cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rakennuseriste
EPS- ja XPS -eristeet
EPS-eristeelle tyypillinen lämmönjohtavuuden suunnitteluarvo on 0,031-0,039 W/(Km). EPS on rakenteeltaan enemmän ilmaa ja vesihöyryä läpäisevä ja vettyy vaativissa oloissa helpommin kuin suulakepuristetut XPS-levyt. EPS-eristeet vaativat yleensä erillisen höyrynsulun. EPS-levyjen valmistajia ovat mm. Soklex, Ruukki, Styroplast, UK-Muovi, Finnfoam Oy ja Thermisol. Lisäämällä EPS-raaka-aineeseen grafiittia, voidaan valmistaa ns. harmaata EPS -eristettä, jonka eristyskyky on n. 16–25 % tavallista EPS-eristettä tehokkaampi. Harmaata EPS-eristettä valmistavat mm. Finnfoam Oy, UK-Muovi ja Thermisol.
XPS-eriste estää veden kapillaarisen nousun esimerkiksi maavastaisissa alapohjissa. XPS-levy toimii höyrynsulkuna, mutta saumakohdat pitää aina erikseen tiivistää, Tunnettuja XPS-valmistajia ovat muun muassa Finnfoam Oy, M-Plast ja Saint-Gobain.
Yksi tyypillinen EPS- ja XPS-eristeiden käyttökohde rakennuseristämisessä on routaeristys, jolla estetään routimisen vaikutuksia rakennusten ja teiden perustuksiin. Polystyreenieristeet sopivat ominaisuuksiltaan ja hinnaltaan erinomaisesti routaeristämiseen, mutta koska vettyneet lämmöneristeet eivät toimi suunnitellusti, tulee niiden vedenimeväisyysominaisuuksiin kiinnittää huomiota. Eräässä Suomessa suoritetussa tuotetestissä eri EPS-routaeristeiden vedenimeväisyydessä löytyi huomattavia laatueroja. XPS-levyt olivat testissä tasalaatuisempia ja sopivat vedenimeväisyysominaisuuksiensa puolesta paremmin routaeristykseen.
XPS- ja EPS-eristeet luokitellaan palavaksi materiaaliksi, mutta rakenteisiin oikein asennetut eristeet ovat turvallisia, eivätkä edistä tulipaloa. Muun muassa Keski-Euroopassa XPS ja EPS ovat yleisimmin käytettyjä seinien ja kattojen lämmöneristemateriaaleja.
Polyuretaani
Uretaanieristeet valmistetaan kerrosrakenteiseksi pinnoitemateriaalilevyjen väliin. Pinnoitteena voi olla alumiinipaperi, alumiini, bitumihuopa, äänieristysvilla, kivilevy, vaneri, lasikuitukartonki tai kipsilevy. Alumiinilla pinnoitettua uretaanilevyä ei saa käyttää betonivalun kanssa, koska betoniliimat aiheuttavat kemiallisen reaktion alumiinipinnoitteen kanssa. Betonielementteihin ja betonilaatan alle eristeeksi käytetään siihen erikseen suunniteltuja ja testattuja tuotteita.
Levyt saumataan pursotettavalla polyuretaanivaahdolla ja saumat tiivistetään höyry- ja ilmatiiviiksi höyrysulku- tai alumiiniteipillä.
Tunnettuja PIR-valmistajia ovat Finnfoam Oy ja Kingspan (ent.SPU).
Polyuretaanieristeen raaka-aineena käytetyt isosyanaatit ovat terveydelle vaarallisia. Palonestoaineena käytetään halogenoituja yhdisteitä, jotka ovat haitallisia, koska ne kertyvät eliöstöön. Vuonna 2015 valmistuneessa opinnäytetyössä havaittiin lisäksi, että noin kolmenkymmenen vuoden ikäisten polyuretaanielementtirakenteisten pientalojen sisäilmassa esiintyi poikkeavuutena etikkahappoa. Tämä saattaa johtua siitä, että uretaanin haurastuminen on vapauttanut umpisoluisesta materiaalista 1970- ja 1980-luvuilla ponneaineena käytettyä butaania, joka muuttuu hiilidioksidiksi ja etikkahapoksi hapen kanssa reagoidessaan. Polyuretaani haurastuu enemmän tai vähemmän kuten muutkin muovit muun muassa hapen ja lämpötilavaihteluiden vaikutuksesta.
Fenolieristeet
Fenolihartsi on Suomessa vielä harvinainen, mutta Euroopassa käytetty, hyvin paljon PIR-eristeen kaltainen uuden sukupolven yleiseriste. Fenolieristeen lämmöneristävyys 0,022 W/(m•K). Fenolieristettä on saatavilla myös diffuusioavoimena, eli vesihöyryä läpäisevänä.
Kevytsoraharkot
Kevytsoraharkoissa käytettävä eristemateriaali ja harkon U-arvo vaihtelee valmistajakohtaisesti.
Sahanpuru ja kutterilastu
Sahateollisuuden sivutuotteena syntyy eristeeksi soveltuvaa sahanpurua ja kutterilastua. Useimmiten tämä puru on kuitenkin tuoreena liian märkää käytettäväksi eristeenä heti, vaan sen pitää kuivata. Liian märkänä tiiviiksi pakattu sahanpuru voi alkaa käydä ja toimia homeiden kasvualustana. Kuivaa puuta sahaavilta puutavaraliikkeiltä sahanpurua voi saada myös osin kuivatettuna.
Lämpöeristämisen laskennallinen lämmönjohtavuus on sahanpurulla 0,075 - 0,12 W/(Km) ja kutterinlastulla noin 0,14 W/(Km). Vanhoissa rakennuksissa käytettiin tyypillisesti tiiviiksi sullottua eristeseosta jossa oli puolet sahanpurua ja puolet kutterinlastua. Nykyään kutterinlastusta on jalostettu myös mineraalivillan luokkaa olevan eristeitä.
Ilma ja muut kaasut eristeenä
Ilma on hyvä eriste sopivassa mittakaavassa. Sen ongelma eristämisen kannalta on liikkuminen, joka on sitä nopeampaa mitä suuremmasta ilmavälistä ja lämpötilaerosta on kyse. Pienessä raossa ilma liikkuu hitaammin. Tätä liikettä käytetään myös parantamaan huoneilmaa yhdessä ilmanvaihdon kanssa.
Tällöin ilma nousee ylös lämmintä pintaa pitkin ja laskee alas kylmää pintaa pitkin. Samalla lämpöä siirtyy ilmaan lämpimältä pinnalta. Lämpö siirtyy ilman mukana edelleen kylmälle pinnalle, jossa lämpö siirtyy ilmasta pintaan. Kierto jatkuu kunnes pinnat ovat saman lämpöiset. Jos pinnoilla on kosteutta niin se tiivistyy kylmälle pinnalle kastepisteen määrittelemässä lämpötilassa ja kosteudessa. Tyhjiö on ilmaa parempi eriste, koska siinä ei ole johtavia kaasuja lainkaan.
