cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albrecht Dürer
Takaisin Nürnbergiin
Dürerin piirrokset saavuttivat suosiota, ja niitä alettiin kopioida. Venetsiassa saavuttamastaan suosiosta huolimatta hän palasi Nürnbergiin 1507 ja oleskeli Saksassa vuoteen 1520 asti. Saksassa Dürer alkoi painattaa omia puupiirroksiaan ja kaiverruksiaan saadakseen lisätuloja. Dürer hankki huomattavan omaisuuden nimenomaan painokuvilla, ei niinkään maalauksillaan. Dürerin ensimmäinen merkittävä painokuvien kokoelma oli Apokalypsi eli Ilmestyskirja, joka ilmestyi vuosina 1497–1498 sekä saksan- että latinankielisinä painoksina. Sarjan kuuluisin kuva on Ilmestyskirjan neljä ratsastajaa, joka kuvaa Johanneksen ilmestyksen kuudennessa luvussa mainittuja vertauskuvallisia hahmoja. Luultavasti Dürer ei itse kaivertanut puupiirrostensa painolaattoja, vaan teetti työn ammattimaisella kaivertajalla, joka seurasi tarkasti Dürerin piirroksia. Dürerin dynaamisissa hahmoissa voi havaita Schongauerin vaikutusta. Dürer sovelsi Schongauerin metalligrafiikassa käyttämiä tekniikoita puupirroksissaan, joissa hän käytti monimutkaisia viivavarjostuksia. Dürerin saama kultasepänoppi näkyy töiden tarkoissa yksityiskohdissa.
Dürer lienee aloittanut kokeilut kaiverrusten parissa kesällä 1494. Hän kaiversi painolaatat itse, ja hänestä tuli tässä hyvin taitava. Dürerin kiinnostus Italian taiteeseen ja anatomiaan näkyy parhaiten vuonna 1504 valmistuneessa teoksessa Aatami ja Eeva. Siinä Dürer esittää näkemyksensä antiikin esikuviin pohjautuvista ihmisvartalon ihanteellisista suhteista. Aatamin ja Eevan taustalla on kuitenkin pohjoiseurooppalainen maisema. Mukana on myös viiteitä humoraalioppiin, käsitykseen neljästä ihmisen temperamenttia säätelevästä kehon nesteestä, joiden vaikutuksille Aatami ja Eeva altistuivat syntiinlankeemuksen jälkeen. Neljää temperamenttia symboloivat eri eläimet. Hirvi kuvaa melankolisuutta, kissa koleerisuutta, härkä flegmaattisuutta ja kani sangviinisuutta. Dürerin silloinen asuintalo Nürnbergissä toimii nykyisin museona.
Hänen maineensa levisi ympäri Eurooppaa ja hän oli hyvissä väleissä kaikkien aikakauden mestareiden kanssa vaihtaen piirroksia muun muassa Rafaelin kanssa.
Dürerin Venetsiasta paluun ja hänen Alankomaan matkansa välinen aika jaetaan tavallisesti sen mukaan, minkä tyyppisiä töitä hän pääasiassa teki.
Vuodet 1507–1511
Vuodet 1507–1511 kuluivat pääasiassa piirtämisessä. Hän tuotti tällöin neljä merkittävää teostaan:
Tämän ajanjakson aikana hän viimeisteli kaksi puukaiverrussarjaansa Suuri passio ja Neitsyt Marian elämä, jotka molemmat julkaistiin vuonna 1511 yhdessä Apokalypsi-sarjan toisen painoksen kanssa.
Vuosina 1511–1514 Dürer keskittyi puun ja kuparin kaivertamiseen, varsinkin kuparin. Tärkein jakson työ oli "Pienen passion" 37 aihetta puulle, ensijulkaisu 1511, sekä samasta teemasta 15 pientä kuparikaiverrusta vuonna 1512. Vuosina 1513 ja 1514 valmistuivat Dürerin kolme kuuluisinta kuparikaiverrusta:
Vuodet 1515–1520
Vuosina 1515–1520 hän tuotti erityyppisiä töitä. Muotokuvia pellavalle vuonna 1516, eriaiheisia kaiverruksia, kokeiluja rauta- ja sinkkilevyille syövyttämisestä sekä keisari Maksimilian I:lle ennen tämän kuolemaa vuonna 1519 tehtyjä töitä, kuten Keisari Maksimilianin riemukaari ja Sarvikuono.
Kesällä 1520 Dürer teki yhdessä vaimonsa ja palvelijansa kanssa neljännen ja viimeisen matkansa Alankomaihin osallistuakseen uuden saksalais-roomalaisen keisarin Kaarle V kruunajaisiin Aachenissa ja saadakseen uusia työtehtäviä. Hän teki useita piirustuksia käydessään matkalla eri kaupungeissa ja palasi heinäkuussa 1521 kotiin matkalta, jonka aikana hän oli sairastunut tunnistamattomaan sairauteen, mikä vaikutti häneen hänen loppuelämänsä ajan.
Nürnbergissä hän alkoi työskennellä uskonnollisten kuvien parissa, mutta mitään suurempia töitä ei enää syntynyt luonnoksia lukuun ottamatta. Tähän vaikutti heikentyvä terveys ja aika, jonka hän käytti teoreettisiin töihinsä, kuten geometriaan, perspektiivioppiin, ihmisvartalon mittasuhteiden ja linnoittautumisen tutkimiseen. Hän ei ollut lahjakas kirjoittaja, mutta työskenteli kovasti kirjoituksiaan varten.
Viimeiset vuodet
Viimeisinä vuosinaan hän teki vain vähän taidetta. Maalauksista mainittakoon Hieronymus Holtzschuherin muotokuva, Madonna ja lapsi vuodelta 1526 sekä kaksi paneelia, joissa ovat etualalla Pyhät Johannes ja Pietari, sekä taustalla Pyhät Paavali ja Markus. Kuparikaiverruksina Dürer teki vain muutaman muotokuvan, kuten Mainzin kardinaali-vaaliruhtinaan, Saksin vaaliruhtinas Fredrik Viisaan sekä hänen ystäviensä humanististen oppineiden Willibald Pirckheimerin, Philipp Melanchthonin ja Erasmus Rotterdamilaisen muotokuvat.
Elinaikanaan Dürer viimeisteli ja julkaisi kaksi kirjaa. Niistä geometriaa ja perspektiiviä käsittelevä julkaistiin Nürnbergissä vuonna 1525 ja linnoittautumista käsittelevä kaksi vuotta myöhemmin. Ihmisruumiin mittasuhteita käsittelevä teos julkaistiin pian hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1528.
Merkitys
Düreriä pidetään aikakautensa suurimpana saksalaisena taiteilijana ja ensimmäisenä saksalaisena protestanttisena renessanssitaiteilijana. Hän oli hyvin monipuolinen ja arvostettu jo elinaikanaan, omasta mielestään arvostetumpi ulkomailla kuin kotimaassaan. Hänen kaiverruksilleen ja piirroksilleen oli ominaista runsaat yksityiskohdat sekä suurikokoisuus ja niistä otettiin jo hänen elinaikanaan paljon vedoksia.
