labiodentaali
Labiodentaalit ovat äänteitä, jotka tuotetaan siten, että alahuuli koskettaa yläetuhampaita. Labiodentaaleja ovat esimerkiksi soinniton spirantti f ja suomen puolivokaali v. Useimmissa maailman kielissä, esimerkiksi englannissa, v on soinnillinen spirantti, ja symboli onkin kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa tässä käytössä, kun taas puolivokaalia merkitään kirjaimella.
Saraseenit
Saraseenit (< lat. saraceni, <  kreikk. sarakenoi) on nimitys, jota Euroopassa keskiajalla käytettiin islaminuskoisista kansoista ja Lähi-idän  nomadikansoista yleensä. Käsitteen ottivat käyttöön 100-luvulla roomalaiset, jotka sillä saattoivat tarkoittaa jotakin Syyrian aavikoilla asuvaa heimoa, tai sitten sana luotiin arabiankielen sanasta شرقيين, sharqiyyin, joka tarkoitti ”idän asukkaita”. Tällöin se olisi viitannut niihin nomadeihin, jotka liikkuivat idästä länteen ja takaisin Rooman Arabian provinssissa. 100-luvun jälkeen sanan käyttö laajeni kattamaan Lähi-idän nomadit yleensä samoin kuin kaikki muslimit, joita pidettiin pakanoina. Muslimien tai arabien asemasta Euroopassa puhuttiin "saraseeneista" 1700-luvulle asti. Käsitteellä alettiin tarkoittaa myös pakanoita yleensä, jopa antiikin ajan pakanoita.
Eurooppalaiset joutuivat Lähi-idän nomadikansojen kanssa tekemisiin 700-luvulta alkaen, jolloin nämä valloittivat Espanjan, Etelä-Italian ja Sisilian ja etenivät nykyiseen Ranskaan asti ryöstöretkillään. Lähi-idän kalifaatteja kutsuttiin ”saraseenien valtakunnaksi”. Ristiretkien aikana 1000-luvulta alkaen saraseenien kanssa jouduttiin entistä enemmän tekemisiin, mutta tämäkään ei johtanut tiedon lisääntymiseen islamista tai arabeista.
"Saraseeni" ei ollut sellaisiksi nimettyjen kansojen itse käyttämä nimi, ja sanan yli tuhat vuotta kestänyt käyttö todisti Lähi-idän olojen heikosta tuntemuksesta. Vasta valistusaikana käsite vaihdettiin "arabiksi". Keskiajalla "saraseeni" tarkoitti joko arabeja tai muslimeja tai molempia. Osmanien valtakunnan laajentuessa muslimeihin alettiin saraseenien asemesta viitata vähitellen sanalla "turkkilainen". Espanjassa sana "saraseeni" alkoi korvautua nimityksellä "mauri". Lähi-itään suuntautuneen matkailun myötä alettiin vähitellen puhua myös "arabeista". Sana seurasi aluksi Lähi-idässä yleistä pejoratiivista käyttöä, missä arabilla tarkoitettiin beduiinipaimentolaista tai maantierosvoa.
Särä
Särä on lampaasta ja perunasta leivinuunissa paistamalla valmistettu eteläkarjalainen perinneruoka, jota on valmistettu perimätiedon mukaan jo tuhat vuotta. Ainoana mausteena käytetään suolaa. Ennen perunan saapumista Eurooppaan on särässä käytetty naurista. Lihan kypsennyksen loppuvaiheessa kaukaloon lisätään kuorittuja, keitettyjä perunoita. Särän kanssa tarjotaan tyypillisesti ohrarieskaa, kotikaljaa ja vettä. Sen nimi tulee valmistamisessa käytetystä koivupuisesta puukaukalosta, särästä.
Lemin särä valittiin vuonna 1972 yhdeksi Suomen Seitsemästä matkailuihmeestä Suomen Kotiseutuliiton, Suomen Matkailuliiton ja Finnairin järjestämässä kilpailussa.
Sardinia
Sardinia (, sardiksi Sardigna) on Välimeren toiseksi suurin saari Italian länsipuolella ja Korsikan saaren eteläpuolella. Yhdessä muutamien lähisaarten kanssa se muodostaa Italiaan kuuluvan Sardinian hallintoalueen.
Foinikialaiset kutsuivat saarta ”Ichnusaksi” ja kreikkalaiset ”Sandalyoniksi” sen jalan jäljen muodon takia.
Maantiede
thumb|left|250px|[[Cagliari on Sardinian hallintoalueen pääkaupunki.]] Sardinia on pinta-alaltaan 24 090 km², ja sillä asuu vajaat 1,7 miljoonaa ihmistä. Saaren suurin kaupunki on Cagliari, jossa on runsaat 150 000 asukasta.
Sardinian pinnanmuotoja hallitsevat useat graniitti- ja liuskevuoristot. Korkein kohta on 1 834 metrin korkeuteen kohoava Punta La Marmora Gennargentun massiivissa. Sardinian joet ovat lyhyitä ja täynnä koskia. Huomattavimmat joet ovat Tirso ja Flumendosa.
Sardinian ilmasto on subtrooppinen ja välimerellinen. Vuotuinen sadanta vaihtelee tasankojen 600 millimetristä vuoristojen 990 millimetriin. Kesät ovat kuumia ja talvet leutoja.
Maakunnat
Sardiniassa sijaitsee neljä maakuntaa ja yksi metropolikaupunki:
Historia
thumb|200px|left|Sardinian kartta vuodelta 1888.
Sardiniassa asui ihmisiä 2000-luvulla tehtyjen löytöjen mukaan ehkä jo 250 000–300 000 vuotta sitten. Myöhemmällä kivikaudella tai kuparikaudella alettiin rakentaa megaliitteja. Monte Arcista saatiin obsidiaania kivisten terätyökalujen raaka-aineeksi. Noin 1800 eaa. alkaen saarella alettiin rakentaa nuragheja, mikä liittyi luultavasti uuden sotaisan kansan saapumiseen. Nuraghit olivat kivisiä tornimaisia taloja. Varhaisella Sardinialla oli kauppayhteyksiä Mykeneen ja Kreetan Kydoniaan. Egyptiläiset mainitsevat mahdollisesti varhaiset sardinialaiset nimellä shardana teksteissään vihollisinaan.
