cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Columbo
Päähenkilön kuvaus
Columbo on nuhjuiseen popliinitakkiin pukeutunut, sikareita sauhutteleva, vanhalla Peugeot 403:lla ajeleva, ensivaikutelmaltaan hieman hidasälyiseltä vaikuttava komisario. Todellisuudessa Columbo kuitenkin käyttää harkitusti ylikunnioittavaa asennettaan ja hajamielistä persoonaansa tuudittaakseen rikoksista epäillyt väärään turvallisuudentunteeseen. Hahmon esikuvana oli rikostutkija Porfiri Petrovitš Fjodor Dostojevskin romaanista Rikos ja rangaistus. Columbo selvittää tapaukset kiinnittämällä äärimmäisen tarkkaa huomiota epäillyn kertoman tarinan pienimpiinkin epäjohdonmukaisuuksiin sekä piinaamalla epäiltyä, kunnes tämä joutuu tunnustamaan tekonsa. Columbon tavaramerkkinä on poistua haastattelupaikalta ja säännöllisesti joko pysähtyä ovensuuhun tai palata hetkeä myöhemmin kysymään ”vielä yhtä asiaa” epäillyltä. ”Vielä yksi asia” toi aina päivänvaloon merkittävän epäjohdonmukaisuuden.
Joissakin jaksoissa Columbolla on koira, joka on rodultaan basset hound. Hän myös mainitsee lähes joka jaksossa vaimonsa, jota ei kuitenkaan koskaan nähdä. Rouva Columbosta on silti tehty kolmetoistaosainen spin-off-sarja vuonna 1979. Sarjassa rouva Columboa näytteli Kate Mulgrew. Myös Columbon ja hänen vaimonsa etunimi on pysynyt salassa, vaikkakin jaksossa Dead Weight (Kuollut paino) nähdään nopeahkossa lähikuvassa Columbon virkamerkki ja henkilötodistus, jossa allekirjoituksena on Frank Columbo. Rouva Columbon nimi tuli ilmi The Dean Martin Show -ohjelmassa vuonna 1977, jossa Falk vieraili Columbon roolihahmona, ja pyysi Frank Sinatraa vilkuttamaan kameralle ja sanomaan vaimolleen ”hei, Rosie!”
Sarjan kuvaus
left|thumb|200px|Columbon auto, [[Peugeot 403.]]
Televisiokriitikot ja -historioitsijat pitävät merkittävänä tapaa, jolla sarja käänsi päälaelleen perinteisen ”kuka sen teki?” -kaavan kliseet. Tyypillisessä murhamysteerissä murhaajan identiteettiä ei paljasteta ennen tarinan loppuhuipennusta, ja sankari paljastaa tappajaan viittaavia johtolankoja. Useimmissa Columbon jaksoissa katsojat kuitenkin näkevät rikoksen heti alussa ja tietävät tarkalleen, kuka sen teki ja kuinka se tehtiin, vaikka itse murhaa ei aina näytetäkään. Katsojien kannalta ”mysteeri” piilee siinä, mitkä ovat ne johtolangat, joiden perusteella Columbo selvittää ja paljastaa tappajan syyllisyyden. Tämä mahdollistaa sen, että tarina kehkeytyy enemmän rikollisen kuin Columbon itsensä näkökulmasta. Itse asiassa joissakin jaksoissa Columbo ei itse edes näyttäydy kuin vasta puolen tunnin kuluttua tarinan alusta, ja tätä ennen kuvaillaan rikoksen usein mutkikas luonne.
Murhan jälkeen yleisö näkee, kuinka rikollinen pyrkii vimmatusti peittelemään jälkiään sitkeän poliisin jahdatessa häntä joka askeleella, kunnes tappaja lopulta tekee kohtalokkaan erehdyksen, ja Columbo nappaa hänet. Columbon tavoista johtuen tappaja tuntee aluksi olevansa turvassa ja ”auttaa” ilomielin Columboa tämän tutkimuksissa antaen vaihtoehtoisia selityksiä epäselviltä vaikuttaviin kohtiin. Lopulta tappaja kuitenkin ensin ärsyyntyy ja viimein hermostuu huomatessaan Columbon nokkeluuden.
Tämä tietty kaavamaisuus ja Columbon omalaatuiset tavat ovat osa sarjan viehätystä. Koska tappaja on yleensä varakas verrattuna Columbon nähtävästi vaatimattomaan taustaan ja tuloihin, sarja tarjoaa myös joitakin ilmentymiä luokkaristiriidoista. Columbo osoittaa silti harvoin vihamielisyyttä näitä etuoikeutettuja murhaajia kohtaan ja näyttää itse asiassa pitävän monista heistä. Sarjan jaksot ovat kestoltaan (70–100 minuuttia) kokoillan elokuvan mittaisia.
Jotkut näyttelijät ovat esittäneet murhaajaa useissa jaksoissa, mutta roolihahmo on ollut eri. Heistä mainittakoon Robert Culp ja Jack Cassidy (molemmat kolme kertaa), sekä erityisesti Patrick McGoohan, joka näytteli murhaajan osan neljässä jaksossa ja voitti Emmyn kahdesta roolista.
Jaksot
Ensimmäisen tuotantokauden ensimmäisen jakson ohjasi silloin 25-vuotias Steven Spielberg.
DVD-julkaisut
Sarjan kaikki jaksot ovat ilmestyneet DVD:llä Suomessa.
Juri Sinitski
Juri Sinitski (tunnettu myös lyhenteellä Juri, ) on ukrainalainen muusikko, joka on vaikuttanut lukuisissa black metal -yhtyeissä, joihin kuuluu mm. Lucifugum (session), Definition Sane, Drudkh, Valhalla, Astrofaes (nimimerkillä "Amorth"), Underdark sekä Thunderkraft.
Diskografia
Yhtyeet ovat aakkosjärjestyksessä, albumit aikajärjestyksessä. Demoja ei ole laskettu mukaan.
Vuode
thumb|Parivuode hotellissa thumb|Lasten pinnavuode
Vuode on ihmisten nukkumapaikaksi erityisesti järjestetty sija. Yksinkertaisimmillaan se on entisaikoina voinut olla kasa pehmeitä havuja lämpimässä ja suojaisassa paikassa. Nykyihmiselle vuode tarkoittaa yleensä sängyksi kutsuttuun huonekaluun sijattua nukkumavarustusta patjoineen, peittoineen, tyynyineen ja vuodevaatteineen. Vuodetta voidaan käyttää myös muihin tarkoituksiin, kuten rentoutumiseen, lukemiseen tai seksuaaliseen kanssakäymiseen.
Vuodetyyppejä
Vuoteita on erikokoisia ja monenmuotoisia käyttötarpeen mukaan. Vuodesohva on sellainen sohva, joka voidaan pienin muutoksin muuntaa sohvasta vuoteeksi. Kerrossänky on vuode, jossa vuodetasoja on useammassa kerroksessa (tavallisesti vain kahdessa). Kerrossänky säästää (lattia)tilaa. Vanhaa jousitettua teräsvuodetta sanotaan hetekaksi. Lasten sängyissä on usein laidat putoamisvaaran takia.
Tyypillisesti vuoteet valmistetaan puusta, lastulevystä, vanerista tai teräksestä.