Roni Allén
Seuraura
Allén on rovaniemeläisen Napapiirin Panttereiden kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä JYPiin. Kaudella 2013–2014 Allén onnistui tekemään C-nuorten SM-karsinnoissa kahdessa pelaamassaan ottelussa peräti viiden pisteen peli per piste -keskiarvolla tehot 1+9=10. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 Allén oli JYPin B-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Urho Lensun kanssa tehoilla 6+10=16. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kaudella 2016–2017 Allén nousi JYPin A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+21=25, joilla Allén jakoi A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan Kärppien Antti Virtasen ja KalPan Eetu Torpströmin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kuusi Mestis-ottelua JYP-Akatemiassa jääden ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2017 Allén teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi joukkueessa ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 2. syyskuuta 2017 vieraissa sveitsiläistä EV Zugia vastaan. Allén merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta 12.58 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Allén teki runkosarjan 2017–2018 avauskierroksella 8. syyskuuta 2017 Helsingin IFK:ta vastaan, kun Juuso Vainio ja Nolan Yonkman olivat sivussa. Hänet merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Allén sai ottelussa jääaikaa 6.05 minuuttia. Hän pelasi JYPin SM-liigajoukkueessa kauden aikana kaikkiaan kahdeksan runkosarja- ja kolme CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Allén voitti CHL:n mestaruuden. Syyskuun 2017 lopulla hän pelasi kaksi ottelua lainalla kotiseudullaan Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Allén pelasi samaa sarjaa kauden loppuun myös KeuPa HT:ssä, jossa hän pelasi kuusi runkosarja- ja viisi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Allén voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Maaliskuussa 2018 Allén teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän murtautui kaudella 2018–2019 SM-liigaan, jossa Allénin varsinainen tulokaskausi toi 35 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Allénin liigauran avausmaali syntyi 17. marraskuuta 2018 Tampereen Ilvestä vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös 12 ottelua lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa.
Kesällä 2019 NHL-varaamaton Allén osallistui Pittsburgh Penguinsin kehitysleirille. Hänen edustamansa "Team Jagr" voitti leirillä pelatun Michel Briere Cup -turnauksen. Kausi 2019–2020 oli Allénin ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja hän teki 52 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10. Allénin kauteen mahtui myös viiden ottelun mittainen pelikielto, kun hän taklasi 29. tammikuuta 2020 KooKoon Toni Suurosta päähän. Suuronen loukkaantui tilanteessa, mutta Allén ei saanut ottelussa kuitenkaan rangaistusta.
Allén siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Joulukuussa 2021 seura lainasi hänet kahden ottelun mittaisella sopimuksella Turun Palloseuran SM-liigajoukkueeseen loukkaantumisten myötä. Jouluaatonaattona Allén teki seuran kanssa loppukauden kattavan jatkosopimuksen. Hänen siirtonsa taustalla olivat myös Aleksi Anttalaisen, Valtteri Pullin ja Sisu-Petteri Lehtosen pitkäaikaiset loukkaantumiset, minkä lisäksi Ruben Rafkin ja Eemil Viro olivat liittyneet alle 20-vuotiaiden MM-joukkueeseen. Allénin vastuu loppukaudella jäi kuitenkin varsin vähäiseksi. Hän pelasi TPS:ssä kymmenen runkosarjaottelua, mutta Allén ei mahtunut pudotuspeleissä enää joukkueen kokoonpanoon, eikä hän näin ollen ollut oikeutettu voittamaan kauden päätteeksi SM-hopeaa. TPS:n pelaajakoordinaattori Tomi Kallion mukaan Allén kuitenkin ansaitsi yleisellä urheilullisuudellaan sekä monipuolisuudellaan vuoden jatkosopimuksen, josta seura tiedotti kesäkuussa 2022.
Kaudella 2022–2023 Allénin rooli TPS:ssä jäi pieneksi. Hän kärsi kauden aikana myös loukkaantumisista. Allén pelasi kauden aikana lopulta vain 15 runkosarja- ja yhden CHL-ottelun. Hän pelasi vuoden 2023 puolella vain yhden ottelun.
Allén siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskanin nousijajoukkue Kalmar HC:hen.
Maajoukkueura
Allén on pelannut 14 nuorten maaottelua. Hän on myös pelannut Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vastaan Slovakian Piešťanyssä huhtikuussa 2017 pelatussa harjoitusturnauksessa, jolloin Allén vahvisti itävaltalaisen RB Hockey Academyn joukkuetta. Joukkue sijoittui turnauksessa kolmanneksi voitettuaan Suomen lukemin 2–5.
Ari Kankaanpää
Ari Kankaanpää on tamperelainen kitaristi. Hän on soittanut lukuisissa yhtyeissä, kuten esimerkiksi Niskavuoren Aarnet -ryhmässä. Monta vuotta hän soitti Juice Leskisen kanssa akustisia keikkoja nimellä "Juice Leskinen Duo". Hän on esiintynyt myös Pate Mustajärven kanssa ja soittanut tämän levyillä. Kankaanpää myös säveltää ja toimii tuottajana.
Kankaanpää oli Juicen muistomerkin puuhamiehenä.
Veretje I
Nižneje Veretje I on Pohjois-Venäjältä löytynyt kivikautinen asuinpaikka, joka ajoitetaan välille 9050-8520 BP eli kalibroituna 8200-7600 eaa. . Asuinpaikka on siten mesoliittiselta kaudelta.
Asuinpaikka sijaitsee Arkangelin alueella Kinemajoen (ven. Кинема) etelärannalla noin kilometrin päässä Latšajärvestä. Latšajärvi sijaitsee noin sata kilometriä Äänisestä itään. Sitä on kaivettu esille 1500 neliömetrin alalta ja sieltä on löydetty runsaasti esineitä, jotka on tehty kivimateriaalien lisäksi myös tuohesta, puusta, sarvesta ja luusta. Juuri Veretje I:n asuinpaikan runsas löytömateriaali on nostanut sen tyyppiesimerkiksi verrattaessa eri asuinpaikkojen esineitä toisiinsa. Tämän vuoksi puhutaan Äänisen seudun Veretjen kulttuurista tai traditiosta.
Asuinpaikka
Latšajärvi on nykyään 34 kilometriä pitkä, 11 kilometriä leveä ja pinta-alaltaan 334 neliökilometriä. Mesoliittisella kaudella vesi oli paljon korkeammalla kuin nykyään, joten asuinpaikka oli aivan järven rannalla. Ajan myötä veden pinta aleni ja Veretje I peittyi suohon, mikä säilytti asuinpaikan orgaanisen materiaalin. Veretje tarkoittaa umpeen soistunutta järveä.
Veretje I asuinpaikalta on havaittu merkkejä asumuksista. Ne olivat pinta-alaltaan 40–50 neliömetriä ja rakennettu ilmeisesti seipäistä. Katteena oli jotain pehmeää materiaalia, kuten esimerkiksi peurannahkaa, joka pysyi paikallaan esimerkiksi kivipainoilla. Lattia oli neliön- tai suorakaiteen muotoinen ja asumusta lämmitti yksi tai kaksi liettä. Asukkaat peittivät lattian toisinaan puhtaalla hiekalla, jolloin noki, hiilet, luunpalaset ja iskokset peittyivät sen alle. Tästä on päätelty, että Veretje I on ollut vain kausittain asuttu. Samaa on havaittu joillakin muillakin Koillis-Venäjän mesoliittisilla asuinpaikoilla. Asuinpaikalla ei löytynyt keramiikkaa, mistä voisi päätellä, ettei asuinpaikkaa hyödynnetty enää neoliittisellä kaudella.
