cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natalia Vitrenkon blokki "Kansan oppositio"
Jäseninä olivat:
Irja Ketonen
Irja Helena Ketonen (o.s. Blomqvist; 20. kesäkuuta 1921 Turku – 17. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen talouselämän vaikuttaja ja vuorineuvos. Hän oli vuosikymmenten ajan merkittävässä asemassa Turun Sanomissa, lopulta yhtiön pääjohtaja.
Tausta ja nuoruusvuodet
Irja Blomqvist oli viilarin tytär Portsasta. Hän pääsi 13-vuotiaana Turun Sanomiin juoksutytöksi, jossa tehtävässä hän oli kolme vuotta ja kävi samalla jatkokoulun ja liikeapulaiskoulun. Juoksutytöstä tuli konttoriharjoittelija ja konttoristi ja hänen tehtäviinsä kuului tavanomaisia lehtitalon töitä, kuten ilmoitusten vastaanottoa ja postin käsittelyä. Lehden toimitusjohtaja Arvo Ketonen luotti aloitteelliseen ja määrätietoiseen konttoristiin ja lisäsi hänen tehtäviinsä itselleen erityisen tärkeän kuva-arkiston hoidon.
Avioliitto
Toimitusjohtaja Arvo Ketosen ensimmäinen avioliitto oli päättynyt vaimon kuolemaan vuonna 1933, liitosta ei ollut lapsia. Ketosen ja häntä yli 30 vuotta nuoremman konttoristin Irja Blomqvistin romanssi kohahdutti Turkua ja johti avioliittoon vuonna 1941. Irja Ketonen jätti työnsä Turun Sanomissa ja keskittyi perheeseen ja kotiin. Ketosille syntyi neljä lasta: Keijo (s. 1942), Taru (Kinnunen, s. 1944), Mikko (s. 1945) ja Marja-Leena (Ruola, s. 1946).
Lehtitalon johtoon
Arvo Ketosen sairastuttua vuonna 1945 ja kuoltua vuonna 1948 joutui Irja Ketonen ottamaan Turun Sanomien toimitusjohtajan tehtävät, joita hän hoiti ensin vuonna 1948 ja myöhemmin vuodesta 1955 vuoteen 1981, jolloin hänestä tuli TS-Yhtymän pääjohtaja. Hän toimi Turun Sanomien hallituksen puheenjohtajana 1948–1988. Vuosina 1948–1955 hän oli Turun Sanomien toimituspäällikkö.
Irja Ketonen sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1980 ensimmäisenä naisena Suomessa. Hänen jälkeensäkin vain yhdelle naiselle, Onvest-konsernin toimitusjohtajalle Maarit Toivanen-Koivistolle, on Suomessa myönnetty vuorineuvoksen arvo.
Glossopteris
Glossopteris oli muinainen siemensaniaisiin kuulunut kasvisuku. Suvun kasvit olivat puuvartisia, ja niiden uskotaan voineen kasvaa jopa 30 metriä korkeiksi. Koska kasvista on säilynyt fossiileissa vain osia, puiden ulkonäköä ei tunneta tarkasti. Kielimäiset lehdet olivat 2–30 cm pitkiä. Monien suvun kasvien uskotaan kasvaneen melko märässä ympäristössä nykyisten suosypressien tapaan.
Glossopteris-suvun kasveja kasvoi muinaisen Gondwanamaan lauhkealla ja kylmällä vyöhykkeellä varhaisella permikaudella, jolloin Maan ilmasto oli monin ajoin normaalia viileämpi. Niitä kasvoi noin 30 leveysasteelta etelään ehkä 60 leveysasteelle asti. Yli 70 eri Glossopteris-lajia tunnetaan fossiilijäänteistä. Aikaisemmin lajistoa pidettiin yhtenäisenä mantereelta toiselle, nykyään Glossopteris-valtaisessa kasvillisuudessa tunnistetaan alueellisia eroja.
Anebyn kunta
thumb|262px|Anebyn kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Anebyn kunta on Jönköpingin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Aneby.
Kunnan maapinta-ala on 517,68 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 6 821 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 55,89 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 10,7 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Anebyn kunnan alueella oli vuonna 1863 kahdeksan pitäjää, kun uudet kunnallislait astuivat voimaan. Jokaisesta pitäjästä muodostettiin maalaiskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa ne yhdistettiin kahdeksi "suurkunnaksi": Nämä kaksi yhdistettiin Anebyn maalaiskunnaksi vuonna 1967, ja vuonna 1971 nimi lyheni nykyiseksi Anebyn kunnaksi. Nykyinen kunta sai nimensä Anebyn taajaväkisen yhdyskunnan mukaan, joka oli vuosina 1923–1966 sijainnut Bredestadin ja Bälarydin pitäjissä.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 43 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 185 165 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 58 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 60,7 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 511 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Priki
thumb|200px|right| Priki nimeltä Lady Washington thumb|200px|right| Prikimaston rakenne Priki on pieni kaksimastoinen purjealus, jossa molemmissa mastoissa on raakapurjeet sekä haruspurjeet, ja vähintään takimmaisessa mastossa kahvelipurje.
Anebyn kunta
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Anebyn kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Priki
Priki-takilasta on kehitetty helpommin hallittavissa oleva takilatyyppi brigantiini.
Anebyn kunta
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Anebyn kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Harald Bohr
upright|pienoiskuva|Harald Bohr (vas.) Ja [[Luitzen Egbertus Jan Brouwer (oik.) 1932 kansainvälisessä matematiikan kongressissa Zürichissä.]]
Harald August Bohr (22. huhtikuuta 1887 Kööpenhamina – 22. tammikuuta 1951 Kööpenhamina) oli tanskalainen matemaatikko. Hän oli fyysikko Niels Bohrin nuorempi veli.
Matematiikka
Bohr toimi pitkään Kööpenhaminan yliopiston professorina. Hänen tutkimuksensa käsittelivät pääasiassa analyysiin liittyviä lähes jaksollisia funktioita. Hän työskenteli pitkään G. H. Hardyn kanssa. Hän keksi muun muassa kompleksilukuja koskevan Bohrin epäyhtälön.
Jalkapallo
Bohr oli myös erinomainen jalkapalloilija. Hän pelasi Tanskan maajoukkueessa ja saavutti Tanskan riveissä olympiahopeaa vuoden 1908 kesäolympialaisissa tehden turnauksessa kaksi maalia. Veljensä tavoin hän edusti seurajoukkuetasolla Akademisk Boldklubia, vuodesta 1903 vuoteen 1909.
