cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ristikukkula
Kukkula mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1850. Uskotaan, että ensimmäiset ristit tuotiin vanhan linnavuoren alueelle sen jälkeen, kun puolalaiset ja liettualaiset olivat epäonnistuneesti kapinoineet Venäjän keisarikuntaa vastaan Marraskuun kansannousussa vuonna 1831. Lisää ristejä nousi toisen kapinan jälkeen 1863. Risteillä oli symbolinen merkitys kansannousun yhteydessä kadonneiden henkilöiden perheille.
Kun ristien määrä vuonna 1900 ensimmäisen kerran kirjattiin ylös, niitä oli kukkulalla 130 ristiä. Vuonna 1902 kukkulalla oli 155 ristiä, 1922 enää vain 50 ristiä, 1938 enemmän kuin 400 ristiä. Neuvostoliiton aikana vuosien 1961 ja 1984 välillä neljä kertaa tuhottiin ristit maansiirtotraktoreilla. Liettualaiset harjoittivat väkivallatonta vastarintaa neuvostomiehitystä vastaan tuomalla tuhottujen ristien tilalle uusia. 1961 tuhottiin 5 000 ristiä, 1975 tuhottiin 1 200 ristiä. Ristejä pystytettiin kuitenkin aina uudelleen.
180px|thumb|left|Ristikukkulalle tuodaan paljon myös pienempiä ristejä 400px|thumb|right|Näkymä Ristikukkulalle
Ristien määrä on lisääntynyt viime vuosina huomattavasti. Liettuan alkaessa itsenäistyä 1990 oli kukkulalla 55 000 ristiä. Uuden itsenäisyyden alkuaikoina, 7. syyskuuta 1993, paavi Johannes Paavali II vieraili kukkulalla. Nykyään ristejä on alueella yli 100 000, ja uuden ristin saa vapaasti pystyttää. Ristien lisäksi kukkulalla on esimerkiksi suuria krusifikseja ja Neitsyt Marian patsaita.
Ultšat
Ultšat (myös ultšit, omakielinen nimitys nani) ovat Venäjällä Habarovskin aluepiirissä asuva tunguusilaista ultšan kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalue ja lukumäärä
Ultšat asuvat etupäässä Amurin alajuoksulla Habarovskin aluepiirin Ultšan piirissä. Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3200 ultšaa, joista 2700 asui Habarovskin aluepiirissä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan ultšia oli 2900 henkeä. Habarovskin aluepiirissä heitä oli 2700, joista 2300 asui maaseudulla.
Kieli
Lähes kaikki ultšat osaavat venäjää, kun taas ultšan kieltä puhuu vain 700 henkeä. Tarkempi tilasto kertoo, että Habarovskin aluepiirin ultšista vain alle 400 ilmoitti osaavansa kansansa omaa kieltä.
Käytännössä kansan puhekielenä toimii venäjä, ja vain vanhempi sukupolvi käyttää ultšaa jonkin verran perhepiirissä sekä perinteiseen kulttuuriin liittyvissä yhteyksissä. Vuonna 1990 kieltä varten luotiin kyrilliseen kirjaimistoon perustuva kirjoitusjärjestelmä. Myöhemmin ultšaa on alettu opettaa kouluissa.
Etninen historia
Ultšien lähin sukukansa ovat nanait. Samaan kulttuuripiiriin kuuluvat myös udeget, negidaalit, orotšit, orokit (ultat) ja nivhit, joiden kanssa ultšat ovat osittain sekoittuneet. Seudulle 1850-luvulta lähtien asettuineilla venäläisillä on ollut huomattava vaikutus kansan elinkeinoihin, yhteiskuntaan ja aineelliseen kulttuuriin. 1800-luvun lopussa ultšat käännytettiin muodollisesti kristityiksi.
Elinkeinot ja kulttuuri
Perinteisiä elinkeinoja olivat miehille kuuluneet kalastus ja metsästys. Naiset hoitivat kotityöt ja saaliin käsittelyn sekä keräsivät erilaisia villikasveja. Perheet olivat yleensä pieniä ja yksiavioisia. Yhteiskuntajärjestelmän perustana oli kyläyhteisö sekä aviosuhteita säädellyt suku. Jokien varsille keskittynyt asutus oli jo vanhastaan kiinteää. Asumuksena toimi yksihuoneinen hirsitalo. Kesäisin perheet muuttivat erämaajärvien ja -jokien rannoille pystytettyihin majoihin. Ruokavalion perustan muodosti kala, jota syötiin keitettynä, paistettuna, kuivattuna ja toisinaan myös raakana. Lisäksi käytettiin lihaa, hylkeenrasvaa sekä juureksia ja heinäkasveja.
Ultšien perinteiseen uskontoon kuului animistinen taivaan, veden, metsän, asuinpaikan ja muiden henkien kunnioittaminen, karhunpalvonta sekä šamanismi. Suullinen kansanperinne käsittää myyttejä, historiallisia tarinoita, satuja, arvioituksia ja sananlaskuja. Taidekäsitöistä korkealla tasolla ovat puun- ja luunleikkaus sekä vaatteiden ja muiden esineiden kirjonta. Seudulle on ominaista erityinen Amurin ornamenttityyli.
Vera Jordanova
Vera Jordanova (s. 28. elokuuta 1975 Helsinki) on suomalais-bulgarialainen malli ja elokuvanäyttelijä.
Jordanovan kummatkin vanhemmat olivat bulgarialaisia muusikoita. Lapsuutensa hän vietti heidän kanssaan kiertueilla ympäri Pohjoismaita. Lopulta he asettuivat Bulgariaan, jossa Jordanova vietti lapsuutensa. Maan poliittisen ilmapiirin vuoksi perhe kuitenkin muutti takaisin Jordanovan synnyinmaahan, Suomeen. Jordanova oli tuolloin 14-vuotias.
Ajomies (vuoden 1921 elokuva)
Ajomies luokitellaan kauhuelokuvaksi kuolema-aiheensa ja painajaismaisten näkyjensä vuoksi. Pohjimmiltaan teemana on silti kristillisyys kuten anteeksiannon ja katumuksen tärkeys.
Vera Jordanova
Helsingissä Jordanova meni suomalaiseen lukioon, joka oli erikoistunut kieliin. Suomen kielen lisäksi hän opiskeli venäjää, englantia ja ranskaa ja osaa puhua näitä kaikkia kieliä sujuvasti. Lisäksi hän osaa espanjaa. Ylioppilaaksi pääsyn jälkeen suuri suomalainen mallitoimisto löysi Jordanovan ja hän alkoi esiintyä useissa kansallisissa lehdissä ja kampanjoissa. Vähitellen hänen mallinuransa laajeni ulkomaille asti ja hän vietti paljon aikaa kuvauksissa ympäri maailmaa.
Ajomies (vuoden 1921 elokuva)
Ajomies oli Ingmar Bergmanin suosikkielokuva. Hänen Mansikkapaikkansa on kunnianosoitus niin Sjöströmille – joka esitti elokuvassa pääosaa – kuin tämän teoksellekin.