Asuinpaikalla ei ole tavattu hautoja. Samaan Veretje-traditioon kuuluvalla Popovan asuinpaikalla on löydetty myös hautauksia. Popovon haudoista 1, 2, 3, 6, 8 ja 9 on löydetyistä ihmisen luista tehty ajoituksia, joista haudoissa 1, 3 ja 9 on varhaismesoliittiset hautaukset (8800 eaa., 8700 eaa. ja 8600 eaa.). Haudoissa 6 ja 8 on myöhäismesoliittiset hautaukset (6100 eaa. ja 6000 eaa.). Yksi haudoista (nro 2) ajoitettiin 4100 eaa.
Haudoissa päät oli aseteltu itään päin ja vainajat peitettiin punamullalla. Vaikka vainajien luut olivat säilyneet vaihtelevasti, ei pukimia havaittu. Vainajilla saattoi olla hammasriipuksia yllään, sillä luusta ja jäniksenhampaasta oli valmistettu riipukset. Hauta-antimiksi oli laitettu hautaan kivisiä ja luisia työkaluja. Näitä saattoivat olla muun muassa kirves, tikari, harppuuna, veistin, nuolenkärki, kaavin ja ongenpaino. Haudan viereen oli kaivettu kuoppa, jonka arvellaan olleen rituaalinen. Kuopista löydettiin jäänteitä kalasta, linnusta, hirvestä, majavasta ja koirasta. Arvellaan, että vainajan muistolle järjestettiin pidot tai hänelle annettiin ruokaa tuonpuoleiselle matkalle mukaan.
Vaikka Veretje I asumuksen pohjalta löydettiin jätettä ja esineitäkin, ei kivitöitä harjoitettu pihalla. Yksi pii-iskoksien suuri keskittymä löytyi kauempana piha-alueelta, jossa oli vielä paikallaan kivinen alaisin, ja toinen kiventyöstöalue löytyi joenrannan läheltä. Näillä alueilla käsiteltiin myös muita materiaaleja.
Ympäristö ja elinkeinot
Asuinpaikan käytön aikana ympäristöä kuvaa parhaiten boreaalinen koivun ja männyt sekametsä. Ilmasto oli paikalliseen nykyilmastoon verrattuna hieman kylmempi, sillä tammikuun keskilämpötila oli keskimäärin -18 °C ja heinäkuun 14-16 °C. Sadetta riitti nykyistä enemmän sademäärän ollessa 700 millimetriä vuodessa.
Eri asuinpaikkojen luulöydöistä on päätelty, että Veretjen kulttuurissa oli sekä suurten että pienten eläinten metsästys pääelinkeinoa. Ruokavaliota täydennettiin kalastuksella ja keräilyllä. Riistaa olivat ainakin hirvi, peura, joskus karhu, linnut, erityisesti joutsen, majava, koira ja tietenkin kalat.
Esinelöydöt
Kaivauksilta on tehty yli 7500 erilaista ihmisen jälkeensä jättämää esinettä, muokkausjätettä tai roskaksi tulkittavaa puujätettä. Esineet olivat muun muassa työkaluja, työkalujen valmistusvälineitä ja tuotteita. Näiden piirteitä on käsitelty seuraavassa.
Työkalut
Poikkeuksellisesti löydettiin myös seitsemän kirveen vartta. Nämä oli tehty sitkeästä männynjuuresta, jotka levenivät terän kiinnityspaikkaa kohti. Yhdessä kirveessä olikin 50 cm:n pituinen varsi, jossa terä oli paikallaan kolossaan.
Telsot valmistettiin litteistä piilevyistä ja kivikiilat tehtiin nelikulmaisiksi piikimpaleesta. Tavanomaiset kaapimet, erilaiset veistimet, muutama puukko, naskalit ja porat valmistettiin pienistä piisäleistä työstämällä ne taitavasti muotoonsa.
Leveät kaapimet tehtiin hirven putkiluista. Niillä puhdistettiin ilmeisesti nahkaa nylkemisen jälkeen. Ohuet luuneulat, joissa näkyi paljon käytön jälkiä, säilöttiin onttoon linnun- tai koiranpennun luuhun. Osassa koteloita oli viivakuvioita koristeina. Luuneuloja käytettiin lävistämiseen ja äimällisiä neuloja ompeluun.
Metsästysvälineet
Metsästysvälineiksi tulkitaan kaikki perinteiset aseet, joilla voidaan kaataa tai satuttaa riistaa vakavasti. Joukossa voi olla myös aseita ihmisiä vastaan, mutta tarkkaa ero näiden välillä ei voi tehdä. Useimmat metsästysvälineet valmistettiin luusta tai puusta. Piikivestä valmistetut nuolenkärjet olivat melko erilaisia muodoltaan.
Useimmat nuolenkärjet oli tehty luusta. Nuolen varsi veistettiin männyn oksasta tai nuoresta rungosta ja ne olivat 58-65,5 cm pitkiä. Sulkien kiinnittämiseen käytettiin liimana pihkaa, jonka jäänteitä löydettiin, ja jänteen lankamaisia säikeitä tarvittiin sulan sitomiseen paikalleen. Niitä löydettiin yhteensä 68 kappaletta, mutta ne voidaan jaotella 10 erilaiseen luokkaan ulkonäön perusteella.
Monessa nuolissa on ohut neulamainen luukärki, mutta sitten on lisäksi jokin erityinen tuntomerkki. Lisätuntomerkki voi olla rengasmainen vahvike nuolen varressa tai kärjen tyvessä. Joissakin nuolissa oli suuri lisäpaino varressa ja viivamaisia koristeita. Massiiviset painot mahdollistivat suurten eläinten tai ihmisten vahingoittamisen. Ukrainassa on löydetty piinuorenkärkiä hautojen vainajista, joten asiaa kannattaa pohtia.
Sigir-tyyppisen (tai Shigir) nuolen kärki on paksu ja muodoltaan kuin kaksi kartiota pohjat vastakkain (engl. biconical). Toisissa nuolissa on lisäksi samanlainen laajennus varressakin. Jos varsi oli lisäksi paksu, saattoi sillä ampua vesilintuja, jolloin nuoli jäi kellumaan veteen. Kärki saattoi olla myös tylppä. Tällaisen nuolen osuma ei riko eläimen nahkaa, mutta painavana se vahingoittaa sisäelimiä ja saalis voidaan poimia maasta.
Luukärkien kiinnitys oli helpompi kuin kivikärkien. Siksi osassa nuolia oli valmistettu reilumpi sija kivikärjen kiinnitystä varten. Nuolen varsi saattoi muuten olla pyöreä ja paksu, mutta sen pää tehtiin ohueksi kivikärjen kiinnitystä varten. Tukevaan varteen saatettiin myös hioa pitkittäinen ura, johon terävä piiliuska voitiin asentaa. Eräissä nuolissa oli varren päähän jätetty airon lavan muotoinen paksu laajennus, jonka reunat oli teroitettu ja reunoihin oli uurrettu koloja.
Harppuunoissa oli puuvarret ja harppuunan kärki oli luuta. Se oli helposti irtoava, jolloin kärki jäi saaliiseen. Kärkiä on viittä eri tyyppiä. Luukärki oli muotoiltu kuin sahan teräksi, jossa linnun nokan muotoiset koukkumaiset piikit. Joissakin harppuunan kärjissä oli vain muutama iso koukku tai nokka, mutta toisissa on monta pientä nokkaa vierekkäin. Oma tyyppinsä on kärki, johon on hiottu urat molemmin puolille piikiven paloja varten.
