cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen virolaiset
Viron ja Suomen suhteet 1800-luvulta neuvostovallan loppuun
1900-luvun alussa, etenkin Venäjän vuoden 1905 levottomuuksien jälkeen Suomeen pakeni virolaisia poliitikkoja ja kulttuurihenkilöitä. Suomessa oleskelivat jonkin aikaa muun muassa Viron tuleva presidentti Konstantin Päts sekä kirjailija Friedebert Tuglas. Kulttuurintekijöiden ja opiskelijoiden lisäksi Suomessa asui virolaisia pienyrittäjiä, työläisiä, palvelusväkeä ja muidenkin ammattien harjoittajia. Virolaisilla oli monenlaista järjestötoimintaa 1900-luvun alun Suomessa: Vuonna 1903 perustettiin Helsingi Eesti Heategev Selts (Helsingin virolainen hyväntekeväisyysseura), joka nimestään huolimatta oli poliittinen järjestö. Vuonna 1906 perustettiin Suomalais-Virolainen liitto, jonka tehtävänä oli Suomen yleisen mielipiteen muokkaaminen virolaismyönteiseksi. Vuonna 1910 Suomessa oli erään arvion mukaan 2 000 virolaista, joista valtaosa asui Helsingissä.
Suomen itsenäistyttyä Viron vapaussotaan vuonna 1918 osallistui 3 700 suomalaista vapaaehtoista, ja Suomi antoi aseita sekä lainaa 20 miljoonaa markkaa. Maailmansotien välisenä aikana Suomen ja Viron kulttuuriyhteydet ja matkailu vilkastuivat: maiden välillä liikennöi kesäisin kuusi matkustajalaivaa, lentoreitti avattiin 1924, ja vuonna 1929 poistettiin passi- ja viisumimuodollisuudet. Samaan aikaan Suomen virolaisyhteisö vähitellen hupeni ja sen virolaisharrastukset alkoivat hiipua. Vuonna 1929 vuosikirjan Välis-Eesti almanak kirjeenvaihtaja toteaa, että korkeammin koulutettua väestöä on virolaisyhteisössä yhä vähemmän ja jäljelle jääneet virolaiset ovat "Viron asian suhteen kuin sammuneet lamput", monet virolaiset ovat avioituneet suomalaisten kanssa ja heidän lapsensa ovat suomalaistuneet.
Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Suomen virolaisyhteisön kuihtuminen jatkui. Vuonna 1944 Suomessa asui enää 277 Viron kansalaista. Virosta sodan aikana paenneet sekä Suomen armeijassa vapaaehtoisina palvelleet virolaiset niin sanotut Suomen-pojat joutuivat enimmäkseen sodan jälkeen palaamaan Neuvostoliittoon tai pakenivat edelleen Ruotsiin. Neuvostoaikana Suomen ja Viron väliset suhteet olivat tarkkaan valvottuja ja säänneltyjä. Suomen pienen virolaisyhteisön ei myöskään poliittisista syistä ollut mahdollista harrastaa omaa julkista järjestö- tai kulttuuritoimintaa. Suomalaismatkailu Viroon käynnistyi jälleen 1960-luvulla, mutta Neuvosto-Virosta Suomeen muuttaminen oli mahdollista vain yksittäistapauksissa, tyypillisesti suomalaisen kanssa avioituville.
Nykypäivä
Viron itsenäisyyden palautuminen vuonna 1991, Viron liittyminen Euroopan unionin jäseneksi vuonna 2004 sekä erityisesti työvoiman liikkuvuuden rajoituksien poistuminen vuonna 2006 johtivat Suomen virolaisyhteisön räjähdysmäiseen kasvuun. Kun vuonna 1990 viron kielen oli ilmoittanut äidinkielekseen 1 394 Suomen asukasta, vuonna 2000 Suomen vironkielisten määrä oli jo ylittänyt 10 000:n rajan ja on tasaisesti lähestynyt 50 000:n rajaa; luultavasti Suomessa työssä ainakin tilapäisesti käy vielä enemmän virolaisia kuin Tilastokeskuksen asukastiedoista näkyy. Virolaiset ovat kielen perusteella venäjänkielisten jälkeen Suomen toiseksi suurin muuttoperäinen uusvähemmistö, kansalaisuuden perusteella kaikkein suurin. Suomen virolaisyhteisö on läntisen maailman ulkovirolaisista yhteisöistä kenties suurin ja joka tapauksessa nopeimmin kasvava. Tosin, vuodesta 2017 alkaen Suomesta on muuttanut Viroon enemmän ihmisiä kuin Virosta Suomeen. 2010-luvulla esitettiin arvioita, että suomenvirolaisia voisi olla jopa 100 000.
Suomen virolaisista suurin osa on työikäisiä ensimmäisen polven maahanmuuttajia, ja monet heistä työskentelevät rakennus-, kuljetus-, hoiva-, palvelu- tai terveydenhoitoalalla. Jotkut heistä pitävät Suomessa oleskeluaan väliaikaisena.
2010-luvun alussa Helsingin seudun kasvusta enimmillään lähes 30 prosenttia tuli Virosta saadusta muuttovoitosta. Sittemmin muuttoliike Virosta Helsingin seudulle on hiljentynyt. Vuonna 2020 Pakila oli Helsingin ainut peruspiiri, jonka puhutuin vieras kieli oli viro.
Järjestötoiminta ja kieliopetus
Suomen virolaisilla on nykyään jonkin verran omaa järjestö- ja harrastustoimintaa: esimerkiksi viime vuosina on järjestetty Suomen virolaisten juhannusjuhlia, ja vironkielisiä laulunharrastajia kokoaa sekakuoro Siller. Vironkielinen luterilainen seurakuntatyö toimii Helsingissä Alppilan kirkon yhteydessä. Helsingissä annetaan virolaisille lapsille vironkielistä kouluopetusta Latokartanon peruskoulussa, ja pääkaupunkiseudulla toimii vironkielinen Anni-lastentarha. Suomenvirolaisten mediatoiminta oli pitkään blogien ja Facebook-ryhmien varassa, nyttemmin Suomessa toimii myös vironkielinen radioasema Finest FM.
Rena Sofer
Rena Sherel Sofer (s. 2. joulukuuta 1968, Los Angelesin piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa televisiosarjoissa mukaan lukien Melrose Place, Salaiset arkistot, Heroes, 24, NCIS Rikostutkijat ja Kauniit ja rohkeat.
Falco
Falco voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Buddhalaisuus
Buddhalaisuus on Intiassa noin 500 eaa. syntynyt elämänfilosofia tai uskonto. Sen perustaja on yleensä historiallisena henkilönä pidetty Siddhartha Gautama, joka tuli Buddhaksi eli valaistuneeksi (sananmukaisesti ’herännyt’). Hän itse opetti olevansa tavallinen ihminen, ei jumalallinen olento. Buddhalaisia on maailmassa noin 490 miljoonaa.
