cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aghlabidit
Historiaa
Aghlabidien valta ei ollut sisämaassa ehdotonta, vaan nojautui sinne tehtyihin ryöstöretkiin. Heidän laivastonsa oli keskisellä Välimerellä ylivoimaista. Vuonna 846 aghlabidit tekivät iskun Roomaan, missä Aurelianuksen muurin ulkopuolella oleva kaupunki joutui ryöstön kohteeksi. Ziyādat Allāh I:n (817–838) aikana aghlabidit aloittivat Sisilian valtaamiseen saatuaan avunpyynnön Sisilian bysanttilaiselta kuvernööriltä. Valtaus kesti kaikkiaan 75 vuotta. Sen jälkeen saari pysyi arabien käsissä kaksisataa vuotta. Valtaajat olivat Pohjois-Afrikan berbereitä ja mustia afrikkalaisia. Aghlabidit hankkivat valtaamiltaan alueilta suuria määriä orjia, jotka kuljetettiin Ifriqiyaan.
Aghlabidien dynastia pysyi pystyssä vuoteen 909 asti, jolloin sisämaan vuoristoalueilla kasvanut uskonnollinen šiialainen liike, fatimidit, kukisti sen. Abbasidit eivät kyenneet auttamaan aghlabideja, vaikka apua pyydettiin. Fatimideistä kasvoi sen jälkeen abbasidien kanssa kilpaileva kalifaatti. Fatimidien dynastian muuttuminen kalifaatiksi rikkoi muslimimaailman muodollisen yhtenäisyyden, sillä islaminuskon mukaan maailmassa olisi saanut olla kerrallaan vain yksi ainoa kalifi.
Bockin perheen saaga
Julkaisuhistoria
Kirja Bockin perheen saaga : Väinämöisen mytologia ilmestyi 1996.
Suhde Kalevalaan
Bockin perheen saagassa esiintyy joukko nimiä, jotka ovat yhteisiä Kalevalan kanssa. Itse tarinat sen sijaan eivät ole yhteneviä. Myös nimien tulkinta eroaa siten, että siinä missä Kalevalan Väinämöinen ymmärretään yksilöksi, viittaa nimi Bockin perheen saagassa rooliin tai arvoon – jokainen sukupolvi toi mukanaan uuden Väinämöisen.
Kalevalasta tutut nimet ja niihin liittyvät roolit ovat Suomen kuningas Seppo Ilmarinen, Suomen kuningatar Maija Ilmatar, ylin siittäjä Pukki Lemminkäinen, Pukin ja Sepon äiti Akka, sekä hänen miehensä Ukko Väinämöinen. Ukon kuoltua Pukki Lemminkäisestä tulee uusi Ukko. Näin Ukko on koko kansan kantaisä, ja Ukko sekä Akka kansan ylimmät esikuvat.
Sampo ja Aino ovat saagan ensimmäiset ihmiset maan päällä ja samalla Pukin perheen varhaisimmat esivanhemmat. Sampo tarkoittaa myös ihmisrodun yhteistä sukupuuta ja perimää.
Kolme esihistoriallista kätköä
Saaga kertoo, että paavin armeijan noustua maihin Uudenmaalla osa suomalaisista pakeni Pohjanmaalle, osa Baltiaan (Viroon), ja osa Karjalan suunnalle. Pukin (Bockin) perhe muutti Lappiin. Valloittajien tiedettiin hävittävän kaikki pakanoiden uskomusjärjestelmään liittyvä irtaimisto. Tästä syystä osana liikekannallepanoa tärkeimmät taide-esineet, arvomerkit ja symbolit pyrittiin pelastamaan kätkemällä ne turvaan. Saaga kertoo kolmesta tällaisesta kätköstä.
Kevin Lima
Kevin Lima (s. 1962) on yhdysvaltalainen ohjaaja. Hän on ohjannut monia Disneyn elokuvia, kuten Tarzanin ja 102 dalmatialaista.
Bockin perheen saaga
Kajaanin linnanpihan kaivo
Saagan mukaan Vuohenkijoella (nyk. Kajaaninjoki) Ämmäkosken saaressa on ollut linnarakennus jo ennen nykyistä 1600-luvulta peräisin olevaa linnaa. Tarinan mukaan Suomen viimeisen kuninkaan Eerikin paetessa paavin armeijaa pohjoiseen hänen mukanaan olleet kuninkaalliset valtamerkit ('regaalit') haudattiin lyijylaatikossa silloisen linnan pihalla olleeseen kaivoon, missä ne olisivat vielä tänäkin päivänä.
Linnasaarella suoritetuissa maatutkaluotauksissa vuosina 1991 ja 1994 (Geo-Work Oy) sekä 2000 (Oulun yliopisto) havaittiin linnanpihan keskellä 3,5–4 metrin syvyydessä suurehko metallinen esine. Viimeisimmässä tutkimuksessa vuonna 2006 (Oulun yliopisto) aiempien maatutkaluotausten tulosta ei kyetty vahvistamaan. Museoviraston suorittaman koekaivauksen mukaan väitetyllä kätkön paikalla ei ole sijainnut kaivoa tai muutakaan kaivantoa, vaan maakerros oli täysin koskematon.
Snappertunan uhrilehto
Saagan mukaan Suomen muinaisilla hallitsijoilla on ollut vallan symboleina ja rituaalivälineinään käytössään kolme kultaista pukkipatsasta. Kaksi näistä olisi haudattu Snappertunan uhrilehtoon ja kolmas Kajaanin linnanpihaan. 1990-luvun alussa Geo-work Oy suoritti uhrilehdossa maatutkaluotauksia, joissa oletettua kätköä yritettiin paikallistaa. Maaperän kosteuden takia ei luotettavia mittaustuloksia saatu.
Etymologioita
Bockin perheen saagaan sisältyy omaperäisiä äänteellisiin samankaltaisuuksiin perustuvia sana- ja nimenselityksiä.
Historiallisia paikkoja ja tapahtumia
Bockin perheen saagaan sisältyy useita Suomen historiaan liittyviä omaperäisiä tarinoita.
Selityksiä suomalaisesta kansanperinteestä
Bockin perheen saagassa on myös omaperäisiä kertomuksia suomalaisen kansanperinteen ja mytologian hahmoista.
Vastaanotto
Saaga on saanut ristiriitaisen vastaanoton. Historiantutkijat ja arkeologit ovat yksimielisesti leimanneet sen mielikuvituksen tuotteeksi, jolla ei ole minkäänlaista todellisuuspohjaa. Yleisesti otaksutaan, että saaga on kokonaisuudessaan Bockin itsensä sepittämä eikä hänen äidiltään kuulemaansa perimätietoa. Onkin esitetty, että siihen tulisi suhtautua Ior Bockin luomana taideteoksena eikä totuuteen pyrkivänä kuvauksena muinaisuudesta. Jotkut ovat kuitenkin ottaneet Bockin perheen saagan ainakin joiltakin osin vakavasti, kuten esimerkiksi saagassa mainitun Lemminkäisen temppelin etsinnät Sipoossa osoittavat.
Taidekriitikko Erkki Pirtola näkee Bockin "puuttuvana renkaana tarinoiden kertomisperinteessä" ja "loistavana 'ulkotaiteilijana'". Hän toteaa: "Ennen kaikkea tarina on loistava kartta niihin kuvavoimaisiin kenttiin, mistä kansakuntien myyttivarastot ovat syntyneet."
Eeva-Kaarina Aronen (Helsingin Sanomat) kirjoittaa: "Ior on tarinankertoja, joka tekee normikielestä vahaa, purkaa sen osiin ja luo villejä assosiaatioketjuja häkellyttävän hauskoin tuloksin."