Kruununhaan linna
Kruununhaan linna (myös Gripenbergien talo) oli Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Meritullinkatu 33 sijainnut rakennus. Sen suunnitteli arkkitehti Bruno F. Granholm vuonna 1899 ja sen rakennutti valtioneuvos Claes Gripenberg. Vuonna 1900 valmistunut alkuperäinen kaksikerroksinen rakennus poikkesi tuolloin vallalla olleista kansallisromanttisista ja jugend-tyylisistä rakennuksista.
Koulutoiminta päättyi vuonna 1981 ja rakennuksessa toimii nykyisin useita teatterijärjestöjä. Lease Deal Oyj osti Kiinteistö Oy Teatterikulman koko osakekannan vuonna 2019.
Mad Ice
Ahmed Mohamed /Mohammed Kakoyi (s. 8. lokakuuta 1980 Masaka, Uganda), tunnetaan taiteilijanimellä Mad Ice, on ugandalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikkinsa oli uran alkuvaiheilla tyylilajiltaan raggamuffinia, mutta tyyli vaihtui myöhemmin afro-popiksi ja afro-souliksi. Hän on saavuttanut suosiota Ugandassa, Tansaniassa ja muualla Itä-Afrikassa. Hän on sittemmin muuttanut Suomeen, jossa hän on luonut maailmanmusiikkiuran laulaen pääosin swahiliksi ja gandaksi sekä osin englanniksi. Hän on esiintynyt lukuisilla jazz-, maailmanmusiikki-, pop-, rock- ja fusion-festivaaleilla ja julkaissut studioalbumit Baby Gal, Mad Ice ja Maneno sekä EP:n Maisha.
Varhaiselämä ja ura
Mad Ice syntyi 8. lokakuuta 1980 Ugandan Masakassa ja muutti Kampalaan yksivuotiaana. Perhe muutti Tansaniaan Mad Icen ollessa seitsemänvuotias ja palasi Ugandaan hänen ollessa kymmenenvuotias. Hänen ensikosketuksena dancehall/raggamuffin-musiikkiin oli Ugandassa vuonna 1995. Vuonna 1999 19-vuotias Mad Ice muutti Tansanian Mwanzaan, josta hän muutti myöhemmin Dar es Salaamiin parempien tilaisuuksien perässä. Siellä hän toimi MC:nä ja esiintyi erilaisissa tapahtumissa. Viimeisinä musiikillisen kehitysvaiheen vuosinaan Tansaniassa häntä opettivat ja ohjasivat kanadalaismuusikko Corry Morriarty ja tansanialaismuusikko Richard Mloka. Tuolloin Mad Ice myös oppi soittamaan kitaraa.
Mad Icen debyyttilevytys, 1990-luvun puolivälin karibialaismusiikista vaikutteita ottanut "Wanadamu" oli hitti Tansaniassa, ja sitä soitettiin radiossa. Kappaleen tuoman suosion myötä hän julkaisi seuraavan singlensä "Baby Gal", joka myös keräsi suosiota Itä-Afrikassa. Mad Icen debyyttialbumi Baby Gal julkaistiin vuonna 2003, ja se jatkoi hänen suosionsa nousua. Albumin tuotti Tansaniassa suomalainen musiikkituottaja Miikka "Mwamba" Kari. Albumin kappaleet ovat tyylilajiltaan socaa ja afrikkalaista rytmimusiikkia, joiden lisäksi niissä on vaikutteita raggamuffinista, soulista ja popista. Kappaleiden lyriikat ovat swahiliksi, gandaksi ja englanniksi.
Miikka Mwamban palattua Suomeen vuonna 2004 hän myös kutsui Mad Icen Suomeen. Siellä Mad Ice solmi kolmivuotisen levytyssopimuksen Miikka Mwamban Mwamba Records -levy-yhtiön kanssa. Mad Ice muutti Helsinkiin ja työskenteli Miikka Mwamban kanssa. Tuloksena syntyi albumi Mad Ice, joka äänitettiin Suomessa Firelight Studiosissa vuonna 2005. Albumin julkaisi Mwamba Records ja sen levittämisestä vastasi Edel Records. Mad Ice promosi uutta albumiaan kiertuoimalla Euroopassa osana skandinavialaista maailmanmusiikkiskeneä. Hänen musiikkiaan soitettiin useilla radiokanavilla ja festivaaleilla Euroopassa. Albumi sisälsi useita uusioversioita Baby Gal -albumin kappaleista ja uuden singlen "Wange", joka nousi Itä-Afrikan listoille yltäen Ugandassa ja Tansaniassa listaykköseksi vuosina 2005–2006. Suosion myötä Mad Ice muodosti muusikoiden Ziggy Deen ja Quina Ladin kanssa The Comrades -nimellä toimineen ryhmän, jonka tavoitteena oli tukea Tansanian ugandalaisartisteja. Suomessa hänen tunnettuuttaan nostanutta "Wange"-kappaletta soitettiin etenkin Power FM -kanavalla.
Vuonna 2011 Mad Ice julkaisi EP:n Maisha, joka äänitettiin Finnvoxin studiossa ja jonka tuotti Oona Kapari. EP:n pehmeämpi soulmusiikki poikkesi aikaisempien julkaisujen tyylistä. EP:llä julkaistiin nimikkokappale "Maisha", "Te Amo" ja hitiksi noussut "Mapenzi Sumu", josta myös tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi Joseph Bitar Helsingissä heinäkuussa 2011.
Mad Ice on kiertuoinut Itä-Afrikassa pitääkseen yllä siellä saamaa suosiotaan. Hän on sanonut haastattelussa seuraavasti: "Synnyin Ugandassa, mutta vietin joitain vuosia Tansaniassa. Siellä laulajanurani sai alkunsa. Koska laulan pääosin swahiliksi, monet pitävätkin minua tansanialaisena artistina ."
Yksityiselämä
Mad Ice muutti Suomeen vuonna 2004 ja haki pysyvää oleskelulupaa ja kansalaisuutta vuonna 2006. Hänellä on suomalaisen vaimonsa Niinan kanssa kaksi lasta sekä tytär aiemmasta suhteesta Tansaniassa.
Länsi-Uusi-Guinea
thumb|Länsi-Uuden-Guinean sijainti kartalla.
Länsi-Uusi-Guinea on Indonesiaan kuuluva alue, joka muodostuu Uuden-Guinean saaren läntisestä puoliskosta ja muutamista pienemmistä lähisaarista. Uuden-Guinean saaren itäpuoliskolla on Papua-Uuden-Guinean valtio. Hallinnollisesti Länsi-Uusi-Guinea jakautuu nykyään Papuan ja Länsi-Papuan provinsseihin. Alueella on itsenäistymistä ajavia ryhmiä.
Länsi-Uuden-Guinean pinta-ala on 420 540 neliökilometriä.
