cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Love Hate
Taustatietoa
Albumia työstettiin kahdeksan päivää ja siihen laitettiin kyseiset 12 kappaletta. Jotkin kappaleet käsittelevät The-Dreamin yksityiselämää. Esim. kappale Nikki käsittelee Dreamin ex-vaimoa R&B -laulaja Niveaa ja hänen lähtöään avioeron jälkeen. The-Dream sanoi: "Albumin nimi Love Me All Summer, Hate Me All Winter tulee siitä, että sinua rakastetaan kun olet kuuma ja vihataan, kun olet kylmä. Tällä hetkellä olen kuuma ja minua rakastetaan, mutta olin joskus kylmä ja minusta ei pidetty".
Lindsey Stirling 2014/2015 Tour
Esityslista
Takaisinkutsu
Keikkalista
Kaikkien keikkojen esitysajankohdat on otettu Stirlingin viralliselta nettisivulta:
Deepa Mehta
thumb|Deepa Mehta vuonna 2012.
Deepa Mehta (s. 1. tammikuuta 1950 Amritsar, Punjab, Intia) on intialaissyntyinen kanadalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Mehta tunnetaan muun muassa luonnon elementtejä kuvaavasta trilogiasta Tuli (1996), Maa (1998), ja Vesi (2005), joista viimeisin oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Igor Kon
thumb|Igor Kon 2008. Igor Kon, (21. toukokuuta 1928 Leningrad, Neuvostoliitto – 27. huhtikuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli venäläinen sosiologi. Hänen aiheitaan olivat seksuaalisuus, nuoriso, vieraantuminen ja myös sosiologian historia.
Kon julkaisi satoja artikkeleita ja nelisenkymmentä kirjaa, joista keskeinen teos on 1989 ilmestynyt 'Johdatus seksologiaan' (ei suom.). James Riordanin kanssa hän toimitti teokset Sex and Russian Society (1993) ja The Sexual Revolution in Russia (1995).
Suomi kesäolympialaisissa 2012
Suomi osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisissa 14 lajiin yhteensä 56 urheilijan joukkueella. Suomalaiset urheilijat saavuttivat Lontoon olympiakisoihin maa- tai henkilökohtaisia paikkoja seitsemän purjehduksessa, neljä ammunnassa, kolme judossa, kaksi melonnassa, pyöräilyssä, painissa, ratsastuksessa ja sulkapallossa sekä yhden paikan voimistelussa, taekwondossa, tenniksessä ja painonnostossa, minkä lisäksi uinnissa ja yleisurheilussa rikottiin vaadittuja tulosrajoja. Suurimmat urheilijaryhmät Suomella olivat yleisurheilussa, purjehduksessa ja uinnissa. Maan joukkue oli urheilijamäärältään sen historian toiseksi pienin kesäkisoissa. Suomalaisurheilijat saavuttivat Lontoossa kolme mitalia ja seitsemän pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Tuuli Petäjä saavutti ensimmäisenä suomalaisnaisena olympiamitalin purjehduksessa. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdella hopea- ja yhdellä pronssimitalilla 57. sijalle.
Maan lipunkantajana kisojen avajaisissa toimi edellisissä kesäolympialaisissa päämatkallaan neljänneksi sijoittunut uimari Hanna-Maria Seppälä, joka oli Suomen joukkueen ensimmäinen naispuolinen lipunkantaja kesäolympialaisissa. Kisojen päättäjäisissä Suomen lippua kantoi miesten keihäänheitossa pronssia voittanut ja myöhemmin dopingkäryn johdosta hopealle noussut Antti Ruuskanen.
Mitalistit
thumb|upright|[[Antti Ruuskanen saavutti Lontoossa uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin. Kuva vuodelta 2010.]]
Joukkuevalinnat
Suomen Olympiakomitean puheenjohtaja Roger Talermo allekirjoitti myönteisen vastauksen KOK:n kilpailukutsuun 25. elokuuta 2011. Olympiakomitea valitsi joukkueen Lontoon kesäolympialaisiin kolmessa valintatilaisuudessa. Ensimmäisessä tilaisuudessa 8. joulukuuta 2011 joukkueeseen valittiin kahdeksan urheilijaa: maapaikan saavuttaneista kaikki neljä ampujaa ja yksi painija sekä yleisurheilun A-tulosrajan rikkoneista kaksi kilpakävelijää ja maratonjuoksija. Valmennuksen johtaja Kari Niemi-Nikkolan mukaan kriteerinä ns. aikaiseen valintaan oli, ettei valitulla urheilijalla ollut haastajia olympiapaikan tavoitteluun. Mahdollisimman aikaisella valinnalla pyrittiin takaamaan urheilijoille mahdollisimman pitkä valmistautumisaika olympialaisiin.
Toisessa valintakokouksessa 24. toukokuuta 2012 Suomen joukkueeseen nimettiin 22 urheilijaa lisää. Kolmas ja viimeinen valintakokous käytiin yleisurheilun EM-kilpailujen jälkeen 5. heinäkuuta 2012, ja siinä valittiin viimeiset urheilijat kisoihin sekä valmentajat, yleisjohto ja terveydenhuoltohenkilöstö. Useille yleisurheilijoille annettiin aikaa tulosrajojen rikkomiseen sunnuntaihin 8. heinäkuuta asti, ja kyseisenä päivämääränä Lontooseen nimettiin kuusi urheilijaa lisää. Suomen olympiajoukkue osallistujineen ilmoitettiin kisajärjestäjälle maanantaina 9. heinäkuuta. Viimeiset urheilijavalinnat tehtiin 22. heinäkuuta mennessä. Tätä kautta valittiin kaksi yleisurheilijaa. Kouluratsastaja Emma Kanerva nousi kisoihin ensimmäiseltä varasijalta. Kisojen avajaisia edeltäneenä päivänä painonnostaja Miika Antti-Roiko kutsuttiin Lontooseen. Nykyaikaisessa viisiottelussa Laura Salminen oli ensimmäisellä varasijalla.
Suomen Olympiakomitea jakoi urheilijoille huippuyksilö- ja järjestelmälajien tukia noin 1,1 miljoonaa euroa. Summalla tuettiin urheilijoita karsintavaiheessa ja niitä urheilijoita, jotka selviytyivät karsinnoista ja valmistautuvat Lontooseen.
Menestysodotukset
Suomen Olympiakomitea nimesi virallisen menestystavoitteensa viimeisen, 5. heinäkuuta järjestetyn valintakokouksen jälkeen. Viralliseksi menestystavoitteeksi asetettiin kolme mitalia ja kuusi pistesijaa, mitä Suomen Olympiakomitean valmennuksen johtaja Kari Niemi-Nikkola piti "haastavana, mutta mahdollisena ja hyvällä onnistumisella myös ylitettävänä". Niemi-Nikkolan mukaan mahdollisia mitaliin yltäviä lajiryhmiä olivat erityisesti ammunta, paini, purjehdus ja yleisurheilu, joista purjehduksessa Suomella oli useita mitaliehdokkaita. Suomen Olympiakomitean puheenjohtaja Roger Talermon mukaan mitalitavoite asetettiin "yläkanttiin". Talermon mukaan valmennusjohto piti potentiaalisesti mahdollisena kuutta mitalia, joista 20–30 prosenttia oli yleensä saavutettu. Tapio Korjuksen mielestä asetettu mitalitavoite oli liian vaatimaton ja olisi nostanut sen viiteen urheilijoiden kannustamiseksi.
