cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederick Simms
Simms Manufacturing Co
Vuonna 1920 Kilburnin tehtaat tuhoutuvat tulipalossa. Vuosien 1920 – 21 talouslaman takia Simmsin konepajan tuotanto oli pysähdyksissä vuoteen 1926 asti.
Simms-Bosch Magneto
Simms oli yhteistyössä saksalaisen Robert Boschin kanssa kehittänyt magneettosytytys-laitteen. Se teki moottorien valmistajille mahdolliseksi määrittää polttoaineseoksen syttymishetki aiempaa täsmällisemmin, koska laitteen toiminta oli sidoksissa moottorin pyörimisnopeuden kanssa. Boschin ja Simmsin matalajännitemagneetto ei saavuttanut järin suurta suosiota, mutta se toimi perustana heidän korkeajännitemagneetolleen, josta muodostui magneettosytytyksen peruslaitteisto. Vuonna 1899 Bosch ja Simms perustivat yhteisyritys Compagnie des Magnetos Simms-Bosch, mutta se purkautui vuonna 1906, lähinnä henkilökohtaisten mielipide-erojen takia. Vuonna 1907 perustettu Simms Magneto Co. piti hallussaan Boschin magneettojen Britannian valmistusoikeuksia, mutta pieniksi jääneiden tuotantomäärien tähden yhtiö ei pystynyt kilpailemaan muun eurooppalaisen tuotannon kanssa ja yhtiön toiminta lopetettiin vuonna 1913.
Simms Motor Units
Vuonna 1913 Simms perusti Simms Motor Units Ltd -yhtiön jonka alkuperäinen toiminta-ajatus oli myydä ja huoltaa erityisesti magneettoja sekä dynamoja. Varsinainen laitteiden valmistus hoidettiin alihankintana. Tärkeä tavarantoimittaja yhtiölle oli Simmsin vuonna 1910 perustama Simms Magneto Co of New Jersey, ja yhtiöstä muodostui Britannian armeijan tärkein magneettojen toimittaja ensimmäisen maailmansodan aikana. Yhtiön työvoiman määrä kasvoi vuoden 1913 kahdestatoista henkilöstä yli kolmeensataan vuonna 1919. Vuonna 1920 Kilburnin tuotantolaitoksen tulipalon jälkeen yhtiö muutti entisen pianotehtaan tiloihin Pohjois-Lontoon East Finchleyhin. Komponenttien valmistus oli kuitenkin pysähdyksissä vuoteen 1926 asti. Vuonna 1915 sille perustettiin tytäryhtiö Standard Insulator Company Ltd valmistamaan erilaisia Simms Motor Unitsin tuotteissa tarvittavia osakomponentteja. Lisäksi yhtiöllä oli Ranskan Lyon'ssa tytär, joka valmisti Simms-Vernier -kytkimiä magneettoihin.
1930-luvulla yhtiö kehitti yhteistyössä Leyland Motorsin kanssa ruiskusuuttimia ja "Uniflow"-ruiskupumpun dieselmoottoreita varten. Toisen maailmansodan aikana yhtiö oli merkittävä lentokoneiden ja panssarivaunujen magneettojen toimittaja. Lisäksi yhtiö valmisti dynamoja, käynnistinmoottoreita, valaisimia, pumppuja ja suuttimia, sytytystulppia ja -puolia. Sähköä johtavien metalliyhdisteiden parissa tehtävää tutkimusta varten perustettiin Compound Electro Metals Ltd -niminen yhtiö.
East Finchleyn laitokset jatkoivat kasvuaan toisen maailmansodan jälkeen, ja Simms Motor Units fuusioi itseensä monia muita yhtiöitä. Suurimmillaan yhtiön tuotantolaitosten pinta-ala oli 28 000 m2. Vuonna 1968 Simms Motor Units Ltd fuusioitiin Lucas CAV -yhtiöön. Tuotanto East Finchleyssä väheni sitä mukaa, kun ajoneuvojen tuotanto Britanniassa jatkoi laskuaan. Viimeinen tuotantolaitoksista suljettiin vuonna 1991 ja muutettiin asumiskäyttöön. Menneistä ajoista alueella muistuttavat Simms Garden- ja Lucas Gardens -nimiset kadut.
Frederick Simmsin perintö
Läpi elämänsä Frederick Simms oli tuottelias keksijä ja uuttera liikemies. Hän vaikutti suuresti Britannian ja koko Euroopan autoistumiseen, työskenteli varhaisen lentokoneteollisuuden parissa, valmisti itse autoja ja moottoreita ja kehitti niiden sähköisiä apulaitteita. Hänen keksinnöikseen monien muiden "ensimmäisten" lisäksi voidaan mainita myös ensimmäinen auton kuminen turvapuskuri sekä autojen suunnannäyttölaitteen eli vinkkarin prototyypin kehitys.
Luettelo jalkapallon Färsaarten-mestareista
Luettelo jalkapallon Färsaarten mestareista. Sarjaa on pelattu vuodesta 1942 lähtien. Vuonna 1944 mestaruudesta ei pelattu. Eniten mestaruuksia (23) on HB Tórshavnilla.
Frederick Simms
Frederick Simmsin perintö
Mabel Louise kuoli vuonna 1944 ja Simms itse kuoli pian tämän jälkeen huhtikuun 22. päivänä vuonna 1944. Hänen tuhkansa on laskettu vaimonsa viereen Lontoon Streatham Valen hautausmaalle.
Kalle Niemi
Kalle Niemi (s. 17. kesäkuuta 1955 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitapuolustaja.
Niemi nousi HJK:n edustusjoukkueeseen vuonna 1973, muttei päässyt kauden aikana kentälle. Vuodet 1974–1976 hän edusti toisella sarjatasolla pelannutta Helsingin Palloseuraa. Vuonna 1977 hän palasi HJK:hon ja pelasi seurassa vuoteen 1984 asti. Hän pelasi pääsarjatasolla 198 ottelua ja teki kaksi maalia.
Jalkapallouransa jälkeen Niemi on toiminut kielenkääntäjänä, kääntäen muun muassa televisio-ohjelmia. Niemi on toiminut esimerkiksi Eurovision laulukilpailun tekstittäjänä vuodesta 1991.
Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko
Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko on Keski-Pohjanmaalla Kokkolan Välikylässä sijaitseva pieni mahdollinen jätinkirkko.
Sijainti
Jätinkirkko sijaitsee Kälviän taajamasta Ullavan taajamaan kulkevan seututien 757 lounaispuolella. Kohteeseen pääsee poikkeamalla tieltä Välikylässä lounaaseen kulkevalle metsäautotielle, jota ajetaan 6,8 kilometriä. Jätinkirkko sijaitsee 600 metriä tiestä etelään sijaitsevalla kangassaarekkeella. Saarekeen mäki kohoaa ympäristöstään loivasti ja jätinkirkko on sen huipulla.
Jätinkirkko
Mäen huipulla sijaitsee päänkokoisista kivistä kasattu kivivalli, jonka leveys on 1,5–2,5 metriä. Se sisälle jäävä piha-alue on vain 6×3 metriä, joten jätinkirkko on pieni. Pisimmän kivivallin suunta on luode-kaakko-suuntainen. Kirkon itäreunassa on kaksi metriä leveä kuoppa ja kirkon kaakkoispäädyssä on toinen metrin levyinen kuoppa. Kirkon ympäristössä on lisää kuoppia.