Jouset valmistettiin puusta, joka on useimmin mäntyä. Niiden pituus on 120–150 cm, poikkileikkaus pyöreä tai soikea, kaaren päissä jänteen kiinnityskohdissa hiotut uurteet ja kättä varten varressa vahvennus. Toisessa päässä on jännettä varten usein kartionmuotoinen laajennus. Käyttämättömän jousen jänne ilmeisesti irrotettiin, jotta vastavoima säilyisi kaaressa, mutta jänne palautettiin pikakiinnitykseensä käyttöönoton yhteydessä. Jouset olivat viimeistelyjä ja hyvin hiottuja. Useat löydetyt jouset olivat rikki, joten ne oli heitetty hyödyttöminä järveen. Kaivauksilla todettiin myös tapa, jolla jousia suojattiin kosteudelta käärimällä ne esimerkiksi tuoheen. Kostuessaan jousen jännitysvoima heikkenee eikä nuolet lennä entiseen tapaansa.
Keihäät, joita on löydetty seitsemän kappaletta, valmistettiin männystä tai lehtikuusesta ja olivat noin 1,5 metriä pitkät. Varsi oli kapea ja poikkileikkaukseltaan pyöreä tai soikea, mutta se leveni keihään kärkeä kohden. Levennykseen kiinnitettiin keihään terä ja joissakin keihäissä oli löydettäessä piiterät. Keihään perä on katkaistu suoraksi.
Muut välineet
Muut löydetyt esineet, jotka eivät lukeudu edellisiin kohtiin, esitellään tässä.
Hiomalaattoja käytettiin kivityökalujen hiomiseen ja luuesineiden työstöön. Ne valmistettiin kalkkikivestä ja levein laatta oli 50 cm suuntaansa ja hionnassa molemmilta puolin kulunut. Suurin laatta oli löydettäessä palasina.
Kalastuksesta kertoo verkon kohot, jotka valmistettiin puusta tai tuohesta. Painoina käytetyt kivet sidottiin verkon alapaulaan suokasvien varsilla.
Asuinpaikan puujätteiden joukossa on löytynyt myös suksenkärki. Sen mukaan on nimetty samanlaiset muinaissukset Veretje-tyyppisiksi.
Veretje I:stä ja muista samanaikaisista asuinpaikoista löydettiin joukko hampaita ja leukaluita, joita lähemmin tarkasteltuna oli käytetty työkaluina. Vaikuttavin väline oli majavan alaleuka, jossa olivat etuhampaat vielä kiinni. Hampaiden kulumisjäljistä tultiin siihen johtopäätökseen, että hampaita käytettiin taltan tai höylän tavoin puun työstämisessä. Osassa leukaluista oli poraamalla tehty reikä työvälineen ripustamiseksi. Ketun, villisian ja karhun torahampaita osattiin hyödyntää askareissa, vaikka niitä käytettiin myös riipuksina. Erikoisuutena mainitaan jännesaha, jossa esinettä sahattiin hiekkaisella jänteellä.
Taiteellista vaikutelmaa ilmentää lukuisien esineiden koristelu mesoliittisilla viivakuvioilla. Ornamenteilla ilmaistiin omistajuutta tai muuten haluttiin vain miellyttää silmää. Myös ihmishahmoinen veistos löydettiin, kuin myös hienosti muotoiltu linnun pää. Erääseen esineeseen oli kaiverrettu joutsen.
Katso myös
Kundan kulttuuri ja Butovon kulttuuri
14 Canum Venaticorum
14 Canum Venaticorum on epäilty muuttuva tähti Ajokoirien tähdistössä. Se tunnetaan myös nimillä NSV 6089 ja HIP 63901. Sen magnitudi vaihtelee +5.10 – 5.29.
Ulrich Ramé
Ulrich Ramé (s. 19. syyskuuta 1972 Nantes) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti.
Ura pelaajana
Ramé aloitti pelaajauransa SCO Angersissa ja debytoi liigatasolla kaudella 1993/94, joka päättyi joukkueen osalta putoamiseen sarjaporrasta alemmas. Kaudella 1995/96 joukkue putosi Nationaliin, jossa Ramé edusti Angersia vielä yhden kauden ajan.
Vuonna 1997 hän siirtyi Girondins Bordeaux'hon, jossa pelasi uransa menestyksekkäimmät vuodet. Ramé nousi pian Bordeaux'n ykkösmaalivahdiksi ja piti paikkaa hallussaan aina kauteen 2009/10 saakka. Ramé voitti seuran paidassa kaksi Ranskan mestaruutta sekä kolme Coupe de la Liguetä. Kaudella 2009/10 Cédric Carrasso otti seuran ykköstorjujan roolin ja kokenut Ramé pelasi kaksi viimeistä Bordeaux-kauttaan kakkosmaalivahtina. Hän pelasi seurassa 14 vuoden aikana kaikkiaan 525 ottelua. Kesällä 2011 hän siirtyi CS Sedaniin, jossa lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2013.
Ramé ei ole pelannut maajoukkueessa sen jälkeen kun hän teki suuren virheen ottelussa Tšekkiä vastaan 12. helmikuuta 2003. Hän jäi maajoukkuetasolla Fabien Barthez'n, Grégory Coupet'n ja Mickaël Landreaun varjoon.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Ramé suoritti valmentajadiplomin. Vuonna 2014 hän palasi Bordeaux'n organisaatioon kehittämistehtäviin. Maaliskuussa 2016 hänestä tuli seuran päävalmentaja Willy Sagnolin saatua potkut. Ramén johdolla Bordeaux sijoittui lopulta liigan keskikastiin yhdenneksitoista. Kauden jälkeen hän sai tehdä tilaa Jocelyn Gourvennecille.
Aiheesta muualla
Ligue 1
Lähde + fix
Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo
thumb|150px thumb|200px|Alueen lippu Región de Aisén del General Carlos Ibáñez del Campo (myös Aysén) on yksi Chilen 15 alueesta. Se sijaitsee maan eteläosassa.
Alueen asukasluku oli 103 158 vuoden 2017 väestönlaskennassa ja sen pinta-ala on 108 494,4 km². Alueen pääkaupunki on Coyhaique.
Kunnat
Alue muodostuu kymmenestä kunnasta.
Alpes Poeninae et Graiae
Alpes Poeninae et Graiae, myös Alpes Atrectianae et Poeninae , oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Galliassa Alpeilla nykyisten Kaakkois-Ranskan ja Sveitsin rajalla.
Maantiede
Alpes Poeninae et Graiaen provinssi oli yksi kolmesta pienestä provinssista, jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan, Italian ja Sveitsin rajallaseudulla (muut olivat Alpes Cottiae ja Alpes maritimae). Se yhdisti kaksi aluetta, jotka olivat provinssin pohjoisosan käsittänyt Alpes Poeninae ja eteläosan käsittänyt Alpes Graiae. Provinssi sijaitsi näille osille nimensä antaneilla Penniinisillä ja Grajisilla Alpeilla nykyisin Mont Blancina tunnetun vuoren ympäristössä.
Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Gallia Belgican provinssi, koillispuolella Raetian provinssi, kaakkoispuolella Italia ja Transpadanan (Regio XI) alue, eteläpuolella Alpes Cottiaen provinssi ja länsipuolella Gallia Narbonensiksen provinssi.
