cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vera Holodnaja
Jälkimaine
Holodnajan kuoleman jälkeen useimmat hänen elokuvansa tuhoutuivat. Hänestä itsestään tuli kuitenkin folklore-hahmo. Hänen kuolemastaan kiersi villejä huhuja, joiden mukaan hän olisi todellisuudessa tehnyt itsemurhan, tullut murhatuksi ynnä muuta. Nämä sitkeät huhut pitkälti kumottiin 1970-luvulla, mutta niistä liikkuu edelleen versioita. Holodnaja päätyi myös sivuhenkilöksi ukrainalaisen Juri Smolitšin historialliseen romaaniin Aamurusko meren yllä (Свитанок над морем, 1951–1952), ja Nikita Mihalkov ohjasi hänen kohtaloonsa väljästi perustuvan elokuvan Rakkauden orja (Раба любви, 1975).
Ari Häyrinen
Tämän lisäksi hän toimi Cantores Minores -seniorikuoron Isoon-Britanniaan suuntautuneen konserttimatkan taiteellisena johtajana 19.–23. toukokuuta 2004.
Perustamaansa sekakuoro Emoriendoa Häyrinen johti vuosina 1985–1991, minä aikana kuoro voitti sarjansa Suomen laulajien ja soittajien liiton (Sulasol) kuorokilpailussa vuonna 1987 Oulussa ja sai kokonaiskilpailun voittopokaalin. Sekakuoro Emoriendo sai Yleisradion harrastemusiikin kunniapunnuksen vuonna 1989 ja sijoittui toiseksi ensimmäisessä kansallisessa Heikki Klemetti -kamarikuorokilpailussa Orivedellä vuonna 1990. Kilpailussa Häyrinen sai Yleisradion erikoispalkinnon nuorelle kuoronjohtajalle.
Häyrinen toimi tenorilaulajan tehtävissä Radion Kamarikuorossa vuosina 1987–1991. Cantores Minores -poikakuoron varajohtajana Häyrinen toimi vuosina 1990–1991, ja kouluttajana vuosina 1991–2002. Cantores Minores -seniorikuoron taiteellisena johtajana hän toimi vuosina 1993–2007. Urkurina joissakin Cantores Minores -kuoron konserteista hän on toiminut vuodesta 1988 alkaen. Helsingin Saksalaisen kirkon kanttorin viransijaisena hän toimi vuosina 1991–1994 ja vuonna 1998. Hän johti tuolloin muun muassa Johannes Brahmsin Saksalaisen Requiemin ja W. A. Mozartin c-molli messun ja tämän sinfoniat 40 ja 41. Suomen Kansallisoopperan apulaiskuoromestarin määräaikaista tointa Häyrinen hoiti vuosina 1992–1997.
Häyrinen on esiintynyt kuoronjohtajana, kapellimestarina ja urkurina ja pianistina eri puolilla Suomea ja Eurooppaa sekä Japanissa. Hän on johtanut useita kuoroja radionauhoituksissa ja toiminut kapellimestarina muun muassa Suomalaisen Kamarioopperan produktioissa.
Häyrinen johti vantaalaista kamarikuoroa Tikkurilan Laulajia vuosina 1998–2011, joka mm. levytti hänen kanssaan joululevyn Joulun taikaa vuonna 2005 ja levyn Viihdy kanssamme Tikkurilan Laulajien 60-vuotisjuhlavuonna 2009. Kuoron ohjelmistoon tuli Häyrisen aikana myös suurteoksia orkesterin kanssa, muun muassa Joseph Haydnin oratorio Luominen ja Händelin Messias-oratorio.
Häyrinen toimi Helsingin Hakavuoren seurakunnan kanttorina Pohjois-Haagassa vuosina 1999–2010. Haagan seurakunnan kanttorin virassa Helsingissä hän toimi vuoden 2011 ajan. Hänet valittiin vuoden 2012 alusta Helsingin Pakilan seurakunnan laajaa yliopistotutkintoa edellyttävään kanttorinvirkaan. (A-virka). Pakilan seurakunnassa hänen a-kanttorin virkaansa kuuluu mm. seurakunnan Vox Sonora -kuoron johtaminen. Vox Sonora-kuoron johtajana hän on esittänyt mm. J. S. Bachin kantaatteja ja G. Faurén sekä W. A. Mozartin Requiemit.
Divine Insanity
Divine Insanity on suomalaisen Lovex-yhtyeen vuonna 2006 julkaistu esikoisalbumi. Albumi sisältää muun muassa kappaleen ”Guardian Angel”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Lovex, ellei toisin mainittu.
Special Editionin bonuskappaleet
Livekappaleet nauhoittivat Espoossa 9. heinäkuuta 2006 Marko Tetri ja Henkka Wirsell.
International Versionin bonuskappaleet
International Version ei sisällä kappaleita ”On The Sidelines” ja ”Sleeptight”.
Krayzie Bone
pienoiskuva|Krayzie Bone Krayzie Bone (oik. Anthony Henderson) on Grammy-palkittu rap-artisti. Hän kuuluu Bone Thugs-N-Harmony -hip hop -kollektiiviin. Krayzie Bone levytti hänen soolodebyyttinsä, Thug Mentality 1999, vuonna 1998. Se julkaistiin tuplalevypaketissa, mukana suuri valikoima vierasjulkaisuja, mm. Bone Thugs-N-Harmony, The Marley Brothers, Mariah Carey, Big Punisher, Fat Joe, E-40, 8 Ball & MJG, Kurupt, Treach ja Snoop Dogg. RIAA vahvisti, että albumi myi platinaa.
Palkintoja
Grammyt:
MTV:n Musiikkivideopalkinnot:
Jäytäjäkoimaiset
Jäytäjäkoimaiset (Gelechioidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Se on lajimäärältään valtava, mutta ryhmää on silti tutkittu melko vähän. Useimpien arvioiden mukaan yläheimoon kuuluu vähintäänkin kymmeniä tuhansia lajeja ja eräiden arvioiden mukaan lajeista tunnetaan vasta noin 25 %. Suomesta tunnetaan runsaat 470 yläheimoon kuuluvaa perhoslajia
Ulkonäöltään jäytäjäkoimaisiin kuuluvat lajit ovat vaihtelevia, mutta kooltaan ne ovat pieniä tai korkeintaan keskikokoisia. Toukat elävät usein lehtimiinaajina.
Shishaldinin tulivuori
Shishaldinin tulivuori on aktiivinen kerrostulivuori Unimakin saarella Aleuttien saaristossa Alaskassa, Yhdysvalloissa. Se on alle 10 000 vuotta vanha. Tulivuori on 2 857 metriä korkea, ja on samalla Aleuttien korkein kohta. Shishaldin on purkautunut useita kertoja. Viimeksi se purkautui vuonna 2015. False Passin kaupunki sijaitsee 32 kilometriä tulivuoresta itään.
Vuonna 1967 Shishaldinista tuli Yhdysvaltain kansallinen maamerkki.
Atlantin taistelut
Atlantin taistelut ensimmäisessä maailmansodassa olivat pääosin Saksan keisarikunnan laivaston ja Britannian kuninkaallisen laivaston sotalaivojen välisiä taisteluita sekä Saksan sukellusveneiden harjoittamaa upotussotaa, jolla se häiritsi ympärysvaltojen merikauppaa. Vuonna 1915 saksalainen sukellusvene U-20 upotti matkustajalaiva RMS Lusitanian, joka vei mukanaan syvyyksiin 1 198 ihmistä, joista 128 yhdysvaltalaista ja noin 100 lasta. Sukellusveneet upottivat kaikkiaan noin 5 000 ympärysvaltain laivaa ja tappoivat 15 000 siviiliä. Sukellusveneet olivatkin vihattuja ympärysvalloissa. Saksalaiset menettivät sodan kuluessa 365 sukellusveneestään 178, ja 13 000 sukellusvenemiehestään 5 000. Vuoden 1917 alussa Saksa aloitti rajoittamattoman upotussodan maailman merillä upottaen myös amerikkalaisia kauppalaivoja, joka osaltaan veti Yhdysvallat mukaan sotaan.
