cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen Ilves (jalkapallo)
1970-luku ja nousu SM-sarjaan
Kaudella 1976 Ilveksen valmentajaksi vaihtui Martti Halme, jonka apuvalmentajiksi nimettiin Ossi Artimaa ja pelaajauraansa lopetteleva Pertti Mäkipää. Kausi päättyi I divisioonan neljänteen sijaan Heikki Hyysalon 13 maalista huolimatta. Kaikkien yllätykseksi Ilves selviytyi Suomen Cupin finaaliin, mutta hävisi Lahden Reippaalle maalein 2–0. Kauden päätyttyä joukkue koki radikaaleja pelaajamuutoksia Erkki Vihtilän siirryttyä vuodeksi Reippaaseen, Heikki Hyysalon ja Mikko Lammen SePS:iin sekä Martti Kuuselan FinnPaan.
Ilves lähti kauteen 1977 nuorella ja täysin opiskelijapainotteisella joukkueella. Vahvana kotijoukkueena Ilves hävisi ainoastaan kahdesti Tampereella ja sijoittui kauden päätteeksi viidenneksi. Kauden parhaimpana maalintekijänä kunnostautui jälleen Raimo Kuuluvainen 17 osumallaan, joka oli samalla koko I divisioonan paras maalintekijä.
Kaudeksi 1978 ja päävalmentajaksi nousi pelaajauransa päättänyt Pertti Mäkipää, jonka aisaparina toimi tuleva mestarivalmentaja Jussi Ristimäki. Ilvekseen siirtyivät myös Tampereelle palannut Harri Holli ja Jari Niinimäki. Ilveksen edelliskausien nuorennusleikkaus tuli olemaan myös tärkeässä roolissa, sillä nuoret pelaajat kehittyivät vastuun kasvaessa. Vaikka Ilves oli kauden aikana murskaava ja kaatoikin Grankulla IFK Fotbollin 7–0 ja MyPan 5–0, tultiin nousukamppailu käymään kolmen seuran, Ilveksen, Sepsi-78:n ja Kotkan Työväen Palloilijoiden, kesken. Ilveksen ja Sepsi-78:n välinen nousukamppailu ratkesi 26. syyskuuta 1978 Seinäjoella pelatussa ottelussa, jonka Ilves voitti Juha Ojasen maalilla. Ilves nousi mestaruussarjaan I divisioonan voittajana yhdessä Kotkan Työväen Palloilijoiden kanssa.
Menestyksekäs 1980-luku
1980-luku oli Ilveksen kulta-aikaa, jolloin seura saavutti muun muassa yhden Suomen-mestaruuden (1983) ja kaksi Suomen cupin mestaruutta (1979 ja 1990) sekä pelasi useana vuonna eurocupeissa. Pitkään kakkosvalmentajana toiminut Jussi Ristimäki pestattiin joukkueen päävalmentajaksi kolmen vuoden sopimuksella. Ilves voitti kaudella 1983 valmentaja Jussi Ristimäen ja maalitykki Ari Hjelmin johdolla Suomen mestaruuden. Samalla kaudella Ilves teki myös uuden yleisöennätyksen, kun Ilves–KPV-ottelua seurasi Ratinassa 15 000 katsojaa. Vuonna 1984 Ilves sijoittui kolmanneksi ja oli lähellä uusia Suomen-mestaruuden seuraavalla kaudella. 1985 Ilves selvisi loppuotteluun, jonka se kuitenkin hävisi HJK:lle ensimmäisen osaottelun 1–0-voitosta huolimatta. Vuotta myöhemmin Ratinassa 24 000 katsojaa todisti, kun Ilves kohtasi italialaisen Juventuksen Euroopan cupin ottelussa.
Ari Hjelmin lähdettyä Saksaan Stuttgarter Kickersiin 1988 taittui myös Ilveksen menestys, ja kaudella 1989 Ilves sijoittui SM-sarjassa kuudenneksi.
1990-luku ja talousvaikeudet
Kaudella 1991 Ilvestä valmensi skotlantilainen Ian Crawford. Ari Hjelmin 16 maalin ansiosta Ilves taisteli mitaleista ja oli kolmanneksi viimeisellä kierroksella vain kaksi pistettä sarjaa johtavaa FC Kuusysiä jäljessä. Kahden viimeisen kierroksen vierastappio ja kotitasapeli pudotti Ilveksen loppusijoituksen kuitenkin kuudenneksi. Veikkausliigan lisäksi Ilves pelasi Cup-voittajien cupissa ja eteni toiselle kierrokselle pudottamalla pohjoisirlantilaisen Glenavon FC:n vierasmaalisäännön turvin. Toisella kierroksella vastaan asettui AS Roma. Ilves pelasi kunniakkaan 1–1-tasapelin Tampereella, mutta AS Roma oli kotonaan parempi maalein 5–2.
Kaudella 1992 Ilves pelasi Ilves-fanien kauhistukseksi keltaisen pelipaidan sijasta sponsorin punaisella värillä. Joukkue vahvistui maajoukkuepelaajilla Markus Törnvallilla sekä Kari Rissasella, mutta kausi sujui kuitenkin alavireisesti. Toista kauttaan Ilvestä valmentanut Ian Crawford sai väistyä neljän ottelun tappioputken jälkeen, kun maajoukkueveteraani Esko Ranta tarttui ruoriin. Ilves varmisti kolmen viimeisen ottelun loppukirillä liigapaikan seuraavalle kaudelle.
Ilves siirtyi kaudeksi 1993 kolkosta Ratinasta tunnelmalliselle Tammelan stadionille. Ilveksen pelaajistossa tapahtui merkittäviä muutoksia, kun nimimiehet suuntasivat muihin seuroihin. Myös Ari Hjelm vaihtoi seuraa siirtyen pelaamaan ammattilaisena Saksaan. Joukkuetta valmentanut Matti Paatelainen väistyi kauden puolessa välissä Markku Wacklinin tieltä, mutta Ilves joutui silti karsintasarjaan. Karsintasarjassa Ilveksen taakse jäivät Kajaanin Haka sekä Kontulan Urheilijat. Ilves säilytti edelleen paikkansa Veikkausliigassa.
Kaudella 1994 Ilves pelasi jälleen perinteisellä keltaisella peliasulla, ja valmentajana jatkoi Markku Wacklin. Kausi lupasi Ilvekselle paljon, kun Valeri Popovitš ja Oleg Ivanov siirtyivät Ilvekseen. Näiden lisäksi Ari Hjelm palasi Saksasta Tampereelle. Liigakausi alkoi kuitenkin heikosti, ja vielä heikommin sujui Ilveksen talouspuoli. Popovitš ja Ivanov oli myytävä kesän päätteeksi Hakaan, ja kausi päättyi jälleen putoamistaisteluun. Viimeisten kierrosten loppukiri piti Ilveksen lopulta FC Oulun ja KuPSin edellä ja Ilves pysyi kuin pysyikin Veikkausliigassa.
Kauden 1995 kynnyksellä Ilves koki jälleen pelaajamenetyksiä. Ari Hjelmin siirtyi HJK:hon, maalivahti Teuvo Moilanen FF Jaroon ja valmentaja Wacklin lähti Kotkaan. Uudeksi valmentajaksi Ilves pestasi entisen pelaajan Esa Kuusiston. Kuusiston valmentama Ilves pysytteli lähes koko kauden ylemmässä keskikastissa. Maalitykki Hjelmin jättämän aukon onnistui paikkaamaan nuori keskikenttäpelaaja Miikka Kajander. Kajander laukoi kauden aikana peräti 13 maalia ja hänet valittiin Vuoden liigatulokkaaksi. Heikko taloustilanne ei kuitenkaan parantunut, ja Kajander myytiin kauden päätteeksi Ruotsiin.