Vuoteen päässä voi olla valaisinlaitteita ja hylly iltalukemisille ja muille pikkutavaroille.
Vuode pyritään tekemään mahdollisimman miellyttäväksi ja mukavaksi, koska sen on taattava sikeä ja rauhallinen uni ja koska ihminen viettää kolmasosan elämästään vuoteessa. Vuoteen mukavuuteen vaikuttaa suurimmaksi osaksi patja ja sen pehmeys.
Vuodetyyppejä on tavallisen vuoteen lisäksi koon mukaan parivuode.
Rakenteen mukaan runkopatjoiksi nimitetään niitä vuoteita, joissa patjan jousitus on rakennettu kiinteästi vuoteen runkoon. 1990-luvun lopulla Suomessa yleistyneissä moottorivuoteissa on sähköisesti toimivat patjan nostimet, jotka helpottavat esimerkiksi mukavan lukuasennon saamista. Moottorivuoteen ohjaus voi toimia kaukosäätimellä. Vuode koostuu moottorirungosta sekä irtojoustinpatjasta. Lisäksi patjan päälle tarvitaan petauspatja viimeistelemään nukkumismukavuutta. Moottorivuoteessa asennon voi säätää mieluisaksi jalko- ja pääpäätyä nostamalla tai laskemalla. Päädyn korottaminen tuo helpotusta kuorsauksen sekä närästyksen oireisiin. Jenkkivuode on vuodekokonaisuus, joka koostuu yksi- tai kaksikerroksisesta joustinpatjasta ja yksinkertaisesta runkojoustinpatjasta. Päällimmäiseen irtojoustinpatjaan on eri jousitusvaihtoehtoja, jotka ovat joko yhdessä tai kahdessa kerroksessa.
Parvisänky on sänky, jonka alla on tilaa muille huonekaluille.
Vuoteiden vakiokoot Suomessa
Katso myös patjojen kansainvälinen kokoluokitus.
Vuoteen osat ja lisäkalusteet
Vuoteen osat ovat sängyn runko, päädyt, sivut, pohja, patja, sijauspatja, tyyny ja vuodevaatteet (lakanat ja tyynynliina).
Patja
Patja toimii vuoteen pehmikkeenä. Patjatyyppejä ovat erilaiset vaahtomuovipatjat, metallijousia ja pehmusteita sisältävät joustinpatjat, joustinpatjan ja sängynrungon yhdistävät runkopatjat sekä useimmiten puuvillavanulla täytetyt futonpatjat. 1970–1980-luvuilla suosiossa olivat vesitäytteiset ja sähkölämmitteiset vesisängyt. Muita patjamateriaaleja ovat kumi ja vaahtokumi. Pumpattavat ilmapatjat soveltuvat lähinnä tilapäiskäyttöön.
Perinteisiä nukkuma-alustoja Suomen maaseudulla ovat olleet olkitäytteiset patjat, joihin oljet vaihdettiin vuosittain. Muita entisaikojen patjantäytteitä olivat meriheinä, yökastelusta kärsivien lasten patjoihin suositellut lastuvilla tai korkkilastu sekä villankarstauksen ylijäämätuotteena saatu villaflokki. Ylellisten patjojen materiaali oli hevosenjouhi, jota yhä käytetään eräiden kalliiden runkopatjojen pehmusteena.
Tyyny
Tyynyn tehtävä on pitää päätä mukavassa asennossa vuoteessa maatessa. Perinteinen tyynyjen täytemateriaali on hanhenuntuva, mutta sen rinnalla käytetään yhä enemmän kuohkeina pysyviä pallo- tai muita tekokuituja. Entisaikojen tyynyt olivat Suomessa patjojen tavoin olkitäytteisiä. Toinen perinteinen tyynyjen täytemateriaali oli kapokki.
Peitto
Peiton tarkoitus on pitää nukkuva lämpimänä. Peitot ovat Suomessa olleet perinteisesti joko huopia eli ”vilttejä” tai puuvillavanulla täytettyjä vanupeitteitä eli ”täkkejä”. Ylellisemmät peitteet on täytetty untuvalla.
Päiväpeitteellä vuode verhoillaan ja suojataan päivän ajaksi. Sen avulla vuode saadaan huolitellun näköiseksi, ja vuodevaatteet pois näkösältä.
Vuodevaatteet
Vuodevaatteiden tarkoitus on suojata patjaa ja peittoa sekä tyynyä. Vuodevaatteet voidaan helposti vaihtaa puhtaisiin ja käytetyt voidaan helposti pestä. Vuodevaatteiden avulla pidetään vuode puhtaana, sillä ne voidaan tuulettaa ja pestä paljon helpommin kuin itse vuode. Vuodevaatteita ovat tavalliset lakanat ja pussilakanat sekä tyynyliinat. Niillä verhoillaan patja, peitto ja tyyny.
Yöpöytä
Vuodekokonaisuuteen voi liittyä kiinteä tai erillinen yöpöytä. Siinä voi säilyttää yöllä tarvittavia esineitä, ehkäisyvälineitä, elintarvikkeita tai lääkkeitä. Yöpöydällä voi olla kukkia ja valaisin. Yöpöydässä voi olla myös laatikoita, jonne voi laittaa sängyssä tarvittavia tavaroita. Silloin sängystä ei tarvitse erikseen nousta hakemaan tavaroita eikä keho sen takia joudu pois lepotilasta.
Valaisin
Vuoteeseen liittyy makuuasennosta käytettävissä oleva valaisin, joko tehokas lukuvalaisin, yleisvaloa antava pöytä- tai lattiavalaisin tai molemmat. Lukuvalaisin voi olla asennettu seinään tai vuoteen päätyyn, parisängyssä niin ettei se häiritse vieressä nukkujaa.
Valaistus vähentää ihmisen kehossa melatoniinin tuotantoa. Melatoniini aiheuttaa ihmisessä uneliaisuutta. Nukkumaan käydessä on hyödyllistä vähentää tarpeetonta valaistusta. Jos yöllä joutuu nousemaan sängystä käydäkseen jossain, on hyödyllistä välttää turhaa valojen sytyttelyä.
Yövalo on himmeä muutaman watin lamppu, joka on yleensä kiinteä osa pistorasiaan työnnettävää pistoketta. Yövalo antaa himmeän valon, joka poistaa täydellisen pimeyden tunnun. Varsinkin lapsille tämä tuo lisää turvallisuuden tuntua.
Bobby Joe Long
Robert Joseph ”Bobby Joe” Long (14. lokakuuta 1953 Kenova, Länsi-Virginia – 23. toukokuuta 2019 Bradfordin piirikunta, Florida) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja ja raiskaaja, joka teloitettiin Michelle Denise Simmsin murhasta. Long kidnappasi, raiskasi ja murhasi vähintään kymmenen naista Tampan suurkaupunkialueella kahdeksan kuukauden ajan vuonna 1984. Hän jäi kiinni päästettyään Lisa McVey -nimisen raiskausuhrinsa vapaaksi. McVey antoi poliiseille tarpeeksi tietoja, jotta pystyivät pidättämään Longin.
Long tuomittiin kuolemaan heinäkuussa 1986. Hänet teloitettiin myrkkyruiskeella 23. toukokuuta 2019.