Foinikialaisten saapumisen tarkka ajankohta ei ole selvillä, mutta seemiläisten kirjoitusten perusteella Espanjasta peräisin olleet foinikialaiset olisivat perustaneet Sardinian pohjoisrannikolle Noraan siirtokunnan jo vuonna 1100 eaa. Foinikialaiset elivät alkuun rauhassa paikallisten nuraghien kanssa, mutta paikalliset loukkaantuivat, kun foinikalaiset tunkeutuivat sisämaahan ja ottivat haltuunsa kaakkoisosien rikkaat hopea- ja lyijykaivokset. Foinikialaisten ensimmäinen sisämaan tukikohta Monte Siraihin rakennettiin 650 eaa. Foinikialaiset saivat lopulta Karthagolta apua ja pystyivät valloittamaan lähes koko saaren.
Sardinia oli Karthagon hallussa, kun roomalaiset kiinnostuivat siitä. Voittoisan ensimmäisen puunilaissodan jälkeen Rooma hyökkäsi 241 eaa. Sardiniaan. Roomalaiset valloittivat saaren, mutta he joutuivat jatkuvasti erityisesti vuoristoisella Gennargentun alueella taistelemaan levottomuuksien takia. Sardinialaiset heimolaiset liittyivät vuonna 215 eaa. päällikkö Ampsicoran alaisuudessa karthagolaisiin toisen puunilaissodan aikana, mutta lyhyt kapina kukistettiin nopeasti.
Michigan State Capitol
Michigan State Capitol on rakennus Michiganin osavaltion pääkaupungissa Lansingissä. Sinne on sijoitettu Michiganin osavaltion lakiasäätävän elimen ja kuvernöörin tilat. Rakennus on luokiteltu kansallishistorialliseksi maamerkiksi Yhdysvalloissa. Se on järjestyksessään kolmas Michiganin osavaltiohallintoa isännöivä rakennus.
Sardinia
Historia
Raaka roomalaisvaltaus kesti 700 vuoden ajan. Sen jälkeen saari oli vandaalien, uudestaan roomalaisten, Bysantin ja saraseenien hallussa. Arabien valta Välimerellä alkoi 1000-luvulla hiipua, ja vuonna 1015 paavi Benedictus VIII kääntyi Pisan ja Genovan tasavaltojen puoleen. Nämä valtasivat saaren ja hallitsivat sitä. Seuraavan noin 300 vuoden ajan pisalaiset hallitsivat erityisesti saaren pohjois- ja genovalaiset eteläosaa.
Michigan State Capitol
Ensimmäinen lainsäädäntörakennus sijaitsi Michiganin alkuperäisessä pääkaupungissa Detroitissa. Lansingiin pääkaupunki ja sen mukana lainsäädäntö siirrettiin vuonna 1847 osavaltion läntisten alueiden kehittämistarpeen vuoksi. Lansing oli myös turvallisempi ratkaisu kuin Detroit ajatellen Windsorissa majailleita brittiläisiä joukkoja. Nykyinen lainsäädäntörakennus, jota edelsi väliaikainen puinen rakennus, vihittiin vuoden 1879 tammikuussa. Se edustaa arkkitehtuurin uusklassista tyylisuuntaa. Vuonna 1992 rakennus vihittiin uudelleen kolmivuotisten kunnostustöiden jälkeen.
Sardinia
Historia
Paavi Bonifatius VIII loi 1297 Sardinian ja Korsikan kuningaskunnan ja luovutti sen Aragonian kruunulle, jotta tämä luopuisi Sisiliaan kohdistuneista vaateistaan. Kuningaskunta oli olemassa vain paperilla, ja Aragonia joutui valtaamaan saaren sen asukkailta. Sardinia oli jakautunut neljään kuningaskuntaan (giudicati), joista vahvin oli Arborean kuningaskunta. Se oli onnistunut vastustamaan Pisaa ja Genovaa ja jopa laajentamaan vaikutuspiiriänsä. Vieraan vallan vastustamisen symboliksi nousi Arborean kuningatar Elianora de Arbarèe, joka taisteli Aragoniaa vastaan 1383–1404. Hän kuoli ruttoon 1404, ja hänen kuningaskuntansa kaatui pian tämän jälkeen. Aragonia kukisti sardinialaiset Sanlurin taistelussa 1404 ja sai kaikki maat haltuunsa 1420.
Michigan State Capitol
Michiganin ensimmäinen lainsäädäntörakennus
thumb|Ensimmäinen State Capitol Detroitissa vuoden 1847 tienoilla. Michiganin ensimmäinen lainsäädäntörakennus eli State Capitol valmistui vuonna 1832 Detroitiin. Tuolloin Michigan ei kuitenkaan vielä ollut oma osavaltionsa, vaan territorio ja rakennus ei täten osavaltioelimiä välittömästi sen valmistuttua majoittanut. Rakennus oli rakennettu tiilistä ja se oli yksi ensimmäisistä uuskreikkalaista tyyliä edustavista rakennuksista Michiganissa. Sitä koristivat joonialaiset pylväät ja 42-metrinen keskustorni.