Joukkue
Suomen 14 lajiryhmässä kilpaillut 56 urheilijan joukkue oli maan historian toiseksi pienin Ateenan vuoden 2004 kisojen jälkeen. Suomen vanhin olympiaurheilija Lontoossa oli 47 vuoden ja 193 päivän ikäisenä kilpaillut ampuja Kai Jahnsson ja nuorin 17 vuotta ja 150 päivää kilpailuhetkellä ollut uimari Jenna Laukkanen. Maan lipunkantajana kisojen avajaisissa toimi Pekingin kesäolympialaisissa päämatkallaan 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi sijoittunut uimari Hanna-Maria Seppälä, joka oli Suomen joukkueen ensimmäinen naispuolinen lipunkantaja kesäolympialaisissa ja talviolympialaisetkin mukaan luettuna toinen suomalainen naislipunkantaja Marja-Liisa Kirvesniemen jälkeen. Kisojen päättäjäiseremoniassa Suomen lippua kantoi miesten keihäänheitossa pronssia voittanut Antti Ruuskanen.
40px|Ammunta Ammunta
thumb|upright|Edellisten kesäolympialaisten naisten trapin olympiavoittaja [[Satu Mäkelä-Nummela kilpaili myös Lontoossa saavuttaen seitsemännen sijan.]]
Ammunnassa maakohtaisen kiintiöpaikan suomalaisista saavuttivat naisten 10 metrin ilmapistoolissa vuoden 2010 MM-kilpailuissa viidenneksi sijoittunut Mira Suhonen (o.s. Nevansuu), joka sijoittui Pekingin kesäolympialaisissa 2008 seitsemänneksi, naisten trapin hallitseva olympiavoittaja Satu Mäkelä-Nummela, joka saavutti kiintiöpaikan sijoittumalla neljänneksi maailmancup-kilpailussa keväällä 2011, Pekingin kesäolympialaisiin osallistunut Kai Jahnsson, joka tähtäsi toukokuussa 2011 maailmancup-kilpailun miesten 10 metrin ilmapistoolissa viidenneksi ja Marjo Yli-Kiikka, joka saavutti maapaikan sijoittumalla 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa 14:nneksi EM-kilpailuissa elokuussa 2011. Ampujat pystyivät halutessaan osallistumaan Lontoossa myös muihin ammuntalajeihin kuin siihen, jossa paikan saavuttivat.
Suhonen kärsi naisten 10 metrin ilmapistoolissa ranteen rasitusvammasta. Hän aloitti peruskilpailun kilpaillen sijoituksesta kymmenen joukkoon 95, 99 ja 94 pisteen sarjoilla, mutta viimeinen sarja tuotti vain 89 pistettä sen neljännen laukauksen osuttua seitsemään. Lopputuloksissa Suhonen oli 32:s. Kilpailun jälkeen Suhonen syytti epäonnistumisestaan mieluummin panikoimistaan kuin rannevammaansa. Pekingin olympiavoittaja Mäkelä-Nummela puolusti olympiavoittoaan ampumalla peruskilpailussa 70 kiekkoa 75:stä. Kuuden parhaan selviydyttyä loppukilpailuun ampui Mäkelä-Nummela kolmen naisen uusinnassa loppukilpailupaikasta voittaen venäläisen mutta häviten espanjalaisampujalle. Näin suomalainen oli ensimmäisenä loppukilpailusta pudonneena seitsemäs. Yli-Kiikka ampui toisessa lajissaan, pienoiskiväärin asentokilpailussa heikon pystyammunnan ja sijoittui 23:nneksi. Jahnsson ampui sivulajissaan vapaapistoolissa 552 pistettä ja sijoittui 26:nneksi.
40px|Judo Judo
Judossa 60 kilon sarjassa otteleva Valtteri Jokinen saavutti henkilökohtaisen kisapaikan sijoittumalla lajin maailmanlistalla 22:nneksi ja otti näin sarjan viimeisen suoran kisapaikan. Naisten puolella 63 kilon sarjassa otteleva Johanna Ylinen saavutti henkilökohtaisen olympiapaikan sijoittumalla Euroopan lisäkarsintalistalla yhdeksänneksi. Naisten 52 kilogramman painoluokassa kilpailevalle ja kaksista edellisistä kesäolympialaisista niukasti karsiutuneelle Jaana Sundbergille myönnettiin myöhemmin Suomen kolmas judon olympiapaikka. Suomen judojoukkue on suurin sitten Barcelonan vuoden 1992 kisojen. Suomalaisjudokoiden tavoitteeksi Sundberg ja Ylinen pohtivat YLE Urheilun haastatteluissa kaikkien aikojen parasta suomalaissijoitusta kesäolympialaisissa. Lontooseen mennessä suomalaiset ovat saavuttaneet olympiajudossa parhaimmillaan kaksi seitsemättä sijaa.
Jokinen arvottiin alle 60-kiloisten painoluokassa suoraan toiselle kierrokselle, jolla hän kohtasi marokkolaisen Afrikan mestari Yassien Moudatirin. Ottelu kesti jatkoajalle asti, jolloin Jokinen sai vastustajastaan ipponin käsilukolla ja eteni kolmannella kierrokselle. Siellä hänen vastustajansa oli eteläkorealainen edellisvuoden MM-kilpailujen viides Choi Gwang-hyeon. Jokinen painosti korealaista ja melkein sitoi tämän matossa. Choi teki kuitenkin waza-arin käsilukolla ja voitti Jokisen, joka sijoittui pettyneenä lopputuloksissa sijoille 9–16.
Sundberg otteli ensimmäisellä kierroksella Albaniaa edustanutta kosovolaista Majlinda Kelmendiä vastaan. Tämä onnistui waza-arissa, mihin Sundberg vastasi yukon arvoisella suorituksella. Sundbergin oltua yhä tappiolla tämä haki pisteitä väkisin, minkä albanialainen käytti hyväkseen tekemällä ottelun päättäneen ipponin viisi sekuntia ennen otteluajan loppua. Ylinen otteli naisten 63-kiloisten painoluokassa mongolialaista Munkhzaya Tsedevsüreniä vastaan. Suomalainen otteli aktiivisesti, mutta mongolialainen sai tästä ipponin ajassa 2.36. Ylinen sijoittui lopputuloksissa Jokisen tavoin sijoille 9–16.
40px|Ratamelonta Ratamelonta
Ratamelonnassa maapaikan Suomelle saavuttivat Unkarin MM-kilpailuissa 2011 Anne Rikala naisten kajakkiyksiköiden 500 metrillä ja Jenni Mikkonen naisten kajakkiyksiköiden 200 metrillä. Mikkonen sijoittui kesäkuussa 2012 EM-kilpailuissa 200 metrillä neljänneksi.
Naisten 500 metrin kajakkiyksiköissä Rikala voitti alkueränsä ja sijoittui välierässään kolmanneksi. Hän selviytyi loppukilpailuun erien yhteistuloksissa neljänneksi nopeimmalla ajalla. Loppukilpailussa Rikala meloi alun kärjen vauhdissa, mutta oli maalissa kahdeksas yli sekunnin päässä mitalista. Rikala pohti ennen olympialaisia Lontoon olympiakisojen olevan mahdollisesti hänen viimeisensä, muttei varmistanut olympiauransa loppua kisojen jälkeen ja jatkoi uraansa sittemmin.
