cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theodor Weissman
Elämäkerta
Kupletin kulta-aikana 1920-luvun aikana kuplettilaulun perinnettä vaali omalla tahollaan Theodor ”Tettu” Weissman. Rafael 'Rafu' Ramstedtin tapaan hänkin oli laulutuotannossaan Tatu Pekkariseen verrattuna enemmän kaupunkilais- ja keskiluokkaiskupletööri kuin maarahvaan laulaja, samaan tapaan kuin J. Alfred Tanner oli aikanaan kaupunkilainen Pasi Jääskeläiseen ja Iivari Kainulaiseen verrattuna. Reino Hirviseppä kertoo hänestä muun muassa seuraavan:
Suomalaisista kuplettilaulajista juuri Weissman ja Rafael Ramstedt loivat oman hahmonsa Suomessa ahkerasti vuosisadan vaihteessa esiintyneen ruotsalaisen Sven Scholanderin esimerkin pohjalta. Scholanderin edustama miestyyppi oli Bellmanin tapaan aristokraattinen viisulaulaja.
Haumea (jumalatar)
Haumea on hedelmällisyyden ja synnytyksen jumalatar havaijilaisessa mytologiassa. Haumea on Pelen, Kāne Milohain, Kā-moho-aliʻin, Nāmakaokaha'in, Kapon ja Hiʻiakaikapolion äiti. Haumea oli voimakas jumalatar ja loi useita olentoja. Kaulu surmasi lopulta hänet.
Velmariri Bambari
Velmariri Bambari	(s. 1980) on indonesialainen aktivisti, joka puolustaa Sulawesin keskiosissa asuvia seksuaalisen väkivallan uhreja. Noilla alueilla perinteen mukaan rangaistaan kylän mainetta pilanneita ihmisiä, ja rangaistus on ulotettu paitsi seksirikollisiin myös heidän uhreihinsa.
Haumea (jumalatar)
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) antoi viidennelle löydetylle aurinkokuntamme kääpiöplaneetalle Haumealle nimen Haumea-jumalattaren mukaan. Planeetan kahdelle kuulle annettiin nimet Haumean tyttärien Hi'iakan ja Nāmakaokaha'in mukaan.
Velmariri Bambari
BBC valitsi Bambarin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Theodor Weissman
Elämäkerta
Weissman voidaan luokitella 1920-luvun kolmen uuden kupletöörin joukkoon, joista kaksi muuta olivat Tatu Pekkarinen ja Rafu Ramstedt. Reino Hirvisepän mukaan Weissman ei kuitenkaan monen muun aikansa kupletöörin tapaan ollut varsinainen lauluntekijä, vaan hän lauloi ja levytti lähinnä toisten lauluja mutta teki kuitenkin käännöksiä skandinaavisista kielistä. Hänen levylaulujensa tekstintekijöitä ei levyetiketeillä juuri mainittu.
Ensimmäiset levytyksensä "Ystäväni Tanner ja ma" sekä "Tätini kitara" Weissman levytti Gramophone-yhtiölle vuonna 1913. Weissman esiintyi Helsingissä aluksi Helikon-teatterissa, kunnes se lopetti toimintansa 1912, ja sittemmin ruotsinkielisessä Apollo-teatterissa, jossa mukana oli entisiä helikonilaisia, kuten Iivari Kainulainen, J. Alfred Tanner ja Rafael Ramstedt. Maailmansodan puhjettua huvipaikkoja suljettiin, ja esiintyvät taiteilijat joutuivat olosuhteiden pakosta viettämään kiertue-elämää. Weissman kiersi ahkerasti lauluilloissa, joskus myös J. Alfred Tannerin kanssa.
Teatteriuransa Theodor Weissman aloitti Suomalaisessa Operetissa ja lauloi Viipurin Näyttämöllä 1917–1918, kunnes siirtyi mainostoimittajaksi. Hänen ohjelmistonsa oli enimmäkseen ruotsalaista ja tanskalaista revyyohjelmistoa. Ramstedtin lailla hänkin lauloi paljon raumalaisen kirjailija Hj. Nortamon lauluja. Kansalaissodan jälkeen ruotsinkieliset, kuten Ramstedt ja Weissman, saivat esiintymistilaisuuksia ravintoloissa. Ravintolavarietee kuitenkin lakkasi käytännössä vuonna 1921 lähinnä verovaikeuksien vuoksi.
Vuonna 1927 Tettu Weissman levytti kymmenen levylaulua ja lisäksi kaksipuolisen äänilevyn huumorijutelman Änkytysjuttuja 1–2. Einari Kukkosen mukaan Weissmanin tuon ajan levytykset olivat lähinnä kotimaisia ja ulkomaisia kupletteja. Eräät Weissmanin laulut tavoittelivat jonkinlaista tanssin, lähinnä jenkan tahtia, mutta pianosäesteisinä niitä ei voi rinnastaa iskelmiin. Poikkeuksena Kukkonen mainitsee Irving Berlinin jenkkafoksin "Oon tehnyt voitavani ma", joka orkesterisäesteisenä on selväpiirteinen tanssikappale, eräänlainen iskelmäkupletti. Tunnetuimpia Weissmanin levyttämiä käännöskappaleita on Homocord-levymerkillä vuonna 1929 ilmestynyt ruotsalaisen Jules Sylvainin sävellys "Linnunrata" (Vintergatan).
Viimeiset levytyksensä Tettu Weissman teki vuosina 1929–1930. Sen jälkeen tanssi-iskelmä syrjäytti äänilevyissä perinteisen kupletin. Myös Weissman yritti aikaansa seuraten mukauttaa levylauluaan iskelmäkupletiksi. Kupletin aika oli kuitenkin 1930-luvulle tultaessa jo auttamattomasti ohi.
AMADE
Amade perustettiin aikoinaan tukemaan erityisesti lasten kehitystä ympäri maailmaa. Sen toiminta on kuitenkin laajentunut, ja se tukee monien alikehittyneiden paikallisyhteisöiden arkea. Amadella on viisi osaohjelmaa. Niistä esimerkiksi Dignity for Women pyrkii mahdollistamaan kuukautishygieniaa naisille ja tytöille sekä tarjoaa lääketieteellistä ja psykologista tukea seksuaalisen hyväksikäytön ja väkivallan uhreille. Civil Status for All puolestaan pyrkii mahdollistamaan kaikille lapsille syntymätodistuksen, joka takaisi samalla pääsyn terveydenhuoltoon ja koulutukseen.
The Country Hall of Fame – Patsy Cline
The Country Hall of Fame on vuonna 1979 julkaistu kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen country-laulaja Patsy Clinen tuotannosta. Äänitteet ovat monofonisia ja ne ovat vuosilta 1956–1963.
Levy-yhtiö on MCA Records ja levymerkki Coral. Euroopassa MCA Recordsin toimipiste on ollut osoitteessa 1, Great Pulteney Street, London W1R 3FW. LP-levyjen valmistaja ja jakelija on ollut CBS Records.
Patsy Clinella oli ennen vuotta 1980 Yhdysvalloissa 16 laulua Billboard-lehden pop- ja/tai C&W-listalla, ja ne ovat kaikki tällä kokoelmalla. Kappaleiden tekijöinä ovat mm. Hank Cochran, Don Gibson, Harlan Howard, Willie Nelson, Carl Perkins ja Mel Tillis.
Patsy Cline valittiin ensimmäisenä naissolistina Country Music Hall of Fameen 19. lokakuuta 1973.
