cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ford Focus WRC
Auton ensimmäisen kilpailu oli Monte Carlo -ralli 1999. Kilpailuun osallistuneet autot, joita ajoivat Colin McRae ja Simon Jean-Joseph, hylättiin sääntöjenvastaisen vesipumpun takia. Kauden 1999 aikana McRae voitti kaksi kilpailua, Safarin ja Portugalin.
Kaudeksi 2000 Ford hankki Carlos Sainzin kehittämään autoa ja Focuksella voitettiin Kataloniassa, Akropoliksessa ja Kyproksella. Sainz oli paras Focus-kuljettaja sarjassa, sijoittuen kolmanneksi.
Kaudella 2001 Focus näytti olevan taas iskussa, kun McRae otti kolme voittoa peräkkäin (Argentina, Kypros ja Akropolis), mutta tekniikka reistaili vieden Sainzilta mahdollisuuden voittaa Akropoliksessa ja Safarissa. Sainz oli toisena ennen keskeytystään. McRae oli lopulta hopeasijallaan paras Focus-kuljettaja MM sarjassa. Merkkimestaruus karkasi kauden 2000 tapaan Peugeot’lle.
Kaudella 2003 Ford toi uuden kehitysversion Focuksesta. Uusi malli muistutti enemmän rata-autoa ja se oli erittäin nopea. Markko Märtin voitti uudella autolla Akropoliksessa ja Suomessa.
Kaudella 2004 Ford jatkoi samalla kehitysversiolla, ja Märtin voitti Meksikossa, Korsikalla ja Kataloniassa. Kaudella 2005 Focus oli jälleen vanhentunut, eikä sillä enää otettu voittoja. 2005 Fordia ajoivat Toni Gardemeister, Roman Kresta ja muutamassa kisassa myös Daniel Solà.
Ford Focus WRC 03
Vuodelle 2003 aerodynamiikkaa kehitettiin etupuskurin ja takasiivekkeen muotoilussa. Takasiivekkeeseen lisätiin pystysuuntaiset evät, jollaiset Petter Solbergin mukaan paransivat Subaru Imprezassa nopeissa mutkissa. Myös jäähdytystä muutettiin siirtämällä jäähdytin pystyasennosta vaaka-asentoon, joka paransi painopistettä, mutta lisäksi autoon tarvittiin muutoksia lämpimän ilman poistamiseen moottoritilasta.
Autossa oli myös ratkaisu, jossa paineistettua ilmaa kerättiin erilliseen säiliöön piilotettuna auton takapuskurin alle. Säiliöön kerättiin paineistettua ilmaa turboahtimelta kun jalkaa on nostettu kaasulta. Pitkillä suorilla kuljettajat pystyivät vapauttamaan ilmaa säiliöstä, joka syötettiin jälleen auton imusarjaan ohittaen turbon kuristimen. Ratkaisu lisäsi tehoa noin viisi prosenttia ja sitä käytettiin kolmessa rallissa ennen sen löytymistä ja kieltämistä.
Kovasjärvi (Kuhmoinen)
Kovasjärvi eli Kovasinjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa ja Orivedellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi pieni saari, joka sijaitsee järven pohjoisosassa. Järven rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Etelärannalla on kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet etelästä tai kaakosta. Kuhmoisten ja Oriveden kunnanraja kulkee järven luoteispuolelta siten, että vain pieni osa järvestä kuuluu Orivedelle.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,5 metriä mpy. Siihen johtaa kolme ojaa. Järvi laskee sen eteläpäästä lähtevää Kovasojaa pitkin Saarijärveen. Laskuojan pituus on 1,9 kilometriä ja pudotus 21,0 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä. Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio ja sen nimenä oli Kovasinjärvi. Vuoden 1985 peruskartassa järvi oli nykyisellä nimellään ja sen etelärannalle oli rakennettu yksi talo.
Bobby Brown (baseballpelaaja)
thumb|250px|Bobby Brown Robert William ”Bobby” Brown (25. lokakuuta 1924 – 25. maaliskuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (kolmas pesämies). Hän syntyi Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa, ja valmistui lääkäriksi.
Brown pelasi ensimmäisen ammattilaistason baseballottelunsa 22. syyskuuta 1946 ja viimeisensä 30. kesäkuuta 1954. Hän tuli tunnetuksi New York Yankees -joukkueesta. Hänen uransa katkaisi tilapäisesti palvelu Korean sodassa.
Vaikka oli lopettanut peliuransa jo vuosikymmeniä sitten, Brown toimi vuosina 1984–1994 American Leaguen puheenjohtajana.
Wilson Harris
Wilson Harris (24. maaliskuuta 1921 – 8. maaliskuuta 2018 ) oli guyanalainen kirjailija. Hän aloitti runoilijana, mutta sai sittemmin mainetta romaaneillaan ja esseistinä. Hän on julkaissut myös novelleja.
Harris syntyi New Amsterdamissa. Hän opiskeli Queen's Collegessa, Georgetownissa. Harris saapui Englantiin vuonna 1959 ja julkaisi ensimmäisen romaaninsa, Palace of the Peacockin, vuonna 1960. Hänen myöhempiin romaaneihinsa lukeutuvat muun muassa The Eye of the Scarecrow (1965) sekä Jim Jonesin johtaman Kansan Temppeli -lahkon joukkoitsemurhaan pohjautuva Jonestown (1996).
Harris nimettiin vuonna 1984 Länsi-Intian yliopiston ja vuonna 2001 Liègen yliopiston kunniatohtoriksi.
Owlboy
Owlboy on norjalaisen D-Pad Studion kehittämä ja julkaisema tasohyppely-seikkailupeli. Pelin kehitys alkoi vuonna 2007 ja se julkaistiin 1. marraskuuta 2016.
Tarina
Owlboy sijoittu taivaalla leijuviin saariin, jotka ovat katastrofaalisen tapauksen takia toisistaan erillään. Pelaaja ohjaa mykkää poikaa nimeltä Otus, joka kuuluu ihmismäiseen rotuun nimeltä "Owl". Kun merirosvot hyökkäävät Otuksen kylään, Otus päättä matkata pysäyttämään merirosvot mekaanikkoystävänsä Geddyn kanssa
Kaiken jälkeen
Kaiken jälkeen on Katujen Äänet-yhtyeen toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 12. marraskuuta 2021.
Synthpop
Synthpop eli syntikkapop tai synapop on 1970-luvun lopussa syntynyt ja erityisesti 1980-luvun alkupuolella suosiossa ollut elektronisen musiikin ja uuden aallon musiikin tyylilaji. Syntikkapopia ennakoivat 1970-luvulla syntetisaattoreita rockin ja disco-musiikin parissa käyttäneet ryhmät, erityisesti krautrockin (saksalainen rock) edustajat. Erillisenä genrenään syntikkapop nousi vahvimmin esille Britanniassa ja Japanissa osana punkia seurannutta niin sanottua uuden aallon musiikkia. Luonteenomaista sille ovat tarttuvat, melodiset kappaleet ja syntetisaattorisoundit. Joissakin tapauksissa mukana saattoi olla syntetisaattoreiden lisäksi myös esimerkiksi sähkökitaroita.
Vuonna 1979 ensimmäisen soolosinglensä julkaissut Gary Numan oli ensimmäisiä menestyneitä syntikkapopartisteja Britannian singlelistalla. Tämän jälkeen listoille nousivat niin ikään brittiläiset yhtyeet, kuten Ultravox, The Human League sekä Berlin Blondes. Ne saivat myöhemmin seurakseen muita artisteja, kuten Japan, Orchestral Manoeuvres in the Dark, Depeche Mode ja Eurythmics.