Väestö
thumb|{{legend|#3ce47c|[[Papua (provinssi)|Papuan provinssi}}
{{legend|#a4f494|Länsi-Papuan provinssi}}]] Länsi-Uuden-Guinean alkuperäisväestö on pääosin melanesialaista ja jakautunut satoihin eri kieliä puhuviin heimoihin. Indonesian hallituksen siirtolaisuusohjelma on kuitenkin viimeisen 30 vuoden aikana tuonut Länsi-Uuteen-Guineaan satojatuhansia uudisasukkaita Indonesian muista osista.
Vuonna 2005 Länsi-Uuden-Guinean asukasluku oli 2 647 000. Kuten joissakin muissakin Indonesian itäisissä osissa ja Papua-Uudessa-Guineassa, väestön valtauskonto on kristinusko. Vuonna 2000 54 prosenttia länsipapualaisista piti itseään protestantteina ja 24 prosenttia katolilaisina. Muslimeja oli 21 prosenttia ja alle yksi prosentti ilmoitti olevansa buddhalaisia tai hinduja. Suurten maailmanuskontojen rinnalla harjoitetaan kuitenkin yleisesti myös animismia.
Historia
Länsi-Uuden-Guinean kirjoitettu historia alkaa pääosin eurooppalaisten tulosta, joskin jo vanhoista indonesialaisista lähteistä löytyy mainintoja yhteyksistä alueelle. Espanjalaiset, portugalilaiset ja alankomaiset vierailivat Länsi-Uuden-Guinean rannikolla 1500-luvulta lähtien. Alankomaat perusti alueelle ensimmäisen pysyvän tukikohdan vuonna 1828 ja julisti alueen siirtomaakseen.
1930-luvulla syntyivät ensimmäiset papualaiset kansallistunteen ilmaukset. Toisen maailmansodan yhteydessä Japani miehitti vuonna 1942 Länsi-Uuden-Guinean pohjoisrannikon (ks. Uuden-Guinean sotaretki). Alue säilyi sodan jälkeen Alankomaiden hallinnassa, kunnes sen hallinto elokuussa vuonna 1962 siirrettiin Indonesian ja Alankomaiden välisellä sopimuksella väliaikaisesti 12 kuukaudeksi YK:lle. Marraskuussa 1962 Länsi-Irianin nimellä tunnetulle alueelle lähetettiin YK:n rauhanturvajoukko (UNSF). Vuonna 1963 alue liitettiin Indonesiaan.
Syömishäiriö
Syömishäiriöt ovat mielenterveyden häiriöitä, joista kärsivän ihmisen ruokailu- ja/tai liikuntatavat vaikuttavat heidän terveyteensä haitallisesti. Syömishäiriöt voidaan jakaa neljään päätyyppiin, joilla on variaatioita. Päätyypit ovat anoreksia nervosa, bulimia nervosa, BED (Binge Eating Disorder) ja ortoreksia. BED on vähän tunnettu ahmimishäiriö, jossa ihminen ahmii suuria määriä ruokaa oksentamatta tätä ruokailunsa päätteeksi. Ortoreksialla tarkoitetaan häiriötä, jossa henkilö säätelee ja rajoittaa syömistään kohtuuttomasti pyrkiessään ravinnon terveellisyyteen. Tämän lisäksi on ns. epätyypillinen syömishäiriö (EDNOS), jossa on kyse syömishäiriöstä, mutta oireet eivät täytä anoreksian, bulimian tai muun määritellyn syömishäiriön diagnostisia kriteereitä.
Yleisyys
Syömishäiriöt mielletään usein teini-ikäisten tyttöjen ja nuorten naisten sairauksiksi. Niitä esiintyy kuitenkin kaikilla sukupuolilla ja kaikissa ikäryhmissä. On arvioitu, että noin 0,5 prosenttia miehistä sairastaisi anoreksiaa tai bulimiaa. Tytöillä ja naisilla sairastuneiden prosentuaalinen osuus on kuitenkin moninkertainen. Anoreksiaan ja bulimiaan sairastuvista noin 10 prosenttia on poikia.
Autismin kirjoon kuuluvilla lapsilla on usein syömiseen liittyviä häiriötiloja. Harvinaisempia syömishäiriöiksi luokiteltavia häiriötiloja ovat pica ja ruminaatio, jotka ovat lähinnä lasten ongelmia. Suomessa syömishäiriöistä kärsiviä ja heidän omaisiaan tukee Syömishäiriöliitto eli SYLI ry.
Syömishäiriöt ovat urheilijoilla selvästi yleisempiä kuin ei-urheilijoilla. Esimerkiksi norjalaisilla mies- ja naisurheilijoilla häiriintyneen syömisen yleisyyden on havaittu olevan 8 % ja 22 % luokkaa, kun taas ei-urheilijoilla se oli 0,5 % ja 10 % tasolla
Seuraukset
Nälkiintynyt keho joutuu sairauden edetessä luovuttamaan elimistön tärkeitä ainesosia ylläpitääkseen välttämättömiä elintoimintoja. Esimerkiksi aivojen valkeasta aineesta jopa 10–20 prosenttia voi kadota elimistön hätäravinnoksi. Muita oireita joita aliravitsemus aiheuttaa ovat: anemia (punasolujen kato), osteoporoosi (luukato), lihasheikkous, unettomuus, hiustenlähtö, kehon karvoituksen runsastuminen, kuiva iho, sydän-, keuhko- tai munuaisvauriot ja kehon nestekierron hidastuminen, valtimopaineen vähentyminen ja sydämen verenkiertoon liittyvien häiriöiden riskin lisääntyminen, krooninen suolistotulehdus, joka ajan mittaan johtaa suoliston liikkeiden vähentymiseen ja pysyvään ummetukseen, vatsakalvon tulehtuminen, hampaiden kiillevauriot sekä sylkirauhasten kivulias turpoaminen. Tämä lisäksi vakavasta masennuksesta kärsiviä on laihuusoireisista suuri osa.
Pitkittäistutkimusten mukaan kuolleisuus on anoreksiaa sairastavilla 4–18 prosenttia. Tämä vastaa huumeriippuvaisten kuolleisuutta.
Hoito
Sairastuneet saavat suurimman avun läheisiltään ja perheeltään psykiatrin ja ravintoterapeutin kanssa keskustelemisen ohella. Sairastuneet yritetään saada ymmärtämään, että kyseessä on sairaus, josta on mahdollista parantua. Heidän painoaan ja yleistilaansa seurataan lääkärin kontrolleissa samalla, kun syömiseen ja ruokaan suhtautumista yritetään saada normaaliksi. Joissain tapauksissa turvaudutaan myös sairaalahoitoon ja psykiatriseen konsultaatioon.
Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa on syömishäiriöyksikkö. Kriittisimmät tapaukset pääsevät ensiarviointiin heti ja lievemmät tapaukset parissa kuukaudessa. Syömishäiriöyksikössä on poliklinikka sekä vuode- ja päiväosastot. Hoitoon tullaan lääkärin lähetteellä. Vuosittain uusia potilaita tulee noin 200. Tilanne on hyvä myös muissa suurissa kaupungeissa, joissa toimii syömishäiriöihin erikoistunut moniammatillinen tiimi. Pienillä paikkakunnilla asiantuntevaa apua ei aina saa yhtä nopeasti. Läheisten tuki on tärkeintä syömishäiriöstä toipuessa.
Pro-ana- ja pro-mia-liikkeiden kannattajat pitävät syömishäiriöitä, kuten anoreksiaa, elämäntapana, eivät hoitoa tarvitsevana sairautena.
Anoreksia nervosa
Anoreksia nervosalla tarkoitetaan sairaalloista halua laihtua (laihtumishäiriö). Siihen liittyy usein masennusta ja ahdistuneisuutta. Anoreksiaa sairastava syö hyvin vähän tai muuten rajoittaa energiansaantinsa minimiin sekä liikkuu paljon. Tavallisimmin anoreksiaan sairastunut nuori on 12–20-vuotias. Anoreksiaa sairastaa noin 1–5 prosenttia väestöstä.
Voimakkaan laihtumisen myötä anoreksiaan liittyy aliravitsemusta ja erilaisia puutostiloja sekä vastustuskyvyn heikentymistä. Anoreksia voi johtaa kuolemaan esimerkiksi sydänpysähdyksen tai itsemurhan kautta.
Anoreksian oireita:
Anoreksian helpoimmin havaittava oire on laihtuminen. Vaikeaksi havaitsemisen tekee usein myös se, että anorektikot ovat yleensä taitavia piilottelemaan ongelmaansa. Anorektikko ei välttämättä hakeudu hoitoon, vaikka kokisi käytöksensä epänormaaliksi ja jopa vaaralliseksi.
Bulimia nervosa
Bulimia nervosassa eli bulimiassa henkilöllä on ahmintakohtauksia, joissa syödään lyhyessä ajassa tavallista suurempia määriä energiapitoista ruokaa määriä. Tästä seuraa hallinnan menettämisen tunne, jonka jälkeen yleensä bulimiaa sairastava pyrkii oksentamaan ruoan. Ahmimista tapahtuu yleensä ainakin pari kertaa viikossa ja niihin liittyy pakonomaista tarvetta välttää lihomista oksentamalla tai käyttämällä ulostuslääkkeitä.
Syömishäiriön tarkkoja syitä ei tiedetä, mutta on arveltu, että keskeisessä asemassa on länsimaiden ideaali hoikasta kehosta ja siihen pyrkivät liikunnan ja ruokavalion muodot. Perfektionismiin pyrkiminen ja huono itsetunto lisäävät vaaraa sairastua häiriöön. Myös läheisten ulkonäöstä huomauttaminen lisää riskiä.
Bulimian oireita:
Syömishäiriön seurauksena voi olla erilaisia suun sairauksia, kuten hampaiden reikiintyminen, ientulehdukset ja suun haavaumat. Bulimiasta voi myös seurata kuukautisten poisjääminen, sydämen vakaviakin rytmihäiriöitä ja nestehukkaa. Itsehoitona on laihduttamisen lopettaminen, terveellinen ruokavalio ja säännöllinen ruokailurytmi. Bulimiasta kärsiviä kehotetaan välttämään painon mittaamista.
Ahmimishäiriö
BED (engl. Binge eating disorder) on ahmimishäiriöiden joukkoon kuuluva tavallisin epätyypillinen syömishäiriö. Sitä sairastava ei pysty aina kontrolloimaan syömistään vaan saa silloin tällöin ahmimiskohtauksia ja syö suuret määrät ruokaa. Tyypillisesti hän myös salailee syömisiään, tuntee häpeän tunnetta eikä kykene lopettamaan.
Ahmimishäiriö – kuten kaikki muutkin syömishäiriöt – ovat vakavia sairauksia, ja hoito tulisi aloittaa mahdollisimman pian hyvän parantumisen saamiseksi. Pahimmillaan syömishäiriöt voivat aiheuttaa jopa kuoleman tai muita vakavia sivuvaikutuksia.
Ahmimiskohtaukset ovat toistuvia ja hallitsemattomia. Syötyä ruokaa ei oksenneta, mutta joskus ahmimista yritetään hallita jättämällä ateria väliin aamulla tai aamupäivällä, mikä taas johtaa helposti ahmimiskohtaukseen iltapäivällä tai illalla. Laihdutusyritykset usein laukaisevat ahmimisen, joten ne olisi syytä lopettaa.
Ahmimishäiriön keskeiset komplikaatiot liittyvät lihavuuteen ja ylipainoon. Näitä ovat muiden muassa diabetes ja eräät syöpätaudit.
Ahmimishäiriön oireita:
Pica
Kaikkia syömiseen liittyviä häiriötiloja ei ole olemassa virallisina diagnooseina. Picaan kuuluu epätavallisten asioiden syömistä, ja tätä tilaa tavataan verrattain yleisenä mm. lapsilla ja raskaana olevilla naisilla. Yösyömishäiriöön kuuluu päiväsaikaista anorektisuutta ja yöllistä syöpöttelyä. Anoreksian vastakohdaksi on kehitetty "bigoreksia", jota ei ole virallisesti tunnustettu syömishäiriöksi. Imeväisiässä saattaa esiintyä ruminaatiota.
Diabulimia
Diabulimia (yhdistelmä sanoista diabetes ja bulimia) on pelkästään tyypin 1 diabeetikoita koskettava syömishäiriö. Diabulimiassa henkilö käyttää välttämätöntä insuliinia tarvittavaa vähemmän tai ei lainkaan tavoitteenaan laihtua.
Diabulimia voi johtaa hengenvaaralliseen ketoasidoosiin tai hengenvaaralliseen diabeettiseen koomaan, joka voi aiheuttaa jopa kuoleman. Diabulimiasta voi aiheutua useita muitakin vaarallisia seurauksia, kuten jalkojen amputointia tai sokeutumista. Sairaus on vielä varsin uusi ja tuntematon muiden kuin siihen erikoistuneiden lääkäreiden keskuudessa.
Muu määrittelemätön syömishäiriö
EDNOS (engl. Eating Disorder Not Otherwise Specified) eli muu syömishäiriö on keräilyluokka muista syömishäiriöistä, joille on oleellista henkinen tila, jossa henkilön syöminen ja ruokaan liittyvät tuntemukset ovat häiriintyneet mutta joka ei vastaa anoreksian, bulimian tai muun tarkemmin määritellyn syömishäiriön kuvausta. Ihminen voi esimerkiksi vuoroin paastota, ahmia (toisinaan hyvinkin paljon, toisinaan määriä, joita terve ei pitäisi kovin isoina) ja toisinaan taas syödä normaalisti.
