cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valkoruohosipuli
Kukat
Valkoruohosipulin kukinto on puolipallomainen rento sarja. Kehälehdet ovat väriltään vaaleanpunaisesta sinipunaiseen ja niiden koko on noin 4–6 × 3–4 millimetriä. Heteet ovat pitkiä ja tulevat kukasta ulos. Palhot ovat noin 1,5 millimetriä leveitä. Emit ovat soikeita, munan muotoisia tai pyöreitä kukan perällä missä myös mesiäinen sijaitsee.
Olivia-peli
Pelin tarina ja konsepti
Kummassakin pelissä Olivian on tehtävä vaikeita moraalisia valintoja, joihin jokaiseen on neljä erilaista toimintavaihtoehtoa. Oliviaa neuvomalla pelaaja Olivian tarinaan vaikuttaessaan turvallisesti kokeilla, mitä erilaisista valinnoista seuraa, ennen kuin on itse saman valinnan edessä omassa elämässään. Olivian on tehtävä valintoja muun muassa ystävyyteen, ensirakkauteen, ensimmäiseen kertaan ja kaverisuhteisiin liittyvissä kysymyksissä. Kukin valinta vaatii pelaajalta seurausten punnitsemista, ongelmanratkaisukykyä ja moraalista harkintaa.
Valkoruohosipuli
Kasvupaikat ja levinneisyys
Kiinassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla valkoruohosipulia kasvaa luonnonvaraisena mutta sitä myös viljellään keittiöpuutarhoissa ja kukkapenkeissä mausteeksi. Se sietää köyhää, vähäravinteista maaperää. Sitä on kasvatettu myös Assamissa, Bangladeshissa, Länsi-Himalajalla, Kuubassa, Japanissa, Kirgisiassa, Koreassa ja Thaimaassa.
Olivia-peli
Pelin tarina ja konsepti
Valintojen jälkeen pelaaja syventyy WhatsApp:maisissa osuuksissa pelin tarinaan ja historialliseen todellisuuteen. Olivia kuvaa valintojen seurauksia ja kuvaa maailmaa, jossa elää: millaista Helsingissä on vallankumouksen pyörteissä ja miltä sisällissodan tapahtumat tuntuvat teinitytön silmin, millaista arki sata vuotta sitten on. Kun pelaaja on neuvonut Olivian seikkailun läpi, hän saa valintojensa perusteella tuloksena kuvauksen siitä, millainen ystävä hän Olivialle antamiensa neuvojen perusteella on. Lisäksi Olivian tarina syvenee hänen Instagram-tilillään, joka on täynnä valokuvia elämästä sata vuotta sitten.
Valkoruohosipuli
Kasvupaikat ja levinneisyys
Valkoruohosipulia kasvatetaan siemenistä mutta se lisääntyy myös tekemällä sivusipuleita ja saattaa jakaantumisen vuoksi kasvaa suurina ryhminä.
Käyttö
Valkoruohosipulian kaikki osat ovat syötäviä. Sen sipulit maistuvat vahvasti sipulilta ja niistä tehdään usein pikkelsiä. Sen lehtiä käytetään raakana tai kypsennettynä. Kukkia ja nuoria siemenkotia käytetään salaateissa syötävinä koristeina.
Olivia-peli
Tekotapa
Pelit on tehty käyttäjälähtöisesti suunnitellen, ja niiden tekemiseen osallistui yhteensä yli 200 nuorta. Nuorten kanssa testattiin sekä pelin käyttökokemusta, teemoja, grafiikkaa että kirjoitusasua. Peli julkaistiin Yleisradion omalla verkkosivulla, ja se on pelattavissa pysyvästi.
Vastaanotto
Olivia_17 nousi heti julkaisupäivänään suureen suosioon ja se sai kohderyhmässään kiitettäviä arvioita. Yleisradio ilmoitti keväällä 2018 tekevänsä hittipelille jatkoa. Peli voitti Koura-palkinnon vuonna 2017.
Neftejugansk
Neftejugansk on Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan öljyntuotantoalueelle alun perin 1960-luvulla rakennettu kaupunki. Kaupunki sijaitsee Länsi-Siperian alangolla Obin ja sen kanssa samansuuntaisen Juganskaja Obin välisellä saarella, linnuntietä 46 kilometriä öljykaupunki Surgutista länsilounaaseen ja 2 100 kilometriä Moskovasta itään.
Aluehallinnollisesti kaupunki muodostaa nykyään (2010) oman 122 855 asukkaan Neftejuganskin kaupunkipiirin. Samalla se toimii ympäröivän Neftejuganskin piirin (44 815 as.) hallintokeskuksena.
Liikenne
Sijainti ja satama Obin pääuoman kanssa rinnakkaisen Juganskaja Obin pohjoisrannalla mahdollistaa henkilö- ja rahtiliikenteen vesitse Länsi-Siperian jokireitistössä. Kaupunkiin johtaa maantie etelästä Tjumenista Tobolskin ja Pyt-Jahin kautta. Lähimmät rautatieasemat ovat Pyt-Jahissa, jonne on maanteitse noin 50 kilometriä, ja Surgutissa hieman kauempana. Kaupungin itäpuolella on Neftejuganskin lentokenttä; vilkkaampi lentoasema löytyy Surgutista.
Testamentum (In Hora Mortis Nostre)
Testamentum (In Hora Mortis Nostre) on puolalaisen goottimetalli-yhtye Via Mistican ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Bois-d’Arcy (Yvelines)
Bois-d’Arcy on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 30 km Pariisista länteen. Vaikka kunnan pinta-alasta on lähes puolet metsää, on se kuitenkin suuri työpaikkakeskittymä Versailles’n alueella.
Graeme Lowdon
Graeme Lowdon (s. 23. huhtikuuta 1965) on brittiläinen liikemies ja yrittäjä sekä entinen Manorin Formula 1 -tallin toimitusjohtaja. Hän toimi Virginin, Marussian sekä Manor tallien toimitusjohtajana vuosina 2010–2015.
Leevi Karjalainen
Leevi Karjalainen (s. 4. maaliskuuta 2000 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Pojissa.
Ura
Karjalainen on Helsingin Kojoottien kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Jokereihin. Karjalainen oli kaudella 2015–2016 C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 3+8=11 joukkueensa eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Roope Partasen kanssa. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa hän oli Jokereiden tehokkain puolustaja tehoilla 3+17=20. Kaudella 2017–2018 Karjalainen oli kuudella osumallaan seuran B-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja.
Kaudeksi 2018–2019 Karjalainen siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Kaudella 2019–2020 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Karjalainen oli SaiPan tehokkain puolustaja tehoilla 2+15=17 ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Karjalainen debytoi samalla kaudella myös SM-liigassa. Hän teki liigadebyyttinsä 27. helmikuuta 2020 vieraissa Tapparaa vastaan. Karjalainen merkittiin SaiPan kolmospuolustajapariin Jere Seppälän viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.44 minuuttia ja Karjalainen keräsi teholukeman –1. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kuusi runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä.
Kaudella 2020–2021 Karjalainen pelasi SaiPan SM-liigajoukkueessa 16 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki liigauransa avausmaalin 3. huhtikuuta 2021 vierasottelussa Porin Ässiä vastaan. Karjalainen keräsi ottelusta teholukeman +2. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä.