Provinssin hallinnollinen keskus oli Axima eli Forum Claudii Ceutronum ja myöhemmässä vaiheessa Augusta Praetoria Salassorum.
Kaupunkeja
Alpes Poeninae et Graiaen kaupunkeja olivat muun muassa:
Myöhemmässä vaiheessa provinssiin kuuluivat myös:
Huomautukset:
Historia
Alpes Poeninae et Graiae perustettiin alun perin kahtena erillisenä provinssina, jotka olivat Alpes Poeninae ja Alpes Graiae. Niitä hallittiin kuitenkin usein historian kuluessa yhtenä provinssina nimellä Alpes Poeninae et Graiae.
Alpes Poeninae et Graiaen provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Pysyvästi se oli olemassa Dioclatianuksen uudistuksesta vuonna 293 lähtien, jonka jälkeen se kuului Gallian diokeesiin. 300-luvulta lähtien provinssi oli osa Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Kelankylä
pienoiskuva|Talvinen maisema Ranuan Kelankylällä. Kelankylä (usein pelkästään Kela) on Ranuan kunnassa sijaitseva kylä. Kelankylä sijaitsee Siuruanjärven ja Siuruanjoen ja Kelajoen varrella. Asutus on sijoittunut harjumuodostelman päälle, pääosin seututien 858 varteen. Kylä sijaitsee lähellä Ranuan ja Pudasjärven kunnanrajaa, noin 35 kilometrin päässä Ranuan kirkonkylältä kaakkoon. Kelankylässä asuu noin 70 ihmistä. Kelankylän koulu lakkautettiin vuonna 2001. Kylästä löytyy kyläyhdistyksen ylläpitämä kota, ja sen pihalla on muun muassa lentopallokenttä.
Lähteet
65.75°N, 27.03889°W
Linux Foundation
pienoiskuva|Jim Zemlin, LinuxCon Europe 2014 Linux Foundation on vuoden 2007 tammikuussa perustettu säätiö, jonka tavoitteena on edistää Linux-käyttöjärjestelmän yleistymistä. Säätiö syntyi kun Open Source Development Labs (OSDL) ja Free Standards Group (FSG) yhdistyivät. Säätiötä johtaa FSG:n entinen johtaja Jim Zemlin.
Linux Foundation rahoittaa muun muassa Linus Torvaldsin Linuxin parissa tekemää kehitystyötä. Säätiöllä on monia merkittäviä jäseniä, kuten suuret lähinnä tietotekniikan alalta tutut yritykset Fujitsu, Hitachi, Hewlett-Packard, IBM, Intel, NEC, Novell ja Oracle.
Linux Foundationin projekteja ovat muun muassa Real-Time Linux ja DPDK. Civil Infrastructure Platform tähtää teollisuuden ja siviili-infrastruktuurin tarpeisiin muun muassa pitkäikäisellä vakaalla ja ylläpidettävällä ohjelmakoodilla. Automotive Grade Linux (AGL) on autoissa ja autoteollisuudessa käytettävä Linuxiin pohjautuva ohjelmistopino.
Linux Foundation ilmoitti toukokuussa 2020 sen Joint Development Foundationin (JDF) hyväksynnästä ISO/IEC-standardien julkaisemiseen. Aiemmin Linux Foundation on kehittänyt Linux Standard Base -standardin.
Elokuussa 2020 Linux Foundation ilmoitti OpenSSF (Open Source Security Foundation) järjestön perustamisesta yhdistäkseen tietoturvaan liittyviä ryhmiä samaan.
Vuonna 2021 21 yritystä ovat yhdessä muodostaneet Mobile Native Foundation (MNF) säätiön, jota Linux Foundation isännöi. MNF on suunnattu täyttämään aukko, jota Apple ja Google eivät täytä. MNF on suunnattu yhteistyöhön avoimen lähdekoodin ohjelmistojen, standardien ja parhaiden käytäntöjen kehittämiseen.
Maaliskuussa 2021 Linux Foundation ilmoitti sigstore-palvelun perustamisesta digitaaliseen allekirjoittamiseen. Perustavina jäseninä ovat Red Hat, Google ja Purduen yliopisto.
Heinäkuussa 2021 Linux Foundation ilmoitti Open 3D Foundationin perustamisesta peli- ja simulaatioteknologian yhteiskehitykseen. Ensimmäisenä uuden säätiön hallinnoimana projektina on Amazonin lahjoittamaan Amazon Lumberyard -pelimoottoriin perustuva Open 3D Engine (O3DE).
Laajuus
Linux Foundationin mukaan sen järjestämiin tapahtumiin kerääntyy vuodessa teknologiaosaajaa jakamaan ideoita, oppimaan ja tekemään yhteistyötä.
Vuonna 2015 Linux Foundation arvioi sen yhteistyöprojektien arvoksi 5 miljardia dollaria: David A. Wheelerin COCOMO-mallin mukaan kaikissa projekteissa on yhteensä, sen toistamiseksi vaadittaisiin ja se vaatisi   luoda uudelleen. Vuonna 2001 Wheeler arvioi Red Hat Linux 7.1:n mukaisen GNU/Linux-jakelun kehittämisen arvoksi miljardi dollaria.
Groasis Waterboxx
Groasis Waterboxx on hollantilaisen puutarhurin Pieter Hoffin suunnittelema polypropeenista valmistettu vedenkeruuastia kasvien kasvattamiseen joko siemenestä tai istukastaimesta erittäin kuivissa olosuhteissa. Keksintö voitti Popular Science -aikakauslehden vuoden 2010 palkinnon parhaasta innovaatiosta.
Heavy hardcore
Heavy hardcorea ei tule sekoittaa toiseen hardcore punkista ja metallimusiikista kehittyneeseen tyylisuuntaukseen, metalcoreen, joka on huomattavasti heavy hardcorea melodisempaa.
Groasis Waterboxx
Taustaa
Laajat maa-alueet ovat liian kuivia, jotta istutetut puuntaimet voisivat menestyksellisesti kasvaa niillä. Sillä vaikka pohjavettä olisikin saatavilla on se usein liian syvällä maaperässä vastaistutetun puuntaimen juurille.
Heavy hardcore
Toisinaan heavy hardcoresta käytetään myös termejä beatdown hardcore, moshcore sekä tough guy hardcore.
Groasis Waterboxx
Muotoilu
Waterboxx on polypropeeninen kannellinen saavi, jonka keskellä on tunneli kahdelle kasvatettavalle taimelle. Saavin pohjassa on "sydänlanka", josta maaperä saa hitaasti kosteutta kapillaari-ilmiön avulla saavin sisältämästä vesisäiliöstä. Astian suunnittelun pohjana on matkia luonnon tapaa kylvää kasvien siemeniä lintujen jätösten suojaavan vaikutuksen avulla.
Heavy hardcore
Historia
Heavy hardcore kehittyi 80-luvun lopulla New York hardcore -bändien yhdistellessä musiikkiinsa elementtejä thrash metallista ja crossover thrashista. Tyylilajin pioneereja ovat bändit kuten Killing Time, Madball ja Sheer Terror. 90- ja 2000-luvulla kansainväliseen suosioon ovat nousseet muun muassa amerikkalaiset Hatebreed ja Terror sekä ruotsalainen Raised Fist.