Vera Jordanova
Mallia Jordanova esitti myös ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Tämä oli pieni näyttäytyminen Åke Lindmanin trillerissä Harjunpää ja kiusantekijät (1993). Varsinaisen uransa näyttelijänä hän aloitti 1990-luvun lopulla näytellen tv-sarjoissa Tähtitehdas (1998) ja Isänmaan toivot (2000). Ensimmäisen suuremmanluokan roolin hän sai Eli Rothin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa kauhuelokuvassa Hostel: Part II (2007). Siinä hän näytteli mystistä femme fatalea, joka vaanii mitään arvaamattomia nuoria interreilaajia.
Ajomies (vuoden 1921 elokuva)
Arne Mattsson on ohjannut Ajomiehestä samannimisen uudelleenfilmatisoinnin, joka sai ensi-iltansa vuonna 1958.
Juoni
Ajomies kertoo tarinan alkoholisti David Holmista, joka loukkaantuu kuolettavasti uudenvuodenyönä. Legendan mukaan hänestä tulee Ajomies, kuolleiden sieluja keräävä Kuoleman palvelija. Edellinen Ajomies ilmestyy Davidille, mutta ennen kuin hänen on aika astua tuonpuoleiseen, hänen on käytävä elämäntaipaleensa lävitse.
Chasseur-luokka
Chasseur-luokka oli Ranskan laivaston neljän vuosian 1909-1910 valmistuneen hävittäjän muodostama alusluokka ensimmäisessä maailmansodassa. Luokkaan suunniteltu viides alus myytiin Perulle.
Peter Sladey
Peter Alexander Sladey oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot
Sladeyn vanhemmat olivat talonomistaja ja kauppias Peter Sladey ja Anna Aleksandra Kecklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Enny Sofia Rechardtin kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Tampereella klassillista lyseota. Opintojaan hän jatkoi Tampereella teknillisen opiston sähköteknillisellä osastolla, mistä hän sai päästötodistuksen vuonna 1915. Sotilaskoulutusta hän sai kaasukurssilla Helsingissä vuonna 1924 ja sotilaspedagogisella kurssilla Hämeenlinnassa vuonna 1925.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Sladey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 12. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Sladey saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sladey siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. elokuuta 1918 alkaen puhelinjoukkueen johtajaksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon, josta hänet siirrettiin Kenttälennätinpataljoonaan ja nimitettiin 2. helmikuuta 1921 alkaen päälliköksi 2. komppaniaan. Kenttälennätinpataljoonassa hän siirtyi 1. lokakuuta 1924 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hän erosi armeijasta 8. maaliskuuta 1927 ja muutti siirtolaiseksi Kanadaan. Hän julkaisi vuonna 1926 kirjan Sähkö- ja puhelinoppi viestijoukkoja varten. Hänet on haudattu Egmontiin, Kanadaan.
Juurikkajärvi
Juurikkajärvi eli Suurikkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä. Rannat ovat metsämaata ja ne ovat kauttaaltaan luonnonsuojelualuetta. Järven pohjoispuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,7 metriä mpy. Siihen ei johda ojia eikä sillä ole laskuojaa.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Kaitajärvi. Vuoden 1965 peruskartassa sen nimenä oli Suurikkajärvi.
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri oli Kaukasiassa sijaitseva eteläinen Venäjän federaation asevoimien sotilaspiiri. Sen runkona oli Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeija tukevine yksiköineen. Vanhat sotilaspiirit lakkautettiin vuonna 2010, jolloin Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri yhdistettiin Eteläiseen sotilaspiiriin.
Anne-Marie Kynsilehto
Anne-Marie ”Mirri” Kynsilehto (nyk. Clarke, s. 1969) on entinen suomalainen esteratsastaja. Hän aloitti ratsastuksen kotikaupungissaan Oulussa ratsastuskoulu Saaran Tallilla ja edusti kilpailu-uransa ajan seuraa Oulun Ratsastajat. Hän kilpaili vuodesta 1979 aina 1990-luvun alkupuoliskolle edeten kansainvälisesti menestyksekkäästä poniratsastajasta kansainväliseen avoimen tason kilpailumenestykseen. Poniratsastajana hän saavutti Pohjoismaiden mestaruuden ponilla Super Trouper vuonna 1984 sekä viisi Suomen mestaruutta muun muassa poneilla Janina ja Two Star, juniorina lisäksi kaksi PM-hopeaa hevosella Maxall. Avoimella tasolla hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1990 ja SM-hopeaa vuonna 1989 sekä Finnderbyn vuonna 1988, ratsasti Suomen Nations Cup -joukkueessa monissa kilpailuissa vuosina 1990–1992 sekä kilpaili kansainvälisesti keräten sijoituksia World Cup -tasolla saakka, muun muassa 7. sijan Helsinki International Horse Shown Word Cup -osakilpailussa vuonna 1992. HIHS:ssa hän myös tuli kolmanneksi tapahtuman toisessa pääluokassa eli Grand Prix'ssa vuonna 1989.
Kynsilehto oli vuonna 1988 ensimmäinen pohjoismaalainen esteratsastaja, joka kutsuttiin kilpailemaan Kanadaan Calgaryn Spruce Meadows -ratsastuskeskukseen, ja hän vietti talvet 1988–1990 Yhdysvalloissa George Morrisin valmennuksessa kilpaillen hyvällä menestyksellä muun muassa Tampassa ja West Palm Beachissa. 1990-luvulla hän kilpaili Euroopan kansainvälisissä kilpailuissa hollantilaisesta valmennuskeskuksesta käsin.
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri
58. armeijakunnan lisäksi tai siihen liittyen sotilaspiirissä henkilöstön vahvuus oli 100 000, joiden varustukseen kuuluu miltei 620 panssarivaunua, 200 miehistönkuljetusvaunua, 875 tykistöasetta
Anne-Marie Kynsilehto
Kynsilehdon tärkein kilparatsu oli ori Neopolitan (kilpailunimi Uusi Suomi (US) Neopolitan), mutta hän kilpaili kansainvälisesti myös muiden muassa hevosilla (EG) Argentina, Jasper BB ja Whispering Royal Lady, jotka myöhemmin siirtyivät Pinja Immosen esteratsuiksi. Kansainvälisen tason kilparatsuihin kuului myös (GWS) Run and Jump.
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri
Ilmavoimaa alueelle tarjoavat Venäjän federaation ilmavoimien ja ilmatorjuntajoukkojen 4. armeija, jolla on miltei 60 Suhoi Su-24-rynnäkkökonetta, 100 MiG-29-hävittäjää, 60 Suhoi Su-27-hävittäjää, 100 Georgialaisvalmisteista Suhoi Su-25-rynnäkkökonetta, 40 maataisteluun aseistettavaa L-39-harjoituskonetta, 75 Mi-24-taisteluhelikopteria ja muuta kalustoa.