Sardinia
Historia
Aragonian alaisuudessa Sardinia jäi köyhäksi saareksi, eikä Aragonia juurikaan kehittänyt sitä. Kaarle II:n kuolema aiheutti Espanjan perimyyssodan. Sen aikana englantilaisten tukemat itävaltalaiset valtasivat Sardinian 1708. Saaren hallinta vaihtui sodan aikana useita kertoja, kunnes 1720 se jäi Savoijin kuningashuoneelle. Sardiniaa hallitsi vuoteen 1847 saakka Savoijin asettama varakuningas. Vuonna 1847 Savoijin manneralueilla Piemontessa tapahtuneiden uudistusten takia Savoiji hyväksyi Piemonten ja Sardinian tasapäisen liiton, fusione perfettan. Tämän jälkeen niiden yhdessä muodostamaa valtiota sanottiin Sardinian kuningaskunnaksi. Samoihin aikoihin Sardinian kuningas Viktor Emanuel II:n tukema Giuseppe Garibaldi valloitti koko Italiaa. Sardinian kuningaskunta sai haltuunsa koko Italian, ja Viktor Emanuel otti 1861 käyttöön tittelin Italian kuningas.
Michigan State Capitol
Michiganin ensimmäinen lainsäädäntörakennus
Rakennuksen rakentaminen maksoi noin 24 500 senaikaista Yhdysvaltain dollaria. Vuoden 1847 maaliskuun 17. päivänä päätettiin osavaltiopääkaupungin siirrosta Detroitista Lansingiin. Täten myös lainsäädäntö muutti Lansingiin ja rakennuksen käyttötarkoitus muuttui. Siitä tehtiin ensin julkinen koulu ja myöhemmin kirjasto, ennen kuin se paloi vuonna 1893.
Sardinia
Väestö ja kulttuuri
thumb|Su Nuraxi di Barumini. Sardiniassa puhutaan italian lisäksi sen sukulaiskieltä sardia (sardiksi sardu). Vaikka italia on syrjäyttänyt sardin virallisissa yhteyksissä ja kielen asema hiipuu nuorten keskuudessa, sen asema erityisesti Cagliarin seudulla on vielä vahva. Saaren pohjoisosissa puhuttu murre ei ole sardia, vaan korsikan kielen muoto. Algheron kaupungissa on vanhastaan puhuttu myös katalaanin kieltä.
Sardinialainen keittiö on varsin omaleimainen, mutta se on jonkin verran saanut vaikutteita Manner-Italiasta, Espanjasta ja arabeilta. Olennaisia osia sardinialaisessa keittiössä ovat etenkin lammasruoat, grillattu porsas, tuliset makkarat, voimakkaat juustot, persoonalliset leivät, oliiviöljy, yrtit (esimerkiksi salvia ja timjami) ja tuhdit viinit. Sardinialaiset juustot tehdään monesti lampaan- tai vuohenmaidosta, ja eräs tunnettu omaleimainen juusto on kärpäsen toukkia sisältävä lampaanmaitojuusto casu marzu. Rannikkoalueilla syödään yleisesti myös meren antimia. Lisäksi Sardiniassa valmistetaan Mirto-likööriä sekä myös alun perin Napolin seudulta kotoisin olevaa limoncelloa. Yhteistä muuhun Italiaan ovat muun muassa antipasto-alkupalat, pastaruoat sekä pitkät, sosiaaliset illalliset.
Michigan State Capitol
Toinen lainsäädäntörakennus
thumb|left|Toinen State Capitol ennen tuhoisaa tulipaloa Lansingissa. Lansingiin siirretyn lainsäädännön tarpeille rakennettu Michiganin toisen lainsäädäntörakennuksen rakentamistyöt käynnistettiin vuonna 1847. Kaksikerroksinen puurakennus jäi vain väliaikaiseksi ratkaisuksi ja se tuli maksamaan noin 22 950 sen aikaista Yhdysvaltain dollaria. Uuden, pysyvän lainsäädäntörakennuksen valmistuttua vuonna 1879 rakennus myytiin. Se toimi tehtaana, kunnes koki saman kohtalon kuin ensimmäinen lainsäädäntörakennus: se tuhoutui tulipalossa vuonna 1882.
Sardinia
Väestö ja kulttuuri
Sardiniassa on yksi UNESCOn maailmanperintökohde, pronssikautinen nuraghe-linnoitus Su Nuraxi di Barumini.
Talous
Sardinian talous perustuu turismiin, teollisuuteen ja informaatioteknologiaan. Sardinia saa yhä suuremmassa määrin tuloja viininviljelystä. Saarella on myös kulta- ja hopeakaivoksia.
Sardiniaan on lauttayhteys useista kaupungeista manner-Italiasta ja Sisiliasta sekä Ranskan Korsikalta. Sardinian kansainväliset lentokentät sijaitsevat Cagliarissa, Olbiassa ja Algherossa.
Michigan State Capitol
Kolmas eli nykyinen lainsäädäntörakennus
thumb|Nykyisen State Capitolin peruskivi asetetaan paikoilleen. Varhaisella 1870-luvulla Michiganin kuvernööri Henry P. Baldwin ehdotti uuden lainsäädäntörakennuksen rakentamista. 31. maaliskuuta vuonna 1871 hyväksyttiinkin uuden rakennuksen rakentaminen. Se tuli maksamaan noin 1,2 miljoonaa sen aikaista Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 1872 Illinoisin Springfieldistä kotoisin ollut arkkitehti Elijah E. Myers valittiin uuden lainsäädäntörakennuksen suunnittelijaksi. Hänen ehdotuksensa Tuebor valittiin sen yksinkertaisuuden vuoksi. Myers käytti Yhdysvaltain kongressin Capitol-rakennuksen keskutornin ja siipirakennusten suunnittelua omassa luomuksessaan.
Uuden rakennuksen peruskivi muurattiin 2. lokakuuta vuonna 1873 noin 7 000 lansingilaisen ja noin 30 000 vierailijan hurratessa. Rakennus- ja viimeistelutyöt saatiin päätökseen vuoden 1878 lopussa. Uusi 139-huonetta käsittävä rakennus vihittiin samanaikaisesti kuin kuvernööri Charles Croswellin astui virkaansa 1. tammikuuta vuonna 1879.
Rami Eskelinen
Rami Kalevi Eskelinen (s. 14. elokuuta 1967 Helsinki ) on suomalainen rumpali, joka soitti muun muassa jazzyhtye Trio Töykeissä.