Kaudella 1996 Ilves oli jälleen kaupungin valtias TPV:n pudottua Ykköseen. Kaupungin valta-asemasta huolimatta Ilveksen taistelulle nousi seinä vastaan, kun liigaa supistettiin kahdella joukkueella. Putoamissarjassa Ilves jätti taakseen MP:n ja Hakan, mutta liigajoukkueiden vähentämisen seurauksena Ilves ei säilyttänyt paikkaansa Veikkausliigassa.
Vuonna 1997 joukkuetta valmensi Ilveksen entinen pelaaja Arto Uimonen. Myös peliuransa lopettanut Ari Hjelm palasi seuraan managerin roolissa ja Harri Holli puolestaan aloitti joukkueenjohtajana. Ilves r.y. aloitti III-divisioonassa FC Ilveksen kakkosjoukkueena. Joukkueen tavoitteena oli saada kehittyvät parikymppiset pysymään seurassa vaikka edustuksessa ei aukenisi mahdollisuutta pelata. Joukkueiden välille solmittiin Palloliiton sääntöjenmukainen farmisopimus keväällä 1997 ja valmentajana toimi Veijo Visuri.
Vuonna 1998 talousvaikeuksien seurauksena Ilveksen miesten edustusjoukkue lopetti toimintansa ja muuttui Tampere Unitediksi. United oli aluksi Ilveksen ja Tampereen Pallo-Veikkojen yhteistyöprojekti, mutta TPV vetäytyi fuusiosta. United peri Ilveksen paikan Ykkösessä ja nousi heti ensimmäisen kauden jälkeen Veikkausliigaan. Vuonna 2000 Ilves teki yhteistyösopimuksen Kakkosessa pelanneen Duck Park Rangersin kanssa ja joukkue pelasi kaudesta 2001 alkaen Ilveksen nimellä ja väreissä. Sorsapuiston Ilves nimeä kantanut joukkue toimi aina vuoteen 2004 saakka, jolloin nimeksi tuli Ilves FS joukkueen päättäessä keskittyä ainoastaan futsaliin ja KOO-VEE otti Ilveksen sarjapaikan. Ilveksen jalkapallojaosto jatkoi kuitenkin toimintaansa junioreissa ja naisissa edustustasolla.
Ilves 2000-luvulla
230px|thumb|Tommi Malinen kotiyleisön edessä 2010. Ilveksen miesten edustusjoukkue teki varsinaisen paluun syksyllä 2007, jolloin Ilves ry:n alainen joukkue sai suunnitellusti KOO-VEE:lta paikan Kakkosesta. Ilves aloitti Kakkosessa kaudella 2008, ja taustahenkilöt määrittivät joukkueen tavoitteeksi nousta Ykköseen 1–3 vuodessa.
Kaudella 2010 Ilves voitti B-lohkon ja selvisi Kakkosen nousukarsintoihin. Kolmen joukkueen karsintasarjassa se kuitenkin hävisi ottelunsa HIFK:ta ja rovaniemeläistä FC Santa Clausia vastaan jääden lohkon viimeiseksi. Avausottelua HIFK:ta vastaan saapui katsomaan Tammelan silloinen ennätysyleisö 2 136 katsojaa. HIFK voitti ottelun Ilves-kasvatti Petri Heinäsen neljännen lisäaikaminuutin osumalla 1–2. Vieraissa pelatussa kohtalonottelussa FC Santa Clausia vastaan Ilves kärsi 3–5-tappion, mikä merkitsi nousuhaaveen lopullista romuttumista. Ilves eteni myös Suomen Cupissa aina 7. kierrokselle, jossa vastaan asettui Turun Palloseura. TPS vei ottelun maalein 2–1. Ilves raivasi tiensä kuitenkin Suomen Cupin pikkufinaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Salpausselän Reippaalle.
230px|thumb|Jari Niemi Ilveksen ja TPV:n paikalliskamppailussa. Ilves kohtasi 15. heinäkuuta 80-vuotisjuhlaottelussaan englantilaisen ja Englannin Ykkösliigassa pelaavan Leyton Orientin. Juhlaottelu pelattiin Tammelan stadionilla 2464 katsojan edessä. Leyton Orient voitti ottelun maalein 2–3. Juhlaottelun jälkeen Ilves julkisti uuden strategian vuosille 2011–2016. Strategian tavoitteena oli, että Ilves pelaa Miesten Ykkösessä viimeistään 2013 ja liigassa jo vuonna 2015. Samalla perustettiin Ilves Edustus Oy, jonka toimitusjohtajaksi pestattiin Toni Hevonkorpi. Ilves Edustus Oy:n hallitukseen nousivat puolestaan Tomi Erola, Petri Ojala, Markku Lehtola, Ari Ruuth ja Harri Talonen. Osakeyhtiöitymisen lisäksi Ilveksen kakkosjoukkue aloitti Tampereen piirin Kutosen kolmoslohkossa. Kesällä 2011 Ilves julkisti sopimuksen kuusi Suomen mestaruutta voittaneen ja 23 A-maaottelua pelanneen Jari Niemen kanssa. Niemen sopimus kattoi kaudet 2011 ja 2012. Jari Niemi debytoi Ilveksen paidassa 3. elokuuta paikallisottelussa TPV:tä vastaan, jonka Ilves voitti 2713 katsojan edessä. Ilves sijoittui lopulta lohkonsa toiseksi BK-46:n jälkeen, mutta hävisi Ykkösen nousukarsintojen välierissä SJK:lle. Junioripuolella Ilves ja Hämeenlinnan Jalkapalloseura aloittivat yhteisen seuraotteluntapahtuman, jossa kohtaavat vuosittain kaikki seurojen ikäluokat.
Kaudelle 2012 edustusjoukkueen uudeksi päävalmentajaksi ryhtyi seuran entinen pelaaja ja juniorivalmentaja Mika Malinen. Malisen lisäksi kauden 2012 valmentajiin kuuluivat Mikko Kavén sekä Topi Priha. Joukkueenjohtajina toimivat puolestaan Leena Mäkelä sekä entinen Ilves-pelaaja Seppo Nikkilä Kapteeniksi valittu Toni Kallio ja Gustav Långbacka toivat uusina pelaajina puolestaan sekä maajoukkue- että liigakokemusta. Kauden 2012 jälkeen Ilves nousi Ykköseen, kun se kaatoi kaksiosaisessa karsinnassa ÅIFK:n. Ilveksen nousua sarjaporrasta ylemmäksi todisti liki 4000 katsojaa.
Veikkausliiga (2015–)
Ilves pelasi Ykkösessä kaudet 2013 ja 2014. Kaudella 2014 se sijoittui sarjassa kolmanneksi, mikä ei riittänyt Veikkausliiga-nousuun. Lopulta Ilves nousi ylimmälle sarjatasolle, kun kaksi liigassa ollutta joukkuetta ei täyttänyt lisenssiin vaadittavia kriteerejä.
Ilveksen ensimmäiselle Veikkausliiga-kaudelle päävalmentajaksi valittiin Keith Armstrong, jonka sopimus kattoi vuodet 2015 ja 2016 sekä sisälsi option kaudesta 2017.