200 metrin kajakkiyksiköissä Mikkonen meloi alkueränsä kolmanneksi. Lyhyen palautumisajan jälkeen hän oli välierässä neljäs ja karsiutui A-finaalista. B-finaalin Mikkonen voitti, ja hänen voittoaikansa olisi riittäyt A-finaalissa hopeaan. Ajat eivät kuitenkaan ole vertailukelpoisia muun muassa tuuliolojen vuoksi. Rikalan tavoin myös Mikkonen oletti päättävänsä arvokilpailu-uransa Lontooseen.
40px|Paini Kreikkalais-roomalainen paini
Kreikkalais-roomalaisessa painissa Rami Hietaniemi voitti Istanbulissa 2011 MM-pronssia ja saavutti Suomelle sarjan 84 kg maakohtaisen kiintiöpaikan. Toisen maapaikan Suomelle saavutti Matti Kettunen, joka paini Euroopan olympiakarsintaturnauksessa kreikkalais-roomalaisen painin sarjan 60 kg loppuotteluun huhtikuussa 2012. Painiliitto harkitsi kuitenkin ehdottavansa Lontooseen Kettusen sijasta edellisten kesäolympialaisten ainoaa suomalaispainijaa Jarkko Ala-Huikkua, mikä aiheutti liitossa kiistaa. Urheilun oikeusturvalautakunta ei pyynnöstä huolimatta ottanut kantaa tapaukseen, koska katsoi valinnan olevan lajiliiton ja olympiakomitean tehtävä. Liitto antoi lopulta Ala-Huikulle mahdollisuuden näyttää kuntonsa saksalaisessa turnauksessa, jossa tämä paini kolmanneksi. Ala-Huikun näyttö ei Painiliitolle riittänyt, ja se ehdotti Kettusta olympiaturnaukseen.
Kettusen takareiden lihas repesi noin viikkoa ennen olympiapaineja. Hän ei kyennyt painimaan Lontoossa, ja hänen tilalleen nimettiin Ala-Huikku, joka joutui pudottamaan kilpailupainoaan 69:stä 60 kilogrammaan noin viikossa. Hietaniemeä vaivasi sormivamma. Ala-Huikun avausvastustajaksi arvottiin ranskalainen Tarik Belmadani ja Hietaniemen myös ranskalainen arvokisamitalisti Mélonin Noumonvi. Kumpikin suomalaispainija hävisi erin 0–2 (0–2, 0–1), ja kun ranskalaiset eivät selvinneet sarjojensa loppuotteluihin, päättyivät suomalaisten painit ensimmäisiin otteluihin. Hietaniemi loukkasi polvensa toisen erän mattopainissa.
40px|Purjehdus Purjehdus
Vuoden 2011 MM-kilpailuissa suomalaispurjehtijat saavuttivat kuusi maapaikkaa Lontoon olympiakisoihin. Tuuli Petäjä saavutti maapaikan purjelautailun naisten RS:X-luokassa, ja Sari Multala ylsi yksinpurjehduksen Laser radial -luokassa maapaikan arvoiseen suoritukseen, johon myös Tuula Tenkasen sijoitus samassa kilpailussa olisi riittänyt. Myös veljespari Joonas Lindgren/Niklas Lindgren 470-luokassa, Tapio Nirkko Finnjolla-luokassa, Lauri Lehtinen/Kalle Bask 49er-luokassa ja Fredrik Westman Laser Standard -luokassa saavuttivat MM-kilpailuissa olympiamaapaikan. Seitsemännen maapaikan saavuttivat tammikuussa 2012 match race -luokassa Miamin olympiakarsintaregatassa Silja Lehtinen, Silja Kanerva ja Mikaela Wulff.
Palman maailmancup-regatassa huhtikuussa käytiin ratkaiseva karsintakilpailu Suomen Laser radial- ja Laser standard -luokkien edustuspaikoista. Laser radialin karsinnassa Multala voitti Tenkasen, ja Laser standard -luokassa suomalaisista parhaiten sijoittui Mattias Lindfors ennen Pierre Colluraa ja Westmania. Suomen olympiapurjehtijoiden määrä (11) on suurin sitten Helsingin vuoden 1952 kotiolympialaisten. Olympiakesän venetyyppikohtaisissa MM-kilpailuissa Silja Lehtisen venekunta voitti maailmanmestaruuden ja Multala MM-pronssia.
Finnjollassa Nirkko purjehti johtoasemassa neljännessä lähdössä, kunnes tämän vene kaatui ja Nirkko joutui veteen. Hän kuitenkin käänsi veneensä oikein päin ja saapui maaliin viidentenä. Silja Lehtisen venekunta saavutti neljästä ensimmäisestä lähdöstään kaksi voittoa ja kaksi tappiota. Portugalia vastaan joukkue joutui purjehtimaan kahdesti portugalilaisten protestoitua kisajärjestäjiä vastaan jäätyään kiinni kääntömerkkiin. Kuusi voittoa ja viisi tappiota sijoittivat venekunnan alkusarjassa viidenneksi, ja puolivälierässä Lehtisen venekunta kohtasi Yhdysvallat, joka voitti Suomen alkusarjassa. Lehtisen venekunta voitti kaksi ensimmäistä lähtöä, mutta hävisi seuraavana päivänä yhden. Neljännestä lähdöstä suomalaiset saavuttivat kuitenkin voittoon tarvitun kolmannen lähtövoiton ja etenivät välieriin voitoin 3–1. Välierässä suomalaiset kohtasivat alkusarjan voittaneen Australian.
Pronssiottelussa Venäjää vastaan Suomi voitti ensimmäisen ja Venäjä toisen lähdön. Suomi voitti kaksi seuraavaa lähtöä ja otti 3–1-voiton Venäjästä, joka teki protestin Suomen lähdöstä viimeisessä lähdössä. Protestia selvitettiin pitkään, mutta Suomen lähtövoittoa ei muutettu, ja Lehtisen venekunta saavutti Lontoon toisen suomalaismitalin. Edellisen kerran Suomi saavutti purjehduksesta kaksi olympiamitalia Moskovassa 1980.
Lindfors purjehti lopputuloksissa sijalle 33, eikä selviytynyt mitalilähtöön. Myös Lindgrenit karsiutuivat mitalilähdöstä ollen lopputuloksissa 21:s. Finnjollassa Nirkko oli ennen mitalipurjehdusta seitsemäntenä, mutta sijoittui siinä kahdeksanneksi ja yhteispisteillä 92 lopputuloksissa kymmenenneksi. Hallinnut MM-pronssimitalisti Multala aloitti purjehtimalla kahdessa ensimmäisessä lähdössä 4. ja 6. sijat. Seuraavat lähdöt Multala purjehti epätasaisesti ja jäi mitalilähdössä kymmenenneksi eli viimeiseksi. Lopputuloksissa Multala oli pistein 94 seitsemäs. Multala ounasteli päättäneensä purjehtijanuransa Lontooseen.
49er-luokassa Lehtinen ja Bask purjehtivat myös huonoja lähtöjä, mutta olivat ennen mitalipurjehdusta neljänsinä pisteen päässä pronssisijalla olleista Tanskan Allan Nørregaardista ja Peter Langista. Parivaljakko muun muassa kolaroi 14. lähdössä, ja 15. lähdössä Bask putosi veneestä. Mitalilähdössä suomalaiset jäivät kymmenenneksi eli viimeiseksi, ja lopputuloksissa he olivat seitsemänsiä. Naisten purjelautailussa Tuuli Petäjä purjehti tasaisesti hyviä sijoituksia ja selvisi mitalilähtöön, jossa oli neljäs. Yhteispisteissä Petäjä sijoittui toiseksi ja saavutti kisojen ensimmäisen suomalaismitalin, olympiahopeaa Espanjan Marina Alabaun jälkeen. Petäjä voitti ensimmäisenä suomalaisnaisena purjehduksen olympiamitalin.