Teoksen on laajalti oletettu edellyttävän lukijaltaan jonkinlaista uskonhyppyä. Bock on kuitenkin kumonnut tämän toteamalla, että "Bockin perheen saagaa ei pidä uskoa, mutta sitä voi yrittää ymmärtää".
Bockin perheen saagan vaikutus
Vuonna 1987 Havaijille, Yhdysvaltoihin rekisteröity yhdistys Positive Foundation ilmoitti toimivansa Bockin perheen saagan kansainvälisenä tiedotuskanavana. Yhdistys on julkaissut aiheesta englannin- ja saksankielisen kirjasen nimeltään Bock Saga Documentation. Yhdistys on sittemmin lopettanut toimintansa.
Suomalainen Kingston Wall -rockyhtye käsitteli syksyllä 1994 julkaistulla Tri-Logy-albumillaan Bockin perheen saagaa. Teema oli läsnä kappaleiden sanoituksissa ja levyn kansivihkossa.
Yhdysvaltalainen Paul Knighton teki vuonna 1995 pro gradu -tutkielmansa aiheesta "The Bock Saga".
Helsinkiläinen Leo Nygren on julkaissut Bockin perheen saagaa käsittelevät omakustannekirjat Arge ja Opis (1998), The Master Plan (2000), Pukki Lemminkäisen munat (2001), Suomen muinaishistorian tar-i-noita (2002), Lemminkäisen ja Suomettaren häät Valhallassa (2005) ja Robert Wilhelm Ekmanin maalauksen Väinämöisen soitto salaperäinen historia ... (2007).
Aiheesta on tehty seuraavat dokumenttielokuvat: TV2:ssa esitetty Jag é jag (1986), Pekka Lehdon ohjaama Temppeli (1991) ja norjalaisen Morten Joramon Ior Bock og Balders tempel (2002). Lisäksi Kalia Lydgaten (Massachusetts, Yhdysvallat) tuotantoyhtiö ilmoitti julkaisevansa aiheesta dokumenttielokuvan vuoden 2007 aikana.
Argentiinalaisen multimediataiteilijan Ulises Labaronnien johtama kokeellinen musiikki- ja video-ryhmä Ensamble Circular käyttää Väinämöisen mytologian teemoja teoksissaan. Yhtyeen vuonna 2007 julkaistun Iniciatico-levyn kannessa on aiheesta selostus.
Porsche Formula 1 -sarjassa
Porsche kilpaili Formula 1 -sarjassa omana tallina kausina –, mutta sen autoilla ajettiin vielä vuoteen 1964 asti.
Yhdysvaltalainen Dan Gurney saavutti tallin ainoaksi jääneen voiton Ranskan GP:sta 1962. Voitto oli myös Gurneyn uran ensimmäinen. Saman vuoden Saksan GP:sta Gurney saavutti myös tallin ainoaksi jääneen paalupaikan. Kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän saavutti myös tallin kaikki neljä muuta palkintosijoitusta.
Menestyksestä huolimatta Porsche jätti F1:set ja keskittyi urheiluautojen valmistukseen. Porsche kuitenkin valmisti TAG-merkillä varustettuja F1-moottoreita 1980-luvulla, joista menestyksekkäimpiä olivat McLarenin käyttämät mestaruusvuosinaan 1984–1985.
1406 Komppa
1406 Komppa on Yrjö Väisälän 13. syyskuuta 1936 Turussa löytämä asteroidi, joka kiertää Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1936 RF. Kompan kiertoaika on 4,43 vuotta ja inklinaatio 12,42412°. Sen likimääräinen läpimitta on 33 kilometriä ja keskimääräinen etäisyys Auringosta 2,70 tähtitieteellistä yksikköä.
Porsche Formula 1 -sarjassa
pienoiskuva|vasen|Porsche 804.
Eero Tammi
Eero Tammi (s. 1983) on helsinkiläinen elokuva-alan työntekijä. Tammi on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston elokuva- ja lavastustaiteen laitokselta, pääaineenaan elokuvaleikkaus. Hän on työskennellyt paitsi leikkaajana, myös tuottajana, käsikirjoittajana ja ohjaajana. Lisäksi Tammi on toiminut muun muassa elokuvakriitikkona, toimittajana sekä vastuutehtävissä kulttuurialan järjestöissä.
Arare
Arare oli keisarillisen Japanin laivaston Asashio-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Eero Tammi
Vuodesta 2020 Tammi on työskennellyt tukiesittelijänä Suomen elokuvasäätiössä, vastuualueenaan dokumentti- ja lyhytelokuvat.
Arare
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1934 Maru-2-ohjelmassa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1937. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 16. marraskuuta ja valmistui 15. huhtikuuta 1938.
Eero Tammi
Tammi kuuluu Filmihullu-lehden toimituskuntaan. Hän on kirjoittanut myös STT:lle, Etelä-Suomen Sanomiin , Film-O-Holic.comiin (vuosina 2000-2007), Kansan Uutisiin ja englantilaiseen Sight & Soundiin.
Arare
Palvelus
Alus lähti 18. marraskuuta 1941 Saekista Etorofuun Kuriileille päällikkönään Ogata Tomoe. Se kuului 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 18. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat Shiranui, Kagerō ja Kasumi. Osasto saapui 1. hävittäjälaivueen kanssa määränpäähänsä 22. marraskuuta.
Eero Tammi
Tammi on vuosina 2006-2010 toiminut Fipresci-tuomaristojen jäsenenä monilla elokuvafestivaaleilla, kuten Mannheimissa ja Göteborgissa 2006, Cottbusissa ja Tromssassa 2008 ja Karlovy Varyn elokuvajuhlilla 2010. Hän oli pitkään mukana Sodankylän elokuvajuhlien järjestelyissä.
Arare
Palvelus
Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin alus oli Etorofussa, mistä se lähti 7. joulukuuta amiraali Nagumon lentotukialusosaston suojueeseen. Alus suojasi osastoon liitettyjä tankkereita, mistä tehtävästä se palasi myöhemmin Nagumon laivasto-osastoon. Alus palasi 24. joulukuuta Kureen.
Eero Tammi
Tammi on perustanut koulujen elokuvakasvatukseen tarkoitetun IhmeFilmi-hankkeen.
Arare
Palvelus
Alus suojasi 8.–14. tammikuuta 1942 viirikkönsä mukana lentotukialusosaston Japanista Trukille, mistä osasto jatkoi edelleen Rabauliin 20. tammikuuta. Se suojasi 23. tammikuuta 1942 lentotukialuksia Akagi ja Kaga Rabaulin ja Kaviengin maihinnousuissa, mistä Arare palasi viirikkönsä mukana 27. tammikuuta Trukille. Alus suojasi 1.–8. helmikuuta Yhdysvaltain laivastoa takaa-ajavia lentotukialuksia. Alus lähti 9. helmikuuta Akigumon kanssa merelle suojaten Zuikakua, joka lähti Palaun kautta Yokosukaan, jonne alukset saapuivat 13. helmikuuta. Arare oli seuraavan kuukauden koulutettavana ja partioimassa Japanissa.
Alus lähti 17. maaliskuuta Yokosukasta Kagerōn ja Akigumon kanssa suojaten Shōkakua ja Zuikakua Staring-baai’hin Sulawesiin Alankomaiden Itä-Intiaan, jonne osasto saapui 24. maaliskuuta. Arare lähti viirikkönsä mukana 27. maaliskuuta suojaten lentotukialusosastoa Intian valtamerelle tehtävää iskua varten. Osaston iskettyä 5. huhtikuuta Colomboon ja 9. huhtikuuta Trincomaleehen alus palasi 23. huhtikuuta Kureen, jossa se siirrettiin telakalle.