Tutkimuksia
Jätinkirkko on Antti Saaren löytämä 1993 ja sitä tarkasteli Lauri Skantsi inventoinnin yhteydessä 1999.
Montasio
thumb|Juustokiekko. Montasio on italialainen Julisten Alppien alueella valmistettava juusto.
Montasiojuusto on saanut nimensä Italian koillisnurkan Julisten Alppien Jôf di Montasion mukaan. Juustolla on arveltu olevan noin tuhatvuotinen historia ja sitä on valmistettu ajan saatossa niin vuohen- ja lampaanmaidosta, kuin lehmänmaidostakin. Juuston tunnettuihin historiallisiin tuottajiin kuuluu esimerkiksi Moggio Udinesen benediktiiniläisluostari. Historiallisissa lähteissä juusto mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1775 juustojen hintojen luettelossa San Daniele del Friulin kaupungissa. Juustolla on ollut italialainen suojattu alkuperänimitys (DO eli denominazione di origine) vuodesta 1986 ja Euroopan unionin suojattu alkuperänimitys vuodesta 1996. Montasiojuuston valmistajien konsortio on vuonna 1984 perustettu Consorzio per la Tutela del Formaggio Montasio.
Montasiojuuston suojatun alkuperänimityksen mukainen nykyinen tuotantoalue käsittää Friuli-Venezia Giulian alueen, Bellunon ja Trevison maakunnat, sekä osia Padovasta ja Venetsiasta. Suojatun alkuperänimityksen mukaisesti myös juuston valmistamisen yksityiskohdat on määritelty tarkasti. Juusto on valmistettava 1700-luvun reseptin mukaan, juustokiekot voivat olla korkeintaan 8 cm korkeita ja 30–35 cm leveitä. Painon tulee olla 6–8 kiloa. Vuonna 2014 valmistettiin kaikkiaan 950 000 juustokiekkoa, joiden valtaosa myytiin Pohjois-Italiassa.
Juuston kypsymisajan pituudesta riippuen montasiota myydään neljänä eri versiona; fresco (60–120 päivää), mezzano (120 päivää–10 kuukautta), stagio nato (10–18 kk) ja stravecchio (yli 18 kk). Juustoa syödään esimerkiksi leivän päällä ja pikkupurtavana sellaisenaan. Frico on tunnettu juustosta valmistettava paikallinen ruokalaji.
Trolltindene
Trolltindene (myös Trolltindan tai Trolltindane) on Skandeihin kuuluva vuorimassiivi Rauman kunnassa, Møren ja Romsdalin lääniissä, Norjassa. Sen korkeimmat huiput ovat 1 797-metrinen Breitind ja 1 788 metriä merenpinnantasoa ylemmäksi kohoava Store Trolltind. Vuoriston itäpuolella sijaitsee Romsdalen-laakso ja länsipuolella Isterdalen. Trolltindenen vuoristo on erityisen kuuluisa itäpuolella olevasta Trollveggen-vuorenseinämästään, joka lukeutuu maailman korkeimpiin pystysuoriin seinämiin.
Sinisiepot
Sinisiepot (Cyornis) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 25 lajia.
Neuvostoliiton 44. divisioona
44. divisioona (ven. 44-ja gornostrelkovaja divizija), varsinaisesti 44. vuoristojalkaväkidivisioona, toisinaan suomeksi myös 44. tarkka-ampujadivisioona tai 44. ukrainalainen valiodivisioona, oli alun perin Ukrainassa koottu puna-armeijan jalkaväkidivisioona, joka oli voimassa yhtymänä 15. huhtikuuta 1919 alkaen ja 24. huhtikuuta 1941 saakka.
44. divisioona muistetaan talvisodasta, jossa se otti osaa Raatteentien taisteluihin. 44. divisioonan kotialueena oli Žytomyrin alue Ukrainassa lähellä Kiovaa.
Divisioona uudelleen muodostettiin 19. syyskuuta 1941. Suuren isänmaallisen sodan alussa sen vahvuus oli ollut 9 159 henkeä. Saksalaiset tuhosivat divisioonan syyskuussa 1941.
Divisioonan perustaminen
pienoiskuva|[[Nikolai Štšors|Nikolai Aleksandrovitš Štšors 25.5.(6.6.).1895 Snovsk – 30.8.1919]] 44. divisioonan edeltäjä perustettiin Ukrainassa vuonna 1918. Syyskuun loppuun 1918 mennessä divisioonaan vahvuuteen kuului muun muassa 6 700 jalkaväkimiestä, 450 ratsumiestä, 14 tykkiä, 10–20 Maxim-konekivääriä ja 20–30 pikakivääriä. Divisioonan ensimmäiset komentajat ensimmäisessä maailmansodassa ja Venäjän sisällissodassa olivat Nikolai Aleksandrovitš Štšors ja Ivan Dubovoi. Venäjän sisällissodassa vuosina 1918–1921 divisioona ansioitui.
Toinen maailmansota
44. divisioonan liikekannallepano alkoi läntisessä sotilaspiirissä 7. syyskuuta 1939. Divisioonaa täydennettiin reserviläisillä sodan ajan vahvuuteensa. Divisioonan sodan ajan vahvuudesta noin 40 % oli kaadereita, eli rauhan aikana palveluksessa olleita henkilökuntaan kuuluvia sekä varusmiespalvelustaan suorittavia ja 60 % reserviläisiä. Divisioonan esikunnan tilastojen mukaan divisioonalla oli 1. tammikuuta 1940 käytössään 530 erilaista kuorma-autoa ja 103 traktoria. Suuresta moottoriajoneuvojen lukumäärästä huolimatta divisioonalla oli myös 4 531 hevosta.
Zinovi Kolobanov
Zinovi Grigorjevitš Kolobanov (25. joulukuuta 1910 – 8. elokuuta 1994) oli neuvostoliittolainen panssarivaunun komentaja toisessa maailmansodassa. Hänen johtamansa viiden KV-1 -panssarivaunun ryhmä tuhosi 43 saksalaista panssarivaunua Hatsinan (tuolloiselta nimeltään Krasnogvardeisk) lähellä käydyssä taistelussa 20. elokuuta 1941. Näin monen vaunun tuhoaminen onnistui, koska alueen ainoa tie kulki suon keskeltä, ja venäläiset olivat naamioituneet suon laidoille siten, etteivät saksalaiset pystyneet paikantamaan vihollisen sijaintia.
Kolobanov osallistui talvisotaan Karjalankannaksella. Venäläisen Krasnaja Zvezda -lehden mukaan hän sai talvisodan jälkeen tuomion ”veljeilystä vihollisen kanssa”. Tapaus liittyi ilmeisesti tilanteeseen, jossa suomalaiset ja venäläiset sotilaat kommunikoivat keskenään ystävällisessä hengessä sotatoimien päätyttyä.