Tässä The Country Hall of Fame -levysarjassa on ilmestynyt myös mm. Ernest Tubbin albumi (MCA Records Coral CDL 8078). Sarjan ovat koonneet Bill Williams ja Gary Wallington. He ovat laatineet esittelytekstit ja valokuvat ovat heidän omista kokoelmistaan. Kansitaiteesta vastaa Cream.
Pietarsaaren kaupunginkirjasto
Pietarsaaren kaupunginkirjasto on Pietarsaaressa toimiva kirjasto. Sen valikoimiin kuuluu muun muassa noin 197 600 kirjaa, joista noin puolet on ruotsinkielisiä, 10 000 musiikkiäänitettä ja 4 260 videotallennetta. Kirjastossa tehtiin vuonna 2018 yli 260 000 lainausta. Kirjastolla on kolme erikoiskokoelmaa, kotiseutukokoelma, kirjailija Anna Bondestamin kirjasto ja färsaarelaisen kirjallisuuden keskus.
Pietarsaaren kaupunginkirjasto perustettiin vuonna 1900. Se on toiminut historiansa aikana useissa tiloissa, muun muassa Malmin talossa. Nykyisiin toimitiloihinsa kirjasto muutti vuonna 1999.
Toiminta ja kokoelmat
Pietarsaaren kaupunginkirjasto on Pietarsaarta palveleva kirjasto. Sieltä voi lainata kirjoja, musiikkia, elokuvia, e-kirjoja, lehtiä ja muuta aineistoa. Kirjastossa tietokoneiden käyttömahdollisuus, lukupaikkoja ja langaton nettiyhteys. Kirjastossa järjestetään kirjailijailtoja, satutunteja, taidenäyttelyitä ja muuta ohjelmaa. Kaupunginkirjasto kuuluu kymmenen muun kunnallisen kirjaston kanssa Pohjanmaan länsirannikon Fredrika-kirjastoverkostoon.
Suomen yleisten kirjastojen tilastojen mukaan Pietarsaaren kaupunginkirjastossa oli vuonna 2018 noin 197 600 kirjaa. Niistä ruotsinkielisiä oli 98 300 ja suomenkielisiä 67 700. Kirjojen lukumäärä on laskenut 2010-luvun aikana, sillä vuonna 2010 kirjoja oli 191 200 ja vuonna 2013 yli 197 000. Musiikkiäänitteitä kirjastossa oli vuonna 2018 noin 10 000, videotallenteita 4 260.
Caroline Charrière
Caroline Charrière (26. joulukuuta 1960 Fribourg – 1. lokakuuta 2018) oli sveitsiläinen säveltäjä, huilisti ja kapellimestari.
Pietarsaaren kaupunginkirjasto
Toiminta ja kokoelmat
Pietarsaaren kaupunginkirjastolla on kolme erikoiskokoelmaa. Kotiseutukokoelma on kokoelma pietarsaarelaisten kirjoittamaa kirjallisuutta sekä Pietarsaaren kaupunkia käsitteleviä kirjoja. Pietarsaarelaisen kirjailijan Anna Bondestamin kirjastoa säilytetään alkuperäisessä muodossaan Pietarsaaren kaupunginkirjastossa. Kirjasto on myös Färsaarten kirjallisuuden keskus Suomessa. Färsaari-kokoelma sisältää noin 900 nimikettä ja yli 1 100 nidettä.
Caroline Charrière
Charrière opiskeli huilunsoittoa Fribourgin konservatoriossa ja perusti vuonna 1991 Jade-naiskuoron. Hän sai sävellysopetusta Jean Balissat'lta ja omistautui päätoimisesti säveltämiselle vuodesta 2000. Hän sai hyvän vastaanoton muun muassa teokselleen Le livre de Job (2001) ja sai 2017 toisen palkinnon puhallinkvintetollaan Awakening saksalaisen Furore-musiikinkustantajan ja Saksan armeijan sotilasmusiikkikeskuksen järjestämässä kansainvälisessä sävellyskilpailussa.
Charrière kuoli sairastettuaan syöpää.
Pietarsaaren kaupunginkirjasto
Toiminta ja kokoelmat
Pietarsaaren kaupunginkirjastossa käytiin vuonna 2018 yli 120 000 kertaa ja tehtiin yli 260 000 lainausta. Kirjalainoja oli noin 220 000. Käynnit ja lainausmäärät ovat laskeneet 2010-luvulla, sillä vuonna 2010 tehtiin yli 330 000 lainausta ja yli 180 000 vierailua.
1900–1904
Kirjasto aloitti toimintansa kaupungintalon tiloissa 15. joulukuuta 1900. Aloitteen kirjaston perustamiseksi teki postinhoitaja Emil Lilja. Alkuvuosikymmeninä kirjastotoimi rahoitettiin Malmin sivistysrahaston sekä anniskeluyhtiön avustuksilla. Pohjarahaksi myönnettiin 5 000 markkaa ja kirjastonhoitajan palkkaan sekä kirjojen ostoon 1 000 markkaa vuodessa. Vuosimaksuksi määrättiin markka, kuukausimaksuksi 10 penniä ja kertamaksuksi 5 penniä yhtä teosta ja viikkoa kohti. Vuoden 1901 lopussa kirjojen kokonaismäärä oli 1 124, ja vuonna 1901 lainauksia tehtiin 6 853 kappaletta.
1904–1913
Kirjasto muutti vuonna 1904 ruotsalaisen reaalioppikoulun tiloihin. Alkuvuosikymmeninä kirjaston asiakkaat eivät saaneet itse hakea haluamiaan kirjoja hyllystä, vaan kirjat piti etsiä julkaisuluettelosta. Tämän jälkeen piti ilmoittaa kirjan numero kirjastonhoitajalle, joka nouti kirjan hyllystä. Vuonna 1909 kirjakokoelmat jaettiin kymmeneen luokkaan Helsingin kaupunginkirjastossa käytössä olleen luokitusjärjestelmän mukaisesti. Kirjasto otti käyttöön yksikorttijärjestelmän, jossa kirjojen numerot kirjoitettiin lainaajan korttiin, joka jäi kirjastoon kuitiksi.
1913–1972
Kirjasto muutti vuonna 1913 Malmin taloon, mistä se sai käyttöönsä viisi huonetta, yhden lainaussalin, kaksi lukusalia ja kaksi työhuonetta. Muuttoajankohtana kirjoja oli 5 091, joista 4 067 oli ruotsiksi, ja 1 024 suomeksi. Vuosien 1913–1920 lainausluvut olivat 14 000-18 500 per vuosi. Vuonna 1924 luovuttiin lainausmaksuista.
Määrärahojen riittämättömyyden vuoksi kirjastolla oli 1920-luvulla vaikeuksia saada uusia kirjoja poistettujen tilalle. Asiaan tuli muutos vuonna 1929 voimaan astuneen kirjastolain myötä. Kirjastoille taattiin valtionapuna 50 prosenttia kirjallisuuden hankintakuluista. Vuonna 1933 valtionapu laski 35 prosenttiin ja enimmäissumma 30 000 markasta 24 000 markkaan. Kaupunginhallitus reagoi tähän vaatimalla, että kirjaston oli leikattava määrärahavaatimuksiaan 6 000 markalla. Lopulta päästiin yhteisymmärrykseen, että kirjamäärärahasta ei leikata.