Vuoden 2015 Liigacupissa Ilves hävisi välierissä Rovaniemen Palloseuralle. Suomen Cupin Ilves aloitti kuudennelta kierrokselta, jolla tuleva cup-mestari IFK Mariehamn pudotti sen maalein 0–2.
Lokakuun alussa syntyi kohu Ilveksen päävalmentaja Armstrongin oltua pois Seinäjoella pelatusta SJK-ottelusta ja hänen toimittuaan ottelun aikaan MTV:n Valioliiga-kommentaattorina. Tapauksen päätteeksi Ilves purki Armstrongin sopimuksen. Loppukauden ajaksi päävalmentajaksi nimettiin Armstrongin apulaisena toiminut italialainen Marco Baruffato. Kaksi ottelua ennen kauden päättymistä Ilves varmisti paikan Veikkausliigassa myös seuraavalle kaudelle. Lopullinen sijoitus oli kahdeksas. Ilveksen parhaaksi pelaajaksi valittiin kauden lopussa kymmenen nollapeliä pelannut maalivahti Mika Hilander, joka valittiin heinäkuussa ja elokuussa kahdesti peräkkäin kuukauden pelaajaksi. Kauden päätteeksi pelaajauransa lopettivat Antti Ojanperä ja Olli Vakkala.
Kaudella 2016 Ilves selvisi Suomen Cupissa viidennelle kierrokselle, jolla se kärsi tappion Valkeakosken Hakalle rangaistuspotkuilla. Veikkausliigassa joukkue taisteli viimeisille kierroksille asti mitaleista ja pääsystä europeleihin, mutta lopullinen sijoitus oli viides. Kauden viimeisessä ottelussa Maarianhaminassa Ilveksen olisi pitänyt voittaa, mutta tampereleiset hävisivät mestaruuden voittaneelle IFK Mariehamnille numeroin 2–1.
Kaudella 2017 Ilves selvisi Suomen Cupissa välieriin, jossa se hävisi HJK:lle. Veikkausliigassa Ilves saavutti pronssia, joka oli seuran ensimmäisen SM-mitali 32 vuoteen.
Kaudella 2018 sijoitus Veikkausliigassa oli viides. Suomen Cupissa Ilves jatkoi lohkovaiheesta jatkoon oman lohkonsa voittaneena, mutta hävisi puolivälierissä Interille maalein 2-0. Eurooppa-liigan karsinnoissa Ilves sai ensimmäisellä karsintakierroksella vastaansa bulgarialaisen Slavia Sofian, jolle hävisi yhteismaalein 1-3. Ilves pelasi kyseisen karsinnan kotiottelunsa Töölön jalkapallostadionilla Ratinan ollessa varattu.
Ilves saavutti kolmannen Suomen Cupin voittonsa vuonna 2019, kun joukkue voitti loppuottelussa IFK Mariehamnin 2–0. Ilves jäi Veikkausliigassa niukasti mitaleitta Hongan viedessä pronssin maalieron turvin.
Stadion
right|thumb|Tammelan vanha stadion
Värit
Ilveksen perinteiset värit ovat keltainen ja vihreä. Keltainen väri on toiminut joukkueen peliasuissa kotivärinä, kun vihreää on käytetty vierasvärinä. Kaudella 1992 Ilveksen peliasu oli poikkeuksellisesti punainen pääsponsorin tahdon mukaisesti, tämä aiheutti myös suurta vastustusta seuran fanien keskuudessa. Ilves on pelannut myös valkoisella peliasulla.
Nykyään Ilves pelaa kotiottelunsa Adidaksen keltaisessa paidassa, vihreissä housuissa ja keltaisissa sukissa. Vara- ja vierasasuna on kokovihreä peliasu. Maalivahdit käyttävät pääasiassa violettia peliasua.
Kannattajatoiminta
thumb|225px|Ilveksen kannattajia heinäkuussa 2010. Ilveksellä on ollut sen historian aikana monenlaista kannattajatoimintaa. 1970-luvun lopulla toiminta alkoi organisoitua ja Ilveksen huutosakiksi nimetty ryhmä seurasi Ilveksen nousua SM-sarjaan. Ilveksen kannattajat olivat näkyvästi esillä myös 1990-luvun lopulla perustaen kannattajayhdistyksen. Kannattajayhdistyksen tarkoituksena oli tukea talousvaikeuksissa polkenutta Ilveksen edustusjoukkuetta FC Ilvestä taloudellisesti.
Ilveksen nykymuotoinen kannattajatoiminta käynnistyi kauden 2008 aikana ns. Tammelan vanhassa olutkatsomossa. Kaudella 2009 kannattajaryhmän nimeksi vakiintui ”Niilon Pojat”. Niilon Pojat -nimi juontaa juurensa Ilveksen perustamisesta, jolloin se oli seuran yksi nimivaihtoehto perustajansa Niilo Tammisalon mukaan. Kannattajat siirtyivät myöhemmin päätykatsomoon vierasjoukkueen maalin taakse. Kauden 2011 aikana kannattajien paikaksi vakiintui Tammelan stadionin itäpääty.
Nykyinen joukkue
''Tilanne 20. lokakuuta 2022.''
Eurocup-ottelut
Ilveksen maalit mainittu ensin.
Ilves SM-tasolla
Tiedot SM-sarjan maratontaulukko
Vuodesta 1991 lähtien voitosta on saanut kolme pistettä. (Päivitetty 28.8.2020)
Eniten maaleja SM-tasolla
(Päivitetty 17.11.2020)
Eniten maaleja I divisioonassa
(Päivitetty 17.11.2020)
Eniten maaleja II divisioonassa
(Päivitetty 17.11.2020)
Joseph Acaba
Joseph Michael ”Joe” Acaba (s. 17. toukokuuta 1967 Inglewood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen opettaja, hydrogeologi ja NASAn astronautti. Toukokuussa 2004 hänet valittiin ensimmäisenä taustaltaan puertoricolaisena NASAn astronauttikoulutukseen. Hän osallistui Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) viimeiset aurinkopaneelit asentaneelle avaruussukkulalennolle STS-119 maaliskuussa 2009. Hänet laukaistiin toukokuussa 2012 lennolla Sojuz TMA-04M ISS-asemalle Retkikunta 31:n lentoinsinööriksi.
Varhainen elämä
Acaban puertoricolaiset vanhemmat Ralph ja Elsie Acabá muuttivat 1960-luvun puolivälissä Inglewoodiin, Kaliforniaan. He muuttivat myöhemmin Anaheimiin Kaliforniassa. Vanhempien näyttämä 8 mm:n filmi astronautti Neil Armstrongin kuuhunlaskeutumisesta sai hänet kiinnostumaan avaruudesta. High schoolin viimeisenä vuonna Acaba kiinnostui laitesukelluksesta ja hankki laitesukeltajan pätevyyden koulun järjestämässä työhönperehdyttämiskoulutuksessa. Kokemus sai hänet kiinnostumaan geologian opiskelusta. Vuonna 1985 hän valmistui Esperanza High Schoolista Anaheimissa.
