cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Balthasar von Campenhausen
Von Campenhausenin vanhemmat olivat Pohjanmaan rykmentin eversti Johan Herman von Campenhausen ja Agnes Margareta Gyldenhoff, joilla oli yksitoista lasta, joista kuusi poikaa ja sisko kuolivat jo lapsina. Kahdeksas sisarus, veli, kaatui suuressa Pohjan sodassa. Isä Johan Herman von Campenhausen oli toiminut Riian ruotsalaisena varakomendanttina.
Hän tuli 1708 kuningas Kaarle XII:n drabanttijoukkoihin, joutui Puolassa vangiksi 1710 ja siirtyi ensin puolalaisten ja 1711 venäläisten palvelukseen. Everstiksi hänet ylennettiin 1717 ja myöhemmin kenraalimajuriksi. Kun Suomi joutui hattujen sodassa venäläisten miehittämäksi, von Campenhausen nimitettiin syksyllä 1742 Suomen kenraalikuvernööriksi ja hän sai hoitoonsa taloudelliset, oikeudelliset ja kirkolliset asiat. Ylimpiin hallintovirkoihin nimitettiin hänen esityksestään virolaisia ja liivinmaalaisia henkilöitä ja suomalaisia taas alempiin. Turun rauhan jälkeen 1743 syksyllä von Campenhausen palasi Venäjälle, missä hän sai tehtäväkseen laatia esityksen Viipurin läänin hallintoa varten. Vapaaherraksi hänet korotettiin 1744 ja myöhemmin kenraaliluutnantiksi.
Von Campenhausenin ensimmäinen puoliso vuodesta 1712 oli Margareta Lilliegren (k. 1733), joka oli aikaisemmin naimisissa Peipsijärven laivaston komentajan C.G. Löschern von Hertzfeldin kanssa, ja toinen vuodesta 1736 Helena Juliana von Straelborn (k. 1775).
Tony Curtis
200px|thumb|Tony Curtis (2009) Tony Curtis (oik. Bernard Schwartz; 3. kesäkuuta 1925 Bronx, New York, Yhdysvallat – 29. syyskuuta 2010 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi yli sadassa elokuvassa. Hän näytteli myös televisiossa, muun muassa Roger Mooren kanssa sarjassa Veijareita ja pyhimyksiä, ja loi uraa taidemaalarina 1980-luvun alusta alkaen. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Curtis liittyi Yhdysvaltain merivoimiin vuonna 1943. Vapauduttuaan palveluksesta hän sai näyttelijäkoulutusta New Yorkissa. Hänen debyyttielokuvansa oli Elämän ja kuoleman leikki vuonna 1948. Curtisin tunnetuimpia rooleja olivat elokuvissa Piukat paikat, jossa hän esiintyi Marilyn Monroen ja Jack Lemmonin kanssa, ja Kahle, josta hän sai Oscar-ehdokkuuden.
Yksityiselämä
Curtis oli kuusi kertaa avioliitossa:
Kuolema
Tony Curtis kuoli sydämen pysähdykseen Las Vegasissa 29. syyskuuta 2010. Hänet haudattiin Palm Memorial Parkin hautausmaalle Green Valleyhin, Nevadaan. Muistotilaisuus pidettiin Las Vegasissa, ja siihen osallistui 400 henkilöä.
Matti Louhivuori
Matti-Lauri Louhivuori (14. syyskuuta 1928 Heinola – 31. elokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja ja muusikko. Hänen hitteihinsä kuuluivat esimerkiksi ”Me tulemme taas”, ”Muhoksen Mimmi” ja ”Minä soitan sulle illalla”. Louhivuori levytti alun perin myös kappaleet ”Reppu ja reissumies”, ”Kulkurin iltatähti” sekä ”Neljän tuulen tiellä”, joista nykyään tunnetaan paremmin Tapio Rautavaaran levyttämät versiot. 1960-luvulla Louhivuori esiintyi muun muassa Humppa-Veikot -yhtyeen solistina.
Uran alku
Matti Louhivuori vietti varhaislapsuutensa Heinolassa, josta perhe muutti Sysmään Matin ollessa pikkupoika. Sydämeltään Louhivuori pysyi kuitenkin aina heinolalaisena. Louhivuoren suku oli musikaalista, vaikka Matin omassa perheessä ei musiikkia erityisemmin harrastettu. Matin ensimmäinen oma soitin oli viulu, ja vaikka hän ei tuntenut lainkaan nuotteja, hän osasi soittaa erinomaisesti korvakuulolta. Nuoruudessaan hän jopa voitti erään Heinolassa järjestetyn viulukilpailun, vaikka hänen sarjassaan olikin vain kaksi osanottajaa. Louhivuori hallitsi myös kitaransoiton ja oli ottanut kitaratunteja Ingmar Englundilta. Varsinaiselta ammatiltaan Louhivuori oli autonkuljettaja.
Laulajan ura
Matti Louhivuori lauloi aluksi muutamassa yhtyeessä kotiseudullaan. Eräällä keikalla Reino Helismaa kuuli Louhivuoren laulua ja lähetti tämän siltä seisomalta levytuottaja Toivo Kärjen puheille. Kärki vakuuttui Louhivuoren taidoista, pestasi hänet Fazerin levylaulajaksi ja otti hänet oman yhtyeensä laulusolistiksi. Kärjen mukaan Louhivuorella oli uskomaton äänenlaatu ja -väri, joka toimi nimenomaan äänilevyllä. Kärki kuvaili Louhivuoren tulkintatapaa kommentoivaksi, jolloin laulaja oli ikään kuin sivustakatsoja tai tarinan kertoja.
Uransa alkupuolella Louhivuori esiintyi Toivo Kärjen yhtyeen kiertueilla laulusolistina Henry Theelin rinnalla, hieman myöhemmin laulujensa tekstittäjän Reino Helismaan ja Metro-tyttöjen kanssa. Duettoja hän levytti myös ikätoverinsa Lasse Kuuselan kanssa; kappaleet Pirssimiehen päivä ja Lauttaralli hän levytti Rallineloset-yhtyeen kanssa. Metro-tyttöjen kanssa Louhivuori levytti vuosina 1953-1954 useita kappaleita, tunnetuimpina Vanhan myllyn taru ja Mummon kaappikello. Kiertueilla Louhivuori ajoi "tyttöjen" keikka-autoa ja toimi heitä säestäneen Jorma Juseliuksen yhtyeen basistina. Metro-tyttöjen lopetettua esiintymisensä 1960-luvun taitteessa hän jatkoi uraansa yksinään.
1950-luvun loppuvuosina Louhivuori teki hyvin vähän levytyksiä, kunnes hän palasi aktiivisemmin levytysstudioon 1960-luvun alun humppakuumeen myötä. Yksikään hänen 1960- ja 1970-lukujen levytyksistään ei kuitenkaan enää saanut osakseen sanottavaa huomiota. Toivo Kärjen pojan, iskelmämusiikin tutkija Kalervo Kärjen mukaan oli Louhivuoren kannalta traagista, että vaikka hän lauloi 1960-luvulla paremmin kuin koskaan, hänen tyylinsä edusti jo auttamatta taakse jäänyttä aikaa. Toivo Kärjen huomion keskipiste oli jo toisaalla, nuoremman kuulijakunnan musiikissa. Viimeiset levytyksensä Louhivuori teki albumilleen Maailman Matti vuonna 1975, ja yhteensä hänelle kertyi 181 levytystä. , näistä 56 oli Toivo Kärjen säveltämiä originaaleja. Kalervo Kärki on luonnehtinut Louhivuorta hiljaiseksi työmyyräksi, joka ei pitänyt suurta ääntä itsestään ja on siksi jäänyt tuntemattomammaksi kuin olisi ansainnut.