Maj Sjöwall
Maj Sjöwall (25. syyskuuta 1935 Tukholma, Ruotsi – 29. huhtikuuta 2020 Landskrona) oli ruotsalainen kirjailija, joka yhdessä avomiehensä Per Wahlöön kanssa kirjoitti poliisiromaaneita nimellä Sjöwall ja Wahlöö.
Sjöwall opiskeli journalismia ja graafista suunnittelua. Hän työskenteli toimittajana ja ulkoasusuunnittelijana useissa lehdissä. Ennen kuin Sjöwall tutustui Per Wahlööhön, hän oli ollut kahdesti naimisissa ja hänellä oli tytär.
Sjöwall ja Wahlöö tutustuivat työskennellessään journalisteina samalle lehtikustantamolle. He saivat kaksi poikaa ja kirjoittivat dekkareitaan iltaisin lasten mentyä nukkumaan. Kirjojen tarkoitus oli paljastaa hyvinvointiyhteiskunnan nurjat puolet. He kirjoittivat yhdessä vuosina 1965–1975 yhteensä yhdeksän kirjaa, joiden päähenkilö oli Martin Beck. Heitä pidetään nordic noir -tyylilajin luojina. Miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1975 hän työskenteli kääntäjänä kolmekymmentä vuotta.
Kirjoista on tullut kansainvälisiä menestysteoksia, ja niitä on myyty yli kymmenen miljoonaa kappaletta sekä sovitettu elokuviksi.
Sjöwallin perhe ilmoitti, että hän ei kuollut covid-19-tautiin.
Urkusonaatti
Urkusonaatti on pääasiasiassa saksalaisille ja ranskalaisille uruille sävelletty vapaamuotoinen konserttikappale. Eräät ranskalaiset säveltäjät nimesivät vastaavanlaiset teoksensa urkusinfonioiksi.
Bach
Johann Sebastian Bach kirjoitti uruille triosonaatteja, jotka kuuluvat enemmänkin kamarimusiikin kategoriaan.
Mendelssohn
Felix Mendelssohnin kuusi sonaattia uruille ovat muodoltaan epäyhtenäisiä enemmänkin muistiinkirjoitettuja improvisaatioita.
Liszt ja Reubke
Franz Lisztin fantasia ja fuuga Giacomo Meyerbeerin oopperaan Le Prophète sisältyvästä koraalista Ad nos, ad salutarem undan laajentaa muotoa preludin ja fuugan välisellä adagiolla. Samaan kategoriaan kuuluu Lisztin oppilaan Julius Reubken Der 94ste Psalm – Sonate für die Orgel.
Reger ja Rheinberger
Max Reger kirjoitti Fantasia ja Fuuga-muotoisia teoksia koraaliteemoista
Josef Rheinberger kirjoitti kaksikymmentä urkusonaattia
Guilmant
Alexandre Guilmant kirjoitti kahdeksan sonaattia uruille. Ensimmäisen sonaatin tekstuurin hän kirjoitti myös orkesterille ja nimesi sen sinfoniaksi. Vastaavasti orkesterille kirjoittamansa kahdeksannen urkusonaatin hän nimesi sinfoniaksi järjestysnumerolla toinen. Seitsemännen sonaatin vaihtoehtoinen nimi on sarja.
Widor ja Vierne
Widor ja Vierne käyttivät teostensa lajinimeä urkusinfonia.
Return to Witchwood
Return to Witchwood on vuonna 2003 julkaistu Bjørn Lynnen albumi, joka on jatko-osa vuoden 1996 albumille Witchwood. Teemaltaan albumi edustaa samaa fantasiakonseptialbumia kuin ensimmäinen albumi.
Dag og Tid
Dag og Tid on uusnorjankielinen sanomalehti, joka ilmestyy kerran viikossa Oslossa. Lehti keskittyy yhteiskuntaan, Norjan politiikkaan ja kulttuuriin. Lehti on perustettu 1962, ja se on puolueista riippumaton, mutta sanoo toimituksellista linjaansa radikaaliksi.
Maiju Pöyhönen
Maria Eleonora (Maiju) Pöyhönen (28. toukokuuta 1879 Pielisjärvi – 21. tammikuuta 1930 Haapavesi) oli suomalainen kasvitarhakoulun opettaja, joka kirjoitti eri aiheista.
Dag og Tid
Lehti on saanut Fritt Ords Pris -palkinnon.
Levikki
Vahvistettu nettolevikki Mediebedriftenes Landsforeningin mukaan:
Maiju Pöyhönen
Maiju Pöyhösen vanhemmat olivat Haapaveden kirkkoherra, rovasti Johan Pöyhönen (1839–1906) ja Haapaveden kasvitarha- ja keittokoulun johtaja Nora Pöyhönen. Pöyhönen valmistui ylioppilaaksi 1901 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta. Hän kävi ulkomailla tutustumassa kasvitarhaviljelykseen ja toimi sitten opettajana Haminan suomenkielisessä yhteiskoulussa 1902–1911, Haapaveden kasvitarha- ja keittokoulun opettajana vuodesta 1911 ja johtajana 1919–1929. Hän toimitti Kodin kasvitarha -lehteä 1912–1916 ja kirjoitti eri aikakauslehtiin kasvitarhanhoidon, terveydenhoidon ja raittiuden alalta. Hän suomensi kasvitarhakirjallisuutta.
Maiju Pöyhönen kuoli keuhkotautiin 1930.
Marco Maurer
Marco Maurer (s. 21. helmikuuta 1988 Affoltern am Albis, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Sveitsin NLA -joukkue Genève-Servette HC:ssa. Hän on puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu koko ja laukaus.
Seuraura
Maurer on EV Zugin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä Nationalliga A:ssa jo 17-vuotiaana kaudella 2005–2006, jolloin Maurer pelasi kahdeksan pääsarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2006–2007 hän pelasi NLA:ssa 13 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kausi 2007–2008 oli Maurerille ensimmäinen kokonainen liigassa ja hän teki 44 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Kaudeksi 2009–2010 Maurer siirtyi Genève-Servette HC:hen, jonka kanssa hän eteni NLA:n finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin SC Bern otteluvoitoin 4–3. Maurer pelasi kauden aikana myös yhden runkosarja- ja kahden playoff-ottelun verran lainalla NLB-joukkue HC Lausannessa. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Rapperswil-Jona Lakersiin. Maurer sijoittui 115 minuutillaan NLA:n jäähypörssissä neljänneksi. Kahden Rapperswilissä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 kaksivuotisella sopimuksella ZSC Lionsin riveihin. Maurer teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+8=12. Hän vahvisti kauden aikana myös saksalaisjoukkue Adler Mannheimia Spengler Cupissa.
Kesken kauden 2013–2014, marraskuussa 2014 Maurer siirtyi kevääseen 2016 asti ulottuvalla sopimuksella HC Luganoon. Kaudella 2014–2015, joulukuussa 2014 hänet nimettiin KHL-joukkue Jokereiden vahvuuteen Spengler Cupiin paikkaamaan joukkueen puolustajavajetta. Kaudeksi 2015–2016 Maurer siirtyi kaksivuotisella sopimuksella EHC Bielin riveihin.