FS Limier (1866)
Limier oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu puurunkoinen Limier-luokan 1. luokan aviso, joka luokiteltiin vuonna 1876 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 7. maaliskuuta 1865. Alus laskettiin vesille 1866 ja se liitettiin laivastoon vuonna 1868.
Palvelus
Limier saapui 16. huhtikuuta 1868 Lorientiin ja se poistettiin alusluettelosta 23. lokakuuta. Se oli varastoaluksena Lorientissa vuosina 1888-1894, jonka jälkeen se oli hiiliproomuna aina vuoteen 1931 saakka.
Ennen lähtöä
Ennen lähtöä on Leena Lehtolaisen Maria Kallio -rikosromaani vuodelta 2000. Kustantaja oli Tammi.
Juoni
Huonekalusuunnittelija ja vihreiden kunnallispoliitikko Petri Ilveskivi löytyy kuoliaaksi pahoinpideltynä. Ilveskivi oli polkupyörällä matkalla Espoon kaupunkisuunnittelulautakunnan kokoukseen, ja on tunnettua, että hän ajaa aina samaa reittiä. Paikalta löytyy moottoripyörän jälkiä.
Ilveskivi oli avoimen homoseksuaalinen ja eli rekisteröidyssä parisuhteessa Tommi Laitisen kanssa. Aluksi tekijäksi arvellaan skini ja uusnatsi Jani Väinölää, joka oli aiemmin tovereidensa kanssa pahoinpidellyt Ilveskiven ja Laitisen. Väinölän kotoa löytyy kylpyhuoneeseen kätkettyä heroiinia. Häntä kuulustellaan, mutta hänellä on alibi.
Huumeet esitetään mahdolliseksi motiiviksi, ja tämän sekä sen takia, että kyseessä on poliitikon murha, Kallio joutuu raportoimaan tutkinnan edistymisestä poliisin johdolle sekä kollegoilleen huume- ja atarijaoksen esimiehille. Myös kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtaja, turvallisuusalan liikemies Reijo Rahnasto on innokas kuulemaan tutkinnan edistymisestä.
Ilveskivi on ehdottanut Eila Honkavuorelle, joka on kaupunkisuunnittelulautakunnassa kuten hänkin, että tämä synnyttäisi lapsen hänelle ja Laitiselle. Honkavuoren mies Turo Honkavuori on steriili ja väittää olleensa tietämätön asiasta. Laitinen sai tietää asiasta Ilveskiveltä vasta viimeisenä aamuna, mistä oli seurannut riita. Asia antaa mahdollisen motiivin Laitiselle ja Turo Honkavuorelle.
Valokuvaaja Kim Kajander paljastaa, että hänellä on ollut yhdenyönsuhde Ilveskiveen. Kajander on kihloissa Eriikka Rahnaston kanssa. Vaikka Kajander uskoo, ettei Eriika tiedä asiasta, potentiaalisesti tällä on motiivi ja moottoripyörä, mutta tälläkin on alibi. Eriikan isä on Reijo Rahnasto, jonka motiivi voisi suuttunut tyttärensä puolesta.
Kallio vierailee Liisa Rasilaisen kanssa seksuaalivähemmistöjen karaokebaarissa, jossa Kim Kajander esittää laulun.
Moottoripyörää koskeva tieto linkittyy Marko Seppälään, jolla on nuoresta asti ollut useita tuomioita pahoinpitelyistä ja omaisuusrikoksista. Seppälä on ollut kateissa useamman päivän ajan. Seppälän vaimo Suvi kieltäytyy ensin puhumasta poliisille.
Marko löytyy kuolleena Ämmässyön kaatopaikalta, ja tekninen tutkinta paljastaa, että hän on Ilveskiven tappaja. Suvi Seppälä paljastaa, että Marko oli saanut ison palkkion pahoinpitelystä. Kallio epäilee, että Seppälän toimeksiantaja surmasi Seppälän.
Eila Honkavuori kertoo, että Ilveskivi ja Rahnasto olivat napit vastakkain Laajasalon alueen kaavasta. Rahnasto ei pannut painoa ympäristönsuojelulle. Honkavuoren mukaan Rahnaston on huhuttu saaneen lahjuksia: mieleisen kaavoituspäätöksen saaneet yrittäjät ovat tilanneet turvajärjestelyt Rahnastolta.
Kallion perheen omakotitalon postilaatikkoon on asennettu pommi. Postilaatikolle ehtii ensimmäisenä Einstein-kissa, joka loukkaantuu räjähdyksessä. Räjähdystä tutkii KRP:n ylikonstaapeli Muukkonen. Muukkonen ottaa vakavasti Kallion epäilyn yhteydestä Rahnastoon, eivätkä häntä sido Kallion esimiesten määräykset.
Edellisessä kirjassa Tuulen puolella kuvatussa rikoksesta istuva Mikke Sjöberg antaa Kalliolle vankilassa kuulemansa tiedon, että pommin asettaminen on tilattu Jani Väinölältä. Väinölän asunnosta löytyy räjähteitä, ja Anu Wang ja Liisa Rasilainen saavat tämän tunnustamaan rikos pelottelemalla kostolla vankilassa. Väinölä kertoo, ettei tuntenut toimeksiantajaa.
Suvi Seppälä ottaa yhteyttä Rahnastoon ja kutsuu paikalle Kallion. Rahnasto väittää kaikkea sattumaksi. Suvi käy Rahnaston kimppuun, ja molemmat viedään poliisilaitokselle. Siellä Väinölä tunnistaa toimeksiantajakseen Rahnaston. Rahnastoa kuulustellaan, mutta hänet päästetään vapaaksi,
Rahnaston syyllisyydestä saadaan tekniset todisteet. Hänet saadaan kiinni, kun hän yrittää paeta väärällä passilla Viroon. Kalliolle selviää, että Rahnastolle on antanut vihjeen paeta ja tietoja aiemmista tutkinnan vaiheista joku poliisijohdista, ja syylliseksi paljastuu atarijaoksen esimies Laine.
Teoksen lopussa Koivu ja Anu Wang muuttavat yhteen. Heidän tupaantuliaisissaan Kallio sopii Taskisen kanssa ja päättää tehdä Antin kanssa toisen lapsen.
Arithmetica Universalis
thumb|200px|Sivu vuonna 1707 julkaistusta Arithmeticasta Arithmetica Universalis on Isaac Newtonin kirjoittama matematiikkaa käsittelevä teos. Kirja on kirjoitettu latinaksi ja sitä muokkasi sekä julkaisi William Whiston vuonna 1707. Whiston oli Newtonin seuraaja Lucas-professorina. Arithmetica perustuu Newtonin pitämiin luentoihin. Joseph Raphson käänsi teoksen englanniksi vuonna 1720. Käännös julkaistiin nimellä Universal Arithmetick. John Machin julkaisi vuonna 1722 latinankielisestä teoksesta toisen laitoksen. Arithmetica käsittelee algebrallista merkintätapaa, aritmetiikkaa, geometrian ja algebran yhteyttä sekä yhtälöiden ratkaisua.