Alus lähti viirikkönsä ja 2. hävittäjälaivueen mukana 21. toukokuuta Kuresta Saipanille, jonne ne saapuivat 25. toukokuuta. Alus lähti viirikkönsä mukana Saipanilta 3. kesäkuuta suojaten joukkojenkuljetussaattuetta, missä tehtävässä se oli Midwayn taistelun aikana. Taistelun jälkeen alus suojasi 17.–23. kesäkuuta Kumanon, Suzuyan ja Nichieimarun Trukilta Kureen.
Alus lähti 28. kesäkuuta Kasumin ja Shiranuin kanssa suojaamaan täydennysmatkalla olevan Chiyodan Yokosukasta Aleuteille Kiskalle, jonne ne saapuivat 4. heinäkuuta. Ollessaan seuraavana päivänä noin seitsemän merimailia Kiskan itäpuolella, aluksen keskilaivaan osui Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Growlerin laukaisema torpedo. Alus upposi vieden mukanaan 104 merimiestä. Shiranui pelasti aluksen päällikön Ogatan sekä 42 eloonjäänyttä. Arare poistettiin alusluettelosta 31. heinäkuuta 1942.
Ramesh Sippy
Ramesh Sippy (s. 23. tammikuuta 1947 Karachi, Brittiläinen Intia) on intialainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten klassikkoelokuva Sholayn (1975) ohjaajana. Intian valtio myönsi Sippylle Padma Shri -palkinnon vuonna 2013. Hän sai Filmfare Awards -palkinnon elämäntyöstään vuonna 2020.
Yksityiselämä
Ramesh Sippyn isä oli elokuvatuottaja G. P. Sippy. Sippyllä on ensimmäisestä avioliitostaan kolme lasta: elokuvaohjaaja Rohan Sippy, Sonia Sippy ja Sheena Sippy, joka oli naimisissa Shashi Kapoorin pojan Kunal Kapoorin kanssa. Sippy on ollut naimisissa näyttelijä Kiran Junejan kanssa vuodesta 1990.
Rova
Rova tarkoittaa seuraavia:
José de Jesús Martínez Zepeda
José de Jesús Martínez Zepeda (s. 4. syyskuuta 1941) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Méxicon arkkihiippakuntaan 28. syyskuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Naratcatan titulaaripiispaksi 11. maaliskuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norberto Rivera Carrera, jota avustivat Ernesto Corripio y Ahumada ja Mario Espinosa Contreras.
Martínez Zepeda sai 3. tammikuuta 2004 nimityksen Irapuaton piispaksi.
Adliswil
Adliswil on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä oli vuoden 2016 lopulla 18 742 vakinaista asukasta.
Maantiede
Adliswil sijaitsee Sihljoen laaksossa vajaat kymmenen kilometriä Zürichistä etelään.
Liikenneyhteydet
Adliswil sijaitsee moottoritie A3:n varrella. Kaupunkiin on SZU:n lähijunayhteys (S4) Zürichistä.
21. marraskuuta
21. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 325. päivä (326. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 40 päivää.
Blue Is the Colour
Blue Is the Colour on jalkapallolaulu, joka yhdistetään vahvimmin Chelsea-jalkapalloseuraan.
Kappale äänitettiin 1970-luvun alussa, jolloin Chelsean liigajoukkue lauloi kappaleen. Kappaleen teolla joukkue juhli pääsyä vuoden 1972 liigacupiin. Single oli parhaimmillaan maan musiikkilistoilla viidentenä alkuvuonna 1972.
Myös muut joukkueet ovat tehneet kappaleeseen perustuvia kannatuslauluja. Muun muassa HJK on levyttänyt laulun ”Hoo-jii-koo”, joka perustuu kappaleeseen.
Heinrich Barth
Heinrich Barth (s. 16. helmikuuta 1821 Hampuri – 25. marraskuuta 1865 Preussi) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä.
Barth opiskeli Berliinin yliopistossa antiikintutkimusta. Hän matkaili vuosina 1845–1847 Välimeren rannikkoalueella, nykyisten Libyan ja Tunisian alueella. Tekemänsä havainnot Barth julkaisi vuonna 1849. left|thumb|230px|Barthin talo Timbuktussa kesällä 1908 kuvattuna. Sittemmin rakennus romahti.
Barth lähti vuoden 1850 alussa yhdessä astronomi ja geologi Adolf Overwegin sekä tutkimusmatkailija James Richardsonin kanssa brittiläisrahoitteiselle tutkimusmatkalle Saharan autiomaan yli. Matka alkoi Tripolista ja määränpäänä oli läntinen Sudan. Barth otti komennon ryhmässä Richardsonin kuoltua vuoden kuluttua. Barth tutki matkalla alueita Tšadjärvestä etelään ja kaakkoon. Hän esimerkiksi kartoitti Benue-joen latvaosia. Barth matkusti Timbuktuun Overwegin kuoltua vuonna 1852. Barth palasi vuonna 1855 Tripolin kautta Lontooseen. Kaikkiaan Barth kulki Afrikan-matkalla noin 16 000 kilometriä. Matkastaan Barth teki kirjasarjan ”Reisen und Entdeckungen in Nord- und Central-Afrika in den Jahren 1849 bis 1855”, joka käsittää neljä, toisen lähteen mukaan viisi, nidettä.
Myöhemmin Barth matkaili Italian, Alppien, Espanjan ja Vähän-Aasian alueilla. Vuonna 1863 Barthista tuli Berliinin yliopiston maantieteen professori.
Matikainen
Matikainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antanas Sniečkus
thumb|200px| Sniečkusin hauta ja muistomerkki Antakalnisin hautausmaalla. Antanas Sniečkus (7. tammikuuta 1903 – 22. tammikuuta 1974) oli liettualainen kommunisti ja ensimmäinen Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteeri.
Elämäkerta
Sniečkus syntyi Būblelian kylässä lähellä Šakiain kaupunkia. Hän liittyi bolševikeihin vuonna 1920. Vuonna 1926 hänestä tuli Liettuan kommunistisen puolueen puheenjohtaja ja Liettuan neuvostotasavallan syntyessä hän nousi neuvostotasavallan pääsihteeriksi vuonna 1940.
Sniečkus toimi alullepanijana useiden liettualaisten lähettämisestä Siperiaan työleireille toisen maailmansodan aikana. Hän jopa lähetti oman veljensä ja tämän perheen työleirille, jossa veli kuoli myöhemmin. Sodan jälkeenkin useita liettualaisia karkotettiin. 1948 Sniečkus aloitti neuvostotasavallan maatalouden kollektivisoinnin. Kollektivisointia vastustaneita talonpoikia karkotettiin ja tapettiin. Myöhempinä vuosikymmeninä Sniečkus yritti saada Neuvostoliiton johdolta Liettualle etuoikeuksia.
Sniečkus oli naimisissa Mira Bordonaitėn kanssa ja heillä oli kaksi lasta. Myös hänen vaimonsa oli vankkumaton kommunisti.
Kuoleman jälkeen
Vuonna 1975 perustettu Ignalinan ydinvoimalan työntekijöiden kotikaupunki nimettiin Sniečkusin mukaan. Vuonna 1992 kaupunki nimettiin uudelleen Visaginasiksi.
