cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shakin maailmanmestaruusottelu 1910 (Lasker–Schlechter)
Lasker oli neuvotellut saksalaisen shakkimestari Carl Schlechterin kanssa maailmanmestaruusottelusta ensimmäistä kertaa jo voitetun Tarrasch-ottelun jälkeen. Ottelun oli aluksi tarkoitus sisältää yhteensä kolmekymmentä peliä Lontoossa. Rahoitusongelmien takia pelien määrä rajattiin ensin viiteentoista ja lopulta kymmeneen. Ottelu päätettiin pelata puoliksi Wienissä ja Berliinissä. Shakkihistorioitsijoiden keskuudessa on ollut kiistaa siitä, mitkä todella olivat ottelun ehdot. Yleisimmin on kuitenkin hyväksytty, että Lasker vaati, että Schlechterin pitää voittaa ottelu kahden pisteen erolla, jotta hän voittaisi maailmanmestaruustittelin. Tämä oli kuitenkin aivan liian tiukka vaatimus, kun ottaa huomioon, että ottelu koostui vain kymmenestä pelistä. Pelit alkoivat 7. tammikuuta 1910 Wienissä. Neljä ensimmäistä peliä olivat kaikki espanjalaista ja päättyivät tasan. Schlechter olikin tunnettu remissipelaajana, sillä yli puolet hänen peleistään päättyivät tasan. Viides peli oli myös espanjalaista Laskerin pelatessa mustilla. Tilanne oli Laskerille edullinen; hänellä oli kaksi vapaasotilasta, mutta kuningas avoimella paikalla, kun molemmilla oli vielä kuningatar ja torni pelissä. Lasker kuitenkin teki virheen, minkä seurauksena Schlechter teki maailmanmestarista matin ja meni 3-2 johtoon. Tässä vaiheessa pelipaikka vaihtui Berliiniksi, missä Schlechter pelasi voitosta yrittäen saavuttaa kahden pisteen etumatkaa. Neljä seuraavaa peliä päättyivät siitä huolimatta tasan, jolloin viimeisessä pelissä oltiin tilanteessa 5-4 Schlechterin hyväksi. Viimeisessä pelissä Schlechter saavutti mustilla pelatessaan slaavilaisen puolustuksen Schlechterin muunnelmaa sekavan aseman. Hänellä olisi ollut tilanteessa mahdollinen voitto, mutta ainakin tasapeli. Schlechter lähtikin pelaamaan voitosta saavuttaakseen kahden pisteen etumatkan, mutta erehtyi tekemään virheellisen laadunuhrauksen. Tilanne olisi vieläkin ollut tasan, mutta hän jatkoi voittoyrityksiään antaen lopulta Laskerille tarpeeksi etua pelin voittoon. Ottelu päättyi tasan ja Lasker säilytti mestaruutensa. Jotkut ovat esittäneet Schlechterin viimeisen pelin tappion syyksi muun muassa salaista sopimusta Laskerin kanssa, mutta näitä teorioita ei ole laajalti hyväksytty shakkihistorioitsijoiden keskuudessa.
Elias Pitkänen
Elias Pitkänen (s. 2004) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kaikkien aikojen nuorin Superpesiksessä, eli pesäpallon miesten pääsarjassa pelannut pelaaja. Hän sekä löi että toi juoksun heti ensimmäisessä pelissään, joten hän on myös näissä tilastoissa ennätyksen haltija. Hän edustaa Kouvolan Pallonlyöjiä. Hän on kolmannen polven pääsarjapelaaja.
Whittlesea
Whittlesea on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 28 200 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Diego Rafael Padrón Sánchez
pienoiskuva|Diego Rafael Padrón Sánchez vuonna 2013. Diego Rafael Padrón Sánchez (s. 17. toukokuuta 1939) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 4. elokuuta 1963 ja nimitettiin Caracasin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gisipan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Padrón Sánchez sai 7. toukokuuta 1994 nimityksen Maturínin piispaksi ja 27. maaliskuuta 2002 Cumanán arkkipiispaksi.
Päällikkökunta
Päällikkökunnassa päälliköllä on erityinen rituaalinen tai poliittinen asema, joka monesti periytyy. Yhteiskunnallinen asema päällikkökunnassa määräytyy sen mukaan miten läheinen sukulainen päällikölle on. Päällikkökunta on heimoa mutkikkaampi, mutta valtiota yksinkertaisempi. Monesti päällikkökunnassa on ylipäällikkö, joka johtaa keskuskylästä käsin ympäröiviä kyliä, joita johtavat pienpäälliköt. Päällikkökuntia pidetään valtiotyyppisten yhteiskuntien esimuotoina tai rinnakkaismuotoina.
Esimerkkeinä esihistoriallisista päällikkökunnista pidetään muun muassa muinaista olmeekkikulttuuria Keski-Amerikassa ja useita pronssikautisen Euroopan yhteiskuntia. Antropologien tutkimia päällikkökuntia ovat muun muassa polynesialaisten perinteiset yhteiskunnat Tyynen valtameren saarilla. Eurooppalaisten saapuessa joillain Orinoco-joen keskijuoksuilla ja Amazonin seuduilla oli päällikkökuntia, joista jotkut valtasivat sotien avulla itselleen alueita.
Heimoa isompi, valtiota pienempi
Päällikkökunta on epätasa-arvoisempi kuin heimo, jonka johtaja on vain osa-aikainen suurmies. Heimossa ei ole erilaisia yhteiskuntaluokkia, mutta päällikkökunnassa niitä jo esiintyy. Eliitillä on monesti kaupan kautta tuotuja ylellisyystavaroita toisin kuin heimossa. Orjuutta esiintyy vain hiukan. Orjat hankittiin ryöstämällä. Kiistojen sovittelu on keskitettyä toisin kuin heimossa. Tämä johtuu halusta eliminoida rikoksia, esimerkiksi murhia ja ryöstöjä jotka ovat heimoissa yleisiä. Laki ja uskonto kietoutuvat päällikkökunnan johtajakeskeiseen sosiopoliittiseen rakenteeseen. Työnjakoa ja julkisia rakennuksia joko on tai ei, eri seikoista riippuen.
Päällikkökunta eroaa heimosta siten, että sen mahtimiehellä on paljon valtaa, kun heimo voi olla joko tasa-arvoinen tai sillä on vain heikko mahtimies. Kostojen sovittelu on heimossa epämuodollista, päällikkökunnassa keskitettyä. Päällikkökunta on kerrostunut suvun mukaan, heimo ei ole kerrostunut. Heimo ei oikeuta pakkoveroon perustuvaa kleptokratiaa niin kuin päällikkökunnassa tapahtuu. Päällikkökunnassa on ylellisyystavaroita, mutta ei heimossa.
Toisin kuin heimoissa päällikkökunnassa voi olla monia kyliä, byrokratiaa, muita kyliä hallitsevia keskuskyliä, tehokasta ruoan tuotantoa, työnjakoa ja julkisia rakennuksia. Valtio eroaa päällikkökunnasta siten, että valtioissa on keskitetty, monia byrokratiatasoja sisältävä hallinto, joka hallitsee ainakin kymmeniä tuhansia ihmisä. Kiistojen sovittelun hoitavat laki ja tuomarit, joita päällikkökunnissa ei ole. Valtioissa on monia maanomistajia, maa ei ole ryhmän, heimon tai päällikön omaisuutta Ruoan tuotanto on valtiossa aina tehokasta, ja työnjakoa esiintyy aina.