Kirjasto oli vuonna 1933 remontin vuoksi suljettuna kuusi kuukautta. Remontin jälkeen luovuttiin vanhasta lainaustavasta, ja kaikki hyllyt olivat avoinna lainaajille. Lainojen määrä kasvoi tasaisesti vuoteen 1933 asti, jolloin lainattiin 21 816 kirjaa. Vuoden 1933 jälkeen lainojen määrä putosi vuosi vuodelta, vuonna 1938 lainattiin enää 14 171 kirjaa. Syyksi lainojen vähenemiselle arveltiin kirjamäärärahaa, joka pysyi noin kymmenen vuoden ajan 34 200 markkaa. Summalla hankittiin vuosittain 350-400 kirjaa lainattavaksi, 50-150 käsikirjastoon, sekä noin 90 sanoma- ja aikakauslehteä. Poikkeuksen muodosti vuosi 1940, jolloin lainattiin 25 794 kirjaa. Vuonna 1947 Pietarsaari toimi Pohjanmaan ruotsinkielisen kirjastoyhdistyksen vuosikokouksen isäntänä.
Kirjasto oli vuonna 1953 suljettuna kaksi ja puoli kuukautta, jolloin tehtiin kirjastoon muutoksia. Lehtilukusali siirrettiin pienempään huoneeseen, entisestä lehtilukusalista tuli lainaussali, ja vanhaan lainaussaliin siirrettiin käsikirjastohuone. Vanhaan käsikirjastohuoneeseen tuli lasten osasto.
Pietarsaari toimi vuonna 1960 Pohjanmaan ja Etelä-Suomen ruotsinkielisten kirjastoyhdistysten yhteisen kokouksen isäntänä. Vuonna 1962 voimaan astunut kirjastolaki takasi kaupungeissa toimiville kirjastoille valtionavun, joka vastasi kolmasosaa hyväksytyistä menoista. Suunnilleen saman verran luvattiin jo 1930-luvulla, mutta silloin sitä ei pystytty toteuttamaan. Vuonna 1962 kirjasto oli suljettuna juhannuksesta elokuun loppuun. Remontissa muun muassa asennettiin keskuslämmitys. Remontin yhteydessä järjesteltiin kalusteita uudelleen, millä pyrittiin tilojen tehokkaampaan hyödyntämiseen. Toukokuussa 1967 kaupunginkirjasto otti hoitaakseen Malmin aluesairaalan lainaustoiminnan. Pian tämän jälkeen kaupunginkirjasto alkoi toimittamaan viikoittaisia kirjalähetyksiä Koivurinteen vanhainkotiin. Vuonna 1968 lainausluvut ylittivät ensimmäisen kerran sadantuhannen rajan.
1972–
Kirjasto toimi Malmin talossa 8. elokuuta 1972 asti ja avattiin uudelleen 28. elokuuta 1972 Raatihuoneenkadulla. Muuton yhteydessä kirjaston pinta-ala laajeni 255 neliömetristä yli 800 neliömetriin. Kirjastoon avattiin vuonna 1973 musiikkiosasto, jossa oli kuusi levysoitinta. Seitsemäs levysoitin oli asennettu siirrettävään yksikköön. Vuonna 1973 kirjastosta lainattiin 202 233 kirjaa. Seuraavana vuonna kirjastossa pidettiin Suomen ruotsinkielisen kirjailijayhdistyksen vuosikokous. 1970-luvulla laitoskirjasto koki muutoksia. Kirjavaunu kiersi Malmin aluesairaalassa vähintään kerran viikossa, perjantait oli varattu käynneille Koivurinteen vanhainkodille sekä terveyskeskuksen vuodeosastolla. Koivurinne sai myös oman kirjahyllyn. Vuoden 1978 alussa kaupunginkirjasto otti hoitaakseen Östanlidin tuberkuloosiparantolan kirjaston, jossa oli noin 4 800 kirjan kokoelma. Näkövammaisten yhdistyksen aloitteesta kaupunginkirjastoon hankittiin vuonna 1979 luku-TV, joka suurentaa tekstin suurikokoiseksi. Vuonna 1978 saavutti yhden päivän aikana lainattujen kirjojen määrä ensimmäistä kertaa tuhannen rajan, ja vuonna 1979 lainattiin 302 000 kirjaa.
Vuonna 1987 alettiin kehittämään kirjaston tietotekniikka. Vuonna 1988 Pietarsaaren kirjasto sai Färsaarten kirjallisuuden kokoelman osana pohjoismaiden ministerineuvoston kirjallisuuden hanketta. Hankkeen tarkoituksena oli edistää pohjoismaisen kirjallisuuden lukemista sekä alkuperäiskielillä että käännöksinä. Kirjasto on toiminut nykyisessä osoitteessaan Runeberginkatu 12:ssa vuodesta 1999 lähtien. Kirjaston nykyisissä tiloissa on hyötypinta-alaa 2513 neliömetriä. Katutasossa sijaitsee lasten- ja nuortenosasto, kaunokirjallisuus, lehtilukusali, sekä äänikirjat. Tietokirjat, käsikirjasto ja musiikkiosasto sijaitsevat toisessa kerroksessa.
Anne-Sophie Mutter
Anne-Sophie Mutter, (s. 29. kesäkuuta 1963 Rheinfelden, Baden-Württemberg, Saksa) (joskus myös esiintyy nimen muoto Ann-Sophie Mutter) on saksalainen viulisti.
Varhainen elämä
Anne-Sophie Mutter aloitti pianonsoiton viisivuotiaana. Pian sen jälkeen hän aloitti viulunsoiton Erna Honigbergerin ja Aida Stuckin oppilaana. Hän oli lapsitähti, joka voitti useita kilpailuja ja vapautettiin koulunkäynnistä. Herbert von Karajan kutsui hänet esiintymään Berliinin filharmonikkojen kanssa 13-vuotiaana. 1977 Mutter debytoi Salzburgin musiikkijuhlilla English Chamber Orchestran solistina Daniel Barenboimin johdolla. Hän levytti ensimmäisen kerran 15-vuotiaana, Mozartin kolmannen ja viidennen viulukonserton. Anne-Sophie Mutter debytoi Yhdysvalloissa 1980 New Yorkin filharmonikkojen solistina Zubin Mehtan johdolla.
Ura
Myöhemmin Mutter on keskittynyt soittamaan modernia musiikkia. Hänelle on omistettu useita nykymusiikkiteoksia, muun muassa Henri Dutilleux'n Sur le Même Accord, Witold Lutosławskin Partita, Krzysztof Pendereckin toinen viulukonsertto ja Wolfgang Rihmin Gesungene Zeit. Mutter on voittanut useita palkintoja, muun muassa vuoden taiteilijan arvonimen Saksassa ja kaksi Grammyä.
Hänet vihittiin ensimmäisen aviomiehensä Detlef Wunderlichin kanssa 1989, ja pariskunta sai kaksi lasta. Wunderlich kuoli 1995. Vuonna 2002 Anne-Sophie Mutter meni uusiin naimisiin pianisti ja kapellimestari André Previnin kanssa. Hän asui Münchenissä Previnin ja lastensa kanssa. Vuonna 2006 Mutterin toimisto tiedotti, että hän ja Previn olivat eronneet.
Anne-Sophie Mutterilla on omistuksessaan kaksi Stradivariusta, 1703 rakennettu ”Emiliani” ja 1710 rakennettu ”Lord Dunn-Raven”.
Osittainen diskografia
Deutsche Grammophon:
Erato:
Beaverin piirikunta (Pennsylvania)
Beaverin piirikunta  on Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 163 929 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Beaverin kunta. Piirikunta on perustettu 12. maaliskuuta 1800.
Tarana Burke
Tarana Burke (s. 12. syyskuuta 1973) on yhdysvaltalainen aktivisti ja Me Too -kampanjan perustaja. .