40px|Maantiepyöräily Maantiepyöräily
thumb|upright|Pia Sundstedt naisten aika-ajossa.
Pia Sundstedt sijoittui naisten maantiepyöräilyn toukokuussa sulkeutuneella olympiaranking-listalla 72:nneksi ja saavutti Suomelle maapaikan. Toisen pyöräilyn maapaikan Suomi sai yllättäen miesten maantieajoon, ja sen täytti Jussi Veikkanen. Edellisen kerran suomalaisia pyöräilijöitä osallistui olympiakisoihin Sydneyssä 2000. Yhtäaikainen olympiaedustus miesten ja naisten maantieajoissa Suomella oli edellisen kerran Atlantassa 1996.
Veikkanen polki miesten maantieajon noin 250 kilometrin matkalla maaliin saakka pääjoukon mukana. Pääjoukko kavensi 140 kilometrin kohdalla eroa kärkiryhmään kolmeen ja puoleen minuuttiin. Veikkanen polki lopun massakirin jälkeen lopputuloksissa 64:nneksi ajalla 5.46.37 jääden pronssimitalistista 32 sekuntia. Veikkanen kuvaili ajaneensa suunnitelmansa mukaan, säästeliäästi loppua kohden kiristäen, mutta oli kuitenkin tyytymätön sijoitukseensa.
Sundstedt sijoittui naisten 140 kilometrin maantieajossa sijalle 20 tullen pääjoukon mukana maaliin. Hän jäi pronssisijoituksesta 25 sekunnin päähän ajalla 3.35.26. Sundstedt kävi välillä kilpailun johdossa, mutta joutui välillä myös väistelemään kolaroineita kanssakilpailijoitaan. Aika-ajossa Sundstedt polki 29 kilometriä aikaan 40.01,69 minuuttia. Lopputuloksissa hän sijoittui 11:nneksi kuvailleen saavutustaan "nappisuoritukseksi". Lontoon aika-ajo oli Sundstedtin viimeinen kilpailu maantiepyöräilyssä. Hän päättää pyöräilijänuransa kuluvan kauden jälkeen.
40px|Ratsastus Ratsastus
Mikaela Lindh saavutti (Skovlunds) Más Guapo -ratsullaan 1. maaliskuuta 2012 sulkeutuneen ratsastuksen olympiarankingin kautta maakohtaisen paikan kouluratsastuksen yksilökilpailuun. Más Guapon etujalan päkiästä löydettiin kesäkuussa mustelma, joka kuitenkin parani ennen olympialaisia. Toisen olympiapaikan kouluratsastuksen yksilökilpailuun sai ensimmäisellä varasijalla rankingin perusteella ollut Emma Kanerva Sini Spirit -ratsullaan.
Lontoossa kumpikin suomalaisratsukko saavutti alkukilpailussa tavoitteensa, 70 prosentin rajan. Molemmat ratsukot etenivät Grand Prix Specialiin, johon selviytyi joukkueiden lisäksi 11 parasta yksittäistä ratsukkoa. Küriin selviytyi Grand Prix Specialista 18 parasta ratsukkoa kolmen osallistujan maakohtaisella rajoituksella. Lindh ja etenkin Kanerva ratsastivat hyvät prosentit, jotka eivät kuitenkaan riittäneet küriin. Kanerva oli suomalaisista lähempänä loppukilpailupaikkaa sijoituttuaan 22:nneksi prosentein 71,889.
40px|Sulkapallo Sulkapallo
Lontooseen uransa päättänyt Nieminen avasi olympialaisensa voitolla Monteroa vastaan. Erin 21–12, 21–18 hieman yli puolessa tunnissa meksikolaisen hermostuneena voittaneen, neljänsissä kesäolympialaisissaan kilpailleen Niemisen voitto oli tämän ensimmäinen olympiasulkapallossa ja myös ensimmäinen suomalaisten naissulkapalloilijoiden voitto olympiatasolla. Toisessa K-alkulohkon ottelussaan Nieminen pelasi maailmanlistan senhetkistä 13:tta, taiwanilaista Taita vastaan. Tai voitti Niemisen vahvalla esityksellä suoraan kahdessa erässä. Niemisen karsiutuminen jatkosta varmistui Tain voitettua Monteiron.
40px|Taekwondo Taekwondo
Taekwondoin Suvi Mikkonen saavutti naisten 57 kg:n sarjassa henkilökohtaisen olympiapaikan Euroopan karsintaturnauksessa tammikuussa 2012. Hän kohtasi 1. kierroksella senegalilaisen vuoden 2005 MM-pronssimitalisti Bineta Diedhoun, jonka voitti pistein 6-9. Puolivälierissä Mikkonen hävisi kiinalaiselle kaksinkertaiselle maailmanmestarille Yozhuo Houlle pistein 2–7, mutta kiinalaisen oteltua loppuotteluun eteni kuitenkin keräilyotteluun, jossa voitti edellisten kesäolympialaisten pronssimitalistin ja 14 senttimetriä pidemmän yhdysvaltalaisen Diana Lópezin 4–9. Pronssiottelussa Mikkonen kohtasi Kiinan Taipeita edustaneen, turnauksen ensimmäiseksi sijoitetun Tseng Li-Chengin, joka voitti suomalaisen selvästi 2–14. Mikkosen saavuttama viides sija sivusi Kirsimarja Koskisen Sydneyssä vuonna 2000 saavuttamaa Suomen olympiataekwondon parasta sijoitusta.
40px|Tennis Tennis
thumb|upright|[[Jarkko Nieminen]] Lontoossa kolmansissa olympiakisoissaan miesten kaksinpelissä pelannut Jarkko Nieminen selviytyi kisoihin sijoittumalla ATP:n olympialistalla 39:nneksi, kun 56 listan parasta sai suoran olympiapaikan. Niemisen ensimmäisen kierroksen vastustajaksi arvottiin maailmanlistan sijalla 418 ollut Intian Somdev Devvarman, joka ei ollut pelannut vuoden aikana yhtään ottelua ennen olympialaisia.
Niemisen ensimmäisen kierroksen ottelun alkua viivästyttivät sade ja ukkonen. Nieminen aloitti ottelun huonosti menetettyään heti ensimmäisen syöttövuoronsa. Hän kuitenkin paransi peliään ja voitti ensimmäisen erän luvuin 6–3. Toisen erän ollessa Niemisen eduksi 1–0 ottelu keskeytettiin sateen vuoksi useaksi tunniksi. Pelin jatkuttua Nieminen voitti ottelun toisen erän 6–1 ja eteni toiselle kierrokselle, jossa hän kohtasi maailmanlistan neljännen, kotikisoissaan pelanneen Andy Murrayn. Nieminen teki Murrayta vastaan virheitä peruslyönneissä, eikä saanut ykkössyöttöään toimimaan. Sateen vuoksi katetulla keskuskentällä pelattu ottelu päättyi Murrayn 2–0-voittoon (6–2, 6–4). Murray voitti lopulta olympiakultaa, ja Nieminen sijoittui 17:nneksi.