Gagnefin kunta
Gagnefin kunta on Taalainmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Taalainmaahan. Kunnan keskustaajama on Djurås.
Kunnan maapinta-ala on 767,17 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 10 378 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 24,53 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistus ei aiheuttanut muutoksia alueella. Nykyinen Gagnefin kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä Flodan ja Gagnefin maalaiskunnat.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Gagnefin maalaiskunnan vaakuna. Myös Flodan maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 209 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 199 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Jaakko Säkö
Jaakko Sakari Säkö, vuoteen 1935 Wiss, (13. marraskuuta 1924 Kaarina – 23. huhtikuuta 2012 ) oli suomalainen puutarhatutkija. Hän oli vuodesta 1960 Maatalouden tutkimuskeskuksen puutarhaosaston johtaja professorin arvonimellä. Hän tutki omenan- ja marjanviljelyä.
Gagnefin kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 182 336 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 92 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 8 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 73,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 682 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Flodan taajaman nimenä on joskus ollut myös Dala-Floda.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Mjälgen on sittemmin kasvanut yhteen Djuråsin ja Nordanholen Mockfjärdin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Gagnefin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Gagnefin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Isak Behm
Isak t. Iisak Behm (k. 1622 tai sen jälkeen) oli Pohjanmaan käskynhaltija vuodesta 1605 ja myöhemmin myös Länsipohjan käskynhaltija. Hän suoritti vuonna 1607 Täyssinän rauhansopimuksen mukaisen rajan pohjoisosalla rajanvedon yksin ilman venäläisten läsnäoloa Inarin järveen asti, korjautti Oulun linnan ja rakennutti Kajaanin linnan.
Freja (satelliitti)
thumb|250px|right|Frejan malline Swedish Space Corporationin aulassa, Tukholman Solnassa. Freja oli ruotsalainen Maan magnetosfääriä tutkiva satelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 6. lokakuuta 1992 Sen rakensi Swedish Space Corporation ja sen rahoitti Rymdstyrelse. Sen kuljetti avaruuteen Pitkä Marssi 2C -kantoraketti Jiuquanin avaruuskeskuksesta Kiinan kansantasavallasta. Satelliitti maksoi 19 miljoonaa dollaria, joka ei sisällä sen tiedelaitteita. Saksa rahoitti noin 25 prosenttia satelliitin kehitystyöstä. Missio päättyi 30. kesäkuuta 1995 ja satelliitti lakkasi toimimasta 14. lokakuuta 1996.
Tekniikkaa Rata
Ruonajärvi (Ulvila)
Ruonajärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Joutsijärven alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 13,7 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä laskuoja Joutsijärveen Pirttilahteen.
Chris Stewart (jääkiekkoilija)
Chris Stewart (s. 30. lokakuuta 1987 Toronto, Ontario, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Colorado Avalanche varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuoden 2006 varaustilaisuudessa. Stewart teki NHL:ssä läpimurron kaudella 2009–2010, jolloin hän teki 64 pistettä ja 28 maalia.
Stewartin veli Anthony on myös jääkiekkoilija, ja heidän äitinsä on kotoisin Jamaikalta.
Sandrine Aubert
Aubert osallistui aikuisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Åren MM-kisoissa 2007 ollen parhaimmillaan kahdeksastoista pujottelussa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli superyhdistetyssä yhdeksäs ja Vancouverin olympialaisissa 2010 pujottelussa viides.
Aubert kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2003. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan yhdistetyn kilpailussa 27. Kvitfjellissä maaliskuussa 2006. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides St. Antonin superyhdistetyssä joulukuussa 2007. Yhdistetyn maailmancupissa hän sijoittui kaudella 2007–2008 neljänneksi. Ensimmäisen voittonsa – ja palkintokorokepaikkansa – hän saavutti Ofterschwangin pujottelukilpailussa 7. maaliskuuta 2009. Muutamaa päivää myöhemmin hän voitti maailmancup-kauden 2008–2009 viimeisen pujottelun Åressa. Pujottelucupin kokonaispisteissä hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2009–2010 hän voitti pujottelukilpailut Åressa ja Zagrebissa sekä sijoittui samassa lajissa toiseksi Lienzissä. Pujottelucupin kokonaispisteissä hän oli neljäs.
Aubert voitti Ranskan pujottelumestaruuden vuonna 2007 ja saman lajin Euroopan cupin kokonaiskilpailun kaudella 2005–2006.
Molla Nəsrəddin
thumb|175px|Molla Nəsrəddinin kansikuva vuodelta 1909: ”Voitte opettaa mitä tahansa paitsi luonnontieteitä.” Molla Nəsrəddin oli vuosina 1906–1931 ilmestynyt azerinkielinen kuvitettu pilalehti. Sen nimi perustuu itämaisiin kansantarinoihin, joiden sankarina toimii samanniminen ovela ja sanavalmis mullah.
Lehden perustaja ja pitkäaikainen toimittaja oli kirjailija Cəlil Məmmədquluzadə. Se ilmestyi Tbilisissä kevääseen 1912 saakka sekä uudelleen vuosina 1913–1914 ja 1917. Vuonna 1921 Məmmədquluzadə julkaisi lehteä Täbrizissä. Vuodesta 1922 lähtien se ilmestyi Bakussa. Kahdeksansivuisen viikkolehden avustajina toimivat muun muassa runoilijat Sabir, Əli Nəzmi, Əliqulu Qəmküsar, näytelmäkirjailija Əbdürrəhim Haqverdiyev, säveltäjä Üzeyir Hacıbəyov ja romaanikirjailija Məmməd Səid Ordubadi. Taidokkaita pilakuvia piirsivät Tbilisissä asuneet saksalaiset Oscar Schimmerling ja Joseph Rotter sekä myöhemmin taiteilija Əzim Əzimzadə.
Voimakkaan uudistusmielinen Molla Nəsrəddin pyrki muuttamaan yhteiskuntaa satiirin keinoin. Sen vakioaiheita olivat Azerbaidžanin asema Venäjän ja Iranin puskurivyöhykkeenä, Iranin šaahien ja Venäjän tsaarien kolonialistiset asenteet, azerisivistyneistön halveksuva suhtautuminen kansallisuuteensa ja kieleensä, naisen asema patriarkaalisessa yhteiskunnassa, tavallisten ihmisten köyhyys, turvattomuus ja terveydenhoidon puute, muslimipapiston fanaattisuus ja tekopyhyys, virkamiesten korruptio, rahvaan takapajuisuus, lukutaidottomuus ja tietämättömyys. Poliittisen linjansa takia lehti joutui usein viranomaisten ja papiston vainon kohteeksi. Sillä oli suuri vaikutus Taka-Kaukasian, Iranin, Turkin ja Keski-Aasian lehdistön sekä yhteiskunnallisen ajattelun kehitykseen.