Neuvostoliiton 44. divisioona
Siirtyminen Suomen rintamalle ja Raatteentielle
Neuvostoliiton 9. armeijan käskyn mukaan Vienan Kemiin rautateitse kuljetetun prikaatinkomentaja Aleksei Vinogradovin komentaman 44. divisioonan oli hyökättävä Raatteentietä pitkin Suomussalmelle ja saatava yhteys siellä oleviin 163. divisioonan joukkoihin. Divisioonan etujoukkona eteni jalkaväkirykmentti 305:n III pataljoona (III/305.JR), joka sai 9. armeijan esikunnalta 14. joulukuuta aamulla käskyn hyökätä Suomussalmelle kuuden 76 mm tykin tukemana. Suomen puolustusvoimat torjuivat kaikki pataljoonan hyökkäysyritykset Kuomasjärven ja Kuivasjärven välisellä kannaksella 16. joulukuuta kuluessa. Alueelle saapui tämän jälkeen 312. erillinen panssaripataljoona ja 19. joulukuuta kuluessa jalkaväkirykmentti 25:n I pataljoona (I/25.JR) sekä 56. panssaritorjuntapatteristo. Nämä joukot saivat 9. armeijan esikunnalta käskyn 19. joulukuuta kello 24 Suomen aikaa tuhota vastassa olleet suomalaisjoukot ja avata tie Suomussalmelle. Suomalaisjoukot torjuivat tämänkin hyökkäyksen, samoin kävi kaikille 44. divisioonan joukkojen myöhemmillekin hyökkäyksille. Alueelle saapui 24. joulukuuta mennessä myös loput jalkaväkirykmentti 25:n joukoista ja jalkaväkirykmentti 146 (146.JR). Suomussalmen taisteluista Raatteentielle oli saapunut eversti Hjalmar Siilasvuon komentama 9. divisioona, jonka tehtävänä oli lyödä 44. divisioona. Siilasvuo sai 27. joulukuuta esikunnalta tiedon siitä, että vihollisdivisioona oli matkalla kohti Suomussalmea. Siilasvuo vahvensi joukkojaan heti seuraavana päivänä 28. joulukuuta. Vain muutama päivä aikaisemmin oli Siilasvuon divisioona ajanut 163. divisioonan pois Suomussalmelta. 163. divisioona oli vetäytynyt Kiantajärveä pitkin onnistuneesti kohti Juntusrantaa ja siitä edelleen itään.
Raatteentien taistelu
44. divisioona oli tulossa joulukuun lopulla kohti Suomussalmea. Joukkojen liikkuminen oli tosin hidasta suuren lumimäärän ja kovan pakkasen takia. Divisioonalla oli käytössään myös suksia, mutta niiden käytöstä ei ollut joukoilla juurikaan kokemusta. Pyöräajoneuvot olivat suurissa vaikeuksissa sankan lumimäärän keskellä. Divisioona pääsi etenemään vain noin 10 km päivässä. Puolasta siirretyllä divisioonalla ei myöskään ollut talvivarusteita. Vielä joulukuussa 1939 pakkanen oli siedettävissä lukemissa noin −15 asteessa, mutta tammikuun puolella pakkanen oli jopa −40 asteessa. 1. tammikuuta 1940 divisioonan kokonaisvahvuus oli esikunnan tilastojen mukaan 13 962 miestä. Yhtenäisenä toimineen 25.JR:n vahvuus oli tuolloin 3 296 sotilasta. Varsinaiset taistelut 44. divisioonalla alkoivat juuri 1. tammikuuta 1940 Siilasvuon 9. divisioonaa vastaan, tosin divisioonan komentaja Vinogradov ja poliittisen osaston päällikkö Pahomov lähtivät joukkojensa luo vasta 31. joulukuuta 1939 illalla. Siihen asti divisioonasta oli vastuussa eversti Volkov. Suomalaiset onnistuivat katkaisemaan Haukilan alueella toimineen pienemmän pataljoonan (II/146.JR) huoltotien 2. tammikuuta. Haukilan taisteluiden aikana komentaja Vinogradov saapui alueella olleeseen 146.JR:n esikuntaan ja käski joukkojen komentajat kokoon. Puhuttelussa komentajat saivat tiedon 163. divisioonan vetäytymisestä Suomussalmelta ja oman divisioonan saamasta käskystä ryhmittyä siilipuolustukseen. Vastuun divisioonan eteläisestä sivustasta sai 146.JR.
Tappion jälkiselvittely
Stavkan päätöstä pitää 44. divisioona Raatteentiellä sen jälkeen, kun 163. divisioona oli saanut luvan vetäytyä Suomussalmelta voidaan pitää virheenä. Suomalaiset saivat nopealla, vain viikon kestäneellä operaatiolla selkeän voiton 44. divisioonasta, joka menetti 7. tammikuuta mennessä taistelukykynsä muun muassa raskaiden kalustotappioiden takia. Divisioonan tappiot eivät olleet niin suuret kuin suomalaisessa sotahistoriankirjoituksessa usein esitetään, mutta ne olivat silti hyvin raskaat. Raatteessa taistelleen divisioonan taistelukyvyn palauttaminen kesti maaliskuun alkupuolelle saakka. 2. maaliskuuta saapui 44. divisioonalle täydennysrykmentti, jossa oli 1 198 miestä. Divisioonalle annettiin uusi käsky valmistautua seuraavaan yritykseen hyökätä Suomussalmelle 21.–23. maaliskuuta 1940, mutta talvisota päättyi kuitenkin jo 13. maaliskuuta. Tammikuun 11. päivänä 1940 9. armeijan sotaneuvosto päätti rangaista 44. divisioonan johtajia ja upseereita, jotka olivat pääsyyllisiä epäonnistuneeseen operaatioon. Prikaatinkomentaja Vinogradov, poliittisen osaston päällikkö Pahomov sekä esikuntapäällikkö eversti Volkov teloitettiin ampumalla oman divisioonansa edessä tammikuussa.
44. divisioonan tappiot Raatteentiellä
Tutkimuskomission raportin mukaan 44. jalkaväkidivisioonan kokonaistappiot olivat 4 674 sotilasta, joista 1 001 kaatuneina, 1 430 haavoittuneina ja 2 243 kadonneina. Raportin valmistumisen jälkeen osa sotilaista palasi takaisin omalle puolelle, mikä pienensi kadonneiden määrää. 13 962 sotilaan divisioona oli siis supistunut 9 288 sotilaaseen. Raskaimmat tappiot kärsi Haukilan alueella taistellut 25. jalkaväkirykmentti (25.JR). Tästä 3 296 sotilaan vahvuisesta rykmentistä palasi omalle puolelle 1 265 miestä, jolloin kokonaistappioiksi tuli 2 031 sotilasta. Heistä 1 551 ilmoitettiin kadonneiksi. Haukilan–Kokkojärven–Sanginlammen alueella toimineen 146. jalkaväkirykmentin (146.JR) kokonaistappiot olivat 1 393 sotilasta, joista 271 kaatuneina, 699 haavoittuneina ja 453 kadonneina. Lähinnä Haukilan alueella toimineen, vain yhden pataljoonan käsittäneen 305. jalkaväkirykmentin (305.JR) kokonaistappiot olivat 280 sotilasta, joista 25 kaatuneina, 15 haavoittuneina ja 240 kadonneina. Kokkojärven–Haukilan alueella toimineen 122. tykistörykmentin tappiot olivat 698 sotilasta, joista 145 kaatuneina, 117 haavoittuneina, 408 kadonneina ja 28 paleltuneina. Samalla alueella toimineen 4. erillisen tiedustelupataljoonan tappiot olivat 177 sotilasta, joista 34 kaatuneina, 38 haavoittuneina 69 kadonneina ja 36 paleltuneina. Raatteentien taisteluiden loppuvaiheisiin osallistuneen 61. erillisen pioneeripataljoonan tappiot olivat 110 sotilasta, joista kuusi kaatuneina, 35 haavoittuneina, 49 kadonneina ja 20 paleltuneina. Lisäksi suomalaiset ottivat Raatteentieltä ja sen lähiympäristöstä puna-armeijan sotilaita vangiksi noin 1 100.