40px|Uinti Uinti
208 senttimetriä pitkä Liukkonen on Suomen kaikkien aikojen pisin olympiaurheilija. Ensimmäisenä uintipäivänä Koski, Noora Laukkanen ja Pikkarainen karsiutuivat alkuerissä. Pikkarainen kärsi uintinsa jälkeen alhaisen verenpaineen aiheuttamasta heikosta olosta. Toisena päivänä Koski ui 200 metrin vapaauinnissa erävoiton ja oman ennätyksensä 1.49,84. Hän kuitenkin karsiutui jatkosta Jenna Laukkasen tavoin. Kolmantena uintipäivänä Seppälä ja Pikkarainen karsiutuivat sivulajeissaan. Kauden aikana runsaasti kilpaillut ja sairastelusta kärsinyt Pikkarainen karsiutui myös neljäntenä kisapäivänä, jona Mattsson ui ainoalla olympiamatkallaan, miesten 200 metrin rintauinnissa Suomen ennätyksen 2.11,81. Mattsson oli alkuerien 17:s eli ensimmäinen välieristä karsiutunut 0,15 sekunnin erolla. Viidentenä uintipäivänä Jenna Laukkanen ja Seppälä karsiutuivat. Seppälä ui päämatkallaan 100 metrin vapaauinnissa 18:nneksi ajalla 54,93 sekuntia. Kuudentena uintipäivänä flunssainen Liukkonen karsiutui, samoin seitsemäntenä uintipäivänä kilpailleet Seppälä ja ylirasitustilaa epäillyt Koski.
Kokonaisuudessaan suomalaisuimarit epäonnistuivat, sillä kukaan ei uinut alkueristä jatkoon. Uintijoukkueen paras sijoitus oli Mattssonin Suomen ennätyksellä 200 metrin rintauinnissa saavuttama 17. sija. thumb|Päämatkallaan edellisten kesäolympialaisten neljäs [[Hanna-Maria Seppälä ei muiden suomalaisten tavoin uinut alkueristä jatkoon.]]
OQT-rajan rikkoneet:
Miehet
Naiset
40px|Telinevoimistelu Telinevoimistelu
Suomi saavutti vuoden 2011 MM-kilpailuissa yhden naistelinevoimistelijapaikan tulevassa kisakaupungissa Lontoossa tammikuussa 2012 järjestettyyn jatkokarsintaan. Kilpailuun lähetettiin MM-kilpailuissa jatkokarsintapaikan sijoituksellaan hankkinut Annika Urvikko, joka voimisteli karsintakilpailussa itselleen olympiapaikan. Urvikosta tuli lajinsa ensimmäinen suomalainen olympiaedustaja sitten Mauno Nissisen, joka kilpaili olympialaisissa 40 vuotta aikaisemmin. Suomalaisia naistelinevoimistelijoita urheili olympialaisissa edellisen kerran Tokiossa 1964.
Lontoossa Urvikko aloitti neliottelun karsintansa tasaisella voimistelulla eritasonojapuilla. Seuraavaksi hän voimisteli puomilla, jolla menetti pisteitä horjahdellessaan välttäen kuitenkin putoamisen puomilta. Permannolla Urvikko voimisteli jälleen tasaisen varmasti, samoin hypyssä, jossa suomalainen jäi kuitenkin kaipaamaan hyppyihinsä lennokkuutta. Urvikon yhteispisteet 48,815 riittivät neliottelun karsinnan 55. sijaan, ja hän karsiutui ottelun ja telinekohtaisista loppukilpailuista. Yksittäisistä telineistä Urvikko sijoittui parhaiten eritasonojapuilla, joilla hän sijoittui pistein 12,416 65:nneksi.
40px|Yleisurheilu Yleisurheilu
Lontoon kesäolympialaisiin valittiin kahdessa ensimmäisessä valintakokouksessa yhteensä neljä kestävyyslajien suomalaisyleisurheilijaa ja kolmannessa valintakokouksessa kuusi urheilijaa lisää. Useita olympiarajan rikkoneita suomalaisurheilijoita käsittäneessä miesten keihäänheitossa Ari Mannio voitti pronssia Helsingin EM-kilpailuissa, minkä johdosta Suomen Urheiluliitto esitti häntä olympiajoukkueeseen jo kolmannessa valintakokouksessa. Kahden muun mieskeihäänheittäjän valinta-ajankohta aiheutti kiistaa: SUL:n huippu-urheilujohtaja Jarmo Mäkelä kritisoi valintaa, jota hänen mukaansa olisi voinut siirtää kaikkien kisapaikasta kilpailevien parhaan kunnon takaamiseksi.
Keskisalo juoksi 3000 metrin aitajuoksussa alkueränsä neljänneksi. Hän selviytyi olympiakisojen loppukilpailuun ensimmäisenä suomalaisena ratalajien kestävyysjuoksijana 16 vuoteen. Loppukilpailussa Keskisalo joutui keskeyttämään kahden kilometrin kohdalla, ja hänet vietiin stadionilta pois pyörätuolissa. Keskisalon jalkapohja oli kipeytynyt alkuerässä ja se puudutettiin loppukilpailua varten. Loppukilpailussa hän väisti kaatunutta kanssakilpailijaansa, mikä aiheutti repeämän varpaiden koukistajajännelihakseen. thumb|Miesten keihäänheiton palkintojenjako. Tässä vaiheessa [[Antti Ruuskanen vielä pronssimitalisti, mutta toiseksi heittäneen ukrainalaisen Oleksandr Pjatnytsjan kisan jälkeen antama dopinginnäyte analysoitiin uudelleen ja nosti Ruuskasen hopealle.]] Kaikki kolme suomalaista mieskeihäänheittäjää selviytyivät karsinnasta loppukilpailuun päälle 81,50 metrin tuloksilla. Edellisten kesäolympialaisten pronssimitalisti Tero Pitkämäki heitti ainoana suomalaisena yli 82 metrin karsintarajan, hänkin viimeisellä heitollaan ollen karsinnan kolmas. Muut karsinnoissa tai alkuerissä kilpailleet suomalaisyleisurheilijat karsiutuivat. Åstrand juoksi 200 metrillä Lontoossa kauden parhaan juoksunsa. Jarkko Kinnunen teki 50 kilometrin kävelyssä oman ennätyksensä ja sijoittui 15:nneksi. Miesten keihäänheiton loppukilpailussa Mannio oli 10:s ja karsiutui kolmelta viimeiseltä heittokierrokselta. Pitkämäki heitti neljänneksi, ja Ruuskanen saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa heitettyään hopealle 84,12 metrin tuloksella. Alkuperäisissä tuloksissa Ruuskanen oli kolmas, mutta toiseksi heittäneen ukrainalaisen Oleksandr Pjatnytsjan kisan jälkeen antama dopingnäyte analysoitiin uudelleen vuonna 2016 ja näytteestä löytyi Turinabol-nimistä kiellettyä ainetta. Tämän seurauksena ukrainalaisen suoritus kilpailussa hylättiin ja Ruuskanen nousi lopputuloksissa toiseksi. Samalla tavalla Pitkämäki ja Mannio nousivat yhden sijan.