1970- ja 1980-luvun moniäänisten syntetisaattoreiden hinnat halpenivat ja rumpukoneet kehittyivät, mikä näkyi syntikkapopissa aiempaa helpommin lähestyttävän soundin muodossa. Vuonna 1981 aloittanut MTV (Music Television) tuli tärkeäksi musiikin ja musiikkivideoiden levityskanavaksi, ja monet sen varhaisista tähdistä olivat juuri syntikkapopin edustajia. Kitaravetoinen rock ei kuitenkaan hiipunut ja 1980-luvun jälkipuoliskolla jälkeen synapopin läsnäolo musiikkilistoilla oli hiukan vaimeampaa. Jotkut synapop-yhtyeet, kuten Pet Shop Boys ja Erasure, olivat nyt tyylillisesti yhä lähempänä tanssimusiikkia.
Suosiostaan huolimatta synthpop herätti paljon ristiriitaisia reaktioita. Syntetisaattoreiden käyttö oli 1980-luvun alussa vielä varsin tuore ilmiö populaarimusiikissa, mikä herätti väitteitä musiikin epäaitoudesta ja sieluttomuudesta sekä artistien heikkoudesta muusikoina. Kulttuurisena ilmiönä syntikkapop liitettiin jossain määrin vaihtoehtoisiin seksuaalisuuden muotoihin. Fallisena nähty kitara puuttui yleensä yhtyeiden kokoonpanosta ja genren tähtien ulkonäkö oli usein totutusta poikkeava. Esimerkkeinä tästä olivat muun muassa Phil Oakeyn (Human League) epäsymmetrinen hiustyyli ja meikin käyttö, Marc Almondin nahkatakit, Martin Goren (Depeche Mode) hameet ja Annie Lennoxin (Eurythmics) varhainen domina-tyyli. Yhdysvalloissa syntikkapoppiin viitattiin lehdistössä sen suosiosta huolimatta kutsumalla sen edustajia esimerkiksi "englantilaisiksi hiustyylibändeiksi" tai taidehomoiksi. Osa yleisöstä vierasti tällaisia syntikkapoppiin liitettyjä piirteitä, tosin niiden on toisaalta katsottu vedonneen nais- ja homoyleisöihin.
Koruruhtinaskala
Koruruhtinaskala (Genicanthus bellus) on keisarikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Koruruhtinaskala kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Keltasävyinen koiras ja tummasävyinen naaras poikkeavat toisistaan kovasti. Koiraalla on vaalealla pohjalla keltaiset juovat kyljessä ja selkäevän tyvessä. Sen pyrstö on lyyramainen. Naaraalla on tummanruskeat, melkein mustat kuviot.
Alkuperä
Koruruhtinaskala on kotoisin Tyynenmeren eteläosista. Sitä tavataan harvoin 30 metrin yläpuolella.
Käyttäytyminen
Koruruhtinaskaloja kannattaa pitää akvaariossa parina. Se on rauhallinen kala joka ei näyki koralleja.
Ravinto
Koruruhtinaskala syö planktonpitoista ruokaa.
Viasat Explore
Viasat Explore (alun perin Viasat Explorer) on Modern Times Groupin omistama maksullinen televisiokanava. Kanava lähettää ohjelmaa aamukuudesta aina keskiyöhön asti. Kanavalla nähdään dokumentteja eläimistä, extreme-lajeista, seikkailuista, matkustamisesta ja teknologiasta.
Mönevver Saadetdin
Lopetettuaan pelaamisen Ilveksen edustusjoukkueessa ”Möyssy” siirtyi A-junioreiden huoltajaksi ja pelasi vielä Ilves-Kissojen riveissä maakuntasarjassa. Saadetdin oli Ilveksessä vuosina 1952 ja 1953 voittanut nuorten mestaruuden.
Saadetdin tunnetaan kuitenkin kenties parhaiten pärämäts-piiraan kehittäjänä Suomessa. Hänen ollessaan kondiittorimestarina töissä Linkosuon leipomolla 1960-luvulla, kiinnostui Juhani Linkosuo Saadetdin-suvun reseptistä ja sen kaupallisesta potentiaalista. He tuotteistivat piiraan, jonka valmistusta oli leipomolla neuvonut itse äiti-Saadetdin. Piiraan myynti alkoi Linkosuon omistaman Tampereen Hämeenkadun Siilinkarin kahvilasta, eli silloisesta grillistä.
Versioita nimestä
Tataarin kirjakielellä: Мөнәвәр Сәгадетдин / Сәгьдетдин; Mönäwär Säğadetdin / Säğdetdin.
Lempinimeltään ”Möyssy”.
Sukunimi tulee arabialaisesta Sa'ad ad-Din (سعد الدين) ja tarkoittaa ”uskonnon / uskon onnellisuus”.
Eatnameamet – Hiljainen taistelumme
Eatnameamet – Hiljainen taistelumme on Suvi Westin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee Suomen valtion saamelaispolittiikkaa, saamelaisten hallintoa sekä muita saamelaisia käsitteleviä kysymyksiä. Eräitä elokuvassa esiintyviä teemoja ovat saamelaiskäräjien asema, saamelaisuuden määritelmä sekä jäämeren rata -hanke.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Suvi West voitti vuoden 2021 Tampereen elokuvajuhlilla elokuvasta Kirkon mediasäätiön palkinnon.
Jan Palach
thumb|Jan Palach thumb|Kukitettu muistolaatta Jan Palachin aukiolla filosofisen tiedekunnan rakennuksen seinässä. thumb|left|Rudolfinum, jonka edessä on Jan Palachin aukio.
Jan Palach (11. elokuuta 1948 – 19. tammikuuta 1969) oli tšekkiläinen opiskelija ja toisinajattelija, joka teki Prahassa polttoitsemurhan protestiksi Neuvostoliiton suorittamalle Tšekkoslovakian miehitykselle.
Vuonna 1968 tšekkoslovakialaiset halusivat kehittää sosialismin aatteita inhimillisempään ja demokraattisempaan suuntaan. Tämä niin kutsuttu Prahan kevät tukahdutettiin kuitenkin päättäväisesti. Neuvostoliitto ei katsonut liberaaleja uudistuksia suopeasti, ja 20. elokuuta prahalaiset joutuivat todistamaan Varsovan liiton joukkojen maahantunkeutumista.
Muutamaa kuukautta myöhemmin, 16. tammikuuta 1969, Kaarlen yliopiston historian opiskelija Jan Palach sytytti itsensä tuleen Venceslauksen aukiolla. Palach vietiin sairaalaan, jossa todettiin, että 85 prosenttia hänen ihostaan oli vaikeiden palovammojen peitossa. Hän kuoli vammoihinsa kolme päivää myöhemmin.
Palach halusi teollaan ilmaista vastalauseensa miehitykselle ja koko vallitsevalle poliittiselle tilanteelle. Palachin hautajaisista tuli suuri miehityksen vastainen mielenosoitus. Niihin osallistui yli 10 000 ihmistä. Samettivallankumouksen ja sosialismin sortumisen jälkeen Vàclavin aukiolle asetettiin muistomerkki Palachin kunniaksi. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa Prahassa Rudolfinum-rakennuksen edessä oleva Jan Palachin aukio ja asteroidi.