Organisaatio
Heinäkuusta 1939
Rengasbarbi
Rengasbarbi (Desmopuntius rhomboocellatus) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Kari Rissanen (kemisti)
Kari Rissanen (s. 29.11.1959) on suomalainen kemisti ja professori. Hän toimii orgaanisen kemian professorina Jyväskylän yliopistossa ja vuosina 2008–2017 akatemiaprofessorina. Hän on eräs nanotieteen ja supramolekulaarisen kemian merkittäviä uranuurtajia Suomessa.
Rengasbarbi
Ulkonäkö ja koko
Rengasbarbin suurin tavattu pituus on 8,8 senttimetriä.
Kari Rissanen (kemisti)
Ura
Rissanen valmistui maisteriksi 1985. Filosofian tohtoriksi hän valmistui 1990 Jyväskylän yliopistosta. Väitöskirjan aiheena oli orgaanisten yhdisteiden tutkiminen röntgenkristallografian avulla. Rissanen työskenteli 1993–1995 Joensuun yliopistossa (nyk. Itä-Suomen yliopisto) orgaanisen kemian professorina. Sen jälkeen hän on toiminut Jyväskylän yliopiston orgaanisen kemian professorina vuodesta 1995. Sen ohella hän toimi Suomen Akatemian akatemiaprofessorina vuosina 2008–2012. Hänet valittiin akatemiaprofessoriksi poikkeuksellisesti vielä toiselle toimikaudelle 2013–2017. Rissanen tekee supramolekyylikemian, nanokemian ja röntgenkristallografian tutkimusta. Akatemiaprofessorina hän on toiminut FinNano-ohjelmassa, jonka tavoitteena on ollut lisätä nanotieteen kansainvälistä tutkimusyhteistyötä. Ohjelma on myös pyrkinyt tekemään nanotiedettä tunnetuksi.
Nanotieteen kehittäjä
Kari Rissanen on tehnyt pitkäaikaisen uran nanotieteen tutkijana. Hän on eräs tieteenalan keskeisiä kehittäjiä Suomessa. Hän oli mukana jo 1990-luvun lopulla Suomen Akatemian ja Tekesin yhteisprojektina toteutetussa ensimmäisessä nanoteknologian tutkimusohjelmassa. Rissanen on olennaisesti vaikuttanut nanotieteen ja nanoteknologian toimintamahdollisuuksien rakentamiseen Suomessa. Hän on esimerkiksi rakentanut nanoteknologiaosaajien verkostoa.
Rissanen oli mukana, kun Suomen ensimmäisen nanotieteeseen keskittyvä poikkitieteellinen tutkimusympäristö, Jyväskylän yliopiston nanotiedekeskus (Nanoscience Center, NSC), perustettiin. Alan koulutus Jyväskylän yliopistossa aloitettiin 2002. Jorma Virtanen nimitettiin tuolloin ensimmäiseksi nanotieteiden professoriksi.
Rengasbarbi
Elinympäristö ja levinneisyys
Rengasbarbi elää trooppisissa olosuhteissa. Lajia tavataan Aasiassa, Indonesiassa.
Kari Rissanen (kemisti)
Supramolekulaarinen kemia
Kari Rissanen on supramolekulaarisen kemian pioneeri Suomessa. Hän on tehnyt perustavaa tutkimusta alalla ja hänellä on laajat kansainväliset yhteistyöverkostot. Hän on laatinut tieteellisiä julkaisuja mm. Nobel-palkitun Jean-Marie Lehnin ja professori Fritz Vögtlen kanssa. Professori Rissanen johtaa supramolekyylien tutkimukseen erikoistunutta tutkimusryhmää, joka on vuosien myötä kasvanut 20-henkiseksi. Ryhmä on julkaissut yli 450 tieteellistä artikkelia ja sen piiristä on väitellyt 22 tohtoria. Rissasen ryhmässä aloitti uransa mm. nykyään Jyväskylän yliopistossa orgaanisen kemian professorina vaikuttava Maija Nissinen, joka väitteli tohtoriksi 2001.
Tutkimusalat
Rissasen pääasiallinen tutkimusala on orgaaninen kemia. Hän on tutkinut varsinkin supramolekyylejä, nanokemiaa ja röntgenkristallografiaa. Eräs hänen tutkimuskohteitaan on ollut niin sanottujen uusien itsejärjestyvien orgaanisten nanoreaktoreiden tutkimus. Supramolekyylien alalla Rissanen on tunnettu asiantuntija rakennetutkimuksessa ja syntetiikassa.
Supramolekyylitutkimus
Professori Rissanen on tehnyt viime vuosina soveltavaa tutkimusta molekyylikemian ja nanotieteen alueella. Rissasen tutkimusryhmä on keskittynyt erityisesti heikkoihin ei-kovalenttisiin eli niin kutsuttuihin supramolekulaarisiin vuorovaikutuksiin. Kyseinen kemian osa-alue tunnetaan supramolekulaarisena kemiana. Jyväskylän yliopisto on tehnyt Rissasen johdolla supramolekyyleihin liittyvää tutkimusta biologian ja kemian laitosten yhteisprojektina. Tutkimuksen tavoitteena on ymmärtää, millaiset ovat heikkojen vuorovaikutusten yleiset toimintaperiaatteet ja miten niitä voitaisiin hyödyntää erilaisissa uusissa nano- ja supramolekyylisovelluksissa.
Rissanen on tutkinut ei-kovalenttisia sidoksia eri olomuodoissa: kiinteässä tilassa, erilaisissa liuoksissa ja kaasufaasissa. Tutkimuksen alla ovat erityisesti olleet vety- ja halogeenisidokset sekä siirtymämetallien koordinaatiokemia. Rissasen tavoitteena on valmistaa uusia kapselimaisia supramolekyylejä metallikoordinaatiolla tai halogeenisidoksilla. Halogeenisidosten tutkimus on vielä melko uusi tutkimusala ja Rissasella onkin ollut merkittävä rooli alan sovelluksien kehittäjänä. Halogeenisidosratkaisuissa pyritään valmistamaan uusia orgaanisia kaksi- tai kolmedimensionaalisia verkkoja.
Rissasen ryhmä on tehnyt useita kansainvälisesti tunnustettuja löydöksiä. Tutkimusryhmä kehitti mm. molekyylitetraedrin, joka kykenee sulkemaan sisäänsä vaarallista ja erittäin helposti syttyvää valkoista fosforia. Molekyylibiologiaan liittyviä sovelluksia ovat niin kutsuttu dendrimeerisomi-tutkimus ja ryhmän kehittämä niin sanottu viisinkertainen solmu (=monimutkaisin ei-DNA-solmu).
Rissanen on soveltanut orgaanisten molekyylien tutkimuksessa kristallografiaa. Hän on tehnyt menetelmään liittyvää perustutkimusta vuodesta 1990 lähtien. Hänen tutkimusryhmänsä on sittemmin kehittänyt alalle erityisen uuden menetelmän (kiteetön kristallografia).