Työssään nuorisotyöntekijänä Burke on erityisesti tukenut värillisiä nuoria. Hän on perustanut nuorisojärjestö Just Be Inc.:n, joka aloitti vuonna 2007 seksuaalista ahdistelua vastustavan Me Too -kampanjan (me too = minäkin), joka levisi lokakuussa 2017 maailmanlaajuiseksi someilmiöksi.
TIME-lehti valitsi Burken vuoden henkilöksi vuonna 2017. BBC valitsi Burken vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Pentti Aalto (kirjailija)
Pentti Albert Aalto (28. joulukuuta 1920 Rantasalmi – 3. syyskuuta 2008) oli suomalainen kirjailija.
Aalto syyllistyi viiteen henkirikokseen. Viimeisimmän henkirikoksensa jälkeen hänet eristettiin dementoitumisen vuoksi syyntakeettomana kriminaalipotilaana Niuvanniemen sairaalaan.
Aalto voitti Marraskuun Liikkeen vangeille vuonna 1969 järjestämän kirjoituskilpailun teoksellaan Pakkolaitosvanki. Kirja julkaistiin kaupallisesti seuraavana vuonna. Pakkolaitosvanki on kuvaus vankilaoloista ja elämästä vankilassa sekä vankimielisairaalassa.
Vielä 1990-luvun alussa hän kirjoitti myös muutamia juttuja Alibi-lehteen vankilassa tapahtuvista itsemurhista sekä Kyllikki Saaren ja Tulilahden murhatapauksista.
Watanabe dōrin metroasema
thumb|Watanabe dōrin metroasema Watanabe dōrin metroasema on Fukuokan kaupungin Chūōn suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on toinen asema Nanakuma-linjalla Tenjin-Minamin aseman päästä lukien. Asema avattiin 3. maaliskuuta 2005.
Watanabe dōrin asema on saanut nimensä yhden Fukuokan päätien mukaan ja sen ympärillä sijaitseeki useita isoja hotelleja. Aseman lähistöllä sijaitsevat muun muassa:
Lepolampi (Ikaalinen)
Lepolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Luhalahdella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Lepolampi on osa Pääjärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Lampi on L-kirjaimen muotoinen. Se sijaitsee Pääjärvestä länteen Pääjärvenperän pohjoispuolella olevalla Lepolamminnevalla. Lammen ympäristö on ojiettua suota, jossa metsämaa vuorottele soisten lampien kanssa. Lepolampeen on kaivettu yli kymmenen suo-ojaa. Yksi tuo pohjoisesta Juurakkonevan kuivatusvesiä, toinen taas idästä Isonevan vesiä. Lännestä laskevat oja ovat yhteydessä pieniin lampiin. Suurin lähilammista on Heinälampi, joka laskee Pikkulammen kautta Lepolampeen. Luoteesta laskee Kalatonlammi. Lepolammin oma laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja yhtyy etelässä 450 metrin päässä Pääjärvenperän peltoaukean läpi virtaavaan ja Pääjärveen laskevaan johto-ojaan. Rantaviivan pituus on 850 metriä. Rannat ovat suota. Lähes rantaan työntyvän metsäniemekkeen kärjessä sijaitsee lammen ainoa vapaa-ajan asunto. Muut kaksi vapaa-ajan asuntoa sijaitsevat Heinälammen ja Kalatonlammen lähellä. Miille johtaa kärrypolku, joka haarautuu Pääjärvenperän kylätieltä.
Puoluejohtaja
Puoluejohtaja on se henkilö, joka sekä muodollisesti että tosiasiallisesti johtaa poliittista puoluetta. Useimmiten puoluehallituksen puheenjohtajaa kutsutaan puolueen puheenjohtajaksi, ja tällöin lähinnä tämä on puoluejohtaja. Tosiasiallista johtajaa, joka ei ole muodollinen puoluejohtaja, kutsutaan harmaaksi eminenssiksi. Keulakuvaksi puolestaan kutsutaan muodollista johtajaa, joka ei tosiasiallisesti ole merkittävin johtaja puolueessaan.
On tapauksia, joissa kollegiaalisen elimen puheenjohtaja on keulakuvan roolissa tai ei ollenkaan tarkoitettu toimimaan puolueen johtajana. Esimerkiksi kommunistisissa puolueissa ympäri maailmaa lähinnä pääsihteeri on mielletty puolueen johtajaksi. Joissakin puolueissa kollegiaalisten johtoelinten puheenjohtajuus on jaettu useammalle henkilölle.
Mikäli puolue on mukana maan hallituksessa, sen puoluejohtaja on monesti myös ministerinä.
Suomessa
Suomessa puolueiden puoluejohtajina pidetään puolueiden hallitusten puheenjohtajia.
Viimeaikaisen käytännön mukaan Suomessa suurimman eduskuntapuolueen puheenjohtaja on pääministeri, joskaan tämä ei ole mitenkään väistämätöntä. Aiemmin oli monia hallituksia, joissa johtavan puolueen merkittävä vanhempi vaikuttaja oli pääministeri ja puolueen puheenjohtaja oli jonain muuna ministerinä tai ilman ministeriasemaa. Lisäksi monissa hallituksissa pääministeri oli jostain pienemmästä hallituspuolueesta, jolloin suurin puolue piti hallussaan muita avainpaikkoja.
Oikeusministeriön ylläpitämään puoluerekisteriin merkittyjen puolueiden puheenjohtajat olivat huhtikuussa 2023 seuraavat:
Mikko Mäenpää
thumb|Mikko Mäenpää heinäkuussa 2012. Mikko Pekka Mäenpää (s. 8. elokuuta 1954 Helsinki) on STTK:n entinen puheenjohtaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Mäenpää toimi STTK:n puheenjohtajana vuosina 2000-2013. Ennen STTK:ta hän työskenteli muun muassa STTK:n jäsenliiton STTK-J:n eli nykyisen Palkansaajajärjestö Pardian puheenjohtajana, Valtion Teknillisten Keskusliiton puheenjohtajana ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteerinä.
STTK:laiset ammattiliitot pyysivät toukokuussa 2008 Mikko Mäenpäätä jatkamaan puheenjohtajana vielä seuraavalle kaudelle. STTK:n liittokokous valitsikin yksimielisesti Mikko Mäenpään uudelle puheenjohtajuuskaudelle Helsingissä 5. marraskuuta 2009. Mäenpään viimeinen puheenjohtajuuskausi STTK:ssa päättyi joulukuussa 2013.
Jean-Baptiste Vuillaume
Jean-Baptiste Vuillaume (7. lokakuuta 1798 – 19. maaliskuuta 1875) oli ranskalainen viulunrakentaja.
Mikko Mäenpää
Mäenpäällä on ollut useita luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Varman hallituksen varapuheenjohtaja sekä talousneuvoston ja Eläketurvakeskuksen edustajiston jäsen. Lisäksi hän on ollut jäsenenä Koulutusrahaston,Työttömyysvakuutusrahaston ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunnissa. Kansainvälisissä luottamustehtävissä hän on ollut muun muassa Euroopan Ammatillisen Yhteisjärjestön EAY:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsen sekä Pohjolan ammatillisen yhteisjärjestön PAY:n hallituksen jäsen.
Jean-Baptiste Vuillaume
pienoiskuva|Jean-Baptiste Vuillaume Vuillaume oli neuvokas kauppamies ja sai työstään myös useita kansainvälisiä tunnustuksia. Muun muassa akustiikkaa opiskellut Vuillaume sai haltuunsa kuuluisan italialaisen soitinrakentajan, Antonio Stradivarin, vuonna 1716 rakentaman Salabue-viulun 1800-luvun puolivälissä. Vuillaumen vävy nimesi sen Messiaaksi, koska odotus oli ollut sen arvoista. Vuillaume alkoi rakentaa kopioita viulusta ja hänestä kehkeytyi yksi Euroopan arvostetuimmista soitinrakentajista. Näiden lisäksi hän kopioi myös Giuseppe Guarnerin tekemiä viuluja. Hän rakensi elämänsä aikana yli 3000 soitinta, viulujen lisäksi muun muassa Oktobasson.