Palachin esimerkki on innoittanut myös muita tšekkinuoria valitsemaan vastaavan kuoleman, vaikka hän jäähyväiskirjeessään nimenomaan kielsi muita noudattamasta esimerkkiä. Hiukan hänen jälkeensä itsensä polttivat myös kaksi muuta opiskelijaa, Jan Zajíc ja Evžen Ploček. Polttoitsemurhilla ei ollut pysyvää vaikutusta Tšekkoslovakian poliittiseen tilanteeseen. Vielä vuonna 2003, olojen jo vapauduttua, kuusi nuorta tšekkiä sytytti itsensä tuleen. Heidän tekojensa syyt jäivät epäselviksi, vaikkakin heidän tiedetään pitäneen Jan Palachia esikuvanaan.
ODS
ODS tarkoittaa seuraavia asioita:
Derg
Derg (, äännetään /dərg/, tarkoittaa neuvostoa tai komiteaa) oli kommunistinen sotilasjuntta, virallisesti asevoimien, poliisin ja alueellisen armeijan koordinointineuvosto, joka otti Etiopiassa vallan keisari Haile Selassielta 1974 ja hallitsi Etiopiaa vuoteen 1987. Derg teloitti salaa sekä keisarin että Etiopian ortodoksisen patriarkan vuonna 1975.
Perustaminen
Vuonna 1973 satoja tuhansia kuoli nälkään Etiopian Wallon maakunnassa kuivuuden tuhottua sadon, mikä johti maan sekasortoon. Vuonna 1974 armeija kapinoi, mitä kurissa pitämään keisari perusti sotavoimista erillisen asevoimien, poliisin ja alueellisen armeijan koordinointineuvoston eli Dergin. Sen alkuperäisenä tehtävänä oli tutkia ylempien upseerien väärinkäytöksiä ja kitkeä korruptio asevoimista.
Derg ottaa vallan
Dergin valta kasvoi asteittain sen perustamista seuranneina kuukausina. Heinäkuussa 1974 keisari Haile Selassie myönsi sille oikeuden pidättää armeijan upseerien lisäksi myös virkamiehiä hallinnon kaikilla tasoilla. Lyhyen ajan sisällä molemmat aikaisemmat pääministerit, suurin osa hallituksen jäsenistä, maaherroista, ylemmistä upseereista ja korkeimman oikeuden jäsenistä vangittiin. 12. syyskuuta 1974 keisari vangittiin, ja 15. syyskuuta Derg otti ylimmän vallan uudella nimellä Väliaikainen sotilaallishallinnollinen neuvosto.
Valtakausi
Derg oli epäsuosittu. Se pysyi vallassa yli 500 000 uhria vaatineen julman ”punaisen terrorin” avulla.
Keisarivalta lakkautettiin muodollisesti toukokuussa 1975 ja marxismi-leninismi julistettiin valtionaatteeksi. Neuvostossa oli alun perin 120 jäsentä. Jäsenmäärä laski varsinkin alkuvuosina, kun joitakin jäseniä karkotettiin ja teloitettiin, eikä uusia jäseniä koskaan nimitetty. Dergin puheenjohtajaksi valittiin Mengistu Haile Mariam ja varapuheenjohtajaksi Atnafu Abate.
1970- ja 1980-lukujen vaihteessa maahan perustettiin neuvostoliittomainen politbyroo. Yksipuoluejärjestelmän ainoa laillinen puolue oli Etiopian työväenpuolue. Mengistun noustua johtoon hän käynnisti vuosina 1977–1979 ”punaisen terrorin” (Qey Shibir) vastavallankumouksellisia ja muita vihollisiaan vastaan. Amnesty Internationalin arvioiden mukaan terrorin aikana surmansa sai noin 500 000 ihmistä, minkä lisäksi useita ihmisiä kidutettiin.
Valtakautensa aikana Derg kävi jatkuvasti sisällissotaa Eritrean itsenäisyyspyrkimyksiä ja erinäisiä kapinallisia sissiryhmittymiä vastaan. Lisäksi Etiopia ja Somalia kävivät sotaa vuonna 1977, kun Somalia yritti liittää somalien kansoittaman Etiopian itäosan itseensä. Derg pysyi vallassa paljolti Neuvostoliiton antaman aseellisen ja taloudellisen tuen voimin.
1980-luvun puolivälissä Etiopiaa kohtasi vakava kuivuus, joka saattoi suuren osan kansasta nälänhätään. Dergin neuvostomallin mukaan kollektisoima maatalous ei kyennyt tuottamaan riittävästi ruokaa kansalle, ja korruptoitunut hallinto kanavoi avustuksia lähinnä omille tukialueilleen.
Lakkauttaminen
Kapinallisvoimien yhteisrintama onnistui syöksemään Dergin vallasta lopullisesti vuonna 1991.
Oikeudenkäynnit Dergin jäseniä vastaan
Mengistun paettua maasta Etiopian uusi hallinto vangitsi maahan jääneet Dergin jäsenet ja asetti heidät syytteeseen väärinkäytöksistään. Oikeusprosessi alkoi vuonna 1994. Joulukuussa 2006 72 junttaan kuulunutta upseeria tuomittiin syyllisiksi kansanmurhaan. Tuomiota oli kuulemassa 34 asianosaista, 14 oli ehtinyt kuolla pitkän käsittelyn aikana, ja 25 tuomittiin poissaolevina, mukaan lukien Mengistu.
Scottish Professional Football League
Scottish Professional Football League (SPFL) muodostaa Skotlannin jalkapallon neljä korkeinta sarjatasoa, Valioliigan, Mestaruussarjan, Ykkösliigan ja Kakkosliigan. SPFL:ssä on yhteensä 42 seuraa, joista ylimmällä sarjatasolla on 12 seuraa ja alemmilla tasoilla kullakin 10 seuraa.
SPFL perustettiin vuonna 2013 Scottish Football Leaguen tilalle, kun korkein sarjataso Valioliiga ja Scottish Football League (SFL) yhdistyivät. SFL muodosti aiemmin maan toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi korkeimmat sarjatasot.
Jaborandit
Jaborandit (Pilocarpus) on noin 13 lajia kattava ruutakasvisuku, johon kuuluvia lajeja tavataan luonnossa neotrooppisella alueella. Monet suvun lajeista ovat tärkeitä lääkekasveja niiden sisältämän pilokarpiini-nimisen alkaloidin vuoksi.
Ometeotl
Ometéotl, "Kaksi jumalaa", (myös Ometecutli, Tloque Nahuaque  tai  Citlatonac) on asteekkien ylijumala ja luojajumala, jolla ei kuitenkaan ollut juuri minkäänlaista osaa asteekkien uskonnossa ja palvontamenoissa. Ometeotl on "hän joka on keskipisteessä", jumala, joka syleilee kaikkea ja on suoraan läsnä, mutta samalla näkymätän. Ometeotl on kaiken alku, ja erään perinteen mukaan hän keksi itsensä. Hän hallitsi korkeinta eli kolmattatoista taivasta, Omeyocania ("Kaksoistaivas"), dualismin tyyssijaa, joka sijaitsi auringon, kuun, tuulen ja muiden elementtien yläpuolella. Joidenkin uskomusten mukaan Ometeotl edusti maailman kahtalaisuutta ja oli sen biseksuaalinen ruumiillistuma. Hän saattoi itsensä raskaaksi ja synnytti auringon neljä puolta. Ometeotlin kaksi puolta ovat maskuliininen Ometecuhtli eli Kaksoisvaltias ja feminiininen Omecíhuatl eli Kaksoisvaltiatar. Yhdessä he edustivat asteekkien maailmankaikkeuden vastakkaisia puolia: miestä ja naista, valoa ja pimeyttä, liikettä ja lepoa sekä järjestystä ja kaaosta. Toinen naisellinen aspekti, Coatlicue, synnytti asteekkien kansallisjumala Huitzilopochtlin
Mayojen uskonnossa Ometeotlin vastine on Hunab Ku.