Starbuck
Starbuck eli Volunteer Island on korallisaari Tyynellämerellä. Se on osa Kiribatille kuuluvia Linesaaria. Saarta on ennen kutsuttu nimellä Barren. Saaren löysi ensimmäisenä brittiläinen Valentine Starbuck vuonna 1823.
pienoiskuva|vasen|Asutuksen raunioita 1800-luvulta, jolloin saarella louhittiin [[guanoa.]]
Saarenmaa (Kangasala)
Saarenmaa on Kangasalan osa-alue ja Kangasalan kaupunginosa 6 Kaarina Maununtyttären tien varressa. Saarenmaa ulottuu Roineen rannalta Tampereen rajalle. Siellä sijaitsevat Ahuli-järven eteläosa ja Houkanjärvi.
Coats Island
Coats Island on saari Hudsoninlahden pohjoisosassa Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Saaren pinta-ala on 5 498 km², ja se on pinta-alalla mitattuna maailman 107. suurin ja Kanadan 24. suurin saari.
Saari on 127 kilometrin pituinen ja keskikohdalta mitattuna 72 kilometrin levyinen. Saaren rannikkoalueet ovat matalia, ja maa nousee loivasti saaren keskustaa kohden noin 80 metrin korkeuteen. Saaren keskiosassa on nimeämätön useiden järvien muodostama vesistö. Saaren korkein kohta on sen koillisimmassa osassa sijaitseva 182 metrin korkeuteen kohoava nimeämätön kivinen huippu.
Coats Island oli Dorsetin kulttuurin edustajien, sadlermiuttien kansan, viimeinen kotipaikka. Vuodesta 1920 saari on ollut asumaton ja määritelty poronhoitoalueeksi. Saarella on myös runsas pohjankiislakanta.
Sari Lemponen
Sari Lemponen (s. 3. marraskuuta 1973) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1991–2005 Lemponen pelasi naisten Superpesiksessä 312 runkosarjaottelua Oulun Lipon, Pattijoen Urheilijoiden ja Porin Pesäkarhujen joukkueissa. Ulkopelissä Lemposen pelipaikka oli kakkoskopparina. Lemponen valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun.
Radiator
Radiator on suomalaisen The Dogs -yhtyeen toinen ja viimeinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1980. Sitä edeltänyt albumi julkaistiin vielä Pera & The Dogs -nimellä, mutta myöhemmin nimi lyhennettiin.
Tuohiraamattu
pienoiskuva|344x344px|[[Tuohikirje 292 on vanhin tunnettu itämerensuomalaisella kielellä kirjoitettu teksti.]] Tuohiraamattu on suomalaisen ja karjalaisen kansanperinteen tuntema sana. Sana oli tunnetuin Karjalassa, mutta se tunnettiin satunnaisemmin myös laajalti suomalaisten joukossa Pohjanlahden rannikkoa, Lappia ja Ruotsin Länsipohjan meänkielisiä myöten. . Tuohiraamatuista ei kuitenkaan muistettu enää juuri muuta kuin nimitys, kun niistä etsittiin tietoa 1930-luvulla. Sana raamattu ei välttämättä tässä yhteydessä tarkoittanut kristittyjen pyhää kirjaa Raamattua, vaan kirjettä tai asiakirjaa, kuten venäjänkielinen kantasana grámota. Viron kielessäkin sana raamat tarkoittaa yleensä kirjaa. Kittilän ensimmäisen papin kerrottiin tosin saarnassaan maininneen nurkassa olevan tuohiraamatun (SKVR:XII2,8120).
Kansanperinteen tutkija Martti Haavio kuuli tuohiraamatuista ensi kertaa vuonna 1934 retkellään Karkun kylässä Karjalassa. Paikallinen rouva Nastja Rantsi, joka oli kertonut hänelle kuutisenkymmentä myyttiä ja tarinaa, väitti oppineensa niistä eräät, jotka liittyivät karjalaiseen muinaisuskoon, lukemalla tuohiraamatusta. Tätä väitettä Haavio ei vakavissaan uskonut, eikä sen paikkansapitävyyttä voitu tutkia, sillä suomalaiset eivät tuohon aikaan päässeet Neuvostoliiton puolelle Vienan Karjalaan, jossa kyseisen tuohiraamatun olisi pitänyt tuolloin tai ainakin aiemmin sijaita. Haavio kuitenkin kiinnostui sanasta "tuohiraamattu", ja tutkimuksissa huomattiin, että sana tunnettiin melko yleisesti niin Karjalassa kuin Suomessakin. Sana oli säilynyt muun muassa sananparressa "paksu kuin tuohiraamattu", ja yleisen sanonnan muunnoksessa: "lukee kuin piru tuohiraamattua". Meänkielessä tuohiraamattu on olemattoman tiedon tai asiattomuuden vertauskuva. Esimerkiksi kiroilua tai pötypuhetta voidaan sanoa tuohiraamatun lukemiseksi.
Eräässä kertomuksessa Viipuriin lähetettyä viestiä kutsutaan tuohilevyksi ja kirjaksi: Eräässä valituslaulussa tuohen lappua verrataan kirjaan, tosin tässä tapauksessa ilmeisesti laulaja haluaa vain sanoa, että ei omista kirjaa:
Tuohilevyille on tehty merkintöjä taikatemppujen yhteydessä. (SKVR:XII2, 6038)
Martti Haavio yhdistää kansanperinteen tuohiraamatut Novgorodin tuohikirjeisiin. Novgorodin tuohikirjeet ovat Venäjältä Novgorodin seudulta löydettyjä muinaisjäännöksiä, tuohenpaloja, joihin on raaputettu muinaiskyrillisin kirjaimin sanoja ja tekstejä. Tuohikirjeet on tehty lähinnä vuosien 1000–1400 jaa. välisenä aikana. On löydetty joitakin tuohikirjeitä, jonka teksti tai osa tekstistä on kiistatta jollain itämerensuomalaisella kielellä. Esimerkiksi Tuohikirje 292 on itämerensuomalainen, J.S Jelisejevin mukaan karjalaa. Myös Turusta on sittemmin löytynyt 1400-luvulle ajoittuva arkeologinen todiste tuohelle kirjoittamisesta. Kyseisessä tuohenkappaleessa on goottilaisia kirjaimia. Suomen ensimmäinen 1300-luvulle ajoitettu tuohikirje löytyi Turun linnan lähistöllä tehdyissä kaivauksissa vuonna 2006.
Charlotte Strandgaard
Charlotte Strandgaard (15. helmikuuta 1943 Brørup, Tanska – 9. lokakuuta 2021 Glostrup, Tanska ) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti alkuun runoja arjen elämästä, mutta myöhemmässä tuotannossa hän siirtyi dokumentaariseen romaaniin.
Lisp-kone
thumb|right|Varhainen Lisp-kone MIT:n museossa Lisp-koneet olivat yleiskäyttöisiä tietokoneita, jotka suunniteltiin ohjelmoitaviksi pääosin Lisp-kielellä ja joiden tunnetuin sovellusalue oli todennäköisesti tekoäly. Ne olivat periaatteessa ensimmäisiä kaupallisia yhden käyttäjän työasemia, joskin aluksi kooltaan varsin suuria. Koneita ei koskaan valmistettu kovin suuria määriä, todennäköisesti vain joitakin tuhansia, mutta ne ehtivät kuitenkin jättää jälkensä tietotekniikan historiaan, sillä Lisp-koneympäristö vaikutti merkittävästi muun muassa tehokkaan roskienkeruun, lasertulostuksen, ikkunointijärjestelmien, hiiren, korkean resoluution bittikarttagrafiikan, renderöinnin ja erilaisten tietoverkkoratkaisujen kehitykseen.