Päällikkökunnan päällikkö
Päällikkökunta on yhteisö, jota hallitsee perinnöllinen päällikkö. Päällikkö erottuu arvomerkein muista. Päällikkö käskee alaisiaan ja hänellä on yleensä enemmän omaisuutta kuin muilla. Hän hallitsee maata. Silti päällikön valta perustuu yleensä kansansuosioon, ei pakkovaltaan. Päälliköllä ja mahdollisilla alipäälliköillä on suuri valta ja hyvä taloudellinen asema, mutta myös erityinen vastuu koko yhteisön hyvinvoinnista. Päällikön tehtäviin kuuluu suurta työtä vaativien hankkeiden johtaminen, uskonnollisten juhlien toimitus, riitojen sovittelu ja sotapäällikkönä toimiminen. Vahvan päällikkyyden tarkoitus on tehostaa päätöksentekoa suuressa joukossa. Päällikkökuntaa hallitsevalla eliitillä on voiman ja tiedon monopoli. Päällikkö esimerkiksi tietää mitä sadonjumalat ovat luvanneet. Päällikköä tukee monesti uskonnollinen ideologia. Uskonto pitää osaltaan lakia ja järjestystä yllä, toisaalta kannattelee päällikön valtaa. Päällikön väitetään usein olevan jumala, jumalan jälkeläinen tai jumalaan läheisessä yhteydessä. Orjuus ei ole tavallista. Päällikön valtaa tukee yliluonnollinen sanktiosysteemi niin kuin Polynesian tabu-systeemi. Tällöin hierarkiatasoja on yksi tai kaksi.
Päällikkökunnan yhteiskunta ja hierarkia
Erään määritelmän mukaan joko päällikkökunnassa ei ole välijohtajuusportaita (byrokratiaa) tai alipäällikköportaita on vain yhdestä kahteen. Jos kyliä on monta, muita hallitaan keskuskylästä käsin. Päällikkökunta voidaan luokitella esimerkiksi sen mukaan, kuinka monta hierarkiatasoa niissä on. Yksinkertaisessa päällikkökunnassa on vain yksi päällikkö, joka johtaa muita. Monen hierarkiatason päällikkökunnissa on päälliköitä ja eri asteisia alipäälliköitä.
Mykola Kolessa
Mykola Filaretovytš Kolessa (, 6. joulukuuta 1903 Sambir, Galitsia – 8. kesäkuuta 2006 Lviv, Ukraina) oli ukrainalainen säveltäjä. Myös hänen isänsä Filaret Kolessa oli säveltäjä.
Kolessa siirtyi 1920-luvulla Prahaan opiskelemaan. Hänen opettajiinsa kuuluivat muun muassa Vítězslav Novák ja Otakar Ostrčil. Kolessan sävellyksiin kuuluu orkesteri-, laulu- ja kamarimusiikkia.
Arman Ramezani
Arman Ramezani (s. 22. tammikuuta 1992 Masal) on iranilainen jalkapalloilija, joka edustaa Persianlahti Pro Leaguessa pelaavaa Persepolis FC:tä. Pelipaikaltaan molempijalkainen Ramezani on hyökkääjä.
Maajoukkueura
Ramezani on pelannut monissa Iranin nuorten maajoukkueissa. Alle 17-vuotiaissa, joita hän edusti vuosina 2009-2011, hän teki kuudessa pelissä seitsemän maalia. Vuodet 2011–2014 Azmoun kuului Iranin alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa 18 pelissä hän onnistui viimeistelemään 19 maalia.
Iranin jalkapallomaajoukkueessa Ramezani debytoi toukokuussa 2014 Montenegroa vastaan. Hänet nimettiin alustavaan ryhmään vuoden 2014 MM-kisoihin, mutta lopulta häntä ei valittu kisoihin. Avausmaalinsa maajoukkueessa Azmoun teki kolmannessa maaottelussaan marraskuussa 2014 Etelä-Korean verkkoon. Hän kuului Iranin joukkueeseen vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa, joissa hän onnistui kahdesti maalinteossa.
Päällikkökunta
Yksinkertainen päällikkökunta
Yksinkertaisessa päällikkökunnassa päällikkö johtaa yhtä tai montaa kylää. Jos kyliä on monta, kussakin kylässä on oma paikallispäällikkö, jota keskuskylässä asuva ylipäällikkö käskee. Se on useimmiten tuhansien ihmisten muodostama itsenäinen kokonaisuus, joka koostuu monista pikkukylistä, joiden yllä on yhteinen johto isossa kylässä. Yleensä kokonaisuutta hallitsee perinnöllinen ylipäällikkö, joka tavallisesti teettää palveluksia pikkukylillä ja kerää veroja niiltä kuten myös oman kylänsä tavalliselta kansaltakin. Ylipäällikön valvomia pikkukyliä johtavat alipäälliköt. Ylipäällikkö johtaa joko yksin tai jonkinlaisen neuvoston avustamana. Päällikkökunnat kehittyvät nopeasti, pyrkivät helposti luhistumaan ja uusiutumaan jaksoittain. Heimot liittyvät yhteen, laajentavat aluettaan, heimojen rypäs hajoaa, syntyy uusi yhden päällikön johtama heimorypäs.
Kompleksinen päällikkökunta
Kompleksisessa päällikkökunnassa on kahdesta kolmeen hierarkiatasoa. Esimerkiksi kolmen hierarkiatason päällikkökunnassa ylipäällikkö käskee alipäälliköitä, jotka käskevät ali-alipäälliköitä. Päällikön henkivartijat ovat eräänlainen armeija. Suuria päällikkökuntia luonnehtivat monesti yhteiskuntakerrokset, periytyvä johtajuus ja pappeus, erikoistuminen eri ammatteihin, linnoitukset ja suuret monumentaalirakennelmat. . Päällikkökunta käy kauppaa. Useimmiten päällikkökunnat liittyvät kiinteään kyläasutukseen ja maanviljelyyn, mutta myös paimentolaisuuteen tai puutarhaviljelyynkin. Päällikkökunta syntyy yhteisten uskonnollisten rituaalien ja/tai puolustuksen pohjalta, ja johtajalla on merkittävä osa uskonnollisissa rituaaleissa. Mutkikkaita päällikkökuntia oli esimerkiksi Ugandan bagandoilla ja bunyoroilla.
Nimitys
Päällikkökunta on suora suomennos englannin sanasta chiefdom. Jared Diamondin teoksen Guns, Germs and Steel suomennoksessa käytetään hieman epätarkkaa termiä valtakunta. Joissakin yhteyksissä päällikkökuntia on myös kutsuttu kuningaskunniksi, kun huomio on kiinnitetty päällikön vahvaan asemaan. Yleensä kuningaskunta-käsitettä käytetään kuitenkin valtiotyyppisistä yhteiskunnista.
Etelä-Amerikan intiaanien päällikkökunnista
Suuria päällikkökuntia oli eurooppalaisten saapumisen aikoihin muun muassa Kolumbian muiscat, Amazonin alueen tupi-kieliryhmään kuuluvat omaguatt ja tapajót. Amazonin alueen päällikkökunnat sotivat keskenään ja valtasivat toisiltaan alueita. Niiden päälliköiden mahti oli suuri. Suuria päällikkökuntia oli myös Boliviassa Mojosin tasangolla, missä manasien päällikköä piti puhutella hyvin virallisesti.