Eskelinen aloitti rumpujensoiton muusikkoisänsä innostamana. Vuonna 1982 hän aloitti opiskelun Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriossa ja soitti kesäisin muun muassa Tapani Kansan ja Meiju Suvaksen yhtyeissä. Valmistuttuaan vuonna 1988 Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriosta hän siirtyi jatko-opintoihin Sibelius-Akatemiaan ja samana vuonna perustettiin Trio Töykeät. Vuodesta 1990 vuoteen 1993 Eskelinen opiskeli Yhdysvalloissa New Yorkin Manhattan School of Musicissa.
Trio Töykeiden lisäksi Eskelinen on soittanut muun muassa Espoo Big Bandissa, Big Bad Familyssä sekä Jukka Gustavsonin ja Laura Sippolan yhtyeissä. Ulkomaisista muusikoista hän on soittanut muun muassa pianisti Gil Evansin ja trumpetisti Lew Soloffin yhtyeissä. Hän on opettanut rumpujen soittoa Espoon pop- & jazzopisto Ebelissä vuodesta 1996.
K’ani (kirjain)
K’ani (asomtavruli Ⴉ, nuskhuri ⴉ, mkhedruli კ) on 11. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
K’ani äännetään yleensä.
Schütze
thumb|140px|Toisen maailmansodan aikainen Schützen olkalappu thumb|140px|SS-Schützen kauluslaatat Schütze on Saksan armeijan sotamiestä vastaava sotilasarvo, joka on ollut käytössä ensimmäisestä maailmansodasta lähtien. Vuoteen 1918 saakka Schütze oli alin värvättyjen arvo konekivääriyksiköissä sekä joissakin eliittiyksiköissä.
Suomeksi käännettäessä Schütze voi olla ”ampuja” tai ”kiväärimies”, mutta käytännössä sillä tarkoitetaan sotamiestä. Schütze voi olla myös sukunimi. Sana juontuu saksan verbistä schützen, joka tarkoittaa puolustautumista ja vartioimista. thumb|left|200px|Kaksi SS-Schützen arvoista lapsisotilasta antautumassa yhdysvaltalaisille vuonna 1945. Aluksi SS käytti SS-Schützen sijaan arvoa SS-Mann, kuten myös Sturmabteilung, jolla oli oma arvonsa SA-Mann. SS- ja SA-Mann olivat alimpia palvelukseen hyväksyttyjen värvättyjen arvova. Vuodesta 1938 lähtien Waffen-SS käytti vastaavaa arvoa SS-Schütze, mutta Allgemeine SS ja muut SS:n haarat pitivät SS-Mannin arvon. Vastaavasti SS:n seuraavaksi ylempi arvo oli SS-Obermann, lukuun ottamatta Waffen-SS:a, joka käytti tilalla arvoa SS-Oberschütze.
Nykyajan Saksan armeijassa Schütze on harvinainen arvo, sillä eri aselajit käyttävät omia vastineitaan. Esimerkiksi viestijoukoissa (Fernmelder) alin värvätyn arvo on radisti (Funker).
Henrik Borgström
Henrik Borgström (26. huhtikuuta 1799 Loviisa – 30. kesäkuuta 1883 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kauppaneuvos ja merkittävä vaikuttaja Helsingin elinkeino- ja kulttuurielämässä.
Liiketoiminta
Henrik Borgström kuului porvoolaiseen Borgströmin kauppiassukuun. Hänen vanhempansa olivat raatimies Henrik Borgström ja Juliana Husberg. Isä kuoli jo 1808, ja perheen ollessa varaton yhdeksänvuotias Henrik joutui lähtemään sukulaisten hoidettavaksi. Hän muutti vain neljätoistavuotiaana vuonna 1813 Helsinkiin apulaiseksi sukulaisensa rihkamakauppaan, mutta siirtyi vuotta myöhemmin Hämeenlinnaan kirjanpitäjäksi ja opiskeli siellä myös matematiikkaa ja englantia. Borgström hankki oppia liikealalle ulkomailla ja toimi 1818–1821 Liverpoolissa Englannissa Joseph Leigh & Co -yhtiön Ruotsin-kirjeenvaihtajana. Palattuaan Suomeen hän oli saman yrityksen edustajana Helsingissä.
Borgström oli Suomessa uranuurtaja yritysmuotoisessa liiketoiminnassa. Hän muutti 1840-luvun lopulla kauppahuoneensa toiminimeksi Henrik Borgström & Co, jossa varakonsuli Hernmarck oli toisena osakkaana. Borgström osti liikekumppaninsa ulos yrityksestä vuonna 1859, minkä jälkeen se oli kokonaan hänen ja hänen perheensä omistuksessa. Monet kilpailijat ajautuivat konkurssiin 1850- ja 1860-lukujen taloudellisesti vaikeina aikoina, mutta omistuksiaan viisaasti hajauttanut ja yksittäisiä suursijoituksia välttänyt Borgström menestyi. Kuollessaan vuonna 1883 häneltä jäi jälkeen 4,2 miljoonan markan arvoinen netto-omaisuus, joka muodostui suurelta osin osakkeista – näistä noin puolet oli Forssa Oy:n osakkeita. Borgström oli kuollessaan yksi Suomen varakkaimmista liikemiehistä.
Muu toiminta
Borgström oli 1831–1842 Tanskan varakonsulina Helsingissä, Loviisassa, Porvoossa ja Tammisaaressa. Hän sai 1851 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän oli yksi Suomen porvarissäädyn edustajista tsaari Aleksanteri II:n kruunajaisissa 1856. Borgström kuului 1857 tullitaksantarkastuskomiteaan ja Suomen ensimmäiseen rautatiejohtokuntaan sekä 1862 rahanuudistuskomiteaan.