Yksityiselämä
Louhivuoren puoliso oli vuodesta 1952 laulaja ja Metro-tytöt yhtyeen johtohahmo Hertta Louhivuori (o.s. Väkeväinen, 1916–2010), jonka kanssa hän avioitui keikkamatkalla Lapissa. Hertta kertoi viimeisessä julkaistussa haastattelussaan, jonka antoi vuonna 2002 Iskelmän tähtitaivas (2004) kirjaan Louhivuoren kuolemasta: Matti oli palannut kotiin elokuussa 1977 oltuaan ulkoiluttamassa koiraa, hän meni lepäämään sängylle, eikä enää herännyt ja hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Sairaalassa hänellä todettiin laaja aivoverenvuoto ja viimein jouduttiin toteamaan, ettei mitään ollut tehtävissä, vaan Louhivuori kuoli myöhemmin sairaalassa. Toivo Kärki, joka sävelsi ja sovitti huomattavan osan niin Metro-tyttöjen kuin Louhivuoren kappaleista, epäili muistelmissaan (Toivo Kärki: Siks’ oon mä suruinen. Tammi 1982) liiallisella alkoholinkäytöllä saattaneen olla osuutta Louhivuoren varhaiseen kuolemaan, sillä hän ei esimerkiksi saanut aivoverenvuotoa kaatumisen tai muunkaan tapaturman seurauksena. Louhivuori oli kuollessaan 48-vuotias, mutta vetäytynyt aktiiviuralta muutamaa vuotta aikaisemmin. Hertta puolestaan jäi päivätyöstään levykaupan myyjänä eläkkeelle 65-vuotiaana vuonna 1981.
Made in Heaven
Made in Heaven on Queen-yhtyeen studioalbumi, joka ilmestyi marraskuussa 1995. Se nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, jossa levyä on myyty yli 50 000 kappaletta. Made in Heavenin tekivät Brian May, Roger Taylor ja John Deacon laulaja Freddie Mercuryn kuoleman jälkeen. Levy sisältää muun muassa kappaleita, jotka oli äänitetty aiemmin Mercuryn kanssa. Monet näistä kappaleista on sovitettu kokonaan uudestaan.
Kappaleet
CD-julkaisussa on tuottaja David Richardsin luoma pitkä päätösraita: <li> </ol>
Julkaisut
Albumin ensimmäinen vinyylipainos oli rajoitettu 50 000 kappaleen erä. Tässä harvinaisemmassa painoksessa vinyylilevy itsessään on valkoinen, ja kansikuva on erilainen. Yleisemmän version dramaattisessa kansikuvassa Mercury hyvästelee symbolisesti auringonlaskun, kun taas ensipainoksen kannessa hän tervehtii samassa paikassa otetussa kuvassa nousevaa aurinkoa. Vaihtoehtoista kansikuvaa on käytetty sittemmin joissain cd-levyjen uudelleenjulkaisuissa.
Albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä vuonna 2001 Japanissa, ja uudelleen vuonna 2004. Remasteroitu CD japaninkielisin kansin julkaistiin myös Euroopassa 12. heinäkuuta 2004.
Martti Eho
Martti Esko Eho (5. kesäkuuta 1924 Tuusula − 15. tammikuuta 2017 Mäntsälä) oli suomalainen maanviljelijä ja sotaveteraani. Tasavallan presidentti palkitsi Ehon vuonna 2016 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitalilla.
Eho omisti Tuusulassa sijainneen, isältään Eskil Reinhold Eskeliniltä perityn Ylitalon tilan aina vuoteen 1986 asti. Tuusulan kunta osti tuolloin Ylitalon ja kaavoitti tilan maille nykyisen Kievarin kerrostaloalueen. Ylitalon menetyksen jälkeen Eho perheineen siirtyi pitämään tilaa Mäntsälän Nummisiin. Hevostalouteen erikoistuneella maatilalla toimi Ehon talli -niminen hevostalli, jossa oli tilat 30 hevoselle. Talli myytiin uudelle omistajalle vuonna 2017.
Martti Eholla oli kolme sisarusta. Eho on haudattu sukuhautaan Tuusulaan.
Isonkyrön rovastikunta
Isonkyrön rovastikunta oli rovastikunta Lapuan hiippakunnassa. Vuonna 2022 tehdyn uuden rovastikuntajaon mukaan sitä ei enää ole.
Arlene Golonka
pienoiskuva|Arlene Golonka Arlene Golonka (23. tammikuuta 1936 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 31. toukokuuta 2021 West Hollywood ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Golonka opiskeli The Actors Studiossa ja teki vuonna 1958 Broadway-debyyttinsä näytelmässä The Night Circus. Sen jälkeen hänet nähtiin muun muassa näytelmissä Take Me Along (1959), Come Blow Your Horn (1961) ja One Flew Over the Cuckoo’s Nest (1963). Golonka oli vuonna 1965 tekemässä menestynyttä huumorilevyä You Don’t Have to Be Jewish.
Golonka muutti vuonna 1967 New Yorkista Los Angelesiin televisio- ja elokuvauran perässä. Hän näytteli vuonna 1967 Millie Hutchinsia kahden jakson ajan menestyneessä komediassa The Andy Griffith Show, jonka spinoff-sarjassa Mayberry R.F.D hän esitti samaa roolia 49 jakson ajan. Golonka oli näiden sarjojen lisäksi vierailivana näyttelijänä useissa televisiosarjoissa, erityisesti tilannekomedioissa. Hänen elokuviansa ovat muun muassa Hirttäkää heidät! (1968), Kaappaus Bermudan kolmiossa (1977), Älkää ampuko hammaslääkäriä (1979), Rakkautta ensi puraisulla (1980) ja Maisteri ensilempi (1983).
Golonka oli ansioitunut myös alansa opettajana.
Yksityiselämä
Arlene Golonka syntyi Chicagossa amerikanpuolalaiseen perheeseen. Hänen äitinsä oli Elinor os. Wroblewski ja isä Frank Golonka. Arlene Golonka oli naimisissa näyttelijä Larry Delaneyn kanssa.
Eugene Wright
pienoiskuva|Dave Brubeckin kvartetti esiintymässä [[Länsi-Saksassa vuonna 1967. Wright on vasemmalla soittamassa kontrabassoa.]] Eugene Wright (29. toukokuuta 1923 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 30. joulukuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti. Hän oli enimmäkseen itseoppinut, mutta sai myöhään urallaan opetusta Paul Gregorylta. Hän opiskeli kornetinsoittoa high school -aikoinaan ja johti 16-henkistä The Dukes of Swing -yhtyettä 1940-luvulla. Parhaiten hän tuli tunnetuksi 1950–1960-luvuilla tekemästään yhteistyöstä Dave Brubeckin kanssa.
Wright teki yhteistyötä myös Gene Ammonsin, Count Basien, Arnett Cobbin, Buddy DeFrancon ja Red Norvon kanssa. Hän työskenteli lisäksi opetustehtävissä. Hän ei johtanut levytyksillä omia sessioitaan.
Siniset Nuoret
Siniset Nuoret oli Sinisen tulevaisuuden/Sinisten/Korjausliikkeen poliittinen nuorisojärjestö, joka perustettiin 11. joulukuuta 2017, jolloin järjestön puheenjohtajaksi valittiin Tiina Ahva. Maaliskuussa 2018 järjestön varapuheenjohtajana toimi Alfred Leppänen, joka työskenteli tuolloin puolueen eduskuntaryhmän avustajana. Järjestö lakkautui Korjausliikkeen lopettamisen myötä vuonna 2023.