Luettelo pikkuplaneetoista: 81001–82000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 81001:stä ja päättyen 82000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ukonsieni
Ukonsieni (Macrolepiota procera) on ukonsieniin kuuluva syötävä sieni.
Koko ja ulkonäkö
Ukonsienen lakki on aluksi munan muotoinen, mutta vanhemmiten se leviää 10–30 cm leveäksi ja laakeaksi. Lakki on pohjaväriltään valkoinen ja kookkaiden tumman ruskeiden suomujen peittämä. Lakin keskustassa on tumma kohouma. Sienen malto on pehmeää ja valkeaa, samoin heltat. Ukonsienen ohut ja säikeinen jalka puolestaan on vyöhykkeittäin poikkisuomuinen ja pituudeltaan jopa 40 senttiä. Suomujen vyöhykkeisyydestä johtuen jalka voi näyttää poikkiraitaiselta varsinkin alaosastaan. Jalan tyvi on paksuuntunut ja sen puolivälin yläpuolella on selvä, irtonainen rengas. Sienen itiöpöly on valkoista.
Samankaltaiset lajit
Ukonsientä suuresti muistuttaa sen lähilaji, akansieni (Chlorophyllum rhacodes). Ukonsieni on kuitenkin tätä suurempi. Akansienen jalka, heltat ja malto myös punertuvat kosketettaessa, toisin kuin ukonsienellä. Kokematon sienestäjä voi sekoittaa ukonsienen myös myrkylliseen ruskokärpässieneen (Amanita regalis).
Kasvuaika ja -paikka
Hyvinä sienivuosina ukonsieni on runsas, vaikkakin elo-syyskuussa kasvavien itiöemien esiintyvyys vaihtelee paljon. Sientä kasvaa lehtomaisissa metsänreunoissa, metsäniityillä, pihoilla, puutarhoissa ja muissa saman tyyppisissä paikoissa. Suomessa sitä tavataan etelässä yleisenä ja pohjoisempana harvinaisempana.
Käyttö ravinnoksi
Ukonsientä voidaan käyttää sieniruuissa monin tavoin, jopa raakana. Sieni voidaan säilöä kuivaamalla, mutta liottaminen tai keittäminen hävittää sienen maun.
Keski-Bosnian kantoni
Keski-Bosnian kantoni on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Bosnia ja Hertsegovinan keskiosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan sekä Zenica-Doboj’n kantoniin, Sarajevon kantoniin, Hertsegovina-Neretvan kantoniin ja Kantoni 10:een. Keski-Bosnian kantonin pinta-ala on 3 189 neliökilometriä ja siellä on 273 149 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu 12 kuntaan: Bugojno, Busovača, Dobretići, Donji Vakuf, Fojnica, Gornji Vakuf-Uskoplje, Jajce, Kiseljak, Kreševo, Novi Travnik, Travnik ja Vitez. Pääkaupunkina toimii Travnik.
Kantoni on bosniakkienemmistöinen. Suurin vähemmistö on kroaatit.
Guled & Nasra
Guled & Nasra on Khadar Ahmedin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva vuodelta 2021.
Kansainvälisesti elokuvaa on esitetty nimellä The Gravedigger’s Wife.
Elokuva on Ahmedin ensimmäinen pitkän näytelmäelokuvan ohjaus ja se kuvattiin Djiboutissa.
Guled & Nasra on ensimmäinen suomalaiselokuva, joka on kuvattu kokonaan Afrikan mantereella. Se on myös ensimmäinen somalinkielinen suomalaiselokuva. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kansainvälisenä ammattituotantona, jossa puhutaan somalin kieltä.
Elokuvan teemoja ovat rakkaus, ystävyys, perhe-elämä sekä uhrautuminen. Se kertoo haudankaivaja Guledista, jonka vaimo Nasra sairastuu munuaissairauteen. Guled pyrkii pelastamaan Nasran hengen ja päättää kerätä kokoon tarvittavat rahat leikkausta varten.
Tuotanto
Elokuva on kansainvälinen tuotanto. Sen ohjaaja ja käsikirjoittaja Khadar Ayderus Ahmed on somalitaustainen, mutta asuu Suomessa. Näyttelijät ovat syntyisin Somaliasta, mutta Abdi asuu Suomessa ja Warsame Kanadassa.
Tuotantoon on tullut rahaa Saksasta ja Ranskasta. Tuotannon päävastuullinen on suomalainen elokuvayhtiö Bufo.
Kuvauksen ja lavastuksen päävastuulliset ovat Suomesta. Leikkaaja ja säveltäjä ovat saksalaisia. Äänisuunnittelijat ja miksaajat ovat Saksasta ja Suomesta. Puvustaja tuli ranskalaisen rahoituksen kautta.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Elokuva valittiin vuoden 2021 Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikko -esityssarjaan ensimmäisenä suomalaisena pitkänä elokuvana.
Toronton elokuvajuhlilla sille myönnettiin elokuvataiteen monimuotoisuutta edistävä Amplify Voices Award.
Se palkittiin Afrikan suurimman elokuvafestivaalin Fespacon pääpalkinnolla, 30 000 euron arvoisella Golden Stallion -palkinnolla.
Se valittiin Somalian ehdokkaaksi tavoittelemaan Oscar-palkintoa ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Se oli Somalian ensimmäinen Oscar-ehdokas. Se ei kuitenkaan päässyt kilpailussa loppupeleihin saakka.
Se valittiin ehdolle Jussi-palkinnon saajaksi yhdeksässä kategoriassa: paras elokuva, ohjaus, naispääosa, miespääosa, käsikirjoitus, musiikki, lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu ja maskeeraussuunnittelu. Se voitti palkinnoista kaksi: musiikista palkittiin Andre Matthias ja pukusuunnittelusta Anu Gould.
Jack Adams Award
Jack Adams Award on vuosittain jaettava NHL-palkinto. Sen saa aina kauden päätteeksi se NHL-valmentaja, jolla katsotaan olleen suurin vaikutus joukkueensa menestykseen. Voittaja valitaan National Hockey League Broadcasters' Associationin (NHL:n selostajien liitto) äänestyksessä runkosarjan päätyttyä. Palkinto on nimetty Jack Adamsin, Detroit Red Wingsin entisen valmentajan ja toimitusjohtajan, mukaan. Se jaettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1974.
Palkinnon voittajat
Voittajat maittain: (1974-2023)
Vähä-Mutanen (Kuhmoinen, Pirttikulma)
Vähä-Mutanen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,1 metriä mpy. Sen itäpäähän johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee järven länsipäästä ja yhtyy Kovasjärvestä lähtevään Kovasojaan, joka laskee lopulta Saarijärveen. Laskuojan pituus on 2,4 kilometriä ja pudotus 19,6 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä.
Vuoden 19965 peruskartassa järvi oli merkitty nykyisellä nimellään ja se oli autio. Vuoteen 1985 mennessä järven pohjoisrannalle oli rakennettu talo.