Puutarhanhoidosta kiinnostunut Borgström perusti useita Helsingin puistoja. Hän vuokrasi vuonna 1834 kaupungin eteläpuolella sijainneen nykyisen Kaivopuiston alueen kaupungilta 50 vuodeksi ja perusti yhtiön, joka rakennutti alueelle puiston, suositun Ullanlinnan kylpylän ja ravintola Kaivohuoneen. Vuonna 1851 perustettiin Borgströmin johdolla Eläintarhan puistoyhtiö, joka rakennutti kaupungin pohjoispuolelle nykyiset Eläintarhan ja Alppipuiston puistoalueet. Suunnitelmat eläintarhan tai terveyskylpylän perustamisesta tälle alueelle eivät toteutuneet ja vuonna 1862 valmistunut rautatie halkaisi puiston kahtia, mutta Borgström rakennutti Alppipuistoon vuonna 1870 ravintola Alppilan. Alppipuisto siirtyi vuonna 1875 Suomen Puutarhayhdistykselle. Eläintarhan alueen Borgström luovutti kaupungille 1877. Hän kunnostutti puistoksi myös Helsingin kaupungilta vuokraamansa Tullisaaren kartanon ympäristön.
Borgström oli myös merkittävä tieteen, taiteen ja kulttuurin suosija ja mesenaatti. Hänen ystäviinsä kuuluivat muun muassa J. V. Snellman, joka toimi 1850-luvulla jonkin aikaa hänen kirjanpitäjänään, sekä Zachris Topelius, joka asui jonkin aikaa alivuokralaisena Borgströmin talossa Mariankadulla. Borgströmin ystäväpiiriin lukeutuivat myös Johan Ludvig Runeberg ja Fredrik Pacius. Borgströmin kaupunkikoti sekä hänen kesäpaikkansa Tullisaari olivat pääkaupungin kirjailijoiden ja taiteilijoiden tärkeitä kokoontumispaikkoja. Hän toimi Finska Konstföreningenissä ja oli Konstnärsgilletin puheenjohtaja.
Muistaminen
thumb|[[Walter Runebergin veistämä Borgströmin rintakuva Helsingin Eläintarhassa.]] Eläintarhan puistoalueella sijaitsevan Talvipuutarhan vieressä paljastettiin 27. toukokuuta 1888 Walter Runebergin veistämä Borgströmin pronssinen rintakuvapatsas, jonka jalustassa lukee etupuolella Henrik Borgström, Tölö parks och Trädgårdsföreningens grundläggare (”Töölön puiston ja puutarhayhdistyksen perustaja”) sekä takana Af tacksamme medborgare 1887 (”Kiitollisilta kansalaisilta 1887”). Laajasalossa sijaitsee Borgströmin muistoksi 1953 nimetty tie ja polku. Borgströmin tupakkatehtaan rakennukset Helsingin Kruununhaassa Meritullinkadun ja Pohjoisrannan kulmassa ovat yhä jäljellä.
Perhe
Borgström nai 1827 varakkaan kokkolalaisen kauppaneuvoksen tyttären Carolina Christina Kjemmerin (1807–1885) ja he saivat yksitoista lasta. Pojista Henrik Borgström nuorempi (1830–1865) toimi Suomen Yhdyspankin ensimmäisenä toimitusjohtajana, Johan Leonard Borgström (1832–1907) jatkoi 1865 isänsä seuraajana Forssa Oy:n johdossa ja kohosi myöhemmin valtiopäiväedustajaksi, Carl Emil Borgström (1838–1876) toimi kauppiaana ja konsulina Helsingissä, Georg Borgströmistä (1842–1920) tuli maanviljelysneuvos ja August Borgströmistä (1844–1899) Forssa Oy:n toimitusjohtaja ja kauppaneuvos. Lisäksi kaksi poikaa kuoli jo lapsena ja Gustaf Wilhelm Borgström (1834–1853) opiskeluaikanaan. Tyttäristä Henrietta Carolina Borgström (1828–1893) kunnostautui sosiaalityössä, Maria Emelie (1840–1881) avioitui serkkunsa, myöhemmin kenraali Julius af Lindforsin kanssa ja Adelaide (1846–1889) arkkitehti Theodor Deckerin kanssa. Decker suunnitteli myös Borgströmin rintakuvan graniittisen jalustan.
Similansaaret
thumb|Ko Similan Similansaaret on Thaimaassa Andamaanienmerellä sijaitseva saariryhmä. Alue on ollut kansallispuisto vuodesta 1982. Saarten kallioperä on graniittia ja rannoilla on valkoista hiekkaa. Saarten rannikot ovat suosittuja sukelluspaikkoja. Alue oli myös Jacques Cousteaun suosiossa. Kansallispuiston alueella on suojelualue, jolla suojellaan merikilpikonnia. Alueella on koralliriuttoja, joissa elää korallieläinten lisäksi meriviuhkoja ja merivuokkoja. Näiden ympärillä liikkuu perhokaloja ja keisarikaloja. Alueelle pääsee veneellä Phuketista, Khao Lakista tai Thap Lamusta.
Onnellinen mies
Onnellinen mies on Arto Paasilinnan satiirinen romaani vuodelta 1976. Teoksesta on tehty myös Hannu Kahakorven ohjaama samanniminen televisioelokuva vuonna 1979.
Juoni
Kuusmäen pitäjään aletaan rakentaa uutta betonisiltaa vanhan lahonneen puisen sillan viereen Tappojoen yli. Työmaan johtajaksi tulee Helsingistä TVL:n siltainsinööri Akseli Jaatinen.
Vanhoillinen ja sisäänpäinlämpiävä kunnanjohto ei kuitenkaan pidä Jaatisen johtamistyylistä, koska hän on reilu alaisiaan kohtaan ja viettää aikaansa heidän kanssa. Kunnanjohtaja Jäminki sekä kunnan rakennustarkastaja Kainulainen kutsuvat työmiesten luottamusmiehen Manssilan puheilleen ja yrittävät suostutella häntä järjestämään lakon Jaatista vastaan työmaalla, jotta Jaatisen tilalle saataisiin joku muu johtamaan työmaata. Manssila suuttuu tästä, koska Jaatinen on ollut hänen mielestään paras työnjohtaja ikinä. Manssila pidätetään hänen lyötyään Kainulaista.