Huhtikuussa 2021 Karjalainen teki SaiPan kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Kesäkuussa seura lainasi hänet koko kauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella Ketterän Mestis-joukkueeseen. Karjalainen voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Kaudeksi 2022–2023 Karjalainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikiin. Joukkuetta valmentaa hänelle SaiPan organisaatiosta tuttu Kari Martikainen.
Kisor
Kisor on kaupunginosa Pietarsaaressa. Kisor on maa- ja metsätalousvaltaista aluetta. Kisorissa sijaitsee pientaloja.
EuroFloorball Cup 2019
EuroFloorball Cup 2019 on järjestyksessään 8. Euroopan 5. ja huonommin sijoittuneiden maiden seurajoukkueiden salibandyturnaus. Vuonna 2018 ei poikkeuksellisesti järjestetty EuroFloorball Cupia, sillä turnaukselle ei löydetty järjestäjää. Myöskään vuoden 2019 turnauksen järjestäminen oli epävarmaa. EuroFloorball Cup 2019 pelataan Slovakian Malackyssä.
Joukkueet
Miehet
Naiset
Barentu
Barentu (tigrinjaksi ባረንቱ) on kaupunki Eritrean Gash-Barkan alueella (Zoba Gash-Barka). Barentu oli ennen vuotta 1996 Gash-Setitin alueen hallintokeskus (tällöin Eritrea jakautui 10 alueeseen) ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut kaksi aiempaa aluetta yhdistäneen Gash-Barkan alueen hallintokeskus  (tosin osa lähteistä mainitsee yhä vuoteen 1996 saakka Barkan alueen keskuksena toimineen Akordatin olevan Gash-Barkan keskus  ).
Kaupunki on maanteiden risteyskohta ja sijaitsee linnuntietä noin 147 kilometriä pääkaupunki Asmarasta länteen ja noin 125 kilometriä Sudanin rajalta itään, Akordatista Teseneyn kaupunkiin johtavan maantien varrella. Etiopian raja on lähimmillään noin 42 kilometriä kaupungista kaakkoon.
Vuoden 2000 toukokuussa, Etiopian invaasion aikana suuri osa kaupungin rakennuksista tuhottiin.
Kévin Borlée
Kevin Borlée (s. 22. helmikuuta 1988 Woluwe-Saint-Lambert) on belgialainen 400 metrin juoksija.
Hän selviytyi välieriin myös Berliinin MM-kilpailuissa 2009 ja sijoittui neljänneksi 4 × 400 metrin viestissä yhdessä Antoine Gillet'n, Nils Duerinckin ja Cedric van Branteghemin kanssa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä sisäratojen Belgian ennätyksellä 3.06,94 yhdessä Cédric Van Branteghemin, Antoine Gillet'n ja Jonathan Borléen kanssa. Hän voitti kultaa 400 metrin juoksussa Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ajalla 45,08 sekuntia ja sijoittui 4 × 400 metrin viestissä kolmanneksi. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän juoksi ankkuriosuuden Belgian pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai 400 metrin juoksussa pronssia ajalla 44,90. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Belgian viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän voitti Euroopan-mestaruuden Belgian joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi ja pitkässä viestissä Belgian joukkueessa kuudenneksi. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 Belgia oli viestissä neljäs. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Borlée karsiutui 400 metrin välierissä ja oli pitkässä viestissä viides.
Borlée karsiutui Zürichin 2014 EM-kilpailuissa 400 metrin välierissä. Hän voitti Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 kultaa 4 × 400 metrin viestissä Euroopan ennätysajalla 3.02,87. IAAF World Relays -kilpailuissa hän kuului samalla matkalla Belgian pronssijoukkueeseen. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli pitkässä viestissä viides. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän oli 400 metrillä neljäs ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Belgian pitkän viestin juokkueessa. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ja oli 4 × 400 metrin viestissä neljäs. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sai viestihopeaa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 400 metrin viestissä neljänneksi. Birminghamin MM-hallikilpailuisa 2018 hän juoksi ankkuriosuuden Belgian saadessa viestipronssia. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 45,13 ja juoksi ankkuriosuuden Belgian kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Hän toi Belgian viestin voittajana maaliin myös Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän juoksi ankkuriosuuden Belgian pronssijoukkueessa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän kuului Belgian 4 × 400 metrin viestijoukkueisiin, jotka sijoittuivat miesten viestissä neljänneksi ja sekaviestissä viidenneksi. Hän selviytyi 400 metrillä alkueristä jatkoon, muttei osallistunut välieräjuoksuun. Hän juoksi ankkuriosuuden Belgian voittaessa viestin maailmanmestaruuden Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ja saavutti 4 × 400 metrin viestissä pronssia. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän keskeytti 400 metrin välieräjuoksun ja saavutti pitkässä viestissä hopeaa. Hän voitti 4 × 400 metrin viestin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023.
Hänen ennätyksensä ovat 100 metrillä 10,57, 200 metrillä 20,72, 300 metrillä 32,22 ja 400 metrillä 44,56.
Hänen kaksoisveljensä Jonathan sekä pikkuveli Dylan ovat myös 400 metrin juoksijoita, heidän siskonsa Olivia 100 ja 200 metrin juoksija sekä heidän isänsä Jacques entinen pikajuoksija.
Håkon Barfod
Håkon Barfod (17. elokuuta 1926 Oslo – 4. marraskuuta 2013) oli norjalainen purjehtija. Hän oli mukana voittamassa kultaa louhi-luokassa sekä Lontoon kesäolympialaisissa 1948 että Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Veneenä oli molemmilla kerroilla Pan.
Barfod kuoli 87-vuotiaana 4. marraskuuta 2013.
Oku Luukkainen
Oku Juho Tapio Luukkainen (alunp. Juho Saikkonen, s. 10. heinäkuuta 1985 Rovaniemi ) on suomalainen radiojuontaja ja DJ. Helmikuussa 2016 Luukkainen siirtyi lopettaneelta The Voice -radiokanavalta Bauer Median ostamalle Radio Novalle juontamaan Retroperjantaita, jota hän juonsi aikaisemmin The Voicella. Luukkainen toimi Bauer Median musiikkijohtajana vuosina 2018 ja 2019. Tammikuussa 2020 hän aloitti uuden Ysäri-radiokanavan juontajana. Luukkainen irtisanoutui Bauer Medialta joulukuussa 2020. Vuoden 2021 alussa Luukkainen aloitti HitMix-radiokanavan juontajana.
Radiossa
Luukkainen toimi iltapäiväjuontajana Radio Jyväskylässä 2000-luvun alussa kahdeksan vuoden ajan. Hän oli tänä aikana vuoden radiojuontaja -ehdokkaana kolmena vuonna. Radio Jyväskylästä hän siirtyi The Voicelle, jossa hän juonsi aluksi Voicen iltaa, Päivän Oku-Show -nimistä iltapäiväohjelmaa ja aamuohjelma Heräämöä. Myöhemmin hän siirtyi Retroperjantain uudeksi juontajaksi samalla uudistaen ohjelman konseptin.
Luukkainen toimi vuosina 2014–2017 toimineen Play Radion musiikkipäällikkönä. Hän on työskennellyt myös Radio Novan tuottajana sekä Bauer Median musiikkitiimissä. Vuonna 2018 Luukkainen nimitettiin Bauer Median musiikkijohtajaksi. Hän lopetti tehtävän aloitettuaan uudella Ysäri-radiokanavalla, jossa toimi juontajana vuoden 2020 ajan. Luukkainen juonsi Ysärin iltapäivää maanantaista torstaihin.