Koulutus
thumb|left|100px|Joseph Acaba Vuonna 1990 Acaba suoritti geologian alemman korkeakoulututkinnon Kalifornian yliopistosta Santa Barbarassa ja vuonna 1992 ylemmän korkeakoulututkinnon geologiasta Arizonan yliopistossa. Acaba työskenteli kersanttina Yhdysvaltain merijalkaväen reservissä, missä hän palveli kuusi vuotta. Hän työskenteli myös hydrogeologina Los Angelesissa. Acaba vietti kaksi vuotta yhdysvaltalaisen Peace Corps -järjestön vapaaehtoistyöntekijänä ulkomailla kouluttaen yli 300 opettajaa Dominikaanisessa tasavallassa nykyaikaisten opetusmenetelmien käyttöön. Tämän jälkeen hän työskenteli merentutkimuslaitoksen palveluksessa Lee Stocking Islandilla Bahamalla. Yhdysvaltoihin palattuaan Acaba muutti Floridaan, missä hän työskenteli ranta-alueen kasviston parannustöiden koordinaattorina Vero Beachillä. Acaba opetti yhden vuoden tieteitä ja matematiikkaa high schoolissa ja neljä vuotta Dunnellon Middle Schoolissa. Hän opetti myös Melbourne High Schoolissa Floridassa.
Ura NASAssa
250px|thumb|right|Acaba Discovery-sukkulan robottikäsivarren käyttäjänä STS-119:llä 6. toukokuuta 2004 Acaba ja kymmenen muuta valittiin NASAn astronauttikoulutukseen. NASAn pääjohtaja Sean O'Keefe julisti John Glennin läsnä ollessa "19. astronauttiryhmän" jäsenet, tilaisuuden joka ei ole toistunut sitten vuoden 1958 alkuperäisen astronauttiryhmän esittelyn maailmalle. Acaba koulutettiin opettaja-astronautiksi (Educator Flight Specialist) päättäen astronauttikoulutuksen 10. helmikuuta 2006 kymmenen muun astronauttikandidaatin kanssa. Koulutuksen päätyttyä Acaba nimitettiin Kansainvälisen avaruusaseman laitteistointegraatiotiimiin työskennellen Euroopan avaruusjärjestö ESAn laitteiston parissa.
Acaba nimitettiin sukkulalento STS-119 Discoveryn miehistöön tehtäväspesialistiksi/opettaja-astronautiksi (Flight Specialist Educator). Lento laukaistiin matkaan 15. maaliskuuta 2009 tehtävänään kuljettaa viimeiset aurinkopaneelit Kansainväliselle avaruusasemalle.
Acaba osallistui lennolla kahdelle avaruuskävelylle kokonaiskestoltaan 12 tuntia 57 minuuttia. Lento päättyi 28. maaliskuuta 2009 laskeutumiseen Kennedy Space Centeriin Floridaan. Vuonna 2012 hän toimi ISS:n Retkikunta 31:n js Retkikunta 32:n lentoinsinöörinä. Hän palasi maahan 17. syyskuuta 2012 lennolla Sojuz TMA-04M.
Tulilude
Tulilude (Pyrrhocoris apterus) on lyhytsiipinen ja räikeänvärinen ludelaji. Se on Suomessa harvinainen tulokaslaji.
Koko ja ulkonäkö
Aikuinen tulilude on 9–11 mm pitkä, hivenen pitkänomainen ludelaji. Hyönteinen on väritykseltään räikeän punamusta, ja siipien keskellä on pyöreät mustat täplät. Pää on kokonaan musta. Tieteellisen lajinimen (apterus = siivetön) mukaisesti siivet ovat yleensä lyhyet, eivätkä sovellu lentämiseen. Satunnaisesti tavataan kuitenkin myös pitkäsiipisiä yksilöitä.
Toukat eli nymfit ovat kirkkaanpunaisia. Niiden pää, keskiruumiin keskiosa ja siipiaiheet ovat kuitenkin mustat.
Suomessa tuliludetta muistuttavia, punamustia ludelajeja ovat erittäin yleinen verilude (Corizus hyoscyami) sekä lounaissaariston harvinainen ritarilude (Lygaeus equestris).
Levinneisyys
Tuliludetta tavataan yleisenä koko Euroopassa Skandinavian eteläosiin asti. Suomessa tulilude on kuitenkin varsin tuore ja harvinainen tulokas. Imatralta löydettiin vuonna 2010 tuliludepopulaatio, joka on niin runsas, että laji lienee elänyt alueella jo muutamien vuosien ajan ennen löytymistään. Lisäksi lajista tunnetaan vuosikymmenten takaa Helsingistä yksittäinen, mitä ilmeisimmin maahan ihmisen mukana kulkeutunut yksilö.
Elintavat
Tulilude viihtyy puistossa ja puutarhoissa, missä se elää usein isoissa ryhmissä. Luteet nauttivat ravinnokseen erityisesti lehmusten ja malvojen kasvinesteitä.
Dandoli
Dandoli on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Dogonin ylängöllä kymmenen kilometriä Bandiagarasta koilliseen. Kunnassa on 9 600 ja keskuskylässä 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede
Maisemaa leimaavat kalliorinteet ja laaksot. Kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus
Kuntaan kuuluu 14 kylää ja kolme pikkukylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Sibi Sibi, Tognon ja Sokolo. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu jonkin verran fulbeja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio ja durra. Niiden ohella kasvatetaan seesamia, maapapua, lehmänpapua, hibiskusta, maissia, maapähkinää ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi tuotetaan puutavaraa sekä harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista metsästystä ja vähäisessä määrin käsityöammatteja. Kaupankäynti suuntautuu Bandiagaraan.
Matkailu
Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole.
Muskrat Ramble
”Muskrat Ramble” on Kid Oryn säveltämä jazzkappale vuodelta 1926. Sen nauhoitti ensimmäisen kerran Louis Armstrong Hot Five -yhtyeensä kanssa, ja siitä tuli yhtyeen useimmin nauhoitettu kappale. ”Muskrat Ramble” oli tärkeässä osassa Dixieland-musiikin uudessa aallossa 1930- ja 1940-luvuilla; sen nauhoittivat muun muassa Bob Crosby, Roy Eldridge, Lionel Hampton, Woody Herman ja Lu Watters. Kappaleen katsotaan nykyisin kuuluvan jazzstandardirepertuaariin. Ensimmäisessä julkaisussa kappaleen nimi oli painovirheestä johtuen ”Muskat Ramble”.
Ory on sanonut alun perin säveltäneensä kappaleen vuonna 1921, ja että nimen keksi levytyssessiossa Lil Hardin. Armstrong puolestaan on väittänyt haastattelussa säveltäneensä kappaleen itse; hänen mukaansa Ory ainoastaan keksi kappaleen nimen. Sidney Bechet’n mukaan sävellys oli peräisin Buddy Boldenilta ja alun perin nimeltään ”The Old Cow Died and the Old Man Cried”.
Yhdysvaltalainen sanoittaja Ray Gilbert kirjoitti kappaleeseen sanat vuonna 1950. Muusikkoyhdistys ASCAP:n vuonna 1956 tekemän päätöksen mukaan Gilbert on oikeutettu kolmasosaan kappaleen rojalteista, niin lauluna kuin instrumentaalinakin nauhoitetuista versioista.
Kappale alkaa 32 tahdin mittaisella yhtyeosiolla, jota seuraavat 16 tahdin mittaiset soolo-osuudet pasuunalle, kornetille ja klarinetille. Soolojen jälkeen soitetaan 32 tahdin yhtyeosio ja sen jälkeen kahden tahdin mittainen pasuunalopetus. Oryn lopetus soitetaan yleensä aina sellaisenaan. Yhtyeosioissa klarinetti, kornetti ja pasuuna soittavat 1920-luvun neworleansilaisille yhtyeille tyypillistä kontrapunktimelodiaa.
Suomalaisista muusikoista kappaleen ovat levyttäneet mm. Ragni Malmstén vuonna 1960 Reino Helismaan sanoin ja Erkki Friman harmonikalla vuonna 1983.