Ensimmäiset Lisp-koneet suunniteltiin 1970-luvun alkupuolella Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa, jossa hanketta vetivät Richard Greenblatt ja Tom Knight. Myöhemmin Lisp-koneita valmistivat pääasiassa Symbolics sekä Lisp Machines. Muita markkinoilla olleita yhtiöitä olivat muun muassa Xerox ja Texas Instruments. Kiinnostus Lisp-koneisiin alkoi hiipua 1980-luvun lopulla, ja niiden valmistus loppui seuraavan vuosikymmenen alkupuolella.
Marianne Sjöblom
Marianne Sophie Purin (o.s. Sjöblom, 22. marraskuuta 1933 Helsinki – 10. lokakuuta 2014 Malans, Sveitsi ) oli suomalainen miekkailija.
Marianne Sjöblom edusti Suomea miekkailijana Helsingin olympialaisissa 1952. Hän oli Maggie Kalkan ja Taimi Mattssonin ohella ensimmäinen olympialaisissa kilpaillut suomalainen naismiekkailija. Kaikki karsiutuivat florettimiekkailun alkuerissä. Maailmanmestaruuskilpailuihin Sjöblom osallistui vuonna 1953.
Kotimaassa Sjöblom edusti Helsingin Miekkailijoita ja voitti floretilla henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuonna 1954 sekä useita joukkuemestaruuksia.
Marianne Sjöblom asui myöhemmin Sveitsissä. Hänen isänsä Nils Sjöblom ja veljensä Nils-Robert Sjöblom olivat myös aikanaan Suomen parhaita miekkailijoita.
Frank McKinney
Frank Edward McKinney Jr. (3. marraskuuta 1938 Indianapolis – 11. syyskuuta 1992) oli yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa viestissä vuonna 1960.
McKinney kilpaili kaksissa olympialaisissa. Melbournessa 1956 hän sai pronssia 100 metrin selkäuinnissa. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti hopeaa selkäuinnissa ja voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jonka loppukilpailussa hän ui ensimmäisen eli selkäuintiosuuden ja Yhdysvallat teki maailmanennätyksen 4.05,4.
McKinney voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 100 metrin selkäuinnissa ja sekauintiviestissä sekä vuonna 1955 että vuonna 1959.
McKinney kuoli lento-onnettomuudessa syyskuussa 1992.
Marieke van der Wal
Marieke van der Wal (s. 7. marraskuuta 1979 Delft) on alankomaalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Alankomaiden maajoukkueessa 196 maaottelua vuosina 2000–2016. Hän saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015.
Van der Wal pelasi seuratasolla kotimaassaan HV Quintusissa (aiemmalta nimeltään Van Der Voort Quintus) vuosina 1998–2003 ja 2014–2016 sekä V&L Geleenissä 2003–2005. Ulkomailla hän edusti saksalaista Borussia Dortmundia 2005–2007, espanjalaista CBM Elche Mustangia 2007–2009, espanjalaista SD Itxako Navarraa 2009–2010, saksalaista Frisch auf Göppingeniä 2010, ranskalaista Havre Athletic Clubia 2010–2011 ja ranskalaista Cergy-Pontoise Handballia 2011–2014.
Rengasteoria
Rengasteoria on algebran osa-alue, jonka tutkimuskohteena ovat renkaat – algebralliset rakenteet, joille on määritelty yhteen- ja kertolasku.
Vaihdannaiset renkaat
Rengasta kutsutaan vaihdannaiseksi, jos sen kertolasku on vaihdannainen. Jos R on rengas, jossa on määritelty yhteenlasku (+) ja kertolasku (\cdot), niin R on vaihdannainen, jos mille tahansa alkioille a, b \in R pätee. Esimerkkejä vaihdannaisista renkaista ovat polynomirenkaat, algebrallisten kokonaislukujen renkaat samoin kuin tavalliset kokonaisluvut, ja p-aditiset kokonaisluvut.
Kiitos ei ole kirosana
Kiitos ei ole kirosana on Haloo Helsinki! -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 3. lokakuuta 2014. Albumin ovat tuottaneet Rauli Eskolin ja Gabi Hakanen. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiseksi. Levyä myytiin ensimmäisellä myyntiviikollaan platinalevyn verran, eli yli 20 000 kappaletta.
27. helmikuuta 2015 albumista julkaistiin platinaversio, jossa on tavallisen albumin 11 kappaleen lisäksi kolme extra-kappaletta.
Albumi nousi lokakuussa 2014 hetkeksi Spotifyssa maailman 82. kuunnelluimmaksi albumiksi.
Albumin ensimmäinen single ”Beibi” julkaistiin 15. elokuuta 2014. Kappale on menestynyt julkaisunsa jälkeen erinomaisesti nousten suoraan latauslistan ensimmäiselle sijalle. Radiolistalla se nousi ensimmäisellä viikollaan suoraan kymmenenneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi, mutta jo seuraavalla viikollaan se nousi soitetuimmaksi kappaleeksi. Toinen single ”Vihaan kyllästynyt” julkaistiin albumin julkaisun yhteydessä 3. lokakuuta 2014. Albumilta julkaistiin singleinä myös kappaleet ”Kiitos ei ole kirosana”, ”Kuussa tuulee” ja ”Pulp Fiction”.
Emma-gaalassa 2015 Kiitos ei ole kirosana palkittiin vuoden albumina ja vuoden pop-albumina. Haloo Helsinki! palkittiin vuoden yhtyeenä.
Pál Kadosa
thumb|Pál Kadosan hauta. Pál Kadosa (6. syyskuuta 1903, Léva – 30. huhtikuuta 1983, Budapest) oli unkarilainen säveltäjä, pianisti ja musiikinopettaja Budapestissa.
Kadosa kirjoitti mm. konserttoja: kaksi viululle ja neljä pianolle. Tuotantoon kuuluu lisäksi mm. sinfonioita, divertimentoja, kamarimusiikkia, kantaatteja, elokuvamusiikkia ja yksi ooppera.
Kadosa opiskeli Zoltán Kodályn johdolla, ja hänen tunnetuimpia omia oppilaitaan oli mm. György Ligeti (1923–2006).
Kiovan kansallinen kulttuuri- ja taideyliopisto
Kiovan kansallinen kulttuuri- ja taideyliopisto (, lyhennys KNUKIM;, lyhennys KNUCA) on Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa toimiva yliopisto. Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1968. Se oli aluksi Kiovan kulttuurikorkeakoulu, joka toimi Harkovan kulttuurikorkeakoulun haaraosastona. Vuonna 1997 toiminta uudelleenorganisoitiin Kiovan kulttuurin valtionyliopistoksi. Vuonna 1999 se sai kansallisen yliopiston aseman ja nykyisen nimensä.
Myrthe Schoenaker
Myrthe Schoenaker (s. 1. kesäkuuta 1992 Olst) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa 13 ottelua ja tehnyt niissä 19 maalia.
Kiovan kansallinen kulttuuri- ja taideyliopisto
thumb|left|160px|Kiovan kansallinen kulttuuri- ja taideyliopiston päärakennus. Yliopisto-opetusta annetaan yhdeksässä tiedekunnassa. Yliopistolla on useita haaraosastoja muilla paikkakunnilla. Yliopistossa opiskelee yli 10 000 opiskelijaa.
Kamtšatkan alue
Kamtšatkan alue on Venäjän federaation entinen osa (subjekti) Venäjän kaukoidässä Koillis-Aasiassa. Alue käsitti Kamtšatkan niemimaan eteläosan sekä Kuriilien saaret ja Komendöörinsaaret. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, vaikka se federaation hallinnossa olikin tasavertainen Kamtšatkan alueen kanssa.