Televisiossa
Vuonna 2004 Luukkainen oli yksi harjoittelijoista Yle TV2:lla esitetyssä Tarinatalon tuottamassa VoiceOut!-ohjelmassa, jossa esiteltiin tulevaisuuden radiokykyjä YleX:llä. Hän toimi Maria Veitolan juontamassa Pop Klubissa "Pohjois-Suomen paikallisoppaana".
Tapahtumajuontajana
Luukkainen on juontanut useita tapahtumia, kuten Jyväskylässä Sataman Yötä, Jyväskylä Rockfestivalia, Riihimäki Rockia, Wanaja Festivalia, Kokkola Rockfestivalia, Himos Juhannusta ja Pipefestiä.
DJ-ura
Luukkainen tunnetaan 90's DJ:nä. Hän on esiintynyt useissa ysäritapahtumissa sekä yökerhoissa. Elokuussa 2016 hän julkaisi singlen "Coming Alive Tonight" yhdessä Solid Basen ja Mighty 44:n kanssa. Syyskuussa 2016 Luukkaisen kokoama Retroperjantai - We Love The 90's Vol2 -kokoelma-albumi nousi Suomen albumilistan ykköseksi. Vuotta aikaisemmin julkaistiin hänen kokoamansa albumisarjan ensimmäinen osa. Syyskuussa 2017 julkaistiin Luukkaisen toinen single "Haddaway", jolla vierailevat Movetron, Kuningas Pähkinä ja Mäkki. Heinäkuussa 2018 Luukkainen julkaisi Portion Boysin sekä Pasin ja Anssin kanssa singlen ”Ysäriboi”. Maaliskuussa 2019 Luukkainen julkaisi yhdessä HesaÄijän kanssa kappaleen ”7300 päivää”, jolla vierailee myös Erika Vikman ja Danny. Syyskuussa 2019 Luukkainen julkaisi Waldo’s Peoplen ja Movetronin kanssa kappaleen ”Nousee”. Lokakuussa hän julkaisi Raptorin kanssa kappaleen ”Vedetään yli”. Huhtikuussa 2020 Luukkainen julkaisi yhdessä siskonsa Ellin kanssa ”Mentävä on” -kappaleen. Heinäkuussa 2020 julkaistulla "Kesälahti"-kappaleella ovat mukana Portion Boys sekä Pasi ja Anssi. Lokakuussa 2020 julkaistulla "Viimeinen ilta" -kappaleella laulaa Uniklubista tuttu Jussi Selo. Huhtikuussa 2021 hän julkaisi K-Systemin kanssa kappaleen "Nousen ilmaan". Heinäkuussa 2021 hän julkaisi Neon 2:n kanssa "Elämäni laulut" -kappaleen.
Vuonna 2021 Luukkainen teki levytyssopimuksen Kaiku Recordings -levy-yhtiön kanssa.
Channel 5 (Thaimaa)
Channel 5 (alkuperäisesti ช่อง 5) on 25. tammikuuta 1958 perustettu thaimaalainen kaupallinen televisiokanava. Kanavan ohjelmisto koostuu enimmäkseen yhdysvaltalaisista tv-sarjoista.
Oku Luukkainen
Yksityiselämä
Luukkainen syntyi Rovaniemellä äitinsä opiskellessa siellä. Hän muutti Kesälahdelle alle vuoden ikäisenä äitinsä kanssa. Luukkainen valmistui media-assistentiksi Outokummussa. Vuonna 2014 Luukkainen haki Jyväskylän kaupunginjohtajan paikkaa.
Eddie Large
Edward Hugh McGinnis (25. kesäkuuta 1941 Glasgow, Skotlanti – 2. huhtikuuta 2020 Bristol, Englanti), tunnettu paremmin taiteilijanimellään Eddie Large, oli brittiläinen koomikko. Hänet tunnettiin parhaiten kaksikosta Little and Large Syd Littlen (Cyril Mead) kanssa. Large kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020.
Mount Vernon (plantaasi)
Mount Vernon on Alexandriassa, Virginiassa sijaitseva plantaasi. Mount Vernonissa asui Yhdysvaltain 1. presidentti George Washington.
Mount Vernon lisättiin National Register of Historic Places- ja National Historic Landmark -listoille 19. joulukuuta 1960. Nykyisin tilan omistaa The Mount Vernon Ladies' Association ja se toimii museona.
CONCACAF Gold Cupin kultainen kenkä
CONCACAF Gold Cupin kultainen kenkä on palkinto, joka annetaan CONCACAF Gold Cupin jalkapalloturnauksen parhaalle maalintekijälle.
Makromolekyyli
Esimerkkejä
Makromolekyylisiä yhdisteitä esiintyy kaikkialla elollisessa luonnossa, ja niillä on keskeinen biokemiallinen merkitys. Sellaisia ovat esimerkiksi nukleiinihapot (DNA ja RNA), proteiinit, selluloosa ja tärkkelys. Rakenneyksikköinä ovat nukleiinihapoissa eräät yksinkertaiset sokerit ja orgaaniset emäkset sekä fosforihappo, proteiineissa aminohapot, selluloosassa ja tärkkelyksessä glukoosi.
Anna Bergström-Simonsson
pienoiskuva|Anna Bergström-Simonsson vuonna 1933. Anna Katarina Bergström-Simonsson (30. joulukuuta 1853 Färnebo, Värmlanti, Ruotsi – 1937 ) oli ruotsalainen laulunopettaja ja koulujen laulunopetuksen mullistaja.
Hänen vanhempansa olivat tehtailija Olof Bergström ja Brita Katarina Nilsson. Hän valmistui Tukholman Musiikkikonservatoriosta 1876 ja teki opintomatkoja ulkomaille. Hän toimi laulunopettajana Filipstadissa 1878–1880, tukholmalaisissa kansakouluissa 1885–1895, tukholmalaisissa tyttökouluissa 1880–1903, Kungliga Högre Lärarinneseminariumissa vuodesta 1897, Tukholman Musiikkikonservatoriossa vuodesta 1902. Hän piti esitelmiä ja järjesti kesäkursseja puhetekniikassa ja äänenmuodostuksessa Ruotsissa ja Suomessa. Hän julkaisi laulun oppikirjoja.
Bergström-Simonssonin vaikutus Ruotsin koulujen laulunopetukseen oli mullistava, joskin hänen tavoitteitaan aluksi vastustettiin, sillä hän halusi painottaa äänen laatua ja korvata voimakkaan äänenkäytön kauniilla äänellä. Erityisen merkittävä oli hänen työnsä tulevien musiikinopettajien kouluttamisessa Musiikkikonservatoriossa. Hän piti jakokoulutuskursseja aikakauden toisen merkittävän pedagogin Olof Holmbergin kanssa. Hänen ansiotaan on myös ruotsalaisen puhetekniikan kehittyminen.
Bergström-Simonsson oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1912. Hänelle myönnettiin Kaarle XV:n perustama mitali Litteris et Artibus.
Bergström-Simonsson oli vuodesta 1916 naimisissa johtaja J. D. Simonssonin kanssa.