Desmond Child
Desmond Child (s. John Charles Barrett, 28. lokakuuta 1953) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja tuottaja. Hän perusti Desmond Child & Rouge -yhtyeen vuonna 1975. Suurempaa suosiota Child on saanut lauluntekijänä ja hän on ollut mukana säveltämässä useita hittikappaleita. Hän on työskennellyt useiden suosittujen artistien kanssa – muun muassa Cherin, Michael Boltonin, Aerosmithin, Bon Jovin, Alice Cooperin, Kissin ja Ricky Martinin.
Tunnettuja Childin säveltämiä kappaleita ovat muun muassa ”Poison” (Alice Cooper), ”Livin’ on a Prayer” (Bon Jovi), ”Livin’ la Vida Loca” (Ricky Martin), ”I Was Made for Lovin’ You” (Kiss) ja erityisesti Suomessa ”Livin’ in a World Without You” (The Rasmus).
Childin kappaleita
Aerosmith
Clay Aiken
Bif Naked
Michael Bolton
Silkkitie 30 päivässä
Silkkitie 30 päivässä on Ville Haapasalon luotsaama kymmenenosainen matkailuohjelma Yle Teemalla. Haapasalo matkustaa entisissä neuvostomaissa, pitkin muinaista Silkkitien reittiä, Kaukasuksella sijaitsevasta Georgiasta Mongoliaan asti. Ohjelman tuotti Aito Media. Ensimmäinen jakso julkaistiin ennakkoon Yle Areenassa 2. tammikuuta 2012.
Desmond Child
Childin kappaleita
Bon Jovi
Cher
Dream Theater(yhdessä yhtyeen kanssa)
Kelly Clarkson
Alice Cooper
Diana DeGarmo
INXS
Joan Jett & the Blackhearts
Kiss
Ricky Martin
Jesse McCartney
Billie Myers
The Rasmus (yhdessä yhtyeen kanssa)
LeAnn Rimes
Tokio Hotel
Sisqo
Robbie Williams
Dewey Tomko
Dewey Tomko (s. 31. joulukuuta 1946, Glassport, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Winter Havenissa, Floridassa asuva Tomko oli ennen pokeriuraansa lastentarhanopettaja.
Elokuussa 2007 Tomkon pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,8 miljoonaa dollaria.
World Series of Poker
Tomko on tullut World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksessa kahdesti toiseksi. Vuonna 1982 hän hävisi Jack "Treetop" Strausille ja vuonna 2001 Carlos Mortensenille. Tomko on voittanut kolme WSOP-ranneketta. Vuonna 2006 Tomko oli mukana 50 000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa. Sen seitsemäs tila toi palkintona 343 200 dollaria.
World Poker Tour
World Poker Tourilla (WPT) Tomko on ollut finaalipöydässä kahdesti: 2003 Bellagio Five-Diamond World Poker Classic -turnauksessa hän oli toinen (kakkospalkinto 552 853 USD) ja vuotta aiemmin Costa Rica Classicissa neljäs (14 650 USD).
Mario Innauer
Mario Innauer (s. 10. tammikuuta 1990) on itävaltalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja Anton Innauerin poika.
Innauer edustaa SV Innsbruck-Bergiselin hiihtoseuraa. Hänen ensimmäinen maailmancup-kisansa oli Innsbruckin kilpailu tammikuussa 2007, jossa hän sijoittui 16:nneksi. Innauerin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 5. sija, jonka hän saavutti saman vuoden helmikuussa Titisee-Neustadtin osakilpailussa. Hän on Itävallan toisen teinisensaation Gregor Schlierenzauerin harjoittelukaveri.
Endre Lekve
Endre Lekve (10. elokuuta 1833 Ulvik Norja – 10. helmikuuta 1882 Helsinki) oli insinööri ja Polyteknillisen opiston opettaja, joka suunnitteli Helsingin ensimmäisen vesisäiliön eli vuonna 1876 käyttöön otetun ns. vanhan vesilinnan.
Lekven isä oli talollinen Torkel Paulsen ja puoliso vuodesta 1861 Johann Wilhelmina Antonia Huneus (k. 1873). Lekve toimi ensin maanviljelijänä ja aliupseerina, kunnes suoritti 1856-1859 Hannoverissa Polyteknikumin kurssin. Vuonna 1859 hänet kutsuttiin Helsingin reaalikoulun teknisten aineiden opettajaksi, 1862 hänestä tuli insinööritieteiden opettaja ja 1879 Polyteknilliseksi opistoksi muuttuneen laitoksen opettaja. Hän osallistui useiden teknillisten komiteoiden työhön, suunnitteli Helsingin vesilaitoksen sekä antoi lausunnon Pielisjoen kanavoimisesta. Kun Helsingin ja Pietarin välistä rataa suunniteltiin, hän puolsi voimakkaasti halvempaa kaperaiteista ratkaisua, jonka valtiopäivät hyväksyivät. Keisari päätti asiasta kuitenkin toisin. Vantaan Pyhän Laurin kirkkoon Lekve suunnitteli kalorifeerilaitoksen eli kuuman ilman kiertoon perustuvan lämmitysjärjestelmän.
Lekven oppilaat pystyttivät hänen haudalleen muistomerkin ja perustivat hänen nimeään kantavan stipendirahaston. Hänen veljensä oli Thorbjørn Lekve.
Pyhän Henrikin risti
Pyhän Henrikin risti on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kunniamerkki, joka jaetaan suomalaisille ja ulkomaalaisille henkilöille erityisesti ekumeenisista ansioista tai Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisarkirkkoihin suhteita edistävästä toiminnasta. Risti on nimetty legendaarisen piispa Henrikin mukaan. Risti perustettiin kirkolliskokouksessa 2005. Ensimmäiset ristit jaettiin 9. huhtikuuta 2007.
Javiera Grez
Javiera Grez (s. 11. heinäkuuta 2000) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Chilen naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 14 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa.
Prags
Prags (, ja ) on kunta Etelä-Tirolin maakunnassa Italiassa.
Konevitsan kirkonkellot
Konevitsan kirkonkellot on vanha karjalainen kansansävelmä, jonka melodia jäljittelee Konevitsan luostarin kirkonkellojen sointia. Tunnetuimman version siitä tehnyt suomalainen Piirpauke-yhtye. Ensimmäisenä kappaleen levytti vuonna 1952 kanteletaiteilija Ulla Katajavuori. Piirpauken versiota on käytetty muun muassa elokuvissa ja dokumenteissa sekä televisio-ohjelmissa.
Prags
Prags sijaitsee Pragsinlaaksossa Dolomiittien läheisyydessä, noin 60 kilometriä koilliseen maakunnan pääkaupungista Bolzanosta. Kunnan asukasluku on 652 (31.12.2015) ja pinta-ala 90,25 km2.
Konevitsan kirkonkellot
Kansansävelmä ja Konevitsan kellot
Konevitsan kirkonkellot on vanha karjalainen kantelesävelmä, jonka melodia jäljittelee Laatokalla Konevitsan saaressa sijaitsevan Konevitsan luostarin kirkonkellojen sointia. Niiden ääni kiiri aikoinaan kauas pitkin Laatokkaa ja kutsui ihmisiä kirkonmenoihin. Nykyään Konevitsassa on tiettävästi jäljellä ainoastaan yksi 1800-luvun alussa rakennetun luostarikirkon alkuperäisistä kelloista. Yksi niistä tuotiin sodan myötä Suomeen ja on nykyään Paltamon kirkossa.