Kamtšatkan alue rajoittui pohjoisessa Tšukotkaan, idässä Beringinmereen, kaakossa Tyyneen valtamereen, lännessä Ohotanmereen ja Magadanin alueeseen. Varsinainen Kamtšatkan alue (kun Korjakian autonomista piirikuntaa ei lasketa mukaan) rajoittui pohjoisessa Korjakian autonomiseen piirikuntaan, koillisessa Beringinmereen, idässä Tyyneen valtamereen ja lännessä Ohotanmereen.
Maantiede
Alueella on ankara ilmasto ja vuoden keskilämpötila on Kamtšatkan niemimaan eteläkärjessä 0 °C. Vuorien rinteillä on suuria metsiä. Alueen eläimistä mainittakoon muun muassa jääkarhu, peura, hylkeet, soopeli ja vuorilammas.
Väestö
Kamtšatkan alueen asukasluku on laskussa, vuonna 1999 alueen asukasluku oli 396 000, mutta vuonna 2002 se oli laskenut 358 801 (Korjakia mukaan luettuna). Alueen väestötiheys on 0,8 as./km². Suurimmat kaupungit ovat Petropavlovsk-Kamtšatski (199 700 as.) ja Ust-Kamtšatsk.
Suurin osa väestöstä on nykyisin venäläisiä. Vuonna 2002 väestöstä oli venäläisiä 290 108, ukrainalaisia 20 870 ja alkuperäisväestöön kuuluvia korjakkeja 7 328 (joista Korjakiassa noin 6 700). Lisäksi alueella asuu itelmejä, evenkejä ja ainuja sekä kiinalaisia ja korealaisia.
Statement (albumi)
Statement on Bjørn Lynnen albumi.
Kamtšatkan alue
Talous
Tärkein elinkeino on kalastus. Alueen teollisuus on keskittynyt metsä-, puusepän-, kaivos- ja elintarviketeollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä, rautaa, kultaa ja kuparia. Lisäksi harjoitetaan ravunpyyntiä, nauta- ja siipikarjanhoitoa ja porotaloutta sekä turkistarhausta ja –metsästystä. Alueella on myös öljyesiintymiä. Vähäinen maanviljely tuottaa perunoita, viljaa ja vihanneksia.
Ritva Koukku-Ronde
Koukku-Ronde kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1976. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1982 Tampereen yliopistosta, missä hän opiskeli historiaa ja tiedotusoppia. Gradussaan Koukku-Ronde käsitteli naisten äänioikeuskysymystä Britanniassa 1906–1918. Vuosina 1982–1985 hän työskenteli vapaana toimittajana.
Vuosina 1983–1984 Koukku-Ronde työskenteli Suomen Haagin suurlähetystön sihteerinä. Hän astui ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1985. Hän on työskennellyt useissa eri tehtävissä ministeriössä ja Haagin, Bonnin, Nairobin ja Berliinin edustajistoissa. Vuosina 2003–2005 Koukku-Ronde toimi ulkoministeriön Eurooppa-osaston apulaisosastopäällikkönä, 2005–2009 kehityspoliittisen osaston päällikkönä ja 2009–2011 kehityspolitiikasta ja kehitysyhteistyöasioista vastaavana alivaltiosihteerinä.
Koukku-Ronden puoliso on hollantilainen kemisti Hidde Ronde. Heillä on kaksi aikuista tytärtä.
Mosasaurit
Mosasaurit tai mosasaurukset olivat matalien merten valtiaita liitukaudella. Ne eivät kuitenkaan olleet sukua joutsenliskoille tai kalaliskoille. Ne kehittyivät maalla eläneistä liskoista. Suurimmat mosasaurukset olivat yli 10 metriä pitkiä. Pienin tunnettu mosasaurus oli Carinodens belgicus, joka oli noin 3,0 tai 3,5 metriä pitkä. Ne katosivat samassa joukkotuhossa kuin dinosaurukset.
Vetysulfidi
Vetysulfidi, bisulfidi eli sulfanidi on epäorgaaninen anioni, jonka kemiallinen kaava on HS− (tai SH−). Se muodostaa useiden kationien kanssa suoloja, joita myös sanotaan vety­sulfideiksi tai bisulfideiksi. Vety­sulfidi-ioni ei aiheuta suoloille väriä, mutta tällaisilla suoloilla on usein pistävä haju. Vetysulfidi-ioni on vahva emäs, ja vety­sulfidi­suolojen väkevät liuokset ovat syövyttäviä.
Vetysulfidi on yksin­kertaisin tiolaatti. Se on tärkeä kemiallinen reagentti ja teollisuus­kemikaali, jota käytetään varsinkin tekstiili­teollisuudessa, synteettisten maku­aineiden valmistukseen, messingin värjäämiseen ja raudan käsittelyyn
Nimitystä bisulfidi ei pidä sekoittaa disulfidi-anioniin (S22− tai −S–S−).
Kemialliset ominaisuudet
Vetysulfidi­suoloista tunnetuimpia ovat natriumvetysulfidi (NaHS) ja kaliumvetysulfidi (KHS).. Ammoniumvetysulfidia (NH4HS), joka on yksi hajupommien aineksista, ei ole eristetty puhtaana kiteisenä aineena. Jotkin yhdisteet, joita yleensä pidetään sulfidi-ionin (S2-) muodostamina suoloina, sisältävät todellisuudessa pääasiassa vetysulfidi-ioneja Esimerkiksi natriumsulfidin kide­vedellisen muodon kemiallinen kaava kirjoitetaan usein muodossa (Na2S·9 H2O), mutta oikeastaan se olisi esitettävä muodossa NaSH · NaOH · 8 H2O.
frame|center|Septisen viemäriveden UV/VIS-spektrit kolmesta eri paikasta. Vetysulfidin aiheuttama absorptio on jokaisessa havaittavissa 230 nm:n kohdalla.
Vetysulfidien vesiliuos absorboi valoa noin 230 nm:n aallonpituudella US/VIS-spektro­skopiassa. Tutkimus­ryhmät ovat jatkuvasti käyttäneet kenttä­spektro­metreja vetysulfidin aiheuttaman absorption ja samalla sen pitoisuuden mittaamiseen valta­merissä ja jäte­vesissä.
Emäksisyys
Vetysulfidin ja muiden tiolaattien sulfanidyyli­osa (–S−) voi vastaan­ottaa protonin seuraavasti: Täten vetysulfidi-ioni on Brønstedin esittämän määritelmän mukaan emäs. Vesi­luoksissa sen ensimmäinen emäsvakio pKa on 6,9. Sen konjugoitu happo on divetysulfidi eli rikkivety (H2S). Vesi­liuoksessa se käyttäytyy emäksenä myös Arrheniuksen tarkoittamassa mielessä, eli liuos sisältää hydroksidi-ioneja (OH-). Vesi­luoksissa suurin osa siitä reagoi veden kanssa: Jos liuoksessa olevat kationit eivät osallistu reaktioon, kuten on laita esimerkiksi natrium- ja kalium­vety­sulfideissa, liuos onkin selvästi emäksinen eli sen pH on suurempi kuin 7.
Biokemia
Kun pH on sitä luokkaa kuin se on elävissä kudoksissa, rikkivety ionisoituu yleensä kokonaan vety­sulfidiksi. Biokemiallisesti rikki­vedyn ja vety­sulfidin välillä ei olekaan oleellista eroa.
Muita johdannaisia
SH− on HSAB-teorian mukainen pehmeä anioninen ligandi, joka muodostaa komplekseja useimpien metalli-ionien kanssa. Esimerkkejä [Au(SH)2]− ja (C5H5)2Ti(SH)2, joista edellinen on kulta(I)kloridin, jälkimmäinen titanoseenidikloridin johdannainen.