Tämä diagnoosi annetaan syömishäiriöisille, joiden fyysiset oireet eivät osu muihin diagnoosiluokkiin. Jos esimerkiksi selkeästi syömishäiriöinen naishenkilö A voitaisiin muutoin diagnosoida anorektikoksi mutta hän edelleen saisi kuukautisensa, olisi hänellä monen tulkinnan mukaan "ednos". Toisaalta kyseessä voi olla lääkäreiden mielipide-ero: henkilö A voi esimerkiksi ajatella itse olevansa anorektikko ja suhtautua ruokaan ja omaan kokoonsa pakkomielteisesti mutta silti pakottautua syömään tarpeeksi perheen painostuksen tms. takia ja siksi saada kuukautisensa.
Ednoksen oireita:
Oireisto ei juuri poikkea esim. stressin seuraamuksista, hieman ylipainoisen laihdutus-lihomissykleistä.
Muita sairauksia, joissa on syömishäiriön oireita
Syömisen ongelmia liittyy usein myös sairauksiin, joita ei luokitella syömishäiriöiksi. Esimerkiksi Prader-Willin oireyhtymään saattaa kuulua syömähimoa, autismiin erilaisia syömisongelmia sekä Kleine-Levinin oireyhtymään huomattavaa ylensyöntiä. Unissasyöminen kuuluu parasomnioihin, ja sitä saattaa kuulua unissakävelyyn.
Jason Bonham
thumb|Jason Bonham Jason John Bonham (s. 15. heinäkuuta 1966 Dudley, Iso-Britannia) on brittiläinen rumpali. Hän on Led Zeppelin -yhtyeen rumpalin John Bonhamin poika.
Jason Bonham aloitti rumpujen soiton 4-vuotiaana. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä Airracen ollessaan 17-vuotias. Bonham on soittanut muun muassa Black Country Communionissa, jonka muita jäseniä olivat Glenn Hughes, Joe Bonamassa ja Derek Sherinian. California Breed on Bonhamin ja Hughesin perustama yhtye, jonka debyyttialbumi ilmestyi toukokuussa 2014.
Italian Grand Prix 1985
Italian Grand Prix oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. syyskuuta 1985 Monzan radalla. Kilpailun voitti Alain Prost, joka juhli kauden viidettä voittoaan. Voitto jäi hänelle kauden viimeiseksi. Viisi voittoa riitti Prostille mestaruuteen.
Kilikianpihta
Ulkonäkö
thumb|vasen|Oksia. Kilikianpihta on ainavihanta puu, joka kasvaa 25–35-metriseksi. Sen runko voi tulla läpimitaltaan hieman yli kaksimetriseksi. Oksat ovat usein kohenevia ja latvus on kapean kartiomainen. Kaarna on harmaata ja aluksi sileää, mutta halkeilee vanhemmiten levymäisesti. Silmut ovat munanmuotoisia ja pihkattomia.
Neulaset ovat kaksirivisesti ja viistosti verson kärkeä kohti. Ne ovat 20–40 millimetriä pitkiä ja 1,5–3 millimetriä leveitä, väriltään tummanvihreitä päältä ja lähes valkoisia alta. Ilmarakojuovia on 2–3 neulasten yläpinnalla ja 6–7 alapinnalla.
Kävyt ovat punaruskeita, 15–30 senttimetriä pitkiä, 4–6 senttimetriä leveitä ja muodoltaan lieriömäisiä. Käpysuomut ovat muodoltaan viuhkamaisia. Suojussuomut eivät näy käpysuomujen alta. Siemenet ovat punaruskeita ja siivellisiä. Siipi on vastapuikea ja jopa kaksi senttimetriä pitkä.
Levinneisyys
Kilikianpihta kasvaa luonnonvaraisena Lähi-idässä Turkin, Syyrian ja Libanonin vuoristoalueilla. Se viihtyy 1 000–2 100 metrin korkeudessa ja kestää enimmillään noin 23–29 celsiusasteen pakkasia.
Majakkalaiva Taipaleenluoto
Majakkalaiva Taipaleenluoto oli ainoa Laatokalla ollut suomalainen majakkalaiva.
Alkuperä
Laatokan liikenteen alkaessa 1800-luvun jälkipuoliskolla kasvaa, sai silloinen Tullihallitus vuonna 1860 tehtäväkseen senaatilta tutkia majakkalaivan sijoittamista ohjaamaan järven länsiosien satamakaupunkien ja Pietarin välistä liikennettä.
Aluksi haluttiin selvitä mahdollisimman halvalla ja esitettiin että laiva rakennettaisiin puusta Oulussa ja majakkalaitteeksi kelpaisivat juuri puretusta Pellingin majakasta poistetut.
Luotsilaitoksen päällikkö amiraali Boris Nordman vaati, että alus rakennettaisiin teräksestä telakalla eteläisessä Suomessa ja siihen hankittaisiin kunnolliset ranskalaiset valolaitteet. Amiraalin vaikutusvalta tepsi ja näin tehtiinkin.
Rakentaminen
Taipaleenluoto rakennettiin Turussa W:m Crichton & Co:n telakalla vuonna 1877. Mitoiltaan se oli vakiintunut eli 26,6 x 6,5 x 2,1 metriä. Uppoama oli 200 tonnia. Alus oli teräsrunkoinen. Miehitystä oli seitsemän henkeä.
Aluksessa oli höyrykattila sumusireeniä, ankkuripeliä ja lämmitystä varten, muuten se oli purjelaiva. Takilointi vastasi lähinnä joolia. Valolaite oli loppuun asti öljytoiminen. Se oli aivan uutta tyyppiä: järjestelmä käsitti kolme ankkurilyhdyn kaltaista öljyvaloa, jotka kiinnitettiin mastoa ympäröivään renkaaseen. Tätä kokonaisuutta voitiin entisen häkkimallin tavoin nostaa ja laskea pitkin mastoa ja huoltaa kannen alla. Valmistaja oli pariisilainen yhtiö Sautter et cie, joka oli vanha hovihankkija. Lyhtymallista tuli hallitseva ja sen syrjäytti vasta myöhemmin tullut asetyleenivalo. Sähkövilkku kerkisi olla vain yhdessä aluksessa ja siitäkin se poistettiin kohtalaisen pian.
Majakkalaivana
Alus hinattiin asemapaikalleen Taipaleenluodon länsipuolelle keväällä 1878. Laatokan liikenne oli vilkasta, ja Sortanlahteen oli perustettu valtion satama. Kannaksen tavaraliikenne Pietariin ja eteenpäin kulki tätä kautta.