Anne-Marie Kynsilehto
Anne-Marie Kynsilehto avioitui 1990-luvulla englantilaisen esteratsastaja Warren Clarken kanssa. Hän asuu nykyään Lancashiressa, Englannissa ja keskittyy puolisonsa kanssa estehevosten kasvatukseen ja myyntiin. Kynsilehdon isä on entinen ralliautoilija, oululainen liikemies Juhani (Jussi) Kynsilehto, joka tyttärensä kilpailuvuosina toimi tämän managerina.
Yksi Kynsilehdon kilpailu-uran tärkeistä sponsoreista oli sanomalehti Uusi Suomi, jonka viimeisessä painetussa numerossa 28.11.1991 hän kiitti yhteistyöstä koko sivun ilmoituksella. Kynsilehto kuului myös Kati Hurmeen tavoin vuodesta 1985 alkaen Enso-Teamiin, joka tuki lahjakkaita nuoria suomalaisratsastajia.
Operaatio Renntier
Operaatio Renntier oli toisen maailmansodan aikainen Saksan armeijan valmistelema Suomen Petsamon nikkelialueen valtaus siltä varalta, että Neuvostoliiton ja Suomen välille syntyisi selkkaus.
Päämäärä ja tausta
Käskyn operaatio Renntierin valmisteluun antoi Adolf Hitler 13. elokuuta 1940. Samalla Pohjois-Norjassa olevia joukkoja tuli vahvistaa. Operaatio Renntier tuli suunnitella niin, että Kolosjoen kaivosalue ja muut Petsamon strategiset alueet vallattaisiin kolmen päivän sisällä toteutuskäskyn saavuttua.
Myöhemmin tehtävä täsmentyi ja Saksan XXXVI armeijakunta eli Vuoristoarmeijakunta Norja sai huhtikuussa 1941 Pohjois-Norjan puolustuksen lisäksi vastuulleen kaksi hyökkäystehtävää: nopeasti toteutettavan operaatio Renntierin ja suuremman, operaatio Platinaketun. Molemmat olivat osa operaatio Barbarossaa, Saksan 22. kesäkuuta 1941 aloittamaa hyökkäystä Neuvostoliittoon.
Operaation toteutus
Saksalaiset pioneerit aloittivat Suomen puolella hyökkäysalueen tiedustelun siviilipukuun puetun pioneerikomppanian voimin 20. kesäkuuta ja 21. kesäkuuta välisenä yönä. Vuoristoarmeijakunta Norjan 2. vuoristodivisioona aloitti operaation siirtymällä Norjasta rajan yli 22. kesäkuuta kello 2:30 ja miehittämällä kaivosalueen sekä Pohjois-Petsamon Liinahamarin alueen. Rajan ylitys toteutettiin yhteistyössä suomalaisviranomaisten kanssa. 3. vuoristodivisioona miehitti Jäämerentien varren etelämmässä, Luostarin lähelle asti. Operaatio Renntier oli suoritettu yhdessä päivässä, seuraavaksi armeija siirtyi toteuttamaan operaatio Platinakettua.
Ultšan piiri
Ultšan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1933 perustetun piirin pinta-ala on 39 100 neliökilometriä. Asukkaita on 21 900 henkeä (vuonna 2010).
Ultšan piiri sijaitsee Amurin alajuoksulla. Se rajoittuu koillisessa Nikolajevskin piiriin, kaakossa Tatariansalmeen, etelässä Vaninon ja Komsomolskin piireihin, lännessä Solnetšnyin ja Polina Osipenkon piireihin sekä pohjoisessa Tugurin–Tšumikanin piiriin.
Piirin hallinnollinen keskus on Bogorodskojen kylä, josta on 820 kilometriä aluepiirin pääkaupunkiin Habarovskiin. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Bulavan ja De-Kastrin kylät. Maalaiskuntia on yhteensä 18 ja asutuskeskuksia 32.
Seudun kanta-asukkaita ovat ultšat. Nykyään enemmistön muodostavat venäläiset, joita alkoi muuttaa alueelle 1850-luvulla. Muita ryhmiä ovat nanait, nivhit, negidaalit ja evenkit.
Tärkein tuotannonala on metsäteollisuus. Lisäksi harjoitetaan kullan huuhdontaa ja kalastusta. Ultšan piiri on yksi aluepiirin köyhimpiä ja tulee toimeen lähinnä valtion avustusten varassa.
Luettelo Kreikan perhosista
Tämä on luettelo Kreikan perhosista. Se käsittää Kreikassa tavatut perhoslajit (lahko Lepidoptera), mukaan lukien sekä päivä- että yöperhoset.
Kansan vapautusarmeija
Vapautusarmeija on Kiinan kommunistisen puolueen armeija ja sen ensisijainen tehtävä on turvata puolueen valta-asema Kiinassa sekä puolueen intressit. Rivisotilaan antamassa sotilasvalassa kommunistinen puolue, ja sen seuraaminen, mainitaan ennen kotimaan, tai sen kansalaisten, puolustamista.
Kiinan asevoimien osuus on 1,9 prosenttia BKT:stä. Yhdysvaltain asiantuntijoiden mukaan budjetti on maailman toiseksi suurin 228 miljardin (USD) summalla. Merivoimia on voimakkaasti modernisoitu esim. vuosina 2016–2017. Kiinan merivoimat on hankkinut muun muassa 32 uutta laivaa ja joukon uusia sukellusveneitä. Ilmavoimien puolella on kehitetty uusia konetyyppejä mm. J-20 häivehävittäjä. Kiinan ilmavoimat on maailman kolmanneksi suurin.
Presidentti Xi Jinpingin aikana aktiivihenkilöstön määrä on hiukan leikattu, ja sen arvioidaan olevan noin 2–2,2 miljoonan luokkaa. Kansan vapautusarmeija on aktiivihenkilöstön määrällä mitattuna maailman suurin. Presidentti Xi Jinpingin aikana on panostettu merivoimien ja ilmavoimien kalustoon. Lisäksi on perustettu uusia strategisia yksiköitä liittyen mm. ohjustorjuntaan ja kybersodankäyntiin.
Hallinto
Kiinan kansantasavallan hallinnon sisällä kansanarmeija ylläpitää puoli-itsenäistä asemaa. Se ei ole vastuussa Kiinan valtioneuvostolle, vaan ennemmin kahdelle keskussotilaskomissiolle, joista toinen kuuluu valtiolle ja toinen puolueelle. Periaatteessa komissiot eivät ole ristiriidassa keskenään, sillä jäsenet ovat miltei samat. Komentoketju komissioiden yläpuolella voi olla epäselvä. Puolueen KSK on kommunistipuolueen pääsihteerin alaisuudessa, kun taas vastaavasti valtion KSK toimii Kiinan kansankongressin alaisuudessa, jolla käytännössä on hyvin vähän valtaa KSK:ssa. Ylipäätään tämä epäselvyys kansanarmeijan johdossa voi aiheuttaa sekaannusta kriisiaikoina, kuten Kulttuurivallankumouksen ja vuoden 1989 Tiananmenin aukion mielenosoitusten aikana. Jälkimmäisessä tapauksessa puolueen pääsihteeri Zhao Ziyang ja valtion KSK:n puheenjohtaja Deng Xiaoping antoivat armeijalle ristiriitaisia käskyjä.