Ukrainan parlamenttivaalit 2014
Ukrainan parlamenttivaalit 2014 järjestettiin 26. lokakuuta 2014. Ne olivat ennenaikaiset parlamenttivaalit. Parlamenttivaalit olivat Ukrainan ensimmäiset helmikuussa tapahtuneen presidentti Viktor Janukovytšin syrjäyttämisen jälkeen.
thumb|300px|Vaalipäivän 26.10.2014 äänestysprosentti alueittain. Harmaalla on kuvattu Krimin niemimaa, jossa parlamenttiäänestystä ei Venäjän miehityksen takia voitu lainkaan toteuttaa. thumb|300px|Äänestysprosentti vaalipiirien tasolla. Äänestystä ei voitu toteuttaa Krimin niemimaalla Venäjän miehityksestä johtuen eikä Venäjän tukeman separatistisen toiminnan takia osassa [[Donetskin alue|Donetskin ja Luhanskin aluetta.]] thumb|300px| Ukrainan parlamentin koostumus 2014- (tulosennuste, kun äänistä oli laskettu 99,93 prosenttia). Ei-lopullinen luonnos, vasemmalta: Kansanrintama (82 edustajaa), Petro Porošenkon ryhmä (132), Oma apu -puolue (33), Oppositioblokki (29), Oleh Ljaškon radikaalipuolue (22), Batkivštšyna (19), Svoboda (6), Vahva Ukraina (1), Zastup (1), Oikea sektori (1), Sitoutumattomat (97) ja täyttämättä jätetyt edustajapaikat (27).
Vaaleilla Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan oli tarkoitus valita 423 kansanedustajaa, kun täysedustus olisi 450 kansanedustajaa. Vaaleissa puolet edustajista valittiin valtakunnalliseti puolueryhmittymien asettamien äänestyslistojen saaman äänimäärän pohjalta ja puolet (225 edustajaa) vaalipiirikohtaisten äänestystuloksen perusteella. Vaaleissa oli vuoden 2011 vaalilain mukaan käytössä 5 prosentin äänikynnys, joka ryhmittymien tuli ylittää. Vaalipiireistä parlamenttiin oli nousemassa suuri määrä riippumattomia ehdokkaita.
Vaalien jälkeisenä aamuna Ukrainan keskusvaalilautakunta kertoi äänestysprosentin olleen 52,42 prosenttia. Oheiset kartat kuvaavat äänestysaktiviteetin jakautumista Ukrainan alueilla ja vaalipiireissä. On huomattava, että 27 alueellista kansanedustajaa jätettiin toistaiseksi valitsematta parlamenttiin. Tähän oli syynä Venäjän jatkama, kansainvälisen yhteisön pääosin laittomana pitämä Krimin miehitys ja separatististen sotatoimien jatkuminen Itä-Ukrainassa.
Sotkamon Jymy
alt=|pienoiskuva|Sotkamon Jymyn pelaajia kaudella 2020. Sotkamon Jymy on vuonna 1909 perustettu sotkamolainen urheiluseura. Seuran lajeihin kuuluvat ampumahiihto, pesäpallo, maastohiihto, mäkihyppy, yhdistetty, lentopallo, suunnistus ja yleisurheilu. Jymy tunnetaan parhaiten pesäpallojaostostaan, joka on lajissaan Suomen kaikkien aikojen menestynein seura 19 Suomen mestaruudellaan.
Zoey Deutch
Zoey Francis Thompson Deutch (s. 10. marraskuuta 1994) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Julietina televisiosarjassa Ringer. Hän on myös esiintynyt Disney Channelin Viiden tähden merielämää -sarjassa.
Ukrainan parlamenttivaalit 2014
Vaalitulokset
On huomattava, että monen pienemmän puolueen (kuten UDAR, Volja) aktiiveja osallistui vaalilain 5 prosentin vaalikynnyksen takia jonkin suuremman ryhmittymän ehdokkaina parlamenttivaaleihin. Esimerkiksi useat EuroMaidan-mielenosoituksen aktiivit, jotka kesään 2014 asti toimivat Voljan yhteydessä, liittyivät 2014 vaaleissa lähinnä Oma apu -puolueen listoille (yksi Kansanrintaman listalla) ja pääsivät kansanedustajiksi tätä kautta. Koska Ukrainan vuoden 2011 vaalilaki kielsi eri puolueryhmien vaaliliittot parlamenttivaaleissa, joutuvat läpimenneet Voljan ehdokkaat pysymään uudessa parlamentissakin vaaleissa edustamansa suuremman puolueryhmän yhteydessä. Jotkin tulosilmoitukset ovat uutisoineen keskusvaalilautakunnan tuloslistalla riippumattomana ehdokkaana näkyvän, Ivano-Frankivskin alueen eräästä vaalipiiristä paikan voittaneen ehdokkaan (liikemies Juri Derevjanko, yllä olevassa taulukossa sitoutumattomana ehdokkaana) olleen yhä Volja-puolueen jäsen ja muodostavan siksi uudessa parlamentissa oman pienpuolueryhmän. Tämän on todettu tarkoittavan aiemman Volja-puolueen hajoamista. Vastaavasti Petro Porošenkon ryhmässä ehdokkaana olleet UDAR-puolueen edustajat joutunevat pysyttelemään parlamentissa uudessa ryhmittymässään.
Sotkamon Jymy
Sotkamon Jymyn miesten edustusjoukkue pelaa Superpesiksessä. Jymy pelaa kotiottelunsa Sotkamon keskustassa, Sapsojärven rannalla sijaitsevalla Hiukan pesäpallostadionilla.
Zoey Deutch
Ura
Deutch aloitti uransa Disney Channelin komediasarjassa Viiden tähden merielämää, jossa hän esiintyi seitsemän jakson verran. Tämän jälkeen Deutch vieraili sarjoissa NCIS Rikostutkijat ja Criminal Minds: Suspect Behavior. Hän sai myös vakituisen roolin draamasarjassa Ringer. hän on myös esiintynyt Lumoava kirous -elokuvassa.
Sotkamon Jymy
Perustaminen ja toiminnan alkuvuodet
1900-luvun alussa urheilu ja monet uudet virtaukset, kiehtoivat ihmisiä ja avasivat mahdollisuuksia kilpailla mm. paremmuudesta. Urheiluseurojen yleistyessä, myös Sotkamoon perustettiin Nuorisoseuran voimistelu- ja urheiluosasto Jymy, 14. maaliskuuta 1909. Urheiluosaston tärkeimpiä lajeja olivat alussa hiihto, voimistelu, paini, pyöräily ja uinti. Alku toiminnalle oli hyvin aktiivista ja urheiluosastoa luonnehdittiin Kainuun urheilupiirin vuoden 1912 vuosikertomuksessa vilkkaimmin toimivaksi maalaisseuraksi.
Zoey Deutch
Ura
Televisiotyönsä lisäksi Deutch on näytellyt muun muassa elokuvissa Hallelujah ja Mayor Cupcake. Vuonna 2014 hän esitti pääosaa elokuvassa Vampire Academy.
Sulle, joka yksin aina oot
Sulle, joka yksin aina oot on Katujen Äänet-yhtyeen debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 9. tammikuuta 2015.
Sotkamon Jymy
Perustaminen ja toiminnan alkuvuodet
Suomen sisällissodan jälkeen Voimistelu- ja urheiluseura Jymyn toiminta sekoittui. Suojeluskuntajärjestöt kokosivat suurten resurssien ja sotilaallis-isänmaallisen innostuksen myötä voittavat urheilijat riveihinsä. Urheilijat kilpailivat vielä 1920-luvun alussa sekä seuran että suojeluskuntajärjestön kilpailuissa, mutta vuosikymmenen puolivälissä toiminta hiljeni muutamaksi vuodeksi.
Zoey Deutch
Yksityiselämä
Deutch syntyi Los Angelesissa vuonna 1994. Hänen äitinsä on näyttelijä Lea Thompson ja hänen isänsä ohjaaja Howard Deutch. Myös Zoeyn sisko Madelyn Deutch näyttelee.