Polynesian päällikkökunnat
Pieni päällikkökunta oli hierarkiaton esim. Polynesian pikkusaarilla oli heimoyhteiskuntia muistuttavia päällikkökuntia, sillä poikkeuksella että päällikön asema oli perinnöllinen. Päällikkö asui samalla tavoin kuin muutkin, julkisia töitä ja byrokratiaa ei ollut. päällikkö jakoi useimmat saaneena tavarat muille. Mutta suuremmilla Polynesian saarilla, Havaijilla, Tahitilla ja Tongalla päällikkö erottui koristelultaan muista, kansa rakensi julkisia rakennuksia, maa oli päällikön omaisuutta ja kansaa verotettiin pakolla. Sortavia päälliköitä vastaan kapinoitiin.
Trobriandit
Uudesta Guineasta itään sijaitsevilla Trobriandien saarilla asuneet trobriandit olivat jakautuneet matrilineaarisiin heimoihin ja alaheimoihin. Trobriandit olivat sotaisia ja kävivät suuria, julmia sotia. Kauppa- ja sotaretket ulottuivat jopa 150 kilometrin päähän. Trobriandien päälliköiden asema oli perinnöllinen. Vain sotilaallinen tappio ajoi päällikön pois virastaan. Mahtavin päällikkö hallitsi yli kymmentä kylää, joissa asui tuhansia ihmisiä. Rikkaimmilla ja suurimmilla alaheimoilla oli perinnöllinen päällikkyys, alaheimojen suurpäällikölle alisteisuus johtui muinaisista valloitussodista. Vain päälliköillä oli simpukankuoria koristeena arvonmerkkeinä ja päällikön pään piti aina olla muiden yllä. Kun päällikkö tuli, ihmiset pudottautuivat alas vilpoloistaan. Päällikön asema pohjautui kykyyn tarjota lahjoja. Tämä taas pohjautui suku- ja avioliittoihin enemmän kuin aseelliseen pakkovaltaan. Suurpäälliköllä oli vaimoinaan useiden alaheimojen päämiesten sisaria. Sisaret saivat veljiensä keräämää jamssia pakollisen tavan mukaan, ja veivät tämän jamssin päällikölle. Tämä jamssi jaettiin edelleen suurissa juhlissa. Osa päällikölle saapuneesta jamssista meni kanootinrakentajille, poppamiehille ja palvelijoille.
Väestötiheys oli noin 25 as/km². Päälliköt eivät kyenneet varastoimaan jamssia pitkiä aikoja, koska se mätänee 3–4 kuukaudessa. Tällöin jamssia ei voitu varastoida ja jaelle suurta määrää, ja päällikön valta pysyi rajallisena. Vertailun vuoksi Pohjois-Amerikan matrilineaaristen ja matrilokaalisten cherokeiden korkein päällikkö mico keräsi sadonkorjuun aikana maissia, papuja ja kurpitsaa "micon aittaan" ikään kuin vapaaehtoisena verona. Micolla oli pääkylässään suuri pyöreä maja, missä hän neuvotteli muiden kylien kanssa kylien asioista, ja jossa pidettiin juhlia. Vaikka micon asema olikin korkea, hän saattoi kulkea muiden ihmisten joukossa toisin kuin trobriandien päällikkö.
Aiheesta muualla
Hövdingadöme
Piikkis
Piikkis on suomalainen sketsisarja. Sarjaa tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1964 Yle TV1-kanavalle. Ohjelman ohjasi Ere Kokkonen. Sarjassa näytteli suomalaisen televisioviihteen alkuaikojen kehityksessä mukana olleen VEK-ryhmän jäsen Matti Kuusla.
Sarja sai jatkoa vuosina 1975 ja 1987, jolloin Kuusla teki samannimistä ohjelmaa Mainostelevisiolle.
Juoni
Sarjassa hämmennettiin fiktiota ja faktaa. Ohjaaja Kokkonen muistelee Toopelivisio -kirjassa, että "sarjassa esitettiin oikeille ihmisille kysymyksiä, jotka editointivaiheessa vaihdoimme päinvastaisesti.". Esimerkiksi eräässä sketsissä haastateltiin raitiovaunun rahastajaa, jolta kysyttiin näkyykö raitiovaunuissa juopuneita, ja miten heitä kohdellaan. "Juopunut" -sanan tilalle vaihdettiin sana "kansanedustaja". Tämän seurauksena Ohjelmatoiminnan säännöstöön lisättiin ohje, ettei haastattelun osia saa irrottaa asiayhteydestään.
Laiha (järvi)
Laiha on tummavetinen, matala humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,1 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Laihan pituus kaakosta luoteeseen on 550 metriä. Saaria ei ole. Järven rannalla on haja-asutusta ja metsämaata. Laihan koillisrannalle virtaa laskuoja pohjoisesta, Laihasta ei lähde selkeitä laskuojia. Laiha sijaitsee Vähä Ruokjärven ja Iso Ruokjärven välissä. Lihava-järvi sijaitsee kilometrin Laihasta luoteeseen.
Laiha (23.074.1.009) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
The Edge of Night
The Edge of Night oli yhdysvaltalainen saippuasarja, jota esitettiin 1956–1984. Sarjan loi Irving Vendig, joka aikaisemmin oli ollut Perry Mason -radiosarjan pääkäsikirjoittajana. Sarjan tapahtumat sijoittuivat kuvitteelliseen Monticellon kaupunkiin.
Hämeenkangas
thumb|Hämeenkangasta lokakuussa
Hämeenkangas on hieman yli 20 kilometriä pitkä harjujakso, joka sijaitsee Pohjois-Satakunnassa Kankaanpään ja Jämijärven alueilla.
Yleistä
Hämeenkankaan korkein kohta on 185 metriin yltävä Soininharju Jämin lentokentän tuntumassa Jämijärvellä. Se on myös Satakunnan maakunnan korkein maastokohta. Harjujakson keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 120–130 metriä ja sen reunamilla on laajoja soita. Osa soista on otettu turpeennostoalueiksi. Hiekan- ja soranottopaikkoja on vain satunnaisesti. Niinisalossa harjun kupeessa sijaitsee Valkiajärvi, joka laskee itään kohti Kyrösjärveä.
Luonto
Hämeenkangas on karua kangasmetsää, joka kasvaa ympäristöään selkeästi korkeammalla harjulla. Vallitsevana puulajina on mänty, mutta joukossa on myös satunnaisesti kuusta ja koivua. Alueen kasvillisuuteen kuuluu useita harvinaistuneita tai uhanalaisia lajeja.
Hämeenkankaan harjoitusalueelta on vuodesta 1955 lähtien talvisin rakennettu latureitti Pirkan hiihdon reitin mukaisesti Tampereelle.
Historia
Hämeenkangasta pitkin kulkee historiallinen, aikanaan Hämeestä Pohjanmaalle vienyt Kyrönkankaantie. Sitä pitkin kulkivat satoja vuosia sitten pirkkalaiset pohjoisilla eräretkillään. Tiellä alkoi postinkuljetus 1600-luvulla heti sen jälkeen, kun Ruotsi-Suomeen oli perustettu postilaitos. Tien varrella oli Hämeenkankaan alueella kolme kestikievaria silloisen päivämatkan päässä toisistaan: Niinisalossa, Jämijärven Sormenpellossa (lähellä nykyistä Jämin lentokenttää) ja Ikaalisten Vatulassa.
Myös kahden Ruotsin kuninkaan tiedetään liikkuneen maantiellä. Kustaa II Aadolf matkusti sitä pitkin vuonna 1614 Ilmajoelta Hämeenlinnaan. Vuonna 1752 taas juuri valtaistuimelle noussut Aadolf Fredrik, joka oli tutustumassa Suomeen, pysähtyi seurueineen lepäämään ja ruokailemaan Kuninkaanlähteelle, joka sai nimensä muistoksi juuri tästä käynnistä.