Kokoonpano
Alkuperäinen vuoden 1926 nauhoitus tehtiin seuraavalla kokoonpanolla:
Huancavelican alue
250px|thumb|Alue Perun kartalla Huancavelican alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan keskiosassa, Andien vuoristossa.
Alueen pinta-ala on 22 131 neliökilometriä ja vuoden 2017 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 347 639. Alueen pääkaupunki on samanniminen Huancavelica.
250px|thumb|[[Huancavelica on Huancavelican alueen pääkaupunki.]]
Kotilohaukka
Kotilohaukka (Rostrhamus sociabilis) on haukkojen heimon sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Kuubassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa, Uruguayssa ja Venezuelassa.
pienoiskuva|left|Aikuinen koiras São Paulossa Brasiliassa. Kotilohaukan populaation arvioidaan olevan kasvamassa Yhdysvalloissa. Sen elinpiiriä ovat rannikkoseuduilla keinokastellut alueet, sisämaan kosteikot, yli 8 hehtaarin suuruiset järvet.
Prayer for the Weekend
Prayer for the Weekend on ruotsalaisen glam rock-yhtye The Arkin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 11. huhtikuuta 2007, kuukautta ennen Eurovision laulukilpailua, johon yhtye oli valittu maan edustajaksi kappaleella "The Worrying Kind". Levy oli ensimmäinen uuden levy-yhtiön alaisena julkaistu albumi. Se nousi listaykköseksi Ruotsissa ja saavutti kolmannen sijan Suomen virallisella albumilistalla, mikä oli yhtyeen paras saavutus siihen mennessä edellisen albumin State of the Ark sijoituttua parhaimmillaan kahdeksanneksi. Ensimmäinen single oli ainoastaan digitaalisessa muodossa julkaistu kappale "Absolutely No Decorum", mutta Suomessa se on saatavana myös oikeana CD-singlenä. Albumi pysyi Suomen virallisella listalla seitsemän viikkoa. Ruotsissa albumi nousi välittömästi listaykköseksi ja piti ykkössijaa neljä viikkoa.
Viikkoa ennen albumin julkaisua yhtye aloitti Pohjoismaiden kiertueen esiintymällä kolmena peräkkäisenä iltana Helsingin Tavastialla, jonne kaikki 2400 lippua oli myyty loppuun. Konsertit saivat myös huomiota Ruotsin suurimmissa iltapäivälehdissä, jotka olivat paikalla seuraamassa kiertueen avausta.
Latifundio
Latifundio tarkoittaa tehotuotantoon keskittyvää suurta maatilaa Latinalaisessa Amerikassa. Nykyisenlainen latifundiolaitos alkoi syntyä paikoin jo siirtomaa-ajalla, mutta vasta alueen valtioiden itsenäistymisen jälkeen systeemi kehittyi nykyiselleen.
Latifundioita on pidetty yhtenä Keski- ja Etelä-Amerikan maiden epätasaisen tulonjakautumisen syynä.
Metanefriini
thumb|250px|Metanefriinin rakenne Metanefriini eli 3-metoksiadrenaliini on adrenaliinin aineenvaihduntatuote. Sitä mitataan epäiltäessä feokromosytoomaa.
Metanefriinin kemiallinen kaava on C10H15NO3, moolimassa 197,231 g/mol ja CAS-numero 5001-33-2.
1901
Lähteet
1901 – 1950
Foucault/Nietzsche
Foucault/Nietzsche on vuonna 1998 julkaistu kirja, joka sisältää Michel Foucault’n kaksi Friedrich Nietzschen ajattelua käsittelevää esseetä. Tutkijaliiton julkaiseman teoksen ovat suomentaneet Turo-Kimmo Lehtonen ja Jussi Vähämäki. Esipuheen on kirjoittanut Mika Ojakangas.
Aavikon tyttäret
Juoni
Ro­maa­ni ajoittuu So­ma­lian it­se­näis­ty­mi­sen alkuun 1940–1960-lu­vuille. Äitinsä kieltoja uhmaten teoksen pää­hen­ki­lö, nuori Kha­di­ja-niminen tyttö, osallistuu runonlaulukilpailuun, ja hänen taitonsa puhkeavat kukkaan. Hänet nai­te­taan vanhalle lihavalle ukolle sa­dan kamelin hinnasta. Teos on nuoren naisen kasvutarina. Se kuvailee perinteisen so­ma­li­per­heen arkea, suvun hierarkiaa ja kilpailevien klaanien vaikeaa polkua koh­ti itsenäistä val­tio­ta.
Slipknot
Slipknot on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu alternative metal/nu metal -yhtye.
Yhtye on kotoisin Des Moinesin kaupungista Iowasta, ja se on perustettu vuonna 1995. Slipknot on tunnettu siitä, että sen jäsenet esiintyvät haalareissa ja käyttävät naamareita. Lisäksi jokaisella jäsenellä on oma numeronsa.
Slipknot nousi julkisuuteen hitin ”Wait and Bleed” siivittämänä ja lisäsi suosiotaan albumeilla Iowa ja Vol. 3: The Subliminal Verses. Yhtyeen kappale ”Before I Forget” sai Grammy-palkinnon.
Slipknot on saanut vaikutteita monista tyylilajeista, kuten heavy metalista, death metalista, thrash metalista ja industrialista, jotka kuuluvat erityisesti rumpali Joey Jordisonin blast beateista ja kappalerakenteista. Corey Taylorin laulussa sekoittuvat huuto, murina ja tavanomaiset laulumelodiat.
Slipknot on ilmoittanut vaikutteikseen muun muassa Black Sabbathin, Slayerin, Judas Priestin, Kornin, AC/DC:n, Kissin, Beastie Boysin ja Jimi Hendrixin.
Yhtyeen basisti Paul Gray kuoli keväällä 2010 tahattomaan lääkkeiden yliannostukseen, mutta Slipknot ilmoitti jatkavansa yhtyeenä. Slipknotin viimeisin albumi julkaistiin vuonna 2022. Sen nimi on The End, So Far.
Alkuajat ennen esikoisalbumia (1996–1999)
Slipknot perustettiin syyskuussa 1995 Joey Jordisonin, Shawn Crahanin ja Paul Grayn työn tuloksena. Kolmikko oli tosin säveltänyt ensimmäisiä kappaleitaan jo vuonna 1993, mutta Crahanin työkiireiden vuoksi hanke kaatui. Ennen kuin yhtye valitsi nimekseen Slipknot, se oli käyttänyt nimiä The Pale Ones, Pyg System ja Meld. Monet Mate. Feed. Kill. Repeat. -demoäänitteen lauluista ja osa myöhemmille albumeille lisätyistä kappaleista oli tehty jo näinä aikoina. Näitä kappaleita olivat muun muassa ”Slipknot”, ”Gently” ja ”Fur”. Kappaleet ovat myöhemmin tunnettu The Basement -sessioina.
Miehistönmuutoksia tapahtui jatkuvasti ennen yhtyeen ensimmäisen varsinaisen studioalbumin ''Mate. Feed. Kill. Repeat.'' -demon julkaisua lokakuussa 1996. Alkuperäisen kokoonpanon muodostivat Anders Colsefni (laulu ja lyömäsoittimet), Donnie Steele (kitara), Josh Brainard (kitara), Paul Gray (basso), Shawn Crahan (lyömäsoittimet) ja Joey Jordison (rummut). Donnie Steele tuli uskoon albumin nauhoitusten aikana ja lähti yhtyeestä. Tilalle kutsuttiin Craig Jones.
Esikoisalbumin ilmestyttyä Slipknot lähti kiertueelle. Joey Jordison oli kuitenkin sitä mieltä, että yhtye tarvitsi lisää soittajia. Hänen mielestä Slipknotin musiikki tarvitsi sampleja, ja kitaristi Craig Jones suostui siirtymään samplaajaksi. Uudeksi kitaristiksi pyydettiin Mick Thomson Donnie Steelen entisestä yhtyeestä Body Pitistä. Yhtye tarvitsi Jordisonin mielestä myös vielä laulajan, ja vuonna 1997 yhtye kutsui Stone Sour -yhtyeestä tutun Corey Taylorin mukaan. Anders Colsefni soitti tästä lähtien vain lyömäsoittimia, kunnes ilmoitti pian yllättäen eräässä konsertissa: ”Tämä on viimeinen keikkani Slipknotin riveissä!” Anders lähti mutta jatkoi musiikin tekemistä On a Pale Horse -nimisessä yhtyeessä, jossa soittivat Slipknotista tutut Paul Gray ja Shawn Crahan. Colsefnin tilalle otettiin Greg Welts. Welts kuului yhtyeeseen vuoden, kunnes vuonna 1998 häntä pyydettiin eroamaan yhtyeestä. Tilalle tuli lyhytaikaisesti Brandon Darner, joka esiintyi vain Mate. Feed. Kill. Repeat. -demon jälkeisissä konserteissa.
Slipknot, Iowa ja ensiaskeleet kohti suurmenestystä (1999–2003)
Myöhemmin vuonna 1999 julkaistiin Slipknotin virallinen studiodebyytti, joka nimettiin yhtyeen mukaan Slipknotiksi. Tätä julkaisua ennen kokoonpanosta kuitenkin lähti lyömäsoittaja Brandon Darner, joka korvattiin Chris Fehnillä. Albumia ennen kokoonpanoon liittyi myös DJ Sid Wilson. Tyyli oli tuolloin muuttunut jazzin, thrash metalin ja death metallin yhdistelmästä alternative metaliin, jossa thrash metaliin sekoitettiin kokeilevia ja melodisia sample- ja kosketinsoitinkulkuja, industrial-musiikkia ja rap-vaikutteita.
Slipknot-albumin digipackilla on myös kaksi kappaletta ”Eeyore” ja ”Get This”, jotka edustavat tyyliltään enemmän grindcorea ja crust punkkia kuin Slipknotille muuten tyypillistä musiikkia.
Slipknot-albumin julkaisun jälkeen yhtye lähti kiertueille, joilla nähtiin yhtyeen uusi kitaristi James Root, joka oli aiemmin tunnettu myös Corey Taylorin toisesta yhtyeestä Stone Sour. Josh Brainard oli jättänyt yhtyeen perheensä vuoksi. Seuraavalla albumilla Craig Jones soitti myös koskettimia ja James Root kitaraa. Ensimmäiseltä albumilta hitiksi nousi kevyempää linjaa edustava ”Wait and Bleed”. Slipknot-albumia on myyty Yhdysvalloissa tuplaplatinaan oikeuttaneet kaksi miljoonaa kappaletta.
Seuraava julkaisu sai nimensä yhtyeen oman kotiosavaltio Iowan mukaan. Pian raskassoundisen Iowa-albumin ilmestymisestä yhtyettä alettiin syyttää saatananpalvonnasta. Saatananpalvontaväitteitä aiheuttivat muun muassa nämä asiat:
Näistä syytteistä huolimatta yhtye itse kuitenkin kiistää saatananpalvonnan. Iowa teki yhtyeen tunnetuksi. Tunnetuimmiksi kappaleiksi muodostuivat ”Left Behind”, Resident Evil -elokuvastakin tuttu ”My Plague” sekä myös ”The Heretic Anthem”, ”People = Shit” ja ”Disasterpiece”, jotka ovat nykyisinkin olennainen osa yhtyeen kappalelistaa konserteissa.
Slipknot julkaisi marraskuussa vuonna 2002 DVD:n Disasterpieces, joka sisältää yhtyeen Lontoon konsertin. Noin vuotta myöhemmin julkaistiin vielä toinen DVD Welcome To Our Neighborhood, joka oli uudelleenjulkaisu saman materiaalin VHS-versiosta.
Uusi tyyli (2004–2007)
Vuonna 2004 julkaistulla kolmannella levyllä Vol. 3: (The Subliminal Verses) yhtye oli ottanut musiikkiinsa uudenlaisen linjan. Musiikki oli kyllä yhä progressiivista, ja sen alta paljastui jopa entistä aggressiivisempia rumpukomppeja ja kitarariffejä, mutta kokonaisuudessaan albumin tyyli ei enää ollut yhtä aggressiivista. Yksi syy genren muutokseen on se, että Corey Taylorin lauluääni on nykyään kirkkaampi, mutta hän ei pysty enää murisemaan ja karjumaan yhtä lujaa kuin ennen. Kappale ”Before I Forget” voitti jopa Grammy-palkinnon. Myös muun muassa singlenäkin julkaistu ”Duality” sai paljon huomiota osakseen kuten myös ”The Nameless”, ”Pulse of the Maggots”, ”The Blister Exists”, ”Vermilion” ja viimeiseksi mainitun akustinen versio ”Vermilion Pt. 2”.
Lisäksi vuoden 2006 lopussa julkaistiin uusi Inside The Nine -DVD, joka sisältää muun muassa puolitoistatuntisen elokuvan yhtyeen kiertueesta. DVD:llä on myös henkilökohtaiset haastattelut jokaisesta yhtyeen jäsenestä ilman naamiota.
All Hope Is Gone (2008–2013) ja Paulin kuolema
Vuonna 2008 elokuussa ilmestyi neljäs studioalbumi All Hope Is Gone. Tyylilajeiltaan albumi on laajempi kuin edelliset, jotkin kappaleet ovat raskaita ja aggressiivisia, kun taas joissakin kappaleissa on täysin puhtaita lauluosuuksia. Albumilla on esimerkiksi akustinen balladi ”Snuff”, joka on ennemminkin Corey Taylorin ja James Rootin toisen yhtyeen Stone Sourin tyylille ominainen kappale. All Hope Is Gone sai hyviä arvosteluja eri tiedotusvälineissä ympäri maailmaa, ja sen mainetta kasvatti varsinkin single Psychosocial, josta tehtiin myös musiikkivideo. Viimeisimmän musiikkivideon yhtye on tehnyt kappaleesta ”Snuff”. All Hope is Gone -albumin myötä Slipknot lähti myös Euroopan kiertueelle Machine Headin ja Children of Bodomin kanssa ja kesällä 2008 Slipknot kiersi Yhdysvaltoja Disturbedin kanssa. Kiertue päättyi Las Vegasiin 31. lokakuuta 2009. Kyseinen konsertti jäi Paul Grayn viimeiseksi.
Vuonna 2009 Slipknot voitti Suomen Emma-gaalassa Vuoden ulkomaisen artistin palkinnon yleisöäänestyksessä.
Haastattelussa ennen yhtyeen debyyttiä Sonispheressä Alankomaissa, Chris Fehn ilmoitti, että uutta materiaalia All Hope Is Gone-levyn jatkoksi tulee todennäköisesti vuonna 2010.
Slipknotin basisti Paul Gray löydettiin kuolleena hotellihuoneestaan Iowassa 24. toukokuuta 2010. Hän oli valmistautumassa lähtemään kiertueelle Hail!-superyhtyeen kanssa. Päivää myöhemmin yhtye piti Grayn lesken ja veljen kanssa lehdistötilaisuuden. Kesäkuun 21. päivä ruumiinavauksen tulokset selvisivät ja viranomaiset vahvistivat kuolinsyyksi lääkkeiden yliannostuksen. Ruumiinavaus paljasti Grayn kärsineen myös vakavasta sydänsairaudesta. Paul Grayn muistoksi julkaistiin (Sic)nesses-DVD 28. syyskuuta 2010. Gray oli yhtyeelle tärkeä jäsen ja kappaleiden pääsäveltäjä, ja hänet menetettyään Slipknot epäröi pitkään, jatkaisivatko he uraansa. Joey Jordison ilmoitti uskovansa yhtyeen pystyvän jatkamaan uraansa, mutta Corey Taylor ei osannut luvata Slipknotin jatkavan.
Alkuvuonna 2011 Slipknot ilmoitti lähtevänsä lyhyelle kiertueelle Paul Grayn muiston kunniaksi. Kappaleiden basso-osuudet soitti vuosina 2011–2013 yhtyeen entinen kitaristi Donnie Steele. Hän soitti Joey Jordisonin rumpusetin takana, eikä häntä nähty yleisön edessä kuin vasta konsertin lopuksi yhtyeen hyvästellessä yleisönsä. Stone Sourin basisti ja Slipknotin entinen managerin Shawn Economaki on Grayn muistoksi laittanut numeron 2 bassoonsa. Seuraavana vuonna julkaistiin kokoelmalevy Antennas To Hell. Elokuussa 2012 Slipknot lanseerasi oman musiikkifestivaalinsa Knotfestin. Viimeisen kerran yhtye esiintyi Joey Jordison rumpalinaan kesäkuussa 2013 Download Festivaleilla.
Joulukuussa 2013 Slipknot ilmoitti Joey Jordisonin eronneen yhtyeestä. Jordison ilmoitti pian, ettei hän koskaan jättäisi yhtyettä ja kertoi olevansa yhtä järkyttynyt uutisesta kuin yhtyeen fanitkin. Vasta muutamaa vuotta myöhemmin Jordison sanoi lähtönsä syyksi sairastumisensa selkäytimen poikittaistulehdukseen. Hän toipui siitä ja kertoi asiasta avoimesti mediassa. Jordison sanoi haluavansa palata yhtyeeseen, jos siihen olisi ollut mahdollisuus. Heinäkuussa 2021 Jordisonin perhe kertoi hänen kuolleen rauhallisesti nukkuessaan 46-vuotiaana.
.5: The Gray Chapter (2014–2019) ja syyte yhtyettä vastaan
Slipknot teki paluun elokuussa 2014 julkaisemalla singlet The Negative One ja The Devil In I virallisella YouTube-kanavalla. Yhtyeen rumpali ja basisti ovat vaihtuneet. He esiintyvät kappaleen The Devil In I musiikkivideolla, mutta yhtye ei halunnut vielä paljastaa heidän nimiään. Uusien jäsenien nimet varmistettiin myöhemmin, ja he ovat Jay Weinberg (rummut) ja Alessandro Venturella (basso). The Devil In I -videolla yhtyeen jäsenet esiintyivät uusissa maskeissaan. Slipknotin uusin albumi .5: The Gray Chapter julkaistiin 21. lokakuuta 2014. Samalla he lähtivät pitkälle kiertueelle, jossa he soittivat suurimman osan uusista kappaleista livenä.
18. maaliskuuta 2019 Slipknot ilmoitti erottaneensa perkussionisti Chris Fehnin yhtyeestä. Yhtye julkaisi kotisivuillaan tiedotteen asiasta. Vain päiviä aikaisemmin Fehn oli haastanut yhtyeen oikeuteen syyttäen Coreytä sekä Shawnia alipalkkauksesta. Corey vastasi tähän sanomalla, että yhtyeen ansaitsemat tulot jaetaan tasan yhtyeen jäsenten kesken.
We Are Not Your Kind (2019 –)
Slipknot julkaisi uuden albumin vuoden 2019 elokuussa. Albumin musiikkivideoilla sekä live-esityksissä esiintyi Slipknotin uusi jäsen, joka tuli perkussionisti Chris Fehnin tilalle. Tämän uuden jäsenen nimeä, eikä henkilöllisyyttä olla vahvistettu, mutta yhtyeen fanit antoivat hänelle lempinimen ”Tortilla Man” (suomeksi Tortillamies). Slipknot yhtyeen jäsenet ottivat tämän lempinimen vastaan huumorimielellä ja alkoivat heittää yleisöön tortilloja soittaessaan elokuussa Pennsylvaniassa. Näihin tortilloihin oli piiretty Tortillamiestä kuvaava hymynaama. Tortillamiehen henkilöllisyys paljastettiin maaliskuussa 2022 redditin r/music -palstalla: hän on todellisuudessa Michael Pfaff, joka on tehnyt aikaisemmin musiikkiprojekteja muun muassa Shawnin kanssa. Vuonna 2023 Craig Jones jätti yhtyeen.
Lavaesiintyminen
thumb|[[Shawn Crahan ja Sid Wilson esiintyvät Mayhem-festivaaleilla.]] Slipknot tunnetaan myös live-esiintymisistään, jotka olivat etenkin yhtyeen alkutaipaleella hyvin aggressiivisia sekä energiaa täynnä olevia. Muun muassa yhtyeen DJ Sid Wilson on ennen sytyttänyt itsensä tuleen lavalla. Wilson mursi myös molemmat kantapäänsä All Hope Is Gone -kiertueen avauskonsertissa hypätessään rumpujalustalta alas. Lyömäsoittaja Shawn Crahanilla on todettu lieviä mielenterveysongelmia, ja hän on käyttäytynyt joskus hyvin väkivaltaisesti yhtyeen konserteissa. Slipknot on myös palkittu parhaana live-yhtyeenä vuonna 2013.
Naamiot
thumb|right|133:n ”naulamaski”.
Slipknot Suomessa
Slipknot on esiintynyt Suomessa 13 kertaa.
Sivuprojektit ja yhteistyöt muiden artistien kanssa
Slipknotin jäsenillä on paljon sivuprojekteja.
Reg Empey
Reg Empey (s. 26. lokakuuta 1947 Belfast) on pohjoisirlantilainen Ulster Unionist Partyn poliitikko, joka toimi virkaatekevänä Pohjois-Irlannin pääministerinä vuonna 2001.
Hr. Ms. Abraham van der Hulst (F832)
Hr. Ms. Abraham van der Hulst (runkonumero F832) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti, joka myytiin Chilelle vuonna 2004.
Valmistus
Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 8. helmikuuta 1989. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1991 ja valmistui 15. joulukuuta 1993.
Palvelus
Alus myytiin 2004 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Blanco Encalada runkonumerolla FF-15.
Henri Caroine
pienoiskuva|Henri Caroine [[maanosaliittojen cup 2013|vuoden 2013 Maanosaliittojen cupissa.]] Henri Caroine (s. 7. syyskuuta 1981 Uusi-Kaledonia) on Uudessa-Kaledoniassa syntynyt tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Dragonia. 180 senttimetriä pitkän Caroinen pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ura
Caroine on edustanut AS Dragonia vuodesta 2011 asti. Sitä ennen hän edusti AS Temanavaa ja AS Taravoa AC:tä. Dragonin kanssa Caroine on pelannut seitsemän ottelua OFC Champions Leaguessa ja voittanut kerran Tahitin pääsarjan mestaruuden.
Tahitin jalkapallomaajoukkueeseen Caroine on kuulunut vuodesta 2012 lähtien. Samana vuonna hän voitti Tahitin kanssa Oseanian mestaruuden, joka toi maalle paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Maanosaliittojen cupissa Caroine pelasi täydet minuutit jokaisessa Tahitin kolmesta murskatappioon päättyneessä ottelussa.
Williams
Williams tarkoittaa seuraavia:
Katso myös
Williams liittyy myös seuraaviin:
Normetanefriini
thumb|Normetanefriinin rakenne. Normetanefriini on noradrenaliinin aineenvaihduntatuote. Sitä mitataan epäiltäessä feokromosytoomaa.
Normetanefriinin kemiallinen kaava on C9H13NO3, moolimassa 183,204 g/mol ja CAS-numero 97-31-4.
Vic Armstrong
Vic Armstrong (s. 5. lokakuuta 1946) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja sijaisnäyttelijä. Hän on suorittanut muun muassa Harrison Fordin stuntit ensimmäisissä kolmessa Indiana Jones -elokuvassa ja Christopher Reeven stuntit kahdessa ensimmäisessä Teräsmies-elokuvassa. Hän oli monien muiden stunt-näyttelijöiden kanssa ehdolla SAG-palkinnon saajaksi elokuvan I Am Legend stunteista.
Armstrongin ensimmäinen ohjaustyö oli jakso televisiosarjaan Indiana Jones Junior. Ensimmäinen hänen ohjaamansa elokuva oli vuoden 1993 toimintaelokuva Villi pako (Joshua Tree), jonka pääosassa näytteli Dolph Lundgren. Hänen toinen elokuvansa oli Kadotettu maailma (Left Behind, 2014), jonka pääosassa näytteli Nicolas Cage.
Varsovan piiritys
Varsovan piiritys oli toisen maailmansodan alussa Puolan offensiivin aikana natsi-Saksan ja Puolan armeijoiden välinen taistelu Puolan pääkaupungin Varsovan hallinnasta syyskuussa 1939. Se käynnistyi Saksan ilmavoimien rajoittamattomalla pommitusoperaatiolla heti sodan alussa ja jatkui maataisteluna Saksan maavoimien edettyä kaupungin rajalle 8. syyskuuta. Saksalaiset saivat piiritettyä kaupungin kokonaan 16. syyskuuta. Taistelu päättyi viimein 28. syyskuuta puolalaisvaruskunnan antautumiseen.
Kaupunkia puolustanut puolalaisvaruskunta menetti kuolleina ja haavoittuneina noin 22 000 sotilasta. Saksalaiset tappiot jäivät yhteensä noin 6 500 sotilaaseen. Siviilikohteisiin suunnattujen raskaiden pommitusten vuoksi kaupungin siviiliväestö kärsi tappioina noin 40 000 ihmistä. Kaupungin rakennuksista tuhoutui pommittamisen ja taistelujen seurauksena noin 12 prosenttia syyskuussa 1939. Varsovan piiritys merkitsi kuitenkin vasta alkua kaupungin ja sen väestön saksalaismiehityksen aikana kokemalle tuholle ja hävitykselle.
Taustaa
Toisen maailmansodan syttymisen aikaan Varsova oli Euroopan kahdeksanneksi suurin kaupunki 1 300 000 asukkaallaan ja 141 neliökilometrin pinta-alallaan. Sen rajojen pituus oli 55 kilometriä. Sen rajojen etäispisteiden idän ja lännen sekä pohjoisen ja etelän välillä oli noin 12,5 kilometrin välimatka. Vaikka kaupunki oli merkittävä teollisuuden ja kaupan keskus, se oli myös kulttuuri- ja yliopistokaupunki ja sen historiallinen vanhakaupunki (Stare Miasto) oli tunnettu kauneudestaan. Sen vuoksi Varsovaa kutsuttiin ennen sotaa ”Idän Pariisiksi”.
Ilmahyökkäys
thumb|left|200px|Varsovaa puolustaneita ilmatorjuntasotilaita syyskuussa 1939. Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939. Luftwaffen lentokoneet pommittivat kaupunkia ensimmäisen kerran samana päivänä ja jatkoivat pommituslentoja aina kaupungin antautumiseen saakka. Luftwaffen hyökkäys oli rajoittamaton, saksalaislentäjät pommittivat sotilaskohteiden lisäksi myös siviilikohteita kuten vesilaitoksia, sairaaloita, toreja ja kouluja. Lentäjät tulittivat konekiväärein myös kaduilla juoksentelevia siviilejä.
Sodan alkaessa kaupungin ilmapuolustus oli jaettu aktiivisiin ja passiivisiin osiin. Aktiivinen osa eli Puolan ilmavoimien Prikaati Pościgowa koostui 54 hävittäjäkoneesta, jotka olivat lähinnä tyyppejä PZL P.11 ja PZL P.7. Huolimatta saksalaiskoneiden lukumääräisestä ylivoimasta ja siitä, että ne olivat nykyaikaisempia Prikaati Pościgowa onnistui pudottamaan 42 saksalaiskonetta sodan ensimmäisenä kuutenä päivänä. Tähän mennessä prikaati oli kuitenkin menettänyt 38 konetta 54 kokonaisvahvuudesta. Passiivinen osa käsitti 86 ilmatorjuntatykkiä ja lisäksi siihen kuului tuntematon määrä ilmatorjuntakonekiväärejä. Passiivista ilmapuolustusta pitivät yllä lähinnä palokuntalaiset ja vapaaehtoiset.
Sodan ensimmäisten päivien aikana ilmapuolustus kykeni torjumaan osan hyökkäyksistä. Passiivinen ilmapuolustus onnistui pudottamaan saman verran saksalaiskoneita kuin Prikaati Pościgowa syyskuun 6. päivään mennessä ja lisäksi puolalaiset saivat aikaan yhdeksän varmistamatonta pudotusta sekä vaurioittivat 20 saksalaiskonetta, mutta ilmapuolustus alkoi murenemaan. Prikaati oli menettänyt 70 prosenttia vahvuudestaan ja sen loput siirrettiin Lubliniin. Myös ilmatorjuntatykistöstä siirrettiin 11 patteria muualle, lähinnä Lubliniin, Brześćiin ja Lviviin.
10. syyskuuta, Luftwaffen pommitusoperaation alkuvaiheen tuhoisimpana päivänä kaupungin yläpuolella oli yli 70 saksalaiskonetta, jotka tekivät päivän aikana 17 peräkkäistä pommituslentoa. Pommitusten aiheuttaman hävityksen vuoksi päivä sai lisänimen ”Verinen sunnuntai”.
Saksan eteneminen Varsovaan
Pyrkien hyötymään yllätyksestä Adolf Hitler ei julistanut sotaa, vaan antoi joukoilleen luvan edetä Puolaan saksalaisten itsensä tekaiseman välikohtauksen perusteella. Saksan hyökkäys oli selvästi ylivoimainen miesmääräisesti ja varustuksellisesti ja se oli keskittänyt armeijoitaan rajalle jo pitkän aikaa. Puolalla oli kookas joskin vähäisesti koulutettu reservi, mutta se oli julistanut liikekannallepanon vasta muutamaa päivää aiemmin. Ensimmäisenä sotapäivänä sillä oli tarjota 280 000 sotilasta, vanhentuneita lentokoneita ja ratsuväkeä Saksan 1 250 000 sotilasta, modernia ilma-asetta ja panssarijoukkoja vastaan.