Mikko Mäenpää
Yksityiselämä
Mäenpää on naimisissa, ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Mäenpää harrastaa golfia, uintia, mökkeilyä ja elokuvia.
Jean-Baptiste Vuillaume
Vuillaume-viulun käyttäjiä
Vuillaume-viulu on erinomainen konserttiviulu, ja sen käyttäjiä ovat olleet muiden muassa Fritz Kreisler, Ruggiero Ricci, Isaac Stern, Pinchas Zukerman, Hilary Hahn, Nemanja Radulović ja Nikita Boriso-Glebsky.
Samuli Piippo
Toukokuussa 2016 Piippo ampui Suomelle maapaikan saman vuoden kesäolympialaisiin. Samalla viikolla Piippo valittiinkin Suomen olympiajoukkueeseen.
Serge Klarsfeld
pienoiskuva|Serge Klarsfeld (2015) Serge Klarsfeld (s. 17. syyskuuta 1935 Bukarest, Romania) on romanialaissyntyinen asianajaja, historioitsija ja natsirikollisten metsästäjä. Hän toimii yhdessä vaimonsa Beate Klarsfeldin kanssa. Heidät tunnetaan muun muassa Gestapon hauptsturmführerin Klaus Barbien vangitsemisesta. Barbie asui Boliviassa vuosina 1955–1983.
thumb|Serge ja Beate Klarsfeld. Serge Klarsfeld on juutalainen. Hänen isänsä Arno Klarsfeld kuoli Auschwitzin keskitysleirissä. Serge pakeni Romaniasta Ranskaan, missä hän välttyi nipin napin Gestapon pidätykseltä Nizzassa. Serge ja Beate Klarsfeld menivät naimisiin vuonna 1963. Klarsfeldit kampanjoivat Itävallan presidentiksi pyrkivää Kurt Waldheimia vastaan, joka oli SA-upseeri toisen maailmansodan aikana.
Klarsfeldit joutuivat pommi-iskun kohteeksi 9. heinäkuuta 1979, jolloin heidän autossaan Pariisissa räjähti autopommi. Pommin asettajaksi väitetään ODESSA-nimistä salaista natsijärjestöä, joka halusi estää natsien vastaiset oikeudenkäynnit. Järjestön olemassaolosta on kiistelty.
Henrik de la Chapelle
Henrik Mikael de la Chapelle (s. 24. tammikuuta 1955 ) on suomalainen diplomiekonomi ja liikemies, joka tunnetaan julkisuudessa yhtenä Helsingin Jokereiden suurimmista omistajista. Hän asuu perheineen Sipoossa.
Liiketoimia ja luottamusasemia
De la Chapelle toimii omistamansa CHC-Invest Oy -yhtiön kautta myös Helsinki International Horse Show’n taustayhtiön BCM Scanhorse Oy:n keskeisenä omistajana sekä hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2002 De la Chapelle perusti yhdessä Harry Harkimon ja Harry Damsténin kanssa Kullo Golf -kentän.
De la Chapelle on myös yksi uuden Anna-käteisautomaattiketjun pääomistajista. . Hän on toiminut Gösta Serlachiuksen taidesäätiön puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien, samoin kuin Albert de la Chapellen taidesäätiön puheenjohtajana.
Bedfordin piirikunta (Pennsylvania)
Bedfordin piirikunta  on Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 47 888 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Bedfordin kunta. Piirikunta on perustettu 9. maaliskuuta 1771.
Houba-Brugmannin metroasema
Houba-Brugmann on Brysselin metron asema Brysselin kaupungin alueella. Sitä käyttävät linjan 6 junat. Se avattiin vuonna 1985.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1990
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1990 Glasgow'ssa, Skotlannissa. Kisojen ajankohta oli 3.–4. maaliskuuta.
Michele Merckling
Alvar Aallon toimistossa Mercklingin suunnittelutöihin kuului muun muassa Essenin oopperatalo eli Aalto-Theater, joka valmistui 1988 sekä Jyväskylän yliopiston liikuntalaitos (1970).
Merckling vastasi vuonna 1972 Vuoden betonirakenne -palkinnon saaneen MJ-vesitornin arkkitehtisuunnittelusta. Ensimmäinen MJ-vesitorni pystytettiin Nurmijärvelle.
Jean Balissat
Jean Balissat (15. toukokuuta 1936 Lausanne – 16. syyskuuta 2007) oli sveitsiläinen säveltäjä ja kapellimestari.
Balissat opiskeli harmoniaa ja kontrapunktia Lausannessa ennen kuin suoritti sävellys-, orkestrointi- ja orkesterinjohtoopintoja Genevessä. Saadakseen syvempää näkemystä orkesterin toiminnasta hän tutustui myös käyrätorven- ja lyömäsoitintensoittoa. Hän sävelsi musiikkia muun muassa orkesterille, lyömäsoittimille, kamarikokoonpanoille, soolosoittimille ja kuoroille. Hänen työtään oli musiikki vuonna 1977 Veveyssä vietettyä Fête des Vigneronsia varten. Balissat opetti orkestraatiota ja analyysiä konservatorioissa Lausannessa ja Genevessä. Hän toimi monien kokoonpanojen, kuten Landwehr Fribourgin johdossa.
Balissat asui vuodesta 1963 Corcelles-le-Joratissa. Hän toimi vuosina 1986–1990 Sveitsin muusikkoliiton ja vuosina 1991–2004 SUISA-järjestön puheenjohtajana. Balissat'n opiskelijoiden joukossa oli Caroline Charrière.
Lars Hjalmarsson Dahl
Lars Hjalmarsson Dahl (26. heinäkuuta 1920 Helsinki – 2. tammikuuta 1998 Tukholma) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja kääntäjä.
Dahl teki työtä toimittajana, avustajana ja kirjallisuusarvostelijana lehdille ja myös Yleisradiolle. Dahl asui vuodesta 1949 lähtien Tukholmassa. Hän toimi Tukholmassa metsäteollisuuden palveluksessa ja hallinnollisena virkailijana.
Dahlin vanhemmat olivat kirjailija Hjalmar Dahl ja Toini Sofia Castren. Dahlin toinen puoliso oli Birgit Anna Maria Dahl (o.s. Wictorin; 1922–1995 ). Heidät on molemmat haudattu Tukholmaan Skogskyrkogårdenin muistolehtoon.
Emilio Estevez
thumb|Emilio Estevez vuonna 2006. Emilio Estevez (s. 12. toukokuuta 1962 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Martin Sheenin vanhin poika. Estevez asui Manhattanilla vuoteen 1968, jolloin hänen perheensä muutti Malibuun.
Vaikka Emilio Estevezin isä oli ottanut käyttöön nimen Martin Sheen, Estevez päätyi säilyttämään alkuperäisen sukunimensä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa Tex, jossa hän näytteli Matt Dillonin kanssa.
Estevez oli huhtikuusta 1992 toukokuuhun 1994 naimisissa Paula Abdulin kanssa. Estevezin veli on näyttelijä Charlie Sheen ja sisar Renée Estevez. Nuorempana Estevez kuvasi ystäviensä Rob ja Chad Lowen sekä Chris ja Sean Pennin kanssa kotivideokameralla lyhytelokuvia, jotka Estevez usein käsikirjoitti. Estevezillä on kaksi lasta entisen tyttöystävänsä Carey Salleyn kanssa. Estevez on ollut kihloissa Demi Mooren kanssa.