Pyrofosfaattitutkimusta
Kari Rissasen johtama tutkimusryhmä (tutkijatohtorit Sandip Bhownik ja Biswa Nath Gosh Jyväskylän yliopiston kemian laitokselta sekä dosentti Varpu Marjomäki biologian laitokselta) on kehittänyt erityisen sensorimolekyylin, joka pystyy tunnistamaan erittäin pieniä (nanomolaarisia) pyrofosfaattipitoisuuksia. Menetelmä on paljon tehokkaampi kuin pyrofosfaatin havaitsemiseen aikaisemmin käytetyt menetelmät. Menetelmässä sensorimolekyyli toimii anturin tavoin. Sensorimolekyyli muuttuu voimakkaasti fluoresoivaksi, kun se sitoutuu pyrofosfaattiin ja tällöin se pystytään havaitsemaan kuvantamismenetelmillä (mm. fluoresenssimikroskopian avulla) elävistä soluista. Keksinnön odotetaan muun muassa helpottavan syövän varhaista toteamista.
Tunnustuksia ja saavutuksia
Kari Rissanen on yli 5000 viittauksella Web of Science-tietokannan (WoS) mukaan yksi Jyväskylän yliopiston eniten viitatuista tutkijoista. Hän oli marraskuuhun 2010 mennessä laatinut yli 300 tieteellistä artikkelia.
Professori Rissanen on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2008. Rissanen sai 2010 Tekesin organisoiman FinNano-ohjelman myöntämän Nanotech Finland Award-palkinnon ansioistaan nanotieteen ja nanoteknologian kehittäjänä Suomessa.
Birger Halvorsen
Birger Halvorsen (19. helmikuuta 1905 – 7. syyskuuta 1976) oli norjalainen korkeushyppääjä. Hänen parhaana saavutuksenaan oli EM-hopea korkeushypyssä vuoden 1934 kisoissa Torinossa tuloksella 197 cm. Halvorsenin seura oli koko hänen uransa ajan Horten FIK.
Haikka (täsmennyssivu)
Haikka tarkoittaa seuraavia:
Liu Qing
Liu Qing voi tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:
François Chau
François Chau (s. 26. lokakuuta 1959 Phnom Penh, Kambodža) on kambodžalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti Pierre Changin roolista Lostissa ja Silppurin roolista elokuvassa Teinimutanttininjakilpikonnat 2: Mönjän salaisuus. Chau on myös esiintynyt useissa rooleissa televisiosarjoissa kuten 24, Tähtiportti, Veijari nimeltä Brisco, Kasvottomat sotilaat, Num3rot, Teho-osasto, Baywatch, Alias, Shark, Greyn anatomia, Kunnian miehet, Näkijä, Action Force: The Movie ja 9/11: The Twin Towers sekä luutnantti Winston ”Vagabond” Changina videopeleissä Wing Commander III ja Wing Commander IV.
Novgorodin ruhtinas
Novgorodin ruhtinaat olivat Novgorodin ruhtinaskunnan ja vuodesta 1136 Novgorodin tasavallan hallitsijoita.
Novgorodin ruhtinaskunnan hallitsijat
► +Kiova : oli myös Kiovan suurruhtinas
Antti Jämsén
Antti Jämsén on suomalainen kunnanjohtaja. Sodankylän vastaavana talous- ja hallintojohtajana toiminut Jämsén valittiin Kittilän väliaikaiseksi kunnanjohtajaksi 1.1.2019 alkaen ja elokuussa 2020 kunnanjohtajaksi määräajaksi vuoden 2021 loppuun. Aiemmin hän on työskennellyt kunnanjohtajan virassa Miehikkälässä, Enonkoskella, Nummi-Pusulassa, Taivassalossa ja Honkajoella sekä vs. kunnanjohtajana Sammatissa, Sysmässä, Sodankylässä ja Kinnulassa. Koulutukseltaan Jämsén on yhteiskuntatieteiden maisteri ja sotilasarvoltaan vääpeli.
Jämsén sai 24. tammikuuta 2021 sydänpysähdyksen tultuaan hiihtämästä. Hänelle tehtiin sydämen pallolaajennus Lapin keskussairaalassa Rovaniemellä samana päivänä. Jämsen palasi työhönsä maaliskuussa 2021 ja työskenteli Kittilän kunnanjohtajana vuoden loppuun.
Jämsén valittiin Humppilan hallintojohtajan virkaan 8.3.2023. Työnsä Jämsen aloitti vt. hallintojohtajana seuraavana päivänä 9.3.2023 ja vakituisessa hallintojohtajan virassa 21.4.2023.
Pilvilampi
Pilvilampi  on Pohjanmaalla Vaasassa sijaitseva tekojärvi. Järvi toimii raakaveden välivarastointialtaana osana Vaasan kaupungin vedenhankintaa. Lampi sijaitsee Pilvilammen retkeilyalueella.
Maantietoa
Järvi rakennettiin raakaveden tekoaltaaksi 1930-luvulla. Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Järven pohjoispäässä on leveän salmen takana laajeveva lahdenpohjukka. Järven eteläosassa sijaitsee 750 metriä pitkä lahti, jonka koillisranta muodostuu Ormbackenin niemestä. Lahden pohjukassa on yli 150 metriä pitkä patovalli. Toinen patovalli sijaitsee järven länsirannalla tehdasalueen koillisrannassa ja se on 350 metriä pitkä. Kolmas on järven pohjoispäässä sijaitseva 150-metrinen patovalli. Järven kaakkoispäässä sijaitsee usealla padolla rajattu 500 metriä pitkä ja alle 400 metriä pitkä allas, jossa vedenpinta on 0,70 metriä korkeammalla muuhun Pilvilampeen verrattuna.
Järven rantaviivan pituus on 17 kilometriä ja sen rannat ovat kivikkoista metsämaata. Järvi on autio lukuun ottamatta sen länsirantaan rajoittuvaa tehdasaluetta.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 8,6 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 7,70 metriä ja 8,70 metriä mpy. Säännöstelyn ainoa tarkoitus on ylläpitää vesilaitokselle suotuisaa vedenkorkeutta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Laihianjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 41), jonka Laihianjoen alaosan alueeseen (41.001) järvi kuuluu. Järven oma valuma-alue saa pääosan vedestään lähialueensa pohjoisosasta ja järveen näyttää laskevan kartan mukaan vain muutama metsäoja. Ympäristön muut ojat on ohjattu kulkemaan järven ohitse. Järvellä ei näytä olevan luontaista laskuojaa, mutta järven lähellä oleva Pilvilammen vesilaitos käyttää järven vettä hyväkseen.
Vaasan kaupunki ottaa Kyrönjoen vettä Båskaskoskelta, jota se johtaa Kalliolampeen. Lampea käytetään saostumien erottamiseen ja kirkastunutta vettä johdetaan seuraavaksi avo-ojaa myöten Pilvilammen kaakkoispään padottuun altaaseen. Altaassa oleva vesi päästetään viipymän jälkeen Pilvilammen pääaltaaseen, jossa se sekoittumisen jälkeen imetään järven pohjoispuoliskon kanavaa myöten Pilvilammen vesilaitokselle puhdistettavaksi.
Luontoarvoja
Pilvilampi on Vaasan kaupungin retkeilyalueen keskiössä. Alue on noin 800 hehtaarin kokoinen, ja se sijaitsee yhdeksän kilometriä Vaasan kaupungin keskustasta itään. Retkeilyalueelle on viitoitettu kävely- ja pyöräilyreittejä. Niiden varrella sijaitsee pysähdyspaikkoja, joissa osassa on mahdollisuus tulentekoon ja yöpymiseen. Lammen ympäristössä on havumetsää, jota ryydittävät entisen merenpohjan kivikot. Järvellä ja sen lähiympäristössä pesivät monet herkätkin linnut.