Lähteet
‎
Tivadar Galánthay Glock
Tivadar Galánthay Glock (1872–1956) oli unkarilainen upseeri ja pikakirjoittaja, joka laati saksalaisesta Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä sovituksen kiinan kielelle. Vuonna 1935 hänet valittiin Unkarin parlamentin jäseneksi.
Formaatti (kuvataide)
Formaatti (ranskan sanasta format ’koko, arkkikoko, paperikoko’) tarkoittaa kuvan muotoa ja kokoa tai standardia, joiden mukaan nämä määritellään. Suorakaiteen muotoisesta kuvasta puhuttaessa formaatti tarkoittaa siis kuvan korkeuden ja leveyden välistä suhdetta sekä pinta-alaa. Kuvaformaatti voi tarkoittaa myös pelkästään korkeuden ja leveyden välistä suhdetta määrittelemättä kuvan kokoa; näin erityisesti elokuvista, televisiosta ja valokuvauksesta puhuttaessa. Kuvan koko ilmoitetaan tavallisesti sentteinä tai tuumina, harvoin millimetreinä siten, että ensin on korkeus ja sitten leveys, esimerkiksi 81,5×54 cm. Ilmoitettaessa kuvan koko pikseleinä kirjataan ensin leveys ja sitten korkeus, esimerkiksi 1 600×1 200 px.
Euroopan maalaustaiteen formaatit
Historian kuluessa maalaustaiteen genret eli lajityypit saivat vakiintuneet formaattinsa. Sivujen suhde länsimaisessa taiteessa on yleensä seuraava eri genreissä:
Muotokuvan ja maiseman sivusuhteita on tapana sanoa myös vaakakuvaksi ja pystykuvaksi. Maalaustaiteen formaatit eivät tavallisesti noudata arkkikokojen vakiintuneita standardeja, kuten A-sarjan paperikoot. Vaikka esimerkiksi maalausten kiilakehyksiä saatetaan myydä valmiiksi mitattuina muotokuvalle, asetelmalle, maisemalle ja merimaisemalle, vain akateemisessa taiteessa formaatit määriteltiin matemaattisen tarkasti. Maalauksen aihe määrittelee tavallisesti sen formaatin.
Pientä maalausta länsimaisessa taiteessa kutsutaan miniatyyrimaalaukseksi. Suuria, usein historiallisia tai ajankohtaisia aiheita käsitteleviä maalauksia saatettiin aikoinaan esittää yleisölle Euroopan suurkaupungeissa. Tällaista suurta, kuuluisaa maalausta, kuten Théodore Géricaultin Medusan lauttaa (1818–1819) kutsuttiin joskus nimellä grande machine (”suuri kone”). Maalausten koot olivat yleensä pienehköjä ja keskisuuria länsimaisessa taiteessa, mutta toisen maailmansodan jälkeen suuret maalauskankaat yleistyivät amerikkalaisen abstraktin ekspressionismin myötä.
Itä-Aasian taiteen formaatit
center|thumb|800px|Japanilaisen Utagawa Kuniyoshin (1798–1861) viisiosainen maalaus. Itä-Aasian taiteessa formaattien traditio on erilainen kuin Euroopassa. Formaatti sitoutui myös maalausalustaansa. Riippuvalle rullalle maalatun maiseman formaatti voi olla voimakkaasti pystysuuntainen ja sermille maalatun vaakasuuntainen. Itä-aasialaisessa traditiossa maalaustaiteen teoksia ei esitetä koskaan pitkiä aikoja. Niitä näytetään lyhytkestoisissa tilaisuuksissa, jonka jälkeen ne laitetaan varastoon.
Albumit – Albumit koostuvat suhteellisen pienistä, neliön, suorakaiteen tai viuhkan muotoisista maalauksista tai kalligrafiasta, jotka on kiinnitetty omille sivuilleen ja sitten kootaan kirjamaiseksi rakenteeksi, jota katsotaan oikealta vasemmalle.
Viuhkat – Kiinassa käytettiin perinteisesti ovaalinmuotoisia viuhkoja. Taitetut viuhkat arvellaan kehitetyn Japanissa ja Koreassa ja tuodun Kiinaan luultavasti Ming-dynastian aikana. Näiden viuhkojen pinnat on usein koristeltu pienillä maalauksilla tai kalligrafisilla kuvioilla.
Riippuvat rullat – Tätä formaattia käytetään pystysuuntaisiin sommitelmiin. Valmis kuva kiinnitetään paperitaustaan ja kehystetään koristeellisin silkkiboordauksin.
Sermit – Kiinteät sermit olivat yleensä suuria paneleja ja alustoja suurten maalausten esittämiseen Kiinassa. Sekä kiinteitä että taivutettuja sermejä vietiin Japaniin ja Koreaan Aasian mantereelta. Taivutettu formaatti liittyy läheisesti Japanin taiteeseen, jossa niitä on käytetty sekä ulkona että sisällä ainakin Heian-kaudelta Momoyama-kaudelle. Taivutetut sermit valmistetaan tavallisesti pareissa ja niissä voi olla jopa kahdeksan paneelia, vaikkakin kuusipaneeliset ovat tavallisimpia.
Constance Markievicz
Constance Georgine Markievicz (myös muodossa Markiewicz, o.s. Gore-Booth; 4. helmikuuta 1868 Lontoo – 15. heinäkuuta 1927 Dublin) oli irlantilainen kreivitär ja radikaali nationalistinen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 1918 ensimmäisenä naisena Ison-Britannian parlamenttiin, tosin muiden Sinn Féin -puolueen edustajien tavoin hän kieltäytyi ottamasta edustajanpaikkaansa vastaan.
Leonid Belski
Leonid Belski (1855 Korotojak, Voronežin kuvernementti – 1916) oli venäläinen kirjallisuushistorioitsija. Hän oli Moskovan yliopiston ja naisjatko-opiston professori. Hän käänsi Kalevalan venäjäksi (1889) ja toimitti siitä 1904 nuorisolle lyhennetyn kuvitetun version. Hänen Kalevala-käännöksestään on julkaistu 1977 nelikymmenjäsenisen työryhmän työstämä uusi versio. Belskin käännöstä on kehuttu, että hän käänsi teoksen Kalevalalle ominaiseen tyyliin, ja siitä välittyy alkuteoksen tragiikka ja huumori.