Jaatisen mennessä selvittämään asiaa, hän rakastuu kohtaamaansa kunnanvaltuuston sihteeriin Irene Koposeen. Juhannus pahentaa Jaatisen ja kunnanjohdon kaunaa entisestään Jaatisen vietettyä juhannusyö Koposen kanssa. Jaatinen yritetään saada vangituksi tekaistuin syyttein, mutta hän onnistuu karkaamaan. Jaatinen saa kumottua kaikki syytteet kiristämällä kunnan nimismiestä, joka oli hakannut silmän puhki yhdeltä kiinniotetulta. Kunnanjohto onnistuu lopulta junailemaan Jaatiselle potkut TVL:lta tämän pitäessä uudelle sillalle alkoholinhuuruiset harjannostajaiset.
Sillan valmistuttua Jaatinen haluaa maksaa kunnanjohdolle takaisin ja selvittää kunnan tulevat rakennushankkeet. Jaatinen osallistuu kunnan julistamaan tarjouskilpailuun viemäröintiurakasta kahdella eri tarjouksella, omallaan ja vastaperustamallaan toiminimellään jätetyllä. Jaatisen toiminimellä ”Pohjolan betoni ja rapa” jätetty tarjous voittaa kilpailun, jonka johdosta Kainulainen eroaa tehtävästään ja lähtee kylästä.
Jaatisen rakentaessa suojahallia työkoneille vanhan lentokentän paikalle, osoittautuu maapohjan hiekka ensiluokkaiseksi. Jaatinen perustaa miehineen betonitehtaan.
Vappuna Leea synnyttää kaksoistytöt ja muuttaa Jaatisen luokse. Rummukainen yrittää suostutella vaimoaan takaisin luokseen, koska muuten kunnanjohto antaa hänelle potkut. Leea haluaa naimisiin Jaatisen kanssa lasten takia, mutta Jaatinen ei suostu, koska haluaa naimisiin kunnansihteeri Koposen kanssa. Rummukainen erotetaan rehtorin virastaan ja hänkin muuttaa pois Kuusmäestä.
Betonitehdas aloittaa toimintansa, mutta kohtaa ongelmia tuotteiden autokuljetusten vuoksi. Jaatinen rakentaa itse rahtimaksuja vastaan rautatien tehtaalle.
Kunnallisvaaleissa Jaatinen asettuu ehdolle ja masinoi Jämingin pois hallituksesta. Jäminki suuttuu tästä ja ostaa itselleen maa-alueet, joilla junarata betonitehtaalle on. Jäminki ostaa myös pankkilainalla rantatontteja, joille hän aikoo rakennuttaa kesämökkejä. Jaatinen puolestaan kaavoittaa rantatontit virkistysalueiksi, jolloin Jäminki ei saa rakennuslupia. Jäminki joutuu lopulta velkakierteeseen ja ulosottoon.
CA-luokka
CA-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu
Kahden ensimmäisen Capronin suunnitteleman aluksen uppouma oli pinnalla 13,5 ja sukelluksissa 16,4 tonnia. Niiden pituus oli kymmenen, leveys 1,96 ja syväys 1,60 metriä. Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajossa 60 hevosvoiman dieselmoottori ja sukelluksissa 25 hevosvoiman sähkömoottori. Aseisuksena aluksilla oli kaksi 450 millimetrin torpedoputkea, joihin aluksilla ei ollut lisätorpedoita. Alukset oli alun perin suunniteltu rannikkokohteiden suojaamiseen, mutta myöhemmin ne siirrettiin iskemään suojattuihin kohteisiin kuten sotasatamiin.
Toiset kaksi alusta olivat kooltaan hieman suurempia, mutta niiden uppouma oli hieman pienempi ollen pinta-ajossa 12,6 ja sukelluksissa 13,8 tonnia. Alusten pituus oli 10,47, leveys 1,90 ja syväys 1,83 metriä. Alusten voimanlähteenä oli ainoastaan 25 hevosvoiman Marelli-sähkömoottori, joka mahdollisti pinnalla seitsemän ja sukelluksissa kuuden solmun nopeuden. Ne oli nimenomaan suunniteltu satamiin suunnattuihin hyökkäyksiin kuten kahdella ensimmäisellä oli tehty 1941-1942, joten alusten aseistuksena oli kahdeksan 100 kilogramman ja kaksikymmentä 20 kilogramman räjähdyspanosta.
Luettelo kansallisista postilaitoksista
Tämä on luettelo Maailman postiliiton  jäsenmaiden postilaitoksista
Shigeaki Hinohara
Shigeaki Hinohara (4. lokakuuta 1911 Yamaguchin prefektuuri – 18. heinäkuuta 2017 Tokio) oli japanilainen lääkäri ja St. Luke's International Hospital -sairaalan johtaja. Hinohara kuului Japanin tunnetuimpiin lääkäreihin ja hänen vuonna 1954 käynnistämää lääkärintarkistusten järjestelmää on pidetty yhtenä Japanin pitkän elinajanodotteen taustatekijöistä. Hinoharan johtama St. Luke's International Hospital hoiti myös useita Tokion metron sariinikaasuiskun uhreja.
Elämäkerta
Shigeaki Hinohara syntyi 4. lokakuuta 1911 Yamaguchin prefektuurissa ja oli uskonnoltaan kristitty. Hän opiskeli lääketiedettä valmistuen Kioton keisarillisesta yliopistosta vuonna 1937 aloittaen työn lääkärinä St. Luke's International Hospital-sairaalassa Tokiossa vuonna 1941. Toisen maailmansodan aikana Hinohara hoiti Tokion pommitusten palopommien palovammauhreja. Vuonna 1970 hän oli matkustajana Japan Airlinesin lento 351:llä, joka joutui Japanin punaisen armeijakunnan kaappaamaksi. 29 panttivankia ottaneet kaappaajat vapauttivat vankinsa Fukuokassa ja Soulissa kaappaajien paetessa Pohjois-Koreaan.
Hinoharan vuonna 1954 aloittamaa vuosittaisten kattavien lääkärintarkistusten järjestelmää on pidetty yhtenä tärkeänä vaikuttajana Japanilaisten korkeassa elinajanodotteessa. Hän kannusti myös vanhuksia ottamaan aktiivisesti osaa sosiaaliseen elämään. Hänen vuonna 2001 julkaistu esseiden antalogia Ikikata Jozu myi 1,2 miljoonaa kappaletta. Kirjassa Hinohara kehottaa ruokailuun ja nukkumiseen liittyvien tiukkojen sääntöjen noudattamiseen. Hinohara esiintyi myös useaan otteeseen Japanin televisiossa.
Hana
thumb|Kylpyhuoneessa käytettävä hana. Hana on venttiili, jota käytetään nesteen tai kaasun päästämiseen pois putkistosta.
Arkielämässä yleinen hanan versio on vesihana.
Useimmat hanat valmistetaan käyttäen raakamateriaalina (noin 60 %) messinkiä. Messingin lisäksi käytetään muita metalliseoksia, muun muassa sinkkiä. Pintamateriaalina hanoissa käytetään yleisesti kromia.
Historiaa
Vielä 1960-luvulla keittiöissä ja saniteettitiloissa oli erilliset hanat kylmälle ja lämpimälle käyttövedelle. Juoksuputki saattoi kuitenkin olla yhteinen; tällaisen sekoitushanan oli Thomas Campbell esitellyt jo 1880-luvulla. Veden virtauksen ja lämpötilan säätöön tarvittiin siis kahta kättä, kunnes 1970-luvulle tultaessa yhdellä kädellä käytettävät yksiotehanat alkoivat yleistyä. Niiden ensimmäisiä valmistajia Euroopassa olivat tanskalainen Damixa ja suomalainen Oras. Britanniassa erilliset hanat kylmälle ja lämpimälle vedelle ovat säilyneet yleisimpänä vaihtoehtona aiemmista rakennusmääräyksistä ja niistä syntyneestä perinteestä johtuen.
Pesuallas- ja suihkuhanojen asennus
Hana asennetaan lavuaarin yläpuolelle tai suihkussa poistoviemärin yläpuolelle. Hanaan kytketään lämmin- ja kylmävesiputket hanojen kuparista tai metallivaipalla suojatusta, joustavasta pex-muovista valmistettuihin liitosputkiin. Itse hana kiinnitetään pöydässä olevaan asennusreikään tai seinään erillisten kiinnityskappaleiden avulla.
thumb|Kierrettävän hanan toimintaperiaate.|alt=
Saattue
thumb|right|250px|Lentokoneet suojaavat rahtilaivoista koostuvaa saattuetta toisessa maailmansodassa. thumb|right|250px|Ajoneuvosaattue Egyptissä. thumb|right|250px|Yhdysvaltalainen [[Humvee ajoneuvoista koostuva saattue Irakissa vuonna 2008.]]
Saattue on usean kulkuneuvon joukkio, joka kulkee organisoidusti yhdessä. Saattueeseen voi kuulua vaikkapa moottoriajoneuvoja, laivoja, lentokoneita tai yhdistelmä näitä. Tyypillistä saattueille on työnjako. Esimerkiksi sotatilassa rahtilaivat kulkevat taistelualusten suojaamana.
Usein saattue on sotilaallinen käsite, mutta sitä voi käyttää myös ei-sotilaallisessa merkityksessä, kuten ajaessa kaukaisten ja syrjäisten alueiden läpi tai erilaiset autosaattueet kuten hautajaissaattue.
Laivasaattueet ensimmäisessä maailmansodassa
1900-luvun alussa dreadnought -luokan taistelulaivojen kehittäminen mullisti voimasuhteita merellä. Uusien taistelulaivojen nopeus ja niiden tykkien kantama teki niistä ylivoimaisia kauppalaivojen tuhoajia. Taistelulaiva kykeni upottamaan useita aluksia näkymättömistä horisontin takaa ennen kuin sitä oli edes saattueesta havaittu. Uhkaa voitiin torjua ainoastaan suojaamalla saattuetta omalla taistelulaivalla. Tämä oli äärimmäisen kallista.
Taistelulaivojen olemassaolo oli pääsyy miksi Britannian Amiraliteetti ei ottanut saattuetaktiikkaa käyttöönsä pohjoisella Atlantilla ensimmäisen maailmansodan alussa. Loppuvuoteen 1914 mennessä saksalaiset taistelulaivat oli karkotettu valtameriltä ja pääasiallisen uhan muodostivat U-veneet. Sukellusveneet olivat vain hieman kauppalaivoja nopeampia ja kykenivät upottamaan muutaman laivan saattuetta kohden sillä niiden torpedo- ja kranaattivarasto oli rajallinen. Amiraliteetilta kului kuitenkin pitkä aika saattuetaktiikan omaksumiseen ja vasta vuonna 1917 sitä ryhdyttiin käyttämään. Saksalaisten sukellusveneiden aiheuttamat tappiot putosivat murto-osaan aiemmasta.
Saattueista esitettiin koituvan myös haittoja. Niiden nopeus määräytyi hitaimman aluksen mukaan, mikä estäisi nopeampien aluksien tehokkaampaa käyttöä. Satamien ylikuormitus lukuisten laivojen saapuessa olisi ongelma, myös toimettomuus seuraavaa saattuetta odotellessa. Ensimmäisen maailmansodan alusmenetyksiä analysoitaessa todettiin näiden ongelmien olevan mitättömiä verrattuna siihen, että saattueissa kulkiessaan riski tulla upotetuksi oli pienempi, vaikka sillä ei olisi saattajia lainkaan. Nopeampien alusten tehoton käyttö oli toisarvoista sen rinnalla, että koko laiva saattoi yksinään purjehtiessaan todennäköisesti tulla upotetuksi. Saattueiden käyttö todellisuudessa helpotti satamien työskentelyä, saattueiden kulkiessa tarkan aikataulun mukaisesti.
Liittoutuneiden laivasaattueet toisessa maailmansodassa
Toisen maailmansodan sytyttyä britit omaksuivat laivasaattueiden käytön kauppamerenkulussa aluksi vapaaehtoisena, sittemmin välttämättömyytenä. Sotaa käyvä Yhdistynyt kuningaskunta tarvitsi kipeästi materiaali- ja raaka-ainetoimituksia Atlantin toiselta puolelta Kanadasta ja myöhemmin Yhdysvalloista. Saksalaiset kehittivät erityisiä taktiikoita liittoutuneiden saattueita vastaan, ja liittoutuneet toisaalta vastataktiikoita.
Taistelulaivan musertava tuhovoima saattuetta vastaan kävi selväksi saattue HX-84:n tuhoamisen yhteydessä. 5. marraskuuta 1940 saksalainen taskutaistelulaiva Admiral Scheer hyökkäsi saattuetta vastaan. Alukset Maiden, Trewellard, Kenbame Head, Beaverford, ja Fresno upposivat välittömästi ja muut vaurioituivat. Ainoastaan aseistetun kauppalaivan HMS Jervis Bayn uhrautuva puolustautuminen ja pimeys pelasti loput kauppalaivat tuholta.
Myös suojaamistehtävissä taistelulaivat osoittivat vahvuutensa. Saksalaisten Scharnhorstin ja Gneisenaun lähestyessä 41:n aluksen muodostamaa saattuetta HX-106 pohjoisella Atlantilla 8. helmikuuta 1941, ne väistyivät paikalta havaitessaan HMS Ramilliesin. Sen 15 tuumaisten pääaseiden täysosumat olisivat merkinneet varmasti vakavia vaurioita.
Saksalaisten käyttämä taktiikka
Liittoutuneiden vastatoimia
Paritus
thumb|Prostituoitua, parittajaa ja asiakasta esittävä [[Dirck van Baburenin maalaus vuodelta 1622.]] Paritus on taloudellisen hyödyn hankkimista toisten tarjoamia seksuaalipalveluja hyödyntämällä. Paritusta voi olla asunnon tietoinen vuokraaminen prostituution harjoittamista varten, ylikorkean vuokran pyytäminen seksuaalipalveluita myyvältä henkilöltä, asiakkaiden välittäminen prostituoidulle tai tämän seksipalveluista ilmoittelu korvausta vastaan, suojelurahojen periminen, tai toisen vietteleminen tai painostaminen prostituutioon omassa hyötymistarkoituksessa. Omien seksuaalipalvelujen myyminen ei ole paritusta.
Saattue
Liittoutuneiden laivasaattueet toisessa maailmansodassa
Saattueen tunnus ilmaisi sen reitin. Esimerkiksi PQ merkitsi Islannin ja pohjoisen Venäjän välistä reittiä, QP taas paluuosuutta.
Paritus
Parituksen vanhin muoto on ihmiskauppa, jossa parittajat ostivat naisia heidän aviomiehiltään tai vanhemmiltaan prostituutiota varten. Tämän kaltainen paritus on yleisintä köyhien ja esiteollistuneiden yhteiskuntien maaseudulla. Tilastojen mukaan 80 − 95 % prostituutiosta on parittajien hallinnassa.
Robert Fyfe
Robert Douglas Fyfe (25. syyskuuta 1930 Kirkcaldy, Fife – 15. syyskuuta 2021) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Howard Sibshawin roolista komediasarjassa Vielä virtaa.
Paritus
Laillisuus
Paritus on laitonta useimmissa valtioissa. Kansainväliset sopimukset kieltävät yksiselitteisesti alaikäisten parittamisen, mutta tulkinnat aikuisten parituksesta vaihtelevat. Yhden tulkinnan mukaan vain ihmiskauppa on kiellettyä ja kansainväliset sopimukset sallivat järjestäytyneen laillisen prostituution, kun taas toisen tulkinnan mukaan kaikenlainen prostituutio on kiellettyä.
Robert Fyfe
Nuoruus ja ura
Fyfe syntyi Kirkcaldyssa vuonna 1930 kelloseppä Douglas Fyfelle ja hänen vaimolleen Irvinelle. Hän kävi Kirkcaldy high schoolia, missä hän sai ensikosketuksensa näyttelemiseen osallistuessaan näytelmiin. Tämän jälkeen hän aloitti opinnot Edinburghin yliopistossa, mutta jätti ne kesken siirtyäkseen näyttelijä Esmé Churchin oppiin Northern Theatre Schooliin Bradfordiin. Valmistuttuaan vuonna 1954 Fyfe esiintyi ensin Churchin kanssa Northern Children's Theatren kiertueella ja sen jälkeen useissa repertoaariteattereissa.
Paritus
Paritus Suomessa
Suomen rikoslaissa parituksella tarkoitetaan bordelleja ja sellaista seksipalveluiden markkinointia ja organisointia, josta hyötyy useampi kuin yksi henkilö. Tutkimusten mukaan paritusrikollisuudessa prostituoitujen hyväksikäytön muodot ja vakavuus vaihtelevat suuresti järjestetystä asunnosta perittävästä pienestä päivävuokrasta aina lähes seksiorjuuteen asti. Fyysinen väkivalta parittajan taholta on kuitenkin ilmeisesti verrattain harvinaista. Poliisi on paljastanut Suomessa 2000-luvulla useita laajoja paritusjuttuja. Lähes kaikissa jäljet johtavat päätekijöiden osalta Venäjälle ja Viroon. Niin sanottu "turistiviisumiprostituutio" ja siten myös paritusrikollisuus on kuitenkin huomattavasti vähentynyt Suomessa viime vuosina muun muassa Viron EU-jäsenyyden myötä, joka on mahdollistanut prostituoitujen toimimisen aikaisempaa itsenäisemmin ja ilman avun tarvetta.