Proomu- ja tukkilauttaliikenne pysyi 1920-luvun ajan elinvoimaisena, mutta sodan lähestyessä liikenne hiipui. Metsäpirtin kunnan Saarosten rajakylässä oli loppuun asti saatavana valtion luotsi ja majakkalaiva asetettiin asemapaikalleen joka kevät. Useimmiten se talvehti Sortanlahden valtionsatamassa ja telakoitiin Koirinojan kylässä olevalla vetotelakalla.
Kesällä 1941 alus löydettiin koskemattomana. Suomalaisetkaan eivät tehneet alukselle - pientä ylläpitokorjailua lukuun ottamatta - mitään, koska sitä ei katsottu aiheelliseksi asettaa paikalleen. Suunnitelmissa oli, että alus mahdollisesti siirrettäisiin jossain vaiheessa merelle, mutta hanke raukesi. Ainoa mahdollisuus olisi ollut siirtää alus rautateitse Lahdenpohjan satamasta Haminaan, mutta rautateiden kuljetuspaineet olivat liian kovat.
Aluksen myöhemmästä kohtalosta ei ole mitään tietoa. Laatokalta se katosi pysyvästi.
Mer
Mer tai MER voi tarkoittaa:
Markku Keränen
Markku Tapani Keränen (s. 7. tammikuuta 1945 Salla ) on suomalainen taidemaalari. Hän on tehnyt suurikokoisia henkilömaalauksia, jotka kuvastelevat lähimenneisyyden tunnelmia. Niiden väritys on rohkeaa ja pelkistettyä. Figuratiivisuus on vuosien mittaan vähentynyt maalauksissa, vaikka ihminen onkin aina mukana. Teoksilla on näyttelyssä aina vain yksi nimi, kuten oli Aineen näyttelyssä 2007 Sinitakkinen mies nousi autoon, joita oli 27 maalausta.
Keränen valmistui kuvaamataidonopettajaksi vuonna 1971. Hän asuu Espoossa.
Ari Pulkkinen (säveltäjä)
Ari Pulkkinen (s. 15. tammikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, muusikko ja äänisuunnittelija. Hän on suunnitellut muun muassa Angry Birdsin, Outlandin, Dead Nationin ja Trinen tunnusmusiikit.
Elämäkerta
Pulkkinen aloitti pianon opiskelun kuusivuotiaana ja sävelsi ensimmäisen kappaleen 12-vuotiaana. Hän oli kiinnostunut tietokoneilla tehdystä musiikista ja alkoi tehdä musiikkia Tracker-ohjelmistolla. Hän voitti useita kilpailuja ja teki ensimmäisen tunnusmusiikin peliin nimeltä Starfight VI: portinvartijoita vuonna 1999. Pulkkinen ei ole opiskellut musiikin sävellystä. Hän sanoo, että teoksissaan hän ei halua luokitella tai merkitä tiettyjä tyylejä tai genrejä, vaan säveltää musiikkia, joka erottuu massasta. Pulkkinen on suorittanut Sibelius-Akatemian musiikkiteknologiatutkinnon 2006, Adultan pelituottajatutkinnon ja äänialan erikoisammattitutkinnon 2007.
Yritys
AriTunes on Ari Pulkkisen vuonna 2008 perustama yritys, joka keskittyy musiikkiin ja äänituotantoon videopeleihin.
Tuotanto
Pulkkinen on säveltänyt seuraavat albumit ja ääniraidat videopeleihin:
Curry (täsmennyssivu)
Curry voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
John Wesley Hyatt
pienoiskuva|John Wesley Hyatt 1890-luvulla. John Wesley Hyatt (28. marraskuuta 1837 – 10. toukokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa.
Elämäkerta
Hyatt syntyi Strakeyssä, New Yorkin osavaltiossa, jossa hän aloitti työelämän kirjanpainajana 16-vuotiaana. Myöhemmin siirryttyään keksijäksi, hän sai satoja patentteja. Veljensä Isaiahin kanssa hän alkoi tehdä kokeita Alexander Parkesin kehittämällä parkesiiniksi kutsutulla muovilla. Tavoitteena eri keksijöillä oli löytää materiaali korvaamaan norsunluu, koska siitä alkoi tulla pula. Biljardipallovalmistaja Phelan & Colander oli luvannut 10 000 dollarin palkinnon uuden materiaalin kehittäjälle. Vuonna 1870 Hyattin veljekset onnistuivat kehittämään uuden Nitroselluloosan ja kamferin yhdisteestä valmistetun muovin. Tämä ensimmäinen kaupallisesti menestynyt muovi sai veljeksiltä nimen selluloidi. Vuonna 1872 Hyatt patentoi ruiskuvalukoneen. Siinä lähtökohtana oli painevalukone, jota parannettiin lämmönjohtavuuden suhteen, jotta selluloidi olisi sulanut. Sula selluloidi ruiskutettiin männän voimalla vesijäähdytteiseen muotiin.
Otto Halonen
Otto Armas (Ami) Halonen (17. maaliskuuta 1899 Kuopio – 1. joulukuuta 1961) lempinimeltään Ami oli suomalainen jääkärikapteeni. Halonen oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän ei ehtinyt osallistua taistelutoimiin Saksan itärintamalla, mutta Suomeen palattuaan Halonen osallistui sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan riveissä. Hän osallistui vielä sotilasuransa aikana taistelutoimiin komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodan aikana.
Perhe ja opinnot
Halonen kävi kaksi luokkaa Kuopion klassillista lyseota ja suoritti yksityisesti keskikoulukurssin Terijoen yhteiskoulussa vuonna 1924. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.
Hänen vanhempansa olivat talonomistaja Aukusti Halonen ja Anna Helena Savolainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Meeri Ikävalkon kanssa, josta hän erosi vuonna 1929 ja avioitui toisen kerran vuonna 1932 Aino Hilja Lappalaisen kanssa.
Halosella oli kaksi lasta ensimmäisestä avioliitosta ja neljä jälkimmäisestä. Hänen kaikki kolme poikaansa seurasivat hänen esimerkkiään ja olivat sotilasuralla. Pojista kenraaliluutnantti Ilkka Halonen erosi vakinaisesta palveluksesta Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Halonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoona 1. komppaniaan 13. lokakuuta 1917.
Ville Korhonen (jääkiekkoilija)
Ville Juhani Korhonen (s. 20. toukokuuta 1987 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue HC Gherdëinassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Korhonen on pelityyliltään kahden suunnan hyökkääjä.