Bernard de Montfaucon
thumb|Bernard de Montfaucon Bernard de Montfaucon (14. tammikuuta 1655 – 21. joulukuuta 1741) oli benediktiinimunkki ja yksi Saint Maurin luostariyhteisön tieteentekijöistä. Hän oli eräs tieteellisen arkeologian perustajista, hän käytti hyväkseen menneisyyden monumentteja ja muita jäänteistä, ei ainoastaan tekstejä. Erityisesti häntä pidetään kreikkalaisen paleografian perustajana.
Elämäkerta
Bertrand de Montfaucon syntyi Soulatgén linnassa, joka sijaitsee pienessä kylässä etelään Corbièrestä ja Auden departimentissa. Hän vietti varhaisimmat elinvuotensa Roquetailladen linnassa, joka oli hänen perheensä vakituinen asuinpaikka. Hänet lähetettiin myöhemmin Limouxiin seitsemän vuoden ikäisenä ja siellä katoliseen kouluun.
Nuoruudessaan hän tutustui muun muassa Plutarkhokseen ja muihin isänsä kirjastosta löytyneisiin teoksiin, jotka saivat hänet valitsemaan sotilasuran. Vuonna 1672, kun hän oli 17-vuotias, hänet hyväksyttiin Perpignanin kadettikouluun, jonka palvelukseen hän astui seuraavan vuoden lopulla. Saman vuoden 1672 lopulla hän menetti isänsä ja joutui jäämään kotilinnassa seuraavan vuoden ajaksi. Hänen sotilasyksiköksi tuli Languedocin rykmentti, jonka komentajana toimi sukulaismies Hautpoulin markiisi. Hän lähti Saksaan juuri 18 vuotta täytettyään krenatöörien kapteenina. Hän otti osaa kahteen kamppailuun Ranskan marsalkka Henri Turennen alaisuudessa. Lisäksi hän osallistui Marienthalin taisteluun ja sairastui Savernessa Alsacessa.
Uskonnollinen herätys
Vaikeaa kulkutautia sairastaessaan Bernard teki lupauksen Notre-Dame de Marceillen kirkossa, joka on lähellä Limoux’n kaupunkia, lahjoittaa kirkolle sadan livren summan ja ryhtyä benediktiinimunkiksi, jos hän pääsisi palaamaan kotiinsa. Ja niin hänelle tapahtuikin.
Isän kuoleman jälkeen Bernardin äiti oli hänen uskollinen tukijansa ja antoi hänen nauttia yksinäisyydestä. Hän osoitti täten haluavansa luopua maallisesta ja vuonna 1675 hän päätti ottaa ylleen benediktiinikaavun ja asettui Toulouseen La Daruden luostariin. Siellä hän paneutui opiskelemaan kreikkaa, hepreaa, khaldeaa, syyriaa ja koptia. Hän antoi luostarilupauksen seuraavana vuonna.
Luostarilupauksen jälkeen hän opetti Sorèzessa ja kahden vuoden päästä de Lagrassen luostarilla, johon hän jäi kahdeksan vuoden ajaksi.
Cesiumfluoridi
Cesiumfluoridi (CsF) on cesium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa katalyyttinä, tuikeilmaisimissa ja erikoislasien valmistukseen.
Florian Notz
Florian Notz (s. 24. huhtikuuta 1992) on saksalainen maastohiihtäjä, joka edustaa SZ Roemerstein-seuraa.
Cesiumfluoridi
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa cesiumfluoridi on väritöntä ja kiteistä ainetta. Yhdiste on erittäin hygroskooppista ja liukenee erittäin hyvin veteen ja vesiliuos on heikosti emäksinen. Tämän lisäksi se liukenee myös metanoliin. Cesiumfluoridin alkeiskoppi on kuutiollinen ja sen kiderakenne on samankaltainen natriumkloridin rakenteen kanssa.
Florian Notz
Notz oli mukana nuorten MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuihin hän osallistui niin ikään kaksi kertaa. Hän voitti ikäluokan maailmanmestaruuden 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2015. Aikuisten MM-kilpailuissa hän debytoi Falunissa 2015. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 16:nneksi yhdistelmäkilpailussa Lahdessa 2017 ja 17:nneksi samalla matkalla kaksi vuotta myöhemmin Seefeldissä. Viestissä tuloksena on ollut kuudes sija vuosina 2017 ja 2019 sekä seitsemäs sija vuonna 2015. Olympialaisissa hän kilpaili ensi kerran Pekingissä 2022 ja sijoittui yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi ja viestissä viidenneksi.
Cesiumfluoridi
Valmistus ja käyttö
Cesiumfluoridia voidaan valmistaa muun muassa optisissa sovellutuksissa käytettävien erikoislasien valmistukseen. Yhdistettä voidaan myös käyttää tuikeilmaisimissa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä esteröinneissä, orgaanisten fluoriyhdisteiden valmistuksessa fluoraavana reagenssina ja silyylisuojaryhmiä poistavana reagenssina.
Alkukoti Afrikassa
Alkukoti Afrikassa on nykyisin hyväksytyin teoria nykyihmisen alkukodista. Sen mukaan kaikki nykyihmisväestöt ovat Afrikassa kehittyneen heidelberginihmisen jälkeläisiä, jotka levittäytyivät Afrikasta viimeisen kerran Lähi-idän kautta 60 000 vuotta sitten muualle maapallolle ja syrjäyttivät Euroopan ja Aasian alkuperäiset väestöt osin risteytyen niiden kanssa. Yhden syntykodin hypoteesia tukevat fossiilit, arkeologiset löydöt sekä biokemialliset ja geneettiset todisteet. Käsitystä Afrikasta ihmisen alkukotina vahvistaa sekin, että Afrikassa ihmisen geneettinen vaihtelu on paljon suurempaa kuin muualla maailmassa, mikä kertoo siitä, että Afrikan väestö on vanhempaa kuin muun maailman. Afrikan sisällä geneettisesti vanhinta ja monipuolisinta väestöä ovat tutkimusten mukaan eteläisen Afrikan Kalaharin sanit. He tosin asuivat kymmeniä tuhansia vuosia sitten paljon nykyistä laajemmalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, joten vielä ei voida sanoa, missä päin Afrikkaa ihminen syntyi.
Alkukoti Afrikassa -teoria on pitkälti syrjäyttänyt monialuehypoteesin, jonka mukaan nykyiset Afrikan, Euroopan ja Aasian väestöt olisivat kehittyneet näiden maanosien erillisistä pystyihmispopulaatioista kahden miljoonan vuoden aikana.
Amy Tan
pienoiskuva|Amy Tan vuonna 2008. Amy Tan (19. helmikuuta 1952 Oakland) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Tan syntyi Yhdysvalloissa kiinalaisille vanhemmille. Hän opiskeli englantia ja kielitiedettä San Josen yliopistossa. Tan on kirjoittanut erityisesti aasialais-amerikkalaisista naisista.
Luciano Figueroa
Luciano Gabriel ”Lucho” Figueroa Herrera (s. 19. toukokuuta 1981 Santa Fe) on argentiinalainen päättänyt jalkapalloilija ja olympiavoittaja, jonka viimeinen seura oli Malesian pääsarjassa pelaava Johor Darul Takzim. Oikeajalkainen Figueroa on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän on 182 senttimetriä pitkä.