Sotkamon Jymy
Suojeluskunnan painopisteen muuttuminen tarjoaa Jymylle uuden mahdollisuuden
1930-luvun alussa maailmantilanne ja Suojeluskuntaliikkeen radikalisoituminen muuttivat Suojeluskuntajärjestön asennetta kunto- ja kilpaurheilua kohtaan. Toiminnan painopiste vietiin pesäpallosta ja yleisurheilusta sotilaskoulutusta täydentäviin lajeihin. Kun järjestön kiinnostus väheni, haki urheiluinnostus vapaampaa toimintaa, ja tämä oli mahdollisuus Jymyn uudelle nousulle.
Vuosikymmenen alkuvuodet olivat kyläseurojen perustamisen aikaa. Esimerkiksi vuonna 1932 Sotkamon kirkonkyläläisten omaksi seuraksi perustettiin Sotkamon Kisa. Muita kyläseuroja olivat mm. Kaitaansalmen Tenho, Tuhkakylän Pellet, Parkuan Veikot ja Laakajärven Riento. Sotkamolaisen urheilun yhteenkokoajaksi kaivattiin kuitenkin yhteistä urheiluseuraa ja Jymy herätettiin uudestaan henkiin vuonna 1934. Kyläseurat liittyivät Jymyyn sen alajaostoina ja Sotkamon Kisa lopetettiin tarpeettomana.
Vuonna 1935 Sotkamossa järjestettiin ensimmäistä kertaa talvikisojen leiri- ja karsintakilpailut. Sotkamon Jymystä Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisiin selvisivät hiihtäjät Frans Heikkinen ja Kalle Arantola.
"Jymy suureksi – Sotkamo tunnetuksi": Jälleenrakennus sodan jälkeen
Sotavuosien (1939–1945) jälkeen ja miesten palattua kotiin, alkoi paluu arkeen. Ensimmäistä sodan jälkeistä Jymyn vuosikokousta luonnehdittiin innostukseltaan valtavaksi. Seuran jäsenmäärä kasvoi huimasti. Kun ennen talvisotaa Jymyyn oli kuulunut 166 aktiivia, oli vuonna 1949 jäsenmäärä jo 1700 henkilöä. Vuoden 1945 kokouksessa toiminnan iskulauseeksi valittiin "Jymy suureksi – Sotkamo tunnetuksi". Vuoden 1946 aikana Sotkamoon rakennettiin uusi urheilukenttä Hiukkaan joka oli suuri talkootyön näyte kyläläisiltä.
Kentän lisäksi toinen suuri yhteinen talkotyön näyte olivat vuoden 1947 Suomen Suurkisat, jonne Jymy osallistui 160 urheilijan voimin. Lontoon olympialaisiin lähtevät voimistelijat ja Sankt Moritzin talvikisoihin tähtäävät luistelijat ja hiihtäjät leireilivät myös samana vuonna. 1940-luvulla sotien jälkeen, Sotkamon pesäpallo kasvoi suosituimmaksi urheilulajiksi, sillä se sopi kasvatuksellisiin tavoitteisiin. Toisella sijalla toiminnanssa oli voimistelu ja seuran kokonaisvaltaisena tavoitteena oli Jymyn pitkäaikaisen puheenjohtajan, Toivo Lanamäen mukaan kasvattaa hyvien urheilijoiden lisäksi myös hyviä kansalaisia.
Pesäpallotoiminnan alku
Vuoden 1922 aikana lehtori Kalle A. Ritokangas ja tohtori Martti Tolvanen alkoivat kerätä miehiä mukaan urheilun pariin ja samalla myös pesäpallotoimintaan. Joukkue harjoitteli alkuvuosinaan Rientolan kentällä. Ensimmäinen joukkue koostui pitkälti pitäjän virkavallasta. Mukana olivat mm. kunnanlääkäri, nimismies ja juristikokelas. Joukkue kilpaili Kainuun urheilupiirin kilpailuissa sekä Jymyn että Sotkamon suojeluskunnan joukkueena. Alkuaikoina pelimatka Kajaaniin tehtiin väliä kulkeneella höyrylaivalla, sillä maantieyhteydet olivat huonoja eikä autokyytiä ollut tarjolla. Merkittävää menestystä seura ei saavuttanut alkuvuosina. Vuonna 1923 Kainuun Ärjy pudotti Jymyn jo alkuerissä lukemin 18–6. Pesäpallo valtasikin nopeasti aseman Sotkamon kirkonkylän kesäharrastuksena.
1930-luku: Suojeluskunnan alaisuudesta Jymyn hoiviin
Kun Sotkamon Jymy herätettiin jälleen vuonna 1934 henkiin, pysyi pesäpallon harrastaminen silti vielä suojeluskunnan alaisuudessa. Vuoden 1935 aikana pelattiin useita ystävyysotteluita ja myös Valtakunnansarjaa. Menestystä ei kuitenkaan olympiainnostuksen varjossa tullut.
Vuonna 1937 Jymy esiintyi ensimmäisen kerran itsenäisenä joukkueenaan piirisarjassa. Joukkue sijoittui toiseksi Kajaanin Pallokerhon jälkeen. Joukkueesta valittiin kolme pelaajaa piirin alueen "Muun Kainuun" joukkueeseen, joka voittikin Kajaanin joukkueen juoksuin 6–4. Vuosikymmenen aikana pesäpallo levisi lopulta Sotkamon alueen pienimpiinkin kyliin ja kylien välillä pelattiinkin 1930-luvulla useita otteluita. Vuosikymmenen aikana lähinnä vain miehet pelasivat virallisia otteluita. Naiset ja pojat pelasivat keskenään kirkonkylän, Akkoniemen ja Hirviniemen välisiä otteluita.
Sodan jälkeen: Pesäpallo suosituimmaksi urheilulajiksi
Vuoden 1947 Suomen Suurkisoissa Jymy osallistui pesäpalloturnaukseen jossa se voitti kakkosjoukkueellaan B-sarjan mestaruuden. 1940-luku kasvatti pesäpallon kokonaisuudessaan paikkankunnan suosituimmaksi urheilulajiksi, pitkälti sen soveltuvuudesta joukkuepelinä kasvatuksellisiin tavoitteisiin. Pesäpallon suosio lähti myös paikkakuntalaisista itsestään. Vuoden 1945 keväällä kylän nuoriso mietti yhdessä, mitä he alkaisivat harrastamaan ja samassa yhteydessä oli syntynyt ajatus pesäpallon pelaamisesta. Kesän aikana Jymy voittinkin piirin mestaruudet kaikissa sarjoissa. Miesten ykkösjoukkue hoiti oman sarjansa häviämättä otteluakaan ja nousikin ensimmäistä kertaa Suomensarjaan. Vuoden 1945 syksyllä Jymy osallistui maakuntien välisiin kilpailuihin Oulussa. Jymy voittikin Pohjois-Suomen mestaruuden miesten ja naisten sarjoissa mutta juniorit hävisivät oman loppuottelunsa Oulun Pyrinnölle yhden juoksun erolla.
Ensimmäinen Suomensarjakausi alkoi hyvin, kun kaksi sen ajan suurseuraa, Ilmajoen Kisailijat ja Alajärven Ankkurit kaatuivat. Syyskierroksella meno kuitenkin hiipui ja Sotkamo putosi takaisin ottamaan vauhtia piirisarjasta kesän 1947 ajaksi. Kaudesta 1948 lähtien, Sotkamolla alkoi kymmenen vuoden putki Suomensarjan keskikastissa, jonka katkaisi nousu pääsarjaan vuonna 1957. Ensimmäisen kerran Jymy pääsi karsimaan SM-sarjaan kuitenkin jo juhlavuotenaan 1949. Tuolloin Jymy voitti Joensuussa karsintojen ensimmäisellä kierroksella Kauhajoen Karhun ja Veitsiluodon Vastuksen mutta hävisi isäntäjoukkue Joensuulle. Toisella kierroksella Sotkamossa joukkue onnistui voittamaan Nokian, mutta juoksuin 7–20 koettu tappio Helsingin Puna-Mustille jätti nousun haaveeksi.