Turvallisuus
Vetysulfidisuolat syövyttävät ihoa, ja sen vuoksi niitä on käsiteltävä asian­mukaisella varovaisuudella, sillä ne voivat aiheuttaa palovammoja tai pysyviä silmän vaurioita ja ärsyttää limakalvoja. Lateksi­käsineet eivät suojaa niiltä lainkaan, minkä vuoksi niitä käsiteltäessä käytetään erityisiä, esimerkiksi nitriilikumista valmistettuja suoja­käsineitä. Yhteen­sopimattomuuden vuoksi vety­sulfidi­suolat on pidettävä erillään hapoista, peroksideista, sinkistä ja alumiinista sekä kuparista ja sen seoksista.
FS Lavoisier (1897)
Lavoisier oli vuonna 1897 valmistunut Ranskan laivaston Linois-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1895. Se laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1897 ja aloitti 1. joulukuuta 1897 koeajot.
Palvelus
Alus sai 19.huhtikuuta 1898 määräyksen korvata Cosmaon Välimeren laivastossa, joten se lähti Rochefortista 28. huhtikuuta koeajomiehistöllä ja saapui Touloniin 3. toukokuuta. Aluksen miehistö täydennettiin täyteen vahvuuteen Cosmaolta, minkä jälkeen se liittyi laivueeseensa. Aluksella tehtiin 18. marraskuuta Galiléen kanssa vertaileva nopeuskoe. Alus osallistui 13. maaliskuuta 1899 Monacon regattaan.
Aluksen isovene kaatui 25. tammikuuta 1900 La Seyne-sur-Merin edustalla, jolloin kahden miehen ilmoitettiin kadonneen. Risteilijä poistettiin 1. lokakuuta palveluksesta ja siirrettiin reserviin, mistä alus palautettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1901. Alus miehitettiin Latouche-Trévilleltä vapautuneella miehistöllä, minkä jälkeen se palasi 7. helmikuuta Golfe-Juanin edustalla olleeseen laivastoon. Alus kolaroi 24. maaliskuuta brittiläisen kauppalaivan Puritanin kanssa, mutta vauriot jäivät vähäisiksi. Vaikka Lavoisierin päällikkö katsottiin syyttömäksi onnettomuuteen laivasto korvasi 25. huhtikuuta tehdyllä päätöksellä osan Puritanin vaurioista. Risteilijälle oli tarkoitus asentaa palleköli, mutta sitä siirrettiin 18. toukokuuta tehdyllä päätöksellä suurten sotaharjoitusten vuoksi. Alus poistettiin 1. elokuuta palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Se siirrettiin 25. elokuuta pallekölin asentamiseksi telakalle, mistä 26. huhtikuuta 1902 vapauduttuaan se sijoitettiin reserviin.
Laivaston esikunta ilmoitti 7. tammikuuta 1903 aluksen vapauttavan Islyn Newfoundlandiin ja Islantiin sijoitetusta laivasto-osastosta, jonka muut alukset olivat Formidable ja Tage. Alus palautettiin 16. maaliskuuta palvelukseen. Se lähti 5. toukokuuta Toulonista Saint-Pierre ja Miqueloniin, jonne alus saapui 23. toukokuuta aloittaen kalastuksenvalvonnan Britannian kuninkaallisen laivaston kanssa. Kesäkuusta syyskuuhun alus teki joukon laivastovierailuja Newfoundlandin satamiin, joiden välillä se oli kalastusalueilla valvontatehtävissä. Alus lähti 22. syyskuuta kalastuskauden päättyessä St John'sista ja saapui 29. syyskuuta Lorientiin, missä se oli 10. lokakuuta asti. Seuraavana päivänä alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin 25. lokakuuta telakalle rungon korjaamiseksi, jolloin miehistön määrä laskettiin 83 mieheen.
Vuonna 1905 esitettiin huoli, että aluksen toimintamatka ei riitä kalastuksenvalvontatehtäviin Newfoundlandin rannikolla. Se kuitenkin lähetettiin edellisenä vuonna alueella olevien alusten kanssa Newfoundlandin lippulaivaksi, mutta tehtiin päätös aluksen käytöstä tämän jälkeen korkeintaan Islannissa. Alus palautettiin palvelukseen 28. maaliskuuta ja lähti 19. huhtikuuta Lorientista. Se vieraili 21. huhtikuuta Greenockissa ja saapui 3. toukokuuta Reykjavikiin, minne perustettiin sairaala ja radioasema. Alus lähti 2. elokuuta Islannista ja saapui 5. elokuuta Greenockiin, mistä se lähti St. Pierre ja Miqueloniin. Alus saapui 16. syyskuuta Newfoundlandiin, mistä se palasi 11. lokakuuta Lorientiin. Alus sijoitettiin reserviin 26. lokakuuta.
Alus palautettiin 1. maaliskuuta 1906 palvelukseen ja lähti 3. huhtikuuta Lorientista. Se vieraili 5. huhtikuuta Greenockissa, 13. huhtikuuta Färsaarilla ja saapui 18. huhtikuuta Reykjavikiin. Toukokuusta heinäkuuhun se vieraili Islannin kaupungeissa. Ranskan Tanskan suurlähettiläs nousi 29. heinäkuuta alukselle Leithissä, mistä alkoi Färsaarten kierros, Westman Islandilla ja Islantiin. Suurlähettiläs poistui 13. elokuuta Greenockissa alukselta, minkä jälkeen alus lähti Newfoundlandiin. Se vieraili 28. elokuuta Hortassa ja oli syyskuun Newfoundlandissa, mistä se palasi 2. lokakuuta Lorientiin. Alus siirrettiin reserviin 28. lokakuuta.
Vuonna 1907 aluksen palvelus oli samankaltainen kuin aiemmin, mutta se ei käynyt Newfoundlandissa. Alus palautettiin 20. maaliskuuta palvelukseen ja lähti 8. toukokuuta Lorientista Greenockin kautta Reykjavikiin, jonne se saapui 21. toukokuuta. Alus oli elokuuhun valvomassa Islannin kalastusalueita. Se vieraili 24. elokuuta Leithissä, mistä se siirtyi 1. syyskuuta Bergeniin. Alus oli 16. syyskuuta Kristianiassa (nykyinen Oslo), missä aluksen upseerit tapasivat Norjan kuningasperheen. Seuraavana päivänä se vieraili Kööpenhaminassa ja palasi Lorientiin, missä alus siirrettiin reserviin lokakuussa.
Alus palautettiin palvelukseen 20. toukokuuta 1908 ja teki toukokuusta elokuuhun partiomatkan Islannin rannikolle. Se vieraili 18. elokuuta Leithissä paluumatkalla Lorientiin, jonne alus saapui 25. elokuuta liitettäväksi Marokkoon lähetettävään laivasto-osastoon. Aluksen sijoitus siirrettiin 20.-21. syyskuuta Rochefortista Lorientiin, mistä se lähti 25. syyskuuta Marokkoon. Alus oli 28. syyskuuta Tangerissa ja Mazaganissa 2. lokakuuta. Alus palasi 23.-27. joulukuuta Gibraltarin kautta Lorientiin, missä se jatkoi palvelusta läpi talven.