Azay-le-Brûlé
Azay-le-Brûlé on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Deux-Sèvresin departementissa. Se sijaitsee Niortin koillispuolella ja aivan Saint-Maixent-l’Écolen länsipuolella. Kunnassa on arviolta 1 873 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 22,1 neliökilometriä.
Maria Mittet
thumb|Maria Haukaas Storeng [[Eurovision laulukilpailu 2008|vuoden 2008 euroviisujen 1. semifinaalissa.]] Maria Haukaas Mittet (o.s. Storeng, s. 3. elokuuta 1979) on norjalainen laulaja.
Storeng syntyi Finnsnesissa, mutta kasvoi Senjassa, Tromssan läänissä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran kansallisessa mediatapahtumassa ensimmäisessä musiikkiroolissaan 11-vuotiaana. Storeng ja hänen perheensä muuttivat Osloon musikaalin takia, ja kun se oli ohi, he muuttivat takaisin Senjaan. Storeng osallistui Norjan Idols-kisan toiselle kaudelle vuonna 2004 ja tuli kuudenneksi.
Hän edusti Norjaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Belgradissa kappaleella ”Hold On Be Strong” ja sijoittui finaalissa viidenneksi.
Alvin ja pikkuoravat 2
Alvin ja pikkuoravat 2 on Betty Thomasin ohjaama yhdysvaltalainen koko perheen tietokoneanimoitu komediaelokuva. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2009. Elokuvan pääosissa nähdään edellisestä Alvin ja pikkuoravat -elokuvasta tutut oravat Alvin, Tero ja Simo.
Alvin ja pikkuoravat 2 sai jatkoa elokuvilla Alvin ja pikkuoravat 3 (2009) ja Alvin ja pikkuoravat: Reissussa (2015).
Juoni
Tähteys saa luvan jäädä ja poikien on aika siirtyä kouluun. He tapaavat kolme laulavaa tyttöoravaa; Piritan, Jennin ja Elinan, jotka yhdessä muodostavat tyttöbändin nimeltä Chipettes (Tyttöoravat).
Tuliperäkutoja
Tuliperäkutoja (Dinemellia dinemelli) on afrikkalainen kutojiin kuuluva varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Esiintyminen
Tuliperäkutojia tavataan Itä-Afrikassa. Sen levinneisyysalueeseen kuuluvat Djibouti, Etiopia, Kenia, Somalia, Sudan, Tansania ja Uganda. Tuliperäkutojien tyypillistä elinaluetta ovat savannit ja kuivat pensaikot.
Ravinto ja käyttäytyminen
Tuliperäkutojat elävät parvissa ja syövät maassa hyönteisiä. Ne ruokailevat usein yhdessä kottaraisten kanssa.
Gorohovaja-katu
Gorohovaja-katu (Гороховая улица), suomennettuna Hernekatu, on yksi Pietarin keskustan pääkaduista. Katu toimii rajana Keskustan ja Amiraliteetin piireille ja ylettyy Amiraliteetti-prospektilta Pionerskaja-aukiolle. Gorohovaja-katu on yksi kolmesta Amiraliteetilta lähtevästä kadusta – muut kaksi ovat Voznesensky- ja Nevsky-prospektit. Kadut suunnitteli kokonaisuudeksi arkkitehti Pyotr Jeropkin rakennettaessaan vasempaa puolta Nevan rannasta, joka oli osittain tuhoutunut vuosien 1736–1737 tulipalojen johdosta.
Historia
Kadun alkuperäinen nimi oli Sredneja perspektiva (Средняя перспектива), suomennettuna Keskimmäinen perspektiivi. 1700-luvun keskivaiheilta katu kantoi heti kolme nimeä: Toinen Amiraliteetin prospekti, Toinen Perspektiivikatu ja Amiraliteetinkatu. Nykyisen nimen katu sai vuoden 1756 jälkeen, jolloin kauppias Garrah (mikä kansan keskuudessa herne / herneitä) rakensi kadulle kivitalon ja avasi putiikin.
Rasputin asui Gorohovaja-katu 64:ssä vuosina 1914–1916. Osoite on hänen osoitteistaan parhaiten tunnettu. Vuodesta 1918 Gorohovaja-katu 2:ssa sijaitso Yleisvenäläinen erityiskomissio vastavallankumousta ja sabotaasia vastaan (lyh. Tšeka), jonka johtoasemassa toimi Feliks Dzeržinski. Samana vuonna kadun nimeksi vaihdettiin Komissaariseksi, ja vuonna 1927 Dzeržinskin kaduksi. Alkuperäisen nimen katu sai takaisin vasta vuonna 1991.
Lähteet
The first Petersburg apartments of Rasputin
The History Of Political Police In Russia
St.Petersburg: Gorokhovaya street
Syysmaisema Pielisjärveltä
Syysmaisema Pielisjärveltä on suomalaisen taiteilijan Eero Järnefeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1899. Kooltaan tämä yhdeksi suomalaisuuden ikoneiksi noussut maalaus on 61 cm × 198 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Maalaus esittää Pohjois-Karjalassa silloisessa Pielisjärven kunnassa (nykyisin Lieksa) sijaitsevaa Pielinen-nimistä järveä kuvattuna Mäkrä-nimiseltä vaaralta.
Ennen tätä panoraamamaalausta Eero Järnefelt teki myös muita maalauksia Kolista. Hän oli käynyt siellä kaksi kertaa: vuonna 1892 ja vuonna 1895. Noilla käynneillään Järnefelt teki Kolilla luonnoksia ja otti valokuvia. Näiden luonnosten ja valokuvien pohjalta taiteilija teki vuonna 1899 tämän panoraamamaalauksen, josta tuli yksi Suomen taiteen kultakauden avainteoksista. Ajankohtaan liittyi Suomen kokema venäläistämispolitiikka ja suomalaisten vastareaktiot niihin. Kolin maisemiin yhdistettiin tästä lähtien voimakkaasti isänmaallisuus.
Syysmaisema Pielisjärveltä ei vastaa täydellisesti todellista näkymää kaikilta yksityiskohdiltaan. Tärkeä tunnelmanluoja työssä on taivas sen veteen heijastuvine pilvineen. Ilma kirkastuu kohteessa järveltä päin ja sadepilvet väistyvät kallioisen syksyisen vaaran yltä. Taivas on tärkeä tekijä monessa muussakin Järnefeltin maalauksessa.
Maastohiihto talviolympialaisissa 1924 – miesten 18 km
Miesten 18 kilometrin maastohiihtokilpailu vuoden 1924 talviolympialaisissa käytiin 2. helmikuuta Chamonixin olympiastadionilla. Kilpailu käytiin hyvissä olosuhteissa hiihtoladulla, jossa korkeuseroja oli 170 metriä. Ennen kilpailuja käytiin keskusteluja siitä, voiko 18 kilometrin matkalle osallistua myös yhdistetyn kilpailijoita, mutta lopullinen päätös oli että samat kilpailijat voivat osallistua sekä 18 km hiihtoon että yhdistettyyn. Kilpailu oli näin myös yhdistetyn kilpailun hiihto-osuus. Väliaikoja ei vielä vuonna 1924 otettu, joten hiihtäjien lopullinen aika selvisi vasta maalissa. Kilpailun voitti Norjan Thorleif Haug, joka voitti myös yhdistetyn kilpailun.
Haug ja Gröttumsbraaten oli alkuperäisen suunnitelman mukaan ilmoitettu ainoastaan yhdistetyn kilpailuun, jonka hiihto-osuus kilpailtiin samaan aikaan erikoismiesten kilpailun kanssa. Norjan johto ilmoitti heidät varsinaiseen 18 kilometrin kilpailuun vasta jälkikäteen, jättäen luettelosta pois heikoimmat norjalaiset Strömstadin ja Ökernin. Suomi harkitsi protestin jättämistä kilpailun jälkeen, mutta Tapani Niku esti sen.