Acca Larentia
thumb|Acca Larentia [[Jacopo della Quercian veistoksessa.]] Acca Larentia on hahmo roomalaisessa tarustossa. Hahmona hän esiintyy useammissa eri tarinoissa, joista yhdessä hän kasvattaa Rooman perustaneita Romulusta ja Remusta. Larentalia-juhla oli hänen muistolleen vuosittain Roomassa järjestetty juhlapäivä.
Merkitys
thumb|vasen|[[Faustulus tuo Romuluksen ja Remuksen kotiin vaimonsa Acca Larentian luo. Nicolas Mignardin maalaus vuodelta 1654.]] Acca Larentian tarussa on useampia eri historiallisia ja mytologisia kerrostumia, joiden keskenäisen suhteen selvittäminen on hankalaa. Kuten monet muutkin Rooman myyttiset kertomukset, Acca Larentian tarinaan liittyy monimerkityksellisyyttä ja useiden eri tarinoiden nivoutumista. Tarujen kautta Acca Larentia tunnettiin joka tapauksessa Rooman kansan hyväntekijänä ja äitihahmona, jota muisteltiin vuosittain järjestetyssä Larentalia-juhlassa.
Tarinoissa
Acca Larentia esiintyy Rooman perustamistarinan ohella muissa roomalaisissa taruissa. Toisessa hän on kaunis nuori nainen, jonka Herkules voittaa omakseen noppapelissä. Acca Larentia viettää pelin jälkeen Herkulesin kanssa yön Herkuleelle omistetulla temppelillä Rooman Forum Boariumilla eli karjatorilla. Tarinassa saattaa olla yhteyksiä alueella sijainneeseen arkaaiseen Pyrgin kauppakaupunkiin, joka tunnettiin oletettavasti sakraaliprostituutiota harjoittavana kulttikeskuksena. Samassa tarinassa Acca Larentia saa Herkuleelta edelleen neuvon, jonka mukaan hänen tulee tarjota itseään ensimmäiselle forumilla vastaan tulevalle miehelle. Acca Larentia tapaa vanhan ja rikkaan Tarrutiuksen, joka jätti sittemmin kuollessaan suuren omaisuuden Acca Larentialle. Acca Larentia testamenttaa edelleen itse kuollessaan omaisuutensa Rooman kansalle. Tämän johdosta hänelle järjestettiin julkiset hautajaiset ja vuosittaiset muistojuhlat. Niin sanottuna Larentalia-päivänä kunnioitettiin myös laareja, roomalaisten esi-isien henkiä.
E. I. Uotila
Erkki Ireneus Uotila (11. joulukuuta 1907 Lieto – (kuoleman julkistamispäivä 2. elokuuta) 1988) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Uotila kävi mielisairaanhoitokoulun 1931–1932 ja toimi käsityönopettajana Moision sairaalassa Mikkelissä. Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Oskari Uotila ja Emilia Freetriikka (o.s. Anttila). Puoliso oli Elisa (o.s. Wahlman) vuodesta 1939.
Mihail Petrović-Njegoš
Mihail Petrović-Njegoš (14. syyskuuta 1908 Podgorica – 24. marraskuuta 1986 Pariisi) oli Montenegron kruununtavoittelija ja Petrović-Njegošin suvun päämies. Hän oli montenegrolaisen prinssi Mirkon ja tämän vaimon Natalija Konstantinovićin poika. Mihailin isoisä oli Montenegron kuningas Nikola I, joka joutui vuonna 1916 lähtemään maanpakoon. Nikola I:n kuoltua vuonna 1921 Ranskassa kruununtavoittelijaksi tuli aluksi hänen vanhin poikansa Danilo, joka kuitenkin luovutti asemansa jo muutaman päivän kuluttua veljenpojalleen Mihailille.
Mihail asui maapaossa koko aikausikänsä ajan. Hän joutui natsien keskitysleirille toisessa maailmansodassa, koska ei suostunut ryhtymään nukkehallitsijaksi Montenegrossa.
Mihail nai Geneviève Prigentin Pariisissa 27. tammikuuta 1941, mutta he erosivat 11. elokuuta 1949. Pariskunnalla oli yksi lapsi: Nikola Petrović-Njegoš, joka pääsi 1990-luvulla palaamaan Montenegroon.
Eeva Aronen
Eeva Tuulikki Aronen (o.s. Kokkonen; s. 19. syyskuuta 1959 Seinäjoki) on suomalainen lääkäri ja lääketieteen tohtori, joka työskentelee Helsingin yliopiston lastenpsykiatrian professorina.
Aronen kirjoitti ylioppilaaksi Alavuden lukiosta 1978. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi 1984 ja lääketieteen tohtoriksi 1988. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1988) oli otsikoitu Prediction and prevention of children's mental disturbances : a ten-year follow-up study. Lastenpsykiatrian erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1989 ja Helsingin yliopiston lastenpsykiatrian dosentuurin 1999.
Hän työskenteli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan (HYKS/HUS) lasten ja nuorten sairaalan psykiatrian erikoislääkärinä vuodesta 1989 ja oli samalla Helsingin yliopiston lastenpsykiatrian klinikan apulaisopettaja 1989–2001. Tästä ajanjaksosta hän toimi post doc -tutkijana Harvardissa Yhdysvalloissa 1990–1993. Helsingin yliopiston professorina hän on toiminut vuodesta 2013.
Eeva Arosen puoliso on professori Hannu Aronen (1984–).
Isandlwanan taistelu
Isandlwanan taistelu käytiin zulujen ja Ison-Britannian joukkojen välillä vuonna 1879. Taistelu opetti siirtomaavaltioille olla aliarvioimatta alkuasukaskansojen kykyä taistella vastaan.
Taustaa
Länsimaiden sodankäynti vaikutti ylivertaiselta 1800-luvun lopulle tultaessa. Eurooppalaiset hallitsivat suurinta osaa maapalloa, Aasiasta Afrikkaan. Eurooppalaiset käyttivät tykistöä, kivääreitä, konekivääreitä ja järjestivät huoltonsa taitavasti. Kaksi taistelua 1870-luvulla kuitenkin kolautti eurooppalaisten itsevarmuutta. Kesäkuussa 1876 everstiluutnantti Custer miehineen tuhottiin Little Bighornin taistelussa, kun nämä olivat hyökänneet siouxleiriä vastaan. Kolmea vuotta myöhemmin vielä suurempi tuho kohtasi brittejä, jotka olivat sentään rakentamassa imperiumia. Etelä-Afrikassa he joutuivat vastakkain vain keihäin aseistautuneiden alkuasukkaiden kanssa.
Brittijoukkoja komensi lordi Chelmsford. Hän komensi noin 5000 britin ja 8000 alkuasukasliittolaisen joukkoja, joka aloitti etenemisensä Zulumaahan 11. tammikuuta 1879. Hänen miehensä olivat aseistautuneet uusimmilla aseilla. Cetshwayolla oli 40 000 soturin joukko, joka oli aseistautunut keihäin. Kuningas tajusi, ettei voittaisi brittejä muuten kun nopealla yllätyshyökkäyksellä.
Taistelu
Chelmsfordin suunnitelmana oli vallata Zulumaan pääkaupunki Ulund suurella pihtiliikkeellä. Tämän tehdäkseen hän hajotti miehensä kolmeen rykmenttiin, mutta samalla heikensi sen kokonaisvahvuutta. Chelmsford pystytti leirin Isandlwanan jyrkän vuoren juurelle 20. tammikuuta. Hän komensi nyt suoraan 24. rykmenttiä, 3600 miestä. Tiedustelijat kertoivat, että zulut kokoontuivat lähelle. Chermsford päätti kohdata heidät kahden päivän päästä ennen aamunkoittoa, puolella miehistä. Hän jätti 1700 miestä leiriin ja lähti toisen puolikkaan kanssa. Huomattavasti suurempi noin 20 000 zulun joukko siirtyi nyt brittien sivustan ympärille ja kätkeytyi maastoon noin kahdeksan kilometrin päähän Isandlwanasta.