Miguel Ferrer
Miguel Ferrer (7. helmikuuta 1955 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat – 19. tammikuuta 2017, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli elokuvissa usein roistoa. Hän näytteli tohtori Garret Macya Yli synkän virran -sarjassa. Hänet muistetaan myös roolistaan kyynisenä FBI-agentti Albert Rosenfieldinä televisiosarjassa Twin Peaks. Hän palasi kyseiseen rooliin Twin Peaksin kolmannen tuotantokauden jaksoissa, jotka julkaistiin vuonna 2017, ja tämä roolityö jäi hänen viimeisekseen.
Elämäkerta
Miguel Ferrer kuoli tammikuussa 2017 kurkkusyöpään kotonaan Los Angelesissa. Hän oli kuollessaan 61-vuotias. Hän näytteli Twin Peaksin kolmannella tuotantokaudella mutta ehti kuolla ennen jaksojen julkaisua. Twin Peaksin kolmannen tuotantokauden kolmas jakso on omistettu Ferrerille sekä Don S. Davisille.
José Soleibe Arbeláez
José Soleibe Arbeláez (s. 17. marraskuuta 1938) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cartagenan arkkihiippakuntaan 21. syyskuuta 1963 ja nimitettiin Calin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sullectumin titulaaripiispaksi 19. heinäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Isaías Duarte Cancino, jota avustivat Héctor Luis Gutiérrez Pabón ja Edgar de Jesús Garcia Gil.
6. joulukuuta 2002 Soleibe Arbeláez sai nimityksen Caldasin hiippakunnan piispaksi.
She’s Spanish, I’m American (EP)
She’s Spanish, I’m American on samannimisen folk-duon debyytti-EP, joka ilmestyi vuonna 2007. Duon muodostavat yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Josh Rouse, ja tämän espanjalainen tyttöystävä Paz Suay.
Vilho Päivärinta
Vilho Päivärinta (20. heinäkuuta 1920 Imatra – 6. helmikuuta 1985) oli suomalainen lastenkirjailija.
Päivärinnan kirja Oskari palkittiin Imatran kaupungin lapsen vuoden kirjoituskilpailussa 1979.
Päivärinnan vanhemmat olivat räätäli Oskari Päivärinta ja Rosa Maria (o.s. Sikiö). Puoliso oli Toini Elina (o.s. Lehtola) vuodesta 1943. Päivärinta työskenteli työnjohtajana ja lehtiavustajana.
Ricky Brabec
Ricky Brabec (s. 21. huhtikuuta 1991 San Bernardino, Kalifornia) on yhdysvaltalainen erämaa- ja endurokuljettaja. Hän on voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena Dakar-rallin moottoripyörällä.
Kilpaura
Brabec ajoi ensimmäisen kerran Dakar-rallissa 2016, jolloin hän sijoittui Hondalla yhdeksänneksi.
Vuoden 2017 Dakar-rallissa Brabec joutui keskeyttämään. Hän onnistui voittamaan yhden erikoiskokeen, joka tapahtui seitsemännellä erikoiskokeella. Brabec ajoi ensimmäisellä erikoiskokeella toiseksi, mutta putosi heti pois kärkikolmikosta.
Brabec keskeytti 2018 toisen kerran peräkkäin Dakar-rallin. Hän onnistui ajamaan parhaimmillaan toiseksi nopeimman ajan kahdeksannella erikoiskokeella.
Dakar-ralli siirtyi Saudi-Arabiaan 2020, jossa Brabec onnistui voittamaan ensimmäistä kertaa urallaan Dakar-rallin. Hänestä tuli samalla ensimmäinen yhdysvaltalainen voittaja ja ensimmäinen Hondalla voittanut kuljettaja sitten Gilles Lalay vuonna 1989. Brabec voitti rallin aikana yhden erikoiskokeen, joka tuli kuudennella erikoiskokeella. Hän johti rallia kolmannesta erikoiskokeesta lähtien ennen toiseksi tullutta Pablo Quintanillaa.
Brabec ajoi vakuuttavasti myös vuoden 2021 Dakar-rallissa oltuaan toinen ja voitti kolme erikoiskoetta. Hän siirtyi rallin toisella erikoiskokeella toiseksi, mutta putosi pian sen jälkeen pois kärkikolmikosta. Brabec voitti seitsemännen erikoiskokeen ja ajoi heti perään kolmanneksi nopeimman ajan kahdeksannelle erikoiskokeelle. Hän jatkoi nousuaan ajettuaan toiseksi nopeimman ajan yhdeksännellä erikoiskokeella ja nousi rallin toiseksi ajettuaan nopeimman ajan kymmenennellä erikoiskokeella. Brabec putosi hetkellisesti kolmanneksi toiseksi viimeisellä erikoiskokeella, kun kolmantena ollut Sam Sunderland nousi toiseksi ajettuaan nopeimman ajan. Brabec ajoi viimeisellä erikoiskokeella nopeimman ajan ja nousi rallin toiseksi, kun hänen tallikaveri Kevin Benavides otti voiton.
Henkilömiina
pienoiskuva|Henkilömiinoja, [[Valmara 69 (kesk.), VS-50 (oik.).]] Henkilömiina eli jalkaväkimiina on miina, joka on tarkoitettu pääasiassa vihollisen sotilaita vastaan, mutta ne eivät erottele, vaan saattavat vahingoittaa tai tappaa kenet tahansa, joka laukaisee henkilömiinan. Henkilömiinalle on tyypillistä ettei se ole tappava, vaan haavoittaa kohteen tehden sen taistelukyvyttömäksi, samalla sitoen sotilaita haavoittuneen evakuointia varten, joka suoraan heikentää vihollisen toimintakykyä. Henkilömiinalla on myös suuri vaikutus sotilaiden moraaliin sen tuottaessa pysyviä vakavia vammoja, eikä se tuota välitöntä kuolemaa. Henkilömiina voi luoda suurta paniikkia joukoissa sen haavoittaessa ryhmän jäsenen.
Polkumiinaksi ja latumiinaksi on kutsuttu pienikokoista jalkaväkimiinaa, joita talvi- ja jatkosodassa käytettiin polkujen ja latujen ansoittamiseen esimerkiksi kaukopartioissa. 1940-luvun polku- tai latumiina voitiin rakentaa pitkulaisen puurasian sisään.
Ottawan miinakieltosopimus kieltää henkilömiinojen käytön siksi, että ne voivat jäädä raivaamattomina maastoon ja aiheuttaa konfliktin jälkeen vahinkoja ennen kaikkea siviiliväestölle. Sopimus astui Suomessa voimaan heinäkuussa 2012, ja se velvoitti Suomea luopumaan henkilömiinoista ja ne tuhottiin vuoteen 2016 mennessä, mutta niitä voidaan säilyttää tarvittava määrä miinanetsintä-, miinanraivaus- tai miinantuhoamistekniikan kehittämistä tai niihin liittyvää koulutusta varten. Suomen käyttämiä henkilömiinoja olivat sakaramiina ja putkimiina.
Ottawan sopimuksen mukaista henkilömiina-käsitettä on aikaisemmin suomen kielessä vastannut käsite jalkaväkimiina. Maamiinoista edelleen sallittuja ovat ajoneuvo- eli panssarimiinat, joilla on kyky läpäistä jopa yli sadan millimetrin paksuista homogenoitua valssattua panssariterästä.
Jacques Brelin metroasema
Jacques Brel on Brysselin metron asema Anderlechtin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 5 junat.