Kyrönkankaantie jäi pois käytöstä 1800-luvun puolivälin jälkeen ja siksi sen maisemakuva on säilynyt erämaisena nykypäiviin saakka.
Hämeenkankaan harjoitusalue
thumb|Hämeenkankaan harjoitusalueen varoituskyltti Jämijärven lentopaikan läheisyydessä. Hämeenkankaan harjoitusalue on Kankaanpään ja Jämijärven alueilla sijaitseva Niinisalon varuskunnan lähiharjoitusalue. Se toimii myös Metsähallituksen ylläpitämänä ulkoilumaastona.
Aiheesta muualla
61.7775°N, 22.58806°W
Rallin Afrikan-mestaruussarja
Rallin Afrikan-mestaruussarja (ARC) on FIA:n alueellinen rallisarja. Sarjaa on ajettu vuodesta 1981 lähtien.
Pistejärjestelmä
Pistejärjestelmänä käytetään FIA:n alueellisien sääntöjen mukaista pisteytystä.
Mestarit
Sarjan mestarit:
Topman (yritys)
Topman (myös muodoissa TopMan ja Top-Man) oli suomalainen miesten kenkämerkki, joka syntyi Lassila & Tikanojan kenkäteollisuuden piirissä ja myytiin 1990-luvulla parkanolaiselle Avec-Shoe-yritykselle. Sittemmin Topman oli Avec-Shoen aputoiminimi ja yksi sen kenkämerkeistä. Top-Man Oy oli myös Lassila & Tikanojan tytäryhtiön Vaasan Kenkätehdas Oy:n uusi virallinen toiminimi vuodesta 1973 yhtiön fuusioon 1984 asti.
Historiaa
Kenkien valmistus oli tukkukauppa Lassila & Tikanojalle ensimmäinen teollisuustoimiala, joka alkoi jo kun Frithiof Tikanoja oli perustamassa Vaasan Kenkätehdasta 1910-luvulla ja tuli sen suurimmaksi osakkeenomistajaksi 1918. Varsinaiseksi tytäryhtiöksi sitä aiettiin kutsua vasta 1930-luvun lopulla. 1950-luvun alussa Vaasan Kenkätehtaalle perustettiin oma kenkäkauppaketju Va-Ke, joka sulautettiin tehdasyhtiöön 1960. Vielä 1950-luvulla Vaasan Kenkätehtaan koneet saivat voimansa salien katonrajassa kulkevista valta-akseleista, joita pyörittivät suuret amerikkalaiset sähkömoottorit. Tehdas oli höyrylämmitteinen, aamuisin kylmä ja iltapäivisin kuuma, kesällä kuuma kaiken päivää. Siellä valmistettiin naisten, miesten, tyttöjen ja poikien kenkiä kotimaan markkinoille, useita malleja pieninä sarjoina.
1960-luku
TopMan-nimen keksi Vaasan Kenkätehtaan toimistotyöntekijä Sirkka Leinonen 1950-luvun loppupuolella, ja tuotemerkin tunnetuimman ulkoasun dandymäisine herrasmiehineen kehitti helsinkiläinen mainostoimisto Varis-Poteri-Veistola 1970-luvulla. TopMan-miestenkengät olivat Lassila & Tikanojan ensimmäisiä vientikokeiluja Efta-maihin 1960-luvun alussa, jolloin valmistui yhtiön uusi, arkkitehti Pekka Saareman piirtämä ja modernisti koneistettu kenkätehdas Vaasan Kirjastokadulle. Kenkien parantunut laatu ja alentunut hintataso osoittautuikin menestykseksi vientimarkkinoilla, aluksi Ruotsissa, ja myös Suomessa TopManista tuli pian miestenkenkien johtava tuotemerkki niin, että Vaasassa keskityttiin vähitellen pelkästään miesten jalkineisiin. 1960-luvun lopulla Vaasan Kenkätehdas oli jo Suomen suurin kenkien viejä, jonka markkinoita olivat kaikki Efta-maat Portugalia lukuun ottamatta. Vuosikymmenen vaihteessa yrityksen länsivienti kasvoi 60 prosentin vuosivauhdilla, ja Lassila & Tikanoja sai muidenkin vientimenestystensä ansiosta Tasavallan presidentin vientipalkinnon 1969. Myös Yhdysvaltoihin vietiin 40 000 kenkäparia vuonna 1970. Samana vuonna valmistui TopManin ja Tiklaksen uusi yhteistehdas Vaasaan. Suomeen Lassila & Tikanoja oli 1960-luvun puolivälissä perustanut oman Tikano-kenkämyymäläketjun, joka kuitenkin lakkautettiin 1970-luvun alkuvuosina.
1970-luku
1970-luvun alussa nahkavuotien maailmanmarkkinahinnat nousivat voimakkaasti, mikä aiheutti etenkin TopMan-kenkien hyvin alkaneen idänkaupan Neuvostoliittoon pienentymisen jopa kolmella neljänneksellä. Kaikkiaan tuotantoa supistettiin noin kolmanneksella. Idänkaupan tilanne kääntyi pian päinvastaiseksi, kun kansainvälinen öljykriisi antoi Neuvostoliitolle äkkiä entistä paremmat mahdollisuudet kulutustavaroiden bilateraalikauppaan öljytuotteita vastaan. Vuosi 1974 oli suomalaisen vaatetus- ja jalkineteollisuuden, myös TopManin, huippuvuosi idänkaupassa. Menestys jatkui läpi vuosikymmenen niin, että vuonna 1980 peräti 55 prosenttia TopMan-kengistä vietiin Neuvostoliittoon.
1980-luku
Idänkaupasta saaduilla tuotoilla TopMan alkoi panostaa yhä enemmän myös länsimaiden markkinoille. Perinteiset nahkakengät alkoivat kuitenkin tehdä tilaa erilaisille vapaa-ajankengille, ja TopMan-yhtiössä kehitettiin nuorisomerkit YoungMan ja Discofeeling by TopMan, TopLady-naistenkenkämallisto, Ecco-kenkiä muistuttava NaturForm sekä vuonna 1982 markkinoille tuotu terveyskenkä FinnComfort, joka tähdättiin erityisesti Länsi-Saksan markkinoille. Suurista markkinointiponnistuksista huolimatta Saksan-valloitus kuitenkin epäonnistui, ja koko TopManin kannattavuus alkoi heiketä malliston paisuttua liian laajaksi ja valmistussarjojen sen myötä liian pieniksi. Yritys teki suuria tappioita monina vuosina 1980-luvulla, ja tulosta toi lähinnä idänkauppa. Sen loppuminen Neuvostoliiton hajoamiseen sai Lassila & Tikanojan luopumaan sekä jalkine- että tekstiiliteollisuudestaan Suomen 1990-luvun alun lamavuosina. TopMan-tuotemerkki myytiin parkanolaiselle Avec-Shoelle, jonka omisti jalasjärveläinen Urho Viljanmaa Oy.
José Sótero Valero Ruz
José Sótero Valero Ruz (22. huhtikuuta 1936 – 29. kesäkuuta 2012) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. toukokuuta 1964 ja nimitettiin Valencia en Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Alban titulaaripiispaksi 9. toukokuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Urosa, jota avustivat Diego Rafael Padrón Sánchez ja Pedro Nicolás Bermúdez Villamizar.
19. maaliskuuta 2001 Valero Ruz sai nimityksen Guanaren hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 12. lokakuuta 2011.