IAAF:n tulosrajan Lontoon kesäolympialaisiin vaaditulla aikavälillä rikkoivat:
Miehet Teemu Wirkkala (A-raja), Jarkko Koski-Vähälä, Harri Haatainen ja Tero Järvenpää (B-raja)
Naiset
Muu henkilöstö
Lontoon suomalaisjoukkueeseen valittiin kuuden hengen yleisjohto ja 12 hengen terveydenhuoltohenkilöstö. Lisäksi nimettiin neljä KOK:n tai Suomen kansallisen olympiakomitean edustajaa.
thumb|upright|[[Roger Talermo, Lontoon olympialaisten aikainen Suomen Olympiakomitean puheenjohtaja.]]
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajijohto
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema on Pariisin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 23 kilometriä Pariisin keskustasta koiliseen. Ranskassa lentoasemasta käytetään myös nimeä Roissy, sillä lentoaseman alueesta osa sijaitsee Roissy-en-Francen kunnassa Val-d'Oisen departementissa. Lentoasema on nimetty Charles de Gaullen mukaan. Lentoasema otettiin käyttöön vuonna 1974. Asema oli Euroopan toiseksi vilkkain vuonna 2016.
Mehran Karimi Nasseri asui Charles de Gaullen lentoasemalla 18 vuoden ajan. Hänen elämäänsä perustuu Steven Spielbergin elokuva Terminaali (2004).
Diana Pizzavini
Diana Pizzavini (6. elokuuta 1911 Pavia, Italia – 23. tammikuuta 1989) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Pizzavini täytti 17 vuotta kaksi päivää ennen kilpailujen alkua. Olympialaisiin osallistumisen myötä joukkue (Piccole Ginnaste Pavesi) matkasi ensimmäistä kertaa ulkomaille. Hollannin kuningatar onnitteli joukkuetta ja kotimaahaan palattua heidät otettiin ilolla vastaan joukkueen kotikaupungissa Paviassa. Diktaattori Benito Mussolini onnitteli heitä myös henkilökohtaisesti Roomassa.
Bitly
Palvelut
Palvelun tarkoituksena on antaa käyttäjälle lyhennetty muoto verkko-osoitteesta, jonka hän palveluun syöttää. Sitä käytetään yleisesti mikroblogipalveluissa linkkien lyhentämiseen. Tämä johtuu ennen kaikkea siitä, että Twitter otti sen toukokuun 6. päivänä vuonna 2009 oletusosoitelyhennyssivukseen. Edellisen hallitsevan lyhentämispalvelun, Tinyurl:n käyttö on sen jälkeen lähtenyt laskuun. Bitly tarjoaa osoitteiden lyhentämisen lisäksi tietoja linkkeihin kohdistuneista klikkauksista.
Bitly lisäsi lokakuun 12. päivänä 2010 palveluunsa automaattisen QR-koodien luomisen. Kun koodi luetaan matkapuhelimella, avautuu verkkosivusto, johon linkki osoittaa, matkapuhelimen verkkoselaimeen.
Palvelulla lyhennetyt linkit käyttävät bit.ly:n domain-nimeä. Esimerkiksi Wikipedian etusivun osoite http://fi.wikipedia.org/ lyhenee muotoon ”bit.ly/fneAZI”. Jos jokin yritys ostaa bit.ly Pro -palvelun, se voi käyttää myös omaa domain-nimeään. Esimerkiksi Pepsillä on käytössään osoite ”pep.si”.
Jos bit.ly-linkin perään lisää plus-merkin, näkee infosivun, jossa kerrotaan minne linkki johtaa ja kuinka monta kertaa sitä on klikattu ja milloin. Esimerkiksi em. esimerkin (”bit.ly/fneAZI”) infosivu löytyy osoitteesta ”bit.ly/fneAZI+”. Infosivulta käyttäjät voivat katsoa, minne linkki johtaa ennen sen painamista. Tämä parantaa tietoturvaa.
The Darknessin diskografia
The Darkness on vuonna 2000 perustettu brittiläinen glam rock -yhtye. Yhtye otti paljon vaikutteita 1970-luvun rock-musiikista, joissa korostuu glam rockin henkinen esittämistapa. Yhtyeen musiikissa on hyvin leimaavaa laulajan, Justin Hawkinsin, brittikorostus ja korkea falsettilaulanta. Listoilla parhaiten menestyneet kappaleet ovat ”I Believe a Thing Called Love”, ”Christmas Time (Don't Let the Bells End)” ja ”Love Is Only a Feeling”.
Okinawa
Okinawa ( tai 沖縄島 Okinawa-jima) on Japanille kuuluva saari. Se on suurin Ryūkyūsaarista ja Okinawan prefektuurin pääkaupungin Nahan sijaintipaikka. Saari on 1 201,03 km² suuruinen ja siellä on 1,2 miljoonaa asukasta. Toiseksi suurin kaupunki on nimeltään Okinawa. Asukkaat ovat pääasiassa japanilaisia ja ryūkyūlaisia. Asutus keskittyy saaren eteläosaan.
Yhdysvaltain armeija valtasi saaren toisen maailmansodan lopussa Okinawan taistelussa, joka kesti maaliskuusta kesäkuuhun 1945. Saari jäi Japanin antautumisen jälkeen Yhdysvaltain haltuun, ja oli USA:n hallinnossa aina 15. toukokuuta 1972 asti. Saarella on edelleen Yhdysvaltain asevoimien Kadenan sotilastukikohta. Yhdysvaltain joukkojen läsnäolo on ajoittain herättänyt vastalauseita paikallisissa, kuten 1995, jolloin kolme sotilasta raiskasi 12-vuotiaan tytön.
Kesäpalatsi
Kesäpalatsi voi tarkoittaa:
Pietarhovi
Pietarhovi (,, vuosina 1944–1997 ) on Pietariin kuuluva kaupunki Suomenlahden etelärannalla 29 kilometriä Pietarin keskustasta lounaaseen. Se on Pietarhovin piirin hallinnollinen keskus. Kaupungin läpi kulkevalla Veimarin radalla sijaitsevat Uuden Pietarhovin ja Vanhan Pietarhovin rautatieasemat. Asukkaita on 64 800 henkeä (2003).
Seudun inkerinsuomalaiset ovat kutsuneet Pietarhovia nimellä Kuusioja paikalla virranneen samannimisen joen mukaan.
Kaupungin historiaa
Vuonna 1705 mainitaan Suomenlahden rannalla sijainnut Pitergof- tai Petergof-niminen maakartano, jota Pietari I käytti levähdyspaikkana käydessään Kronstadtissa. Vuonna 1709 alettiin rakentaa Pietari I:n kesäasuntoa ja 1700–1800-luvulla Pietarhovista muodostui yksi Venäjän suurimmista palatsi- ja puistoalueista. Sen pinta-ala on noin 1 000 hehtaaria. Samalla syntyi myös palatsin rakennustyöläisten ja hovin palvelijoiden asutuskeskus, joka vuosina 1732–1739 sai asemakaavan. Sen pääväyläksi tuli palatsialueen eteläpuolella Suomenlahden rannan myötäisesti kulkeva Petergofski-prospekti. Vuonna 1762 Pietarhovi sai kaupunginoikeudet ja vuonna 1849 siitä tuli samannimisen Pietarhovin kihlakunnan keskus.
Venäjän vallankumoukseen saakka Pietarhovi oli yksi keisariperheen tärkeimmistä kesäasunnoista sekä palvelusväen, henkivartiokaartin upseerien ja sotilaiden asuttama pikkukaupunki. Vuonna 1918 palatsit ja puistot kansallistettiin ja museoitiin. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana pahoin tuhoutunut palatsi- ja puistoalue on sodan jälkeen pääosin rakennettu ennalleen.