Piirpauken versio
Piirpauken versio Konevitsan kirkonkelloista julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen Piirpauke-nimisellä esikoisalbumilla. Se on myös Piirpauken tunnetuin kappale ja suurin hitti. Yhtyeen johtohahmo Sakari Kukko oli saanut ajatuksen Konevitsan kirkonkellojen levyttämisestä kuultuaan siitä Ulla Katajavuoren version. Lopullisen muotonsa Piirpauken toteutus sai vasta levytyssession yhteydessä Finnvox-studiolla. Se sisältää kappaleen varsinaisen teeman lisäksi improvisoidun osuuden, jonka keskeisessä osassa on Hasse Wallin kuuluisa kitarasoolo. Improvisaation päättää myöhemmin kapellimestarina tunnetuksi tulleen Esa-Pekka Salosen soittama käyrätorvi, jonka jälkeen kappale palaa jälleen alkuperäiseen teemaansa. Kappaleen sovittajaksi on levyllä merkitty Piirpauken jäsenten lisäksi myös 1900-luvun alkuvuosikymmeninä vaikuttanut kanteleensoitonopettaja Paul Salminen.
Piirpauken versiota on vuosien saatossa kuultu lukuisissa eri yhteyksissä, sitä on muun muassa käytetty musiikkina useissa elokuvissa ja dokumenteissa sekä televisio-ohjelmissa. Vuoden 1975 studioäänityksen lisäksi kappale löytyy livealbumeilta Historia of Piirpauke Vol. 1 (1977) ja Metamorphosis – Live 1977–1995 (1995) sekä Hasse Wallin vuonna 2001 ilmestyneeltä konserttitaltioinnilta Todellinen Live. Piirpauken esittämä Konevitsan kirkonkellot on mukana myös Wallin DVD:llä Live at Tavastia (2012).
Muita levytyksiä
Ensimmäisen levytyksen Konevitsan kirkonkelloista teki Ulla Katajavuori vuonna 1952. Neljän kappaleen savikiekon julkaisi levy-yhtiö Rytmi. Myöhempinä vuosikymmeninä sen ovat levyttäneet muun muassa kanteleensoittaja Ilona Porma sekä Matti Kontion, Martti Pokelan ja Eeva-Leena Sariolan yhtye. Sinfonia Lahti johtajanaan Osmo Vänskä teki kappaleesta oman orkesteriversionsa vuonna 2002, ja Piirpaukessa soittanut Hasse Walli puolestaan levytti sen samana vuonna englanninkielisellä nimellä Church Bells of Konevitsa.
Suomalainen yhtye Sentenced käytti omaa versiotaan introna albumilla The Cold White Light (2002). Vuonna 2008 Ismo Alangon ja Teho Majamäen muodostama duo Ismo Alanko Teholla lainasi melodiaa albumillaan Blanco Spirituals. Myös Nylon 66’ers on versioinut kappaleen levyllään Love to love. Tässä versiossa kappaleen nimi on "The Chimes".
Claudia Soto
Soto pelasi kotimaassaan pitkään Colo-Colon joukkueessa mutta on siirtynyt sittemmin Brasiliaan.
Aarne Alvi
thumb|150px|Aarne Antero Alfving Aarne Antero Alfving myöh. Alvi (8. tammikuuta 1896 Vesilahti – 26. kesäkuuta 1952) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat leipuri Kustaa Vilhelm Alfving ja Klaara Karoliina Enebäck. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Eugenia Povarowin kanssa.
Opinnot
Alvi kävi kansakoulun ja yksityisesti viidennen luokan Haminan yhteiskoulussa vuonna 1924.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Alvi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin hänen sairautensa takia siviilitöihin 13. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi 18. tammikuuta 1917, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1917 takaisin omaan komppaniaansa.
Suomen sisällissota
Alvi astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 7. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Alvi palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja edelleen Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi joukkueenjohtajana 7. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. tammikuuta 1921 Pioneeripataljoona n:o 2:een, josta myöhemmin muodostettiin Rautatiepataljoona. Hän toimi aluksi 2. komppanian vääpelinä ja 14. toukokuuta 1921 alkaen koulutusaliupseerina, josta tehtävästä hänet komennettiin 13. tammikuuta 1925 pataljoonan varusmestariksi. Tykistöön hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925 ja sijoitettiin Kenttätykistörykmentti 1:een täydennysvarastonhoitajaksi. Vuosina 1928–1933 hän toimi useita kertoja rykmentin rahastonhoitajan tehtävissä. Sotilaspiiriin hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1934 ja sijoitettiin Tampereen itäisen sotilaspiirin (myöh. Tampereen sotilaspiirin) esikuntaan aluejärjestön varastonhoitajan toimeen, missä toimessa olikin aina Talvisodan syttymiseen saakka. Hän on myös hoitanut viransijaisena Tampereen itäisen sotilaspiirin talouspäällikön tointa 9. toukokuuta 1935 – 11. lokakuuta 1935 ja 18. marraskuuta 1935 – 31. joulukuuta 1935 sekä 12. toukokuuta 1936 – 25. marraskuuta 1936 väliset ajat.
Talvi- ja jatkosota
Alvi osallistui talvisotaan toimistoupseerina Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin esikunnassa. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin päälliköksi Tampereen teollisuuspiirin Raaka-ainevarikko 2:een, toimien samalla myös Pirkka-Hämeen suojeluskuntapiirin huoltopäällikön apulaisena. Jatkosotaan hän osallistui Pirkka-Hämeen suojeluskuntapiirin huoltopäällikkönä.
Sotien jälkeinen aika
Alvi toimi sotien jälkeen Tampereen sotilaspiirin huoltopäällikön apulaisena ja suojeluskuntien lakkauttamisen jälkeen Toimisto 4:n toimistoupseerina, josta tehtävästä hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja siirtyi Jääkäriliiton Tampereen alaosaston rahastonhoitajaksi. Hänet on haudattu Tampereelle.
Tuija Piepponen
Tuija Vuokko Anneli Piepponen (oik. Piepponen Berhane-Mehari, s. 19. syyskuuta 1947 Valkeakoski) on suomalainen näyttelijä, ilmaisutaidon opettaja ja luennoitsija. Lähinnä komedienneksi profiloitunut Piepponen on esiintynyt sekä teatterissa että televisiossa. Hän toimi näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa 21 vuotta, minkä jälkeen hän siirtyi freelanceriksi. Hänet muistetaan muun muassa Pekko-elokuvista sekä useista televisiomainoksista, erityisesti kodinkoneketju Mustan Pörssin mainoksien koheltavana äitinä. Piepponen oli Kuopion Tanssistudio Oy:n perustajaosakas vuonna 1988. Vuonna 1998 hän perusti oman yrityksen, Isoacca Tuotanto Oy:n.