Musta torni II: Kolme korttia pakasta
Musta torni II: Kolme korttia pakasta on Stephen Kingin Musta torni -sarjan toinen osa vuodelta 1987. Teos ilmestyi suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1993.
Juoni
Kolme korttia pakasta kertoo, kuinka Roland Deschain herää rannalta outojen rapuolentojen käydessä hänen kimppuunsa ja kuinka hän löytää ovia toisiin maailmoihin ja vetää niistä huumeriippuvaisen Eddien ja henkisesti kahteen jakautuneen Dettan/Odettan omaan maailmaansa. Mukana on myös Mort-niminen psykopaatti, joka oli vastuussa edellisen osan Jake-pojan joutumisesta Rolandin maailmaan.
Les Restos du Cœur
Les Restos du Cœur, viralliselta nimeltään les Restaurants du Cœur - les Relais du Cœur, on Ranskassa toimiva hyväntekeväisyysjärjestö, jonka tavoitteena on auttaa ja tukea vähäosaisia jakamalla heille ilmaista ruoka-apua. Järjestön perusti ranskalainen koomikko ja näyttelijä Coluche vuonna 1985, ja sen nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”sydämen ravintolaa”. Järjestöä ovat alusta asti tukeneet useat tunnetut ranskalaiset henkilöt ja se on saanut paljon julkisuutta. Järjestön toiminta onkin herättänyt huomiota poliittisissa piireissä, ja mukaan on tullut myös paljon vapaaehtoistyöntekijöitä. Les Restos du Cœur muodostuu yhdestä kansallisesta kattojärjestöstä, jonka alle kuuluvat kaikki 117 Ranskan departementeissa toimivaa alajärjestöä. Ranskan järjestöstä irrallisia, mutta samannimisiä ja samalla periaatteilla toimivia järjestöjä on perustettu myös Belgiaan ja Saksaan.
Tavoitteet
Ranskalainen poliitikko ja koomikko Coluche perusti yleishyödyllisen Les Restos du Cœur -järjestön vuonna 1985 Noeux-les-Mines’ssä. Tavoitteena on vapaaehtoisvoimin auttaa ja tukea vähäosaisia erityisesti ravitsemuksen suhteen jakamalla heille ilmaisia aterioita, sekä edistää vähäosaisten sosiaalista ja taloudellista osallisuutta ja toimia kaikin tavoin kaikenlaisen köyhyyden poistamiseksi.
Platichthys
Platichthys on oikeasilmäkampelojen heimoon (Pleuronectidae) ja Pleuronectinae-alaheimoon kuuluva kalasuku.
Les Restos du Cœur
Perustaminen
Coluche kritisoi 26.9.1985 suorassa Europe 1 -kanavan radiolähetyksessä ruoan haaskausta kulutusyhteiskunnassa. Hän tuomitsi maatalousylijäämien hävittämisen sekä Ranskassa että
Platichthys
Lajit
Sukuun kuuluu seuraavat neljä lajia:
Les Restos du Cœur
Perustaminen
Euroopassa. Hänen mukaansa ruoan ylituotanto voitaisiin ottaa parempaan käyttöön sen sijaan, että se hävitettäisiin markkinahintojen laskun pelossa. Näin voitaisiin perustaa ruokala, jossa tarjottaisiin syötävää kaikille nälkäisille. Idea alkoi kehittyä, ja ensimmäinen ruokala, Restaurant du Cœur, avattiin Ranskassa 21.12.1985.
Ruoka-apu
Vapaaehtoiset jakavat ruoka-apua aina joulukuusta maaliskuuhun, mutta paikoittain myös ympäri vuoden. Ruoka-apu sisältää
Asuminen
Sosiaalisen osallisuuden toteutumiseksi on ensisijaisen tärkeää, että jokaisella on katto päänsä päällä. Asumista tuetaan monella lailla, aina hätämajoituksesta pysyvän asumisen tukemiseen. Les Restos du Cœur -järjestö auttaa asumisongelmaisia ylläpitämällä Lisäksi järjestö auttaa vakaan vuokrasuhteen etsimisessä.
Vauvat
Tukea tarvitseville vanhemmille suunnatuissa les Restos du Cœur -toimipisteissä tarjotaan Tällaisia toimipisteitä on ympäri Ranskaa yhteensä 62, ja niiden avulla pystytään auttamaan vuosittain 30 000 vauvaa.
Kansallinen kattojärjestö
Les Restaurants du Cœur - les Relais du Cœur -järjestö on Ranskan vuoden 1901 järjestölain mukainen, siis voittoa tavoittelematon. Se on todettu yleishyödylliseksi säädöksessä 7.2.1992 (julkaistu Ranskan säädöskokoelmassa 13.2.1992). Järjestön tavoitteena on auttaa vähäosaisia ja taistella sosiaalista syrjäytymistä vastaan. Les Restos du Cœur ajaa yhteistä etua täydentämällä julkisia palveluja.
Les Restaurants du Cœur -järjestö, lyhentäen ja tunnetummin les Restos du Cœur, omistaa itse oikeuden nimeensä ja logoonsa.
Les Restos du Coeur on yksi Comité de la charte de déontologie des organisations sociales et humanitaires -järjestön perustajista. Comité de la Charte valvoo Ranskassa yhdistysten rahankeräystä ja toiminnan avoimuutta. Joka vuosi yleiskokous valitsee hallintoneuvoston, joka taas valitsee joukostaan puheenjohtajan ja johtoryhmän. He kokoontuvat viikoittain ja toimeenpanevat hallintoneuvoston yhteisymmärryksessä tekemät päätökset. Kansallisen järjestön tehtävänä on
Järjestön toimialoja ovat ruoka-apu, asuminen, työmarkkinoille pääsy ja vauvojen hyvinvointi. Koska varoja on käytössä vain rajoitetusti, les Restos du Cœur -järjestö pyrkii pienentämään yleisiin kuluihin kuluvaa osuutta. Niiden osuus on tällä hetkellä noin 6,9 %,Les Restos du Cœur joten yli 90 % varoista pystytään ohjaamaan itse toimintaan.
Tukijat
Järjestön tukijat ovat keskenään hyvin erilaisia. Joukkoon mahtuu niin lapsia kuin vanhuksia, yhtä lailla pieniä kuin kansainvälisiä yrityksiä, niin perheenäitejä kuin julkisuuden henkilöitäkin. Jokainen heistä on omalla tavallaan järjestön tärkein tukija. Tukea voi Järjestön tukemiseksi järjestetyissä tapahtumissa noudatetaan tiukkaa oikeus- ja verosääntelyä. Järjestön säännöissä kielletään
Hyväntekeväisyysjärjestöjen tuottamat palvelut eivät ole liiketoimintaa, joten järjestöjen on usein vaikea saada rahoitusta hankkeilleen. Les Restos du Cœur -järjestön toiminnan jatkuvuus perustuu pääasiassa kansalaisten avokätisyyteen. Myös Ranskan valtio helpottaa yleishyödyllisten järjestöjen rahankeruuta verohyvityksellä. Käytännössä jokaisesta lahjoitetusta summasta palautetaan lahjoittajalle 75 prosenttia takaisin veronpalautuksien kautta. Edistääkseen toimintaansa suuren yleisön keskuudessa ja vedotakseen lahjoituksen luotettavuuteen, les Restos du Cœur kuuluu Comité de la Charte -järjestöön, joka valvoo yhdistysten rahankeräyksen avoimuutta.
Vapaaehtoiset
Coluchen vuonna 1985 toimeenpanemassa kampanjassa vapaaehtoisia oli mukana 5000. Nykyään vapaaehtoisia on yli 66 000. He ovat hyvin erilaisia ja tulevat eri puolilta Ranskaa, mutta ovat kaikki ensisijaisen uskollisia järjestön alkuperäiselle toiminta-ajatukselle, ja toimivat poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumattomina. Toiminta perustuu vapaaehtoistyön periaatteille. Vapaaehtoiset suorittavat järjestön oman koulutuksen, joka valmistaa heitä tuleviin tehtäviin. Näin he saavat työhön tarvittavan pätevyyden ja oppivat menettelytavat. Kaksi ammattikouluttajaa ja joukko kokeneita vapaaehtoisia ohjaa seminaareja, ja niihin saapuu vapaaehtoisia kaikista departementeista. Koulutustilaisuuksissa on tarkoitus oppia
Julkisuuden henkilöt
Järjestön perustaja Coluche tiesi olevansa ystävineen paras liikkeellepaneva voima hankkeelle. Siksi hän perusti ryhmän nimeltä Enfoirés (vapaasti käännettynä hölmöilijät). 26.1.1986 Coluche juonsi Ranskan kansallisella tv-kanavalla keskusteluohjelman, joka kesti koko iltapäivän ja keräsi yhteen poliitikkoja monista maan puolueista, eri kanavien tv- ja radiojuontajia, erilaisia taiteilijoita ja artisteja sekä monen lajin urheilijoita. Coluche pyysi aikansa tunnettua laulaja-lauluntekijää Jean-Jacques Goldmania tekemään kappaleen, joka saisi ihmiset liikkeelle. Goldman sävelsi ja sanoitti kappaleen nimeltä la Chanson des Restos, jonka esittivät aikansa ikonit: Coluche itse, näyttelijät Yves Montand ja Nathalie Baye, televisiosta tuttu Michel Drucker, urheilija Michel Platini sekä laulaja Jean-Jacques Goldman. Varoja kerätäkseen Enfoirés-ryhmä teki ensimmäisen kiertueensa Ranskassa vuonna 1989. Kokoonpanossa olivat mukana Jean-Jacques Goldman, Michel Sardou, Eddy Mitchell, Véronique Sanson ja Johnny Hallyday. Vuodesta 1992 Enfoirés-konsertti on kerännyt yhteen vuosi vuodelta enemmän julkisuuden henkilöitä: artisteja, esiintyviä taiteilijoita ja urheilijoita. Konserteissa kokoontuvat myös vapaaehtoistyöntekijät - konserttien yksi tarkoitus onkin kannustaa heitä jatkamaan työtänsä. Konserteista on tullut suosittuja mediatapahtumia ja niistä uutisoivat tiedotusvälineet kertovat osaltaan järjestön toiminnasta ja ohjeistavat lahjoituksissa. Enfoirés-ryhmän esiintyjät antavat tukensa esiintymällä konsertissa ja järjestön julkaisemilla cd-levyillä ilmaiseksi. Kiertueiden tärkein tavoite on kerätä järjestölle lisää varoja uusiin yhteisvastuuhankkeisiin. Lisäksi tarkoituksena on tehdä järjestöä tunnetuksi ja saada uusia lahjoittajia mukaan toimintaan. Kiertueet tuottavat runsaasti: saatu summa oli vuonna 2007 noin 21 miljoonaa euroa.
Toiminnan oli tarkoitus olla hetkellinen hanke ja väliaikainen ratkaisu köyhyyteen, kunnes saataisiin aikaan pysyvä keino pysäyttää köyhyyden kasvu. Toiminnassa mukana olevien artistien ja vapaaehtoisten murheeksi tämä ei ole toteutunut, vaan hankkeesta on tullut pysyvä toimintamalli, ja lahjoittajien avokätisyys on vuosi vuodelta välttämättömämpää.
Galilei (hahmo)
Galilei on Mikko Kunnaksen luoma animaatiohahmo, keltaisen värinen koira. Hahmo oli Yle TV2-kanavan lastenohjelmien ensimmäinen reaaliaikainen virtuaalianimaatiosarja vuosina 1996–1997. Näiden suorien lähetysten jälkeen tehtiin sarjat Galilei ja kadonneet lelut ja Pikku Kakkosen Puruluu-lastenohjelmaosiossa. Galilein virtuaalinukettajana ja äänenä oli Jyrki Tamminen. Myöhemmin Jari Mäkipää ääninäytteli Galileita Puruluu-sarjassa. Hahmo esiintyy myös Mediayhtiö Sansibar Oy:n tietokonepeleissä Galilei ja kadonneet lelut ja Galilei 2: Seikkailujen saari (julkaistu vuonna 2000) joissa Galileita ääninäytteli Jyrki Tamminen. Muissa rooleissa Ola Tuominen ja Tanjalotta Räikkä. Galilei-peli sai myös Suomi-palkinnon.
Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna
Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna (myös Maisulan tšasouna) oli ortodoksinen rukoushuone Maisulan kylässä Suistamolla luovutetussa Karjalassa.
Maisulan tšasouna oli rakennettu hirrestä vuonna 1750 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Tšasounan pohja-ala oli 4 x 5 metriä ja sen korkeus oli 2,5 metriä. Tšasouna oli huonokuntoinen ennen sotia ja sotien aikana se tuhoutui.
World Geodetic System 1984
World Geodetic System 1984 (lyh. WGS 84) on Yhdysvaltain puolustusministeriön määrittelemä ja ylläpitämä tasokoordinaattijärjestelmä. Geodesiassa se on vertausjärjestelmä, mutta nimeä käytetään myös jokaisesta vertausjärjestelmän realisoivasta vertauskehyksestä, joita on tähän mennessä kuusi kappaletta. Se on myös geodeettinen datumi, jonka jokin vertauskehys määrittelee, mutta nimeä käytetään myös jokaisesta koordinaattijärjestelmästä, joka muodostuu liitettäessä geodeettinen datumi johonkin koordinaatistoon.
GPS-järjestelmä realisoi kunkin geodeettisista vertauskehyksistä. Pelkkää käsitettä WGS 84 käytetään myös kuvaamaan WGS 84 -ellipsoidia. WGS 84:n yhteydessä on määritelty maailmanlaajuinen geoidimalli. Sen avulla voidaan laskea geoidin korkeus eli geoidin ja vertausellipsoidin välinen ero.
Taustaa
Historiallisesti eri valtioiden maanmittausorganisaatiot ovat tuottaneet omilta alueiltaan mahdollisimman tarkkoja karttoja. Maapallon epämuotoisuuden takia alueellisten karttojen koordinaatit poikkeavat toisistaan. Erityisesti avaruuslentoja, ilmailua ja sotilaskäyttöä varten kuitenkin tarvittiin koko maailman kattava yhtenäinen koordinaattijärjestelmä.
Satelliittien avaruudesta keräämien tietojen perusteella kyettiin maan massakeskipiste määrittämään tarkemmin, mikä mahdollisti maan keskipisteeseen sidottujen koordinaattijärjestelmien luomisen. Ennen WGS 84 -järjestelmää luotiin kolme sen edeltäjää: Näiden tarkkuus ei kuitenkaan ollut riittävä muutaman metrin tarkkuutta edellyttäviin tarpeisiin.
WGS 84 -vertauskehykset
Geodeettisia vertauskehyksiä WGS 84 on toistaiseksi julkaistu kuusi kappaletta. Nämä erotetaan usein ilmaisemalla nimen perässä GPS-viikko, jonka aikana realisointiin käytetyt havainnot kerättiin. Esimerkiksi WGS 84 (G1762) ilmaisee realisaation, jonka havainnot on kerätty GPS-viikolla 1762. Realisaatiot ovat nimeltään, epookiltaan ja tarkkuudeltaan:
Jos nimen perässä ei ole GPS-viikkoa, niin tällä ei kuitenkaan usein viitata ensimmäiseen realisaatioon, vaan viimeisimpään.
WGS 84:n nollameridiaani yhtyy Bureau International de l'Heuren (lyh. BIH) vuonna 1984 määrittelemään referenssimeridiaaniin. Tämä referenssimeridiaani poikkeaa 5,31 kaarisekuntia itään Greenwichin observatorion alueelle merkitystä historiallisesta nollameridiaanista. Ero Greenwichin observatorion leveysasteella on noin 102 metriä.
Geoidimalli
WGS 84:n yhteydessä on määritelty maailmanlaajuinen geoidimalli. Viimeisin malli on EGM2008. Sen avulla voidaan laskea globaalin geoidin ja WGS 84 -vertausellipsoidin välinen ero.
Suhde muihin vertausjärjestelmiin ja vertauskehyksiin
WGS 84 on realisaationsa tarkentuessa lähentynyt Kansainvälisen terrestrisen vertausjärjestelmän (lyh. ITRS) realisaatioita; esimerkiksi WGS 84 (G1150) ja ITRS:n realisaatio ITRF00 poikkeavat toisistaan alle senttimetrin.
Musiikkifilosofia
Musiikkifilosofia on taidefilosofian haara, joka tarkastelee musiikin olemusta ja sen merkitystä sekä yleisiä lainalaisuuksia inhimillisen kokemuksen tulkitsemana.
World Geodetic System 1984
Suhde muihin vertausjärjestelmiin ja vertauskehyksiin
Ero alueellisiin vertauskehyksiin vaihtelee, koska nämä yleensä on sidottu mannerlaattoihin, eli nämä liikkuvat toistensa suhteen.
Musiikkifilosofia
Musiikin määritelmä
Musiikkifilosofian keskeisimpiä kysymyksiä on musiikin määritelmä: mitkä ovat "musiikkiuden" riittävät ja välttämättömät ehdot? Yleinen joskin ongelmallinen määritelmä kuuluu: musiikki on järjestettyä ääntä. Tämä jättää musiikin ja äänitaiteen välisen rajan avoimeksi.
Musiikin merkitys
Yksilölle musiikkia voidaan pitää tärkeänä tunteiden käsittelyn muotona. Tämä tarkastelutapa on lähellä musiikkipsykologiaa. Musiikin avulla yksilö luo tunteita tai purkaa tai tutkistelee niitä, tai musiikilla luodaan taustatunnelmaa.
Musiikki voi kuvastaa kulttuurin tai ajan vallitsevaa henkeä lyriikan tai tyylisuunnan avulla.
Time Machine (Joe Satrianin albumi)
Time Machine on kitaristi Joe Satrianin seitsemäs sooloalbumi. Levy ilmestyi vuonna 1993.
Martemjan Rjutin
thumb|Martemjan Rjutin Martemjan Rjutin (, 13. helmikuuta 1890 Verhneje Rjutino, Ust-Udinskin alue, Irkutskin kuvernementti – 10. tammikuuta 1937 Moskova) oli venäläinen/neuvostoliittolainen bolševikki. Hän oli pitkän linjan puoluetyöntekijä ja viimeisiä julkisesti Stalinia vastaan nousseita henkilöitä Neuvostoliitossa. Hänet teloitettiin "suuren puhdistuksen" aikana ja rehabilitoitiin vasta 1988.
Lapsuus ja nuoruus
Martemjan Nikititš Rjutin syntyi 13. helmikuuta 1890 köyhään talonpoikaisperheeseen Irkutskin kuvernementin Ust-Udinskin alueen Verhneje Rjutinossa. 13-vuotiaana hän meni tehdastyöhön Irkutskiin. Huolimatta 10 – 11-tuntisista työpäivistä hän jatkoi koulunkäyntiä ja pääsi Siperiaan karkotetun sosiaalidemokraatin B. V. Markovinin avulla opiskelemaan Irkutskin opettajaseminaariin. (Starkov 1992, s. 4.)
Irkutsk oli vuonna 1905 vallankumoustapahtumien keskus Siperiassa, ja Rjutin osallistui opiskelijatoveriensa tavoin poliittisiin kokouksiin. Valmistuttuaan hän työskenteli kyläkoulun opettajana. Hän luki marxilaista kirjallisuutta, osallistui bolševikkien maanalaiseen toimintaan ja kirjoitteli useisiin lehtiin. Rjutin liittyi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueeseen (bolševikit) lokakuussa 1914. (Vaksberg 1990, s. 334; Starkov 1992, s. 4 - 5.)
Kesäkuussa 1915 Rjutin kutsuttiin asepalvelukseen keisarilliseen armeijaan, ja lokakuussa hän siirtyi Irkutskin aliupseerikouluun. Kolmen kuukauden pikakoulutuksen jälkeen Rjutinista tehtiin 2. Siperialaisen varakiväärirykmentin aliupseeri. Hän ryhtyi harjoittamaan vallankumouksellista agitaatiota Irkutskin varuskunnan sotilaiden parissa. (Starkov 1992, s. 5.)
Poliittinen ura
Keisarivallan kukistuttua Rjutin valittiin syyskuussa 1917 Harbinin työläisten ja sotilaiden edustajien neuvostoon. Samana vuonna hän johti lisäksi bolševikkipuolueen Harbinin komiteaa ja työskenteli puolueen ”Borba”-viikkolehden (’Taistelu’) päätoimittajana. (Starkov 1992, s. 6.) Palattuaan Irkutskiin Rjutin nimitettiin Irkutskin sotilaspiirin komentajaksi. Maaliskuussa 1918 hänestä tehtiin Irkutskin toimeenpanevan komitean varapuheenjohtaja. Sisällissodan aikana 1918 – 1920 Rjutin toimi Siperian alueella muun muassa varuskunnan päällikkönä, armeijakunnan esikunnan komendanttina, partisaaniosaston komentajana, Irkutskin maanalaisessa puoluekomiteassa ja puolueen Irkutskin kuvernementtikomitean puheenjohtajana. (Starkov 1992, s. 8 - 10.)
Rjutin edusti Dagestania myös 13. edustajakokouksessa toukokuussa 1924, vaikka hänet oli siirretty jo edellisen vuoden joulukuussa Moskovaan. Sekä puolueen Kaakkoisbyroon keskuskomitea että Dagestanin aluekomitea olivat vastustaneet siirtoa. (Starkov 1992, s. 11.) Myöhemmin Rjutin osallistui edustajana Yleisliittolaiseksi kommunistiseksi puolueeksi (bolševikit) nimensä muuttaneen puolueen 14:nteen, 15:nteen ja 16:nteen edustajakokoukseen. (Vaksberg 1989, s. 43.)
Moskovassa Rjutin työskenteli puoluekomitean agitprop-osaston hoitajana ja pääsi seuraamaan läheltä puolueen sisäpiirin valtataisteluja. Aluksi hän piti tärkeimpänä tehtävänä taistelua puolueen päälinjan puolesta oppositioryhmittymiä vastaan ja rivien yhtenäistämistä. (Starkov 1992, s. 11.)