Constance Markievicz
Elämä
Constance kuului Gore-Boothin sukuun, joka edusti Irlannin englantilaistaustaista ja protestanttista aatelia. Hänen isänsä oli Sir Henry Gore-Booth, joka omisti merkittävän Lissadellin tilan Irlannin Sligossa. Constancen sisar Eva Gore-Booth oli tunnettu suffragetti. Constance esiteltiin vuonna 1887 kuningatar Viktorian hoville, ja hän opiskeli vuodesta 1893 alkaen Lontoon Slade School of Art -taidekoulussa. Oleskellessaan myöhemmin Pariisissa hän tutustui puolalaiseen kreivi Kazimierz Dunin-Markiewicziin ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1900. Pariskunta asui vuodesta 1903 Dublinissa Irlannissa, jossa Constancen mielenkiinto alkoi suuntautua Irlannin politiikkaan. Hän joutui eroon puolisostaan ensimmäisen maailmansodan puhjettua, jolloin kreivi Markievicz lähti sotakirjeenvaihtajaksi Balkanille.
Markievicz liittyi vuonna 1908 Sinn Féiniin ja Inghinidhe na hÉireann (Irlannin tyttäret) -nimiseen militanttiin nationalistiseen naisjärjestöön. Seuraavana vuonna hän perusti Na Fianna Éireannin, partioliikettä muistuttaneen järjestön, jonka todellinen tarkoitus oli kouluttaa nuorista pojista taistelijoita itsenäisyysliikettä varten. Hän läheni myös James Larkinin ja James Connollyn johtamaa työväenliikettä ja osallistui vuoden 1913 Dublinin suuren työsulun aikana työtaisteluun liittyneiden työläisten perheiden muonittamiseen. Markievicz oli mukana myös Irlannin kansalaisarmeijan (ICA) perustamisessa. Hänet pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1911 osallistumisesta kuningas Yrjö V:n vastaiseen mielenosoitukseen.
thumb|left|upright=0.9|Studiokuva kreivitär Markieviczista revolverin kanssa. Markievicz otti huhtikuussa 1916 osaa Irlannin pääsiäiskapinaan. Hän toimi kapinaviikon aikana Michael Mallinin lähimpänä alaisena tämän komentopaikalla Dublinin St. Stephen’s Greenin luona ja osallistui myös taisteluihin. Kapinaan osallistui muitakin naisia, mutta Markievicz oli ainoa nainen, joka joutui kapinan kukistamisen jälkeen sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin 4. toukokuuta pidetyssä istunnossa kuolemaan, mutta tuomio lievennettiin hänen sukupuolensa vuoksi elinikäiseksi pakkotyöksi. Markievicz oli lopulta vankilassa vain 13 kuukautta, kunnes hän vapautui yleisellä armahduksella kesäkuussa 1917. Hänet tosin vangittiin pian uudestaan hänen yllytettyään irlantilaisia vastustamaan asevelvollisuuskutsuntoja.
Markievicz istui vielä vankilassa, kun hänet valittiin joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa parlamentin alahuoneeseen Dublinin St Patrick’sin vaalipiirin edustajana. Hän oli ensimmäinen Britannian parlamenttiin valittu nainen, mutta muiden Sinn Féinin edustajien tavoin hän ei ottanut paikkaansa vastaan, sillä he kieltäytyivät vannomasta uskollisuudenvalaa Englannin kuninkaalle. Parlamentti oli hieman aiemmin hyväksynyt lain naisten äänioikeudesta ja vaalikelpoisuudesta.
Sinn Féinin edustajat perustivat Dubliniin oman parlamentin, Dáil Éireannin, johon myös Markievicz liittyi vankilasta vapauduttuaan maaliskuussa 1919. Hänestä tuli huhtikuussa tasavaltalaishallituksen työministeri, missä tehtävässä hän toimi kaksi vuotta. Hän toimi myös Cumann na mBan -naisjärjestön johtajana. Kesäkuussa 1919 brittiviranomaiset tuomitsivat Markieviczin jälleen neljäksi kuukaudeksi pakkotyöhön kansankiihotuksesta ja seuraavana vuonna hän sai kahden vuoden tuomion. Tällä kertaa hän vapautui Irlannin vapaussodan päättäneen rauhansopimuksen yhteydessä annetulla armahduksella. Hän vastusti katkerasti Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta ja tuki sopimuksen vastustajia Irlannin sisällissodassa. Elokuussa 1923 Markievicz valittiin Irlannin vapaavaltion parlamenttiin, mutta Sinn Féinin edustajat kieltäytyivät jälleen vannomasta uskollisuudenvalaa kuninkaalle eivätkä ottaneet paikkojaan vastaan. Marraskuussa hän joutui vielä kerran vankilaan, mutta vapautui ryhdyttyään nälkälakkoon.
Markievicz liittyi Éamon de Valeran vuonna 1926 perustamaan Fianna Fáil -puolueeseen, ja hänet valittiin seuraavana vuonna sen edustajana parlamenttiin. Hän kuoli kuukautta vaalien jälkeen ehtimättä ottaa paikkaansa vastaan. Hänet haudattiin Dublinin Glasnevinin hautausmaalle.
Hallintovaliokunta
Hallintovaliokunta (HaV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä julkisen sektorin hallintoon liittyviä asioita, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien hallintoasioita koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan käsittelemät aiheet kattavat julkisen sektorin hallinnon valtionhallinnosta kunta-asioihin sekä esimerkiksi poliisiasiat, rajavartiolaitosta koskevat asiat, pelastustoimen, väestöhallinnon, valtion henkilöstöpolitiikan, ulkomaalaisasiat ja kirkollisasiat.
Esimerkkejä hallintovaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnan jäsenet
Hallintovaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Lehtisaari (Padasjoki)
Lehtisaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella.
Maantietoa
Saari on 710 metriä pitkä, 270 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,0 hehtaaria. Saari on muutamassa kohdassa melko kapea. Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa ja Virmailan edustalla. Se kuuluu Lehtisten saariryhmään, jossa on kymmeniä pikkusaaria. Lehtisen ja Pirttisaaren välissä on vain muutaman metrin levyinen ruohottunut salmi. Pirttisaaren, Selkäsaaren ja Lehtisen väliin jää suojaisia ja matala laguunimainen lahti. Saari on matala ja sen korkein mäki, joka sijaitsee saaren länsipäässä, kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio.
Virkistysalue
Pirttisaaressa on pitkä venelaituri ja rannassa on ainakin sauna, uimalaituri, grillikatos, jätteiden kierrätyspiste ja kompostikäymälä (vuoden 2012 tilanne). Virkistysaluetta, josta käytetään nimitystä ”Lehtisen virkistysalue”, hoitaa Päijänteen virkistysalueyhdistys. Siihen sisältyy Pirttisaari ja Selkäsaari ja niiden eteläpuolinen Lehtisaari. Niiden yhteinen pinta-ala on 45,6 hehtaaria.