Yleisenä tapana on, että keskussotilaskomission puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja ovat kommunistipuolueen siviilijäseniä, mutteivät välttämättä siviilihallinnon johtajia. Jiang Zeminin ja Deng Xiaopingin tapauksissa he pysyivät puheenjohtajan virassaan luovuttuaan muista viroistaan. Muut keskussotilaskomission jäsenet ovat aktiiviupseereja.
Merkittävänä erona muihin maihin, Kiinan kansantasavallan kansallisen puolustuksen ministeri ei päätä armeijaan liittyvistä asioista ja on itse asiassa keskussotilaskomissiossa varsin alhainen sotilasvirka. Toinen merkittävä ero on se, että kommunistinen puolue on kansan vapautusarmeijan perustaja, operoija ja johtaja. Pyrkimykset muuttaa kansan vapautusarmeija valtion kansalliseksi armeijaksi katsotaan valtionvastaiseksi toiminnaksi. Kommunistisen puolueen pääsihteeri on vapautusarmeijan ylipäällikkö.
Hallinnon uudistus
Kiinan asevoimissa on käynnissä organisaatiouudistus, jonka toimeenpano aloitettiin vuoden 2015 lopussa. Ensimmäinen vaihe päättyy vuoden 2020 aikana. Keskussotilaskomission rakennetta muutettiin, ja maanpuolustusalueen tilalle muodostettiin viisi alue-esikuntaa. Puolustushaarat kokivat myös muutoksen. Maavoimiin perustettiin maavoimien esikunta, strategiset ohjusjoukot saivat puolustushaarastatuksen ja ne nimettiin kansanarmeijan ohjusjoukoiksi. Lisäksi perustettiin strategiset tukijoukot, jotka vastaavat operaatioista informaatioympäristössä ja avaruudessa.
Keskussotilaskomissioita on kaksi. Toinen on valtiollinen organisaatio ja toinen on kommunistipuolueen organisaatio. Periaatteessa kumpikin keskussotilaskomissio on itsenäinen, mutta käytännössä niissä ovat samat henkilöt. Valtiollisen keskussotilaskomission kokoonpanoa ei ole yksityiskohtaisesti määritelty, mutta Kiinan perustuslain mukaan siihen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtajia ja jäseniä. Sen kokoonpanon muodostavat Kiinan korkeimmat siviili- ja sotilasjohtajat, jotka kaikki ovat kommunistipuolueen jäseniä. Keskussotilaskomissio määrittää kansallisen puolustuspolitiikan ja vastaa sotilassuhteista ulkovaltoihin. Organisaatiouudistuksen alussa myös keskussotilaskomissio organisoitiin uudelleen. Sen aikaisemmat neljä osastoa korvattiin 15 toiminnallisella osastolla, komissiolla ja toimistolla.
Keskussotilaskomissio ohjaa asevoimia sekä operatiivisesti että hallinnollisesti. Operatiivinen johtosuhde keskussotilaskomissiosta kulkee alue-esikuntien kautta operatiivisiin joukkoihin ja hallinnollinen johtosuhde puolustushaaraesikuntien kautta joukkoihin. Alue-esikunnat muodostavat puolustushaarojen kouluttamista ja varustamista joukoista tehtäviensä mukaisia organisaatioita.
Puolustusministeriö on valtiollinen elin, joka on vastuussa sekä valtioneuvostolle että keskussotilaskomissiolle. Puolustusministeri on yleensä korkea-arvoinen upseeri. Puolustusministeriö ei ole osa asevoimien operatiivista johtamista. Ministeriö vastaa tiedottamisesta sekä menettelytavoista puolustushallinnossa.
Kansan aseellinen poliisi (aseellinen poliisi, People’s Armed Police Force, PAPF) on keskussotilaskomission alainen. Rannikkovartiosto kuuluu aseelliseen poliisin organisaatioon.
Osana hallinnon uudistusta Kiina on lähettänyt upseerikokelaitaan opiskelemaan ulkomaille, jossa nämä piilottavat kytköksensä vapautusarmeijaan. Lisäksi Kiinasta tulleilla tutkijoilla saattaa olla salattuja kytköksiä armeijaan. Puolustusvoimat ja Suojelupoliisi kertoivat vuonna 2020, että tällaisia tapauksia on mahdollisesti myös Suomessa, vaikka niitä ei ole tullut vielä julki. Ulkomaille lähetettyjen armeijan sotilaiden tehtävänä on vakoilla Kiinan hyväksi. .
Historia
Kansanarmeija perustettiin 1. elokuuta 1927 Nanchangin kansannousun aikana, kun Guomindangin joukot kapinoivat Zhu Den ja Zhou Enlain alaisuudessa ensimmäisen guomindang-kommunisti-liiton päätteeksi. Heidät tunnettiin nimellä Puna-armeija. Vuosien 1934 ja 1935 aikana puna-armeija selvisi useista sitä vastaan suunnatuista sotakampanjoista ja se aloitti Pitkän marssin.
Kiinan–Japanin sodan (1937–1945) aikana puna-armeija yhdistettiin nimellisesti Kiinan armeijaan. Tänä aikana puna-armeija käytti pääasiassa sissitaktiikoita, mutta taisteli myös useissa tavallisissa taisteluissa japanilaisia ja Guomindangia vastaan. Puna-armeijan merkittävimmät muodostelmat olivat Uusi neljäs armeija ja Kahdeksannen tien armeija.
Kiinan–Japanin sodan päätteeksi Puna-armeija nimesi itsensä uudelleen Kiinan Kansanarmeijaksi ja voitti Guomindangin sisällissodassa.
oikea|pienoiskuva|300px|Kansanarmeijan sotilaat marssivat Pekingissä.
1950-luvulla, kansanarmeija muuntui Neuvostoliiton avulla talonpoikaisarmeijasta modernimmaksi. Yksi varhaisimmista operaatioista oli Tiibetin uudelleenmiehittäminen vuonna 1950. Joulukuussa 1951 se puuttui Korean sotaan, kun kenraali Douglas MacArthurin alaisuudessa olevat YK:n joukot lähestyivät Jalu-jokea. Kiinalaisjoukot valloittivat Soulin, mutta ajan mittaan ne työnnettiin 38. pituuspiirin tuntumaan. Sota loppui seisahtumiseen vuonna 1953. Vuonna 1962 kansanarmeija voitti Intian joukot Kiinan–Intian sodassa.
Nykyaikaisella aseistuksella ja tietämyksellä varustetun ammattimaisen sotilasjoukon perustaminen oli viimeinen Zhou Enlain "neljästä modernisaatiosta" ja sai Deng Xiaopingin tuen. Omaksuttuaan Dengin uudistuslinjan kansanarmeija on demobilisoinut miljoonia miehiä ja naisia sitten vuoden 1978 ja esitellyt nykyaikaisia keinoja sellaisilla osa-alueilla kuin värvääminen ja miesvahvuus, strategia ja koulutus. Vuonna 1979 se otti yhteen Vietnamin kanssa.