1940-luvulla myös Jymyn naisjoukkue pelasi piirinsarjassa. Naiset voittivatkin piirinmestaruuden vuosittain vuosikymmenen aikana.
1950-luku: Pesäpallosta Kainuun valtapeli
Vuonna 1952 Sotkamon lisäksi Suomensarjaan osallistui myös kolme muuta kainuulaista joukkuetta. Sotkamon asema alueen ykkösseurana ei ollut enää itsestäänselvyys vaan mm. Ristijärven Pyry antoi kovan vastuksen. Harjoittelu Sotkamossa kuitenkin kehttyi 1950-luvulla tunnolliseksi ja monipuoliseksi. Syksyllä kauden päätyttyä ohjelmaan kuului mm. koripalloa. Talvella aloitettiin yhteinen lenkkeily ja Vuokatin maapohjahallissa harjoiteltiin lyönti- ja heittopeliä pressua vasten parikin kertaa viikossa. Harjoituskauteen kuului monipuolisesti myös voimistelua ja ulos siirryttiin pelaamaan heti kun se oli mahdollista.
Vuonna 1953 Sotkamo eteni jälleen SM-sarjan karsintoihin. Sotkamon lisäksi karsinotihin osallistui Loimaan Palloilijat ja Vaasan Maila. Altavastaajaksi ennakoitu Sotkamo voitti vaasalaiset hieman yllättäen 5–4, mutta häviö Loimaata vastaan pudotti Sotkamon jatkosta. 1950-luvun alkupuolella Sotkamon joukkuetta kutsuttiin myös "korhoslaisiksi" johtuen joukkueessa ja paikkakunnallakin yleisesti esiintyneestä sukunimestä Korhonen. Joukkue koostuikin seuraavasti: Martti A. Korhonen, Oiva Meriläinen, Eero Keskitalo, Jarmo Hakkarainen, Tauno Korhonen, Martti J. Korhonen, Yrjö Huusko, Seppo Korhonen ja Kauko Korhonen. Pohjoislohkossa pahimmat vastustajat läpi Sotkamon Suomensarjataipaleen olivat Muhoksen Urheilijat ja Oulun Pyrintö.
Nousu SM-sarjaan ja tuskainen alkutaival pääsarjassa
Vuonna 1957 Sotkamon pitkäaikainen tavoite noususta SM-sarjaan toteutui. Sotkamo eteni kauden läpi tappiottomana joukkueena. Nousun eteen tehty työ sai alkunsa jo edellisvuoden lokakuussa kun Jarmo Hakkarainen sekä Sotkamoon muuttanut Puna-Mustien Paavo Hietanen tehostivat joukkueen harjoituksia. Mestaruussarjassa joukkueen tavoitteeksi asetettiin sarjassa pysyminen. Sarja lähtikin hyvin käyntiin tasapelillä mestarisuosikki Nurmon Jymystä ja voitolla Ilmajoen Kisailijoista. Sarjapaikan uusiminen varmistui 4–6 voitolla Katajanokan Haukoista. Jymyn menestys pelikentillä nosti varmana pidetyn heittopussin sensaatiojoukkueeksi. Ennen sarjan viimeistä peliä oli joukkueelle tarjolla jopa hopeamitalit, mutta pelit menivät lopulta ristiin niin, että lopullinen sijoitus oli 8. Sotkamon ensimmäiseksi arvo-ottelupelaajaksi valittiin Lauri Reinikainen joka pelasi niin Itä–Länsi-ottelussa kuin Liitto–Lehdistö-ottelussakin.
Seuraavalla kaudella 1959 Jymylle ennustettiin harjoitusotteluiden perusteella kovaa kautta. Lopputulos olikin kymmenes tila sarjataulukossa, sarjapaikan kuitenkin säilyessä. Seuran johto tuli kuitenkin tulokseen kotikylän voimien riittämättömyydestä ja hankki kaudeksi 1960 mm. Pasi Vuorisen Kouvolasta. Vahvistuksista huolimatta sarjapaikka uusittiin kauden päätteeksi vain vaivoin ja sama tahti jatkui myös seuraavana kesänä. Jymy hävisi kaudella 1961 yksitoista ottelua ennen voittoa Vaasan Mailasta. Tappioputkeen vaikuttivat useat loukkaantumiset ja lukkaripula. Kaudeksi 1962 Jymy joutuikin luopumaan pääsarjapaikastaan ja hakemaan vauhtia alempaa.
Vuonna 1962 Jymyn joukkue koki laajan uudistumisen ja nuorennusleikkauksen. Jymyn paidassa nähtiin mm. Juhani Suutarinen, Aulis Väisänen ja Lauri Mustonen. Joukkueen ylivoimasta kerttoi kymmenen voittoa joiden juoksusuhde oli peräti 157–19. Martti Heikkinen aloitti tuolloin Jymyn pelinjohtajana, joka oli tuohon aikaan uusi rooli joukkueessa, Heikkinen toimi joukkueenjohdossa Yrjö Heinäsen rinnalla.
Ensimmäinen mestaruus
Sotkamon Jymy palasi mestaruussarjaan kaudeksi 1963. Jymy valmistautui kauteen täysipainoisesti ja otti ensimmäisenä joukkueena käyttöön ympärivuotisen lajiharjoittelun. Neljä harjoitusta viikossa Vuokatin Urheiluopistolla sekä koulujen saleissa lisäsivät rutiinia ja suoritusvarmuutta. Keväällä asetettiin tavoitteeksi sarjassa pysyminen. Sarjatulokas Jymy kaatoikin sarja-avauksessa Jyväskylän Kirin luvuin 7-–. Tappioton kevätkausi ja sarjatauolla voitettu maakuntacup antoivat vinkkiä Sotkamon tehokkuudesta. Yleisö alkoi löytää Sotkamon peleihin menestyksen myötä ja elokuussa pelattu ottelu Puna-Mustia vastaan keräsi Hiukkaan jopa 4000 katsojaa. Sotkamo jatkoi läpi kesän jatkunutta tappiotonta putkeaan voitamalla ottelun 9–3. Pääkaupunkiseudun lehdistö ei pitänyt Sotkamoa suosikkinaan, joten joukkuetta koetteli mm. kiista Sotkamon kentän kunnosta ja sen etukentän pehmittämisestä.
Syyskierroksella Jymy jatkoi tasaisesti kohti mestaruutta ja viimeinen kierros Työväen Mailapoikia vastaan meni vielä tiukalle, Jymyn kuitenkin voittaessa ottelun. Mestaruus ratkesi syyskuun lopulla kun Jymy voitti Varkaudessa Puurtilan Kisa-Pojat juoksuin 0–4. Mestarijoukkueessa pelasivat Erkki Kemppainen, Veikko Keskitalo, Juhani Suutarinen, Matti Korhonen, Pasi Vuorinen, Martti J. Korhonen, Aulis Väisänen, Seppo Kerttula ja Lauri Mustonen.