Vuonna 1982 avattu asema on nimetty laulaja-lauluntekijä Jacques Brelin mukaan.
Gunnar Jahn
Gunnar Jahn (10. tammikuuta 1883 Trondheim – 31. tammikuuta 1971 Oslo) oli norjalainen juristi, taloustieteilijä ja Venstren poliitikko. Hän oli Norjan valtiovarainministeri 1934–1935 ja 1945. Vuosina 1920–1945 hän johti Norjan tilastokeskusta ja vuosina 1946–1954 Norjan keskuspankkia. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana hän oli yksi Norjan vastarintaliikkeen keskeisistä johtajista.
Fenno-Radio
Oy Fenno-Radio Ab, vuodesta 1955 Oy Terate Ab, oli suomalainen vuosina 1924–1981 toiminut elektroniikkatehdas, joka valmisti radio- ja televisiovastaanottimia, radionauhureita, stereolaitteita sekä valaistus- ja sähkölämmitystekniikkaa Helsingissä. Yrityksen omisti vuodesta 1961 hollantilainen elektroniikkajätti Philips, jonka kanssa se oli tehnyt yhteistyötä jo vuodesta 1935 lähtien. 1970-luvun alussa Terate oli Pohjoismaiden suurin radiotehdas.
Fenno-Radion perustivat insinöörit Alex Paltschik, Guido Ruotzi ja Eric Lindén pieniin 30 neliömetrin tiloihin Helsingin Punavuoren Merimiehenkadulle vuonna 1924, kaksi vuotta ennen kuin Yleisradio aloitti lähetystoimintansa. Seuraava toimipaikka oli Kampin Simonkatu 4:ssä, josta muutettiin 1936 Kruununhakaan Meritullinkatu 1:een. Vuonna 1943 valmistui oma tehdasrakennus Vallilaan Vääksyntie 2:een, jota laajennettiin monta kertaa ja jossa yritys toimi loppuun saakka.
Vuoden 1964 yrityksen 40-vuotisjuhlien aikaan Vallilan tehtaan pinta-ala oli jo 12 000 neliömetriä ja siellä työskenteli 250 henkilöä, pääosin naisia, jotka kokosivat noin 30 000 radio- ja tv-vastaanotinta vuodessa. Kymmenen vuotta myöhemmin työntekijöitä oli 800.
Terateksi muuttunut yhtiö (sanoista Televisio- ja RadioTehdas) aloitti 1950-luvun lopulla Philips-televisioiden kokoamisen ja siirtyi 1961 pääosin Philipsin omistukseen. Tehtaasta kehitettiin 1960-luvulla yksi Philipsin EFTA-alueen valmistuskeskuksista, jonka tuotannosta meni vientiin noin 90 prosenttia. Televisiotuotanto loppui väritelevisioaikakauden alussa vuoden 1970 vaihteessa. Oma alkuperäinen tuotemerkki Fenno hylättiin samaan aikaan, mutta Philipsin ja sen Dux-rinnakkaismerkin tuotanto jatkui. Vuonna 1974 Terate fuusioitiin Philipsiin, mutta vuonna 1981 Philips lopetti radioalan tuotannon Suomessa ja tehdas suljettiin.
Vääksyntie 2:n rakennus (osoitteena myös Teollisuuskatu 1) oli Teraten jälkeen Electroluxin toimitalona. Vuonna 2017 sen paikalle valmistui OP-ryhmän pääkonttorikokonaisuuteen kuuluva rakennus.
Tommi Niemelä
Tommi Niemelä (s. 17. kesäkuuta 1983 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkomaalivahti, joka on pelannut valtaosan urastaan muualla Euroopassa. Tällä hetkellä hän valmentaa SM-liigajoukkue Pelicansia.
Pelaajaura
Niemelä on Helsingin IFK:n kasvatteja, joka siirtyi A-juniori-ikäisenä paikallisvastustaja Jokereihin. Jokereissa tilille kertyi yhteensä 8 ottelua SM-liigassa kaudella 2002–2003, joista yhdessä Niemelä pääsi maaliin. Jokereiden lisäksi Niemelä on edustanut Suomessa Mestiksessä Hyvinkään Ahmoja, Kiekko-Vantaata, Forssan Palloseuraa sekä Kouvolan KooKoota kausien 2003–2007 välisenä aikana. Ulkomailla Niemelä pelasi Ruotsin, Tanskan, Hollannin, Italian ja Saksan eri sarjoissa, ennen kuin loukkaantuminen lopetti pelaajauran.
Valmentajaura
Kausina 2009–2015 hän toimi kuuden kauden ajan Pelicansin organisaatiossa eri huippuvaiheen ikäluokkien päävalmentajana. Niemelä toimi kaudet 2015–2017 alle 17- ja alle 16-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän oli osa myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueen johtoryhmää vuoden 2017 MM-kisoissa Montrealissa. Niemelä oli päävalmentajana Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen voittaessa MM-kultaa vuonna 2018. Kaudeksi 2018–2019 Niemelä siirtyi Lausanne HC:n apuvalmentajaksi.
Syksystä 2020 alkaen hän on valmentanut SM-liigajoukkue Pelicansia 2+2-vuotisella sopimuksella.
Skagerrak
Molemmissa maailmansodissa Skagerrakilla on ollut merkittävä strateginen merkitys Saksalle.
ADI (Portugali)
Agência de Inovação on Portugalin valtion innovaatio-organisaatio, jota rahoittavat maan opetusministeriö ja kauppa- ja teollisuusministeriö.
Suomen krematoriot
Käytössä olevat
Suomen krematoriot valmistumisvuosineen:
Suunnitteilla
Krematorioita on kaavailtu lähivuosien aikana muun muassa Rovaniemelle, Kokkolaan sekä Porvooseen. Tuhkahautausten lisääntyminen on aiheuttanut tarvetta uusien krematorioiden rakentamiselle ja vanhojen kunnostamiselle. Suomessa vuonna 2011 oli 41 % tuhkahautauksia, mutta esimerkiksi Helsingissä 4/5, kun tuhkaukset ovat muutenkin selvästi yleisempiä kaupungeissa kuin maaseudulla.
Vuonna 2019 tuhkattiin jo 57 prosenttia kaikista Suomen kuolleista. Suomen Kuvalehden mukaan uurnahautausten yleistyminen on johtanut suorastaan krematorioiden ruuhkautumiseen. Ongelma on merkittävä etenkin pääkaupunkiseudun ulkopuolella, esimerkiksi Mikkelissä, ja suurin Pohjois-Suomessa. Suomen hautaustoiminnan keskusliiton pääsihteerin mukaan vuonna 2020 Suomeen tarvittaisiin kolmesta neljään uutta krematoriota.
Makedonian konflikti
Makedonian konfliktiksi kutsutaan vuoden 2001 aikana tapahtuneita aseellisia yhteenottoja Makedoniassa. Konflikti on osa Jugoslavian hajoamissotia, vaikka se puhkesi vuosia Makedonian itsenäistymisen jälkeen, vasta Kosovon sodan jälkimainingeissa. Konflikti albaanitaistelijoiden ja Makedonian hallituksen välillä maan pohjois- ja länsiosissa päättyi Naton rauhanturvaajien väliintuloon. Kapinalliset saivat tukea Naton hallitseman Kosovon albaaneilta ja Kosovon ja Serbian välisen demilitarisoidun alueen sisseiltä. Taistelut keskittyivät toiseksi suurimman kaupungin, Tetovon ympäristöön. Nato-joukot pysyivät maassa 18 kuukautta. Makedonia lupasi samalla antaa albaanivähemmistölle enemmän poliittisia ja kulttuurisia oikeuksia.