1980-luvulla kansantasavalta supisti armeijaansa huomattavasti vapauttaakseen voimavaroja talouskehitykseen.
Neuvostoliiton romahtamisen myötä kommunistinen puolue on ollut entistä vakuuttuneempi siitä, että sen tulee pitää armeija puolueen kontrollissa.
Vuonna 2017 vapautusarmeija otti käyttöön ensimmäisen ulkomaantukikohtansa Djiboutissa.
Organisaatio
Keskussotilaskomitean alaisuudessa toimii seitsemän osastoa, kolme komissiota ja viisi toimistoa.
Tunnukset
Armeijan tunnuslaulu on Kansan vapautusarmeijan hymni.
Kansan vapautusarmeijan lippu koostuu punaisesta taustasta, jonka yläkulmassa on yksi viisisakarainen keltainen tähti sekä kiinalaisin merkein 八一 eli 8 1. Numerot kuvaavat päivämäärää 1. elokuuta, jolloin armeija perustettiin vuonna 1927. Sama teema, mutta erivärisillä pohjilla, on käytössä kaikkien puolustushaarojen lipuissa.
Maavoimat
Kiinan kansanarmeija on henkilömäärällä mitattuna maailman suurin koostuen noin 915 000 aktiivihenkilöstä.
Maavoimat koostuvat seuraavista yksiköistä:
Lähde:
Merivoimat
Yhdysvaltain tiedusteluviranomaiset arvioivat Kiinan laivaston koon nousevan vuoteen 2020 mennessä yli 300 alukseen. Asevoimien modernisoinnin myötä on kalustoon tullut uudet sukellusvenetyypit Song ja Yuan -luokan MING SS, SONG SS, YUAN SSP.
Pohjoisen merialueen laivasto
Pohjoisen merialueen laivaston asemapaikka on Qingdaossa.
Itäisen merialueen laivasto
Itäisen merialueen laivaston asemapaikka on Ningbossa
Eteläisen merialueen laivasto
Eteläisen merialueen laivaston asemapaikka on Zhanjiangissa
Lähde:
Ilmavoimat
pienoiskuva|J-20 prototyyppi
Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat (engl. lyhenne PLAAF) ovat kooltaan kolmanneksi suurimmat maailmassa. Ilmavoimilla on käytössään noin 2 700 lentokonetta poisluettuna miehittämättömät UAV-tyyppiset koneet. Taistelukoneiden osuus on noin 2 000 konetta. Vuonna 2017 ilmavoimien komentaja kenraaliluutantti Ding Laihang totesi modernisoitujen Kiinan ilmavoimien olevan hyvin lähellä Yhdysvaltojen ilmavoimien strategista kyvykkyyttä.
Ilmavoimissa on sama suuntaus kuin laivastossa. Kiinan kansanarmeijan nykyaikaistaminen on amerikkalaisten asiantuntijoiden mukaan erityisen merkittävää juuri ilmavoimien kohdalla. Kalustoa uudistetaan ja kaluston kyvykkyyttä nostetaan. Uusia sotilaskonetyyppejä on otettu käyttöön kuten häivehävittäjät Chengdu J-20 ja Shenyang FC-31. Myös nykyisten hävittäjien versioita on uudistettu muun muassa konetyyppien J-11D ja J-16 osalta. Kiina on myös jatkanut venäläisten konetyyppien tuontia, esimerkkinä Suhoi Su-35S -hävittäjät (Flanker-E).
Kiinalla ei ollut omia ilmavoimia ennen vuotta 1949. Kiinan kansanarmeijan ilmavoimien aktiivipalveluksessa olevan henkilöstön määrä oli ainoastaan 235 000 henkilöä (vuonna 2013).
Pommikoneet
pienoiskuva|H-6K pommikone laskeutumassa Zhuhai Jinwan lentokentällä ilmailunäytöksessä Airshow China 2018. Ilmavoimien pommikoneet ovat mallia H-6 BADGER eri muunnoksin. Viimeisin muunnos on malli H-6K, joita Kiinalla on iso joukko. Näissä pitkän kantaman pommikoneissa on muun muassa kuusi paikkaa maamaaleihin kohdistettaville risteilyohjuksille. Kiinan ilmavoimat kehittää myös ratkaisua ilmatankkaukseen sekä häiveteknologiaan perustuvaa strategista pommikonetyyppiä. Amerikkalaisten asiantuntijoiden mukaan uusi ratkaisu on valmis vuoteen 2025 mennessä. Uudessa H-6 -tyypissä on häiveominaisuuksien lisäksi ydinasein varustetut ohjukset.
Ohjusjoukot ja tukijoukot
Maavoimat oli aiemmin erityisasemassa keskussotilasskomitean hierarkiassa. Uudessa järjestyksessä maa-, meri- ja ilmavoimien puolustushaarojen rinnalle nostettiin strategiset ohjusjoukot puolustushaaraksi sekä perustettiin lisäksi kokonaan uusi puolustushaara strategiset tukijoukot.
Kostkovo
Kostkovo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 30 kilometriä Valdain kaupungista luoteeseen. Kylässä on noin 150 ja kunnassa 750 asukasta (vuonna 2010).
Kostkovon kunnan pinta-ala on 258,1 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kresttsyn ja Okulovkan piireihin, idässä Valdain piirin Roštšinoon sekä etelässä ja lännessä Jaželbitsyyn. Kunnan itäosa kuuluu Valdain kansallispuistoon. Seudulla on lukuisia pieniä järviä ja jokia. Pinta-alasta 42,7 % on metsää, 41,6 % luonnonsuojelualuetta, 7 % vesistöjä ja 5,9 % maatalousmaata. Hyötykaivannaisiin kuuluvat keraaminen savi, kalkkikivi, dolomiitti, hiekka, sora ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Priozernyin taajama (entinen Pogostihan kylä), Nertsyn puutarhapalsta-alue sekä 20 kylää: Brod, Budanovo, Bykovo, Derganiha, Iljuškino, Jeglino, Lutški, Lysino, Myza, Nekrasovitši, Rybnyi, Selsko, Serganiha, Sokolovo, Sopki, Stekljanitsy, Tereben, Usiha, Ustoronje ja Vattsy. Väestöstä 44 % (yli 300 henkeä) asuu Priozernyin taajamassa. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kostkovosta on linja-autoyhteys Valdaihin. Kunnan länsirajalla kulkee Valdain ja Kresttsyn välinen rautatie, jolla ei ole henkilöliikennettä. Tärkein työllistäjä ovat julkiset palvelut. Priozernyissa toimii Valdain piirin mielisairaala. Bykovossa ja Priozernyissa on karjatilat. Palveluihin kuuluvat Kostkovon lastentarha, koulu ja kirjasto sekä Lutškin ensiapuasema ja posti.
Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, vuonna 1815 rakennettu Jeglinon kirkko, Brodin, Budanovon, Terebenin ja Ustronjen tsasounat sekä Priozernyin kartanoalue. Vattsyssa ja Lutškissa on lomakylät.