Teatteriura
Piepposen vanhemmat olivat Yrjö ja Mirja Piepponen. Näyttämöllä Piepponen nähtiin ensi kerran nelivuotiaana. Hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijälinjalla ja valmistui 1969. Ammattilaisuransa hän aloitti samana vuonna Lappeenrannan kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli vuosina 1969–1971. Nuoren näyttelijättären ura jatkui Kuopion kaupunginteatterissa vuonna 1971 (vuoteen 1975 Kuopion Yhteisteatteri). Piepponen jätti kaupunginteatterin vuonna 1993 ja ryhtyi freelanceriksi. Hänen näyttämötaiteellisiin tulkintoihinsa lukeutuu muun muassa Martan rooli Hella Wuolijoen näytelmässä Niskavuoren naiset sekä Viktorian husaari (Riquette), Nainen (Avoin liitto) ja Zoe (Kadonnut kirje). Piepponen on vieraillut muun muassa Pyynikin ja Vartiovuoren kesäteattereissa. Lisäksi hän on ollut mukana Nukketeatteri Sytkyjen kiertueilla. Hän on niin ikään ohjannut näytelmiä eräille harrastajaryhmille.
Elokuva- ja televisioura
Tuija Piepposen valkokangasura alkoi kangerrellen, sillä hänen osuutensa Risto Jarvan klassikkoelokuvassa Jäniksen vuosi (1977) leikattiin pois. Seuraavana vuonna hän vihdoin debytoi elokuvayleisölle Mikko Niskasen teoksessa Syksyllä kaikki on toisin. Timo Koivusalon 1990-luvun suosituissa Pekko-komedioissa Piepposen näyttelemä Kaisa Kuovi muodosti subrettiparin Esko Nikkarin näyttelemän Reino Kuovin kanssa. Piepponen on nähty sivuosissa myös muissa Koivusalon teoksissa. MTV3:n sarjassa Kuolema savolaiseen tapaan (1983) Piepponen oli se, joka löysi ”ne punaiset saappaat kellarista”. Vuonna 1998 hänellä oli oma televisiosarja Piepposkan parempi arki Yle TV2:lla. Vuonna 1999 Piepponen näytteli MTV3:n Sydän toivoa täynnä -draamasarjassa kokki Kyllikki Karjalaista. Maalaiskomedia-sarjan tuotantokaudessa Peräkamaripojat hän näytteli Lilja Fräntilää. Televisioelokuvassa Elli Piepposella oli nimiosa. Piepponen vieraili saippuasarjassa Salatut elämät vuonna 2007 roolihahmonaan Mirja Mattila. Hänen vierailunsa sai jatkoa maaliskuussa 2009 sekä loppukeväästä 2009 saman vuoden syksyyn, roolihahmo palasi sarjaan keväällä 2022. Vuonna 2008 hän liittyi Yle TV1:n Kotikatu-sarjaan muutaman jakson ajaksi esittäen Johanna Rantasta ("Rantaska").
Piepponen voitti Thilia Thalia -kilpailun vuonna 1983.
Yksityiselämä
Kirjailija Annika Grahn on kirjoittanut Tuija Piepposen elämästä kertovan muistelmateoksen ''Piepponen? Piepponen!'', jonka Like julkaisi huhtikuussa 2007.
Piepposen näkemyksiä
Televisio-ohjelmassa Kesäkerttu elokuussa 1998 Tuija Piepponen kertoi näkemyksiään komiikasta :
Itseään hän kuvaili uteliaaksi ihmiseksi, joka haluaa tietää ja nähdä mitä maailmassa on. Piepposen mielestä "äidin homma on ihaninta, mitä naiselle voi sattua".
Sumida
Sumida on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Sumida- ja Arajokien välissä Tokion keisarillisen palatsin koillispuolella ja rajautuu Adachin, Arakawan, Chūōn, Edogawan, Katsushikan, Kōtōn ja Taitōn erillisalueisiin. Sumidassa on 266 814 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 13,77 neliökilometriä.
Aluejako
Sumidan erillisalueella on 26 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 104 osa-alueeseen. Yhteen kaupunginosaan kuuluu kahdesta kuuteen osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Sumidassa sijaitseva Ryōgoku oli merkittävä viihdekeskus Edo-kaudella, nykyisin alueella sijaitsevat Ryōgoku Kokugikan -sumoareena ja Edo-Tokio-museo. Siellä sijaitsee myös Japanin korkein rakennelma, 634 metriä korkea televisio- ja näköalatorni Tokyo Skytree.
Charles Doolittle Walcott
Walcott syntyi New York Millsissä New Yorkin osavaltiossa. Hän oli kiinnostunut luonnosta jo lapsena ja keräsi mineraaleja ja linnunmunia sekä myöhemmin fossiileja. Walcott ei suorittanut lukiota loppuun, mutta hänen kiinnostuksensa fossiileihin tutustutti hänet Louis Agassiziin, joka kannusti Walcottia jatkamaan työtä paleontologian parissa. 9. tammikuuta 1872 Walcott avioitui Lura Ann Rustin kanssa.
Tieteellisen uran alku
Walcott aloitti tieteellisen uransa etsimällä uusia löydöksiä ja myymällä näytteitä Yalen yliopistolle.
Vuonna 1876 Walcottista tuli New Yorkin osavaltion geologin James Hallin avustaja. Samalla hänestä tuli myös Yhdysvaltain tieteen kehittämisen yhdistyksen jäsen.
Walcott työskenteli yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksessa vuodesta 1879. Vuonna 1894 hänestä tuli laitoksen johtaja. Walcott työskenteli erityisesti kambrikaudelle ajoitettujen löydösten parissa.
Walcott kuoli Washington, DC:ssä vuonna 1927. Kuoleman jälkeen hänen näytteet, valokuvat ja muut muistiinpanot varastoitiin. 1960-luvulla uusi paleontologisukupolvi kiinnostui aineistosta uudelleen.
Walcottin mukaan on nimetty Kanadassa sijaitsevassa Mount Burgessissa oleva huippu. Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia myöntää Charles Doolittle Walcott mitalin viiden vuoden välein ansiokkaasta esikambri- ja kambrikauden tutkimuksesta.
FS Volta (1867)
Volta oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen Limier-luokan 1. luokan aviso, joka luokiteltiin vuonna 1876 3. luokan risteilijäksi.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 4. huhtikuuta 1867. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1867 ja se liitettiin laivastoon vuonna 1869.
Palvelus
Alus liitettiin Japanissa ja Kiinassa toimivaan laivasto-osastoon 1881. Se osallistui 23. elokuuta Kelungin taisteluun. Volta poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892 ja se romutettiin vuonna 1894.
Painaminen
thumb|250px|Kirjapaino vuodelta 1568 Painaminen on tapa muodostaa kuva sileälle alustalle, useimmiten paperille tai kankaalle. Painaminen on syrjäyttänyt käsityönä tehdyt kirjoitukset silloin, kun on vaadittu massatuotantoa.
Painomateriaalit
Painomateriaali on alusta, jolle kirjoitus tai kuva painetaan. Muinaisen Mesopotamian sumerit käyttivät painomateriaalinaan savilaattoja, joiden yli he pyörittelivät kohokuvioituja sinettejä. Kovettuvia savilaattoja käyttivät sumerien jälkeen painomateriaalina muutkin muinaiset kansat, kuten antiikin kreikkalaiset. Myöhemmin painomateriaaleiksi vaihtuivat Egyptin halki virtaavan Niilin suistossa kasvava papyrus, nahasta valmistettu pergamentti ja lopulta ne korvannut paperi. Paperi oli keksitty Kiinassa, mutta vasta paperin valmistustekniikan kehittyminen Lähi-idässä ja Euroopassa keskiajalla teki mahdolliseksi painotekniikan laajemman leviämisen ja kirjojen painamisen.