Otto Halonen
Suomen sisällissota
Halonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Halonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja edelleen Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä ensin joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja määrättiin 26. marraskuuta 1918 alkaen 3. komppanian päälliköksi ja 23. joulukuuta 1918 alkaen I pataljoonan adjutantiksi sekä 1. joulukuuta 1919 jälleen 3. komppanian päälliköksi ja 15. syyskuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja 20. huhtikuuta 1921 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan nuoremmaksi upseeriksi. Hän toimi rykmentin aliupseerikoulun johtajana 5. syyskuuta 1921 – 15. helmikuuta 1922 välisen ajan. Hän haavoittui Rajajoen kahakassa 2. syyskuuta 1919 Uudenmaan rykmentin ollessa vartioimassa rajaa Kannaksella. Hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 26. huhtikuuta 1922 Polkupyöräpataljoona 2:een ollen myös kaksi kertaa ryhmänjohtajakurssien johtajana. Armeijasta hän erosi 15. huhtikuuta 1925 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin 1. syyskuuta 1925 Kymenlaakson suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1928 Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 30. tammikuuta 1930 ja oli myöhemmin Kuopion suojeluskunnan paikallispäällikkönä 1. marraskuuta 1932 – 1. huhtikuuta 1933 välisen ajan ja hoiti oman toimensa ohella Kuopion suojeluskuntapiirin 1. alueen päällikön tehtäviä 22. joulukuuta 1932 – 31. maaliskuuta 1933 välisen ajan. Suojeluskuntatyönsä jälkeen hän toimi maanviljelijänä Siilinjärvellä.
Ville Korhonen (jääkiekkoilija)
Seuraura
Korhonen on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2003 ja A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2005. Korhonen teki kesäkuussa 2005 kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän kuului Ilveksessä "kultaiseen ikäluokkaan" Tuukka Raskin, Perttu Lindgrenin, Tommi Huhtalan ja Juho Mielosen ohella. Korhonen teki SM-liigadebyyttinsä 1. lokakuuta 2005 Helsingin IFK:ta vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 29. marraskuuta 2005 Espoo Bluesia vastaan. Korhonen palkittiin Ilta-Sanomien ottelun yhden tähden tähtipelaajana. Yhteensä hänen SM-liigan tulokaskautensa 2005–2006 toi 47 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5 sekä neljässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Korhonen pelasi kauden aikana myös kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Otto Halonen
Talvi- ja Jatkosota
Halonen osallistui talvisotaan YH:n aikana Jalkaväkirykmentti 39:n II pataljoonan (II/JR 39) konekiväärikomppanian päällikkönä ja myöhemmin Jalkaväkirykmentti 38:n I pataljoonan komentajana ja uudelleen edellä mainitun konekiväärikomppanian päällikkönä ja osallistui taisteluihin Uomaalla, Lavajärvellä, Pyhäjärvellä, Ruhtinaanmäellä, Mitrossa, Nietojalla ja Koirinoja–Konnunkylä akselilla. Jatkosotaan hän osallistui komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 51:n III pataljoonassa (III/JR 51) vuoteen 1942 saakka ja osallistui taisteluihin Pälkjärvellä, Matkaselässä, Jänisjoella, Hämekoskella, Läskelässä, Kiteenjoella, Ruskealassa ja Tuokslahdella, missä hän haavoittui 16. elokuuta 1941 ja kotiutettiin vuonna 1942, mutta toimi Siilinjärvellä senkin jälkeen väestönsuojelutehtävissä.
Sotien jälkeinen aika
Halonen toimi sotien jälkeen maanviljelijänä Siilinjärvellä. Hänet on haudattu Siilinjärvelle.
Ville Korhonen (jääkiekkoilija)
Seuraura
Korhonen teki kaudella 2008–2009 viisi tehopistettä SM-liigassa ja haki kahdeksan ottelun verran tuntumaa LeKistä. Korhonen teki taas huhtikuussa 2009 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudella 2009–2010 hän teki läpimurtonsa SM-liigassa ja teki 56 runkosarjaottelussa tehot 12+8=20, vaikka Korhonen ei pelannut kauden aikana kertaakaan ylivoimaviisikossa. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla LeKissä. Korhonen teki huhtikuussa 2010 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Saman vuoden joulukuussa hän käytti sopimuksessaan olleen option ja jatkoi sopimustaan kevääseen 2012.
Otto Halonen
Luottamustoimet
Halonen toimi Sotainvalidien Veljesliiton Siilinjärven Sotainvalidit ry:n puheenjohtajana vuosina 1944–1961.
Ville Korhonen (jääkiekkoilija)
Seuraura
Kaudella 2011–2012 Korhonen sijoittui heikon kauden pelanneen Ilveksen sisäisessä maalipörssissä kolmanneksi yhdeksällä osumallaan Antti Kangasniemen ja Jyrki Jokipakan kanssa. Huhtikuussa 2012 hän teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Tammikuussa 2013 Korhonen käytti sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Korhonen oli kauden 2013–2014 jälkeen vapaana agenttina elokuun loppupuolelle saakka, kunnes hän teki vuoden mittaisen ja kahden kuukauden testijakson sisältäneen sopimuksen Espoo Bluesin kanssa. Lokakuussa Korhonen sai loppukauden 2014–2015 kattavan sopimuksen joukkueeseen. Joulukuussa hänen sopimustaan jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2017 saakka. Korhonen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+19=37, joilla hän oli Bluesin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kevään 2015 pudotuspeleissä Korhonen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+3=4.
Kaudella 2015–2016 Korhonen nousi Bluesin kapteenistoon. Hän johti joukkueen sisäistä maalipörssiä kahdeksalla osumallaan, kunnes joulukuussa 2015 Blues ja Korhonen purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä. Taustalla olivat Bluesin talousvaikeudet. Korhonen siirtyi kevääseen 2017 asti kestävällä sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue VIK Västerås HK:hon. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin ensimmäisen sopimuskauden jälkeen kesäkuussa 2016. Seuraavana päivänä Korhosen kerrottiin siirtyvän kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella Porin Ässiin. Joukkuetta valmensi hänelle Bluesista tuttu Jyrki Aho. Korhonen oli tehoilla 9+23=32 Ässien paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Simon Suorannan jälkeen.
Kaudeksi 2018–2019 Korhonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin. Lokakuussa 2019 hän siirtyi lyhyellä sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Villacher SV:hen paikkaamaan Patrick Bjorkstrandin loukkaantumista oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2019–2020. Kolmen siellä pelatun ottelun jälkeen Korhonen siirtyi marraskuussa loppukauden kattavalla sopimuksella Slovakian Extraligan nousijajoukkue HK Dukla Michalovceen. Hän oli tehoilla 14+15=29 joukkueen paras maalintekijä Christophe Lalancetten ja Jakub Linetin kanssa sekä toiseksi paras pistemies Lalancetten jälkeen. Kesäkuussa 2020 Korhonen teki Duklan kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 hän jakoi 13 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Marek Bartánusin kanssa edellään Christophe Lalancette. Korhonen jakoi myös pudotuspeleissä Duklan sisäisen syöttöpörssin voiton Lalancetten kanssa ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +5.