Suomen paini
Paini on Suomen urheiluhistorian menestyksekkäimpiä lajeja. Paini on ollut miesten välisenä vapaamuotoisena voimainkoetuksena tuttu suomalaisille jo kauan, mutta urheilulajina se saapui Suomeen 1800-luvun lopulla. Saksassa lajiin tutustunut Emil Karlsson perusti Helsingin Atleettiklubin (HAK) voimailu-urheilun erikoisseuraksi vuonna 1891. Suomalaisten paini-innostusta kasvattivat maassa vieraillut puolalainen Władysław Pytlasiński ja ensimmäisiin suomalaisiin painimestareihin lukeutunut Carl Allén. HAK järjesti ensimmäiset Suomen-mestaruuskilpailut 1898. Jo seuraavalla vuosikymmenellä suomalaiset alkoivat menestyä ulkomailla, ja Verner Weckman voitti olympiakultaa ensin Ateenan väliolympialaisissa 1906 ja sitten Lontoon kesäolympialaisissa 1908.
Paini kuului Suomessa aluksi vuonna 1906 perustetun Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton suoraan alaisuuteen monien muiden lajien tavoin kunnes vuonna 1931 perustettiin Suomen Painiliitto. Myös vuonna 1919 perustetun Työväen Urheiluliiton toiminnassa paini on ollut tärkeässä roolissa.
Suomalaispainijat ovat voittaneet virallisissa olympialaisissa 26 kultamitalia sekä yhteensä 83 mitalia. Erityisesti 1920-luvulla suomalaiset hallitsivat kreikkalais-roomalaisen painin kilpailuja mutta menestyivät myös vapaapainissa. Kaksinkertaisia olympiavoittajia virallisissa olympialaisissa ovat Emil Väre, Kalle Anttila, Oskar Friman, Väinö Kokkinen ja Kustaa Pihlajamäki. Kultamitaleista kuusi on toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta, viimeisin Jouko Salomäen vuonna 1984 voittama. Suomalaiset voittivat useita maailmanmestaruuksia ennen kuin maailmanmestaruuskilpailujen järjestäminen keskeytettiin vuoden 1922 kisojen jälkeen lähes 30 vuodeksi. Menestys kuitenkin jatkui Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Toisen maailmansodan jälkeen suomalaiset ovat voittaneet kahdeksan maailmanmestaruutta. Viimeisin miesten maailmanmestari on Marko Yli-Hannuksela vuodelta 1997. Naisten paini nousi 2000-luvulla olympialaistenkin ohjelmaan ja Petra Olli voitti maailmanmestaruuden vuonna 2018.
Vuoden 1952 Helsingin olympialaisten painikilpailujen lisäksi Suomessa on järjestetty kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut Helsingissä vuosina 1911 ja 1921 sekä Tampereella vuosina 1965 ja 1994. Vapaapainin maailmanmestaruuskilpailut käytiin Helsingissä vuonna 1951. Euroopan-mestaruuksista Suomessa on painittu useaan kertaan, ja isäntäkaupunkeja ovat olleet Helsingin ja Tampereen lisäksi Oulu, Kouvola, Seinäjoki ja Vantaa. Vuosittain Suomessa järjestettäviä kansainvälisiä turnauksia ovat Herman Kare -turnaus Kouvolassa ja Arvo Haavisto -turnaus Ilmajoella sekä aiemmin Vantaan painicup.
William Congreve
William Congreve (1670–1729) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti useita huvinäytelmiä, joissa on kekseliäs dialogi ja hyvä luonteenerittely, esimerkkeinä The old bachelor (1693), The double-dealer (1693), Love for love (1695). Lisäksi Congreve on kirjoittanut murhenäytelmän The mourning bride. Hänen näytelmänsä The way of the world (1700) yleisö otti vastaan kylmästi, jolloin hän melkein kokonaan hylkäsi draamatuotannon.
Bafatán alue
Bafatán alue on Guinea-Bissaun keskiosissa sijaitseva maakunta, jossa vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asui 225 516 ihmistä.
Bafatán maakunta jakautuu hallinnollisesti kuuteen osa-alueeseen eli sektoriin, jotka ovat Bafatá, Bambadinca, Contuboel, Cossé, Gãmamudo ja Xitole. Suurimmat etniset ryhmät ovat fulbet (60,0 %), mandinkat (22,9 %) ja balantet (8,0 %).
Mamdouh Elssbiay
Mamdouh Elssbiay (s. 16. syyskuuta 1984) on egyptiläinen kehonrakentaja ja IFBB-ammattilainen. Lempinimellä ”Big Ramy” tunnettu Elssbiay voitti Mr. Olympia -kilpailun vuosina 2020 ja 2021.
Baishan
Baishan (, pinyin: Báishān Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jilinin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 230 kilometriä maakunnan pääkaupunki Changchunista kaakkoon. Prefektuurin pinta-ala on 17 474 neliökilometriä ja väkiluku 1,3 miljoonaa (2010).
Niangaye
Niangaye (myös Niangay) on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuiston itäreunalla Moptin ja Timbuktun alueiden rajalla.
Baishan
Kaupunki rajoittuu lännessä Tonghuan, pohjoisessa Jilinin prefektuuritason kaupunkeihin, sekä idässä Yanbianin autonomiseen prefektuuriin. Etelässä kaupunki rajoittuu Korean demokraattiseen kansantasavaltaan (Pohjois-Koreaan).
Niangaye
Järveä ruokkii Nigerjoen sivuhaaroista Bara Issasta ja Mayo Dolosta lähtevä kanava, joka jakaantuu Tiékawalin luona kahdeksi haaraksi. Toinen niistä johtaa Aougoundoujärveen ja toinen Tounkaraoun ohi Niangayeen. Niangayejärvestä lähtee Bambara Maoundén ohi kulkeva kanava Dôjärveen.
Baishan
Hallinnollinen jako
thumb|200px|vasen|Baishanin hallinnollinen jako. Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kuuteen osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Niangaye
Kolmionmuotoinen Niangayejärvi on lähes 40 kilometriä pitkä ja 7–13 kilometriä leveä. Sen enimmäispinta-ala on 335 tai 400 neliökilometriä. Vesimäärä on enimmillään 1 300 miljoonaa kuutiometriä ja suurin syvyys noin 6,5 metriä.
Järven olemassaolo riippuu Nigerjoen vuosittaisen tulvan korkeudesta. Nigerin tulvien heikentymisen ohella Niangayen täyttymistä estää hiekan kasaantuminen siihen johtavaan kanavaan. Niangaye kuivui kokonaan vuonna 1981 ja sen alapuolella sijaitsevat järvet ovat olleet kokonaan kuivia vuodesta 1972 lähtien. Kuivuus on vaikeuttanut suuresti alueen maanviljelyä ja karjanhoitoa ja lopettanut kokonaan kalastuksen.
Kaarilahti
Kaarilahti on kaupunginosa Pietarsaaressa. Kaarilahdessa sijaitsee teollisuusalue. Kaarilahdessa on rakentamiseen ja sisustamiseen liittyviä kauppoja.
Bill Johnston
thumb|[[Vincent Richards, Bill Tilden ja Bill Johnston vuoden 1922 Davis Cupissa.]] Bill “Little Bill” Johnston (s. 2. marraskuuta 1894 San Francisco, Kalifornia – 1. toukokuuta 1946 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Luutavuori
Luutavuori on kaupunginosa Pietarsaaressa. Luutavuoressa sijaitsee teollisuusalue. Luutavuori rajoittuu lännessä Alholmintiehen, pohjoisessa Ristikarintiehen, idässä rautatienkatuun ja etelässä Luutavuorenkatuun.