Lähteet
61.47486°N, 25.3578°W
Jack Capuano
Jack C. Capuano Jr. (s. Cranston, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi vuosina 1989–1992 kuusi peliä NHL:ssä ja on toiminut jääkiekkovalmentajana vuodesta 1995 lähtien. Nykyään hän on NHL:n New York Islandersin päävalmentaja.
Jääkiekkoura
Capuano syntyi ja kasvoi Cranstonin kaupungissa Rhode Islandissa. Hänen vanhempansa omistivat menestyvän jätealanyrityksen. Capuanon nuorempi veli Dave Capuano on myös jääkiekkoilija.
Toronto Maple Leafs varasi Capuanon kesän 1984 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 88. Hän ei pelannut jääkiekkoa kaudella 1984–1985, koska keskittyi opintoihinsa, jotta saisi oikeuden Mainen yliopiston urheilustipendiin. Capuano pelasi Mainen yliopistossa jääkiekkoa vuosina 1985–1988. Hän jätti opintonsa yliopistossa kesken vuonna 1988 ja keskittyi jääkiekkoammattilaisuuteen.
Capuano teki sopimuksen Toronton kanssa, mutta pelasi ensimmäisen kauden kokonaan seuran farmijoukkueessa, AHL:n Newmarket Saintsissa. Hänellä oli kauden 1988–1989 päätteeksi Newmarketin huonoin plus/miinus-tilasto, -28. Capuano osallistui Toronton harjoitusleirille syyskuussa 1989 ja mahtui joukkueen lopulliseen kokoonpanoon, koska Tom Kurvers ei suostunut allekirjoittamaan uutta sopimusta Toronton kanssa. Capuano pelasi kauden ensimmäisen pelin, mutta kun Kurvers solmi uuden sopimuksen Toronton kanssa, Capuano lähetettiin taas Newmarketiin. Capuano pelasi Newmarketissa vain kahdeksan peliä, jonka jälkeen hän jätti seuran marraskuussa ja vaati että Toronto myisi hänet toiseen NHL-seuraan. Toronto suostui vaatimukseen ja myi Capuanon 20. joulukuuta 1989 yhdessä Paul Gagnen ja Derek Laxdalin kanssa New York Islandersiin, josta se sai vaihdossa Mike Stevensin ja Gilles Thibaudeaun. Capuano lähetettiin Islandersissakin farmijoukkue Springfield Indiansiin, mutta hänet myytiin uudelleen jo 6. maaliskuuta 1990 Vancouver Canucksiin, josta Islanders sai vaihdossa Jeff Rohlicekin. Vancouverissakin Capuano pelasi keväällä 1990 ainoastaan farmijoukkueessa.
Seuraavakin kausi alkoi Vancouverin farmijoukkueessa, mutta Capuano sai toisen NHL-mahdollisuutensa 21. lokakuuta, jolloin hän pelasi uransa toisen NHL-ottelun. Samalla hänestä tuli veljensä Daven kanssa ensimmäinen veljespari, joka edusti Vancouveria NHL:ssä samassa ottelussa. Capuano pelasi Vancouverissa kauden aikana vain kolme NHL-ottelua, ja suurimman osan kaudesta hän pelasi farmijoukkueessa. Hän teki kaudella Milwaukee Admiralsissa 50 tehopistettä, ja hänet valittiin kauden päätteeksi IHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Valmennusura
ECHL:n Tallahassee Tiger Sharks nimitti Capuanon apulaisvalmentajaksi vuonna 1995. Helmikuussa 1997 hänet nimitettiin seuran päävalmentajaksi ja jääkiekkotoimenjohtajaksi. Joukkue muutti kesällä 1997 Florenceen ja otti uuden nimen Pee Dee Pride. Helmikuussa 1998 Capuano nimitettiin joukkueen apulaismanageriksi. Vuonna 1998 hän tuli toiseksi ECHL:n vuoden valmentajapalkinnon äänestyksessä. Hän toimi kummassakin tehtävässä kauden 1998–1999 loppuun. Ennen kauden 1999–2000 alkua Pee Dee Pride nimesi Capuanon seuran varajohtajaksi ja general manageriksi. Hän jatkoi tässä tehtävässä huhtikuuhun 2005, jolloin seura lopetti toimintansa.
New York Islanders palkkasi Capuanon apulaisvalmentajaksi vuonna 2005. Seuraavana vuonna hänestä tuli seuran farmijoukkueen, AHL:n Bridgeport Sound Tigersin apulaisvalmentaja. Vuonna 2007 hänet nimettiin Bridgeportin päävalmentajaksi. Hän oli seuran päävalmentaja myös kaudella 2008–2009. Kauden 2009-2010, hän jatkoi Bridgeportin päävalmentajana ja aloitti kauden 2010-2011 samassa roolissa. Kauden puolivälissä hänet kuitenkin nostettiin pois potkitun Scott Gordonin tilalle New York Islandersin päävalmentajan paikalle.
Arash Muridiyazd
Arash Muridiyazd (s. 29. tammikuuta 1987 Iran) on iranilaissyntyinen suomalainen futsalpelaaja. Hän edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Kampuksen Dynamoa. Pelipaikaltaan Muridiyazd on hyökkääjä. Muridiyazdin perhe pakeni Iranista Suomeen, kun Arash oli pieni. Vuodesta 2009 hän on kuulunut KaDyn edustusjoukkueeseen. Liigassa hän on saavuttanut yhden mestaruuden (2017-2018) sekä kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Muridiyazd on pelannut myös Suomen futsalmaajoukkueessa. Hän on pelannut siinä viisi maaottelua tekemättä maaleja. Muridiyazd on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa.
Œ
Œ (œ) on kirjain, ligatuuri, joka on muodostettu yhdistelemällä kirjaimet O ja E. Sitä käytettiin alun perin keskiaikaisessa latinassa eräissä kreikkalaisperäisissä lainasanoissa, joissa kirjaimet o ja e oli alun perin kirjoitettu erillisinä.
Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa œ:tä käytetään suomen ö:n tapaisen, mutta avoimemman vokaalin merkkinä.
Wolmar Schildtin 1800-luvulla kehittämässä venykekirjoituksessa suomen ö-kirjainta vastasi ensiksi œ-kirjain, mutta myöhemmin sen tilalle tuli ø.
Merkistöt
Kirjaimia Œ ja œ ei ole ASCII-merkistössä, mutta Unicodessa niiden koodiarvot ovat U+0140 ja U+0156.
Henkilökohtaisilla tietokoneilla Œ saadaan aikaan pitämällä -näppäintä alhaalla ja painamalla numeronäppäimistön näppäimiä 0140, œ taas vastaavasti pitämällä -näppäin alhaalla ja painamalla numeronäppäimistön näppäimiä 0156.