Figueroa edusti vuodet 2001–2003 Rosario Centralia. Vuonna 2003 hän voitti Argentiinan liigan maalikuninkuuden. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi Valioliigan Birmingham Cityyn, jossa hän pelasi kauden aikana vain yhden ottelun ja sai lähteä seurasta. Seuraava osoite oli Primera División de Méxicon Cruz Azul, jossa Figueroa pelasi vain vuoden 2004, mutta teki 33 ottelussa 21 maalia.
Vielä samana vuonna Figueroa siirtyi takaisin Eurooppaan, nyt Espanjan pääsarjan Villarreal CF:ään. Villarrealia hyökkääjä edusti kaksi kautta tehden 26 pelissä vain viisi maalia. Vuonna 2006 hän palasi takaisin kotimaahansa, nyt River Plateen. Vietettyään vain muutaman kuukauden Argentiinassa, siirtyi Figueroa jälleen Eurooppaan, Serie A:n Genoa CFC:hen. Genoaa Figueroa edusti vuodet 2006–2010, käyden välillä lainalla kotimaansa Boca Juniorsissa, jossa tilille tuli liigamestaruus.
Vuonna 2010 Figueroa siirtyi kasvattajaseuraansa Rosario Centraliin, josta vuoden kuluttua eteenpäin ecuadorilaiseen Emeleciin. Talvella 2013 oli edessä jälleen paluu Eurooppaan, nyt Kreikan Superliigan Panathinaikos FC:hen, josta Figueroa lähti kuitenkin vielä saman vuoden syyskuussa. Seuraava osoite oli Malesian pääsarjan Johor Tarul Takzim. Figueroa lopetti uransa vuonna 2015.
Figueroa debytoi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2004. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Argentiinan kanssa Copa Américasta. Sama sijoitus toistui seuraavana vuonna Maanosaliittojen cupissa, jossa Figueroa oli turnauksen toiseksi paras maalintekijä neljällä maalillaan. Figueroa voitti myös olympiakultaa vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta Argentiinan joukkueen kanssa. Vuoden 2005 jälkeen Figueroa ei pelannut otteluakaan maajoukkueessa. Hän teki siinä yhdeksän maalia 15 pelissä.
Häälijärv
Maantietoa
Järvi on 160 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Kavadi järven eteläpuolella Häälimäen ja Saika mäen välisessä painaumassa. Uue-Saalusen kylän peltomaat ulottuvat Häälijärvelle asti, joskin ne ovat järven ympärillä nykyään niittyinä. Järven ympärillä ei ole enää asutusta, mutta Uue-Saalusen ja Trollan kylien välinen maantie ohittaa järven sen itäpuolelta. Järvelle ei kuitenkaan tule tietä.
Paimenrunous
pienoiskuva|upright|[[William-Adolphe Bouguereau, Pastoraali (Paimentyttö), 1889.]] Paimenrunous (bukolinen runous, pastoraalirunous) on paimenelämää käsittelevän lyyrillisen, draamallisen ja romaanikirjallisuuden yhteisnimi. Pastoraali (< ) eli paimenidylli tarkoittaa paimenrunouden aiheisiin pohjautuvaa musiikkia, näytelmiä tai kuvataidetta. Nimitys on lähtöisin latinan sanasta pastor 'paimen'. Pastoraalilla tarkoitetaan myös samoissa aihepiireissä liikkuvaa maalausta.
Häälijärv
Vesistösuhteita
Häälijärv kuuluu Iskna jõen valuma-alueeseen, jossa Iskna jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Häälijärv on Iskna jõen läpivirtausjärvi ja siihen tulee ympäröiviltä niityiltä kolme lyhyttä ojaa. Isknaa kututaan yläjuoksulla myös Troll'a ojaksi. Jo 800 metrin päästä joki laskee Kavadi järveen ja joelle tulee sillä osuudella 12 metrin pudotus. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen 15 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Paimenrunous
Paimenrunous liittyi aluksi puhtaasti kansanomaiseen runouteen, mutta se sovinnaistui pian ja alkoi tulkita kaupunkilaistuneempien aikakausien pyrkimyksiä palata yksinkertaiseen maalaiselämään.
pienoiskuva|upright|vasen|[[Wilhem von Gloeden, Pastoraali-idylli, noin 1902.]] Vanhimmat rauhallista maalaiselämää ihannoivat paimenrunot ovat peräisin antiikin Kreikasta. Paimenrunouden luojana pidetään tavallisesti Theokritosta, jonka idyllit ovat vaikuttaneet Vergiliuksen eklogeihin. Bukolisten runoilijoiden ansiosta Kreikan Arkadiasta muodostui kuva paimenidyllinä. Keskiajalla paimenrunous oli unohduksissa ja heräsi renessanssiaikana uudelleen eloon. Vertauskuvallista eklogirunoutta sepitteli Petrarca.
Italiassa perinne elvytettiin 1400–1500-luvulla, ja tuolloin kehitettiin myös paimennäytelmä, joka sisälsi laulua ja tanssia. Paimennäytelmä, jolla Adam de la Hallen näytelmässä Jeu de Bobin et de Marion oli ollut edeltäjänsä, saavutti korkeimman kehityksensä Torquato Tasson Amintassa ja Giovanni Battista Guarini'n Il pastor fidossa. Paimenromaania, johon jo Longoksen antiikinaikainen Dafnis ja Khloe kuuluu, edustavat Giovanni Boccaccion Ameto, Jacopo Sannazaron Arcadia, Jorge de Montemayorin Diana sekä Honoré d'Urfén Astrée.
Neiti Ihme (Kamala Khan)
Kamala Khan on Marvel-kustantamon sarjakuvien supersankarihahmo. Khan on Marvelin ensimmäinen muslimihahmo, jolla on oma sarjakuvansa. Hän teki ensiesiintymisensä ilman supervoimiaan elokuussa 2013 Captain Marvel -lehden numerossa 14 ennen kuin sai oman lehtensä helmikuussa 2014 Ms. Marvel, joka kertoi hahmon supersankariuran alusta.
Iman Vellani näyttelee Kamala Khania Marvel Cinematic Universen Disney+-sarjassa Ms. Marvel (2022) sekä elokuvassa The Marvels (2023). Khan on myös yksi vuoden 2020 videopelin Marvel’s Avengers pelattavista hahmoista.
J. K. Paasikiven muistomerkki
Teoksen kuvaus
Muistomerkki muodostuu kahdesta mustasta, sileäksi hiotusta ja kuperasta kivipaadesta, jotka seisovat pystyasennossa kolmiportaisella jalustalla. Veistoksen korkeus on 5,5 metriä ja paino 40 tonnia. Kivipaadet ovat mustaa dioriittia, joka on louhittu Jyväskylän Kuokkalassa sijainneesta Mustakivi Oy:n louhimosta.