Bill Johnston
Hän voitti Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen vuosina 1915 ja 1919 sekä Wimbledonin tennisturnauksen vuonna 1923. Hän pelasi Yhdysvaltain Davis Cup -joukkueessa vuosina 1920-1927.
Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1958.
Unto Liettyä
Unto Aadolf Liettyä (15. maaliskuuta 1922 Pohjaslahti – 20. heinäkuuta 1990 Ruovesi) oli suomalainen Ruovedellä asunut maisema- ja muotokuvamaalari. Liettyä teki maisemamaalauksia Ruoveden seudun luonnosta (Tarjannevesi, Helvetinjärvi, Kovero, Väärinmaja, Pouru).
Liettyän vanhemmat olivat maanviljelijä Manu Liettyä sekä Hilma, o.s. Salmi. Liettyä osallistui jatkosotaan ja haavoittui 19-vuotiaana Rajajoella. Toipilaana hän keskittyi ennen sotaa alkaneisiin taideopintoihinsa. Liettyä opiskeli Suomen Taideakatemiassa 1944-1946, minkä jälkeen hän muutti perheineen takaisin Ruovedelle. Hänen opettajinaan olivat ruovesiläinen kirjailija ja taidemaalari Heikki Asunta sekä Ruovedellä niin ikään vaikuttanut taidemaalari Gabriel Engberg.
Liettyän töitä oli ensi kertaa esillä Tampereen Taiteilijaseuran syysnäyttelyssä 1946. Oman ensinäyttelynsä hän piti Tampereen Kirjastosalissa tammikuussa 1947. Tämän jälkeen Liettyä piti useita näyttelyitä eri puolilla Suomea.
Liettyä kuului julkisessa sanassa usein käytettyyn `Ruoveden taiteilijasiirtokuntaan`, jonka muita taiteilijoita olivat Seppo Näätänen, Elga Sesemann, Pentti Toivonen, Eero Sysikumpu ja Heikki Asunta.
Liettyä oli 1950-luvulla opettamassa vuonna 1952 perustetun Mäntän Taidekerhon jäseniä. Opetustyötä hän teki myös Ruoveden peruskoulun yläasteella ja lukiossa sekä alueen kuvataidepiireissä. Liettyä oli perustajajäsen ja puheenjohtaja useita vuosia Suomen Sotainvaliditaiteilijat ry:ssä sekä Ruoveden Taideyhdistyksessä.
Liettyän tuotantoa on määritelty realistis-romanttiseksi tai realistis-klassiseksi. Nuorena koettu sodan trauma ja sen ´maalaaminen pois` toistuu usein Liettyän antamissa haastatteluissa.
Aleksandr Poleštšuk
Aleksandr Fjodorovitš Poleštšuk (, s. 10. lokakuuta 1953 Tšeremhovo, Irkutskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.
Aougoundou
Aougoundou on Nigerjoen tulvajärvi Malissa. Se sijaitsee Nigerin sisämaasuiston itäreunalla Moptin ja Timbuktun alueiden rajalla.
Järveä ruokkii Nigerjoen sivuhaaroista Bara Issasta ja Mayo Doiosta lähtevä kanava, joka jakaantuu Tiékawalin luona kahdeksi haaraksi. Toinen niistä johtaa Aougoundoujärveen ja toinen Niangayeen. Marras-tammikuussa saapuvan Nigerin tulvan lisäksi vähäisiä valumavesiä saadaan elo-syyskuussa järven itäpuolella sijaitsevilta Oré-Vendoun vuorilta ja mahdollisesti syys-lokakuussa Koraroujärven suunnasta.
Kolmionmuotoisen järven pinta-ala on 80–130 neliökilometriä. Sen keskellä sijaitsee Doundé-Alkayan saari. Nigerjoen tulvien heikentymisestä huolimatta Aougoundoussa on yleensä vettä ympäri vuoden. Vuoden 1983 lopusta marraskuuhun 1994 saakka se oli kuitenkin kokonaan kuiva. Järven täyttymistä vaikeuttaa hiekan kasaantuminen siihen johtavaan kanavaan.
Piyush Goyal
Piyush Goyal (s. 13. kesäkuuta 1964) on intialainen poliitikko, joka toimii maansa nykyisenä rautatieministerinä sekä kauppa- ja teollisuusministerinä. Hänen molemmat vanhempansa ovat poliitikkoja, hänen isänsä entinen ministeri ja äitinsä Maharashtran lainsäätäjä. Nuoruudessaan hän toimi Intian kansanpuolueen nuorisojärjestössä ja Rashtriya Swayamsevak Sanghissa.
Mumbain yliopistossa Goyal luki lakia, jonka jälkeen hän työskenteli State Bank of Indiassa ja Bank of Barodassa.
Vuoden 2014 parlamenttivaalien aikana Goyal vastasi puolueensa mainoskampanjoista ja sosiaalisesta mediasta.
Hän on toiminut parlamentaarikkona Rajya Sabhassa kahdesti sekä sijaistanut talousministeri Arun Jaitleytä tämän ollessa poissa. India Today -lehti valitsi Goyalin Intian seitsemänneksi vaikutusvaltaiseksi poliitikoksi vuonna 2019.
Yksityiselämä
Goyalilla on kaksi lasta, joista molemmat ovat valmistuneet Harvardin yliopistosta.
Morris Motors
pienoiskuva|"Bullnose" Morris. Auto joka loi Morrisin maineen ja omaisuuden pienoiskuva|1927 Morris Cowley
Morris Motors Limited oli brittiläinen moottoriajoneuvojen valmistaja, jonka perusti vuonna 1912 William Richard Morris. Morris ja sen kilpailija Austin Motor Company Ltd yhdistyivät vuonna 1952 yhtiöksi British Motor Corporation Ltd ( BMC ), jossa Morris, kuin myös Austin, olivat omat erilliset merkkinsä. Automerkkinä Morris oli käytössä vuoteen 1984. Nykyisin oikeudet nimeen ja tuotemerkkiin omistaa Shanghai Automotive Industry Corporation ( SAIC ), jolle ne siirtyivät fuusiossa Nanjing Automobilelta, joka taasen oli ne hankkinut MG Rover Groupilta heinäkuussa 2005.
Perustaminen ja kehitys
Morris Motors syntyi vuonna 1912, kun polkupyörien valmistusta, sekä autojen myyntiä ja korjaustoimintaa harjoittanut William Morris päätti aloittaa autojen valmistuksen. Autot rakennettiin muiden valmistajien osista, näin säästettiin kehitys- ja valmistuskustannuksissa, ja tämä takasi Morrisille taloudellisen riippumattomuuden yhtiössään. Morrisin ensimmäinen autotehdas aloitti toimintansa 1913, tyhjiksi jääneissä sotilaskoulun tiloissa Cowleyssa, Oxfordissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ensimmäinen Morrisin nimeä kantanut auto oli 2-paikkainen Morris Oxford "Bullnose". Nimi Bullnose on muototunut alkuperäisestä "Bullet nose"-nimestä ( en. luotinokka ), joka juontaa auton jäähdyttimen yläosan muodosta
Lähes kaikki autojen valmistuksessa käytetyt osat olivat ostotavaraa, Morris suoritti vain loppukokoonpanon. Vuonna 1914 esiteltiin coupé ja van -versiot, mutta käytössä ollut kori oli liian pieni ja 1018 cc moottori alitehoinen, jotta oltaisiin voitu rakentaa markkinoille kaivattu 4-paikkainen auto. Moottoreiden valmistajana toiminut White and Poppe halusi isommasta moottorista kovempaa hintaa kuin mitä Morris oli valmis maksamaan, joten Morris kääntyi amerikkalaisen moottorivalmistaja Continentalin puoleen. Isompien mallien moottoriksi valittiin Continentalin 1548 cc moottori, myös vaihdelaatikot ja akselit tulivat USA:sta. Huolimatta I maailmansodan syttymisestä tavaratoimitukset Atlantin yli kulkivat niin luotettavasti, että vuoden 1915 puolivälissä pystyttiin esittelemään uusi, isompi malli Morris Cowley, joka oli saatavissa 2- tai 4-paikkaisena versiona.