Makedoniassa toimii NLA- National Liberation Army (Albaniaksi: Ushtria Çlirimtare Kombëtare -UÇK), tunnetaan myös nimellä Makedonian UÇK, jota ei pidä sekoittaa Kosovon UÇK:hon. NLA perustettiin vuoden 1999 syksyllä, perustajana oli Ali Ahmeti, KLA:n johtajan serkku. On ilmeistä, että NLA ja KLA sekä UCPMB toimivat yhteistyössä, vaikkei tätä ole tunnustettu. Monet NLA:n jäsenistä lienevät olleet mukana KLA:ssa. NLA toimi pitkään maan alla, kunnes aloitti toimintansa 2000–2001. NLA hyökkäsi maaliskuussa 2001 Tetovon läheisille kukkuloille halliten liikennettä Tetovosta Kosovoon.
NLA:n väitettiin ajavan Suur-Albania-hanketta, jossa Albaniaan liitettäisiin esimerkiksi Kosovo ja Makedonian albaanialueet. Oman ilmoituksensa mukaan NLA taisteli vain Makedonian albaanialueiden suuremman itsemääräämisvapauden puolesta.
NLA aloitti tulitauon heinäkuussa 2000, kun Makedonian hallituksen kanssa oli tehty Ohridin sopimus. Elokuussa Nato aloitti 3 500 miehen voimin hankkeen "Välttämätön sadonkorjuu", jolla se pyrki keräämään NLA:lta aseet.
Bangladeshin historia
Itä-Bengalissa sijaitseva Bangladeshin kansantasavalta on lähes koko historiansa ajan ollut Intian niemimaalla hallinneiden valtakuntien syrjäistä reuna-aluetta. Antiikin aikoina Bengalia hallitsivat buddhalaiset kuningaskunnat ja 1200-luvulta lähtien islamilaiset sulttaanikunnat. 1700-luvulla brittiläisten siirtomaavalta laajeni koko Bengalin alueelle.
Joséphine-Charlotten metroasema
Joséphine-Charlotte on Brysselin metron asema Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 1 junat. Se avattiin vuonna 1976.
Bangladeshin historia
Bangladeshin valtio kohtasi vaikeuksia heti alusta alkaen. Maassa kärsittiin elintarvikepulasta ja maassa nähtiin useita sotilasvallankaappauksia. Toisiaan seuranneet vallankaappaukset ajoivat maan 1980-luvulla sotilasdiktatuuriin, joka kaatui demokratiaa vaatineiden väkivaltaisten protestien jälkeen vuonna 1990. Diktatuurin kaatumisen jälkeen maa on palannut parlamentaariseen demokratiaan, mutta poliittinen sekasorto on jatkunut edelleen.
Antiikin kuningaskunnat
Ensimmäinen suuri valtakunta joka laajeni suurimpaan osaan nykyistä Bangladeshiä, Intiaa ja Pakistania, oli Maurya-valtakunta, jonka valtakausi kesti noin vuosina 320-180 eaa. Mauryan valta oli poliittisesti hyvin hallinnoitu, mutta Bengalin itäosien asemaa Maurya-vallan aikana ei tiedetä. Bengalin länsiosilla oli valtakunnalle jonkin verran merkitystä, sillä sieltä alukset purjehtivat Sri Lankan ja Kaakkois-Aasian suuntaan. Mauryan aikana Bengaliin saapui buddhalaisuus, mistä kuningas Ašokan poika Mahinda levitti uskontoa edelleen Sri Lankalle. Maurya-valtakunnan romahtamisen jälkeen Bengalin itäosia hallitsi Samatatan valtakunta, joka kuitenkin joutui alisteiseksi Gupta-valtakunnalle 300-luvulta jaa. alkaen. Gupta-aikana hindulaisuus palasi valtauskonnoksi, mutta buddhalaisuus ei kadonnut.
Kolmas suuri Bengalia hallinnut valtakunta oli lyhytikäinen Harsha-valtakunta vuosina 606-647, joka rapistui perustajansa kuningas Harshan kuoltua. Seuranneen sekaannuksen hyödynsi parhaiten buddhalainen päällikkö Gopala, joka perusti Palan valtakunnan vuonna 750. Pala-valtakunnan aikana Bengalissa oli suhteellisen vakaa hallinto ja maasta levitettiin buddhalaisuutta valtion lähialueille. Valtakunta kävi myös kauppaa ja lähettiläitä lähetettiin Tiibetiin ja Sumatralle asti.
Pala-valtakunta hallitsi alueella noin 400 vuoden ajan. Valtakunnan kukistivat 1100-luvulla Sena-dynastian hindulaiset hallitsijat, jotka korvasivat buddhalaiset Pala-hallitsijat Bengalin valtiaina. Sena-dynastian valta-asema ei jäänyt pitkäikäiseksi muslimien vallan levitessä Bengaliin 1200-luvulla.
Bengalin islamilaistuminen
thumb|right|250px|1400-luvulla rakennettu [[Bagerhatin 60 kupolin moskeija on Bangladeshin suurin historiallinen moskeija.]] Ensimmäiset kosketuksensa islamiin Bengali sai 900-luvulla arabikauppiaiden mukana. Islamilaistumisprosessi oli pitkä, turkkilaiskansojen sotaretket Bengaliin alkoivat vuonna 1001, kun Ghaznavidit tunkeutuivat alueelle. Viimeinen suuri Sena-dynastian hinduhallitsija syrjäytettiin vallasta Länsi-Bengalissa vuonna 1202.
Vuodesta 1206 Bengali kuului löyhästi Delhin sulttaanikunnan vaikutuspiiriin ja alue maksoi veronsa sotanorsuina muodollisen itsenäisyytensä säilyttämiseksi. Bengali irtaantui Tughluq-dynastian aikana Delhistä ja vuonna 1341 syntyi itsenäinen Bengalin sulttaanikunta. Se toimi itsenäisesti aina vuoteen 1576 asti, jolloin Mogulivaltakunnan hallitsija Akbar valloitti sen. Bengali pysyi mogulivallan alaisuudessa aina sen 1700-luvulla tapahtuneeseen hajoamiseen asti.
Mogulivallan alaisuudessa alkoi Bengalin poliittinen sulautuminen muuhun Intian niemimaahan, mutta se ei koskaan ollut todella alistunut, sillä se oli aina liian kaukana Delhistä käsin hallitsevista sulttaaneista. Viestintäketjut olivat huonoja, jolloin Bengalin paikallisten hallitsijoiden oli aina helppo sivuuttaa Delhin käskyt ja toimia muodollisesti itsenäisesti. Mogulivallalla oli kuitenkin suuri vaikutus Bengaliin. Delhin ja Bengalin välille rakennettiin tie ja postiyhteyksiä parannettiin. Bengali toimi Mogulivaltakunnalle myös merkittävänä vilja-aittana, joka ruokki suurta moguliarmeijaa. Mogulivaltakunta ei kuitenkaan käyttänyt energiaa Bengalin puolustamiseen, vaan maaseutu kärsi nykyisen Myanmarin suunnalta tulleiden rakhineiden ja portugalilaisten merirosvojen hyökkäyksiltä. Yhden vuoden aikana merirosvot kaappasivat 40 000 bengalilaista myydäkseen heidät orjiksi, ilman että Delhin mogulivallan keskushallinto puuttui asiaan. Huolimatta suuresta epävakaudesta Bengalin maatalous laajeni, kaupankäynti kehittyi ja Dhakasta tuli yksi Etelä-Aasian tekstiilikaupan keskuksista.