Mestaruudesta välivuosiin
Mestaruuden jälkeen Sotkamon menestys hiipui. Kaudella 1964 Jymy hävisi kerta toisensa jälkeen ja joukkuetta arvosteltiin siitä, ettei se ollut kyennyt uusiutumaan eikä kehittymään taktisesti. Muut joukkueet tunsivat Jymyn taktiikan ja niukat tappiot turhauttivat yleisön. Niukan 7–8 tappion jälkeen Puna-Mustille tuomariston ja yleisön välinen keskustelu yltyi sävyltään niin kiihkeäksi, etteivät tuomarit päässeet kentältä pois ilman virkavallan apua. Tuomarit joutuivat poistumaan saattueessa myös Outokumpua vastaan 4-2 voitetusta ottelusta, minkä jälkeen Varkauden lehti uutisoi yleisöstä viitaten Sotkamon olevan Suomen Kongo. Jymy palasi voittokantaan myöhemmin vasta syyskaudella, mikä ei enää joukkuetta auttanut, vaan edessä oli putoaminen sarjatasoa alemmaksi.
Kauden 1965 jälkeen Sotkamo nousi jälleen takaisin pääsarjaan mutta voimat eivät riittäneet sarjassa pysymiseen. Jymy kulkikin aina kaudesta 1966 lähtien puolentoista vuosikymmenen ajan Suomensarjassa 1980-luvun alkuun vanhan menestyksen perään haikaillessa. Paluuta pääsarjaan yritettiin 1970-luvun alussa uudelleen, mutta voimat eivät riittäneet itälohkon kolmatta sijaa korkeammalle. Myös joukkueen kiinnostus pelaamista kohtaan alkoi lopahtamaan. Pelaajat alkoivat hajaantumaan ja joukkueen taustojen heikko hoitaminen ei antanut odottaa menestystä. Sotkamon sisällä yleisöä alkoi valumaan myös naapuriseuran Sumsan Sujun peleihin, kun se nousi Suomensarjaan Jymyn rinnalle. Joukkueiden vaihtuessa jatkuvasti alettiin miettiä korjauskeinoja. Jymyn toimintaa selkeytettiin ja alettiin puhua pesäpallon erikoisseuran perustamisesta. Vähitellen Yrjö Huuskon toiminta alkoi selkiinnyttämään toimintaa ja toivoa herätti Sotkamon lukion voittama koulujen mestaruus vuonna 1976.
Toiminnan ammattimaistuminen ja Jymyn matka kohti pääsarjaa
Jymyn toimintaan alkoi tulla ammattimaisuutta 1970-luvun lopulla kun Tapani Närhi saapui valmentajaksi, mikä muutti asenteet harjoittelua ja pelaamista kohtaan. Seuran johto laati tiukan harjoitusohjelman ja tavoitteena oli pääsarja. Vuonna 1980 perustettu Ykkössarja oli kuitenkin vielä voitettavaa. Pelinjohtajaksi projektia johtamaan saatiin Aulis Väisänen ja Ykkössarjaan pääsy varmistettiin voitolla Halsuasta syksyllä 1981. Kaudelle 1982 Jymy pääsi aloittaamaan ehjänä joukkueena kun Sotkamossa A- ja B-pojissa mestaruuden voittaneet pelaajat saatiin pysymään paikkakunnalla ja joukkueessa. Jymy uusi sarjapaikkansa voittamalla alemman loppusarjan ja yhdessä vuosia pelanneet pelaajat alkoivat kypsyä nousua varten. Jymy alkoi tuntua houkuttelevalta vaihtoehdolta myös ulkopaikkakuntalaisille.
Kauden 1983 päätteeksi Jymy varmisti nousun takaisin mestaruussarjaan. Pelinjohtaja Aulis Väisänen aloitti perinteen Hiukan rannassa kylpemisestä, kun joukkue kastoi pelinjohtajansa Sapsojärvessä nousun varmistuttua. Edelliskausista poiketen, turhat tappiot eivät rikkoneet joukkueen henkeä, vaan he pelasivat kypsästi läpi sarjan ja nousu saavutettiin 18 vuoden tauon jälkeen. Tuohon aikaan kenttäasiat alkoivat kuitenkin kyllästyttää yleisöä, heidän joutuessa katsomaan peliä yleisurheilukentän juoksuratojen takaa. Yleisurheilu oli kuitenkin tuolloin Sotkamossa suosiossa ja pesäpalloväkeä alettiin ajaa hautausmaan viereen Rankan monttuun tai Vuokattiin. Pesäpalloyleisö ei kuitenkaan sulattanut tätä ja lopulta Rankan monttu jätettiin harjoituskentäksi ja pelit pysyivät Hiukassa.
Kolme kautta mestaruussarjassa: Kuolee, Kuolee!
Palattuaan SM-sarjaan Jymy aloitti kautensa vahvasti. Jymyn johtaessa sarjaa kolmen kierroksen jälkeen puhuttiin jo vuoden 1963 toisinnosta. Sotkamosta tulikin vahva kotijoukkue ja innostusta löytyi myös kunnasta, Sotkamon ollessa toiseksi suurin yleisöpaikkakunta. 1980-luvun mestaruussarjavuosina Sotkamon yleisö tulikin erityisesti tunnetuksi Kuolee-huudosta. Yleisö toikin katsomoon mukaan oman panoksensa täysillä ja Sotkamo tuli jälleen tunnetuksi tuomareiden johtamisesta pois kentältä poliisisaattueissa.
Toinen kausi osoittautui Jymylle jälleen hankalaksi ja varsinkin kevätkausi oli joukkueelle vaikea. Lopulta Jymy onnistui varmistamaan sarjapaikkansa ja sijoittui sarjassa kahdeksanneksi. Joukkue oli turhautunut myös kannattajiensa epäuskoon, minkä myötä kato koetteli niin pelaajistoa kuin pelinjohtoakin. Joukkueen vaihtuvuuden ollessa suuri, oli kauden 1986 lopputuloksena vauhdin hakeminen jälleen Ykkössarjasta. Juniorisarjoissa Jymy kuitenkin profiloitui kykyjenkasvattajaseuraksi ja vanhimmat juniorit selviytyivätkin niin A-, B- kuin C-junioreissa mitaliotteluihin. Kauden 1987 joukkue uudistui jälleen Ykkössarjaan ja Aulis Väisänen palasi jälleen pelinjohtajaksi. Väisänen toi mukanaan valmennukseen Tapio Korhosen. Jokerisääntö antoi myös uusia mahdollisuuksia, kun mm. Unto Väisäsestä tuli Sotkamon huippulyöjä ja yksi joukkueen "kasvoista". Joukkue uusiutui taitavasti ja Sotkamo nousikin kauden 1988 päätteeksi SM-sarjaan joukkueella Janne Vuorinen, Jouni Wallin, Kari Hakkarainen, Jorma Parviainen, Olli Hartikainen, Matti Nissinen, Asko Tuhkanen, Unto Väisänen ja Marko Korhonen pelinjohtajanaan Aulis Väisänen ja valmentajana Tapio Korhonen.
Kasvu Superpesiksen menestyneimmäksi
Sotkamon toinen mestaruus vuonna 1990 aloitti menestysputken, joka hakee vertaistaan samana vuonna perustetun Superpesiksen sekä pesäpallon historiassa. 95 juoksua lyöneen Unto Väisäsen johdolla Sotkamo eteni mestaruuteen pitkän kaavan kautta ensin puolivälierissä Siilinjärveä, välierissä Hyvinkäätä ja loppuottelussa Imatraa vastaan. Joukkue eteni loppuottelusarjassa yllätysmestaruuteen sarjan kolmannessa ottelussa voittaen luvin 11–5.