Painopinnat
Kuvien painoaihiot luotiin varhaisina aikoina piirtämällä tai kaivertamalla puuhun, kupariin, silkille tai kiveen. Puupiirros tehdään kohopainona, jossa kuvat ja kirjainmerkit leikataan koholle tasapintaiseen puukappaleeseen, ja kuvioita ympäröivä alue poistetaan. Puukaiverrusta käytettiin Kiinassa painotuotteiden tekoon jo varhain, ja Eurooppaan taito tuli vasta 1300-luvun lopussa. Kuparipiirrokset tehdään syväpainona kaivertamalla kupariseen painopintaan syvennyksiä, jotka painamisen yhteydessä täytetään värillä. Silkkipainomenetelmä kehitettiin Kiinassa jo yli 1000 vuotta sitten, ja Euroopassa se on tunnettu 1400-luvulta alkaen. Siinä kehykseen pingotetaan seulakangas, jonka läpi väri painetaan painopinnalle. 1700-luvun lopulla kehitetyssä kivipainossa tasainen kivipinta käsitellään niin, että osa siitä vastaanottaa väriä ja osa hylkii sitä.
Ensimmäiset painotuotteet
thumb|Kiinalainen paperille painettu [[Timanttisutra, vanhin tunnettu painettu kirja, Tang-dynastian ajalta vuodelta 868.]] Painaminen keksittiin Kiinassa ensimmäisen vuosituhannen alkupuolella. Puukaiverruksia oli painettu kankaalle viimeistään vuonna 220, ja Tang-dynastian aikana 618–907 puukaiverruksia painettiin myös paperille. Kiinassa painettiin paljon etenkin buddhalaisia tekstejä. Kiinan vanhin tunnettu ja säilynyt painotuote on puukaiverrus kaudelta 684–705. Koreasta on löytynyt vuodelta 750 peräisin oleva paperille painettu asiakirja, joka on maailman vanhin laatuaan. Tang-dynastian loppupuolella myös taolaiset ryhtyivät painamaan kirjoja ja painaminen nousi suureen suosioon eri puolilla Kiinaa.
Irtokirjasin
Ensimmäiset tunnetut painokäyttöön tarkoitetut irtokirjakkeet valmisti kiinalainen Bi Sheng noin vuonna 1040. Hän valmisti irtokirjakkeensa poltetusta savesta. Vuonna 1298 Wang Zhen keksi puiset irtokirjakkeet. Myöhemmin irtokirjakkeita alettiin valmistaa Kiinassa myös metallista kuten kuparista, pronssista, raudasta ja tinasta. Ensimmäinen korealainen irtokirjakkeilla painettu kirja on vuodelta 1377. Puukaiverrus säilyi Kiinassa ja Koreassa kuitenkin pitkään suosituimpana painopintana näissä maissa käytettyjen monimerkkisten kirjoitusjärjestelmien vuoksi. Eurooppaan irtokirjakkeiden käyttö levisi luultavasti Lähi-idän kautta.
Kirjapainotaidon synty
thumb|170px|left|Johannes Gutenberg, kirjapainotaidon keksijä. Kirjapainotaidon keksijänä pidetään saksalaista Johannes Gutenbergiä, joka eli 1400-luvulla. Hän ei varsinaisesti keksinyt mitään sellaista, mitä ei jo olisi ollut olemassa, mutta hän yhdisti kaikki elementit toimivaksi tekniseksi ratkaisuksi. Jo ennen Gutenbergiä Euroopassa oli jo painettu puuleimasimilla ja puulaatoilla kankaalle kuvia ja kuvioita sekä paperille esimerkiksi pelikortteja ja pyhimystenkuvia. Myös metallileimasimia oli käytetty esimerkiksi rahan lyömisessä. Gutenbergillä oli kultasepän tausta, ja hän keksi 1430-luvulla ryhtyä valamaan erillisiä kirjakkeita metallista. Irtokirjasimet nopeuttivat sivun tekemistä olennaisesti verrattuna siihen, että jokainen sivu olisi kaiverrettu erilliseksi puu- tai metallilevyksi. Seuraavien vuosien aikana Gutenberg valmisti saksan kielessä tarvittavat kirjakkeet sekä kehitti muun muassa painimen, latomistekniikan ja oikeanlaisen painovärin.
Gutenbergin kirjapainotaidon mestarinäytteenä pidetään Raamattua, jonka parissa hän työskenteli vuosina 1452–1455. Kun Gutenbergillä ei ollut rahaa maksaa velkojaan, hänen työtään jatkoivat hänen liikekumppaninsa Johannes Fust ja tämän vävy Peter Schöffer. Kirjapainotaito levisi nopeasti muualle Saksaan, ja kohta muuallakin Euroopassa työskenteli saksalaisia painajia.
Kirjapainotaito teki tiedon monistamisesta nopeaa ja ennen kaikkea halpaa. Kirjapainotaitoa on sanottu yhdeksi maailman suurimmista keksinnöistä. Kirjapainotaito mahdollisti ihmisen käsityksen muokkaamisen itsestään ja maailmasta ympärillään. Lukutaito ja kirjapainotaito kehittyivät yhdessä. Ilman kirjapainotaitoa eivät yliopistotkaan olisi kehittyneet. Niinpä kirjapainoja nousi sinne missä oli yliopistoja.
Painokone
thumb|Ryobi neliväri offset-painokone Gutenbergin kehittämä painin säilyi melko muuttumattomana vuosisatojen ajan. 1600-luvulla siihen lisättiin jouset painoalustan noston nopeuttamiseksi. Teollisessa vallankumouksessa keksittiin höyryvoima ja sähkö, ja painimista tuli painokoneita. Ensimmäisen höyrymoottorikäyttöisen arkkipainokoneen rakensi vuonna 1811 saksalainen Friedrich König. Kaksi vuotta myöhemmin hän rakensi ensimmäisen sylinteripainokoneen eli pikapainokoneen. Sen jälkeen kehitettiin rotaatiopainokone. Arkkipaino on nykyisin yleisempää kirjojen ja pakkausten painamisessa, mutta esimerkiksi sanomalehdet tehdään rotaatiopainoissa.
Latomakone
Uusi mullistus kirjapainossa tapahtui latomakoneen myötä. Aikaisemmin latojat olivat kirjapainossa laittaneet kirjasimet yksitellen painolevyihin. Sellainen painaminen oli erittäin työlästä. Vuonna 1886 Ottmar Mergenthaler esitteli New York Tribunen kustantajille kehittämänsä latomakoneen. Kone teki seitsemän ammattitaitoisen latojan työn kooten painolevylle automaattisesti rivin kirjasimia, ”a line o’ types”, josta menetelmä sai nimen Linotype. Latojat vastustivat kiihkeästi latomakoneita, mikä hidasti huomattavasti Linotypen yleistymistä. Pitkällä aikavälillä kehitys ei kuitenkaan ollut pysäytettävissä. Latomakonetta on kiittäminen muutaman kolikon hintaisista sanomalehdistä ja tavallisten ihmisten ostettavissa olevista kirjoista ja sitä kautta lukutaidottomuuden vähittäisestä katoamisesta.