Alus lähti 15. huhtikuuta 1909 Lorientista Islantiin. Sen miehistö etsi 21.-25. toukokuuta kadonnutta troolaria Emile-Marieta, jonka ilmoitettiin kadonneen ja lopulta saapuneen Geenockiin. Kesäkuun alus oli Islannissa ja vieraili 30. kesäkuuta Bergenissä. Alus kuljetti 4.-29. heinäkuuta Ranskan Norjan suurlähettilästä pitkin Norjan rannikkoa, jolloin vierailtiin Ålesundissa, Moldessa, Tromssassa, Hammerfestissä, Narvikissa ja Trondheimissä. Suurlähettiläs poistui alukselta 23. heinäkuuta Trondheimissä, minkä jälkeen alus palasi elokuuksi Islantiin. Se palasi 1. syyskuuta Lorientiin, missä se siirrettiin 23. syyskuuta reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen 10. maaliskuuta 1910 ja lähti 12. huhtikuuta Brestiin, mistä se jatkoi edelleen Islantiin. Alus oli Islannissa huhtikuusta kesäkuuhun. Se toisti 21. kesäkuuta - 5. elokuuta Ranskan Norjan suurlähettilään kuljetuksen pitkin rannikkoa, jolloin käytiin aina Ruotsin rajalla. Alus vieraili 12. heinäkuuta Bergenissä, jolloin Saksan keisari Vilhelm II vieraili aluksella. Keisarin huvijahti Hohenzollern sattui olemaan saman aikaisesti Bergenissä. Elokuussa alus kuljetti Ranskan lähettilään Reykjavikiin ja pitkin Islannin rannikkoa, kun tarkastettiin ranskalaisten troolareiden hylkyjä. Alus vieraili 10. syyskuuta Dublinissa, mistä se palasi 15. syyskuuta Lorientiin. Alus siirrettiin reserviin 1. lokakuuta.
Alus lähti 4. maaliskuuta 1912 Cherbourgin ja Bergenin kautta Islantiin. Bergenissä alus täytti varastonsa eikä Greenockissa kuten aiemmilla matkoilla. Alus saapui määränpäähänsä 21. maaliskuuta ja oli Islannissa huhtikuusta heinäkuuhun. Alus palasi 19. heinäkuuta Rochefortiin, mistä se lähti 1. syyskuuta Forbinin kanssa Tangeriin Marokon laivasto-osastoon. Syyskuusta joulukuuhun alus vieraili Saléssa, Casablancassa, Safissa, Mogadorissa ja Gibraltarilla ennen paluuta Rochefortiin 18. joulukuuta. Alus lähti 4. huhtikuuta 1913 Rochefortista Islantiin. Se lähti 17. heinäkuuta Reykjavikistä Färsaarille ja palasi 4. elokuuta Rochefortiin, missä se sijoitettiin reserviin 15. syyskuuta.
Maaliskuussa 1914 alus palautettiin palvelukseen ja lähti 4. huhtikuuta Rochefortista Greenockin kautta Reykjavikiin, jonne se saapui 18. huhtikuuta. Alus lähti 6. heinäkuuta Seydisfjordista Skandinavian rannikolle. Se vieraili 19. heinäkuuta Kööpenhaminassa, minkä jälkeen se liittyi Ranskan presidenttiä ja pääministeriä kuljettaneeseen laivasto-osastoon. Osasto oli 25. heinäkuuta Tukholmassa, mistä lähdettiin 27. heinäkuuta takaisin Kööpenhaminaan. Osastoon kuuluneet taistelulaivat France ja Jean Bart palasivat suoraan takaisin kotimaahan, kun presidentti ja pääministeri peruivat kiristyneen poliittisen tilanteen vuoksi tapaamisen kuningasparin kanssa. Heinäkuun lopulla Lavoisier palasi Rochefortiin, missä miehistö valmistautui liikekannallepanoon.
Ensimmäinen maailmansota
Ranska julisti 4. elokuuta sodan Saksan keisarikunnalle. Pian sodanjulistamisen jälkeen alus siirrettiin Brestiin, missä se liitettiin 2. kevyeen laivueeseen. Laivueen muut risteilijät olivat Marseillaise, Amiral Aube, Jeanne d'Arc, Gloire, Gueydon ja Dupetit-Thouars sekä 1. ja 2. hävittäjälaivue ja 3. sukellusvenelaivue. Laivuetta täydennettiin vielä joukolla risteilijöitä, kun se aloitti Kanaalin eteläpään valvonnan neljän Kuninkaallisen laivaston risteilijän avustamana. Osastoa supistettiin 25. elokuuta siirtämällä kuusi risteilijää Brestiin ja Cherbourgiin ja lisäksi toiset kuusi risteilijää siirrettiin muihin osastoihin. Seuraavana päivänä Lavoisierista tuli kahdeksan jäljelle jääneen risteilijän lippulaiva. Valvontalinjaa siirrettiin lännemmäksi, kun Kanaalin alueella oli havaittu ensimmäiset Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneet. Marraskuussa kiinteä valvontalinja muutettiin kahdeksi alueeksi, mutta talven huonot säät estivät tehokkaan valvonnan.
Alus vieraili 5. tammikuuta 1915 Dunkerquessa, mistä se palasi vartiopaikalleen tukikohtanaan Cherbourg. Partiointiin käytettävien alusten määrä laski keskitettäessä joukkoja Välimerelle. Alus lähti 17. joulukuuta Cherbourgista. Se vieraili 23. joulukuuta Bizertassa, 26. joulukuuta Maltalla ja saapui 30. joulukuuta Port Saidiin.
Alus teki 6. tammikuuta - 6. helmikuuta 1916 joitakin Maltan ja Korfun välisiä matkoja ja saapui 10. helmikuuta Algeriin, missä se liitettiin läntisen Välimeren valvontaosastoon. Alus lähti 24. helmikuuta Liamonen kanssa Algerista etsimään Golfe-Juanilla havaittua Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvenettä SM U-28, joka oli upottanut useita rahtialuksia. Alus saapui 10. maaliskuuta Touloniin.
Alus oli 2. huhtikuuta Alger, missä se liitettiin Surcoufin kanssa Avomerilaivueeseen. Ne saapuivat 20. huhtikuuta Brestiin, mutta Lavoisier tarvitsi huoltoa. Alus oli 11. toukokuuta Nantesissa ja huolto alkoi St. Nazairessa, missä kattilat ja rungon halkeamat korjattiin. Työt saatiin päätökseen 28. elokuuta. Alus saapui 14. syyskuuta Tangeriin, missä se vapautti D’Entrecasteaux’n Marokon osastossa. Syyskuusta joulukuuhun alus partioi alueella ja vieraili Casablancassa, Mogadorissa, Agadirissa, Gibraltarilla ja Tangerissa.
Tammikuusta toukokuuhun 1917 alus partioi Marokon osastossa. Kesäkuusta joulukuuhun se oli telakalla Bordeaux'ssa, mistä alus palasi tammikuussa 1918 Marokon osastoon. Alus oli osastossa kesäkuuhun ja heinäkuusta syyskuuhun Syyrian osastossa tukikohtanaan Port Said. Se oli Syyrian osastossa edelleen tammikuusta huhtikuuhun 1919. Alus oli toukokuussa Beirutissa, mistä se palasi heinäkuussa Rochefortin.
Elokuussa 1918 alus poistettiin Rochefortissa palveluksesta ja todettiin 28. marraskuuta korjauskelvottomaksi. Se poistettiin alusluettelosta 7. kesäkuuta 1920 ja myytiin romutettavaksi.