Groasis Waterboxx
Muotoilu
Toimintaperiaatteen testaamiseen ja suunnitteluun prototyyppeineen on vuoteen 2010 mennessä käytetty yli 7,1 miljoonaa dollaria ja seitsemän vuotta aikaa.
Heavy hardcore
Historia
Myöhemmin perustetuista suomalaisista hardcore-bändeistä heavy hardcore -tyylisuuntaa edustavat esimerkiksi Cutdown, Down My Throat, No Second Thought, Quake the Earth, Ratface ja St. Hood.
Groasis Waterboxx
Toiminta
Astia toimii kasvin "hautomona", suojaten juuri istutettua kasvin itua ja maaperää sen ympärillä auringon paahteelta päivällä ja kylmyydeltä yöllä. Taimen kasvamisen alkuun pääsemiseksi astian sisältä kulkeutuu sydänlankaa myöten niukasti vettä astian alla olevaan maaperään. Astian kansi on muotoiltu keräämään sadeveden ja yöllä sen pintaan tiivistyvän kosteuden, jotka varastoidaan astiaan. Vedellä täytetty astia laskee pienen määrän, n. 50 ml vettä vuorokaudessa, sydänlankaa myöten kasvin juurien kehittämiseksi. Veden pienellä määrällä ohjataan kasvin juuria etsimään pohjavettä, estäen kuitenkin kasvia kuolemasta kuivuuteen ennen pohjaveteen yltämistä. Astia toimii myös maaperän pinnan kuivumista haihtumalla estävänä suojana taimen välittömässä läheisyydessä sekä suojana eläimien varalta. Sekä maaperän lämpötila ja kosteus pysyvät astian vaikutusalueella vakaampina kuin sen ulkopuolella.
Heavy hardcore
Historia
2020-luvun suomalaisia heavy hardcore -julkaisuja ovat mm. helsinkiläisen Lähiöbotoxin albumi Itä-Metal.
Groasis Waterboxx
Käyttökohteet
Laitteen toimivuutta aavikko-olosuhteissa on testattu yli kolme vuotta Oujdan yliopistolla Marokossa, missä lähes 90% waterboxin avulla istutetuista kasvien taimista selviytyi verrokkiryhmän noin 10% selviytymiseen verrattuna. Kuivien ja kuumien alueiden lisäksi laitteen soveltuvuutta taimien istutukseen on testattu viinitarhoissa sekä kylmissä vuoristo olosuhteissa.
3 Canum Venaticorum
3 Canum Venaticorum on mahdollinen muuttuva tähti Ajokoirien tähdistössä.
Sen magnitudi vaihtelee 5.36-5.4, joten sen voi nähdä paljaalla silmällä.
My Will
My Will on japanilaisen Dreamin kuudes single. Siitä tuli myös InuYasha -animen tunnuskappale. Kappaleen Promovideo julkaistiin Daydream -DVD ja VHS:lä. Kappaleen sanoituksista vastasi Mai Matsumuro ja sovituksesta Keisuke Kikuchi ja kuoron sovitus: Yas Kitajima
Bang & Bonsomer
Bang & Bonsomer Group Ab (ennen vuotta 1993 erilliset Bang & Co Oy ja Bonsomer Ky) on suomalainen yritysryhmä, joka toimittaa raaka-aineita ja lisäaineita eri teollisuusalojen tarpeisiin. Suomen lisäksi yritys toimii Venäjällä, Baltian maissa, Ukrainassa, Kazakstanissa ja Valko-Venäjällä.
Bang & Bonsomer on perustettu vuonna 1927. Yrityksen myynti oli 146 miljoonaa euroa vuonna 2012 ja henkilöstömäärä yli 200.
Historiaa
Hans Bang (1892–1983) oli New Yorkin Brooklynissä syntynyt norjalaisen merimiespapin poika, joka valmistui Oslon Handelsgymnasiumista. Bangin isä tunsi kouluajoiltaan konsuli Alexander Gullichsenin ja järjesti tämän avulla pojalleen harjoittelupaikan Suomeen, Gutzeitin tehtaille Kotkaan 1912. Hans Bang viipyikin Kotkassa neljä vuotta ja yleni selluosaston kaupalliseksi johtajaksi.
Alkuvuosina Hans Bang toi Norjasta Suomen talkkia, rikkiä titaanioksidia erityisesti Suomen sellu- ja paperiteollisuuden tarpeisiin. 1930-luvun lama hellitettyä Bang & Co:n päämiehiin kuuluivat monet keskieurooppalaiset suuryritykset kuten Alais Froges & Camargue (myöhemmin Pechiney), Kuhlmann, Overpelt-Lommel, Propfe & Co sekä Cabot, joka oli maailman suurimpia mustan nokipigmentin valmistajia. Pigmenttiä käytetään muun muassa painomusteissa ja ajoneuvojen rengaskumissa. Cabot on yhä yksi Bang & Bonsomerin edustuksista.
Talvisota sai Bangin siirtämään konttorinsa tilapäisesti Helsingistä Ouluun. Koska ulkomailta ei voinut tuoda tarpeeksi raaka-aineita, Bang perusti oman liimatehtaan, Bangin Emulsio Oy:n, vuonna 1939. Tämä ilmeisesti pelasti Bangin konkurssilta, koska sota oli hyydyttänyt tuontikaupan ja monet Bangin päämiehistä sijaitsivat vihollismaa Britanniassa. Sotien jälkeen Englannista sai taas tuoda, ja kysyntä piristyi sotakorvaustuotannon ansiosta.
Bang & Co:n päätuotteiksi nousivat sotien jälkeen kaoliini, natriumsulfaatti, rikki, alumiinisulfaatti ja lasihiekka. Englantilaisen Imperial Chemical Industries -yhtiön (ICI) edustajana Bang oli kehittämässä suomalaista muoviteollisuutta. Bang & Co toi Suomeen muun muassa Perspex-akryylimuovia ja 1950-luvulla suosioon nousseen polyesterikangasmateriaalin teryleenin. Yhteistyö ICI:n kanssa päättyi 1967, kun englantilaisjätti perusti oman yhtiön Suomeen. Myös kaoliiniyhteistyö ECC-yhtiön kanssa päättyi samalla tavalla 1987, mutta saatiin jatkumaan 1995.
1960-luvulla Bang toi Suomeen hollantilaisia hartseja veneenrakentajien sekä maali- ja painoväriteollisuuden käyttöön. Raaka-aineiden ohella Bang alkoi toimittaa tuotantotekniikkaa. Englantilaisen David United -yrityksen kanssa Bang toimitti laitteet muun muassa Rautaruukin Raahen valssaamolle ja Nesteen vetykaasulaitokselle Porvoon Sköldvikiin.
1990-luvulla Bang & Co päätti pitkän pohdinnan jälkeen ja lama-ajan paineiden myötä suostua fuusioon K. J. Hertellin vuonna 1966 perustaman kemikaaliagentuurin Bonsomer Ky:n kanssa. Ylimääräiset rönsyt kuten laivatiivisteet ja nailontuotteet karsittiin, ja liiketoiminta jaettiin erikoiskemikaaleihin, peruskemikaaleihin, muoveihin ja pakkauksiin keskittyviin neljään ryhmään. Yritys päätti suuntautua voimakkaasti Venäjän ja muiden entisten Neuvostoliiton alueen maiden nopeasti kehittyviin markkinoihin. Bang & Bonsomerin keskittyessä raaka-aineisiin sen laitemaahantuonti eriytyi vuonna 2010 omaksi konserniin kuulumattomaksi yhtiöksi nimeltä BBTechnics Oy.