Buddhalaisuuden tärkein opetus on, että elämässä on kärsimystä (paalin kielen dukkha) tai se on epätyydyttävää, eivätkä ohimenevät asiat voi tuottaa todellista onnea. Tästä huolimatta buddhalaisuus ei ole pessimistinen uskonto, sillä kärsimyksestä voi myös vapautua. Buddhan neljän jalon totuuden mukaan kärsimystä on (ensimmäinen totuus), mutta sillä on syy eli janoaminen sekä tietämättömyys (toinen totuus), se voidaan lopettaa pääsemällä irti sen syistä ja valaistumalla (kolmas totuus), ja on olemassa tapa saada se loppumaan: jalo kahdeksanosainen polku (neljäs totuus). Buddhalaisuuden keskeinen päämäärä on valaistuminen eli nirvana, joka nähdään kaiken kärsimyksen loppuna. Valaistumisen voi saavuttaa kehittämällä jaloa kahdeksanosaista polkua, joka jakaantuu kolmeen pääosaan: hyveen, keskittymisen ja viisauden kehittämiseen. Valaistunut tajuaa olemassaolon perimmäisen luonteen eikä siksi enää takerru maailmaan. Näin hänen takertumisensa lakkaa, ja sen myötä myös kärsimys.
Usein kiistellään siitä, pitäisikö buddhalaisuus luokitella uskonnoksi vai filosofiseksi perinteeksi. Tämä johtuu muun muassa siitä, että toisin kuin useimpien uskontojen perustajat, Buddha ei opettanut minkään jumalten palvontaa eikä ylistänyt sokeaa uskoa. Sen sijaan Buddha kehotti oppilaitaan ajattelemaan itse ja tutkimaan opetuksia kriittisesti niiden ymmärtämiseksi. Kuuluisassa Kalamasutrassa Buddha sanoo, ettei mitään tule uskoa ”vain siksi että niin on usein sanottu tai niin on tapana uskoa – – vain koska niin huhutaan tai niin sanotaan pyhissä teksteissä – – vain päättelyn tai olettamusten pohjalta – – tai sen ajatuksen perusteella, että ’tämä munkki on opettajamme.’”
Historia
pienois|Buddhalaisuuden levinneisyys [[Ensimmäinen vuosisata|ensimmäisellä vuosisadalla.]] Buddhalaisen perimätiedon mukaan Siddhartha Gautama syntyi Lumbinissa, nykyisessä Nepalissa, noin 560-luvulla eaa. Hän kuului Shakya-heimon ylhäisösukuun. Perimätiedon mukaan hänen isänsä oli Shakyoiden kuningas, mutta tästä ei ole historiallisia todisteita. Buddhalaisen legendan mukaan hänen isänsä oli yrittänyt varjella poikaansa näkemästä kaikkea maailman pahuutta, mutta täytettyään 29 vuotta ylellisyyksiin kyllästynyt Gautama näki palatsin ulkopuolella kävellessään sairaan, vanhuksen, kuolleen ja askeetikon. Kokemuksen sävähdyttämänä tuleva Buddha luopui entisestä elämästään, puki yllensä okranvärisen kaavun ja pakeni palatsistaan.
Seuraavan kuuden vuoden ajan Siddhartha eli askeetikkona. Hän opiskeli mietiskelyä eli meditaatiota kuulujen mestareiden alaisena, mutta kun ei saavuttanut tämän kautta valaistumista, päätti ryhtyä äärimmäisen ankaraan askeesiin ja lopetti syömisen käytännössä kokonaan. Lopulta hän huomasi, ettei tämäkään harjoitus johtanut valaistumiseen, ja luopui ankarasta askeesista.
Lopulta Siddhartha päätti istua bodhipuun alle, vannoen, ettei nousisi, ennen kuin oli täysin valaistunut. Vielä samana yönä hän buddhalaisen perimätiedon mukaan näki todellisuuden luonteen, valaistui ja tuli Buddhaksi. Tämän jälkeen hän ryhtyi opettamaan muita, vaikka tiesi, ettei valaistumista itseään voitu ilmaista sanoin. Sen sijaan hän päätti opettaa tavan saavuttaa se itse. Ensimmäisen opetuspuheensa Gautama piti Sarnathin metsäkaurispuistossa viidelle entiselle askeetti-ystävälleen. Puheesta kirjoitettua sutraa kutsutaan nimellä ”Dharman pyörän paneminen liikkeelle.”
Siddhartha Gautama kuoli – buddhalaisen näkemyksen mukaan saavuttaen paranirvanan, lopullisen vapautumisen kärsimyksistä – noin 483 eaa. Jälkeensä hän jätti oppinsa ja luostarilaitoksen, joka piti niitä suullisesti elossa vuosisatojen ajan. Kuningas Ašoka (273–232 eaa.) kääntyi buddhalaiseksi ja auttoi uskontoa leviämään laajemmalle. Hänen pilareihin kaiverruttamansa mietelauseet ovat varhaisimmat tunnetut buddhalaiset kirjoitukset. Myöhemmin buddhalaisuus jakautui opillisten erimielisyyksien seurauksena niin kutsuttuihin kahdeksaantoista koulukuntaan.
Intiassa buddhalaisuus alkoi kadota 500-luvulta lähtien, mikä johtui mahdollisesti hindulaisuuden renessanssista. 1100-luvulta muslimivalloitukset hävittivät buddhalaisuuden Intiasta käytännössä kokonaan. Tässä vaiheessa buddhalaisuus oli kuitenkin jo asettunut muualle Aasiaan.
Buddhalaisuuden koulukunnat
pienois|Buddhaa esittäviä patsaita. Buddhalaisuuden lukuisat suuntaukset jaotellaan usein niin harjoittajien kuin tutkijoiden osalta karkeasti kahteen, theravadaan ja mahajanaan.
Eroavaisuuksista huolimatta molemmille koulukunnille yhteistä on hyväksyä keskeiset buddhalaiset opetukset:
Theravada
Theravada-buddhalaisuus on vanhin nykypäiviin asti selvinnyt varhaisbuddhalainen koulukunta. Nimitys theravada tarkoittaakin ’vanhimpain tietä’. Se on niin sanottu hinajana-suuntaus (sanskritin ’pieni vaunu’), eli siinä korostetaan harjoittajan omaa valaistumista ja vapautumista kärsimyksestä. Theravada-buddhalaisen opetuksen mukaan jokainen on itse vastuussa päätöksistään ja valaistumisestaan. Mahajanan seuraajien piirissä theravadaa kutsutaan joskus yksinkertaisesti hinajanaksi, mutta nimitystä pidetään alentavana.
Theravadan tunnustama pyhien kirjoitusten kokoelma on paalinkielinen Tipitaka (paalin Tipitaka, sanskritin Tripitaka, ’kolme koria’), johon on koottu Buddhan opetuspuheita, allegorisia kertomuksia sekä buddhalaista runoutta. Perinteisesti Theravadassa tunnustetaan myös vuosisatojen varrella tipitakaa varten kirjoitetut selitysteokset.
Theravadaa harjoitetaan varsinkin Kaakkois-Aasian maissa, kuten Thaimaassa, Burmassa ja Sri Lankassa.