Niku hiihti loukkaantuneena. Hän oli kolme päivää aikaisemmin 50 kilometrin matkalla suistunut rotkoon ja katkonut kylkiluitaan.
Petras Griškevičius
Griškevičius syntyi Kriaunoksessa, Rokiškisin kunnallispiirissä, Liettuassa. Toisessa maailmansodassa hän palveli puna-armeijassa. Hän oli uskollinen Leonid Brežnevin politiikalle ja kannatti venäläistämistä. Griškevičius kuoli 14. marraskuuta 1987 Vilnassa.
Diamonds and Pearls (kappale)
Diamonds and Pearls on Princen hitti vuodelta 1991. Se julkaistiin singlenä samannimiseltä albumilta ja siitä on tullut yksi Princen suosituimpia kappaleita.
Diamonds and Pearls on tunnettu rakkauslaulu, jonka Prince duetoi Rosie Gainesin kanssa. Kappaleen pianoriffimelodia on erittäin tunnettu. Singlejulkaisuna sävelmä ylsi aikanaan USA:n listan sijalle 3. Albumin suurimmaksi hitiksi nousi Princen viimeinen Yhdysvaltain ykköshitti, Cream.
Putkikuonot
Putkikuonot (Aulorhynchidae) on piikkikaloihin kuuluva heimo.
Lajit ja anatomia
Putkikuonojen heimoon kuuluu 1 suku ja 1 laji, putkikuono (Aulorhynchus flavidus). Kooltaan se on pienehkö ja voi saavuttaa 17 cm:n pituuden. Putkikuonolla on pitkulainen ruumis, melko takana sijaitseva selkäevä, jota edeltää noin 25 yksittäistä piikkiä, myös vatsaevissä on piikki. Suu on pienikokoinen ja pitkän putkimaisen kuonon päässä.
Hyvin saman näköisen japaninputkikuonon (Aulichthys japonicus) on joskus katsottu kuuluvan samaan heimoon, mutta nykyään se luetaan hietakaloihin (Hypoptychidae). Japaninputkikuono on aasialainen kala, jota tavataan lähellä Japanin ja Korean niemimaan rannikkoa.
Pellinki-dieetti
Pellinki-dieetti on ortopedi ja ravitsemuskirjailija Antti Heikkilän kehittämä ja kotisaarensa mukaan nimeämä vähähiilihydraattisen ruokavalion muunnelma. Pellinki-dieetti perustuu Atkinsin dieettiin, mutta on sitä sallivampi. Se on tarkoitettu laihdutukseen ja elämänlaadun parantamiseen.
Sisältö
Pellinki-dieetillä vältetään sokeria ja tärkkelystä sisältäviä ruokia sekä valmisruokia ja alkoholia. Siinä suositaan proteiinia, rasvaa, vihanneksia, pähkinöitä ja marjoja sekä kotimaisia tuoreita ja jalostamattomia luomutuotteita. Siinä vältetään kovetettuja kasvirasvoja ja margariinia, ja käytetään mieluummin oliiviöljyä, neitsytkookosöljyä ja eläinrasvoja kuten voita. Rypsiöljyä ruokavaliossa ei suositella, sillä se on Antti Heikkilän mukaan ihmiselle haitallista. Ruokaa ei tulisi lämmittää mikroaaltouunissa vaan mieluummin esimerkiksi höyryttämällä.
Pellinki-dieetillä hiilihydraatteja suositellaan nautittavan 40–70 grammaa päivässä, mutta paljon liikuntaa harrastavat voivat syödä niitä 100 grammaa päivässä. Ketoosiin ei ole tarpeen pyrkiä.
Kritiikkiä
Kuopion yliopistosairaalan ja Kuopion yliopiston kliinisen ravitsemustieteen professori Helena Gylling leimasi Diabetes-lehden numerossa 10/2004 Antti Heikkilän ravintosuositukset hengenvaarallisiksi. Gyllingin mukaan ortopedi Antti Heikkilän teesit ovat: Syökää voita, margariineissa on vaarallista transrasvaa ja välttäkää hiilihydraatteja. Ravintosuositukset ovat näiden teesien suhteen erilaiset. Ravitsemusterapeutti Liisa Heinonen ja professori Antti Aro perustelevat Diabetes-lehden numerossa 12/2003 negatiivisuuttaan Antti Heikkilän ravintosuosituksille.
Ringaudas Songaila
Ringaudas Bronislovas Songaila (20. maaliskuuta 1929 Klaipėda – 25. kesäkuuta 2019 ) toimi Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteerinä vuodesta 1987 vuoteen 1988. Hän oli ministerineuvoston puheenjohtaja 1981-1985 ja Liettuan neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajana hän toimi 1985−1987.
Laamagaselli
Laamagaselli eli dibatag (Ammodorcas clarkei) on onttosarvisten heimoon kuuluva nisäkäslaji. Se on sukunsa ainoa laji eikä alalajeja tunnisteta. Antilooppi elää Somalian ja Kaakkois-Etiopian puoliaavikkoisilla alueilla. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”sirogaselli”.
Kanjar Ro
Sarjakuva
Kanjar Ro on Dhor-planeetan diktaattori, joka on jatkuvassa sodassa kolmen muun Antares tähtijärjestelmässä sijaitsevan maailman kanssa; Alstair, jossa hallitsee kuningatar Hyathis kasvimaista kansaa, Mosteel, jota johtaa metallisen ulkokuoren omaava Kromm, sekä liskomaisen keisarin Sayyarin hallitsema Llarr.
Ensiesiintymisessään Kanjar Ro onnistui orjuuttamaan Oikeuden Puolustajat gammagongillaan ja käytti sankareita taistellakseen kolmen maailman kanssa, jotka ovat olleet sodassa pidemmän aikaa. Oikeuden Puolustajat onnistuivat vapautumaan hänen hallinnastaan ja vangitsivat kaikki neljän maailman monarkiaa yhteen pieneen planeettaan. Kanjar Ro kuinkin pakeni myöhemmin ja yritti useita kertoja valloittaa Rann-planeettaa. Yksi näistä yrityksistä tuotti tulosta ja pian hänen edellinen kilpaileva monarkia valloitti Thanagarin. Tämän seurauksena syntyi ensimmäinen sota Rannin ja Thanagarin välille.
Myöhemmin Crisis on Infinite Earths -aikakaudessa Kanjar Ro esiteltiin juonittelevana byrokraattina Thanagarianin ministeriössä.
Voimat ja kyvyt
Kanjar Rolla ei ole yli-inhimillisiä voimia, mutta hän käyttää hyväkseen edistynyttä muukalaisolentojen kehittämiä aseita. Kanjar Ro kantaa mukanaan energiavaltikkaa (gammagongia), jonka avulla hän kykenee levitoimaan ja kommunikoimaan muiden olentojen kanssa läpi hyperavaruuden.
Justice League
Kanjar Ro esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 2001 Justice League animaatiosarjan kaksiosaisessa jaksossa ”In Blackest Night”, jossa hahmoa ääninäytteli Rene Auberjonois. Hahmon ulkomuoto muistutti alkuperäisen sarjakuvan versiota.
Kanjar Ro toimi sarjassa avaruusmerirosvona, joka auttoi Manhunterseja lavastamaan John Stewartin murhaajaksi. Hän yritti myös päästä eroon Metsästäjästä Marsista ja Teräsmiehestä, jotka olivat jäljillä lavastamisen aiheuttajasta.
Batman: The Brave and the Bold
thumb|220px|Kanjar Ro [[Batman: The Brave and the Boldissa.]] Kanjar Ro esiintyy Batman: The Brave and the Boldin jaksossa ”Rise of the Blue Beetle”. Hahmon äänenä toimii Marc Worden.
Kanjar Ron oli kerrottu olleen vuosia sitten Blue Beetlen vihollinen ja onnistuneen kukistamaan sen soonisella gammagongilla, jolle pillerinpyörittäjä on haavoittuvainen. Kanjar Ro palaa takaisin samaiselle planeetalle, jossa hän taisteli Blue Beetleä vastaan. Tällä kertaa Kanjar Ro tuli hakemaan gribble olentoja, joiden kehoja voi käyttää polttoaineena. Nykyinen Blue Beetle Jaime Reyes ja Batman saapuivat planeetalle, jossa he kohtasivat Kanjar Ron. Jaime Reyesin epäonneksi Kanjar onnistui saamaan hänen haarniskan pois ja puki itse sen ylleen taistellakseen Batmania vastaan. Kanjar Ro ei kuitenkaan onnistunut kukistamaan Batmania, joka harhautti häntä sillä välin, kun Jaime käytti gammagongia, jonka avulla hän sai haarniskansa takaisin ja onnistui kukistamaan Kanjar Ron.
Green Lantern: First Flight
Myöhemmin Sinestro herätti sormuksellaan Kanjar Ron hetkellisesti henkiin ruumishuoneella, jotta hän saisi selville missä keltaisen elementin haltijat eli aseistajat asuvat. Myöhemmin Kanjar Ron ruumis tuhoutui Boodikkan ja Kilowogin ja Hal Jordanin välisen taistelun seurauksena.
The Holy Mountain
The Holy Mountain on Alejandro Jodorowskyn vuonna 1973 käsikirjoittama ja ohjaama kulttielokuva, jossa hän myös itse näyttelee pääosassa. Jodorowsky tuotti elokuvan yhdessä The Beatlesin managerin Allen Kleinin kanssa, koska Jodorowskyn aiempi elokuva El Topo oli saanut ylistystä niin John Lennonilta kuin George Harrisoniltakin. John Lennon rahoittikin The Holy Mountainin yhdessä Yoko Onon kanssa. Elokuva esitettiin sen valmistumisvuonna Cannesin elokuvajuhlilla. Tyylilajiltaan elokuva edustaa lähinnä surrealismia.
Alku
Likainen Kristusta muistuttava mies makaa maassa ylävartalo lähes paljaana ja hänen kasvonsa ovat täynnä hyönteisiä. Hän virtsaa alleen ja maata pitkin valuva virtsa johdattaa Narri-tarokin luo. Neliraaja-amputoitu kääpiö tulee puhdistamaan miehen kasvot hyönteisistä ja samalla paikalle ilmaantuvat alastomat pikkupojat, jotka kantavat miehen ristille ja alkavat kivittää tätä. Silloin mies havahtuu ja pelottelee pojat pois. Hän jää kääpiön kanssa polttamaan hetkeksi jonkinlaista savuketta, kunnes aloittaa matkansa. Mies havainnoi ihmisten toimivan kauhistuttavalla tavalla – sotilaat esimerkiksi ampuvat ihmisiä turistien valokuvatessa innokkaina. Mies löytää Kristus-figuureja myyvän roomalaissotilaiden kojun luota suuren ristin, jota hän kantaa hetken yhdessä kääpiön kanssa. Lopulta hän kuitenkin päätyy juomaan alkoholia roomalaisten kanssa. Mies sammuu ja roomalaiset tekevät hänestä kipsimallin, jonka avulla he valmistavat lukemattomia mallinukkeja. Pian yksin jätetty mies herää ja huutaa raivokkaasti nähdessään ympärillään olevat itseään muistuttavat nuket. Hetken heiteltyään ja revittyään nukkeja hän ottaa yhden mukaansa.
Samaan aikaan prostituoidut naiset ovat kirkon alttarilla katselemassa verta valuvaa Kristus-patsasta. Heidän joukossaan on myös tyttölapsi, joka on pukeutunut samoin kuin joukon naiset. Pian he lähtevät, kohtaavat nukkea mukanaan kantavan miehen ja jatkavat hänen kanssaan matkaa. Mukaan liittyy myös musta simpanssi. Jouduttuaan ensin tapaamansa Paavin vihan kohteeksi mies alkaa syödä nukkensa kasvoja ja päästää sen lopulta ilmapallojen matkassa taivaalle. Mies itse sen sijaan kiipeää torniin, josta hän löytää Alkemistin alastoman assistentin ja kamelin kanssa. Alkemisti ja nainen kylvettävät miehen samassa altaassa virtahevon kanssa ja laittavat tämän ulostamaan sekä haistelemaan oman palavan ulosteensa hajua. Uloste muuttuu kullaksi, ja Alkemisti kertoo miehelle tämän itse olevan ulostetta ja kykenevän täten muuttamaan itsensä kullaksi.
Seitsemän henkilöä
Alkemisti ja mies menevät pyöreään tilaan, jonka seinillä on alastomia nais- ja miesnukkeja. Pian mies kuulee kertomuksen jokaisesta seitsemästä henkilöstä, joita nuket esittävät ja joista jokaisella on oma planeettansa. Alkemisti sanoo heidän olevan varkaita, kuten mieskin on.
Ensimmäisenä itsestään kertoo Fon (Venus). Hän omistaa muun muassa sänkyjä, patjoja, vaatteita ja kosmetiikkaa valmistavan tehtaan. Tehtaan keskeisimpiä tuotteita ovat kaikin puolin aidoilta vaikuttavat maskit ja sen toimenkuvaan kuuluu myös elektronisten toimintojen lisääminen ihmisruumiisiin, jotta ne voivat esimerkiksi hyvästellä läheisensä arkusta käsin. Toinen henkilö, Isla (Mars), valmistaa ja myy aseita. Islan mukaan erityisesti nuoret tarvitsevat aseita, joten hän on valmistanut niitä heidän mieltymystensä mukaan. Häneltä löytyy psykedeelisesti kuvioituja haulikoita, kranaattikaulakoruja, sähkökitaraa muistuttavia aseita sekä buddhalaisille, juutalaisille ja kristityille suunniteltuja aseita. Kolmantena esittäytyy Klen (Jupiter). Hänellä on valtava talo, vaimo, autonkuljettaja, rakastaja ja taidetehdas. Useimmat tehtaan tuottamista teoksista liittyvät jollain tasolla seksuaalisuuteen. Tehdas on valmistanut esimerkiksi kuutiomaisen rakkauskoneen, jonka mekaanista vaginaa voi hieroa erityisen elektronisen sauvan avulla. Kun laite saavuttaa orgasmin, se synnyttää kaltaisensa vauvan.
Ilamo (Saturnus) valmistaa työkseen sotaleluja ja esiintyy lasten nähden pellepuvussa. Tehtaassa on tietokone, joka tuottaa tietoa tulevista sodista ja vallankumouksista määräten siten valmittettavien lelujen tyylin. Tuotevalikoimaan kuuluvat esimerkiksi tummaihoiset vampyyrinuket, jotka voi tuhota vain valkean ihon värisellä ristillä, sekä oksentamista aiheuttavat laksatiivit. Leluja valmistetaan lapsille vauvoista alkaen tarkoituksena saada heidät vihaamaan tulevia vihollisia. Viides henkilö on Berg (Uranus), joka elää seksihullun ja määräilevän naisen kanssa. Berg on presidentin taloudellinen neuvonantaja. Hänen uusin raporttinsa kertoo, että talouden turvaamiseksi neljä miljoonaa kansalaista on tapettava seuraavan viiden vuoden aikana. Presidentti aloittaa toimenpiteet heti raportin kuultuaan. Poliisipäällikkö Axon (Neptunus) kerää miesten sukuelimiä. Vastalahjaksi hän antaa jokaiselle sukuelimensä luovuttaneelle miehelle pyhän kirjan, jonka luettuaan he liittyvät poliisivoimiin. Viimeinen eli seitsemäs henkilö on Lut (Pluto), joka työskentelee arkkitehtuurin parissa. Hän toteaa olleen virhe aluksi rakentaa asuntoja puutarhoineen ja lämmityksineen, sillä ihminen tarvitsee vain suojapaikan. Niinpä hän kehittää ruumisarkun muotoisia suojia, jotka on tarkoitettu lähinnä työväenluokan käyttöön.
Matka
Alkemisti, hänen assistenttinsa, mies ja seitsemän henkilöä laskeutuvat Alkemistin tornista helikopterilla. Alkemisti kertoo kaikille, että kuolemattomuus on saavutettavissa. Ratkaisu odottaa heitä pyhällä vuorella, jossa on yhdeksän kuolematonta miestä. Aluksi kaikkien on kuitenkin poltettava rahansa ja heitä itseään esittävät nuket, jotta matka voi alkaa. Yksi prostituoiduista lähtee seuraamaan heitä salaa simpanssin kanssa. Matkallaan joukkio käy läpi erilaisia vahvasti symbolisia rituaaleja, jotka kulminoituvat kuolemaseremoniaan. Seremonian aikana heidän on tarkoitus luopua kaikesta: tunteista, ruumiista, ystävistä, rakastajista, perheestä ja menneisyydestä. Toinen keskeinen rituaali on tapahtuma, jossa varas heittää kääpiön Alkemistin käskystä mereen heidän matkatessaan laivalla. Kääpiö oli vain varkaan kuvitelmaa.
He saapuvat Lotus Islandille ja ajavat itsensä kaljuiksi. Saarella he poikkeavat Pantheon Bariin, hautausmaalle sijoittuvaan juhlaan, jossa muut pyhää vuorta etsineet ovat vaihtaneet tavoitteensa päihteisiin, runouteen ja fyysiseen voimaan. Alkemistin joukko kykenee kuitenkin jatkamaan matkaansa pyhälle vuorelle. Nousun aikana jokainen kohtaa pahimmat pelkonsa tai pakkomielteensä. Aivan lähellä huippua alkemisti kertoo itse erkanevansa joukosta, mutta saattaa heitä alati seuranneen prostituoidun ja tämän simpansin jatkamaan matkaa huipulle muiden kanssa. Kun joukkio saapuu huipulle, he näkevät yhdeksän huppupäistä hahmoa pyöreän pöydän ääressä. He riisuvat hahmojen huput ja huomaavat niiden olevankin vain kasvottomia nukkeja. Viimeisen hupun alta paljastuu naurava Alkemisti ja pian nauru tartuu muihinkin. Kaikki istuutuvat pöydän ääreen ja alkemisti käskee kameraryhmää loitontamaan kuvaa. Kuvausryhmä näkyykin pian kokonaan ja kaikki katsovat kohti kameraa. Alkemisti lopettaa elokuvan sanomalla: "Hyvästit pyhälle vuorelle. Todellinen elämä odottaa meitä." (engl. "Goodbye to the Holy Mountain. Real life awaits us.")
Vastaanotto
Elokuva on yleisesti ottaen ollut kriitikoiden suosiossa. Yhdysvaltalaisella sivustolla Rotten Tomatoes kaikki kuusi sivuston valitsemaa huippukriitikkoa antoivat elokuvasta myönteisen arvion. Kaikista sivuston 19 kriitikoista myönteisen arvion antoi 84%. Suomessa YleX:n Juha Kontio ja kulttuurijulkaisu Elitistin Juho Malanin ovat molemmat antaneet elokuvalle viisi tähteä. AllMusic-sivuston Mark Deming antoi kuitenkin elokuvalle vain kaksi ja puoli tähteä kuvaten sitä aikansa tuotteeksi.
Suolammi (Salo)
Suolammi on pieni, suorantainen järvi Kiikalan Lasikylässä Salossa lähellä Johannislundia. Sen korkeus merenpinnasta on 118,1 metriä, pinta-ala 1,37 hehtaaria ja rantaviivan pituus 0,46 kilometriä.
Muita saman alueen järviä ja lampia ovat Kolmperänen, Koivulammi ja Härjänsilmä. Kolmperänen laskee suo-ojia myöten etelään ja sen laskuoja yhtyy Tervakkaan eteläiseen laskuojaan vähän ennen Säräjärveä etelässä. Härjänsilmä on suolampi, jota ympäröivä suo on ojitettu itään, Tervakkaan koillispuolella olevaan suppasuohon. Tervakkaan koillispuolinen Koivulammi on ilman lasku-uomaa oleva suppalampi. Näistä Härjänsilmä ja Koivulampi kuuluvat Hyyppärän harjualueen Natura 2000 -suojelualueeseen, mutta Suolammi, Tervakas ja Kolmperänen jäävät sen ulkopuolelle.
Tom Hurndall
Thomas "Tom" Hurndall (27. marraskuuta 1981 – 13. tammikuuta 2004) oli brittiläinen valokuvauksen opiskelija ja rauhanaktivisti, jonka Israelin puolustusvoimien tarkka-ampuja ampui hänen siirtäessään lapsia turvaan tarkka-ampujien tulen alta. Tarkka-ampuja Taysir Hayb ampui Hurndallia päähän sillä seurauksella, että tämä vajosi koomaan ja kuoli sairaalassa yhdeksän kuukautta myöhemmin.
Felix Klein
Christian Felix Klein oli saksalainen matemaatikko, joka tunnetaan tutkimuksistaan ryhmäteorian, kompleksianalyysin ja epä­euklidisen geometrian aloilla sekä geometrian ja ryhmäteorian välisten yhteyksien selvittämisestä. Hänen vuonna 1872 aloittamansa Erlangenin ohjelma, joka luokittelee geometriset järjestelmät symmetria­ryhmien mukaan, oli merkitykseltään erittäin tärkeä synteesi aikakauden matematiikasta.
Elämäkerta
Felix Klein syntyi preussilaisille vanhemmille Düsseldorfissa 25. huhtikuuta 1849. Hänen isänsä Caspar Klein toimi Preussin hallituksen virkamiehen sihteerinä Reininmaalla, ja hänen äitinsä oli Sophie Elise Klein. Felix Klein kävi Düsseldorfissa lukion, minkä jälkeen hän vuosina 1865–1866 opiskeli Bonnin yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa aikoen ryhtyä fyysikoksi. Siihen aikaan Julius Plücker piti Bonnissa hallussaan matematiikan ja kokeellisen fysiikan oppituolia, mutta kun Klein vuonna 1866 tuli hänen assistentikseen, Plückeriä kiinnosti ennen kaikkea geometria. Klein väitteli Plückerin johdolla tohtoriksi Bonnin yliopistossa vuonna 1868.
Plücker kuoli vuonna 1868, jolloin hänen kirjansa viivageometriasta oli vielä keskeneräinen. Klein oli ilmeinen valinta henkilöksi, jonka oli määrä saattaa valmiiksi Plückerin teoksen Neue Geometrie des Raumes toinen osa, ja tässä yhteydessä hän tutustui Alfred Clebschiin, joka oli muuttanut Göttingeniin vuonna 1868. Klein tapasi Clebschin seuraavana vuonna useita kertoja myös Berliinissä ja Pariisissa. Vuonna 1870, Preussin–Ranskan sodan alkaessa, hän oli Pariisissa ja hänen oli poistuttava maasta. Jonkin aikaa hän hoiti lääkintähuollon tehtäviä Preussin armeijassa, kunnes hänet vuoden 1871 alussa nimitettiin lehtoriksi Göttingenissä.
Vuonna 1872 Klein nimitettiin Erlangen-Nürnbergin yliopiston professoriksi vain 23 vuoden ikäisenä. Tässä Clebsch tuki häntä voimakkaasti ja katsoi hänellä olevan hyvät mahdollisuudet tulla ajan johtavaksi matemaatikoksi. Klein ei perustanut koulukuntaa Erlangeniin, jossa oli vähän opiskelijoita, ja vuonna 1875 hän ottikin mielihyvin vastaan hänelle tarjotun viran Münchenin teknillisessä korkeakoulussa. Siellä hän ja Alexander von Brill pitivät kursseja monille erin­omaisille opiskelijoille, joita olivat muun muassa Adolf Hurwitz, Walther von Dyck, Karl Rohn, Carl Runge, Max Planck, Luigi Bianchi ja Gregorio Ricci-Curbastro.
Vuonna 1875 Klein meni naimisiin Anne Hegelin kanssa, joka oli filosofi Georg Wilhelm Friedrich Hegelin lapsenlapsi.
Toimittuaan viisi vuotta teknillisessä korkeakoulussa Klein nimitettiin geometrian professoriksi Leipzigissa. Siellä hänen työtovereinaan olivat muun muassa Walther von Dyck, Rohn, Eduard Study ja Friedrich Engel. Asuessaan Leipzigissa vuodet 1880–1886 hänen elämänsä muuttui täysin. Vuonna 1882 hänen terveytensä romahti, ja vuosina 1883–1884 hän kärsi masennuksesta. Siitä huolimatta hänen tutkimustyönsä jatkui: hän teki hyper­elliptisten sigma­funktioiden alalla uraa­uurtavaa työtä, joka julkaistiin vuosina 1886 ja 1888.
Vuonna 1886 Klein nimitettiin professoriksi Göttingenin yliopistoon. Siitä lähtien eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1913 hän yritti tehdä Göttingenistä jälleen maailman johtavan matematiikan tutkimuksen keskuksen. Samaan aikaan hän kuitenkin edelleen johti Leipzigissa toiminutta johtavaa geometrista koulukuntaa, jota hän ei koskaan saanut siirretyksi Göttingeniin. Göttingenissä hän piti monia luentokursseja varsinkin matemaattiseen fysiikkaan liittyvistä aiheista kuten mekaniikasta ja potentiaaliteoriasta.
Kleinin toimittama Mathematische Annalen tuli yhdeksi maailman parhaista matemaattisista aika­kaus­kirjoista. Sen oli perustanut Clebsch, mutta vasta Kleinin johdolla se pystyi kilpailemaan Berliinin yliopiston julkaiseman Crelle’s Journalin kanssa ja lopulta ylittämäänkin sen. Klein kokosi pienen toimitusryhmän, joka kokoontui säännöllisesti ja teki demo­kraattisia päätöksiä. Julkaisu erikoistui kompleksianalyysiin, algebralliseen geometriaan ja ainakin aluksi invarianssiteoriaan, kunnes Hilbert tuhosi viimeksi ­mainitun. Siinä julkaistiin runsaasti tutkimuksia myös reaali­analyysin ja uuden ryhmäteorian aloilta.
Osittain Kleinin ansioista Göttingenin yliopisto alkoi vuonna 1893 ottaa opiskelijoiksi myös naisia. Hän ohjasi myös ensimmäistä naisen Göttingenin yli­opistossa matematiikan alalta tekemää tohtorin­väitös­työtä, jonka teki Grace Chisholm Young, englantilainen nainen, joka oli opiskellut Kleinin kunnioittaman Arthur Cayleyn oppilaana.
Vuoden 1900 aikoihin Klein alkoi kiinnostua koulujen matematiikan opetuksesta. Vuonna 1905 hän vaikutti ratkaisevasti siihen, että opetussuunnitelmassa suositeltiin differentiaali- ja integraali­laskennan alkeiden opettamista oppi­kouluissa. Tätä suositusta alettiin vähitellen noudattaa monissa muissakin maissa eri puolilla maailmaa. Vuonna 1908 Rooman kansain­välisessä matemaatikko­kongressissa Klein valittiin matematiikan opetuksen kansain­välisen komission puheen­johtajaksi. Hänen johdollaan komission saksalainen jaosto julkaisi monia teoksia matematiikan opetuksesta Saksassa kaikilla tasoilla.
Lontoon matemaattinen seura myönsi Kleinille De Morganin mitalin vuonna 1893. Vuonna 1885 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi, ja hän sai Copley-mitalin vuonna 1912. Seuraavana hän siirtyi eläkkeelle huonon terveyden­tilansa takia, mutta jatkoi matematiikan opetusta kotonaan vielä muutaman vuoden.
Kleinille myönnettiin salaneuvoksen arvonimi.
Klein kuoli Göttingenissä vuonna 1925.
Saavutukset
Kleinin tutkimukset viivageometriasta ja sen sovelluksista mekaniikkaan luokittelivat toisen asteen käyrät käyttämällä hyväksi Weierstrassin yksinkertaisten jakajien teoriaa.
Klein teki ensimmäiset tärkeät matemaattiset löytönsä vuonna 1870. Yhteistyössä Sophus Lien kanssa hän löysi asymptoottisten käyrien perustavat ominaisuudet Kummerin pinnoilla. He ryhtyivät tutkimaan W-käyriä, jotka ovat invariantteja eräässä projektiivisten muunnosten ryhmässä. Juuri Lie teki Kleinille tutuksi ryhmän käsitteen, jolla hänen myöhemmissä tutkimuksissaan oli keskeinen sija. Klein opiskeli ryhmäteoriaa myös Camille Jordanin johdolla.
Klein keksi hänen mukaansa nimetyn Kleinin pullon, yksipuolisen suljetun pinnan, jota ei voida toteuttaa kolmi­ulotteisessa euklidisessa avaruudessa mutta joka voidaan ajatella lieriönä, jonka toista päätä on venytetty niin, että se läpäisee lieriön vaipan ja yhtyy lopulta lieriön toiseen päähän "sisä­puolelta". Neli- tai useampi­ulotteiseen avaruuteen se kyllä voidaan upottaa.
Erlangenin ohjelma
Göttingenissä Klein teki vuonna 1871 huomattavia tutkimuksia geometrian alalta. Hän julkaisi kaksi tutkielmaa Niin sanotusta epäeuklidisesta geometriasta, ja niissä hän osoitti, että euklidiset ja epäeuklidiset geometriat voitiin molemmat käsittää erikoistapauksiksi projektiivisesta pinnasta, johon on liitetty tietynlainen kartioleikkaus. Tästä seurasi se huomattava päätelmä, että epäeuklidinen geometria on ristiriidaton, jos ja vain jos euklidinen geometria on sellainen, ja täten hän asetti euklidisen ja epäeuklidisen geometrian samalle perustukselle lopettaen epäeuklidisesta geometriasta käydyn kiistan. Arthur Cayley ei koskaan hyväksynyt Kleinin todistelua vaan piti niitä kehäpäätelmänä.