Valdain alueella on aikaisemmin ollut 1600-luvulla muodostunutta karjalaisasutusta. 1800-luvulla valdainkarjalaisia asui vielä Kostkovon, Lutškin, Serganihan ja Ustoronjen kylissä.
Franco Chioccioli
Franco Chioccioli (s. 25. elokuuta 1959 Castelfranco di Sopra) on italialainen entinen maantiepyöräilijä. Hänen uransa kohokohta oli Italian ympäriajon voitto vuonna 1991.
RN Impetuoso (1913)
RN Impetuoso oli Italian kuninkaallisen laivaston Indomito-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1910. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1913 ja liitettiin laivastoon 19. toukokuuta 1914.
Palvelus
Alus upposi 10. heinäkuuta 1916 Otrantonsalmessa Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneen SM U-17 torpedoimana.
Xiao Guodong
Xiao Guodong (, pinyin: Xiāo Guódòng; s. 10. helmikuuta 1989 Chongqing, Kiina) on kiinalainen snookerpelaaja. Xiao voitti snookerin alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2007.
Black Earth
Albumin ensimmäinen kappale "Bury Me an Angel" kuuluu edelleenkin yhtyeen livesetin vakio-osastoon.
Albumista julkaistiin bonusraitoja sisältävä uudelleenjulkaisu vuonna 2007.
Telenius
Telenius on suomalainen sukunimi.
Alfa Herculis
Alfa Herculis on kolmoistähti Herkuleen tähdistössä 380 valovuoden päässä Maasta. Se tunnetaan myös nimellä Ras Algethi. Herculis A on punainen jättiläinen, Herculis Ba keltainen jättiläinen ja Herculis Bb valkoinen kääpiö. Sen säde on 400 kertaa Auringon säde ja massa 14 kertaa niin suuri kuin Auringon.
Theódoros Vélkos
Theódoros Vélkos (s. 20. marraskuuta 1976 Pazardžik, Bulgaria) on kreikkalainen sulkapalloilija.
Vélkos osallistui MM-kisoihin vuonna 2003, mutta hävisi tuolloin ensimmäisellä kierroksella sekä nelinpelissä että sekanelinpelissä. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2004 vain nelinpelissä, jossa hän putosi ensimmäisellä kierroksella parinsa Giórgos Pátisin kanssa. Vélkos ja Patis osallistuivat nelinpeliin myös Ateenan olympialaisissa 2004, joissa he hävisivät jälleen ensimmäisen ottelunsa.
Katoliset riitukset (liturgia)
Katolisessa kirkossa on käytössä lukuisia liturgisia riituksia. Termi viittaa liturgian nimenomaiseen muotoon.
Läntiset riitukset
Kaikki läntiset riitukset ovat paavin välittömässä alaisuudessa.
1. Roomalainen eli latinalainen riitus on katolisen kirkon ylivoimaisesti yleisin riitus, ja yli 90 % kaikista katolilaisista kuuluu sen piiriin. Vaikka riituksen alkuperä voidaan jäljittää suoraan vain 300-luvulle, on siinä juutalaisen temppeli- ja synagogapalveluksen vaikutteita, jotka viittaavat juutalaista alkuperää olevaan apostoliseen traditioon. Trenton kirkolliskokouksen jälkeen (1571) liturgia yhdenmukaistettiin lännessä, ja silloin kaikki alle 200 vuotta vanhat liturgiset traditiot lopetettiin.
2. Mozarabinen riitus on Iberian niemimaan vanha riitus, jota nykyään vietetään Toledon katedraalissa ja kuudessa muussa seurakunnassa.
3. Ambrosiaaninen riitus on Milanon arkkihiippakunnan riitus, joka on siellä käytössä pääosassa seurakuntia.
4. Bragalainen riitus on Bragan arkkihiippakunnan riitus Portugalista; käytetään toisinaan.
5. Dominikaaninen riitus
6. Karmelitaaninen riitus
7. Kartusiaaninen riitus
8. Monastinen riitus
Itäiset riitukset ja kirkot
Idän katolisilla kirkoilla on oma hierarkiansa, hallintojärjestelmänsä ja kirkkolakinsa. Paavi harjoittaa primaattiaan niihin nähden Itäisten Kirkkojen Kongregaation kautta.
I. Antiokialainen traditio
Antiokian kirkko on pyhän Pietarin perustama, ja sen liturginen traditio liittyy pyhän Jaakobin ja Jerusalemin kirkon traditioon.
Ia. Länsisyyrialaiset riitukset
9. Syyrialainen riitus palasi Rooman yhteyteen vuonna 1781 monofysiittisesta harhaopista. Antiokian syyrialainen patriarkka. Syyrialaisia katolilaisia on 110 000 ja he asuvat Syyriassa, Libanonissa, Irakissa, Egyptissä ja Amerikassa.
10. Malankarilainen riitus kattaa Etelä-Intian katolilaiset, jotka pyhä Tuomas evankelioi ja jotka käyttävät länsisyyrialaista liturgiaa. Malankarilaiset ovat palanneet Rooman yhteyteen 1930. Malankarilaisten katolilaisten liturgiset kielet tänään ovat länsisyyria ja malajalam. Heitä on 350 000 Intiassa ja Amerikassa.
Ib. Itäsyyrialaiset riitukset
11. Kaldealainen riitus palasi Rooman yhteyteen 1692 nestoriolaisesta harhaopista. Kaldealaisten johtajana toimii Babylonin patriarkka. Liturgisina kielinä ovat kaldea ja arabia. Kaldealaisia katolilaisia on 310 000 lähinnä Irakissa, Iranissa, Syyriassa, Libanonissa, Egyptissä, Turkissa ja Amerikassa. Myös Suomessa heitä on toistasataa.
12. Syyrialais-malabarilainen riitus käsittää Etelä-Intian itäsyyrialaista liturgiaa noudattavat katolilaiset. He palasivat Roomaan 1500-luvulla nestoriolaisesta harhaopista. Liturgiset kielet ovat syyria ja malajalam. Syyrialais-malabarilaisia katolilaisia on yli 3 miljoonaa lähinnä Keralan provinssissa Intiassa.
II. Bysanttilainen traditio
Bysanttilainen liturgia on kehittynyt pyhän Jaakobin liturgiasta pyhien Basileioksen ja Johannes Krysostomoksen työn kautta. Sitä käytetään pääosin Roomasta erossa olevissa ortodoksisissa kirkoissa.
13. Armenialainen riitus. Armenialaiset olivat ensimmäinen kristinuskoon kääntynyt kokonainen kansa. Armenian katolilaiset palasivat Rooman yhteyteen ristiretkien aikaan, ja heitä johtaa armenialaisten Kilikian patriarkka. Liturginen kieli on muinaisarmenia. Heitä on 350 000 Armeniassa, Syyriassa, Iranissa, Irakissa, Libanonissa, Turkissa, Egyptissä, Kreikassa, Ukrainassa, Ranskassa, Romaniassa ja Amerikassa.