Sotien välinen kausi
I maailmansodan päätyttyä Continental-moottoreita ei enää ollut saatavilla, joten Morris teki järjestelyjä ranskalaisen Hotchkiss:n kanssa, heidän moottorinsa valmistamisesta Hotchkiss:n Coventryn tehtailla. Tätä moottoria käytettiin uudistetun perusversio Cowleyn ja korkeatasoisemman Oxfordin voimanlähteenä. Morrisin maine laadukkaitten, mutta hinnaltaan edullisten autojen valmistajana kasvoi ja samoin osuus markkinoista. Vuonna 1924 Morris oli Britannian suurin ajoneuvojen valmistaja, halliten 51% osuutta kotimarkkinoista.
Koska rahaa tuli sisään ovista ja ikkunoista, Morris muodosti toimintatavakseen ostaa itselleen yhteistyökumppaniensa yhtiöitä. Esimerkkinä tästä Hotchkiss:n Coventryn tuotantolaitokset, jotka hän osti itselleen vuonna 1923, ja myi myöhemmin Morris Motors-yhtiölle, jolloin niistä muodostettiin Morris Engines sivuhaara. Vuonna 1924 Morris osti itselleen ajoneuvovalmistaja E.G. Wrigley and Companyn, yhtiön josta muodostettiin hyötyajoneuvoja valmistava Morris Commercial Cars. Tämän kaupan mukana siirtyi lahjakas insinööri F. G. Woollard, jonka kyvyt Morris pian huomasi. Ensitöikseen Woollard sai uudelleenjärjestää vastahankitun moottoritehtaan tuotannon. Tuotanto muutettiin aikaisemmasta eräkohtaisesta valmistusmallista jatkuvan virran liukuhihnamalliin. Vuoden aikana moottoreiden tuotantomäärä kasvoi alle 300:ta yksiköstä viikossa 1200:een valmistuneeseen yksikköön viikkoa kohden. Huippukautena, vuonna 1924, tehdas tuotti 2000 yksikköä viikossa.
Cecil Kimber, Morrisin alkuperäisen, vuonna 1909 perustetun, autojen myynti- ja huoltotoiminnan johtaja alkoi vuonna 1924 rakentaa Morrisin autojen pohjalta urheilullisempia versioita, nimellä MG. Merkin suosio kasvoi nopeasti niin suureksi, että valmistusta varten oli perustettava uusi tehdas Abingdoniin, Oxfordshireen.
Morris oli ihaillut amerikkalaisen autokoreja valmistavan Budd:in täysteräksisiä koreja ja vuonna 1926 Morris perusti Pressed Steel Company of Great Britain Ltd:n, joka oli yhteisyritys Edward G Budd Manufacturing Company - Budd Internationalin kanssa. Tehdas sijoitettiin Morrisin Cowleyn autotehtaalle johtavan tien varteen. Morris vetäytyi yhteisyrityksestä 1930-luvun puolivälissä. Budd myi osuutensa Britannian tuotantolaitoksesta alkuvuodesta 1936. Tämän jälkeen Pressed Steel valmisti koripeltejä myös muille autonvalmistajille.
pienoiskuva|Morris-autoja J. Kellyn myymälän edustalla, Catherine Street, Waterford, Irlanti, 1928 Morris laajensi mallistoaan pienten autojen suuntaan ja 1928 esiteltiin Leonard Lordin suunnittelema Morris Minor. Moottorina tässä autossa oli 847 cc moottori, joka oli peräisin Morrisin hiljattain hankkiman Wolseley Motorsin valikoimista. Lord oli lähetetty uudistamaan Wolseleyn tehdas ja tuotteet. Minor tuli olemaan myös perusta uudelle MG Midget-mallille. Ajallisesti laajentuminen pienten automallien valmistamiseen osui kohdalleen, niiden valmistus kantoi Morriksen tehtaat lama-ajan yli. Vuoden 1934 Lontoon Kansainvälisessä Autonäyttelyssä esiteltiin Minorin seuraaja, Morris Eight, joka myös pitkälti oli Lordin suunnittelema.
Vuonna 1932 W. R. Morris nimitti Lordin Morris Motors Ltd:n pääjohtajaksi, hänen tehtävänään oli käydä läpi ja ajanmukaistaa Morriksen tehtaiden tuotanto ja luoda euroopan suurin yhtenäinen autojen tuotantolaitos. Tässä vaiheessa Morris ja Lord riitaantuivat rajusti ja Lord lähti Morrikselta vuonna 1936, 15:n palvelusvuoden jälkeen. Riita oli niin syvä ja sovittamaton, että Austinin palvelukseen siirryttyään Lord vannoi "repivänsä ( Morriksen ) Cowleyn tehtaat palasiksi tiili tiileltä". Lord ja Morris, nyt Lordi Nuffield, tulisivat työskentelemään samassa yhtiössä vasta vuonna 1952, BMC.n luomisen jälkeen. Ensimmäisenä yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimi Morris, Lord seurasi häntä tässä tehtävässä.
Heinäkuun 1. vuonna 1935 Morris Motors osti W. R. Morrisilta Wolseley Motors Ltd:n ja MG Car Company Ltd:n, maksuna hän sai yhtiöiden kauppahinnan arvosta Morris Motors Ltd:n osakkeita. Kaupan ulkopuolelle jätettiin Wolseley Aero Engines Ltd, joka kehitti lentokoneiden moottoreita. Vuonna 1942 yhtiön nimi muutettiin muotoon Nuffield Mechanizations Ltd.
Toinen maailmansota
Kesällä 1938 Morris sitoutui koneistamaan ja johtamaan uutta valtavaa teollisuuslaitosta Castle Bromwich:ssa, joka oli tarkoitettu erityisesti Supermarine Spitfire-lentokoneiden valmistukseen. Rajut ilmapommitukset vaurioittivat Morris Bodies autokoritehdasta niin pahoin, että tuotantotilat muutettiin valmistamaan jerrykannuja. Näitä nesteiden kuljetukseen ja varastointiin tarkoitettuja astioita tuotettiin tehtaalla sodan aikana ja vihollisuuksien päätyttyä miljoonia kappaleita. Cowleyn tehdas toimi lentokoneiden korjauskeskuksena ja lisäksi siellä valmistettiin de Havilland D.H.82A Tiger Moth alkeiskoulukonetta sekä merimiinojen ankkureita, jollaisia oli tuotettu jo I maailmansodan aikana.