Jorma Lammasniemi
Jorma Paavo Juhani Lammasniemi (s. 16. joulukuuta 1948 Kemi) on oululainen professori, joka toimi VTT:n tutkijana, laboratorionjohtajana, tutkimusjohtajana ja tieteellisenä johtajana.
Lammasniemi valmistui ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1968 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1973 sekä tekniikan lisensiaatiksi 1982 ja tekniikan tohtoriksi 1983 Oulun yliopistosta. VTT:n teletekniikan laboratorion tutkijana hän toimi 1973–1977, elektroniikan laboratorion tutkijana 1977–1978, erikoistutkijana 1978–1984, vt. laboratorionjohtajana 1984–1986, laboratorionjohtajana (professori) 1986–1991, optoelektroniikan laboratorion johtajana 1992–1993, VTT Elektroniikan tutkimusjohtajana vuodesta 1991 ja viimeksi VTT:n tieteellisenä johtajana vuodesta 2006 vuoteen 2010 saakka, jolloin hän jäi osa-aikaeläkkeelle ja tutkimuskeskuksen osa-aikaiseksi vanhemmaksi neuvonantajaksi vuoteen 2012 saakka.
Lammasniemi on julkaissut elektroniikasta ja optoelektroniikasta sekä tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminnasta lukuisia koti- ja ulkomaisia tieteellisiä, ammatti- ja yleistajuisia julkaisuja. Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen, minkä lisäksi hänellä on ollut useita koti- ja ulkomaisia ammatillisia luottamustoimia ja hän on ollut Oulun yliopiston instrumentointitekniikan ja elektronisen piiritekniikan dosentti vuodesta 1988.
Lammasniemi on suorittanut Reserviupseerikoulun, hänen sotilasarvonsa on yliluutnantti. Valtakunnallinen maanpuolustuskurssin hän kävi 1995. Lammasniemi on saanut Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin 1997 ja Suomen Leijonan komentajamerkin 2010.
Unhola
Unhola oli vuosina 1994–2000 toiminut uusikaupunkilainen black metal -yhtye. Ruotsalainen Plasmatica Records -levy-yhtiö julkaisi vuonna 2000 yhtyeen ainoan albumin nimeltä Inferno. Julkaisun jälkeen yhtye on ollut määrittelemättömän mittaisella tauolla. Yhtyeen musiikkityyli oli raaka black metal melodisilla kitarariffeillä. Kaikki Unholan sanoitukset olivat suomenkielisiä.
Jäsenten muut yhtyeet
Vokalisti Margoath vaikutti sittemmin hardcore punk -yhtye Aivottomissa. Kitaristi Jussi Hänninen on soittanut Fall of the Leafe -yhtyeessä, joka julkaisi uransa aikana kuusi albumia. Taneli Hatakan yhtyeitä ovat olleet Crimson Midwinter, Torture Killer ja Fall of the Leafe.
Lontoon metro
undefined
Lontoon metro (tunnetaan myös nimillä the Tube ja the Underground) on metrojärjestelmä, joka palvelee suurta osaa Suur-Lontoon alueesta ja joitakin osia Buckinghamshiren, Hertfordshiren ja Essexin alueista Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Historia
thumb|Lontoon metrokartta vuodelta 1908, kun linjatkin tunnettiin vielä nimillä "railway". Lontoon metro on maailman vanhin maanalainen rautatie. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1860 ja ensimmäinen rata, Metropolitan Railway, otettiin käyttöön 10. tammikuuta 1863 välillä Paddington–Farringdon.
Rakennustapa
Ratoja rakennettiin aluksi maan päältä kaivamalla auki tieura, laittamalla sinne rata ja kattamalla se sitten.
Ensimmäinen syvälle maan alle rakennettu linja oli City & South London Railwayn rata välillä King William Street–Stockwell. . Työssä käytettiin halkaisijaltaan 4,3-metristä pyöreää suojaa, jonka sisällä työläiset kaivoivat Lontoon maaperää, joka koostuu lähinnä savesta. Suojaa siirrettiin eteenpäin kaivun edetessä. Tätä menetelmää edelleen kehiteltynä on käytetty lähes koko Lontoon metron rakentamisessa.
Käyttövoima
Kun rataa suunniteltiin, käyttövoimaksi ajateltiin muun muassa paineilmaa ja paineistettua höyryä.
Ensimmäiset junat olivat kuitenkin höyryveturin vetämiä. Höyryvetureita käytettiinkin maan alla vuoteen 1905 asti. Kattamattomilla sivuradoilla höyryvetureita käytettiin aina vuoteen 1961 asti.
Ensimmäiset sähköveturit tulivat käyttöön vuonna 1890 City & South London Railwayn myötä. .
Rataverkko
Metroverkoston pituus on noin 400 kilometriä. Se oli maailman pisin metroverkko lähes 150 vuotta, kunnes Shanghain metroverkosto ohitti sen noin vuonna 2010.
Lontoon metrossa on yksitoista linjaa ja 272 asemaa. Metrolla matkustetaan noin miljardi kertaa vuodessa.
Lontoon metrolinjoilla on nimi, ei numeroa, ja tunnusväri, jolla ne on aina merkitty metrokarttoihin. Lontoon metro on ensimmäinen, jonka reittikartta ei suinkaan ole yhteydessä asemien maanpäälliseen sijaintiin, vaan muistuttaa sähköpiirrosta. Kartassa kaikki linjat kulkevat vaaka- tai pystysuoraan tai 45 asteen kulmassa – todellisuudessa ne kiemurtelevat paljon enemmän. Tällaisen metrokartan keksi Harry Beck vuonna 1931.
Nykyiset linjat
thumb|Lontoon julkisen liikenteen päivälippu.
Onnettomuudet
Toisen maailmansodan aikana myös metro sai osansa Lontoon pommituksista. Muun muassa lokakuussa 1940 pommiosuma Balhamin metroasemaan surmasi 72 henkeä ja tammikuussa 1941 osuma Bankin metroasemaan tappoi 57 ja haavoitti 69 henkeä.
3. maaliskuuta 1943 omien joukkojen harjoitusräjäytykset noin 400 metrin päässä saivat Bethnal Greenin metroasemalla aikaan paniikin, jossa kuoli 173 henkeä. Uhreista 62 oli lapsia.
8. huhtikuuta 1953 Stratfordin metroaseman luona tapahtui junien peräänajo, jossa kuoli 12 henkeä. Syynä oli kuljettajan virhe.
Moorgaten metro-onnettomuus oli tuhoisin rauhanajan onnettomuus Lontoon metrossa. Se tapahtui 28. helmikuuta 1975 ja siinä kuoli 43 ihmistä.