Eksitotoksisuus
Eksitotoksisuus on hermomyrkyllisyyden muoto. Sillä tarkoitetaan hermosolujen vaurioitumista tai kuolemaa tietynlaisen tapahtumaketjun seurauksena, joka alkaa siitä kun liian suuret määrät L-glutamaatti välittäjäainetta tai sen kaltaisia aineita sitoutuu hermoston ionikanavatyyppisiin glutamaattireseptoreihin näitä reseptoreita aktivoiden eli toimien agonisteina. Yleensä agonistiset aineet ovat aminohappoja. Ne päästävät reseptorisitoutumisensa kautta liian suuret määrät kalsium-ioneita (Ca2+) hermosoluihin. Ionit käynnistävät hallitsemattomasti hermosolun sisällä olevia hajottavia entsyymeitä kuten fosfolipaaseja, nukleaaseja ja proteaaseja, jotka vastaavasti hajottavat rasvahappoja, nukleiinihappoja ja proteiineja. Hermosolut koostuvat näistä molekyyleistä, joten entsyymit hajottavat hermosolun rakenteita siten vaurioittaen tai tappaen solun. Säätelyn pettäminen voi johtaa myös solua vaurioittavien radikaalien muodostumiseen. Laaja eksitotoksisuus voi tällä tavoin aiheuttaa merkittäviä hermovaurioita. Eksitotoksisten aineiden vapautumisen taustalla ovat omat syynsä. pienoiskuva|221px|BMAA, eksitotoksiini. Eksitotoksiinit ovat mitä tahansa aineita jotka saavat aikaan eksitotoksisuutta sitoutumalla ionikanavatyyppisiin glutamaattireseptoreihin aktivoivasti. Hermoston yhtenä välittäjäaineista toimiva L-glutamaatti voi toimia eksitotoksiina niitä ollessa hermosolujen ympärillä liikaa, mutta myös jotkin kehon ulkoiset aineet, kuten syanobakteerien tuottama myrkky BMAA (β-metyyliamino-L-alaniini), voivat olla eksitotoksisia. Ihmisillä L-glutamaatti on pääasiallinen glutamaattireseptoreita kiihdyttävä aine. Sitä on siis muita vastaavia välittäjäaineita runsaammin hermostossa. Siksi yleensä glutamaatti liittyy keskeisesti eksitotoksisuuteen tästä puhuttaessa, mutta asia kuitenkin riippuu käsitellystä aihealueesta.
Joissain sairauksissa ja terveydellisissä tiloissa esiintyy hermoston vaurioitumista, joihin liittyy tai epäillään liittyvän osa- tai päätekijöinä eksitotoksisia tapahtumaketjuja. Esimerkkejä tiloista joihin voi liittyä eksitotoksisuutta ovat selkäydinvammat, verenkierron häiriöiden aiheuttamat halvaukset, päähän osuneiden iskujen aiheuttamat aivovammat, pitkittyneiden epileptisten kohtausten hermovauriot, hermovauriot vakavassa alhaisessa verensokeritasossa (hypoglykemiassa), äänten aiheuttamat kuulovauriot, MS-tauti, ALS-tauti, Alzheimerin tauti, Parkinsonin tauti ja Huntingtonin tauti.
Ionikanavatyyppisiä glutamaattireseptoreita on kolmea tyyppiä: NMDA-, kainaatti- ja AMPA-reseptorit. Eksitotoksisuus voi välittyä kaikkien näiden reseptorityyppien kautta. Näiden reseptorien agonistit voivat aiheuttaa eksitotoksisuutta, mutta reseptorien toimintaa salpaavat aineet eli antagonistit puolestaan estävät eksitotoksisuutta. Tällainen antagonisti on esimerkiksi memantiini (mm. Alzheimer-lääke), joka on NMDA-reseptori antagonisti. Toisaalta suuret annokset joitakin NMDA-reseptorien antagonisteja voi puolestaan aiheuttaa omanlaisiaan aivovaurioita, joita kutsutaan välillä Olneyn leesioiksi.
Historia
Glutamaatin haitalliset vaikutukset hermostoon havaitsi 1954 ensimmäisenä japanilainen tiedemies T. Hayashi, joka huomasi glutamaatin suoran annostelun aivoihin tai valtimoihin aiheuttavan epileptisiä kohtauksia.
D. R. Lucas ja J. P. Newhouse totesivat 1957 muiden julkaisemien tutkimustulosten pohjalta että 20–30 grammaa natriumglutamaattia suoraan verenkiertoon pistettynä kerta-annoksena ei aiheuta terveyshaittoja. Omassa tutkimuksessaan he kuitenkin ilmoittivat ensimmäisimpien joukossa viitteitä glutamaatin hermomyrkyllisyydestä ja kertoivat havainneensa ihon alle pistetyn lähes kuolettavan annoksen natriumglutamaattia aiheuttavan vastasyntyneillä hiirillä verkkokalvojen sisäkerrosten hermovaurioita.
1969 John Olney esitti hiirikokeidensa pohjalta että hermovauriot rajoitu verkkokalvoon, vaan vaurioita esiintyy myös aivoissa. 1970-luvulta alkaen vaikutusta alettiin kutsumaan eksitotoksisuudeksi johtuen glutamaatin hermostoa kiihdyttävästä (eng. excitatory) ja kyllin suurissa määrin myrkyllisestä eli toksisesta vaikutuksesta johtuen.
1980-luvulla alettiin ymmärtää eksitotoksisuuden biokemiallista mekanismia, ja että se johtuu Ca2+ hallitsemattomasta virtauksesta hermosoluun.
Erkki Kerttula
Erkki Johannes Kerttula (5. marraskuuta 1909 Oulu – 4. marraskuuta 1989 Oulu) oli suomalainen miekkailija.
Kerttula edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Lontoossa 1948 hän osallistui florettimiekkailun joukkuekilpailuun, säilämiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun ja kalpamiekkailussa sekä henkilökohtaiseen kilpailuun että joukkuekilpailuun. Helsingissä 1952 hän miekkaili ainoastaan kalvalla ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Hänen lisäkseen on henkilökohtaisessa olympiakilpailussa kymmenen parhaan joukkoon sijoittunut suomalaismiekkailijoista vain Rolf Wiik (Melbournessa 1956). Maailmanmestaruuskilpailuihin Kerttula osallistui vuosina 1951, 1953, 1954 ja 1955. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kalvalla vuonna 1949.
Kotimaassa Kerttula edusti Miekka-Miehiä, jonka perustajajäsen hän oli. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden floretilla yhdeksän kertaa, kalvalla neljä kertaa ja säilällä kerran. Hän oli Suomen Miekkailuliiton ensimmäinen suurmestari.
Lempinimellä "Pomo" tunnettu Kerttula toimi Suomen Miekkailuliiton sihteeri-toiminnanjohtajana vuosina 1953–1963 ja puheenjohtajana 1967–1975. Miekka-Miesten puheenjohtaja hän oli yli neljännesvuosisadan ajan.
Kansallisneuvosto (Monaco)
Kansallisneuvosto (Conseil national) on Monacon korkein lainsäädäntöelin. Neuvostossa on 24 edustajaa, jotka valitaan viiden vuoden välein järjestettävin vaalein.
Mellotus
Mellotus tarkoittaa rautaseoksen hiilipitoisuuden alentamista, jolloin rautaseoksen muokkautumisominaisuudet paranevat. Arkikielessä mellotuksella tarkoitetaan teräksen valmistamista takkiraudasta. Terästä mellottamalla saadaan kankirautaa. Nimensä mukaisesti rautaseoksesta tulee tällöin meltoa, helpommin muokkautuvaa.
Hiilen ja raudan seokset
Hiili muodostaa raudan kanssa sekä seoksia että karbideja, jotka järjestäytyvät tilakeskeiseen hilaan. Mitä suurempi rautaseoksen hiilipitoisuus on, sitä kovempaa ja samalla hauraampaa rautaseos on. Eri rautaseokset voidaan asettaa hiilipitoisuutensa mukaisesti järjestykseen: