cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jyväskylä Jaguars
Lähteet
http://www.sajl.org/selaus/otteluohjelma.php?sarja=21&kausi=2022
http://www.sajl.org/selaus/otteluohjelma.php?sarja=39&kausi=2022
Federica Mogherini
Elämä
Mogherini puhuu italiaa äidinkielenään, englantia ja ranskaa sujuvasti sekä hieman espanjaa. Hän on ollut naimisissa Matteo Rebesanin kanssa ja heillä on kaksi tytärtä.
Varhainen ura
Vuonna 1988 Mogherini liittyi Italian kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön. Kun puolue lakkautettiin 1996, hän liittyi Demokraattisen vasemmistopuolueen nuorisojärjestöön. 1990-luvulla hän osallistui kampanjointiin rotu- ja sukupuolisyrjintää vastaan. Hänen poliittinen kantansa on nuoruuden jälkeen siirtynyt keskusta-vasemmistoon. Hän oli Euroopan nuorisofoorumin varapuheenjohtaja ja vaikutti Euroopan nuoret sosialistit -järjestössä. Mogherini siirtyi Italian demokraattiseen puolueeseen, kun se perustettiin vuonna 2007.
Mogherini valittiin Italian parlamentin edustajainhuoneeseen vuonna 2008. Ensimmäisenä kautenaan hän oli ulkoasiainvaliokunnan ja Italian Euroopan neuvoston edustajiston jäsen sekä puolustusvaliokunnan sihteeri. Vuoden 2013 vaalien jälkeen hän oli Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Italian edustajiston johtaja.
Ennen kuin Matteo Renzi valittiin demokraattipuolueen puheenjohtajaksi, Mogherini kyseenalaisti tämän ulkopoliittiset taidot ja väitti Twitterissä niiden olevan kolmosluokkalaisen tasoa.
Ulkoministerinä
pienoiskuva|Mogherini keskustelemassa [[Barack Obaman, Angela Merkelin ja muiden kanssa Naton huippukokouksessa syyskuussa 2014.]]
Mogherini nimitettiin ulkoministeriksi Matteo Renzin hallitukseen helmikuussa 2014. Hän oli tuossa virassa kolmas nainen ja myös toinen nainen peräkkäin, edeltäjänsä Emma Boninon jälkeen. Hänen arvioitiin olleen kokemattomampi kuin edeltäjänsä olivat olleet. Ulkoministerinkautensa aikana Mogherini vieraili muun muassa kriisialueilla Gazassa ja Ukrainassa.
Italia oli esittänyt keskusteluja South Stream -kaasuputken rakentamiseksi Mogherinin vierailtua Moskovassa heinäkuussa 2014. Myöhemmin Mogherini ilmoitti myöhemmin heinäkuussa, ettei Italia vastustakaan lisäpakotteita Venäjälle kaasuputkeen liittyen. Mogherini ilmaisi vastustavansa sotilaallista ratkaisua Ukrainan kriisiin ja muistutti venäjänkielisen vähemmistön oikeuksista. Elokuussa Mogherini pyysi Euroopan unionin korkeaa edustajaa Catherine Ashtonia kutsumaan koolle ylimääräisen kokouksen Irakin kurdien tukemisesta. Mogherini sanoi Isisin etenemisen pysäyttämisen olevan ”äärimmäinen välttämättömyys” ja toivoi tukea Kurdistanille, mutta ei kannattanut sotilaallista väliintuloa.
Nimitys
Vuoden 2014 europarlamenttivaalien jälkeen Renzi esitti Mogherinia Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaksi edustajaksi. Silloisen korkean edustajan Catherine Ashtonin seuraajaksi toivottiin naista ja sosiaalidemokraattia, ja Mogherini täytti nämä epämuodolliset vaatimukset. Sosiaalidemokraattiset puolueet asettuivat tukemaan Mogherinia. Italian demokraattinen puolue oli saanut eniten paikkoja Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmässä, mikä edisti Italian esitystä.
Eurooppa-neuvosto valitsi Mogherinin korkeaksi edustajaksi 30. elokuuta 2014. Päätös oli lähes yksimielinen, koska vain Liettuan presidentti Dalia Grybauskaitė jätti äänestämättä Mogherinin hyväksi.
Iranin ydinsopimus
pienoiskuva|Mogherini (pöydän päässä) Iranin ydinsopimuksen neuvotteluissa Wienissä vuonna 2015.
Mogherinilla oli keskeinen rooli Iranin ydinohjelmaa koskevan kansainvälisen sopimuksen neuvotteluissa. Hän sai edeltäjältään Ashtonilta johdettavakseen Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston ja Saksan muodostaman kokonaisuuden ydinsopimuksen neuvotteluissa. Ashton oli luonut hyvät suhteet Iranin ulkoministeri Mohammad Javad Zarif kanssa, joten Mogherini pystyi jatkamaan Ashtonin työtä neuvotteluiden ministeritapaamisissa. Mogherini nimitti Ashtonin erityisneuvonantajakseen. Ashton sekä Astonin ja Mogherinin sijainen Helga Schmid osallistuivat diplomaattisiin neuvotteluihin.
Mogherini sai pitkittyneiden ja osin tunteellisten neuvotteluiden aikana kehuja tunnollisuudestaan ja hyvistä kommunikaatiotaidoistaan. Iranin edustajat eivät kätelleet Mogherinia tai muita neuvotteluihin osallistuneita naisia, mutta nimettämön virkamiehen mukaan sukupuoli ei neuvotteluissa ollut ongelma iranilaisille. Kun Mogherini oli heinäkuussa 2015 uhannut keskeyttää pitkittyneet neuvottelut, Iranin ulkoministeri Zarif oli tiuskaissut hänelle: ”Älä ikinä uhkaa iranilaista”.
Mogherini ja Iranin ulkoministeri Zarif ilmoittivat virallisesti osapuolten päässeen sopimukseen 14. heinäkuuta 2015 Wienissä. Mogherini kommentoi yhteisessä tiedotustilaisuudessa sopimuksen olevan ”toivon merkki maailmalle”. Mogherini vieraili Teheranissa kaksi viikkoa myöhemmin keskustelemassa sopimuksen käytännön toteuttamisesta. Vierailun seurauksena Iran ilmoitti aloittavansa neuvottelut Euroopan unionin kanssa niiden suhteiden lähentämisestä ja muun muassa ihmisoikeuksista. Norjalainen Nobelin rauhanpalkintoihin perehtynyt historijoitsija Asle Sveen piti Mogherinia ja Zarifia todennäköisimpinä rauhanpalkinnon saajina vuonna 2017.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump ilmoitti vuonna 2017 Yhdysvaltojen irtisanoutuvan ydinsopimuksesta. Mogherini asettui Trumpia vastaan ja puolusti sopimusta voimakkaasti. Hän väitti ydinsopimuksen olevan toimiva ja tärkeä Euroopan turvallisuudelle. Mogherini kiisti Yhdysvaltojen oikeuden kumota sopimuksen yksipuolisesti ja ilmoitti Euroopan unionin jatkavan sopimuksen noudattamista. Mogherini lupasi taloudellista tukea eurooppalaisille yrityksille sen jälkeen kun Yhdysvallat ilmoitti sanktioista kauppaa Iranin kanssa käyville yrityksille. Myöhemmin Mogherini vaati Irania pysymään sopimuksessa Yhdysvaltojen toimista huolimatta.
Windows Fundamentals for Legacy PCs
Windows Fundamentals for Legacy PCs (WinFLP, tunnetaan myös koodinimeltä Eiger ja Mönch) on Microsoftin minimalistinen Windows-käyttöjärjestelmä. Se on optimoitu toimimaan vanhemmilla tietokoneilla, jotka eivät täytä Windows Vistan laitteistovaatimuksia. FLP julkaistiin 8. heinäkuuta 2006.
Microsoftin tarkoituksena on ollut tarjota käyttöjärjestelmä, joka sisältää vain tietojenkäsittelyn perustarpeet käsittävän kokonaisuuden. WinFLP sisältää paljon osia Windows XP Service Pack 2 -julkaisusta, kuten Windows Firewall -palomuurin, Ryhmäkäytäntö-työkalun ja Automaattiset päivitykset -työkalun. FLP lainaa myös Windows Server 2003:n ja Windows Vistan tietoturvaominaisuuksia ja toimintoja.
Käyttötarkoitus
FLP syntyi tarpeesta tarjota yrityksille yksinkertainen ja halpa palvelinasiakas paljon tehoja vaativan Windows Vistan tilalle.
Vaikka WinFLP on suunniteltu yleisluontoiseksi käyttöjärjestelmäksi, sitä ei voi silti hankkia retail- tai OEM-kanavien kautta. Yritys voi hankkia sen ainoastaan Microsoftin Software Assurance -sopimuksella. Tämä johtuu siitä, että FLP on tarkoitettu niille yrityksille, joiden tietokoneet käyttävät Microsoftin vanhoja käyttöjärjestelmiä joiden tuki on jo lopetettu. Koska Linux saavuttaa markkinaosuutta näissä yrityksissä, Microsoft näkee FLP:n edulliseksi ja halvaksi tavaksi päivittää Windows-versiot uudemmiksi sekä säilyttää markkinaosuutensa.
FLP (kuten myös Windows XP) voidaan asettaa toimimaan etäkäynnistettävänä työasemana. Yritykset voivat myös hyödyntää FLP:tä terminaalipäätteenä ohjelmistoille, jotka on asennettu palvelimeen ja joita käytetään Remote Desktop -ohjelmiston kautta. FLP:tä voidaan käyttää myös itsenäisenä käyttöjärjestelmänään.
WinFLP ei sisällä pelejä, Outlook Express -sähköpostiohjelmaa eikä joitain järjestelmätyökaluja edes täysimittaisella asennuksella, joka vie tilaa noin 1,1 gigatavua kiintolevyltä.
Pasila (televisiosarja)
Pasila on vuosina 2007–2013 esitetty suomalainen humoristinen piirrossarja. Tietokoneella animoitu tv-sarja käsittelee Pasilan poliisien arkea satiirisesti. Atte Järvisen käsikirjoittamaa ja ohjaamaa ja Yleisradion tilaamaa sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta ja yhteensä 64 jaksoa. Pasilan tekijäryhmä koostui pääasiassa samoista henkilöistä kuin aikaisemmin televisiossa esitetyn Itse valtiaat -sarjan. Pasilan ääninäyttelijöinä toimivat Jani Volanen, Kari Hietalahti, Juho Milonoff ja Mari Lehtonen. Alkuperäisen sarjan päätyttyä esitettiin 2014–2016 jatkosarja Pasila 2.5 – The Spin-Off.
Sarjan nimi viittaa todelliseen Pasilan poliisiasemaan, joskaan sarjassa nähtävä poliisitalo ei muistuta ulkoisesti oikeaa Pasilan poliisitaloa. Ainoa tunnistettava viittaus oikeaan Pasilan kaupunginosaan on sarjan alkutunnuksessa osana kaupunkisiluettia näkyvä Pasilan linkkitorni.
Tausta ja tuotanto
Pasila suunniteltiin alun perin yhden tuotantokauden mittaiseksi 12-osaiseksi sarjaksi, mutta sitä päätettiin jatkaa toiselle tuotantokaudelle. Ensimmäisen tuotantokauden jaksot olivat nähtävillä verkkosivuilla rajoitetun ajan ja ne julkaistiin DVD-muodossa 28. helmikuuta 2008. Toisen tuotantokauden jaksot olivat nähtävissä Yle Areenassa kuukauden ajan jakson ensiesityksen jälkeen. Toinen tuotantokausi julkaistiin DVD:nä 7. toukokuuta 2009. 27. toukokuuta 2010 ilmoitettiin, että Pasilasta on suunnitteilla vuodeksi 2011 kaksi uutta 10 jakson pituista tuotantokautta. kolmas kausi alkoi 17. tammikuuta 2011 ja neljäs kausi alkoi 7. marraskuuta 2011. Myöhemmin kerrottiin, että kolmannen tuotantokauden jaksoissa Pöysti ajaa takaa huijareita ja alkaa kirjoittaa romaania. 5. tammikuuta Yle Areenaan ilmestyi ensimmäinen kokonainen Pasilan kolmannen tuotantokauden maistiaisjakso, nimeltään Päihdevalistajat ja 25. lokakuuta ensimmäinen kokonainen neljännen tuotantokauden maistiaisjakso, nimeltään Traileridarra. Sarjan viides tuotantokausi alkoi 23. tammikuuta vuonna 2012, jaksolla Koala vs. Valkohai. Sarjan kuudes ja viimeinen tuotantokausi alkoi 27. joulukuuta 2012. Sarjan viimeinen jakso esitettiin 21. maaliskuuta 2013.
Sarjaa alettiin vuonna 2012 dubata englanniksi, ja ensimmäinen englanninkielinen versio jaksosta ”Apulaiskaupunginjohtaja” julkaistiin 19. tammikuuta nimellä "Deputy Mayor" ja on nähtävissä Yle Areenassa. Jakso esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa 9. huhtikuuta 2012. Samalla hahmot saivat englantilaiset nimet. Esim. Kyösti Pöystin nimi muutettiin Jefferson Andersoniksi. Jakson ääninäyttelijöinä toimivat Brian Norris, Eric Bauza ja Dorothy Elias-Fahn.
Palkintoja
Vuonna 2007 Yleisradio lähetti ohjelman kisaamaan Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailuun.
Kyösti Pöysti
(Äänenä Jani Volanen, spin-offissa Tero Koponen )
Sarjan päähenkilö on Kyösti Pöysti, vuonna 1975 syntynyt komisario. Jerppe Stoltenstolten (mainostoimisto budhan puheenjohtaja) kutsuu häntä usein nimillä "Kössi Pöde" ja "Kyösti Von Pöysmaister". Hän on sinkku eikä kykene pitkiin ihmissuhteisiin. Pöysti käyttää jatkuvasti tuttia, paitsi viinaa juodessaan, suudellessaan ja joskus kavereidensa luona. Hän ei ensin paljasta syytä tutin käyttöön, mutta kertoo myöhemmin eräälle tyttöystävälleen sen olevan lapsuudesta jäänyt tapa. Pöystin terapeutti on sanonut Pöystin olevan henkisesti viisivuotias. Repomiehen mukaan Pöysti on tunnevammainen, minkä Pöystikin lopulta tunnusti jaksossa Apulaiskaupunginjohtaja. Tutin lisäksi Pöystin merkittävin tuntomerkki on keltainen popliinitakki, joka hänellä on yllään jokaisessa jaksossa.
Pöystin toimintatapa on psykologinen: hän etsii rikollisten ”kipupisteet” ja käyttää niitä hyväkseen kunnes pahantekijät murtuvat – tai sitten eivät. Muutoin Pöysti ei ole erityisen pätevä poliisi. Hän sortuu joskus ylilyönteihin, kuten provosoimalla ihmisiä hyppäämään katolta tai pidättämällä syyttömiä ihmisiä ilman perusteita. Syyksi saattaa riittää komisarion hermoille käyminen esimerkiksi krapulapäivänä. Pöysti vihaa lukuisia asioita, kuten elokuvaa Amélie ja Juhani Kontiovaaraa sekä tämän Huomenta ihmiset -aamu-TV-ohjelmaa. Pöysti luonteeltaan hyvin kyyninen eikä juurikaan kunnioita muiden ihmisten mielipiteitä. Hän pelaa väkivaltapelejä työajalla ja hänen suosikkikappaleensa on Black Sabbathin Paranoid. Pöystin lempitelevisiosarjoja ovat Madventures ja Sopranos sekä spin-offissa myös Langalla ja Treme. Hän myöhästyy usein töistä nukkumisen tai krapulansa vuoksi. Hän on horoskoopiltaan oinas, eli hän on syntynyt 21. maaliskuuta – 20. huhtikuuta välisenä aikana.
Ohjelman alkutunnuksessa Pöysti hyppää poliisiauton konepellille poseeraamaan. Neljännestä tuotantokaudesta lähtien Pöystin poseeraukset ovat liittyneet kunkin jakson teemaan - hänellä saattaa esimerkiksi olla kädessään jaksoon liittyvä esine.
Rauno Repomies
(Äänenä Kari Hietalahti)
Rauno Ignatius Repomies on Pasilan poliisiaseman ylikomisario. Hän on Kyösti Pöystin kanssa yhdessä sarjan päähenkilö. Hän on viiksekäs vanha mies vahvalla lääkekuurilla. Ylikomisarion jutut muuttuvat usein aina vain sekavammiksi ja runollisemmiksi (yleensä liittyen Alppeihin, nunniin ja/ tai natseihin ), kunnes joku yleensä muistuttaa häntä ottamaan lääkkeensä. Repomiehen ja Pöystin suhde on melko huono, sillä Repomies ei pidä Pöystiä kunnon poliisina. Joskus Rauno lähinnä sairauksiensa vaikutuksesta rupeaa kuitenkin pitämään Pöystistä luullen tätä ystäväkseen. Repomiehellä on vaimo, jonka kanssa hänellä on mielentilastaan riippuen joko hyvä tai huono suhde. Jakson Laillinen bordelli mukaan Repomiehen vaimo on hänen serkkunsa. Hänen lapsenlapsensa ovat isoisänsä ammatista huolimatta sekaantuneet prostituutioon. Pöysti auttoi heidät pois tästä ammatista Raunon kiristyksen seurauksena. Hänen diaesityksensä menevät yleensä pieleen, koska hänen intiimit lomadiansa ovat usein tarvittavien diojen seassa. Jaksojen Eläke ja Naapuri mukaan Repomies asuu rivitalossa Pohjois-Helsingissä, ja talo näytetään kuudennen kauden jaksossa Virginia Heartbreaker. Rauno on syntynyt ja kasvanut Oulun Raksilassa. Kyöstin sanojen mukaan Rauno käski kerran heidät valloittamaan Petsamon takaisin, koska Raunon suvulta jäi työkalut sinne. Rauno on luultavasti syntynyt 1918 tai 1919; tätä tukee se, että hän oli abiturientti vuonna 1937 ja sijoittaa usein aikuiselämänsä kultakauden 1950–1970-luvuille. Tosin Pekan kysyessä Raunolta miltä tästä tuntui kun tämä täytti 46 vuotta, Rauno vastasi ettei muista sillä oli koomassa melkein koko 70- luvun. Näin ollen Rauno olisi mahdollisesti syntynyt vuosien 1924 ja 1933 välisenä aikana. Elämäni rouva-jaksossa Rauno kertoi Elviiralle tähystys-tarinastaan joka alkoi v. 1942 jolloin hän oli vasta pieni poika eli Rauno on tämän mukaan syntynyt aikaisintaan 30-luvun lopulla. Vuonna 1979 Rauno syyllistyi maanpetokseen luovuttaessaan (pakon ja paniikin sanelemana) valtiosalaisuuksia Neuvostoliitolle, minkä johdosta hän menetti mahdollisuutensa päästä poliisiylijohtajan asemaan.
Tommi Neponen
(Äänenä Juho Milonoff)
Konstaapeli Tommi Neponen (etunimi mainittiin ensi kerran 2. tuotantokaudella.) opiskeli Pöystin kanssa samaan aikaan poliisikoulussa, ja pitää tätä nerona ja sopivana komisarioksi, tosin hän moittii Pöystiä, kun tämä menee liian pitkälle. Neponen onkin Pöystin paras kaveri, tosin Pöysti ei muista hänen etunimeään, eikä aina muista hänen olevan naimisissa tai että Neposella on lapsia. Lisäksi Pöysti on pummannut Neposelta pizzoja yli 3 200 euron edestä. Neponen on ainoa täysjärkinen Pasilan poliisiasemalla. Routalemmen ohella Neponen on myös mahdollisesti ainoa sarjan hahmo, jonka kielenkäyttö on lähes aina asiallista. Hän on jakson Orvot koirat mukaan ollut jo seitsemän vuotta naimisissa ja hän on kahden tyttären sekä yhden pojan isä sekä Mutsis oli -jakson mukaan asuu perheensä kanssa Helsingin Taka-Haagassa. Neposen vaimo nähtiin jaksoissa Neposen polttarit ja Paluu. Neposen kuopus, Aila, on nähty jaksoissa Traileridarra ja Auervaara. Spin-offissa on mainittu hänen poikansa Alpo. Jaksoissa Avainpelaaja ja Eläke Neposen nähtiin pelaavan videopelejä työaikana. Aivan kuten Pöystinkin, myös Neposen lempitelevisiosarjoihin kuuluvat Sopranos ja Langalla. Neposen koko nimi on Tommi Samuel Neponen.
Pekka Routalempi
(Äänenä Juho Milonoff)
Helga
(Äänenä Mari Lehtonen)
Helga on poliisiaseman naiskonstaapeli. Hän on mielipiteiltään usein lähes sovinistinen ja käytökseltään miesmäisin ja machoin koko sarjan hahmoista. Hänen isänsä Helge häpeää tytärtään, koska olisi halunnut pojan. Helge myös heitti Helgan jokeen tämän ollessa vauva. Helga tekee parhaansa täyttääkseen isänsä toiveen ja syyttää tyttöydestään äitiään. Myöhemmin Helgan isä on ilmaissut osittaista hyväksyntää tytärtään kohtaan. Helgan mielipiteet ovat jyrkkiä: hän vastustaa naispappeutta ja hänen mielestään naisten paikka on kotona. Helgaa ei poikkeuksellisesti nähdä jaksoissa Orvot koirat ja Lahko. Helga alkaa löytää omaa naiseuttaan muun muassa jaksoissa Jyrsijä 2000 ja Auervaara. Spin-offissa hän oli ihastunut aseman uuteen naiskomisaarioon Darjaan.
Juhani Kontiovaara
(Äänenä Jani Volanen, spin-offissa Tero Koponen )
Kontiovaara on aamu-TV-ohjelman Huomenta ihmiset juontaja. Hänen nimensä on väännös MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelman juontaja Lauri Karhuvaarasta, mutta hahmo parodioi laajemmin TV-juontajia eikä ainoastaan Karhuvaaraa. Kontiovaara harrastaa viikonloppuisin vapaa-ajallaan suunnistusta. Hän arvostaa poliiseja ja kuvittelee olevansa Pöystin hyvä kaveri, vaikka Pöysti vihaakin häntä ja hänen ohjelmaansa. Kontiovaara on käynyt lukiota ja soittanut siellä muun muassa rumpuja. Hän on myös perso munkeille ja on alkanut lavastaa poliiseja syyllisiksi omiin virheisiinsä ja ottaa näiden työstä kaiken kunnian. Jaksossa Perikato Kontiovaaran työpaikassa tehdään säästöjä mutta hän ei suostu yhden prosentin eikä puolen prosentin palkan alennukseen eikä mihinkään muuhun ja hän irtisanoo itsensä. Työttömänä olleessaan hän alkoi juoda, löysi Jeesuksen, sai työpaikkansa takaisin ja Jeesuksen "hylättyä" hänet Kontiovaara siirtyi lopussa hengelliseen kotiinsa eli wiccalaisuuteen. Kyseisessä jaksossa hän vahingossa ampuu Raunoa ja lainaa häneltä satasen "bussilippuun" jotta pääsisi kotiinsa joka sijaitsee Espoon kaupungissa. Kontiovaaraa ei poikkeuksellisesti nähdä jaksoissa Puolesta ja vastaan, Julma pila, Solutus, Routalemmen potkut, Neposen polttarit, Anonyymit kyynikot ja Naapuri. Pasila 2.5 - The Spin-Offin jaksossa Bemaripelle paljastuu, että Kontiovaaralla on poika nimeltään Antero. Antero varasti isänsä autoja koska Kontiovaara pitää omista autoistaan enemmän kuin pojastaan.
1. tuotantokausi
Esitettiin 17. helmikuuta 2007 – 19. toukokuuta 2007.
2. tuotantokausi
Esitettiin 19. tammikuuta 2009 – 6. huhtikuuta 2009.
3. tuotantokausi
Esitettiin 17. tammikuuta 2011 – 28. maaliskuuta 2011.
4. tuotantokausi
Esitettiin 7. marraskuuta 2011 – 9. tammikuuta 2012.
5. tuotantokausi
Esitettiin 23. tammikuuta 2012 – 26. maaliskuuta 2012.
6. tuotantokausi
Esitettiin 27. joulukuuta 2012 – 21. maaliskuuta 2013.
Interstate Highway System
thumb|150px|[[Interstate 95:n kyltti.]] Dwight D. Eisenhower National System of Interstate and Defense Highways eli Interstate Highway System on Yhdysvaltojen valtakunnallinen valtatieverkosto, jonka rakentamisen käynnisti presidentti Dwight D. Eisenhower. Järjestelmän perustana on Federal-Aid Highway Act vuodelta 1956, pidemmin National Interstate and Defense Highways Act. Lain syntymiseen vaikutti Yhdysvaltain autoteollisuuden tarmokas lobbaus ja Eisenhowerin vankka tuki. Eisenhower oli toisen maailmansodan aikana Euroopassa palvellessaan vaikuttunut Hitlerin luomasta moottoritieverkostosta ja nähnyt sen tulevaisuuden liikenteen valtasuonena. Lähtemättömän vaikutuksen häneen oli myös jättänyt kulkeminen halki Yhdysvaltojen pitkin Lincoln Highwayta nuorena sotilaana vuonna 1919.
Interstate-verkoston pituus oli vuonna 2002 yhteensä 75 198 kilometriä. Interstate Highwayt yhdistävät maan merkittävät kaupungit toisiinsa, ja monista muista maista poiketen moottoritiet kulkevat hyvin usein kaupunkien keskustojen läpi.
Historiaa
thumb|260px|Interstate-tieverkon nykytilanne. Vuonna 1912 Yhdysvalloissa oli 3,5 miljoonan kilometrin pituinen tieverkosto, mutta asvaltoituja niistä ei ollut ainoatakaan ja vain 300 000 kilometriä oli päällystetty hiekalla, soralla tai kivellä. Asian muuttamiseksi perustettiin Lincoln Highway Association (LHA), joka jo seuraavana vuonna päätti tien lopullisen reitin. 1920-luvulla oli jo saatu kehitettyä alempitasoista Highway-järjestelmää osavaltiotasolla, esimerkiksi New Yorkin osavaltion Parkway System. Autoliikenteen kasvaessa räjähdysmäisesti suunnittelijat näkivät tilanteen vaativan valtakunnallista järjestelmää korvaamaan paikallinen. Tämä sama nähtiin myös muualla autoistuneessa maailmassa, tosin huomattavasti pienemmässä mittakaavassa. Vaikka Interstate-järjestelmän rakentaminen jatkuu, se julistettiin virallisesti valmiiksi jo vuonna 1991 jolloin alkuperäisestä suunnitelmasta oli jäänyt toteuttamatta noin 2,5 kilometriä. Tieverkon rakentamiseen kului 35 vuoden aikana 114 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Maankäyttö ja rahoitus
Useassa kaupungissa Interstaten johtaessa keskustan halki on rakennusmaan täydellisen hyödyntämisen vuoksi tie rakennettu useaan kerrokseen, tai tiet alittavat rakennukset tunnelissa. Lähes kaikki Interstate-tiet ovat osavaltioiden tai tietulliyhtiöiden ylläpitämiä, vain kolmessa paikassa ne saavat liittovaltion rahoitusta; Woodrow Wilsonin silta, Interstate 95 ja Interstate 495. Muutamissa paikoissa ylläpidosta vastaa paikallishallinto; Baltimoressa Interstate 70 ja 80 kaupungin sisällä, New York Cityssä lyhyt osuus Interstate 278:aa, Washington D.C.:ssä osia Interstate 66, 295, 395, 695 kaupungin sisällä. Interstate-nimitys on käytössä myös Alaskassa ja Puerto Ricossa budjettiteknisistä syistä, vaikka niitä ei ole rakennettu Interstate-standardin mukaisiksi. Puerto Ricossa näistä teistä käytetään nimitystä Autopistas.
Lähes kaikki osavaltioiden pääkaupungit on yhdistetty Interstate Highway -järjestelmään, vain viisi kaupunkia on sen ulkopuolella. Määrä vähenee vielä kun Interstate 580 Renon ja Carson Cityn välille Nevadassa valmistuu. Vilkkaimmin liikennöity Interstate Highway -osuus on Interstate 405 Seal Beachissa Kaliforniassa. Vuonna 2002 liikennemääräksi arvioitiin 377 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Interstate-verkosto on luotu myös maanpuolustuksellisia tarpeita silmällä pitäen, ja Yhdysvalloissa onkin levinnyt kaupunkitarina siitä, että joka viides maili Interstate-teistä olisi rakennettu niin suoraksi ja tasaiseksi, että niitä voitaisiin käyttää sotilaskoneiden kiitoratana. Tämä tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
Filosofiset aikakausjulkaisut
Filosofisia aikakausjulkaisuja eli filosofiaa käsitteleviä tiedejulkaisuja on ilmestynyt laajemmin 1800-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta saakka. Niiden kulta-aikaa ovat olleet erityisesti vuodet 1890–1960. Nykyisin julkaisut toimivat usein ennen kaikkea nousevien filosofien julkaisuareenana.
Historiaa
Ensimmäisiä tieteellisiä aikakausjulkaisuja alettiin julkaista 1600-luvulla. Näihin lukeutuvat Journal des savants (1655) ja Acta eruditorum (1682). Myös Royal Society (Philosophical Transactions of the Royal Society, 1665) ja Ranskan akatemia alkoivat julkaista omia julkaisujaan pian perustamisensa jälkeen.
Ensimmäisiä varsinaisia filosofisia julkaisuja olivat William Torrey Harrisin perustama Journal of Speculative Philosophy (1867–1893), Alexander Bainin perustama Mind (1876–), Théodule Ribotin perustama Revue philosophique (1876–) sekä Ludwig Steinin perustama Archiv für Geschichte der Philosophie (1888–). Hieman myöhemmin alkoivat ilmestyä Monist (1888–), Ethics (1890–), Proceedings of the Aristotelian Society (1891–), Philosophical Review (1892–), Revue de métaphysique et de morale (1893–) ja Kant-Studien (1896–).
1900-luvulla perustetuista julkaisuista merkittävimpiä ovat Journal of Philosophy (1904), Philosophy (1926), Wienin piirin Erkenntnis (1930–1940), The Journal of Symbolic Logic (1936–) ja Review of Metaphysics (1947–).
Merkittävimmät suomalaiset filosofiset aikakausjulkaisut ovat olleet Suomen filosofisen yhdistyksen vuosikirjat Ajatus (1926–) ja Acta Philosophica Fennica (1935–), sekä filosofinen aikakauslehti Niin & näin (1994–). Filosofiaa on julkaistu myös Königsberg-lehdessä (1996/97). Filosofisina keskustelufoorumeina ovat toimineet myös mm. Ateneum, Aika, Euterpe (1901–1905), Finsk Tidskrift (1876–), Genesis, Nykyaika (1898–1899), Teologinen aikakauskirja, Valvoja (1881–) ja Vartija (1888–).
Liettuan parlamenttivaalit 2004
Liettuan parlamenttivaalit 2004 järjestettiin Liettuassa 10. ja 24. lokakuuta 2004 kahtena kierroksena. Vaaleissa valittiin 141 edustajaa Liettuan yksikamariseen parlamenttiin. Vaaleissa äänesti n. 1,2 miljoonaa ihmistä, ja äänestysaktiivisuus oli noin 46,1 prosenttia (ensimmäinen kierros).
Tulokset
Paikkajako vaalien jälkeen oli seuraava:
Bataviasalaatti
Bataviasalaatit ovat keräsalaatin (Lactuca sativa Capitata-ryhmä, L. sativa var. capitata) risteymäryhmän lajikkeita. Jotkin lajikkeet muodostavat löyhiä keriä. Niiden lehdet ovat rapeat ja poimuiset, joillakin lajikkeilla punaiset, toisilla vihreät. Bataviasalaattia käytetään salaateissa keräsalaatin tapaan, mutta myös koristeluun sekä ruokapöydässä että puutarhassa nopeakasvuisena koristekasvina.
Frederick John Robinson
Frederick John Robinson (1. marraskuuta 1782 – 28. tammikuuta 1859),  oli brittiläinen valtiomies. Hän toimi maansa valtiovarainministerinä vuosina 1823–1827. Hän nousi pääministeriksi vuonna 1827 George Canningin kuoltua ja erosi virasta tammikuussa 1828. Hänellä ei ollut puolueensa tukea, eikä hän selvinnyt keskenään riitelevän hallituksen johdossa.
XPath
Merkintätapa
Yleisin XPath-lauseke on polkulauseke, josta kieli on saanut nimensä. Polkulauseke koostuu peräkkäisistä askeleista, joilla päästään XML-solmusta yhteen tai useampaan toiseen solmuun. Askeleet erotetaan toisistaan vinoviivalla, ”/”. Jokaisessa askeleessa on vähintään kaksi osaa:
Näistä viimeinen eli predikaatti on vapaaehtoinen osa, mutta niitä voi olla useita peräkkäin. Komponentit esiintyvät yllä luetellussa järjestyksessä. Akselimäärittely ja solmutesti erotetaan tosistaan kahdella kaksoispisteellä, predikaatit erotetaan kirjoittamalla kukin niistä hakasulkeiden   sisään.
Tarjolla on kaksi eri merkintätapaa. Lyhennetty syntaksi on tiiviimpi ja usein helpompi lukea ja kirjoittaa – usein tutuilla merkeillä ja rakenteilla. Täysi syntaksi on monisanaisempi, mutta sen avulla voi määritellä enemmän asetuksia.
Lyhennetty syntaksi
Tiivis merkintätapa sallii joitain oletuksia ja lyhenteitä. Yksinkertaisin XPath-lauseke on muotoa, joka valitsee XML-juurielementin A lapsielementtien B lapsielementit C. XPathin syntaksi on suunniteltu muistuttamaan URI:n ja tiedostopolkujen syntaksia.
Monimutkaisempia lausekkeita voi muodostaa muun muassa määrittelemällä:
Esimerkiksi lauseke  valitsee ensimmäisen  minkä tahansa nimisen elementin, joka on lapsi  elementille B, joka taas itsessään on elementin A jälkeläinen , joka on nykyisen kontekstisolmun lapsi, koska koko lauseke ei ala merkillä   tai muulla akselimäärittelyllä.
Täysi syntaksi
Lyhentämättömässä syntaksissa yllä olevat esimerkit näyttävät tältä:
Jokaisessa askeleessa akseli on määritelty eksplisiittisesti:  tai  ). Akselia seuraa   ja solmutesti, kuten   tai   yllä olevissa esimerkeissä.
Akselimäärittelyt
Akselimäärittely ilmaisee liikkumissuuntaa XML-dokumentin puumaisessa esitystavassa. Mahdolliset akselimäärittelyt ja niiden merkitykset ovat:
Esimerkkinä attribute-akselin käytöstä,  valitsee attribuutin nimeltä   dokumentin miltä tahansa   elementiltä. Suuntaa self käytetään usein predikaatissa viittaamaan kontekstisolmuun. Esimerkiksi  valitsee elementin nimeltä , jonka tekstisisältö on.
Jos XML-dokumentti piirretään puumuotoon, akselit jakavat dokumentin neljään erilliseen lohkoon: vaakatasossa preceding–following -akselilla ja pystytasossa ancestor–descendant -akselilla. Syntaksin näkökulmasta  sisältää elementit, joiden lopputagi on jo tullut vastaan ja   elementit, joiden alkutagi ei ole vielä tullut vastaan (pois lukien jälkeläiset). Vastaavasti  vastaa avoinna olevia elementtejä, ja   kontekstisolmusta avattavia elementtejä.
Solmutestit
Elementtien, attribuuttien ja nimiavaruuksien kohdalla solmutesti muodostuu kohteen nimestä. Muilla tyypeillä se koostuu solmun tyyppiä vastaavasta solmutestistä.
Kun XPath-askeleessa solmutestinä on kohteen nimi, viittaa nimi oletuksena aina kohteeseen, jolle ei ole määritelty mitään nimiavaruutta. Haettaessa johonkin nimiavaruuteen kuuluvaa elementtiä tai attribuuttia, pitää solmutestissä aina käyttää nimiavaruusetuliitettä, joka erotetaan kaksoispisteellä nimestä. Tämä pätee vaikkei kohteella dokumentissa olisikaan etuliitettä vaan se kuuluisi oletusnimiavaruuteen. Nimiavaruusetuliitteen ei tarvitse olla sama, mitä dokumentissa mahdollisesti käytetty etuliite. Esimerkiksi jos nimiavaruudelle on määritelty etuliite, niin   löytää kaikki  -nimiset solmut siitä nimiavaruudesta. XPath-kieli ei ota kantaa miten nimiavaruus sidotaan etuliitteeseen vaan se riippuu käytettävästä ohjelmointiympäristöstä.
Solmun tyyppiä vastaavat testit ovat:
Predikaatit
Predikaattien määrälle ei ole rajoituksia eikä niiden tarvitse sijaita polkulausekkeen lopussa. Niitä voi sijoittaa myös sisäkkäin. Predikaatin sisällä käytettävä mahdollinen polku alkaa elementistä, jolle predikaatti alun perin määriteltiin eikä se vaikuta predikaatin ulkopuolella olevaan kontekstiin.
Esimerkki:  poimii   attribuutin   elementiltä edellyttäen että sillä on    attribuuttina arvo   ja että   elementti on   elementin sisällä jolla puolestaan on   attribuuttina arvo.
Funktiot ja operaattorit
XPath 1.0:ssa dokumentin rakenteet ovat olioita, jotka voidaan jakaa neljään eri tietotyyppiin: solmujoukko, merkkijono, numero sekä boolean-tyyppi.
Käytettävissä olevat operaattorit ovat:
Lukufunktiot
<!-- Expressions can be created inside predicates using the operators:  and. Boolean expressions may be combined with brackets  and the boolean operators   and   as well as the   function described above. Numeric calculations can use  and. Strings can consist of any Unicode characters.
will return a single node-set consisting of all the  elements that have   or   child-elements, as well as all the   elements that have   child-elements, that were found in the current context.
selects items whose price attribute is at least twice the numeric value of the discount attribute.
XPath 2.0
XPath 1.0 was published as a W3C Recommendation on November 16 1999. XPath 2.0 is in the final stages of the W3C approval process. XPath 2.0 represents a significant increase in the size and capability of the XPath language.
The most notable change is that XPath 2.0 has a much richer type system; XPath 2.0 supports atomic types, defined as built-in types in XML Schema, and may also import user-defined types from a schema. Every value is now a sequence (a single atomic value or node is regarded as a sequence of length one). XPath 1.0 node-sets are replaced by node sequences, which may be in any order.
To support richer type sets, XPath 2.0 offers a greatly-expanded set of functions and operators.
XPath 2.0 is in fact a subset of XQuery 1.0. It offers a  expression which is a cut-down version of the "FLWOR" expressions in XQuery. It is possible to describe the language by listing the parts of XQuery that it leaves out: the main examples are the query prolog, element and attribute constructors, the remainder of the "FLWOR" syntax, and the  expression.
Aiheesta muualla
XSL
Giuseppe Mezzofanti
Giuseppe Caspar Mezzofanti (17. syyskuuta 1774 – 15. maaliskuuta 1849) oli bolognalainen katolinen kardinaali ja kielitieteilijä. Hän osasi tai ymmärsi noin 60 eri kieltä. Hän syntyi Bolognassa ja opiskeli siellä teologiaa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1797, ja samana vuonna hänestä tuli Bolognan yliopiston arabian kielen professori.
Hōshō (1921)
Taustaa
Vesilentokoneiden emälaivasta Wakamiyasta saadut operatiiviset kokemukset niin sodan kuin rauhan aikana paljastivat ensimmäisen sukupolven vesilentokoneiden emälaivojen heikkoudet eli toiminnan riippuvuuden sääolosuhteista sekä aikaa vievän koneiden siirtelyn alukselta veteen ja takaisin alukselle. Tämän vuoksi edellytettiin joka säässä lentotoiminnan mahdollistavaa riittävällä nopeudella ja merikelpoisuudella varustettua alusta. Ensimmäisen maailmansodan lopulla esitettiin lentokoneiden nousemista ja laskeutumista aluksen kannelle.
Japani teki laivastosuunnitelman vastatakseen Yhdysvaltain laivaston vuonna 1916 aloittamaan kolmivuotissuunnitelmaan. Tämä laivaston täydennysohjelma ”8-6” hyväksyttiin 22. joulukuuta 1917 – 26. maaliskuuta 1918 pidetyissä budjettikokouksissa, ja keisari vahvisti suunnitelman 22. maaliskuuta. Suunnitelman 8-6 aluksesta kuusi oli niin kutsuttuja erikoisaluksia, joista viisi muodosti Shiretoko-luokan tankkialukset ja kuudennesta tuli Hōshō, jonka hankintaan varattiin vuoden 1918 budjetista 1,2 miljoonaa jeniä. Siitä tuli samalla maailman ensimmäinen lentotukialukseksi suunniteltu alus. Aluksen valmistustyön alkaessa ei termiä lentotukialus oltu virallistettu, ja aluksesta käytettiin nimeä erikoisalus numero 7.
Suunnittelu
Laivaston tekninentoimisto valmisti komentajakapteeni Taji Yasujin ja kommodori Kawai Teijin johdolla alustavat piirustukset, joissa ei esitetty kansirakenteita eikä lentokoneiden vaatimia tiloja tai laitteita. Suunnitelmien pohjana käytettiin Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Campaniaa ja siten suunnitellulla aluksella oli ainoastaan lentokoneiden nousun vaatimat rakenteet. Suunnittelun perustaksi laivaston esikunta määräsi alukselle sijoitettavan 16 pommikonetta, kahdeksan tiedustelukonetta ja kahdeksan hävittäjää sekä aseistukseksi 4–8 14 senttimetrin tykkiä ja neljä ilmatorjuntatykkiä.
Lopulta vaatimukset vahvistettiin joulukuussa 1919, jolloin alukselle tuli rakentaa erilliset nousu- ja laskukannet sekä varustaa se erilaisilla koneiden huollon vaatimilla tiloilla. Samoin torpedoille ja lentopommeille varustettiin omat tilat. Ilmatorjunta-aseistus vaihdettiin 12 senttimetrin ilmatorjuntatykkeihin ja koneiden lukumäärä vahvistettiin 16 torpedopommittajaksi ja 16 hävittäjäksi.
Valmistus
Alus piti tilata Yokosukan laivastontelakalta, mutta telakan ilmoitettua toimitusongelmista 10. marraskuuta ministeriö tilasi 30. maaliskuuta 1920 aluksen Asano Shipbuilding Companyltä Tsurumista läheltä Tokiota. Aluksen köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 16. joulukuuta ja alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 13. marraskuuta. Samana päivänä alus luokiteltiin erikoisaluksesta lentotukialukseksi, jolloin siitä tuli Wakamiyan (1. huhtikuuta 1920) ja Shōkakun (3. maaliskuuta 1921) jälkeen keisarillisen Japanin laivaston kolmas lentotukialus.
Aluksen kattilat asennettiin helmikuun alussa ja pääkoneet kaksi kuukautta myöhemmin. Aseistus asennettiin toukokuussa ja valmistajan ensimmäiset koeajot suoritettiin lokakuun lopulla samanaikaisesti asejärjestelmien testauksen kanssa. Viralliset koeajot tehtiin 1.–20. marraskuuta ja ne päättyivät vakainten testeihin 5. joulukuuta. Hōshōsta tuli palvelukseen otettaessa maailman ensimmäinen alusta alkaen suunniteltu ja valmistettu lentotukialus 27. joulukuuta 1922.
Palvelus
Hōshōn palvelukseenoton jälkeen kokeneet lentokonemiehistöt esittivät muutoksia ja alus siirrettiin 6. kesäkuuta 1924 muutostöitä varten Yokosukan laivastontelakalle, mistä se palasi palvelukseen 20. elokuuta. Telakalla komentosilta, kolmijalkainen masto ja nosturi poistettiin, koska ne pienensivät lentokantta ja haittasivat lentäjien näkyvyyttä. Etuosan lentokantta levennettiin ja raskaat ilmatorjuntatykit siirrettiin edemmäs pois laskeutumisalueelta ja ne sijoitettiin suurin piirtein poistetun komentosillan paikalle.
Alukselle asennettiin 10. maaliskuuta – 2. heinäkuuta 1925 etummaisen hissin taakse verkko, jonka tehtävänä oli estää laskeutuvan koneen törmääminen nousuun valmistautuvaan koneeseen ja putoaminen hissikuiluun. Verkko oli hydraulinen ja se voitiin nostaa kolmessa sekunnissa.
Alus muodosti 1. huhtikuuta 1928 Akagin kanssa keisarillisen Japanin laivaston 1. lentotukialusviirikön. Alus vaurioitui pahoin jouduttuaan pyörremyrskyyn 26. elokuuta 1935, jolloin lentokannen etuosa romahti. Miehistö leikkasi irti romahtaneen osan, jonka jälkeen alus kykeni hitaasti siirtymään Yokosukaan. Alus oli korjattavana telakalla 22. marraskuuta 1935 – 31. maaliskuuta 1936, jolloin sen vakavuutta parannettiin.
Hōshō oli Kiinan rannikolla elo–syyskuussa 1937, jolloin se kuljetti Ryūjōn kanssa keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien 1. lentotukialuslennostoa.
Hōshōn päälliköksi tuli 1. marraskuuta 1940 Kikuchi Tomozo. Alus siirrettiin 12. elokuuta 1941 3. lentotukialusviirikön johtoalukseksi ja 5. syyskuuta Umetani Karou vastaanotti aluksen päällikkyyden ja samalla viirikön johtoaluksen tehtävät siirrettiin toisaalle. Alus lähti 17. syyskuuta Hashirajimasta Kureen ja se vastaanotti viirikön johtoaluksen tehtävät 28. syyskuuta ja luovutti sen edelleen seuraavana päivänä.
Alus liitettiin osaksi laivaston pääosan ilma-asetta 7. joulukuuta. Puolilta öin alus lähti Isoroku Yamamoto johtaman laivasto-osaston mukana Japanin sisämereltä suojaamaan Chūichi Nagumon Pearl Harboriin iskeneen laivasto-osaston paluuta. Merelle lähteneeseen osastoon kuuluivat lippulaiva Nagaton ja Hōshōn lisäksi Zuihō, seitsemän taistelulaivaa, seitsemän risteilijää ja 28 hävittäjää. Osasto läpäisi 8. joulukuuta aamulla Bungonsalmen kohdatakseen Nagumon osaston merellä. Osastot palasivat Kureen 12. joulukuuta.
Alus liitettiin 1. huhtikuuta 1942 osaksi laivaston 1. ilma-armeijaan ja se muodosti 20. toukokuuta alkaen osan päälaivaston ilma-aseesta. Alus lähti 29. toukokuuta Hashirajimasta Yhdistyneen laivaston mukana ollen kahden taistelulaivarivistön välissä osaston perältä. Se osallistui 2. kesäkuuta laivaston mukana Midwayn taisteluun. Alus palasi laivaston mukana Hashirajimaan 14. kesäkuuta.
Alus irrotettiin 20. kesäkuuta 1. ilma-armeijasta, jolloin sen lentokoneet siirrettiin maihin. Alus liitettiin 14. heinäkuuta 3. laivastoon, joka oli osa liikkuvaa laivastoa. Se palveli laivaston lentäjien koulutusaluksena. Aluksen päällikkyydeen vastaanotti 1. elokuuta Yamaguchi Bunjiro, joka luovutti päällikkyyden 15. marraskuuta Hattori Katsujille.
Alus liitettiin 15. tammikuuta 1943 liikkuvan laivaston koulutusosaston 3. osastoon läntiselle Sisämerelle, jolloin sen lentokoneet muodostivat 3. laivaston 50. lennoston. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 5. heinäkuuta Kaizuka Takeo, joka luovutti päällikkyyden 18. joulukuuta Matsuura Yoshille.
Magnús Stefánsson
Magnús Stefánsson (s. 1. lokakuuta 1960) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 1995–1999 ja 2001–2009 sekä Islannin sosiaaliministerinä vuosina 2006–2007.
Hōshō (1921)
Palvelus
Alus liitettiin 1. tammikuuta 1944 5. osaston koulutusyksikköön, jossa sen lentokoneet kuuluivat 12. ilma-armeijan 51. lennostoon. Alus oli edelleen Sisämerellä purjehtien edestakaisin ollen puolet ajasta Kuressa ja puolet Sisämeren länsiosissa. Alus palasi liikkuvaan laivastoon 2. helmikuuta aloittaen 3. laivaston lentäjien koulutuksen. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 1. maaliskuuta Koda Kiyoshi.
Heinäkuussa Mariaanien taistelussa kärsittyjen lentotukialustappioiden jälkeen alukselta poistettiin neljä 14 senttimetrin tykkiä ja sen lentokantta kasvatettiin niin suureksi kuin mahdollista, jotta alukselle voitaisiin siirtää uudempia lentokoneita. Aluksen päälliköksi saapui 6. heinäkuuta Takarada Yujiro.
Magnús Stefánsson
Magnús syntyi Reykjavíkissä. Vuonna 1990 hän suoritti kaupan alan tutkinnon Samvinnuháskolinnissa (nykyinen Bifröstin yliopisto). Vuosina 1982–1985 hän toimi Ólafsvíkin kunnansihteerinä. Vuosina 1987–1988 hän työskenteli merimiehenä. Vuosina 1990–1995 hän toimi Grundarfjörðurin kunnanjohtajana. Vuonna 1995 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 2001–2003 hän toimi Alþingin ympäristövaliokunnan puheenjohtajana sekä ETYJin parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-valtuuskunnan puheenjohtajana. Vuosina 2003–2006 hän toimi budjettivaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2006–2007 hän toimi sosiaaliministerinä. Vuosina 2007–2008 hän toimi Alþingin 5. varapuhemiehenä.
Hōshō (1921)
Palvelus
Alus oli 3. tammikuuta 1945 Kuressa, kun se liitettiin Kaiyōon, Settsun ja Yūkazen muodostamaan lentokoneiden maali- ja koulutusosastoon. Alus osallistui 20. tammikuuta torpedokoulutukseen 453 lentorykmentin ja sukellusveneen Ha-106 kanssa. Se saapui 1. helmikuuta Tokuyamaan, jossa alus sai määräyksen seuraavana aamuna tankattuaan olla Sisämerellä maalilaivana.
762 lentorykmentin harjoitus peruttiin 26. helmikuuta Yhdysvaltain laivaston osaston lähestyessä Tokiota. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 5. maaliskuuta Osuga Hidekazu. Se osallistui 9. maaliskuuta torpedoammuntoihin.
Alus lähti 11. maaliskuuta Oitasta yhdessä Yūkazen ja Settsun kanssa 252. lentorykmentin maalialuksiksi. Yhdysvaltain laivaston Task Force 58:n lentokoneet iskivät Sisämerelle, jolloin alusta vastaan hyökkäsi seitsemän lentokonetta. Siihen osui kolmesti lentokannen takaosaan vaurioiden jäädessä pieniksi ja neljä lentokannen läpäisevää reikää korjattiin pikaisesti. Kuusi miehistönjäsentä sai surmansa.
23. maaliskuuta Hōshō ja Ryuhō liitettiin 2. laivastoon, jossa alus suojasi vaurioitunutta Ryuhōa. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 18. toukokuuta Furutani Keiji. Alus oli 28. toukokuuta ankkurissa naamioituna Nishinomishiman itärannikolla ja se luokiteltiin 1. kesäkuuta neljännen luokan reservialukseksi tehtävänään suojata Kuren satamaa. Samalla aluksen miehistö supistettiin puoleen. Alus oli kuitenkin 5. heinäkuuta edelleen ankkuripaikallaan Nishinomishimassa.
Alus sai 14. heinäkuuta määräyksen läpäistä Shimonosekinsalmi ja siirtyä Mojille salmen miinanraivauksen valmistuttua. Se valmistautui 23. heinäkuuta lähtemään Kuresta Mojille. Seuraavana päivänä Kureen tehdyssä ilmahyökkäyksessä alukseen osui pommi, joka aiheutti vain lieviä vaurioita. Alus lähti 26. heinäkuuta Mojille. Aluksen päällikkyyden vastaanotti 20. syyskuuta Kaneoka Kunizo.
Hōshō poistettiin laivaston alusluettelosta 5. lokakuuta, mutta se jatkoi palvelustaan liittoutuneiden valvonnassa. Alus lähti Kuresta yhdessä risteilijä Kashiman kanssa Wotjeen, Enewetakille ja Jaluitiin kotiuttaakseen japanilaiset sotilaat. Aluksen miehistöön kuului 25 upseeria, 10 erikoisupseeria, kuusi aliupseeria ja 369 miehistönjäsentä. Alus saapui 16. lokakuuta Wotjeen, jossa sille nousi 700 matkustajaa ennen lähtöä Eniwetokille. Alus saapui 3. marraskuuta Uragaan mukanaan Wotjelta nousseet 700 ja Jaluitin 311 matkustajaa. Se vastaanotti tarviketäydennyksen.
Alus siirrettiin 5. joulukuuta Hidachi Innoshimassa kuivatelakalle, jossa sen lentokannen etuosa poistettiin näkyvyyden parantamiseksi. Alus lähti 5. tammikuuta 1946 Kuresta Saekin kautta Wewakille. Alus poistettiin 16. elokuuta kotiutusalusten listalta ja se siirrettiin 31. elokuuta sisäasiainministeriölle. Alus poistettiin palveluksesta ja se romutettiin 1. toukokuuta 1947 mennessä Hitachi Zosenilla Sakurajimassa.
RMS Empress of Ireland
RMS Empress of Ireland oli Canadian Pacific Railway -rautatieyhtiön omistama höyrylaiva, joka oli tarkoitettu Quebec Cityn ja Liverpoolin väliseen Atlantin siirtolais- ja matkustajaliikenteeseen. Laiva upposi Kanadan merihistorian pahimmassa onnettomuudessa 29. toukokuuta 1914. Siinä hukkui 1 015 ihmistä, kun taas 462 pelastui. Empress of Irelandin matkustajauhrien määrä (840) oli pienempi kuin RMS Titanicin (1517). Matkustajauhreissa oli myös 70 suomalaissiirtolaista.
Empress of Ireland laskettiin vesille 26. tammikuuta 1906. Aluksen pituus oli 174 metriä, leveys 20,1 metriä, ja sen bruttopaino oli 14 191 tonnia. Kaksipotkurisen aluksen liikennöintinopeus oli 18 solmua (33 km/h), ja se saattoi kuljettaa 1 580 henkeä. Aluksen sisaralus oli RMS Empress of Britain. Alun perin aluksen nimeksi oli tarkoitus tulla Empress of Austria, mutta nimi muutettiin ennen vesillelaskua. Empress of Ireland aloitti ensimmäisen Atlantin-matkansa 29. kesäkuuta 1906, ja se osoittautui pian yhdeksi luotettavimmista ja nopeimmista aluksista pohjoisella reitillä.
Canadian Pacific -yhtiö käytti aluksia Atlantin ylittävään matkustajaliikenteeseen, ja mainosti laivayhteyttään lyhyimpänä reittinä Atlantin ylitse. Laivoilta oli suora yhteys Canadian Pacific Railwayn junilla länteen Quebec Citystä ja Montrealista.
Yhteentörmäys
28. toukokuuta 1914 Empress of Ireland lähti Quebec Citystä kello 16.30 paikallista aikaa, määränpäänään Liverpool Englannissa. Laivalla oli 1 477 matkustajaa ja miehistön jäsentä.
Aikaisin seuraavana aamuna alus höyrysi pitkin Saint Lawrencen jokea tiheässä sumussa. Empress of Ireland oli lähellä Pointe-au-Père'n niemeä lähellä Rimouskin kaupunkia, kun kello kahden aikaan aamulla sumusta työntyi esiin norjalaisen hiililaiva Storstadin keula.
Storstad törmäsi lähes suorassa kulmassa Empress of Irelandin oikeanpuoleiseen kylkeen. Törmäyksessä Storstad tunkeutui Empressin kylkeen lähes viiden metrin syvyyteen ruhjoen siihen valtavan aukon. Tämän jälkeen laivojen liike-energia ajoi laivat erilleen. Storstad säilyi lähes vahingoittumattomana, mutta Empress of Ireland alkoi upota nopeasti. Vesitiiviit ovet olivat olleet auki, vaikka alus kulki huonoissa olosuhteissa.
Empress of Ireland kaatui oikealle kyljelleen ja upposi vain 14 minuuttia törmäyksen jälkeen, vaikka kapteeni Henry George Kendall yritti ohjata aluksen rantaan. Turmassa kuoli 1 012 henkeä, vain 473 pelastui.
Turma on suurin yksittäinen, mikä on kohdannut Pelastusarmeijaa; Lontoon suurkokoukseen matkalla olleista 171 kanadalaisesta pelastusarmeijalaisesta pelastui vain kaksikymmentäkuusi.
Huomattavaa osaa turman uhreista ei pystytty tunnistamaan. Tunnistamattomat uhrit haudattiin lähelle rakennettuun hautausmaahan, jota Canadian Pacific Railway pitää edelleen kunnossa.
Pelastusarmeija pitää kyseisellä Moun Pleasantin hautausmaalla muistopalveluksen joka vuosi haaksirikon päivänä.