Yrityksen hallituksen puheenjohtajina ovat toimineet ensin perustaja Hans Bang (1892–1983), hänen kuoltuaan poikansa Olaf Bang (1930–1990), sitten yhtiön palvelukseen 1969 tullut norjalainen Odd Sneen ja fuusion jälkeen enemmistöomistaja K. J. Hertell. Vuodesta 2010 hallituksen puheenjohtajana on toiminut Ralf Klärich ja toimitusjohtajana Mikko Teittinen.
Wessmanninmäki
Wessmanninmäki (toinen kirjoitusmuoto Vesmanninmäki, aiemmin Sampoharju) on alue Jyväskylässä Vaajakoskella. Sitä pidetään Vaajakosken keskustana. Alueella on asuinkerrostaloja, liikehuoneistoja, Vaajakosken kirkko ja Vaajakummun yhtenäiskoulu. Niitynpään asuinalue ja Niitynpään työläiskotimuseo sijaitsevat Jyväskylän virallisessa pienaluejaossa Wessmanninmäellä. Wessmanninmäen pienalueen rajan pohjoisessa muodostaa Vaajakoskentie.
Aiemmin Wessmanninmäen ajateltiin ulottuvan myös Vaajakoskentien pohjoispuolelle. Puhekielessä saatetaan näin tehdä yhä. Vaajakosken Valintatalo ja kirjasto sijaitsevat Vaajakoskentien pohjoispuolella, nykyisen virallisen aluejaon mukaan Savonmäen pienalueella.
Nimi Wessmanninmäki on peräisin kauppias ja tehtailija Fredrik Thure Wessmanista, joka oli menestyvä liikemies ja merkittävä paikallinen vaikuttaja Jyväskylässä. Hän piti kauppaa Vaajakoskella 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Savonmäentien ja Urheilutien risteyksessä sijainneessa talossa. Wessmann kirjoitti muistiin vaajakoskelaisilta kuulemiaan tarinoita, ja niitä julkaistiin lehdissä. Hän osallistui myös kunnallispolitiikkaan. Wessmann kuoli 1932.
Emīls Dārziņš
thumb|right|Emīls Dārziņš
Emīls Dārziņš (3. marraskuuta 1875 – 30. elokuuta 1910) oli latvialainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän syntyi opettaja Andžs Dārziņšin pojaksi Jaunpiebalgassa. Hän opiskeli itsenäisesti ja lisäksi Louis Homiliuksen urkuluokalla Pietarin konservatoriossa. Hän joutui kuitenkin lähtemään opinahjostaan taloudellisista syistä toukokuussa 1901. Loppuelämänsä hän vietti Riiassa.
Dārziņš kirjoitti myös filosofisia esseitä, toimi kustantajana ja antoi yksityistä musiikkiopetusta. Hänelle jäi vähäisesti aikaa sävellystyölleen. Hänen tuotantonsa koostuu 17 a cappella -kuoroteoksesta, 19 soololaulusta, sinfonisesta miniatyyristä (Melankoliavalssi) ja keskeneräisestä oopperasta. Säveltäjä kuoli liikenneonnettomuudessa.
Chad Brown
Chad Brown (13. elokuuta 1961 New York – 2. heinäkuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja pokeriammattilainen.
Manhattanilla, New Yorkissa syntynyt ja Bronxissa varttunut Brown muutti Los Angelesiin 1990-luvun alussa ja alkoi työskennellä Hollywoodissa. Hän näytteli sivurooleissa muutamissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän asui myöhemmin Kanadan Vancouverissa.
Pokeriura
Chad Brown oppi pelaamaan pokeria Bronxin italialaisissa kahviloissa.
Brown toimi televisioidun pokeriturnauksen Ultimate Poker Challengen juontajana. Brown sijoittui rahasijoille useissa World Series of Poker -turnauksissa: vuonna 2002 hän oli kolmas $1,500 Omaha hi-lo split -turnauksessa, vuonna 2004 toinen Ted Forrestin jälkeen $1,500 seven-card stud -turnauksessa ja toinen vuoden 2005 $2,000 seven-card stud hi-lo -kilpailussa. Vuonna 2005 hän oli kolmas WSOP:n oheiskilpailussa (World Series of Poker circuit event) Chris Fergusonin ja Prahlad Friedmanin jälkeen. Hän oli saman tapahtuman finaalipöydässä myös vuonna 2006. Vuoden 2007 WSOP:ssa Brown menestyi mainiosti vaikkei voittanutkaan yhtään turnausta. Hän saavutti kahdeksan rahasijaa, joista kaksi oli finaalipöytäsijoituksia. World Championship No-Limit 2–7 Draw Lowball w/Re-Buys -turnauksessa hän hävisi lopun kaksinpelissä Erik Seidelille ja ansaitsi 324 777 dollaria.
Vuonna 2006 Brown voitti yhden suurimmista nettipokeriturnauksista, World Championship of Online Pokerin. 5 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-tapahtumaan osallistui 174 kanssakilpailijaa ja ykköspalkinto oli 223 125 dollaria.
Maaliskuussa 2007 Brown oli toinen Las Vegasissa pelatussa kaksinpelin (heads-up) mestaruuskilpailuissa NBC National Heads-Up Championshipissa. Turnauksen voitti Paul Wasicka.
Bluff Magazine valitsi Brownin vuoden 2006 pelaajaksi. Hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät maaliskuussa 2014 3,6 miljoonaa dollaria.
Chad Brown pelasi nimimerkillä ChadBrownPRO Team PokerStars Pro-jäsenenä.
Muuta
Chad Brown oli aiemmin naimisissa pokerinpelaaja Vanessa Rousson kanssa.
Chad Brownin vatsasta löydettiin vuonna 2011 viisi kiloa painanut syöpäkasvain. Rasvasoluista alkanut harvinainen liposarkooma poistettiin kirurgisesti ja hoitoa jatkettiin kemoterapialla. Hänet leikattiin neljän vuoden aikana viisi kertaa ja hän kävi läpi useita eri säteilytyshoitojaksoja, mutta jatkoi pokerin pelaamista sairaudesta huolimatta. Brown kuoli 52-vuotiaana 2. heinäkuuta 2014.
Jääkiekon nuorten 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut
'''Jääkiekon nuorten 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut''' pelataan joka vuosi niiden alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueiden kesken, jotka sijoittuivat edellisen vuoden kisoissa 2. divisioonaan. Vuoteen 2001 asti sarja tunnettiin nimellä C-sarja.
Anna opettajana
Anna opettajana (Anne of Windy Poplars) on L. M. Montgomeryn Anna-sarjaan kuuluva kirja. Se on sarjan neljäs osa. Kirja julkaistiin vuonna 1936. Montgomery kirjoitti sen kuitenkin jälkikäteen, samoin kuin teoksen Annan perhe, siinä vaiheessa kun sarjan muut osat olivat jo valmiit. Anna opettajana täyttää Annan unelmavuodet ja Anna omassa kodissaan -teosten väliin jääneen ajallisen aukon. Kirjan suomensi Paula Herranen vuonna 2002. Sen kustansi WSOY.