King’s Crossin metroaseman liukuportaissa syttyi 18. marraskuuta 1987 tulipalo, joka syttyi palavasta tulitikusta. Se tappoi 31 ihmistä.
Terrori-iskut 2005
7. ja 21. heinäkuuta terroristit iskivät Lontoon metroon. 7. heinäkuuta metrojunissa räjäytettiin kolme pommia 50 sekunnin sisällä, neljäs pommi räjähti linja-autossa. Iskussa kuoli kaikkiaan 56 ihmistä, mukaan lukien iskujen tekijät. Iskusta epäillään Al-Qaida-ryhmittymään kytköksissä olevia puolisotilaallisia islamistiryhmiä. 21. heinäkuuta metrossa räjähti jälleen neljä kertaa tasan kaksi viikkoa ensimmäisen pommi-iskun jälkeen. Tällä kertaa itse pommit eivät räjähtäneet, ainoastaan sytyttimet. Syytä ei vielä tiedetä, mutta räjähdysaineen epäillään olleen vanhentunutta. Iskussa loukkaantui yksi henkilö.
22. heinäkuuta poliisi ampui Stockwellin metroasemalla brasilialaisen sähköasentajan, Jean Charles de Menezesin, jota epäiltiin itsemurhapommittajaksi. Myöhemmin selvisi, ettei hänellä ollut mitään yhteyksiä terroristi-iskujen kanssa.
Athene
thumb|220px|Roomalainen Athenen patsas, ensimmäinen tai toinen vuosisata. Athene, usein Pallas Athene , oli kreikkalaisessa mytologiassa sotataidon, tiedon ja viisauden jumalatar sekä kaupunkien (etenkin Ateenan) ja valtioelämän vaalija. Muinaiset roomalaiset ja etruskit kutsuivat Athenea nimellä Minerva.
Mytologia
Athenen syntymästä on useita myyttejä. Athenen isä oli ylijumala Zeus ja äiti titaani Metis, jonka Zeus vietteli. Koska Zeus sai tietää Metiksen pojan voivan olla häntä voimakkaampi, hän nieli Metiksen, koska ajatteli poikavauvan syöksevän hänet vallasta. Zeukselle tuli päänsärky ja hän pyysi seppäjumala Hefaistokselta apua. Hefaistos iski Zeusta päähän kirveellä ja samalla täydelliseen sotavarustukseen pukeutunut Athene syntyi jumalten ihmetykseksi Zeuksen päästä.
Koska Athene oli syntynyt isänsä päässä, hänestä tuli viisauden ja tiedon jumalatar. Toisin kuin kuumapäinen sodanjumala Ares, Athene oli kärsivällinen ja suosi taisteluissa taktiikoita ja strategioita. Siksi Athene oli nimenomaan järjestäytyneen, saalista tuottavan taistelun jumalatar, kun taas Aresta pidettiin alkukantaisen, tuhoavan taistelun jumalana. Myyteissä Athenen joukot kohtasivat ainakin kaksi eri kertaa Areksen joukot, jotka jäivät kummallakin kerralla tappiolle.
Athene oli aina Zeuksen lempilapsi ja auttoi useita kreikkalaisen mytologian sankareita, kuten Perseusta, Odysseusta ja Heraklesta. Hän oli kreikkalaisten puolella Troijan sodassa ja auttoi heitä lähettämällä kolme jättiläiskäärmettä surmaamaan troijalaisten ylipapin Laokoonin ja hänen poikansa, sillä Laokoon ymmärsi Troijan hevosen olevan kreikkalaisten salajuoni.
Athenen nimen eteen liitettiin usein sana Pallas. Erään tarinan mukaan Pallas oli Athenen isä, jonka Athene tappoi tämän yritettyä maata hänet väkisin. Suda kertoo epiteetin tulleen joko siitä, että Athene tappoi gigantti Pallaksen ja puki tämän nahan yllensä suojatakseen itseään, tai vaihtoehtoisesti kreikankielen keihästä tarkoittavasta sanasta. Apollodoroksen kertomuksessa Pallas oli Athenen lapsuudenystävä, Tritonin tytär, jotka yhdessä harjoittelivat soturin taitoja. Kerran he kuitenkin riitaantuivat, ja Pallaksen aikoessa iskeä, Zeus peloissaan nosti aigiin heidän väliinsä. Hämmentyneenä Pallas nosti katseensa kilpeen ja kaatui kuolleena maahan. Suruissaan Athene otti kuolleen ystävänsä nimen epiteetikseen, valmisti palladionin ystävänsä muistoksi ja alkoi käyttää aigista rintapanssarinaan.
Athene oli Ateenan kaupunkivaltion suojelija. Jo antiikin aikana oli epäselvää, oliko Ateenan kaupunki saanut nimensä Athene-jumalattaresta vai jumalatar kaupungista. Nykyisin katsotaan, että jumalatar todennäköisemmin sai nimensä kaupungista. Tämä perustuu siihen, että pääte -ēnē on yleinen paikannimissä mutta ei henkilönnimissä. Näin Pallas Athēnaiē oli ikään kuin ”Ateenan Pallas”, samalla tavalla kuin Hērē Argeiē oli ”Argoksen Hera”. Ateenassa sijaitseva Parthenon-temppeli oli pyhitetty Athenelle. Parthenonia koristi valtava Athenea esittävä marmoripatsas. Ateneum (< < ) tarkoittaa Athenen temppeliä tai pyhäkköä.
Käärme ja pöllö (nk. Athenen pöllö) ovat Athenelle pyhitettyjä eläimiä. Myös oliivipuu on hänelle pyhitetty.
Epiteetit
Athenen epiteettejä eli lisänimiä olivat muun muassa seuraavat:
Lisäksi Athenella oli myös monia muita kaupunkien ja ihmisten suojeluun liittyneitä tehtäviä; hän oli mm. oikeudenmukaisuuden, käsityöläisten, seppien, pronssinvalajien, kankaankudonnan, laivanrakentajien, oliivipuun ja lähipiirin suojelija; Erekhtheionin salaisuuden varjelija; sankarien ystävä; sekä Gorgonkuvaisen aigis-kilven kantaja.
Jenni Mikkonen
Maailmanmestaruuskilpailut
MM Cup kokonaiskilpailu 2012, 2. sija
Ahvenlammi (Ulvila)
Ahvenlammi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Joutsijärven alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 180 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla pitkässä lahdessa, josta saa alkunsa noin 5 kilometriä pitkä laskuoja Joutsijärveen.
Järven rantaviiva on 0,64 kilometriä pitkä ja ranta on metsäistä suota, mutta pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Lammen lähellä on rakennuksia.