Mahajana
pienois|[[Kinkaku-ji, buddhalainen pyhäkkö Kiotossa.]] Mahajana-buddhalaisuus sisältää useita suuntauksia, kuten puhtaan maan buddhalaisuus, zen ja tiibetinbuddhalaisuus. Mahajanalle ominaista on myötätunnon syvempi painottaminen kuin muissa koulukunnissa. Siinä missä theravadassa ihanteena on tulla arhatiksi (paalia, ’jalo’), jälleensyntymien ketjusta (samsara) vapautuneeksi valaistuneeksi olennoksi, mahajanassa ihanteeksi muodostui bodhisattva (sanskritia, ’valaistumisolento’). Bodhisattva vannoo jatkavansa jälleensyntymien kierrossa elämistä, muiden auttamista ja polun opettamista kunnes jokainen olento on valaistunut.
Nykyisin Mahajana-buddhalaisuutta tavataan erityisesti Kiinassa, Tiibetissä, ja Japanissa.
Vajrajana
Vajrajana (’timanttipolku’) eli tantrinen buddhalaisuus on mahajanan alainen suuntaus, joka yhdistyy nykyisin erityisesti tiibetinbuddhalaisuuteen. Se on esoteerinen perinne, jossa erilaisten rituaalien ja mielikuvaharjoitusten kautta pyritään vapauttamaan alitajuisia voimia, jotka tukevat pyrkimystä valaistumiseen. Koska vajrajana-harjoitusten katsotaan olevan vaarallisia, ellei harjoittajan mieli ole hyvin kehittynyt, perinteen mukaan niitä tulee harjoittaa ainoastaan gurun eli laman ohjastamana, ja ne pidetään visusti salassa.
Navayana
Navayana (’uusi polku’) sai alkunsa 1950-luvulla Intiassa kastittomien hindujen ihmisoikeustaistelun tuloksena. Navayanan perustaja B. R. Ambedkar katsoi, että buddhalaiseksi kääntyminen oli tapa paeta kastijärjestelmän aiheuttamaa syrjintää. . Suuntauksen ominaispiirteitä ovat vahva tasa-arvoisuuden korostaminen sekä käytännönläheisyys: navayana muun muassa opettaa, että uudelleensyntyminen perustuu siihen, että kuolleen ihmisen kehon atomit palaavat luonnon kiertokulkuun.
Navayana harjoitetaan lähes yksinomaan Intiassa, Maharashtran osavaltiossa. Intian buddhalaisista 87 % harjoittaa navayanaa. .
Buddhalaiset kirjoitukset
Buddhan arvioidaan käyttäneen opettaessaan Magadhan valtakunnan puhekieltä magadhi-prakritia. Perimätiedon mukaan pian Buddhan edesmenon jälkeen 500 arhatia, täysin valaistunutta seuraajaa, kokoontui neuvonpitoon, jossa munkkikuri (vinaya) ja opetukset (dharma) kerrattiin ja jaettiin osiin munkkiryhmien mieleenpainettaviksi. Varhaiset buddhalaiset jakautuivat munkkikuri- ja oppitulkintojen takia useisiin koulukuntiin noin keisari Ašokan valtakaudesta alkaen, ja jokainen koulukunta lisäsi teksteihin omia kommentaarejaan.
Tripitaka on buddhalaisen kaanonin eri versioiden yhteinen nimitys, joka jakaantuu perinteisesti kolmeen osaan, Vinayaan eli luostarisäännöstöön, Dharmaan eli opetuksiin, ja Abhidharmaan eli ’korkeampiin opetuksiin,’ jotka nykykäsityksen mukaan ovat myöhempiä filosofisia tekstejä. Näistä ainoastaan Vinaya on käytännössä identtinen kaikissa Tripitakoissa, Dharma-osio sisältää tiettyjä yhteisiä sutria ja Abhidharma on kaikissa erilainen.
Buddhalaisia oppeja
pienois|Eri suuntausten buddhalaisia munkkeja tapaamisessa. Buddha itse oli opettajana käytännönläheinen ja painotti harjoituksen merkitystä ymmärryksen saavuttamisessa, mutta myöhemmin hänen opetuksiaan selittämään on kehittynyt filosofisia rakennelmia. Buddhalainen filosofia käsittelee laajasti etiikan, ontologian ja tietoteorian ongelmia. Buddhalaisuus hylkää monet jo Buddhan elinaikana kehittyneet intialaisen filosofian ajatukset, erityisesti atman-opin. Hindulaisen filosofian näkökulmasta buddhalainen filosofia luetaan opista poikkeaviin eli heterodoksisiin nastika-koulukuntiin, koska buddhalaisuus ei tunnusta Veda-kirjoja uskonnollisena auktoriteettina.
Jalo kahdeksanosainen polku
Jalo kahdeksanosainen polku on buddhalaisuuden neljäs jalo totuus, polku vapautumiseen kärsimyksestä. Polun tekijät eivät ole portaita siinä mielessä, että niitä seurattaisiin askel askeleelta, vaan kaikki osatekijät ovat läsnä yhtä aikaa ja toisiaan tukien. Polku jaetaan kolmeen osaan, viisauteen, itsekuriin ja mietiskelyyn tai keskittymiseen
Pratītyasamutpāda
Kahdentoista nidanan ketju on tämän periaatteen sovellutus, joka osoittaa jälleensyntymän perimmäisen syyn eli tietämättömyyden. Ketjun jokainen linkki edellyttää aina edellisen olemassaoloa ja johtaa seuraavaan. Ketjun viimeinen linkki johtaa taas ensimmäiseen ja kierre on valmis. 12 nidanaa ovat: 1) tietämättömyys, joka johtaa 2) tahdollisiin muodostelmiin eli karmaan. Se taas johtaa 3) tietoisuuden heräämiseen, joka mahdollistaa 4) nimen ja muodon (paaliksi nama-rupa) eli fyysisten ja psyykkisten ilmiöiden olemassaolon. Nimen ja muodon myötä syntyvät 5) kuusi perustaa tai aistia – siis tavalliset viisi aistia sekä mieli. 6) Kun on aistit, syntyy kosketus, joka buddhalaisessa terminologiassa tarkoittaa aistin, sen kohteen ja aistitietoisuuden yhtäaikaista läsnäoloa. Kosketus johtaa 7) tuntemukseen (miellyttävään, epämiellyttävään tai neutraaliin), joka mahdollistaa 8) halun (tanhan) ja 9) takertumisen synnyn. 10) Näistä seuraa tuleminen ja 11) jälleensyntymä, mikä loppujen lopuksi aiheuttaa 12) sairauden, vanhuuden ja kuoleman.
Kolme olemassaolon merkkiä
Buddhan opetuksen mukaan kaikki ilmiöt ja havainnot ovat pysymättömiä (anicca), epätyydyttäviä (dukkha) ja vailla minuutta (anatta). Nämä kolme tuntomerkkiä kuvailevat sekä aineellista todellisuutta että psykologisia ilmiöitä, kuten tunteita ja mielentiloja.
Kolme jalokiveä
pienois|[[Borobudur, Indonesia. Buddha-patsas ja stupia.]] Buddhalaisuuden kolme elementtiä ovat valaistuminen, joka henkilöityy Buddhan hahmossa, buddhalaiset opetukset eli dharma ja buddhalainen yhteisö, sangha. Nämä muodostavat kolme jalokiveä, joihin buddhalaiset turvautuvat ja joista haetaan apua kärsimyksen keskellä.
Karma
Karma eli syyn ja seurauksen laki tarkoittaa tahdonvaraista tekoa ja sen seurauksia. Karma viittaa toimintaan ja sen takana olevaan tarkoitukseen; kehon, ajatusten ja puheen kautta tehdyt teot johtavat tulevaisuuden seuraamuksiin. Taidokkaat teot ja aikeet johtavat toivottaviin seurauksiin, kun taas taidottomat ja pahantahtoiset kärsimykseen. Karma voi ilmetä henkisinä tiloina tai fyysisinä tapahtumina.
Koko uudelleensyntymisen ketju määräytyy karman mukaan. Buddhan opetuksen mukaan karma voidaan puhdistaa ja poistaa, jolloin on mahdollista päästä irti pakollisesta syntymisestä uuteen kehoon.
Buddhalainen etiikka
Etiikka muodostaa suuren osan jalosta kahdeksanosaisesta polusta, ja on siksi tärkeässä asemassa buddhalaisuudessa. Vääryyksien välttäminen auttaa puhdistamaan mieltä pahansuovista ajatuksista ja haitallisista tavoista. Taitavien ajattelumallien – kuten hyväntahtoisuuden ja myötätunnon – kehittäminen taas tasapainottaa tunne-elämää, poistaa liiallisen syyllisyydentunnon ja valmistelee mieltä meditaatiota varten. Eettinen elämä edistää onnellisuutta ja on tärkeä askel kärsimyksestä vapautumista kohti.
Edellä mainitut ohjeet eivät ole ”käskyjä,” koska buddhalainen etiikka ei perustu auktoriteettien määräyksiin. Sen sijaan ne kaikki tukevat elävien olentojen rauhaisaa yhteiseloa ja pyrkimystä valaistumiseen. Kuhunkin ohjeeseen sisältyy myös myönteinen periaate: esimerkiksi ensimmäiseen ohjeeseen sisältyy ”kiellon” lisäksi rakastavan ystävällisyyden kehittäminen kaikkia eläviä kohtaan.
Jälleensyntymä
Karma ei buddhalaisessa katsannossa välttämättä toteudu yhden elämän aikana, vaan se vaikuttaa myös eri elämien eli jälleensyntymien välillä. Jälleensyntymän avulla voidaan selittää, miksi toiset esimerkiksi syntyvät hyviin oloihin ja toiset köyhyyteen, ja miksi toisten kohtalona näyttää olevan kärsimys ja toisten (rajallinen) onni. Tällaiset asiat määrittää menneiden elämien karma. Toisin kuin hindulaisuudessa, buddhalaisuudessa karmaa ei käsitetä vääjäämättömänä kohtalona, vaan siihen voi itse vaikuttaa jokaisella päätöksellään. Vaikka syntyisikin huonoihin oloihin, hyvää karmaa tekemällä on mahdollista saavuttaa onnea tässä ja seuraavissa elämissä.
Nirvana
Vaikka suotuisa karma ja jalot toimet takaavat maallisenkin menestyksen, Buddhalaisuudessa niiden päätarkoituksena on tukea pyrkimystä valaistumiseen eli nirvanaan, joka kuvataan kaiken kärsimyksen ja jälleensyntymisen lopuksi, elämänkierrosta eli samsarasta vapautumiseksi. Toisaalta sanotaan, ettei nirvanaa oikeastaan voi kuvailla, koska se on kaiken käsitteellisen tiedon tuolla puolen, eräänlainen suora kokemus todellisuudesta ilman järjen erotteluja.
Buddhalaisten juhlapäivät
pienois|[[Vesak-juhlan lyhtykoristelua Sri Lankassa.]] Tärkein buddhalainen juhla on vesak, jota vietetään toukokuun täysikuupäivänä. Theravada-perinteessä se juhlistaa Buddhan syntymää, valaistumista ja parinirvanaa. Mahajanassa vesak-päivänä juhlitaan ainoastaan Buddhan syntymää, tiibetinbuddhalaisuudessa taas pelkästään valaistumista.
Toinen kuuluisa juhla on Dharmachakra-päivä. Silloin juhlistetaan Buddhan ensimmäistä opetuspuhetta, joka käsitteli neljää jaloa totuutta.
Vain Buddhan valaistumista muistava juhla on nimeltään bodhi-päivä. Japanissa juhlan nimi on 臘八 (Rōhatsu), joka tarkoittaa sananmukaisesti ”12. kuukauden kahdeksas päivä”. Japanissa on myös tapana, että juhlaa edeltää viikon mittainen retriitti tai muuten intensiivinen mietiskely. .
Navayanabuddhalaiset juhlivat myös Ambedkarin syntymäpäivää sekä Dhammachakra Pravartan Din.
Buddhalaisuus Suomessa
Vuonna 1886 julkaistiin Carl Robert Sederholm teos Buddha den upplyste och hans lära, joka on ensimmäinen suomalainen kirja buddhalaisuudesta. .
Buddhalainen toiminta itsenäisessä Suomessa alkoi vuoden 1947 tienoilla, kun Buddhismin ystävät ry. perustettiin (vuonna 1997 nimi vaihtui Bodhidharma ry:ksi). Sen toiminta kuitenkin lakkasi väliaikaisesti 1980-luvulla. Vuonna 1973 FWBO, länsimaisen buddhalaisen veljeskunnan ystävät, aloitti toimintansa Suomessa. 1990-luvun loppuun mennessä buddhalaisuus ei vielä ollut Suomessa erityisen järjestäytynyttä tai näkyvää. 2010-luvulla Suomessa toimi miltei neljäkymmentä pienehköä järjestöä. Suomen Buddhalainen Unioni (SBU) pyrkii toimimaan eri ryhmittymien yhteistyöjärjestönä. Suomessa olevien buddhalaisten määräksi arvioidaan alle 10 000.
Suomalaisia buddhalaisen perinteen munkkeja ja nunnia on ollut vain hyvin vähän, näiden joukossa Tae Hye sunim, Ani Sherab sekä entinen munkki Thanavuddho (Santeri Ahola).
Suomen ensimmäinen buddhalainen temppeli Suomen vietnamilaisten buddhalaisten yhdyskunnan Liên Tâm -luostari on rakennettu Turun Moisioon. Heinäkuussa 2019 avattiin Kuopion Karttulan Syvänniemen kylällä burmalais-suomalaisen yhteisön buddhalainen Ratanasukhan luostari. Suomessa on yksi stupa, perinteen mukainen kellonmuotoinen rakennelma. Se sijaitsee taide- ja retriittikeskus Samjessa Siikaisissa ja on maailman pohjoisin stupa.
Kiinnostus buddhalaisuutta kohtaan on kasvanut Suomessa. Vuonna 2023 Suomessa oli ainakin 20 000 buddhalaisuuden harjoittajaa. Henkilökohtaisen hyvinvoinnin opit ovat vaikuttaneet buddhalaisten mietiskelytekniikoiden leviämiseen. Eniten buddhalaisuudesta ovat kiinnostuneet nuoret sukupolvet. Monia heistä kiinnostaa buddhalainen henkisyys enemmän mielenharjoituksena ja ajattelutapana kuin uskona.
Buddhalaisten sijoittuminen valtioittain
pienois|Buddhalaisten osuus maailmassa. === Maat, joissa eniten buddhalaisia (2012) ===
Buddhalainen taide
pienois|Buddhalainen thangka-maalaus 1700-luvulta. Buddhalainen taide ilmaisee Buddhan opetuksia. Mandalat ovat tärkeä buddhan opetusten ilmentäjä. Se on hiekasta tai kivistä tehty taideteos, joka lopulta pyyhitään pois, kuvaamaan opetukseen pysymättömyydestä. Lopulta hiekka voidaan sirotella jokeen lahjana maailmalle. Buddhalainen musiikki oli ennen pitkälti mantrojen resitointia. Erityisesti tiibetinbuddhalaiset harjoittavat kurkkulaulua. Nykyään musiikilla säestetään tanssia. Buddhasta ja hänen elämästään kertovat buddhapatsaat. Kymmenillä erilaisilla symboleilla on eri merkitykset. Pitkät korvalehdet kertovat Siddhartha Gautaman kuninkaallisesta suvusta ja viisaudesta. Makaava buddha kuvastaa lopullisesti vapautuvaa buddhaa ja silmät auki oleva taas nirvanaan vaipumista. Jos silmät ovat kiinni buddha on saavuttanut lopullisen nirvanan eli parinirvanan. Buddhan kädet voivat olla myös eri asennoissa. Kämmenet päällekkäin buddha mietiskelee, kämmen kohti katsojaa tarkoittaa siunaavaa buddhaa ja maata kohti oleva käsi kertoo hyvän voittavan pahan.
Thangka-maalaukset kuuluvat erityisesti tiibetinbuddhalaiseen taiteeseen. Ne tehdään kankaalle ja maaleihin saatetaan sekoittaa kristalleja, koralleja tai koristekiviä. . Niiden avulla pyritään myös harjoittamaan meditaatiota ja opettamaan meditaatiotekniikkaa.
Stefan Kießling
Stefan Kießling (s. 25. tammikuuta 1984 Lichtenfels, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia. Hänen aikaisempia seurojaan ovat Eintracht Bamberg ja Nürnberg, joista jälkimmäisen paidassa hän teki Bundesliigadebyyttinsä kauden 2002–2003 lopulla.
Stefan Kießling voitti kauden 2012–2013 Bundesliigan maalikuninkuuden 25 maalillaan.
Saksan maajoukkueessa Kießling pelasi ensimmäistä kertaa harjoitusottelussa Tanskaa vastaan 28. maaliskuuta 2007.
Rafael Sóbis
Rafael Augusto Sóbis do Nascimento (s. 17. kesäkuuta 1985 Erechim, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Fluminensea.
Sóbis on edustanut aikuistasolla myös brasilialaista Internacionalia (2004–2006, lainalla 2010–2011), espanjalaista Real Betisiä (2006–2008) ja arabiemiirikuntalaista Al Jaziraa (2008–2012). Fluminensessa hän pelasi ensin lainalla kauden 2011–2012, kunnes siirtyi seuraan pysyvästi.
Verneri
Verneri tai Verner on suomalainen miehen etunimi.
Verneri on lähtöisin muinaissaksalaisesta nimestä Werner, joka merkitsee 'varnilaissotajoukon johtajaa'. Varnit olivat germaaninen kansanheimo. Suomeen nimi Verneri tuli Ruotsin kautta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 6 806 miestä saanut nimekseen Verneri. Muodossa Verner nimi on annettu 6 901 miehelle ja muutamalle naiselle, muodossa Werneri noin 400 henkilölle sekä muodossa Werner 1 250 miehelle ja muutamalle naiselle.
Bishōjo-peli
Bishōjo-peli (,, gal game, usein lyhennetty muotoon galge) on treffisimulaattorin lajityyppi, joka keskittyy kanssakäymiseen viehättävien naisten kanssa.
Lajityyppi koostuu pitkälti visual novel ja seikkailupelien tyypeistä.
David Lloyd (insinööri)
David Lloyd on brittiläinen Ferrarin Formula 1 -tallin insinööri. Lloyd on työskennellyt Ferrarin testitiimin insinöörinä vuodesta 2003 lähtien. Vuonna 2007 hän nousi tallin kilpailujohtajaksi, korvaten tehtävässään Nigel Stepneyn. Aiemmin Lloyd työskenteli BAR:lla vuonna 2000 Ricardo Zontan ja 2001–2002 Olivier Panisin kisainsinöörinä.
Tarvajärvi
Tarvajärvi on järvi ja suomalainen sukunimi:
Se on myös sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Hans-Erwin Königsmann
Hans-Erwin Königsmann (s. 18. tammikuuta 1950) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka on 1970-luvun puolivälistä lähtien vaikuttanut Suomessa.
Länsi-Saksassa syntynyt Königsmann pelasi kaudella 1974–1975 2. Bundesligan Rot-Weiß Oberhausenin joukkueessa. Vuotta myöhemmin hän muutti suomalaisen puolisonsa kanssa Raumalle ja siirtyi II divisioonassa pelanneeseen Rauman Palloon. Vuonna 1978 Königsmann edusti SM-sarjassa pelannutta helsinkiläistä Kiffeniä. Lopetettuaan pelaajauransa Rauman Pallossa vuonna 1989, Königsmann valmensi 1990–2000-luvuilla pitkään Pallo-Iiron erijoukkueita vuoteen 2006 saakka. Seuran edustusjoukkue pelasi hänen johdollaan useita kausia Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä.
Päiväkirja (Laura Voutilaisen albumi)
Päiväkirja on Laura Voutilaisen kuudes albumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2003. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 24.
Kuusankosken kansantalo
Kuusankosken kansantalo on Kouvolan kaupungin Kuusankosken kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa
Kuusankosken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Ensimmäinen oma toimitila saatiin vuonna 1904, kun yhdistys osti pienen kaksi huonetta käsittävän talon kauppias A. Arolta. Kauppa koski itse taloa, tontti oli vuokralla kauppias Arolta. Varsinaisen työväentalon rakentaminen alkoi vuonna 1906. Talo rakennettiin ostetun talon tontille, ja alkuperäinen talo käytettiin soveltuvin osin rakennusmateriaaliksi.
Sisällissodan jälkiselvittelyissä työväenyhdistys oli menettää talonsa. Paikallinen osuusliike halusi yhdistykseltä täyden taloudellisen korvauksen siitä omaisuudesta, jonka punakaarti oli ottanut käyttöönsä sodan aikana. Näytti siltä, että yhdistys voisi korvauksena menettää työväentalon tontteineen. Oikeuskäsittelyiden jälkeen yhdistyksen korvattavaksi jäivät taloudenhoitajan ja naisjaoston liikkeeseen tekemä velka, ja osuuskauppa luopui vaatimasta punakaartin aiheuttamia menetyksiä takaisin.
Rakennus
Talo valmistui vuonna 1907, mutta siellä toimittiin jo rakennuksen ollessa vielä keskeneräinen. Työ jatkui ravintolan, keittiön ja taloudenhoitajan asunnon rakentamisella. Vuonna 1911 hirsiseinäinen talo sai lautavuorin ja se maalattiin. Tällöin yhdistys myös hankki taloon puhelimen. Vuonna 1912 yhdistys osti talon tontin omaksi.
Kovassa käytössä talo kului ja suunnitelmia talon kunnostamisesta tehtiin vuosina 1921, 1938 ja 1941. Joka kerta oli valmiit piirustukset olemassa, mutta joka kerta suunnitelmat raukesivat. 1940-luvun alussa talo oli jo heikossa kunnossa, mutta sota-aikana kunnostaminen ei ollut mahdollista.
Vuonna 1946 päästiin toteuttamaan Eino Niinisen jo aiemmin tekemien suunnitelmien pohjalta vanhan rakennuksen saneeraaminen ja lisäosan rakentaminen. Vanhassa osassa kunnostettiin juhlasali ja näyttämö sekä suuri kokoushuone ja keittiön sisältävä asuinhuone. Juhlasaliin uusittiin myös penkit.
Työväentalosta kansantaloksi
Vanhan työväentalon laajentaminen ei tuonut pysyvää ratkaisua taloudellisiin ongelmiin. Talo vaati jatkuvaa hoitoa, johon yhdistyksellä ei ollut varoja. Ainoat tulonlähteet olivat tanssi-iltamat ja vuokratulot talon muusta käytöstä.
Taloudelliset ongelmat johtivat siihen, että vuoden 1955 vuosikokouksessa tehtiin päätös työväentalon myynnistä. Työväentalon tontilla sijaitsevat rakennukset osti Kymiyhtiö. Tontti vaihdettiin Kymiyhtiön omistamaan tonttiin, joka sijaitsi vastapäätä silloista kunnantaloa. Lopullisesti kauppa toteutui 1.1.1958. Uusi omistaja käytti taloa Kymiyhtiön mestarikerhona. Talo paloi 26.5.1968.
Marraskuussa 1955 perustettiin kuusankoskelaisten ja kymintehtaalaisten yhteistä toimitaloa varten osakeyhtiö Kansantalo Oy, jonka osakkaina olivat Kuusankosken työväenyhdistys ja Kymintehtaan työväenyhdistys. Kansantalo urakkasopimus allekirjoitettiin toukokuussa 1957, ja talon tupaantuliaisjuhlaa vietettiin tammikuussa 1958. Juhlasalisiipi valmistui vuoden 1960 jouluksi ja oli tuolloin sekä Kuusankosken että Pohjois-Kymenlaakson suurin juhlatila.
Taloa laajennettiin 1960-luvulla liikesiivellä. Tämä Kansantalon kolmas vaihe valmistui lopullisesti vuonna 1967. Vuonna 1983 Kansantaloon valmistui vielä yksi rakennusosa liikehuoneistoiksi.
Talon käyttö
Kuusankosken työväentalo toimi alusta lähtien yhdistyksen toimitiloina, ja siellä oli vilkasta huvitoimintaa. Kuusankosken kansantalossa toimii Kuusankosken Sosialidemokraatit ja Kymintehtaalaisten työväenyhdistys. Pääasiassa talo on liikekäytössä.
Islamilainen kalenteri
Islamilaista kalenteria käyttävät myös muslimit ympäri maailmaa tarkentaessaan uskonnollisten juhlien ajankohdat. Islamilainen kalenteri on puhdas kuukalenteri, jossa vuodessa on 12 kuukautta ja noin 354 päivää. Koska kuuvuosi on noin 11 päivää lyhyempi kuin aurinkovuosi, juhlat siirtyvät tavallisesti aurinkokalenterien, kuten gregoriaanisen kalenterin, suhteen noin 11 päivää vuodessa. Noin 33 vuodessa kalenterikuukaudet kiertävätkin kaikkien vuodenaikojen ympäri.
Kuukaudet
Islamilaisen kalenterin kuukausissa on joko 29 tai 30 päivää. Perinteisesti kuukauden ensimmäinen päivä on ollut se, jolloin uudenkuun sirpin voi nähdä ensimmäistä kertaa. Tämä on varsinkin aikaisemmin määritelty joka kerta erikseen tehtyjen havaintojen avulla.
Uskonnollisten juhlien ajankohdat pyritään määrittämään sen mukaan, milloin uusikuu on ensimmäisen kerran näkynyt Mekassa. Nykyisin käytetään myös järjestelmää, jossa kuukausien pituudet määräytyvät ennalta laskettujen sääntöjen mukaan. Tällöin kuukaudessa on vuorotellen 29 ja 30 päivää, paitsi 11 kertaa 30 vuoden jaksossa lisätään vuoden viimeiseen kuukauteen lisäpäivä. Näillä säännöillä kuukauden vaihde pysyy varsin tarkoin kuun vaiheiden tahdissa.
Karkauskuukausi
Arabeilla oli antiikin aikana joka kolmannessa vuodessa ylimääräinen karkauskuukausi, an-nasi. Tavasta luovuttiin ilmeisesti joskus 600-luvulla ja Koraani kieltää karkauskuukauden käytön (9:36-37). Ibn Hishamin 800-luvun alussa tekemässä Muhammed-elämäkerrassa profeetta pitää jäähyväissaarnan, jossa hän jyrkästi tuomitsee karkauskuukauden käytön "ylenmääräisenä epäuskona" käyttäen samoja sanoja kuin Koraani. Muutos todistaa samalla Ibn Hishamin näennäisesti tarkat päiväykset keksityiksi, sillä hän ei sijoita yhtään Muhammedin tekoa karkauskuukaudelle, vaikka sellaisia olisi pitänyt kertyä  Muhammedille useita. Syitä karkauskuukaudesta luopumiseen ei tunneta.
Viikot
Viikot ovat seitsenpäiväisiä. Päivä alkaa edellisen päivän auringonlaskusta. Perjantai on erityinen rukoukselle omistettu päivä, mutta ei varsinainen lepopäivä. Viikonpäivät ovat nimeltään
Sunnuntai (al-áhad) on viikon ensimmäinen päivä
Hidžra kalenterin lähtöpisteenä
Jotkut orientalistit ovat päätyneet kieltämään Muhammedin historiallisuuden, koska häntä koskevat lähteet ovat niin myöhäisiä. Niin sanotun islamilaisen ajanlaskun alkuvuosi 622 on tällöin yhdistetty Muhammedin hidzran asemesta siihen, että keisari Heraklius juuri tuona vuonna löi sassanidien armeijan. Tämän seurauksena sassanidi-imperiumi romahti täydellisesti. Tapahtumasta alettiin ensin laskea "arabien aikaa", sillä arabiheimot vapautuivat tuolloin alistussuhteistaan alueen vanhoihin suurvaltoihin.
R.M. Kerr on kiinnittänyt huomiota siihen, että muissa seemiläisissä kielissä sanaan hidžra (h-dž-r) ei sisälly pois lähtemisen merkitystä, joka arabian kielessä siten saattaa olla myöhäsyntyinen. Hän esittää teorian, että sana hidžra ei alun perin olisi tarkoittanut muuttoa (exodus), kun käytettiin ilmaisua "hidžran aika". Kirjainyhdistelmä h-dž-r olisi tässä tarkoittanut "hagareeneja" (arab. جر – hādžar), jolloin ilmaisu tarkoittaisi "hagareenien aikaa". Hagareenit on myös Raamatussa (esim. Psalmit 83) esiintyvä sana, jota myöhäisantiikissa käytettiin monen muun nimityksen ohella arabeista tai yleensä autiomaiden asukkaista, koska heidän katsottiin polveutuvan Abrahamin jalkavaimosta Hagarista (רָגָ ה – Hāḡār). Myös arabit omaksuivat tämän käsityksen ja katsoivat polveutuvansa Abrahamista Hagarin ja tämän pojan Ismaelin kautta.
600-luvulta on löydetty muutamia lähteitä, joissa puhutaan "arabien ajasta". Tunnetuin niistä on löydetty Hammat Gaderin kylpylän arkeologisissa kaivauksissa lähellä Genesaretin järveä. Kerrin mukaan on mahdollista, että alkuperäinen puhe arabien eli hagareenien ajasta on vasta paljon myöhemmin yhdistynyt tarinaan Muhammedin muutosta Medinaan eli tapahtumaan, joka on nähty islamilaisen valtion syntyhetkenä. Näin hagareenien (hādžar) ajasta olisi tullut hidžran aika.
Kuukalenteri ja paimentolaisuus
Islamintutkimuksen piirissä on tullut tavaksi luonnehtia islamia "urbaaniksi uskonnoksi". Muhammedin katsotaan syntyneen Mekan kaupungissa ja islamin katsotaan olleen vihamielinen tribalismille, jonka tilalle tuli heimosolidaarisuuden ylittävä yhteinen usko. Toisaalta kuukalenterin suosiminen viittaa vahvasti paimentolaisuuteen, sillä se oli näille väestöille helpompi kalenteri kuin aurinkokalenteri, joka vaati astronomin pitämään ajanlaskun kohdillaan. Kuukalenteria käytettäessä jokainen pystyi uudesta kuusta päättelemään uuden kuukauden alkamisen ajankohdan toisin kuin aurinkokalenterissa. Niinpä paimentolaiset myös usein suosivat kuuta jumalana kun taas maanviljelijät suosivat aurinkoa. Ibn Hisham kertoo Muhammedin jäähyväispuheessaan jyrkästi torjuneen myös karkauskuukauden tasausjärjestelmänä.
Wilhelm Büsing
Wilhelm Büsing (2. maaliskuuta 1921 Jade – 25. kesäkuuta 2023 Jade) oli saksalainen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Büsing voitti kenttäratsastuksessa joukkuekilpailun olympiahopeaa ja yksilökilpailun olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän saavutti joukkuekilpailussa myös EM-hopeaa vuonna 1954.
Iso-Peräinen
Iso-Peräinen on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Pentti Siimes
Pentti Kalevi Siimes oli suomalainen näyttelijä. Hän sai urastaan Pro Finlandia -mitalin 1982 ja Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1988.
Teatterissa
Pentti Siimes valmistui Teatterikoulusta 1953. Hän teki merkittävän uran laaja-alaisena teatterinäyttelijänä. Hän työskenteli Suomen Kansallisteatterin näyttelijänä yhtäjaksoisesti yli neljä vuosikymmentä, vuosina 1953–1994.
Siimes näytteli Helsingin kaupunginteatterissa erittäin suositussa näytelmässä Kvartetti vuosina 2002–2007. Tammikuussa 2008 Siimes ilmoitti jäävänsä eläkkeelle teatterityöstä.
Myllylampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Myllylampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Pentti Siimes
Elokuvissa, televisiossa ja radiossa
Siimes oli 1950-luvulla yksi eniten elokuvissa käytetyistä näyttelijöistä. Eräs Siimeksen tunnetuimmista elokuvarooleista on Määttä elokuvassa Tuntematon sotilas (1955). Hänet muistetaan myös 1960-luvun alussa tehdyistä Komisario Palmu -elokuvista. Hän esitti kolmessa ensimmäisessä Palmu-elokuvassa eri roolihahmoja.
Myllylampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,7 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Pentti Siimes
Elokuvissa, televisiossa ja radiossa
Monet Siimeksen elokuva- ja televisiorooleista olivat humoristisia. Siimes näytteli muuan muassa Spede Pasasen elokuvissa ja televisio-ohjelmissa kuten Spede Show’ssa 1970-luvulla. Vuonna 1970 Siimes oli mukana sarjassa Ilkamat ja 1979 suositussa Parempi myöhään... -ohjelmassa, jota hän juonsi yhdessä Ritva Valkaman kanssa. 1990-luvulla Siimes näytteli Ere Kokkosen Vääpeli Körmy -elokuvissa eversti Tossavaista.
Myllylampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 132,6 metriä mpy.
Pentti Siimes
Elokuvissa, televisiossa ja radiossa
Siimes oli mukana monissa radiokuunnelmissa. Teatteriuransa päätettyään Siimes jatkoi vielä pienimuotoista työskentelyä televisiolle ja luki 2008–2009 joka toinen viikko TV1:n Pisara-ohjelmassa muutaman minuutin pituisia tekstejä. Vuonna 2008 valmistui myös televisioelokuva Thomas, jossa Siimeksen lisäksi näytteli Lasse Pöysti.
Henkilökuva
Työtoverit muistavat Siimeksen olleen tunnollinen, ahkera ja kannustava ihminen, joka otti toiset huomioon. Hänellä oli erinomainen muisti ja erittäin hyvä ajoituskyky ja huumorintaju.
Yksityiselämä
Pentti Siimeksen vanhemmat olivat kirjapainotyöntekijä Paul Siimes (synt. Pawel Starkowski) ja ompelija Hilja Siimes (o.s. Keinänen), jotka solmivat avioliiton vuonna 1922. Isä oli Puolan kansalainen, vaikka olikin äitinsä puolelta suomalainen ja syntynyt Suomessa. Hän suomensi nimensä virallisesti vuonna 1926, jolloin perheeseen syntyi ensimmäinen lapsi, Pentin sisar Sirkka. Tampereella asunut Paul Siimes sai perheineen Suomen kansalaisuuden vuonna 1932.
Pentti Siimes oli naimisissa näyttelijä Elina Pohjanpään kanssa vuodesta 1956 tämän kuolemaan 1996 saakka. Liitosta syntyi kolme tytärtä: Tarja, Hanna-Mari ja Paula, joista Tarja ja Paula ovat näyttelijöitä. Siimes kuoli pitkään sairastettuaan lokakuussa 2016. Hänet on haudattu Elina Pohjanpään viereen Hietaniemen hautausmaalle.
Pentti Siimeksen elämästä ilmestyi Otavan kustantamana vuonna 2002 Lauri Meren kirjoittama 320-sivuinen kirja Pentti Siimes: Näyttämöllä, kotonaan.
Iso-Peräinen
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy.
Whidbey Island -luokka
Whidbey Island -luokka on Yhdysvaltain laivaston kahdeksan 1980-luvulta alkaen valmistetun aluksen muodostama Maihinnousualusluokka. Luokan aluksilla on mahdollisuus kuljettaa merijalkaväen ajoneuvoja ja helikoptereita tai V-22 Osprey -kuljetuskoneita. Kuljetuskansi on suunniteltu neljälle LCAC-ilmatyynyalukselle ja kannelle on viisi ramppia ajoneuvojen kuormaukseen.