Muistolause
Jalustan keskimmäiseen korokkeeseen on kaiverrettu Paasikiven nimi sekä suomeksi ja ruotsiksi lause ”Kaiken viisauden alku on tosiasiain tunnustaminen”. Paasikivi käytti tätä lausahdusta kuuluisasti toisella pääministerikaudellaan vuoden 1944 itsenäisyyspäivänä pitämässään puheessa, jossa hän kuvasi Suomen sodanjälkeisen politiikan välttämättömyyksiä. Puheessa Paasikivi mainitsi ajatuksen esittäneen alkujaan ”muuan historioitsija-ajattelija”. Sitaatti on tiettävästi alkuaan 1800-luvulla eläneeltä brittiläiseltä historioitsijalta Thomas Carlylelta, mutta Paasikivi lainasi sen J. V. Snellmanin tekstien kautta. Lauseen alkuperäiseksi esittäjäksi on joskus mainittu Carlylen sijaan hänen aikalaisensa Thomas Macaulay.
Historia
Alkuperäinen kilpailu J. K. Paasikiven muistopatsaasta pidettiin vuonna 1970. Jaetun ensimmäisen palkinnon saivat Harry Kivijärven ehdotus Rinnakkaiselo ja Kain Tapperin ehdotus Paasikiven linja. Ratkaisua arvosteltiin, koska molempien ehdotusten katsottiin kilpailun sääntöjen vastaisesti olleen muunnelmia samojen tekijöiden aiemmin esillä olleista muista töistä. Tapperin ehdotuksen sanottiin muistuttavan suuresti hänen aiempaa työtään Mustalaisen puukko, Kivijärven ehdotuksen taas useitakin hänen aiempia töitään. Kivijärvi oli tehnyt 1960-luvulta alkaen runsaasti mustiin kivipaasiin perustuneita minimalistisia veistoksia, joista monissa toistuu kahden rinnakkain seisovan paaden muodostama porttiaihe. Kyse oli enemmänkin Kivijärven ja Tapperin omaksumasta tyylistä kuin yksittäisen teoksen kopioinnista. Kilpailu jouduttiin kuitenkin uusimaan. Kivijärvi voitti vuonna 1976 uusintakilpailun muunnellulla ehdotuksellaan Itä ja Länsi, jossa hän oli jättänyt pois alkuperäiseen ehdotukseensa sisältyneen poikittaisen arkkitraavikiven.
Helsingin kaupunki tarjosi muistomerkin sijoituspaikaksi alkuaan Hesperian esplanadia Töölössä, mutta paremmaksi vaihtoehdoksi keksittiin niin sanottu Arkadianaukio lähempänä ydinkeskustaa ja Eduskuntataloa. Muistomerkki paljastettiin Paasikiven syntymän 110-vuotispäivänä 27. marraskuuta 1980.
Paasikiven muistomerkki oli Suomen ensimmäinen valtionpäämiehelle pystytetty abstrakti muistomerkki. Ei-esittävä muistomerkki herättikin aikanaan vilkkaan julkisen keskustelun. Teos sai kansan suussa lempinimen ”Juho Kusti ja Alli”, koska kahden pönäkän kivipaaden väitettiin muistuttavan Paasikiveä ja tämän puolisoa Allia.
Muut muistomerkit
Helsingin muistomerkin ohella J. K. Paasikivelle on pystytetty näköispatsas Lahteen vuonna 1961 sekä rintakuvat Lahden Mukkulaan 1960-luvulla ja Keravalle vuonna 1974.
Reijo Paavilainen
Reijo Paavilainen (s. 11. marraskuuta 1946 Eura) on suomalainen kuvanveistäjä ja mitalien muotoilija. Hänet tunnetaan parhaiten Suomen Pankille suunnitelluista juhlarahoista. Hän on myös suunnitellut seinäveistoksen tasavallan presidentin virka-asuntoon Mäntyniemeen. Hän asuu Pyhärannassa.
Suunnittelutöitä
200px|right|thumb|[[Kalevalan 150-vuotisjuhlien kunniaksi lyöty juhlaraha]] Paavilainen suunnitteli ensimmäisen juhlarahansa vuonna 1985 Kalevalan juhlavuoden kunniaksi. Juhlarahan tilaaja oli Suomen Pankki ja raha lyötiin Suomen Rahapajassa. Raha valittiin vuonna 1987 kansainvälisessa numismaattisessa kilpailussa Washingtonissa vuoden kauneimmaksi metallirahaksi. Tämän juhlarahan jälkeen Paavilainen on vuoden 2011 alkuun mennessä suunnitellut sekä Suomen markkamääräisiä että euromääräisiä juhlarahoja enemmän kuin kukaan muu muotoilija.
Paavilainen on kahdesti voittanut amerikkalaisen World Coin News -lehden kansainvälisen kilpailun. Vuonna 1992 voittoisa oli hänen sotainvalidien juhlarahansa ja vuonna 1994 yleisurheilun EM-kisojen juhlarahansa.
Juhlarahojen ohella Paavilainen on suunnitellut mitaleja eri tilaajille vuoteen 1996 mennessä yhteensä 50 kappaletta. Mitalit voidaan jakaa aiheeltaan ja muotokieleltään kolmeen ryhmään. Ensimmäinen on laaja ryhmä urheilumitaleja. Toisen ryhmän muodostavat muut 1980-luvun, muodoltaan suorakulmaiset ja rakenteellista sommittelua ilmentävät mitalit. 1990-luvun kaarevaa ja aaltoilevaa muotokieltä hyödyntävät mitalit voidaan nähdä kolmantena mitalien ryhmänä.
Yksityiselämä
Paavilaisen avopuoliso on kuvataiteilija Eija Suneli. Hänellä on kaksi lasta.
Johanneksenleipäpuu
Johanneksenleipäpuu (Ceratonia siliqua) on hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva kasvi. Se kasvaa Välimeren, Pohjois-Afrikan, Lähi-idän ja Turkin alueella. Kasvi tunnetaan myös nimellä Carob.
Kuvaus
pienoiskuva|vasen|Hedelmiä ja siemeniä Johanneksenleipäpuu on ikivihreä, noin 15 metriä korkeaksi kasvava puu. Se kukkii elokuun ja lokakuun välillä. Lehdet ovat nahkeat ja muodostuvat 6–10 soikeasta, ehytlaitaisesta lehdykästä. Hedelmät ovat 20 cm pitkiä palkoja.
Käyttö
Johanneksenleipäpuu on kotoisin Välimeren alueelta ja jo antiikin kreikkalaiset tekivät tunnetuksi sen hedelmää ympäri tuntemaansa maailmaa. Johanneksenleipäpuusta valmistetaan suklaan ja kaakaon korviketta, joka on rasva- ja energiapitoisuudeltaan vain murto-osan vastaavasta määrästä suklaata tai kaakaota. Johanneksenleipäpuujauheen E-koodi on E410.
Johanneksenleipäpuun siemeniä on ennen käytetty punnuksina muun muassa jalokiviä punnittaessa. Siemenen massaan perustuu yksikkö karaatti, joka kuitenkin myöhemmin standardoitiin vastaamaan 0,2 grammaa.
Liu Qing (yritysjohtaja)
Liu Qing eli Jean Liu Qing tai Jean Liu (s. 1978, Peking) on kiinalainen yritysjohtaja.
Keväällä 2018 hän toimi kiinalaisen taksi- ja kuljetuspalvelujen varausohjelmistoa kehittävän DiDin hallituksen puheenjohtajana. Liun johdolla Didi hankki yhdysvaltalaisen Uberin Kiinan toiminnot vuonna 2016. Tämän jälkeen Didi hankki 5,5 miljardin dollarin rahoituksen toiminnalleen, jonka avulla yhtiö pyrki laajentamaan taksipalvelujaan Euroopan, Lähi-itään ja Afrikkaan.