Valoladonta
Kohopainosta offsetpainamiseen siirryttäessä mekaaniset metallilatomakoneet korvautuivat 1950-luvulta alkaen valokuvausmenetelmään perustuvilla valolatomakoneilla, joissa kirjainmerkit valotettiin yksi kerrallaan valoherkälle paperille tai filmille. Valoladonnan valtakausi kesti 1980-luvun lopulle, jolloin tekstintuotannossa alettiin siirtyä nykyisiin, täysin tietokonepohjaisiin menetelmiin joissa erillistä ladontavaihetta ei enää tarvita.
Offsetpaino ja teollinen syväpaino
Offsetpaino kehitettiin kivipainon pohjalta 1900-luvun alkuvuosina. Siinä painoväri siirtyy painolevyltä paperille kumikankaan kautta. Syväpaino kehittyi 1910-luvulla niin, että se tuli mahdolliseksi teollisessa mittakaavassa.
Digitaaliset painomenetelmät
Nykyään perinteisten painomenetelmien rinnalle ovat tulleet erilaiset digipainomentelmät, jolloin kyseessä on painoaihion tulostaminen suoraan paperille. Tulostusmenetelminä on tällöin elkografia, elektrofotografia, elektrografia, ionografia, magnetografia, mustesuihku ja termografia, joista yleisimpiä ovat elektrofotografia ja mustesuihku. Myös termografiaa saatetaan käyttää esimerkiksi kuittien tulostamiseen.
Painotekniikan muutos vaikutti 1980-luvulla esimerkiksi Englannissa koko painetun median rakenteeseen. Uudet mediakeisarit, esimerkiksi Rupert Murdoch, nousivat valtaan ja irrottivat lehden ja sen painamisen. Digitaalisesti ladottu lehti voitiin tuolloin painattaa siellä, missä se oli edullisinta. Tämä paransi lehtien kannattavuutta ja johti päälehtien omistuksen suurempaan keskittymiseen. Digitaalinen painaminen ja nettilehdet ovat puolestaan tuoneet uusia toimijoita kirjojen ja lehtien julkaisijoiksi.
Historia Pohjolassa
Ensimmäinen Ruotsissa painettu kirja on vuodelta 1483. Vanhin Suomea varten tilattu painettu kirja on vuonna 1488 Lyypekissä painettu Missale Aboense, ja ensimmäinen suomenkielinen kirja Tukholmassa vuonna 1542 tai 1543 painettu Mikael Agricolan Abckiria. Suomen ensimmäinen kirjapaino perustettiin Turun Akatemian yhteyteen vuonna 1642. Sen perusti tukholmalainen kirjapainaja Peder Eriksson Wald (1603–1653). Kirjapainotoiminta oli kuitenkin Suomessa niin pienimuotoista, että aluksi kirjasimet Turun kirjapainossa riittivät vain puolen sivun painamiseen kerralla. Muualla Euroopassa kirjapainoja toimi yleisesti suhteellisen pienissäkin kaupungeissa. Turun toinen kirjapaino perustettiin vuonna 1668 ja Viipurin kirjapaino vuonna 1689.
Bondin kierto
thumb|Kaaviokuvassa pystyakselina lämpötila, vaaka-akselina aika oikealta vasemmalle. Bondin kierto: H: [[Heinrichin tapahtuma, suuri kylmeneminen. Kahden Heinrichin tapahtuman välissä lämpötila laski hitaasti. Tätä lämpötilan laskua pilkkoivat d:t, Dansgaard-Oeshgerin tapahtumat (DO-tapahtuma) jotka olivat pienempiä kylmenemisiä ja lämpenemisiä. Suurin DO-tapahtuma tuli Heinrichin tapahtuman jälkeen.]]
Bondin kierto oli jääkaudella tapahtuva kylmenemisten ja lämpenemisten vuorottelu, joka tapahtui noin 7 000 vuoden jaksoissa. Jaksot vaihtelevat välillä 3 000–14 000 vuotta. Jääkaudella tapahtui Bondin kiertoa, joka oli hidas lämpötilan viileneminen ja sen nopea palautuminen noin 7 000 vuoden jaksossa. Tämän jakson päällä ratsasti hieman lyhyempiä mutta suuria lämpötilanvaihteluja, mm. DO-tapahtumat. Bondin kierron arvellaan johtuneen siitä, että jäätiköt olivat välillä raskaita ja välillä kevyitä. Suuri jäätikkö romahti jostain syystä äkkiä mereen, ehkä oman painonsa alla, noin 7 000 vuoden välein. Tämän jälkeen tuli jonkin aikaa kylmää, ja lämpeni äkkiä. Lämpötila alkoi taas viiletä jäätiköiden uudestaan laskiessa ja muuttuessa raskaammiksi.
Jakso oli Veiksel-jääkauden alussa pitkä, ja lyheni loppua kohti. Kierto alkoi nopealla noin 15 °C:n lämpötilan nousulla Grönlannissa. Tällöin vapautui suuria määriä jäävuoria mereen, mikä vähitellen jäähdytti ilmastoa. Tämän hitaan jäähtymisen katkoivat pienemmät, nopeammat n. 8 asteen viilenemiset ja hyvin nopeat 8–10 asteen nousut, DO-tapahtumat. Jokainen viileneminen päättyi yhä pienempään lämpötilan nousuun, kunnes Bondin sykli alkoi taas alusta. Lämpötila vaihteli huomattavasti myös pienemmän viilenemisen aikana, oli mini-DO-kierto. Arvellaan olleen myös noin 300–500 vuoden jaksollisuutta jääkaudella. Pienempi DO-kierto liittyi vedenpinnan nousuun ja sitä seuranneeseen lauttajään irtoamiseen. Pitempijaksoiset viilenemiset saattoivat johtua suurten jäätikön patoamien jääjärvien tyhjenemisestä.
Bondin kierron arvellaan liittyneen muutoksiin Amerikan Laurentiden jäätikössä sekä sen vaikutuksesta termohaliinikiertoon. Bondin kierto alkoi hitaalla jääkentän koon kasvulla, johon liittyi laskeva trendi lämpötiloissa Pohjois-Atlantin pohjan tuntumassa olevan syväveden muodostuksessa. Bondin kiertoon liittyvässä Heinrichin tapahtumassa jääkenttä kutistui äkkiä ja lämpötila laski yli 10 °C. Tähän liittyi mahdollisesti Amerikassa olevan jääjärven tyhjeneminen. Valtava määrä jäävuoria vapautui mereen. Lämpötilan kanssa samaan tahtiin vaihteli syvän veden muodostus Atlantilla. Syvä vesi on ollut alkujaan lämmintä merivirran pintavettä, mutta on viilennyt ja vajonnut pohjaan.
Bondin kierron vaiheet
thumb|right|Noin 40 000 vuoden takaisista GRIP ja NGRIP- [[jääkairausnäyte|jääkairausnäytteistä otettu happi-isotoppikäyrä, jossa näkyy DO-tapahtumia nipuissa. Jokainen nippu on yksi Bondin kierto.]]