Vuonna 1925 Rjutin valittiin puolueen Moskovan Krasnaja Presnjan piirikomitean sihteeriksi. Asema oli huomattava, sillä piirin alueella asui neljännes pääkaupungin puoluejäsenistä. Rjutinin läheiseen toveripiiriin kuului lukuisia huomattavia bolševikkeja, joista osaan hän oli tutustunut jo Siperiassa ja Dagestanissa, esimerkiksi Jemeljan Jaroslavski, Mihail Kalinin ja Anastas Mikojan, ja professoreita puolueen Punaisten professorien instituutista. (Vaksberg 1989, s. 44 - 45; Starkov 1992, s. 12 - 13.) Dagestanissa Rjutin oli ystävystynyt myös Sergei Kirovin kanssa. (Serebrjakova 1997, s. 103.)
Vielä loppuvuodesta 1927 Rjutin vaikutti kovan linjan stalinistilta. Hän osallistui marraskuussa vallankumousjuhlien yhteydessä vasemmisto-opposition viimeisen julkisen mielenosoituksen vaientamiseen ja otti jopa nyrkein yhteen mielenosoittajien kanssa. (Abramovitch 1962, s. 354; Radzinski 2001, s. 250.) Hän oli muun muassa politbyroon Moskovan-komitean jäsen ja tuli joulukuussa puolueen 15. edustajakokouksessa valituksi keskuskomitean ehdokasjäseneksi. (Starkov 1992, s. 14.)
Seuraavina kuukausina tilanne muuttui ratkaisevasti. Stalin lopetti NEP-politiikan ja aloitti radikaalit toimet maan teollistamiseksi, maatalouden pakkokollektivisoimiseksi ja keskusjohtoisuuden lisäämiseksi. Oikeisto-oppositio Nikolai Buharinin johdolla nousi pakkokollektivisointia vastaan. Rjutin asettui tukemaan Buharinia, vaikka pitikin tätä miehenä, joka ”väsyy nopeasti eikä pysty pitkälliseen taisteluun vakavasti otettavaa vihollista vastaan”. (Radzinski 2001, s.259 – 265, 269 – 270.)
Rjutin kutsuttiin takaisin Moskovaan helmikuussa 1930 ja nimitettiin kansantalouden korkeimman neuvoston jäseneksi ja johtamaan elokuvateollisuuden hallintoa. (Radzinski 2001, s. 304.) Rjutin kirjoitti politbyroolle perusteellisen kirjeen Siperian-kokemuksistaan kuvaillen maatalouden tuhoamista ja lähes sisällissodan partaalla olevaa maaseutua. Kaunistelemattomat kuvaukset raivostuttivat Stalinin. (Serebrjakova 1997, s. 104 - 105.) Elokuussa Stalin kutsui Rjutinin luokseen Sotšiin, mutta tämä ei edelleenkään suostunut osoittamaan julkista katumusta tai tuomitsemaan oikeisto-oppositiota. (Serebrjakova 1997, s. 104 - 105; Radzinski 2001, s. 304.)
Syyskuussa 1930 Rjutin julistettiin puolueesta erotetuksi. (Serebrjakova 1997, s. 104 - 105.) Stalin ei ollut tyytyväinen, vaan kirjoitti Molotoville suunnitellen Rjutinin karkottamista jonkin ajan kuluttua vähin äänin mahdollisimman kauas Moskovasta. (Stalin, 13.9.1930; Sebag Montefiore 2004, s. 80.) Marraskuussa (Serebrjakova 1997, 105) Stalin määräsi Rjutin pidätettäväksi ”vastavallankumouksellisen ryhmän organisoimisesta” ja ”neuvostovastaisesta agitaatiosta” syytettynä, mutta tammikuussa 1931 OGPU vapautti tämän kaikista syytteistä. Rjutin otettiin myös takaisin puolueen jäseneksi. (Vaksberg 1989, s. 45.)
Vapauduttuaan Rjutin työskenteli Sojuzelektron ekonomistina (Martirolog) ja aloitti maanalaisen Stalinin-vastaisen toiminnan. Maaliskuun alussa 1932 hän sai valmiiksi parisataasivuisen ohjelmanjulistuksen nimeltä ”Stalin ja proletariaatin diktatuurin kriisi” sekä sen pohjalta lyhyemmän "Vetoomuksen kaikille puolueen jäsenille". (Starkov 1992, s. 27.) Kirjoitukset levisivät monisteina kädestä käteen, ja Rjutin kutsui koolle joukon vanhoja bolševikkeja, jotka perustivat 21. elokuuta Golovinossa Moskovan lähellä Marxisti-leninistien liiton hänen esittämiensä ajatusten pohjalta. Ohjelmanjulistuksessa tuomittiin jyrkästi laittomuudet ja valtiollinen väkivalta, Stalinin henkilödiktatuuri, nälänhätään johtanut pakkokollektivisointi ja ylipäänsä tavallisten ihmisten elämää kurjistava politiikka. (Vaksberg 1989, s. 43 - 46.)
Katya Zamolodchikova
Yksityiselämä
McCook eli lapsuutensa Massachusettsissa katolisessa perheessä. Hänellä on kaksi sisarusta; isoveli ja pikkusisko.
Marián Gáborík
thumb|250px|20. joulukuuta 2007 ottelussa New York Rangersia vastaan Gáborík teki viisi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Marián Gáborík (s. 14. helmikuuta 1982 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura
Gáborík pelasi ensimmäisen aikuisten ottelunsa Slovakian Extraligassa Dukla Trenčínin joukkueessa kaudella 1997–1998. NHL-seura Minnesota Wild varasi hänet vuoden 2000 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, kokonaisvarausnumerolla kolme ja hän siirtyi Minnesotaan jo seuraavalla kaudella. Pisteiden valossa hänen paras kautensa oli kausi 2005–2006, jolloin hän teki 65 ottelussa tehot 38 maalia + 28 syöttöä = 66 pistettä. NHL-kauden 2004–2005 peruunnuttua työsulun vuoksi Gáborík pelasi kotikaupunkinsa Dukla Trenčínissä ja Ruotsin Elitserienin Färjestads BK:ssa.
Vuoden 2007 MM-kisoissa Moskovassa Gáborík oli kisojen pistepörssin kahdeksas, tehoin 5+6=11 kuudessa ottelussa.
20. joulukuuta 2007 ottelussa New York Rangersia vastaan Gáborík teki viisi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Hänestä tuli ensimmäinen viisi maalia ottelussa tehnyt Wild-pelaaja ja ensimmäinen koko NHL:ssä sitten Sergei Fjodorovin viiden maalin illan 26. joulukuuta 1996.
Kaudesta 2009–2010 alkaen Gáborík pelasi New York Rangersissä. Hän kirjoitti heinäkuun alussa 2009 sopimuksen, jolla hän sitoutui viideksi vuodeksi Rangersiin 7,5 miljoonan dollarin vuosipalkalla.
Gaborik myytiin huhtikuussa 2013 Columbus Blue Jacketsiin vain tunteja ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista. Rangers sai vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2014 varaustilaisuuteen, Derick Brassardin, Derek Dorsettin ja John Mooren. Blue Jacketsiin siirtyivät Gaborikin lisäksi Steven Delisle ja Blake Parlett.
Kausi 2013–2014 meni Gáboríkilta osaksi ohi loukkaantumisten takia. Blue Jackets vaihtoi hänet vaihtojen takarajalla Los Angeles Kingsiin, vaihdossa Matt Frattiniin.
Kaudella 2017–2018 Gáborík kaupattiin kauden loppupuolella Ottawa Senatorsiin.