Palatsi- ja puistoalue
thumb|left|230px|Yläpuisto ja Suuri palatsi.
Suihkulähteiden yläpuolella kohoaa vuonna 1714–1725 rakennettu ja arkkitehti Bartolomeo Rastrellin vuosina 1747–1752 uudistama barokkityylinen Suuri palatsi. Sen eteläpuolella on 1700-luvun alussa suunniteltu Yläpuisto säännöllisine käytävineen, lampineen ja veistosten koristamine suihkulähteineen (mm. Neptunuksen suihkulähde). Suuren palatsin ja Suomenlahden väliin jää Alapuisto, jonka säännöllinen pohjakaava perustuu Pietari I Suuren Mon plaisir -palatsista ja Marly-palatsista haarautuviin puistokäytäviin. Vuosina 1714–1725 rakennettu Mon plaisir (arkkitehdit Johann Braunstein, Jean-Baptiste Le Blond, Mihail Zemtsov) sijaitsee keinotekoisella penkereellä aivan meren rannassa. Suorakaiteen muotoisen lammen rannalla sijaitseva Marly-palatsi (1720–1723, Johann Braunstein) toimii puiston länsiosan keskuksena. Alapuistossa on myös useita suihkulähteitä (mm. Šakkimäki sekä lasten suosikit Tammi ja Sateenvarjo) ja paviljonkeja (mm. Eremitaai, 1721–1724).
1770-luvulta lähtien palatsialueen ympärille perustettiin maisemapuistoja, jossa on uusklassissisia ja uusgoottilaisia rakennuksia: Englantilainen puisto (1779–1794, arkkitehti Giacomo Quarenghi), Aleksandria (1826–1829, arkkitehti Adam Menelas) ja Niittypuisto, jossa sijaitsee Belvederen palatsi (1853–1856, arkkitehti Andrei Stackenschneider). Niittypuiston rakentamisen yhteydessä nykyiseen Teppolan kuntaan kuuluvat Papinkonnun inkeriläiskylät järjestettiin uudelleen säännöllisen asemakaavan mukaan.
Muita nähtävyyksiä
Kaupungissa on säilynyt vuosina 1799–1801 rakennettu ratsukaartin rakennuskokonaisuus, yksittäisiä klassistisia rakennuksia kuten puinen Strukovin huvila ja henkivartiokaartin päävartio. 1830–1850-luvuilla rakennettiin uusgoottilaiset Aleksandrian puiston talot, keisarilliset tallit, postitalo ja Novyi Petergofin asema. 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun rakennuksista huomattavimpia ovat pseudovenäläinen Pietari-Paavalin katedraali ja uusbarokkityylinen sotakoulu. 1950-luvulta lähtien kaupungin länsi- ja etelälaidoille on syntynyt uusia asuinalueita.
Elinkeinot ja koulutus
thumb|right|270px|[[Pietarin valtionyliopiston Fysiikan tutkimusinstituutin rakennus Pietarhovissa]] Pietarhovissa sijaitsee kellotehdas, joka aikoinaan oli Neuvostoliiton suurin ja kuuluisin.
Pietarhovi on myös tieteen ja koulutuksen keskus. Siellä sijaitsee toinen Pietarin valtionyliopiston pääkampuksista, jonne on keskittynyt erityisesti matematiikan ja luonnontieteiden tiedekuntia ja laitoksia. Kampuksen rakentaminen alkoi 1960-luvulla. Nykyään Pietarhovin yliopistokampuksella on venäläisen tiedekaupungin (naukograd) asema.
Liikenneyhteyksiä
Kaupungissa on kolme rautatieasemaa tai seisaketta, joilla Pietarin Baltian rautatieasemalta länteen Oranienbaum-1:n (Lomonosov) tai Kalištšen (Sosnovyi Bor) asemille liikennöivät lähiliikenteen junat pysähtyvät. Pietarhovin asemat ovat (Pietarin keskustasta päin):
Kaupunkiin on useita bussi- tai linjataksireittejä Pietarista. Kesäisin vesibussi kulkee palatsialueen laituriin.
Pyhän Pietarin kirkko (Brighton)
Pyhän Pietarin kirkko, on Brightonissa, Englannissa sijaitseva anglikaaninen kirkko. Kirkko sijaitsee lähellä Brightonin keskustaa kahden päätien, A23:n ja A270:n välissä. Kirkko rakennettiin vuosina 1824–1828 ja sen suunnitteli Charles Barry, ja se on hieno esimerkki Viktoriaaninen aikakausi edeltäneestä uusgotiikan tyylistä. Kirkko on kuulunut Brightonin seurakunnalle vuodesta 1873 ja siihen viitataan joskus epävirallisesti "Brightonin katedraalina".
Historia
Pyhän Pietarin kirkko rakennettiin alun perin kappeliksi. Kirkon suunnittelun avoimen kilpailun voitti Charles Barry vain hieman yli kaksikymmentävuotiaana. Kirkko rakennettiin arviolta 1300- ja 1400-lukujen kohtisuoran ja myöhäisen gotiikan tyyliseksi.
Kirkon rakentaminen aloitettiin toukokuussa 1824 paikkaan, joka oli siihen aikaan kaupungin "sisäänkäynti", nykyään kaupungin keskustaa. Barry suunnitteli vuonna 1841 kirkkoon tornin, jota ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Sivukäytävissä oli alun perin taideteoksia, mutta ne poistettiin Oxfordin liikkeen seurauksena.
Barryn kuusikulmainen alttarikomero purettiin vuonna 1898 suuremman, Somers Clarken ja J. T. Mickelthwaiten suunnitteleman, hiekkakivestä tehdyn pääkuoren tieltä. Rakennustyö jatkui vuoteen 1906 saakka. Uusi pääkuori, 16,2 m korkea ja 10,7 m leveä, siunattiin Canterburyn arkkipiispan läsnäollessa.
Pyhän Pietarin kirkossa on valikoima lasimaalattuja ikkunoita, joista suurin osa on Charles Eamer Kempen tekemiä. Kirkon pohjoisosassa on ikkuna kuningatar Viktorian muistoksi.
Yamashiro
Yamashiro oli keisarillisen Japanin laivaston Fusō-luokan taistelulaiva toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 3. marraskuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta 1917. Se oli keisarillisen Japanin laivaston ensimmäinen alus, johon oli asennettu katapultti tiedustelulentokoneita varten. Se nimettiin laivaston perinteiden mukaisesti maakunnan mukaan.
Palvelus
Marraskuussa 1941 Yamashiro oli ankkurissa Japaninmerellä Hashira Jimassa ensimmäisen laivaston 2. taistelulaivueen mukana laivaston pääosan suojausosastossa. Alus ei osallistunut taistelutoimiin ennen kuin 18. huhtikuuta 1942, jolloin se teki lyhyen syöksyn sisaraluksen Fusōn kanssa Tokioon iskeneeseen Yhdysvaltain laivasto-osastoon. Alus kuitenkin palasi 22. huhtikuuta ankkuripaikalleen ilman taistelukosketusta.
Alus lähti 20. toukokuuta Hashira Jimasta sisaraluksensa kanssa tukemaan Aleuttien ja Midwayn taisteluita pohjoisella ja itäisellä Tyynellämerellä osana suojausosastoa 2. taistelulaivalaivueen, kahden vanhan kevyen risteilijän sekä 12 hävittäjän kanssa.