Zulut aloittivat hyökkäyksen puolikuun muodostelmassa. Aluksi näytti, että brittien tulivoima hoitaisi tehtävänsä, kun zulut piiloutuivat tulitusta onkaloihin. Yllättäen he alkoivat edetä kävelyvauhtia huutaen taisteluhuutonsa "uSuthu!" ja rynnistivät hurjina brittien kimppuun. Britit joutuivat paniikkiin ja pakenivat leirilleen zulujen seuratessa perässä. Pian zulut saartoivat britit. Molemmille osapuolille aiheutui raskaita tappioita, kunnes lopulta zulujen lukumääräinen ylivoima toi voiton. Eloonjääneet britit yrittivät pakoon polkua pitkin, mutta zulut tukkivat pakotien. Ketään ei säästetty, vaikka britit pyysivät armoa. Yli 1200 brittiä ja heidän alkuasukasliittolaistaan tapettiin polulle. Taistelu oli ohi.
Jälkiseuraukset
Muutama sata brittiä ja itse lordi Chelmsford selvisivät taistelusta. Lordi kokosi kaikki joukkonsa ja tappio kostettiin vuoden loppuun mennessä, kun zulut lyötiin ja lopullisesti. Isandlwana antoi kuitenkin esimakua tuleville koville siirtomaataisteluihin Etelä-Afrikassa.
Elokuvia
Taistelusta on tehty ainakin kaksi elokuvaa. Taistelu aamunkoitteessa (Zulu Dawn, 1979) kertoo itse taistelusta ja Zulu (1964) taistelun jälkeisistä päivistä Rourke's Driftin lähetysasemalla, jossa pieni brittisotilaiden joukko onnistui lyömään noin 4 000 zulun hyökkäykset.
Puoluetuki
Puoluetuki on puolueiden toimintaansa yhteiskunnan varoista saama avustus.
Suomessa
Suomessa puoluetuki on puoluelaissa säädetty avustus, jota jaetaan eduskunnassa edustettuina oleville puolueille niiden kansanedustajapaikkojen lukumäärän mukaisessa suhteessa. Puoluetukea voivat saada myös eduskunnan ulkopuoliset puolueet, joiden kannatus edellisissä eduskuntavaaleissa on ollut vähintään kaksi prosenttia; niille myönnettävän tuen suuruus vastaa yhtä kolmasosaa yhden edustajanpaikan oikeuttamasta tukisummasta. Puoluetuen myöntää valtioneuvosto ja sen käyttöä valvoo Valtiontalouden tarkastusvirasto. Ennen vuotta 2016 sitä valvoi oikeusministeriö.
Vuonna 1972 tehdyn, Lex Vennamona tunnetun puoluelain täydennyksen mukaan sellaisessa tilanteessa, jossa yli puolet jonkin puolueen vaaleissa valituista kansanedustajista eroaa vaalikauden aikana puolueesta ja perustaa uuden puolueen, siirtyy tälle uudelle puolueelle kansanedustajien määrää vastaava osuus alkuperäisen puolueen puoluetuesta. Lain muuttaminen liittyi Veikko Vennamon johtaman SMP:n hajoamiseen, jota muut puolueet halusivat edistää. Lex Vennamo kumottiin vuonna 2015 hallitukseen nousseiden perussuomalaisten toiveesta. Samalla lakiin tehtiin uusi lisäys, jonka mukaan puoluetukea voitaisiin myöntää myös eduskunnan ulkopuolisille puolueille.
Perussuomalaiset vaativat pitkään tuntuvia leikkauksia puoluetukeen. Vuoden 2010 lopulla puoluetukea käsiteltäessä kannatustaan lisänneet Perussuomalaiset eivät kuitenkaan vastustaneet esitettyä summaa. Eduskuntaryhmän johdon mukaan suullinen esitys jäi tekemättä, koska esitys oli hukassa A4-paperin kääntöpuolella.
Suomessa maksetaan Luxemburgin jälkeen EU:n toiseksi eniten puoluetukea äänestäjää kohti. Saksalaisen talouslehti Wirtschaftswochen tekemän selvityksen mukaan suomalaispuolueet saivat puoluetukea 12,25 euroa äänestäjää kohden. Kaikkien EU-maiden keskiarvo on vain 3,73 euroa.
Poliittisia nuorisojärjestöjä tuetaan samasta opetus- ja kulttuuriministeriön jakamasta kokonaissummasta, josta tuetaan myös ei-poliittisia nuorisojärjestöjä.
Muualla
Kanadassa puoluetuki otettiin käyttöön liberaalien pääministeri Jean Chrétienin aikana. Järjestelmässä puolue saa vuosittain kaksi Kanadan dollaria vuodessa per viimeisissä vaaleissa saamansa ääni. Konservatiivien Stephen Harper ehdotti 2008 ja 2011 puoluetuen lakkauttamissa. Yhtiöiden ja ammattiliittojen lahjoitukset ovat maassa kiellettyjä.
Maija-Liisa Fredman
Maija-Liisa (Maisu) Fredman, myöhemmin Siiriäinen (17. elokuuta 1916 Helsinki – 22. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä.
Maija-Liisa Fredmanin isä oli Suomi-Filmin studiopäällikkö ja lavastaja Armas Fredman, vuodesta 1940 Rauhamies. Hän näytteli kolmessa Jäger-Filmin tuottamassa ja Kalle Kaarnan ohjaamassa elokuvassa 1930-luvun lopulla.
Raymond Washington
Raymond Lee Washington (15. elokuuta 1953 – 9. elokuuta 1979) oli Los Angelesista peräisin olevan The Crips -katujengin perustaja. Jengi on Yhdysvaltain pahamaineisimpia ja väkivaltaisimpia. Washington syntyi Texasissa. Vuonna 1969 15-vuotias Raymond Washington perusti ystäviensä kanssa jengin, jonka nimeksi tuli "Baby Avenues". Myöhemmin nimeksi vaihtui "Avenue Cribs" ja vuoteen 1971 mennessä vain "Crips". Se osallistui murhiin, ryöstöihin ja huumeiden salakuljetukseen. Washingtonin ampui kilpailevan jengin jäsen vuonna 1979. Murhaajaa ei koskaan saatu selville.
Jukkasjärven piiri
Jukkasjärven piiri sijaitsee Kiirunan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Kiirunan kunnan piirit
The Suicide Squad: Suicide Mission
The Suicide Squad: Suicide Mission on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut James Gunnin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin antisankarijoukkoon Suicide Squad. Se on epäsuora jatko-osa elokuvalle Suicide Squad (2016) ja DC Extended Universen kymmenes elokuva. Pääosissa ovat Margot Robbie, Idris Elba, John Cena, Joel Kinnaman, Sylvester Stallone, Viola Davis, Jai Courtney ja Peter Capaldi. Amanda Waller kokoaa uuden Suicide Squadin tuhoamaan Colto Maltesessa sijaitsevan laitoksen, missä he kohtaavat myös avaruusolennon nimeltä Starro.
Lokakuussa 2018 James Gunn, jonka The Walt Disney Company oli väliaikaisesti erottanut Marvel-elokuvan Guardians of the Galaxy Vol. 3 (2023) ohjaajan paikalta, palkattiin elokuvan käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi tammikuussa 2019. Gunn haki innoitusta 1980-luvun Suicide Squad -sarjakuvista ja päätti mieluummin keskittyä uusiin hahmoihin kuin jatkaa vuoden 2016 elokuvan aloittamaa tarinaa. Kuvaukset alkoivat Atlantassa syyskuussa 2019 ja päättyivät helmikuussa 2020.
The Suicide Squad: Suicide Mission julkaistiin Ison-Britannian elokuvateattereissa 30. heinäkuuta 2020, Yhdysvaltain elokuvateattereissa sekä HBO Maxissa 5. elokuuta 2021 ja Suomessa 6. elokuuta 2021.
Juoni
Amanda Waller antaa Iskuryhmä X:lle uuden tehtävän: hyökätä Colto Maltesen saarivaltioon, jossa amerikkalaisvastainen Silvio Luna oli kaapannut vallan viikko sitten, ja tuhota siellä sijaitseva Natsi-Saksan entinen laitos nimeltä Jotunheim, jossa työstettiin ”Projekti Meritähteä”, sekä hävittää kaikki jäljet projektin olemassaolosta. Kolme päivää myöhemmin eversti Rick Flag johtaa ensimmäisen ryhmän—Harley Quinnin, Kapteeni Bumerangin, Oppineen, Mongalin, Kärpän, Blackguardin, The Detachable Kidin ja Javelinin—saaren rannikolle. Blackguard pettää ryhmän, jolloin sotilaat tappavat lähes kaikki heistä, mukaan lukien Blackguardin. Flag onnistuu kuitenkin pakenemaan ja Harley joutuu vangiksi. Palkkamurhaaja Robert DuBois, tunnettu myös nimellä Bloodsport, kiristetään varastelevan tyttärensä, Tylan, oikeudenkäynnillä johtamaan toista ryhmää—Rauhantekijää, Kuningashaita, Pilkkumiestä ja Rotanpyytäjä 2:ta. Toinen ryhmä pääsee huomaamatta ja he löytävät myöhemmin Flagin vastarintaliikkeen leiristä, missä he liittoutuvat liikkeen johtajan, Sol Sorian, kanssa.
Luna, hänen oikeankädenmiehensä kenraalimajuri Mateo Suárez, sekä Projekti Meritähden johtaja Gaius Grieves, eli Ajattelija, aikovat käyttää Projekti Meritähteä valloittaakseen koko maailman. Luna haluaa myös Harleyn vaimokseen, mutta Harley tappaa hänet ja joutuu uudeksi presidentiksi nimitetyn Suárezin vangiksi. Pilkkumies ja Rotanpyytäjä sieppaavat Ajattelijan, kun taas Flag, Bloodsport ja Rauhantekijä antavat itsensä joutua vangeiksi ennen kuin pakenevat ja kuulevat Harleyn olevan elossa. Harley kuitenkin pakenee ennen kuin ryhmä ehtii pelastaa hänet. Heidän saavuttua Jotunheimiin, Ajattelija paljastaa Yhdysvaltojen tuoneen meritähtimäisen avaruusolennon, Starron, Maahan sekä rahoittaneen Colto Maltesen edellisen hallituksen tekemää tutkimusta. Järkyttynyt Flag haluaa paljastaa totuuden muulle maailmalle, mutta Wallerin käskyjen ja oman ideologiansa vuoksi Rauhantekijä estää sen tappamalla Flagin. Rotanpyytäjä saa haltuunsa projektin tiedot sisältävän levykkeen ja Rauhantekijä aikoo tappaa hänetkin, mutta Bloodsport ampuu Rauhantekijää kaulaan.
Colto Maltesen rannikolla Kärppä, jonka luultiin hukkuneen, alkaa jälleen hengittää ja lähtee tajuihinsa tultuaan pois. Lopputekstien jälkeen näytetyssä kohtauksessa Waller on rankaissut avustajiaan lähettämällä nämä sairaalaan antamaan uuden tehtävän Rauhantekijälle, joka oli yhä elossa.
Kehitys
Maaliskuussa 2016 ennen Suicide Squadin ensi-iltaa Warner Bros. paljasti jatko-osaa kehiteltävän. David Ayer oli sitoutunut palaamaan ohjaajaksi ja Will Smith Deadshotin näyttelijäksi. Kuvausten kaavailtiin alkavan vuonna 2017, kunhan kaksikko saisi viimeisteltyä työnsä elokuvan Bright parissa. Seuraavan kuukauden aikana Ayer ilmaisi haluavansa tehdä elokuvasta R-ikärajoitetun, mutta erosi projektista joulukuussa ohjatakseen sarjakuvaan Gotham City Sirens perustuvan elokuvan. Mel Gibson neuvotteli Warner Brosin kanssa elokuvan ohjaamisesta mutta kieltäytyi tehtävästi useiden tuotannon viivästymisien jälkeen. Myös Daniel Espinosaa ja Guy Ritchietä harkittiin ohjaajaksi. Maaliskuussa 2017 Tarzanin legendan käsikirjoittaja Adam Cozadin palkattiin tekemään uusi käsikirjoitus. Warner Brosin sanottiin asettaneen Suicide Squadin jatko-osan ensisijaiseksi hankkeekseen ja keskittyvän erityisesti sen tarinan luomiseen.
thumb|right|upright|James Gunn, The Suicide Squadin ohjaaja ja käsikirjoittaja. Warner Brosin vahvin ehdokas ohjaajaksi oli Jaume Collet-Serra, mutta hän kieltäytyi keskittyäkseen Jungle Cruisen ohjaamiseen eikä hän halunnut jatkaa toisen ohjaajan aloittamaa tarinaa. Heinäkuussa Zak Penn esitteli uuden tarinaidean, jolloin käsikirjoituskin tehtiin kokonaan uudestaan.
Vuoden 2017 San Diego Comic-Con Internationalissa elokuvaa kutsuttiin nimellä Suicide Squad 2. Elokuussa Jared Leto kiinnitettiin palaamaan Jokerin näyttelijäksi ensimmäisestä elokuvasta, ja Variety raportoi tuotannon alkavan vuoden 2018 lopussa, koska Smith työskenteli Aladdinin ja Gemini Manin parissa. Syyskuussa Gavin O’Connor palkattiin ohjaajamaan ja käsikirjoittamaan elokuva. David Bar Katzin, Anthony Tambakisin ja Todd Stashwickin mukaan käsikirjoittajiksi O’Connorin lisäksi, käsikirjoitus valmistui syyskuussa 2018 ja tarina keskittyi Suicide Squadiin, joka koettaa jäljittää Mustaa Adamia (näyttelijänään Dwayne Johnson). Varietyn Justin Krollin mukaan, O’Connorin käsikirjoitus oli lähes identtinen Birds of Preyn kanssa, jonka Warner Bros. oli päättänyt toteuttaa ensin, ja turhautunut O’Connor erosi projektista ohjatakseen The Way Backin.
Kuukausia aiemmin, heinäkuussa 2018, The Walt Disney Company ja Marvel Studios olivat erottaneet James Gunnin Marvel Cinematic Universen elokuvan Guardians of the Galaxy Vol. 3 (2023) ohjaajan paikalta, koska konservatiiviset kommentoijat olivat löytäneet hänen vanhoja Twitter-päivityksiään, joissa puhuttiin raiskauksista ja pedofiliasta. Tämän jälkeen Warner Bros. kiinnostui hänen värväämisestään DC Extended Universen elokuvien ohjaajaksi ja ehdotti hänelle useita eri hankkeita, kuten Man of Steelin jatko-osaa. Gunn valitsi Suicide Squadin jatko-osan, ja Disneyn ja Marvelin viimeisteltyä hänen erottamisensa lokakuussa Warner Bros. palkkasi hänet käsikirjoittajaksi ja toivoi hänestä myös ohjaajaa. Myös Ayer tuki päätöstä ja sanoi Gunnin palkkaamista ”rohkeaksi ja älykkääksi siirroksi” Warner Brosilta ja kutsui häntä ”oikeaksi mieheksi työhön”, ja Guardians of the Galaxy -elokuvissa näytellyt Dave Bautistan ilmaisi haluavansa näytellä elokuvassa. Tammikuussa 2019 Gunn palkattiin myös ohjaajaksi ja Warner Bros. antoi elokuvan uudeksi viralliseksi nimeksi The Suicide Squad, tuotannon tullessa alkamaan syyskuussa 2019 ja ensi-illan tullessa olemaan 6. elokuuta 2021. Charles Roven ja Peter Safran olivat kiinnitettyinä tuottajiksi.
Esituotanto
Elokuussa 2019 The Hollywood Reporter vahvisti, ettei Smith tuotantoaikataulunsa vuoksi palaisi Deadshotin näyttelijäksi. Gunn tapasi Idris Elban keskustellakseen hänen kanssaan Smithin korvaamisesta ja Elba sitoutui Deadshotin uudeksi näyttelijäksi maaliskuussa 2019. Huhtikuussa Gunn ja Warner Bros. kuitenkin päättivät, että Elba näyttelisi aivan uutta hahmoa, jotta Smith voisi palata rooliinsa tulevissa elokuvissa. Siihen aikaan Viola Davisin ja Margot Robbien vahvistettiin palaavan näyttelemään Amanda Walleria ja Harley Quinniä, Jai Courtneyn paljastaessa haastattelussa palaavansa Kapteeni Bumerangin näyttelijäksi. Joel Kinnamanin Rick Flagin rooliin oli alun perin epäselvä, mutta heinäkuussa hänen vahvistettiin palaavan. Vaikka Disney palkkasi Gunnin takaisin Guardians of the Galaxy Vol. 3:n ohjaajaksi maaliskuussa, elokuvan tuotanto alkaisia vasta kun Gunnin työ The Suicide Squadin parissa olisi tehty.
Tällöin The Suicide Squadin tuotanto alkoi, kun Robbien työ Birds of Preyssa päättyi. The Suicide Squadin kuvailtiin käsittelevän ryhmää uudella tavalla eikä se ole suora jatko-osa vuoden 2016 elokuvalle. Toisin kuin Ayer, joka otti pääosin inspiraatiota The New 52 -jatkumon Suicide Squad -sarjakuvista, Gunn otti inspiraationsa John Ostranderin ja Kim Yalen sarjakuvista 1980-luvulta. Gunn päätti mieluummin keskittyä hahmoihin, joita ei ensimmäisessä Suicide Squadissa nähty, kuten naispuoliseen versioon Rotanpyytäjästä, Pilkkumieheen, Kuningashaihin ja Rauhantekijään. Gunnin sanottiin harkitsevan Bautistaa Rauhantekijän rooliin, vaikka tämä ei voinut tapahtua hänen aikatauluristiriitojensa vuoksi. Huhtikuussa David Dastmalchian näyttelemään Pilkkumiestä ja Daniela Melchior naispuolista versiota Rotanpyytäjästä. John Cena osallistui neuvotteluihin tuntemattomasta roolista. Heinäkuussa Storm Reid liittyi näyttelijäkaartiin ja Cenan roolivalinta vahvistettiin. Elokuussa Flula Borg ja Nathan Fillion olivat rooleista, ja Steve Agee palkattiin King Sharkin liikenäyttelijäksi, ja Taika Waititi neuvotteli roolista. Syyskuussa Peter Capaldi ja Pete Davidson liittyivät näyttelijäkaartiin. Loput elokuvan näyttelijät vahvistettiin myöhemmin saman kuukauden aikana.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat 20. syyskuuta 2019 Pinewood Atlanta Studiosissa Atlantassa. Atlantan kuvausten odotettiin kestävän kolme kuukautta, ennen kuin tuotanto siirtymi Panamaan kuukauden ajaksi. Kuvaukset päättyivät 28. helmikuuta 2020.
Jälkituotanto
Huhtikuussa 2020 Gunn vahvisti, että oli koronaviruspandemiasta huolimatta jatkanut leikkaustyötä kotonaan ja ettei pandemia ollut vaikuttanut elokuvan jälkituotantoon tai ensi-iltapäivämäärään. 22. elokuuta virtuaalitapahtumassa nimeltä DC FanDome paljastettiin elokuvan näyttelijöiden roolihahmot, Waititin ja Julio Ruizin roolihahmoja lukuun ottamatta, ja julkaistiin elokuvan ensimmäinen teaser-traileri sekä myös ensimmäinen virallinen video kulissien takaa. Elokuvan kuvailtiin muistuttavan 1970-luvun sotaelokuvia. Gunnin mukaan elokuvan inspiraatioina toimivat Likainen tusina (1972) ja Jumalan kaupunki (2002).
Musiikki
John Murphy sävelsi The Suicide Squad: Suicide Missionin musiikin, ja tämä on Gunnin ensimmäinen elokuva, jonka säveltäjänä Tyler Bates ei toimi.
Julkaisu
The Suicide Squad: Suicide Mission sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa 30. heinäkuuta 2021, Yhdysvalloissa 5. elokuuta 2021 ja Suomessa 6. elokuuta 2021. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin samanaikaisesti teatteriensi-illan kanssa myös HBO Maxissa koronaviruspandemian vuoksi.
Propagandhi
Propagandhi on kanadalainen punkrock-yhtye, jonka perustivat Chris Hannah ja Jord Samolesky vuonna 1986 Portage la Prairiessa Manitobassa. Nykyisin yhtyeen kotipaikka on Winnipeg.
Vaikka yhtyeen aikaisemmat työt ammentavat skate punk -perinteistä, viimeisimmät Propagandhi-albumit ovat siirtyneet kohti raskaampaa, metallivaikutteista äänimaailmaa.
Yhtyeen jäsenet ovat tunnettuja anarkismistaan. He ovat myös vastustaneet aktiivisesti ihmisoikeusrikkomuksia, rasismia, homofobiaa, imperialismia, fasismia, kapitalismia ja uskontoa. Yhtye tukee vegaanista elämäntapaa ja eläinoikeuskampanjoita.
Vuonna 2015 David "Beave" Guillas päätti keskittyä opettajan uraansa. Hän kuitenkin on soittanut joitain kitaroita vielä vuonna 2017 ilmestyneelle albumille Victory Lap. Uudeksi kitaristiksi puolestaan liittyi Sulynn Hago, jonka ensimmäinen levy on sama Victory Lap. Hagon ensimmäinen iso keikka puolestaan oli suomalaisille kiinnostavasti Ilosaarirockissa 2016, jossa Propagandhi soitti kyseisen vuoden ainoan Euroopan-keikkansa.
Jääkiekon Elitserien-kausi 1992–1993
Jääkiekon Elitserien-kausi 1992–1993 oli Ruotsin Elitserienin 18. kausi. Sarjaan osallistui 12 joukkuetta, ja sen voitti Brynäs IF. Runkosarjan ykkönen oli Västerås IK, ja runkosarjan pistepörssin voitti Håkan Loob. AIK putosi sarjasta, ja sinne nousi IF Björklöven.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti Malmö IF, ja uutena joukkueena sarjaan oli noussut Rögle BK. Sarjassa pelattiin 12 joukkueen kesken 22 ottelun alkusarja, josta kymmenen parasta jatkoi jatkosarjaan. Alkusarjan kaksi viimeistä joutuivat pelaamaan Allsvenskaniin paikastaan Eliterienissä.
Bell Boeing V-22 Osprey
Bell-Boeing V-22 Osprey on Yhdysvaltain ilmavoimien ja merijalkaväen palveluskäytössä oleva VTOL-kuljetuslentokone, joka suoritti ensilentonsa vuonna 1989 ja otettiin palveluskäyttöön 2005. Myös Japanin itsepuolustusvoimat käyttävät konetta. Se suunniteltiin alun perin korvaamaan Yhdysvaltain ilmavoimien raskaat ja keskiraskaat kuljetushelikopterit.
Yleistietoa
thumb|left|Varhainen konseptipiirros V-22 Ospreystä thumb|[[Yhdysvaltain merijalkaväki|Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaat tekevät laskuvarjohypyn V-22 Ospreystä.]] V-22 Osprey on maailman ensimmäinen VTOL-tekniikkaa hyödyntyvä kuljetuslentokone, eli toisin sanottuna kone kykenee nousemaan ja laskeutumaan pystysuorassa asennossa. Sen toiminta pohjautuu isoihin, siipien päissä sijaitseviin kääntyviin potkureihin; kun potkurit käännetään pystyasentoon, ne toimivat kuten helikopterin roottorit, ja kun potkurit käännetään vaakasuoraan, ne toimivat kuten normaalit lentokoneen potkurit. Potkurien koko on kompromissi koneen leijunta- ja vaakalento-ominaisuuksien välillä; paras noste leijuntatilassa saadaan suurilla potkureilla ja parhaat vaakalento-ominaisuudet melko pienillä potkureilla; V-22 Ospreyn potkurien koko sijoittuu selkeästi välimuotoon normaalin lentokoneen potkurien ja helikopterin roottorien koossa.
V-22 Ospreyn ensisijainen tehtävä on sotilaiden kuljettaminen paikasta toiseen, minkä johdosta koneen matkustamotilassa on istuinpaikat 24 henkilölle tai tilaa 8,5 tonnille lastia. V-22 Osprey kykenee myös kuljettamaan vaijerien varassa raskasta sotilaskalustoa, kuten haupitseja tai Humvee-sotilasajoneuvoja. Kone muistuttaakin toiminnaltaan kuljetushelikoptereita, mutta on niitä kaksi kertaa nopeampi ja sen toimintasäde on huomattavasti suurempi kuin helikoptereilla. Vertailun vuoksi V-22 Osprey kykenee esimerkiksi kuljettamaan kolme kertaa enemmän lastia tai liikkumaan viisi kertaa pidemmän matkan kuin Yhdysvaltain merijalkaväen CH-53 Sea Stallion -helikopteri.
Recknitz
pienoiskuva|Joen valuma-alue kohokartassa. Recknitz on Saksan Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Vorpommern-Rügenin ja Rostockin piirikunnissa virtaava noin 70 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa pääosan Recknitzin vesistön 89 kilometriä pitkästä pääuomasta. Joen valuma-alueen pinta-ala on 669 neliökilometriä. Se alkaa Laagen pikkukaupungista ja se virtaa Bad Sülzen kautta Saaler Boddeniin, joka on murtovetinen ja matala boddenin osa.
Joen kulku
Joki alkaa nimellänsä jokilaaksossaan Laagen läheisen Liessowin kylän lähettyviltä. Siellä siihen yhtyy useita ojia, josta Korleputer Mühlenbach on valittu vesistön pääuomaksi. Recknitziksi kutsutaan sitä virtavettä, joka virtaa tässä laaksossa. Jos alajuoksun ja keskijuoksun rajana pitää Bad Sülzen taajamaa, voi sitä luonnehtia seuraavasti. Keskijuoksulla joki virtaa tulvalaaksossa, joka viettää koilliseen, ja alajuoksulla sen laakso viettää luoteeseen päin. Matkallaan se ohittaa ylhäällä Laagen ja Tessinin, alhaalla Bad Sülzen ja Marlowin sekä joensuussa Ribnitz-Damgartenin. Joen alkuperäinen uoma on mutkitellut tulvalaaksossaan voimakkaasti. 1900-luvun alussa joen mutkat oikaistiin niin, että joen pituus lyheni 122,2 kilometristä 68,7 kilometriin. Joen alajuoksua Marlowista alaspäin ei silloin oikaistu. Vuosina 2000–2001 siirrettiin joki keskijuoksullaan takaisin vanhaan uomaansa. Joen tärkeimpiä sivu-uomia ovat Pludderbach, Polchowbach, Reppeliner Bach, Maibach, Schulenberger Mühlenbach, Tribohmer Bach ja Templer Bach.
Alajuoksulla virtaa joki Bad Sülzesta alaspäin jääkauden aikaisessa jäätikköjokilaaksossa, jossa joen pohja sijaitsee Itämeren vedenpinnan korkeuden alapuolella. Tällä osuudella on vähävetinen joki aluksi 1,5 metriä, Marlowin alapuolella jo 4 metriä syvä, mutta joen virtaus kuitenkin vain 3,1 metriä sekunnissa. Samassa jäätikköjokilaaksossa virtaa myös Peenen sivujoki Trebel, mutta vastakkaiseen suuntaan. Alajuoksulla joki kallistuu vain 30 senttimetriä 20 kilometrin matkalla.
Luontoarvoja
Jokilaakso on aiemmin ollut syvempi kuin nykyään, mutta ilmeisesti Itämeren vedenpinnan kohottua on myös jokilaaksoon kertynyt sedimenttejä ja orgaanista ainesta. Lopulta joki on soistunut kosteikoksi, jollainen se on tänään. Monilla kosteikoilla, jotka ovat vapautuneet viljelystä, elää harvinaisia eläimiä ja kasvaa rehevää vesikasvillisuutta. Edustavimmat osuudet on otettu suojeluohjelmiin.
Vesistön valuma-alue
Recknitzin vesistön pääuoma muodostuu ala- ja keskijuoksulla Recknitzin joesta, joka virtaa alavassa tulvalaaksossa. Sen yläjuoksu muodostuu ylempänä moreeniselänteeltä virtaavasta kahdesta pienestä purosta tai johto-ojasta, jotka saavuttavat Recknitzin Laagen pikkukaupungin peltoalueella. Recknitziin yhtyy Korleputer Bach ja siihen vuorostaan yhtyy ylempänä alkava Schaalbeken puro. Pääuoman kokonaispituus on 88,9 kilometriä, josta Recknitzin osuus on noin 70 kilometriä. Vesistön valuma-alueen pinta-ala on 669 neliökilometriä, joten valuma-alueen keskileveys on noin 7–8 kilometriä, joten sivu-uomien keskipituus on vain puolet siitä. Lähteet: 1 =, 2 = , 3 =
Elvis Costello
thumb|Elvis Costello Elvis Costello (oikealta nimeltään Declan Patrick Aloysius MacManus, s. 25. elokuuta 1954 Lontoo) on brittiläinen rockmuusikko, joka luetaan rockin uuden aallon keskeisimpiin lauluntekijöihin ja esiintyjiin. Hän on pitkän ja tuotteliaan uransa aikana tehnyt hyökkäävän ja punkvaikutteisen rockin ohella myös soulia, kantrimusiikkia, balladeja ja jazz-lauluja.
Elämä ja ura
Declan Patrick MacManus syntyi 25. elokuuta 1954 Paddingtonissa, Lontoossa. Hänen isänsä oli big bandin laulaja ja trumpetisti. MacManus alkoi soittaa kitaraa ja kirjoittaa lauluja 15-vuotiaana. Vanhempiensa erottua hän muutti Liverpooliin äitinsä kanssa.
MacManus meni 1970-luvun alussa naimisiin, sai lapsen ja asettui Lontooseen. Hän teki musiikkia ja esiintyi, joskus käyttäen sukunimeä Costello. Hänen isänsä oli käyttänyt taiteilijanimeä Day Costello, Costello oli isän isoäidin tyttönimi. Perheensä hän elätti tietokoneoperaattorin työllä. Vuonna 1975 MacManus jätti työnsä ja ryhtyi Brinsley Schwarzin roudariksi. MacManus teki vuonna 1976 levytyssopimuksen Stiff Recordsin kanssa ystävänsä Nick Lowen suosittelemana. Hänen managerikseen tuli Jake Riviera, joka vaihdatti hänen taiteilijanimekseen Elvis Costello.
Costellon ensimmäinen single "Less Than Zero" julkaistiin huhtikuussa 1977. Hänen esikoisalbuminsa My Aim Is True (1977) teki Costellosta kulttisuosikin ja nousi Britannian top-20:een. Albumia seurasi kiertue uuden Attractions-yhtyeen kanssa. Yhtye esiintyi myös yhdysvaltalaisessa Saturday Night Livessä joulukuussa 1977.
Costellon seuraavat albumit saivat myös kiitosta. Hän herätti huomiota kiertueillaan myös ivallisuudellaan ja juopottelullaan, mutta 1980-luvun alussa hän siisti käyttäytymistään. Hänen tyylinsä muuttui samalla punkin minimalismista soulmaiseen popmusiikkiin. Hän erosi vaimostaan vuonna 1985 ja nai Pogues-basisti Caitlin O'Riordanin seuraavana vuonna. Costello sai vuonna 1989 hitin Paul McCartneyn kanssa kappaleella "Veronica". Costello levytti 1990-luvulla albumin The Juliet Letters England's Brodsky Quartet -jousikvartetin kanssa. Vuonna 1994 hän levytti ja esiintyi jälleen Attractionsin kanssa, kunnes lähti taas omilleen 1995. Hän teki yhteistyötä Burt Bacharachin kanssa, mikä toi kaksikolle Grammyn albumin Painted from Memory (1998) kappaleesta "I Still Have That Other Girl". Costello näytteli 1990-luvulla myös joissain elokuvissa.
Costello sai Los Angelesin University of Californiasta musiikinopettajan toimen vuonna 2001. Vuonna 2002 hän erosi O'Riordanista ja seuraavana vuonna hän avioitui jazzmuusikko Diana Krallin kanssa. Costello on tehnyt 2000-luvulla edelleen ahkerasti albumeita, jotka ovat olleet tyyliltään vaihtelevasti niin rockmusiikkia kuin oopperaa, R&B:tä ja jazziakin.
Kesällä 2018 Costello sairastui syöpään, minkä vuoksi hänen Euroopan-kiertueensa keskeytyi.
Albumit
Nimen perässä korkein listasijoitus Britanniassa (UK) ja Yhdysvalloissa (US)
C More Max
C More Max (aiemmin MTV3 MAX ja MTV Max) on suomalaisen MTV Oy:n vuonna 2006 perustama maksutelevisiokanava, joka näkyy digitaalisessa antenni-, laajakaista-TV- ja kaapeliverkossa sekä satelliitin kautta Allenten välityksellä. C More Max on osa C More Total -kanavapakettia.
C More Max -kanavaa katsoo viikoittain noin 500 000 katsojaa.
Kanavan ohjelmistoa
C More Maxin ohjelmisto on suunnattu erityisesti mieskatsojille. Ohjelmisto koostuu muun muassa tosi-tv-sarjoista, auto-ohjelmista sekä komediasarjoista, kuten Ruuvit löysällä ja Konttori. Kanavan ohjelmistoon on kuulunut myös toimintasarja 24 sekä dokumentteja.
Kanava panostaa erityisesti urheiluun ja näyttää esimerkiksi WRC- ja MotoGP -osakilpailut suorina lähetyksinä. Jääkiekon MM-kisojen aikaan C More Max on näyttänyt myös muutaman ottelun. Lisäksi kanavalla on seurattu kamppailu-urheilua, esimerkiksi Ultimate Fighting Championshipia.
C More Max HD
C More Max HD on MTV Oy:n televisiokanava, joka aloitti maaliskuussa 2012. C More Max HD lähettää C More Maxin ohjelmia aitona teräväpiirtona.
Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskus
Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskus (lyh. TYYK) on yksi Turun yliopiston erillislaitoksista. Se koostuu kolmesta yksiköstä: Utsjoella sijaitsevasta Lapin tutkimuslaitos Kevosta, Saaristomeren tutkimuslaitoksesta ja Satakunnan ympäristöntutkimuslaitoksesta.
Lapin tutkimuslaitos Kevo
Lapin tutkimuslaitos Kevo on vuonna 1954 perustettu tutkimusasema, jolla suoritetaan ekologista, ympäristötieteellistä ja maantieteellistä tutkimusta.
Saaristomeren tutkimuslaitos
Saaristomeren tutkimuslaitoksessa tutkitaan monitieteellisesti Itämeren ja erityisesti Saaristomeren alueita. Tutkimuksen lisäksi laitoksen toimintaan kuuluu mm. meriympäristön tilan pitkäaikaisseuranta.
Saaristomeren tutkimuslaitoksella on vuonna 1964 perustettu tutkimusasema Seilin saaressa Nauvossa. Tutkimuslaitoksella on lisäksi toimisto- ja tutkijatilat sekä laboratoriotila Turussa Yliopistonmäellä.
Tutkimuslaitoksella on ollut tutkimusasema myös Lohmin saaressa Korppoossa. Asema perustettiin vuonna 1958. Aseman kiinteistö on myyty yksityiselle ostajalle vuonna 2008.
Satakunnan ympäristöntutkimuslaitos
Satakunnan ympäristöntutkimuslaitos tekee monitieteellistä perus- ja palvelututkimusta. Se perustettiin vuonna 1989 Reposaaren sahan entisen konttorirakennukseen Poriin.
Esperantina (Piauí)
Esperantina on kunta Piauín osavaltiossa, Brasilian koillisosassa. Sen pinta-ala on 911,2 neliökilometriä. Asukkaita kunnassa on noin 37 520 (2009).
Hygriini
Hygriini eli 2-asetonyyli-1-metyylipyrrolidiini (C8H15NO) on pyrrolidiinirakenteen sisältävä alkaloidi. Sitä esiintyy erityisesti kokapensaiden lehdissä ja eräissä Solanales-lahkon kasveissa. Ulkomuodoltaan se on viskoosia keltaista ja pistävänhajuista nestettä. Se on välituote kasvien valmistaessa tropaanialkaloideja.
Ominaisuudet. biosynteesi ja kemiallinen synteesi
Muiden alkaloidien tavoin hygriini on emäksinen. Kasveissa se esiintyy optisesti puhtaana aktiivisena R(+)-isomeerina. Tämä isomeeri on suoloinaan stabiili, mutta eristettynä rasemisoituu nopeasti. Myös toinen hygriinin isomeereistä (-)-hygriini rasemisoituu nopeasti mahdollisesti avoketjuisen muodon kautta.
Kasvit syntetisoivat yhdistettä lähtien ornitiiniaminohaposta, josta muodostuu N-metyyli-Δ1-pyrroliumkationi, joka reagoi asetoetikkahapon tai asetoasetyylikoentsyymi-A:n kanssa Mannich-reaktiolla, jolloin tuotteena muodostuu hygriiniä. Hygriini hapetetaan edelleen ja kasvit tuottavat siitä tropinonia.