Korhonen siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue HC Gherdëinaan. Joukkuetta valmentaa suomalainen Hannu Järvenpää.
Maajoukkueura
Korhonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen leiriryhmästä, mutta kutsuttiin MM-joukkueeseen, kun Jori Lehterä loukkaantui juuri ennen turnauksen alkua.
Korhonen edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 ja U-18 Junior World Cupissa vuonna 2004. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2004, jolloin Korhonen jakoi kolmella osumallaan Suomen sisäisen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa.
Anton Kuivanen
Anton Kuivanen (s. 1. toukokuuta 1984) on suomalainen vapaaottelija. Kuivanen on myös Tony Halmeen jälkeen toinen Ultimate Fighting Championship -organisaatiossa otellut suomalainen.
Kuivanen harjoittelee pääsääntöisesti GB-Gymillä, mutta hän on käynyt treenaamassa ympäri maailmaa, muun muassa Floridassa American Top Teamilla. Hänet on tällä hetkellä rankattu kevyensarjan maailman 100 parhaan joukkoon ja Euroopan listalla toiseksi.
UFC (2012–2013)
Kuivasen kiinnitys lajin huippuna pidettyyn Ultimate Fighting Championship -organisaatioon julkistettiin 16. tammikuuta 2012. Alun perin Kuivasen oli tarkoitus kohdata C.J. Keith, mutta tämä vetäytyi ottelusta vanhempiaan kohdanneen onnettomuuden takia. Hän otteli ensimmäisen UFC-ottelunsa 15. helmikuuta toista UFC-ensikertalaista, yhdysvaltalaista Justin Salasia vastaan UFC on Fuel TV: Sanchez vs. Ellenberger -tapahtumassa. Kuivanen hävisi ottelun kaikin tuomariäänin (30–27, 30–27, 29–27). Kuivanen oli ensimmäinen UFC:ssä otellut suomalainen sitten Tony Halmeen, joka kohtasi Randy Couturen UFC 13 -tapahtumassa vuonna 1997.
Cage (2013–)
16. huhtikuuta 2015 Kuivanen otteli Cage 30 -tapahtumassa Helsingissä. Hänen vastustajansa oli Sean Carter.
Relaatioestetiikka
Relaatioestetiikan tai relaatiotaiteen lähtökohtina ovat ihmissuhteet tai ihmissuhteiden kokonaisuus ja niiden sosiaalinen konteksti. Ranskalainen taidekriitikko ja kuraattori Nicolas Bourriaud määritteli relaatioestetiikan kartoittaessaan 1990-luvun taidetta esseekokoelmassaan Esthétique Rélationnel (1997).
Bourriaud väittää relaatioestetiikan saavan teoreettisen horisontin "ihmisten vuorovaikutusten piiristä ja sen sosiaalisesta kontekstista, pikemminkin kuin oletuksen itsenäisestä ja yksityisestä symbolisesta tilasta". Relationaaliset taideteokset pyrkivät perustumaan subjektien välisiin kohtaamisiin (ovatpa ne sananmukaisia tai potentiaalisia), joissa merkitys käsitellään kollektiivisesti, pikemminkin kuin yksilöllisen kulutuksen privatisoidussa tilassa.
Relaatiotaiteen käytännöille on tyypillistä päättämättömyys, ne ovat tekemisissä ihmissuhteiden verkostojen ja niiden sosiaalisten kontekstien kanssa joista sellaiset suhteet saavat alkunsa. Relaatiotaide on korostanut myös teosten osuutta lahjoina ja monissa muodoissa, kuten aterioina, juhlina, julisteina, roolienhakutilanteina, peleinä, keskusteluina ja muina sosiaalisten tapahtumien tyyppeinä ja yhteistöinä. Tässä yhteydessä korostuu taideteoksen käyttö. Taide on taiteilijan ja katsojan välillä vaihdettavaa informaatiota, jonka suhdevaikutus perustuu sen herättämään vastaanottoon.
Relaatioestetiikan tarkoituksina on kääntää taidemuseo ylösalaisin, aiheuttaa sekasortoa sen perinnäisissä tavoissa ja museokävijän odotuksissa kunnioitusta herättäviä, arvostettujen taiteilijoiden tekemiä teoksia kohtaan. Laajemmassa mielessä se herkistää uudelleen ihmiset jokapäiväiselle ympäristölleen ja jopa toisilleen.
Esimerkkinä relaatioestetiikasta on pidetty Guggenheim-museossa New Yorkissa vuonna 2008 järjestettyä kymmenen taiteilijan näyttelyä theanyspacewhatever, jossa kymmenen taiteilijaa (Angela Bulloch, Maurizio Cattelan, Liam Gillick, Douglas Gordon, Pierre Huyghe, Jorge Pardo, Philippe Parreno, Rirkrit Tiravanija, Dominique Gonzalez-Foerster ja Carsten Höller) esittivät teoksiaan.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana.
Euroopan solidaarisuus
Euroopan solidaarisuus on ukrainalainen puolue. Se rekisteröitiin maaliskuussa 2001 ja oli alkujaan nimeltään Solidaarisuus. Lokakuun 2014 parlamenttivaaleissa puolue nousi lähes 22 prosentin ääniosuudella maan suurimmaksi poliittiseksi ryhmäksi, koska se voitti myös suuren määrän kansanedustaia myös vaalipiireistä. Kaikkiaan puolue sai 132 kansanedustajaa Ukrainan parlamenttiin. Puoleen nimi oli Petro Porošenkon blokki vuodesta 2014 vuoteen 2019, jolloin se sai nykyisen nimensä.
Historia
thumb|160px|left|Solidaarisuus-puolueen perustaja, suurliikemies ja Ukrainan entinen presidentti [[Petro Porošenko.]] Puoluetta on pidetty Ukrainan sosiaalidemokraattisesta puolueesta erkaantuneena. Petro Porošenko valittiin maan parlamenttiin ensimmäisen kerran sosiaalidemokraattien jäsenenä vuonna 1998 ja vuonna 2001 hän perusti Solidaarisuuden. Hän oli perustamassa myös Alueiden puolue -puoluetta ja liittyi 2002 Viktor Juštšenkon Meidän Ukrainamme -vaaliliittoon.
Vuoden 2002 vaalien jälkeen Solidaarisuus-puolue ei osallistunut vaaleihin. Kesäkuussa 2003 Julija Tymošenkon johtaman Batkivštšyna-puolueen edustaja Juri Stets nimettiin puolueen johtoon.
Puolueen rekisteröinti peruutettiin 2013, koska se ei ollut osallistunut vaaleihin kymmeneen vuoteen.