BMC
Vuonna 1952 Morrisin kaikkien toimintojen katto-organisaatio, Nuffield Organisation, fuusioitui vanhan kilpailijansa Austin Motor Company:n kanssa, näin muodostui yhtiö British Motor Corporation (BMC). Nuffieldin kautta uuteen yhtiöön tulivat Morris, MG, Riley ja Wolseley automerkit sekä Nuffield traktorit. Yhtiön ensimmäisenä hallituksen puheenjohtajana toimi Sir Morris, mutta hän jäi toimesta pian syrjään ja hänen tilalleen nimettiin Leonard Lord. Tämä johti uudessa yhtiössä selvään Austinin dominanssiin. BMC harjoitti autojen valmistuksessa nk. badge-engineering politiikkaa, jossa samalla korilla olevalle autolle annetaan eri nimi ja varustus, ajatellun kohderyhmän tarpeiden ja mieltymysten mukaan. Nimitys oli aikanaan hivenen halventava, nykyään se on autoteollisuuden arkipäivää.
British Leyland
pienoiskuva|Morris Estate 1969 Vuonna 1968 Britannian autoteollisuus koki lisää muutoksia, kun BMC liitettiin osaksi vasta muodostettua British Leyland Motor Corporationia (BLMC), sen Austin - Morris divisioonana. Muutosten vyöry jatkui, kun BLMC vuonna 1975 kansallistettiin, tuolloin sen nimi typistettiin muotoon British Leyland Ltd (BL).
Merkkinä Morris eli 1980-luvun alkupuoliskolle Morris Marina-mallin myötä. Viimeinen Morris-nimellä valmistettu henkilöauto oli Morris Ital, joka mainitaan kasvojenkohotuksen saaneena Marinana, eikä itsenäisenä mallina. Sen valmistus lopetettiin kesällä 1984. Viimeinen Morris oli Austin Metron van -versio.
1980-luvun alkuvuosina aiempi Morriksen Cowleyn tehdas, sekä aiempi Pressed Steel Companyn tehdas, muutettiin tuottamaan autoja Austin ja Rover -tunnusten alla. Näilä merkeillä henkilöautoja valmisti BL:n Austin Rover Group, sekä sen seuraaja Rover Group, jonka aikanaan osti BMW. Edelleen yhtiön omistus siirtyi liikemieskonsortiolle, joka osti Rover Groupin nimi- ja valmistusoikeudet ja perusti yhtiön MG Rover. Yhtään varsinaista Morriksen rakennusta ei enää ole jäljellä, British Aerospacen myytyä laitokset vuonna 1992, ne purettiin ja tilalle rakennettiin Oxford Business Park. Läheinen entinen Pressed Steel -tehdas on nyt nimeltään Plant Oxford ( Oxfordin tehdas ), sen omistaa BMW, ja siellä valmistetaan uutta MINIä.
Oikeudet Morris-merkkiin siirtyivät MG Roverin kaatumisen myötä Nanjing Automobile (Group) Corporation:lle (NAC), ja edelleen yritysfuusion kautta Shanghai Automotive Industry Corporation:lle (SAIC) William Morrisin elämäntyön muistot on tallennettu Morris Motors Museum-osastolle Oxford Bus Museumiin.
Viimeiset mallit, jotka valmistuivat Cowleyn tehtaalta olivat Austin / MG Maestro, Austin / MG Montego, Rover 600, Rover 800 ja lyhyen aikaa Rover 75.
Merkki
pienoiskuva|Morris Morriksen merkissä on härkä ( ox ) kahlaamassa ( fording ) Isis-joen yli, William Morrisin kotikaupungin Oxfordin perinteinen tunnus.
Soiniemi (Sysmä)
Soiniemi on kylä Sysmässä Päijät-Hämeen maakunnassa. Se sijaitsee niemellä Päijänteen itärannalla Judinsalonselän kohdalla. Kylän itäpuolitse kulkee seututie 612, jota pitkin pääsee pohjoiseen Luhangan kirkonkylään ja etelään Sysmän kirkonkylään.
Historia
Varhaisin maininta Soiniemestä on vuodelta 1539. Kylä löytyy myös vuoden 1556 maakirjasta. Perimätiedon mukaan kylän ensimmäiset suvut asuttivat Soiniemen aluetta ennen 1500-lukua, sukuja Kurki ja Kärki (Kärki on nykyisin Kivelä). He ovat saapuneet veneillä Päijänteen länsipuolelta Vesilahdelta ja havaittuaan niemen ihanteelliseksi asuinpaikaksi päätyivät he rakensivat talonsa vierekkäin Kivelän mäelle, joka on nykyisen ravintola Kivilinnan läheistä aluetta.
Varmuudella tiedetään, että Soiniemen kylässä oli 1500-luvun lopulle tultaessa kaikkiaan viisi kantatilaa. Kylässä suoritettiin isojako kaksi kertaa, 1800 ja 1891. Ensimmäinen isojako kumottiin ja kylä jaettiin uudelleen 1891.[2]
Keskustelunanalyysi
Keskustelunanalyysi on laadullinen tutkimusmenetelmä ja tutkimussuuntaus (myös keskusteluntutkimus), jossa tutkitaan kahden tai useamman ihmisen välistä keskustelua ja vuorovaikutusta. Kiinnostus kohdistuu siihen, miten ihmisten välinen vuorovaikutus, toiminta ja yhteisymmärrys rakentuvat. Keskustelunanalyyttisessä tutkimuksessa on lähtökohtana, että puhuttu vuorovaikutus rakentuu erilaisten perustavanlaatuisten jäsennyskeinojen varaan.
Keskustelun perusjäsennykset
Vuorottelujäsennys kuvaa mekanismeja, joiden avulla keskustelijat järjestävät puheenvuorojen ottamisen ja vaihtumisen
Sekvenssijäsennys keskittyy puhujien vuorojen muodostamiin sosiaalisen toiminnan kokonaisuuksiin.
Korjausjäsennyksen avulla keskustelijat käsittelevät puhumisen, kuulemisen ja ymmärtämisen ongelmia.
Lisäksi vuorovaikutuksen jäsentymisen perusilmiöihin kuuluvat: vastaanottajan huomioiva muotoilu sekä osallistumisen ja yhteistoiminnan kehollinen koordinointi.
Keskustelunanalyysin historiaa
Keskustelunanalyysin perustajana pidetään sosiologi Harvey Sacksiä ja hänen kollegojaan Emanuel Schegloffia ja Gail Jeffersonia. Sacks piti aihetta käsittelevän luentosarjan vuosina 1964-1972. Sacksin ajatteluun vaikuttivat hänen opettajansa sosiologit Harold Garfinkel ja Erving Goffman.
Suomeen keskustelunanalyysin toivat 1980-luvulla kielentutkijat Auli Hakulisen johdolla.
Nykyisin keskustelunanalyyttinen metodi on vakiinnuttanut sijansa ainakin sosiologian, antropologian, kielentutkimuksen ja psykologian alalla.
Taulukko Kuun vaiheista
Taulukko Kuun vaiheista vuosina 2005–2020.
Kellonajat ovat UTC-aikaa (Greenwichin aikaa). Suomessa kello on kaksi tai kesäajan voimassa ollessa kolme tuntia edellä UTC:tä.