Aleuttien hyökkäys osoittautui vääräksi hälytykseksi, jolloin osasto sai määräyksen palata satamaan. Yamashiro palasi 17. kesäkuuta osaston mukana Yokosukaan, josta se lähti 22. kesäkuuta edelleen Hashira Jimaan. Alus saapui määränpäähänsä kaksi päivää myöhemmin ankkuroituen satamaan. Alus osallistui satamassa ollessaan Japaninmerellä pidettyihin harjoituksiin, kunnes se lähti 1. helmikuuta 1943 Yokosukaan jatkaen satamapalvelustaan.
Yamashiro liitettiin 1. syyskuuta liitettiin pintayksiköiden koulutusosastoon ja se lähti 4. syyskuuta takaisin Hashira Jimaan. Alus palveli tykistön koululaivana, uuden tutkan käyttöönottotestauksissa ja Etaguchin kadettikoulun koululaivana, kunnes se siirrettiin 8. lokakuuta T-3-kuljetusosastoon. Tarvikkeiden ja täydennysjoukkojen kuormaamisen päätyttyä alus lähti 17. lokakuuta Trukille, jonne se saapui 20. lokakuuta. Kuorman purkamisen jälkeen alus lähti 31. lokakuuta paluumatkalle ja se saapui 5. marraskuuta Tokuyamaan. Alus vältti matkalla sukellusveneen hyökkäyksen.
Alus palasi 10. marraskuuta pintayksiköiden koulutusosastoon. Se lähti 29. joulukuuta Yokosukaan, jossa se aloitti palveluksensa vuoden viimeisenä päivänä. Alus palveli 1. maaliskuuta alkaen 2. taistelulaivueen osana koulutustehtävissä eri merisotakouluissa, kunnes tilanne Filippiinienmerellä vaati kaikkien käytettävissä olevien alusten siirtämisen sotatoimialueelle.
Yamshiro lähti Lingga Roadiin kohdatakseen sisaraluksensa Fusōn, minkä jälkeen alukset jatkoivat osasto C:n mukana Bruneinlahdelle. Yamashiro selvisi yöllisestä Suragaon salmen läpimenosta, mutta Fusōn tuhouduttua upposi vielä kaksi ja vaurioitui yksi Japanin keisarillisen laivaston hävittäjä ja Yamashiro vaurioitui torpedon osuessa. Hieman myöhemmin alukseen osui toinen torpedo, joka laski aluksen nopeuden mateluksi ja teki kolmesta 14 tuuman tykkitornista käyttökelvottomia. Yön kuluessa alukseen osui vielä yksi torpedo.
Liittoutuneiden amiraali Jesse B. Oldendorffin komentama laivasto-osasto, jossa oli kolme raskasta ja viisi kevyttä risteilijää, avasi tulen ennen osastoon kuuluneita taistelulaivoja USS West Virginiaa, USS Californiaa, USS Tennesseetä, USS Marylandia ja USS Mississippiä. Taistelulaivat aloittivat tulituksen kello 03.10. Yamashiro muuttui tykkitulessa roihuavaksi hylyksi, joka lopulta upposi USS McDermuttin torpedon osuttua yhdeksän minuuttia myöhemmin.
Taistelulähetti
Taistelulähetti on sotilas, joka välittää viestejä joukkueelle tai ryhmälle. Taistelulähetit liikkuvat yleensä moottoriajoneuvolla, kuten moottoripyörällä kesällä tai moottorikelkalla talvella. Suomen puolustusvoimissa taistelulähetit palvelevat yleensä puoli vuotta.
Arvo Räikkönen
Arvo Yrjö Rafael Räikkönen (9. heinäkuuta 1906 Lempaala, Inkeri – 23. kesäkuuta 1978 Rauma) oli suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Räikkönen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1931 ja toimi musiikinopettajana Turun kansakouluissa vuosina 1931–1937 sekä musiikin lehtorina Rauman seminaarissa vuosina 1937–1973. Hänen ns. vanhaa musiikkia kohtaan tuntemansa kiinnostus toi uusia ideoita etenkin mieskuorolauluun. Hän oli tuottelias säveltäjä, jonka teoksia palkittiin useissa sävellyskilpailuissa. Räikkösen sävellyksiä on tallentanut muun muassa mieskuoro Laulu-Miehet. Räikkönen sai professorin arvonimen vuonna 1977.
Arvo Räikkösen isä oli Pietarin Pyhän Marian kirkon kanttori Pekka Bernhard Räikkönen. Hänen veljiään olivat oopperalaulaja Sulo Räikkönen ja äärioikeistolainen poliitikko Erkki Räikkönen.
Sirenan kielet
Sirenan kielet on Riikka Purosen tekemä veistos Myllypuron metroaseman edustalla Helsingissä. Neljästä pronssipallosta ja niitä hieman korkeammalle nousevasta simpukkaveistoksesta koostuva teos on pystytetty graniittijalustalle. Palloja voi pyörittää, jolloin niistä lähtee ääntä. Veistos julkistettiin 1. heinäkuuta 2004.
Sirenan kielet on saanut vaikutteita uskonnollisissa rituaaleissa käytetyistä rukousmyllyistä, joiden sisään laitetaan pyhiä tekstejä ja niitä pyöritetään.
Grigori Sokolov
Grigori Lipmanovitš Sokolov (s. 18. huhtikuuta 1950 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen pianisti, joka esiintyy usein myös Suomessa. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä klassisen musiikin pianotaiteilijoista, jopa ”maailman parhaana pianistina”, ja hänen tekniikkaansa on luonnehdittu luonnonvoiman kaltaiseksi. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokista Šostakovitšiin.
Lavinia Gianoni
Lavinia Gianoni (31. tammikuuta 1911 Pavia – 2005) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Bart De Clercq
Bart De Clercq (s. 26. elokuuta 1986 Zottegem) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Omega Pharma-Lotto-tallissa 2011, edusti Lotto-Belisol-joukkuetta 2012–2014, Lotto Soudalia 2015–2017 ja Wanty - Groupe Gobertia viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2018–2019.
De Clercq voitti Italian ympäriajossa 2011 vuoristossa ajetun 7. etapin. Hän lähti irtiottoon muutama kilometri ennen maalia ja ehti ylittää maalilinjan juuri ennen kuin takaa-ajajat saavuttivat hänet. Espanjan ympäriajossa 2012 hän sijoittui 17:nneksi. Puolan ympäriajossa 2015 hän voitti viidennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän sijoittui 14:nneksi. Hän voitti mäkikirikilpailun Tour de l'Ain -ajossa 2016.
HMS Teazer
HMS Teazer on ollut kahdeksan Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Thuppakki
Thuppakki (suomeksi ”Ase”) on vuonna 2012 ilmestynyt intialainen tamilinkielinen toimintatrilleri, jonka on ohjannut ja kirjoittanut A. R. Murugadoss. Päärooleja näyttelevät Vijay ja Kajal Agarwal. Elokuva sai ensi-iltansa 13. marraskuuta 2012. Se sai pääasiassa positiivisia arvosteluja kriitikoilta ja oli vuoden eniten tuottanut tamilielokuva.
Uudelleenfilmatisoinnit
Murugadoss ohjasi Thuppakkista hindinkielisen version nimellä Holiday ja Baba Yadav ohjasi bengalinkielisen version nimellä Game. Molemmat saivat ensi-iltansa vuonna 2014.