14. Bysanttilainen riitus
III. Aleksandrialainen traditio
15. Koptilainen riitus – egyptiläisiä katolilaisia, jotka palasivat Rooman yhteyteen 1741. Aleksandrian patriarkka johtaa tätä 200 000 uskovan kirkkoa, joka on levinnyt Egyptiin ja Lähi-itään. Liturgisina kielinä kopti ja arabia.
16. Etiopialainen riitus – etiopialaisia kopteja, jotka palasivat Rooman yhteyteen 1846. Liturginen kieli on gheez. Nämä 200 000 uskovaa asuvat Etiopiassa, Eritreassa, Somaliassa ja Jerusalemissa. Suomea lähinnä etiopialaisen riituksen liturgiaa vietetään Tukholmassa.
Alfa Romeo Sprint
Alfa Romeo Sprint (alun perin Alfasud Sprint) on Alfa Romeon vuosina 1976–1989 valmistama coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Alfa Romeo Alfasudiin. Se korvasi aiemman 105/115-sarjan, mutta ei saanut itselleen suoraa seuraajaa. vasen|pienoiskuva|Alfa Romeo Sprint (1983–1989) Alfa Romeo Alfasud Sprint esiteltiin vuonna 1976, voimanlähteenään uusi 1,3-litrainen (75 hv) nelisylinterinen bokserimoottori. Vuonna 1978 esiteltiin kaksi uutta moottoria: alkuperäisen korvannut iskutilavuudeltaan hieman kasvanut 1,3-litrainen (79 hv) sekä uusi 1,5-litrainen (85 hv). Vuotta myöhemmin nämä moottorit saivat kaksoiskaasuttimet, ja tehot nousivat 86 ja 95 hevosvoimaan.
Vuonna 1983 Alfasudin valmistuksen päätyttyä mallinimestä poistettiin Alfasud-viittaus, jolloin auton nimeksi jäi pelkkä Sprint. Ulkonäöllisiä uudistuksia olivat muoviset puskurit ja etusäleikkö. Tällöin myös 1,5-litraisen moottorin teho nousi 105 hevosvoimaan, ja vuodesta 1987 lähtien saatavana oli lisäksi 1,7-litrainen (114 hv) moottori.
Kevitsan kaivos
Kevitsan kaivos on Sodankylässä sijaitseva kupari- ja nikkelikaivos, joka aloitti toimintansa kesäkuussa 2012. Päätös kaivoksen avaamisesta tehtiin marraskuussa 2009 ja rakennustyöt kaivosalueella alkoivat kesäkuussa 2010. Keväällä 2014 kaivos työllisti 340 henkilöä. Kaivoksen omistajana toimi kanadalainen First Quantum minerals ltd, joka myi kaivoksen ruotsalaiselle kaivosyhtiö Bolidenille kesällä 2016.
Kaivos toimii avolouhoksena ainakin alkuvaiheissa. Malmirikaste kuljetetaan kuorma-autoilla Oulun Vihreäsaaren sekä Kemin Ajoksen satamaan, ja kuljetukset alkoivat kesällä 2012. Kaivostoiminnan alettua asetetut päästörajat (enintään 400 kiloa nikkeliä ja 200 kiloa kuparia vuodessa Kitisen vesistöön) tulevat ylittymään, koska yhtiö haluaa käyttää kaivoksessa vettä huomattavasti enemmän kuin aiemmin arvioitiin.
Joulukuussa 2012 kaivoksessa arvioitiin olevan noin 160 miljoonaa tonnia louhintakelpoista malmia. Suunnitellulla 5 miljoonan tonnin vuosituotannolla malmivarat riittäisivät yli 30 vuotta. Malmintuotantoa on suunniteltu laajennettavaksi 7,5–10 miljoonaan tonniin vuodessa.
Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin vuonna 2014 valmistuneen selvityksen mukaan Kevitsan kaivos työllistää Suomen kaivoksista eniten ja tuottaa eniten rahaa alueelleen. Vuoteen 2013 mennessä kaivoksen työllisyysvaikutus oli vuosittain 745 henkilötyövuotta ja vaikutus alueelliseen bruttokansantuotteeseen 97 miljoonaa euroa.
Maaliskuussa 2016 ilmoitettiin kaivoksen myynnistä ruotsalaiselle Boliden-kaivosyhtiölle noin 650 miljoonalla eurolla.
Aiheesta muualla
67.69083°N, 26.96361°W
Kennevic Asuncion
Kennevic Asuncion (s. 21. maaliskuuta 1980) on filippiiniläinen sulkapalloilija.
Asuncion pelasi MM-kisoissa 2003 sekanelinpelissä siskonsa Kennien kanssa ensimmäisenä filippiiniläisparina. Hän on pelannut MM-kisoissa myös vuonna 2007, jolloin hän hävisi kaksinpelissä ensimmäisellä kierroksella Nabil Lasmarille ja eteni sekanelinpelissä toiselle kierrokselle saakka Kennien kanssa. Asuncion osallistui Aasian-mestaruuskilpailuihin vuosina 2008 ja 2009, mutta ei päässyt kumpanakaan vuonna ensimmäistä kierrosta pidemmälle missään turnauksessa.
Tabula Peutingeriana
Tabula Peutingeriana on roomalainen maantiekartta, joka esittää Rooman valtakunnan tieverkkoa, Cursus publicusta. Karttaa on viimeksi päivitetty 300- ja 400-lukujen vaihteessa. Kartan ainoa tunnettu säilynyt kopio tehtiin 1200-luvulla ja löytyi 1400-luvun lopulla kirjastosta Wormsista. Kartta on nimetty Konrad Peutingerin mukaan, jolle kartan löytäjä antoi sen vuonna 1507. Nykyään karttaa säilytetään Itävallan kansalliskirjastossa.
Kennevic Asuncion
Asuncionin korkein sijoitus BWF:n ranking-listalla on 117. tila, jonka hän saavutti nelinpelissä Antonino Benjamin Gadin kanssa vuonna 2010.
Elämä pelissä (televisiosarja)
Elämä pelissä on Yle TV1:llä vuodesta 2007 alkaen esitetty ohjelma, joka on kannustanut katsojia nettitestien ja myöhemmin myös sähköpostivalmennuksen tuella tavoittelemaan pidempää ja laadukkaampaa elämää.
Ohjelman vastaavana tuottajana on toiminut Jukka Heinonen, ensimmäisellä kaudella Kari Tervon ja kolmannella kaudella Heli Koskelan kanssa. Elämä pelissä -tv-sarjan on tuottanut Tarinatalo (nykyään ITV Studios Finland) yhteistyössä Ylen kanssa. Nettitestit on kehittänyt ja toteuttanut Kustannus Oy Duodecim yhteistyössä Ylen kanssa (ja ensimmäisellä kaudella Kansanterveyslaitoksen kanssa). Valmennusohjelmat Duodecim on toteuttanut yksin.
1. tuotantokausi
Ohjelman vuonna 2007 kuvatuissa seitsemässä jaksossa nähtiin promoottori Wallu Valpio, Paperiliiton puheenjohtaja Jouko Ahonen, ministeri Liisa Hyssälä, jääkiekkojohtaja Pentti Matikainen, näyttelijä Raakel Lignell ja rocklaulaja Marjo Leinonen. Juontajina toimivat Marco Bjurström ja Heli Koskela ja valmentajina Heimo Langinvainio ja Anne Hyvén.
Ohjelman henkilöt tekivät ensin elinajanodotetestin, jonka tulokset julkistettiin sarjan studioavauksessa. Sen jälkeen he aloittivat kolmen valmentajan tuella elämäntaparemontin, jonka vaiheet kerrottiin kullekin omistetussa seurantajaksossa. Uudet elinajanodotteet julkistettiin sarjan päätösjaksossa. Kansanterveyslaitoksen ja Kustannus Oy Duodecimin valmistama elinajanodotetesti julkistettiin Ylen nettisivulla, ja se tehtiin yli 600 000 kertaa.
2. tuotantokausi
Teema: Onnellisuuden salaisuus
Ohjelman vuonna 2009 kuvatuissa seitsemässä jaksossa nähtiin muusikko Ville Pusa, Pia Matilainen, Teija Halonen, laulaja Anneli Saaristo ja Martti Attila. Juontajina toimivat Marco Bjurström ja Heli Koskela ja valmentajina Heimo Langinvainio ja Anne Hyvén.
Päähenkilöt tekivät ensin onnellisuustestin ja tavoittelivat sen jälkeen onnellisuutensa kohentamista positiiviseen psykologiaan nojautuvan valmennuksen tukemana. Sarjan rakenne vastasi muuten ensimmäistä kautta, mutta tällä kertaa päähenkilöiden valmennusta seurattiin rinnatusten dokumentaarisissa jaksoissa. Onnellisuustesti oli myös edelleen katsojien tehtävissä netissä.
3. tuotantokausi
Teema: Voiko siihen kuolla?
Ohjelman vuonna 2012-2013 esitetyissä seitsemässä jaksossa nähtiin Timo T. A. Mikkosen puoliso Nina Mikkonen, näyttelijä Oskari Katajisto, liikemies Kai Mäkelä, kiinteistövälittäjä Jethro Rostedt ja näyttelijä Irina Krohn. Juontajina toimivat Marco Bjurström ja Heli Koskela ja valmentajina Heimo Langinvainio ja Anne Hyvén.
Yli 400 000 suomalaista teki Elämä pelissä -testin, jonka päätulokset olivat V-indeksi ja elinajanodote. Sähköpostivalmennukseen osallistu yli 50 000 katsojaa.
4. tuotantokausi
Teema: Jotta suomalaiset rakastaisivat enemmän
Ohjelman vuonna 2015 kuvatuissa ja vuoden 2016 keväällä lähetetyissä seitsemässä jaksossa nähtiin mäkihyppääjä Toni Nieminen vaimonsa Heidin kanssa, näyttelijä Lena Meriläinen miehensä tv-vaikuttaja Olli Tolan kanssa ja malli Ninja Sarasalo-Tamura ja aviomies Yoshiki Tamura sekä tatuointitaiteilija Wilma Schlizewski ja puolisonsa Olli Väätäinen. Ohjelman juontajana toimi Jenni Pääskysaari ja parisuhdevalmentajana psykologi Tony Dunderfelt. Elämä pelissä -parisuhdetesti oli katsojien tehtävissä netissä. Sen päätulos oli Rakkausarvio.
Palkinnot
Toiseen tuotantokauteen perustuva formaatti The Happiness Project voitti Formaatti Finlandian ja saavutti kolmannen sijan EBU:n Creative Forumin formaattikilpailussa Genevessä.
Formaattimyynti
Elämä pelissä -formaatit ovat tuoneet vientituloja yli kymmenestä maasta. Menestynein formaateista on The Happiness Project, josta on tehty kymmenen optio- ja kaksi lisenssisopimusta. Pro Sieben toteutti ohjelman Saksassa vuonna 2011 ja NRK Norjassa vuonna 2013. Molemmissa maissa julkaistiin myös suomalaisten kehittämä onnellisuustesti. ITV Studios Finland, Yle ja Kustannus Oy Duodecim omistavat yhdessä The Happiness Project- ja Pissed Off -formaatit.
Pitkäjärvi (Kuhmoinen, Kylämä)
Pitkäjärvi on Pirkanmaan Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järven lounaisrannat ovat jyrkät ja järven länsipuolella sijaitseva mäki nousee noin 45 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvelle on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille tule tiet järven itäpuolelta kulkevalta yhdystieltä 3284.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,5 metriä mpy. Siihen johtaa yksi oja, joka tuo vettä Litiksestä. Laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee Kissalammiin.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa.
Abhasian armeija
thumb|225px|[[ZSU-23-4 "Šilga"]] Abhasian asevoimat ovat Abhasian armeija, jonka tehtävänä on turvata alueen koskemattomuus. Abhasia on Georgiasta itsenäiseksi julistautunut valtio, jonka itsenäisyyden ovat tunnustaneet vain Venäjä, Nicaragua, Venezuela, Nauru, Transnistria ja Etelä-Ossetia. Abhasian ja Georgian välillä on jäätynyt konflikti.
Abhasian armeijan pohja on abhaasien kansalliskaarti, joka perustettiin vuoden 1992 alussa juuri ennen Abhasian sotaa. Abhasian puolustusministeriön ja asevoimien pääesikunnan virallinen perustamispäivä on 12. lokakuuta 1992. Vuoden 1992 sodassa Abhasian joukkoja tukivat Kaukasuksen vuoristokansojen konfederaatio ja Venäjän armeijan Abhasiassa olevat sotilasyksiköt. Tuolloin Abhasian joukot torjuivat Georgian armeijan intervention ja karkottivat suurimman osan Abhasian georgialaisväestöstä. Asevoimien aseistus on peräisin venäläisiltä tai georgialaisilta saadusta sotasaaliista.
Abhasian asevoimat osallistuivat elokuussa 2008 Venäjän-Georgian väliseen sotaan ja valtasivat Georgian hallussa olleen Kondorin solan.
Asevoimien nykyinen tilanne
Abhasian armeijan keskushenkilöillä on vahva tausta Venäjän armeijassa. Esimerkiksi 8. toukokuuta 2007 eronnut puolustusministeri ja Abhasian asevoimien perustaja Sultan Sosnaliev on Kabardino-Balkariassa toiminut Venäjän armeijan entinen upseeri, jonka tehtävissä hän toimi Abhasian vuoden 1992 sodankin aikana. Abhasian asevoimien komentaja, kenraalimajuri Anatoli Zaitsev on entinen Transbaikalin sotilaspiirin apulaiskomentaja. Abhasian nykyinen puolustusministeri Aleksandr Pavlushko on Venäjän armeijan eversti ja Venäjän Abhasiassa olevien rauhanturvajajoukkojen entinen komentaja.