Joka 19. vuosi Kuun vaiheet sattuvat suunnilleen samoiksi päiviksi. Tämä huomioon ottaen taulukkoa voidaan käyttää yllä mainitun aikavälin ulkopuolisillekin ajankohdille, joskaan kellonajat eivät tällöin täsmää.
Uusitie
Uusitie on kaupunginosa Pietarsaaressa. Uusitiellä sijaitsee teollisuusalue. Uusitien pohjoispuolella on Itälä, itäpuolella Ruusasholma, eteläpuolella Kilisaari, ja länsipuolella Permo. Kaupunginosa on asemakaavassa osoitettu pääosin liike-, varasto- ja teollisuusrakennuksille ja osin asuin- ja puutarharakennuksille ja erillispientaloille.
Jean-Marie Duhamel
Jean-Marie Constant Duhamel (5. helmikuuta 1797 – 29. huhtikuuta 1872) oli ranskalainen matemaatikko ja fyysikko. Hänen mukaansa on nimetty epälineaaristen osittaisdifferentiaaliyhtälöiden ratkaisumenetelmä Duhamelin periaate. Hän oli ensisijaisesti matemaatikko, mutta tutki myös lämpöä, mekaniikkaa ja akustiikkaa.
Alisa Žambalova
Alisa Sajanovna Žambalova (, s. 13. syyskuuta 1994 Sagan-Mur ) on venäläinen maastohiihtäjä.
Žambalova debytoi maailmancupissa helmikuussa 2013 Sotšin sprintissä ollen 49:s. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon tammikuussa 2016 Tour de Skihin kuuluvassa Oberstdorfin sprintissä ollen 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän on sijoittunut viidenneksi Pyeongchangin sprintissä helmikuussa 2017.
Žambalova sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 vapaan hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 23:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 15:nneksi, vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa 17:nneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:nneksi sekä perinteisen hiihtotavan sprintissä 44:nneksi.
Žambalovalla on nuorten MM-kilpailuista kaksi hopeaa viestistä sekä yksi hopea ja pronssi yhdistelmäkilpailusta vuosilta 2013 ja 2014.
Kupari (heraldiikka)
pienoiskuva|140px|Esimerkkivaakuna, jossa näkyy kuparin väri ja yksi siitä käytetty skraffeeraus eli viivakuvaus. Kupari on heraldiikassa harvoin käytetty metalli. Se ei kuulu perinteisesti käytettyihin metalleihin, joita ovat kulta ja hopea. Kupari on tullut heraldiseen käyttöön Kanadassa 2000-luvun alussa, eikä sitä eurooppalaisessa heraldiikassa tunneta lainkaan. Kuparinen tinktuuri kuvataan uuden, kirkkaan kuparimetallin värisenä.
Erityisen näkyvästi kupari on käytössä Whitehorsen kaupungin vaakunassa, jonka kilpi on kuparia. Siinä väri viittaa kuparimalmin louhintaan alueella sekä kuparin tärkeyteen alkuperäiskansoille.
The Abysmal Brute
The Abysmal Brute on yhdysvaltalaisen kirjailijan Jack Londonin kirjoittama romaani. Se ilmestyi kirjan muodossa 1913. Se on lyhyt romaani, jota voi pitää lyhytromaanina. Alun perin se ilmestyi syyskuussa 1911 Popular Magazine -lehdessä.
Krom-Kamputsea
pienoiskuva|Krom-Kamputsean alue merkittynä kartalle.
Krom-Kamputsea on alue nykyisen Vietnamin lounaisessa osassa. ”Krom” on khmerin kieltä ja tarkoittaa ”alapuolella”; nimi tarkoittaa Krom-Kamputsean olevan Kambodžan eteläpuolella oleva alempi alue. Se oli Khmerien valtakunnan eteläinen osa ja tunnettiin Ranskan siirtomaakaudella nimellä Kotšinkiina. Vietnamin viranomaiset ovat muuttaneet Krom-Kamputsean kaikkien kylien, alueiden, kaupunkien ja provinssien nimet khmeristä vietnamiksi.
The Abysmal Brute
Tausta
Muita Londonin nyrkkelyaiheisia teoksia ovat romaani Viimeinen ottelu (1905), novelli ”Pihvi” eli ”Lihanpala” (1909) ja novelli ”Meksikolainen” (1911).
Krom-Kamputsea
Krom-Kamputsea on 67 700 km² suuruinen alue, joka rajautuu pohjoisessa Kambodžaan, lännessä Siaminlahteen, etelässä Etelä-Kiinan mereen ja koillisessa Champan alueeseen.
The Abysmal Brute
Juoni
Sanfranciscolainen nyrkkeilymanageri Sam Stubener on matkalla kaukaiselle mökille Pohjois-Kaliforniaan saatuaan kirjeen uransa päättäneeltä nyrkkeilijältä Pat Glendonilta, joka asuu siellä poikansa, lupaavan nuoren nyrkkeilijän Pat Glendon nuoremman kanssa. Nuorempi Pat osaa nyrkkeillä, mutta ei muuten tiedä kaupunkielämästä juuri mitään. Hän metsästää ja kalastaa, lukee runoja ja karttelee naisia.
Krom-Kamputsea
Krom-Kamputsean alkuperäisväestöä ovat krom-khmerit, jotka ovat Funanin kuningaskunnan väestön jälkeläisiä. Arkeologisten tutkimuksen perusteella alueella asui khmerejä jo 100-luvulla eaa.
Under My Eyelids
Under My Eyelids on puolalaisen goottimetalli-yhtye Via Mistican kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.
Warhammer-universumi
Warhammer on englantilaisen Games Workshop -pelivalmistajan kehittämä miniatyyripohjainen sotastrategiapeli. Pelinappuloina käytetään pieniä muovisia tai metallisia miniatyyrejä, jotka myydään osina pakkauksissaan ja jotka täytyy koota ja maalata itse.
The Abysmal Brute
Juoni
Sam vie nuoren Patin San Franciscoon. Vaikka Sam ja Pat tietävät kumpikin, että Pat voittaisi ottelun huippunyrkkeilijää vastaan, nyrkkeilyn perinteiden mukaan Patin on ensin oteltava vähemmän merkittävän vastustajan kanssa. Kolmessa ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmää vastustajan ensi iskulla. Sam käskee Patia pitkittämään ottelua. Koska Pat sanoo hallitsevansa vastustajaansa "ottelun joka tuumalla ja sekunnilla", he sopivat missä erässä tyrmäys tapahtuu.
Warhammer-universumi
Warhammer Fantasy Battle
Mountains of Mourn sisaitsee Dark Landsien ja Kingdom of Indien välissä. Siellä asustaa Ogreja, Örkkejä, Goblineja ja Gnoblareita.
The Abysmal Brute
Juoni
Patin ura lähtee käyntiin, ja hän saa voittoja ympäri maailmaa. Sanomalehdissä, joissa hänen ulkopuolisuuttaan pidetään epäsosiaalisuutena, hänestä käytetään nimitystä "Paholaiseläin". Sam suojelee häntä nyrkkeilyn mädännäisyydeltä. Pat ei tiedä, että Sam hyödyntää tietojaan tyrmäyshetkestä uhkapelissä.
Warhammer-universumi
Warhammer Fantasy Battle
Athel Loren on metsä- tai salohaltioiden (englanniksi Wood Elves) ikivanha maaginen metsä, joka sijaitsee Empirista lounaaseen, Harmaiden vuorien (englanniksi Grey Mountains) alapuolella.