Petsamo (Tampere)
Petsamo on Tampereen kaupunginosa, jonka järjestysnumero on 21. Kaupunginosa on saanut nimensä Tarton rauhassa saadusta Petsamon alueesta. Samaan aikaan kun Neuvosto-Venäjä vuonna 1920 luovutti Suomelle Petsamon, eräät suuret tamperelaiset teollisuuslaitokset alkoivat rakennuttaa työväestölleen asuinaluetta kaupungin koilliskulmalle. Kun alue tuntui olevan kaukana keskustasta, kaupunginosan epävirallinen nimi syntyi mielikuvan tuloksena.
Petsamon naapurikaupunginosat ovat Kauppi, Kaleva, Liisankallio, Tammela, Osmonmäki, Lappi ja Lapinniemi. Petsamo rajoittuu pohjoisessa Kauppiin, idässä, Kauppiin ja Kalevaan, etelässä Ilmarinkatuun ja lännessä Tammelaan.
Petsamon sekä Kaupin kaupunginosissa sijaitsee vuonna 1922 perustettu Litukan siirtolapuutarha. Litukka-nimi juontuu alueelle Pirkkalasta 1800-luvun lopulla muuttaneista Vilhelmiina ja Erland Litukasta, jotka rakensivat pientilan Tampereen kaupungilta vuokraamalleen maalle. Ennen siirtolapuutarhaa Litukan alueelle perustettiin koululaisten kasvitarha. Vuonna 1989 valmistunut Tampereen itäinen ohitustie, Kekkosentie, halkaisee siirtolapuutarhan ja koko Petsamon kaupunginosan kahtia. Siirtolapuutarhan lisäksi alueella sijaitsee Kaupin vanha sairaala-alue, Kaupin tähtitorni, Kaupin vesitorni sekä Kaupin vanha vesitorni.
Historiaa
Tampereen historiankirjoittajien mukaan Saukonmäessä on ollut Hatanpään kartanon torppa 1700-luvulla ja jonkin aikaa vielä vuosisadan vaihteen jälkeenkin. Arvellaan, että torpassa olisi asunut Saukko-niminen torppari, jonka mukaan sekä mäkeä että torppaa olisi ruvettu kutsumaan Saukonmäeksi. Näin kertoo muun muassa Uuno Sinisalo Tampereen kirjassaan. Myös eräät muutkin lähteet mainitsevat torpan, joka on ollut yksi kartanon vuokraviljelmiä. Selvitysten mukaan viimeisenä Saukonmäen torpparina olisi ollut Mylly-Kustaa, joka joskus 1830-luvun lopulla olisi muuttanut sieltä pois ja torppa sen jälkeen joko hävitetty tai siirretty muualle.
Sisällissodan tuhojen jäljiltä Tampereella oli pulaa asunnoista, jonka vuoksi muun muassa Tammelan itäpuolisen alueen suunnittelua jatkettiin ja uusi kaupunginosa suunniteltiin pelkästään asuntoalueeksi. Alustava suunnitelma hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa keväällä 1920, mutta alueen asemakaava voitiin erilaisten kiistojen ja muutosten jälkeen hyväksyä lopullisesti vasta vuotta myöhemmin, alkuvuodesta 1921.
Asuntotuotanto Vainiokadulle ja Koivumetsään
Välirauhan aikana Alametsän reunaan rakennetut rapatut talot eivät olleet paljonkaan helpottaneet asuntojen puutetta, joten Tampella, saadakseen työväkeä sodanjälkeistä sotakorvausteollisuuttaan varten, näki välttämättömäksi pystyttää Koivumetsään, Saukonmäen eteläpuolelle, Litukanojan takana olevalle mäelle 16 parakkia hätäasunnoiksi työväestölleen. Jostakin syystä tämä mäki sai siinä vaiheessa nimen Kuuselanmäki. Kussakin parakissa oli huone ja keittiö kummassakin päässä. Niiden valmistuttua niihin majoitettiin runsaasti sellaisia sodan jaloista Suomeen evakuoituja inkeriläisiä naisia, jotka olivat Tampellassa työssä.
Tämän lisäksi Tampella rakennutti 4 kaksikerroksista asuintaloa Saukonmäen vielä vapaina oleville tonteille Vainiokadun varteen, Kaupinkadusta kaupunkiin päin. Näiden talojen työmaalla oli mestarina lähes kansalliskirjailijaksi myöhemmin tunnustettu Kalle Päätalo. Näissä Vainio- ja Kaupinkadun kulmatonteille rakennetuissa kaksikerroksisissa puutaloissa oli puulämmitys. Ensimmäinen talo kaupungilta tultaessa oli ”Herraintalo”, koska siinä oli isommat asunnot ja vähän enemmän ”luksusta”, joka tarkoitti lähinnä kylpyhuonetta ja kaakeliuuneja. Muissa taloissa asunnot olivat pienempiä.
Näihin taloihin päästiin muuttamaan vuonna 1947. Esimerkiksi uudessa ”Herraintalon” asunnossa oli tilaa huomattavasti: kolme huonetta, palvelijanhuone, keittiö ja kylpyhuone. Kylpyvesi lämmitettiin boilerilla. Talon pesutupaan hankittiin asukkaille yhteinen pesukone. Se oli 1990-luvulla valtiovarainministerinäkin toimineen Iiro Viinasen isän firman suunnittelema ja valmistama Pesu-Kaisa. Se oli rumpupesukone, eli puutynnyri, jota pyöritettiin veivillä käsin. Näihin neljään taloon muutti ihmisiä paitsi Saukonmäen ulkopuolelta, myös mäen muista taloista.
Urpo Rauhala
Rauhalan vanhemmat olivat ovat Alli Rauhala (syntynyt Muolaassa) ja pianisti-urkuri Matti Rauhala (syntynyt Viipurissa). Sopraano Anneli Rauhala on hänen tätinsä.
Petsamo (Tampere)
Saukonmäkeä rakennetaan
Pian sotien jälkeen alkoi innokas rakentamisen kausi. Maansaantiin oikeutetut rintamamiehet saivat ostaa tontteja omakotirakentamista varten eri puolilta kaupunkia, sitä varten varatuilta alueilta. Vuodesta 1946 seuraavan vuosikymmenen puoliväliin mennessä olivat tampellalaiset pystyttäneet jo liki 700 uutta omakotitaloa. Samaan aikaan alkoi Tampella rakentaa uusia, nykyaikaisia kerrostaloja. Muun muassa Ilmarinkadun varteen nousi 1950-luvun alussa tampellalaisten pahinta asuntopulaa lievittämään viisi Alvar Aallon suunnittelemaa kerrostaloa, jotka saivat nimekseen Pekola. Ne tampellalaiset maansaantiin oikeutetut, jotka eivät halunneet tai voineet omakotitaloa rakentaa, perustivat As. Oy Kalevanlinnan, joka valmistui vuoden 1953 lopulla.