Juoni
Anna opettajana kertoo Annan vuosista Summersiden koulun rehtorina. Se käsittää noin kolmivuotisen ajanjakson Annan elämästä kihlautumisesta Gilbert Blythen kanssa aivan häitä edeltävään aikaan. Tämän ajanjakson hän asuu Poppelipuisto -nimisessä talossa, jota emännöivät leskeksi jääneet Kate- ja Chatty-tädit sekä taloudenhoitajatar Rebecca Dew. Anna vierailee kotonaan Vihervaarassa vain lomillaan.
Kirja eroaa kerronnallisesti muista Anna-kirjoista siinä suhteessa, että merkittävä osa Anna opettajana -teoksesta koostuu Annan Gilbertille lähettämistä kirjeistä. Välissä on kuitenkin tavallisia kaikkitietävän kertojan kertomia jaksoja.
Summersiden koulun rehtorina Anna kohtaa monenlaisia haasteita. Ensinnäkin hänen on voitettava oppilaat puolelleen, sillä hänen oppilaistaan suuri osa kuuluu paikkakunnan merkittävimpään ja vaikutusvaltaisimpaan sukuun Pringleihin. Heidän johtohahmonsa koulussa Jen Pringle on päättänyt kääntää kaikki oppilaat Annaa vastaan. Annan opettajakollega, ilkeä ja pisteliäs vanhapiika Katherine Brook myös inhoaa Annaa, mutta ajan mittaan Anna onnistuu valloittamaan myös Katherinen sydämen puolelleen ja heistä tulee hyviä ystäviä, millä on suotuisia vaikutuksia myös Katherinen elämään.
Lisäksi Anna saa hyvän ystävän Poppelipuiston naapurissa asuvasta nuoresta, yksinäisestä ja äidittömästä lapsesta Elizabeth Graysonista. Kirja päättyy siihen, kun Anna lopettaa toimensa koulun rehtorina ja matkustaa Vihervaaraan Avonleaan valmistelemaan häitään Gilbertin kanssa.
Tähdenpeitto
thumb|200px|Hieman aikaisemmin Kuun peitossa ollut [[Aldebaran 29. heinäkuuta 1997. Ilmiö ei näkynyt Suomessa.]] Tähdenpeitto eli okkultaatio syntyy, kun kirkas tähti peittyy Kuun tai planeetan taakse. Planeetan taakse peittyviä kirkkaita tähtiä tavataan harvoin, mutta Kuun taakse peittyvät tähdet ovat melko tavallisia.
Tähdenpeittoa on käytetty muun muassa Albert Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian ennusteiden todentamiseen. Teorian mukaan Auringon painovoimakenttä aiheuttaa Auringon läheltä kulkevaan kaukaisesta tähdestä Maahan saapuvaan valoon taipuman, jolle teorian perusteella voidaan laskea tarkka arvo. Taipuman vaikutuksesta Auringon reunan läheisyydessä näkyvä tähti näyttää siirtyvän hiukan Auringosta poispäin. Ilmiön suora havaitseminen on kuitenkin vaikeaa Auringon kirkkauden vuoksi. Taipuman mittaamiseksi tarvittiin samanaikainen Kuun aiheuttama tähdenpeitto ja täydellinen auringonpimennys. Valon taipuminen Auringon painovoimakentässä vahvistettiin vuoden 1919 auringonpimennyksen yhteydessä. Englantilaiset suorittivat tämän pimennyksen aikana mittauksia Guineanlahden Príncipen saarella ja Brasiliassa. Saatujen valokuvalevyjen tutkiminen osoitti Einsteinin teorian ennustaman tuloksen (noin 1,7 kaarisekuntia) oikeaksi 10 %:n tarkkuudella. Havainto julkistettiin Lontoossa 6. marraskuuta 1919 pidetyssä Royal Societyn kokouksessa.
Wilhelm Hemprich
Friedrich Wilhelm Hemprich (24. kesäkuuta 1796 Glatz, Preussi – 30. kesäkuuta 1825 Massawa, Eritrea) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Hemprich opiskeli lääketiedettä sekä Breslaussa että Berliinissä. Berliinissä hän ystävystyi Christian Gottfried Ehrenbergin (1795–1876) kanssa. Hemprich luennoi vertailevasta lääketieteestä Berliinin yliopistossa, jossa myös kirjoitti teoksensa Grundiss der Naturgeschichte (1820). Vapaa-ajallaan hän tutki matelijoita ja sammakkoeläimiä eläinmuseossa Martin Lichtensteinin opastuksella.
Vuonna 1820 Hemprich ja Ehrenberg kutsuttiin Egyptiin suuntautuneen arkeologisen retkikunnan luonnontieteilijöiksi. Retken johtajana toimi preussilainen kenraali von Minutoli. Berliinin Akatemia rahoitti kaksikon matkan. Maaliskuussa 1821 he erosivat retkikunnasta ja matkasivat Niiliä ylös Nubian pääkaupunkiin Dongolaan. Seuraavat kaksi vuotta he tutkivat Dongolan seudun luontoa.
Vuonna 1823 Hemprich ja Ehrenberg purjehtivat Suezinlahden yli ja asettuivat Siinaille El Suriin, jossa he viettivät yhdeksän seuraavaa kuukautta. He muun muassa kiipesivät Siinaivuorelle. Ehrenberg oli ensimmäisiä luonnontieteilijöitä, joka tutki Punaisenmeren merieläimiä. Vuonna 1824 Hemprich ja Ehrenberg tekivät matkan Libanoniin, matkaten maitse Beirutiin.
Marraskuussa 1824 he purjehtivat Punaisenmeren rannikkoa pitkin ja tutustuivat muun muassa Jeddaan. Lopulta he päätyivät Massawaan Eritreaan tarkoituksenaan nousta Etiopian ylängölle. Hemprich kuitenkin kuoli kuumetautiin Massawassa, ja Ehrenberg hautasi hänet Toalulin saarelle. Ehrenberg matkusti takaisin Eurooppaan ja julkaisi vuonna 1828 Symbolae Physicae -nimisen yhteenvedon heidän tutkimuksistaan, molempien nimellä. Tutkimusmatkan näytekokoelma sijoitettiin Berliinin museoon, ja se käsitti 46 000 kasvinäytettä 3000:sta lajista ja 34 000 eläinnäytettä 4000:sta lajista. Kokoelmassa oli runsaasti tieteelle uusia lajeja.
Hemprich ja Ehrenberg nimesivät linnuista muun muassa vaaleakultarinnan, kääpiökertun ja punapyrstölepinkäisen.
Hemprichin kunniaksi on nimetty ainakin nokilokki (Larus hemprichii) ja kalliotoko (Tockus hemprichii).
Islamilainen etiikka
thumb|Viimeisellä tuomiolla ihmisen hyvät ja pahat teot punnitaan. Jos hyvät teot painavat enemmän, ihminen pääsee Paratiisiin.
Islamilainen etiikka (lähinnä ) liittyy moraalia koskeviin kysymyksiin hyvästä ja pahasta tai oikeasta ja väärästä siten, kuin ne ymmärretään islamissa. Islamilainen ajattelu perustuu profeetta Muhammedin ilmoituksina annettuun Koraaniin sekä profeetan elämäntapaan eli sunnaan, joka on kirjattu islamilaisiin hadith''-kokoelmiin. Islamissa moraali tarkoittaa niiden sääntöjen ja velvollisuuksien noudattamista, jotka on kirjattu näihin lähteisiin.