Vuonna 2009 aluksilla on aloitettu modernisointi, minkä tulee mahdollistaa palveluksessa pysyminen vuoteen 2038. Viimeisen aluksen modernisoinnin piti valmistua 2014. Modernisoinnin aikana alusten propulsiojärjestelmä uusitaan parannettaessa polttoainetehokkuutta ja ylläpitoa.
Varatuomari
Varatuomari (lyh. VT, ) on oikeustieteellinen arvonimi Suomessa.
Varatuomarin arvo voidaan myöntää oikeustieteellisen ylemmän korkeakoulututkinnon eli oikeustieteen maisterin tutkinnon suorittaneelle henkilölle, joka on suorittanut tuomioistuinharjoittelusta annetun lain mukaisen tuomioistuinharjoittelun.
Käräjänotaarin tulee käräjäoikeudessa saada kokemusta tuomarin tehtävistä sekä hovi- ja hallinto-oikeudessa esittelijän tehtävistä. Käräjänotaarille osoitettujen työtehtävien tulee riittävän monipuolisesti perehdyttää häntä näihin tehtäviin ja tuomioistuimen toimintaan. Tuomioistuinlain 2 §:n mukaisesti käräjänotaari toimii käräjäoikeudessa käräjäoikeuden puheenjohtajana. Käytännössä käräjänotaarit ratkaisevat itsenäistä ratkaisuvaltaa käyttäen käräjäoikeuksissa käräjäoikeuden puheenjohtajana toimien riita-, rikos- ja hakemusasioita.
Hovioikeudessa käräjänotaari avustaa asioiden valmistelussa. Hän voi pitää pöytäkirjaa hovioikeuden istunnossa. Käräjänotaari voidaan työjärjestyksessä määrätä toimimaan myös hovioikeuden esittelijänä.
Hallinto-oikeudessa käräjänotaari avustaa asioiden valmistelussa ja toimii hallinto-oikeuden esittelijänä.
Tuomarinkoulutuslautakunta myöntää tuomioistuinharjoittelun suorittaneelle hakemuksesta varatuomarin arvonimen.
Ennen tuomioistuinharjoittelusta annetun lain voimaantuloa 1.1.2017 tuomioistuinharjoittelua suorittavat käyttivät hovioikeuden auskultantin arvonimeä sen jälkeen kun olivat vannoneet tuomarinvalan hovioikeuden presidentille.
Varatuomarin arvonimen myönsi ennen tuomioistuinharjoittelusta annetun lain voimaantuloa se hovioikeus, jonka tuomiopiirissä tuomioistuinharjoittelu on suoritettu. Nykyisin varatuomarin arvonimi ei ole säädettynä kelpoisuusvaatimuksena mihinkään valtion virkaan, mutta käytännössä harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta vain tuomioistuinharjoittelun suorittanut hakeutuu tuomarin tai syyttäjän tehtäviin. Yleensä harjoittelu suoritetaan melko pian oikeustieteen maisteriksi valmistumisen jälkeen.
Ennen vuoden 1993 alioikeusuudistusta varatuomarin tittelin saattoi saada myös puolen vuoden kihlakunnanoikeuden kansliassa notaarina tapahtuneen auskultoinnin ja 20 päivän kihlakunnanoikeuden puheenjohtajana toimimisen jälkeen. Vaihtoehtona oli silloinkin vuoden notaarina toimiminen ja 10 päivän kihlakunnanoikeuden puheenjohtajuus. Nykyisen käräjäoikeusauskultoinnin aikana käräjänotaarien puheenjohtajana istuttavaksi annettavien juttujen laatu on rajoitettu vähäisiin asioihin, mitä muodollista rajoitusta ei aiemmassa auskultointijärjestelmässä ollut.
Lichfieldin piispa
Lichfieldin piispa on Englannin kirkon Lichfieldin hiippakunnan piispa.
SEAT
SEAT (esp. Sociedad Española de Automóviles de Turismo, vapaasti käännettynä  espanjalainen henkilöautoja valmistava yritys) on espanjalainen autonvalmistaja ja osa Volkswagen-konsernia. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Espanjan Martorellissa (Barcelona), jossa valmistetaan vuosittain lähes 500 000 autoa. Autojen tekniikka on samaa Volkswagen-konsernin muiden merkkien eli Audin, Volkswagenin ja Škodan kanssa. Konsernin eri merkkien välisessä markkinointistrategiassa SEAT edustaa urheilullisuutta yhdessä Audin ja Lamborghinin kanssa niin sanotussa ”Audi Brand Groupissa”. Vuonna 2015 SEATin eniten valmistettu malli oli SEAT Leon ja suurin markkina-alue oli Saksa.
Historia
SEATin perusti 9. toukokuuta 1950 valtio-omisteinen holding-yhtiö, Instituto Nacional de Industria. Vuonna 1953 SEAT aloitti Fiat-mallien lisenssivalmistuksen ja jatkoi Fiatin eri mallien lisenssivalmistusta lähes kolmen ensimmäisen vuosikymmenen ajan. Erityisen tärkeä malli tehtaalle oli pieni SEAT 600 -malli, jonka avulla Espanja autoistui. SEATilla oli myös oma tuotekehitysosasto, jonka ansiosta syntyi esimerkiksi neliovinen SEAT 800 -malli, jonka pohjana oli jatkettu 600-malli ja jota emomerkki Fiatilla ei ollut. Fiat vetäytyi eroon toiminnasta vuonna 1980, ja kaksi vuotta myöhemmin aloitettiin yhteistyö Volkswagenin kanssa. Nykyisin SEAT on kokonaan Volkswagenin omistuksessa.
Nykyiset automallit
thumb|SEAT León
Vanhoja automalleja, joita ei enää valmisteta
thumb|SEAT 600
BotniaTV
BotniaTV oli Vaasassa toiminut VLP:n (Vaasan Läänin Puhelin), PSP:n (Pietarsaaren Seudun Puhelin) sekä KOPU:n (Kokkolan Puhelin) kaapeliverkoissa näkynyt paikalliskanava, joka näkyi jokaisessa kaapelitaloudessa Vaasan, Seinäjoen ja Kokkolan muodostaman "kolmion" sisällä. BotniaTV lakkautettiin kesäkuussa 2013.
Ohjelmat koostuivat Vaasan ja Mustasaaren kaupungin/kunnanvaltuuston kokouksista, kahdella kielellä esitettävistä paikallisuutisista (ti-pe), sekä sekalaisista ohjelmista ruoanlaitosta fitness-ohjelmiin. Osa ohjelmista oli omatuotantoa ja osa saatu/ostettu Turku-TV:ltä tai Jyväskylän paikallistelevisiolta. Ohjelmaa oli pääosin klo 18–22 välillä sekä perjantai- ja lauantaiöisin näytettiin juonnettua tekstiviestichattia. Päivisin näytettiin infokehää. Kanavalla oli myös oma tekstitelevisio.
Erikoisuutena kanavalla oli puhelimella ohjattava citykamera, jolloin soittaja oli voinut ohjata Vaasan keskustassa olevan linkkitornin huipulla olevaa kameraa ja nähdä kameran kuvaa kanavalta (mikäli ei ollut muuta ohjelmaa).
Laulurastas
Laulurastas (Turdus philomelos) on varpuslintuihin kuuluva rastaslaji.
Koko ja ulkonäkö
Laulurastas on selkäpuolelta harmaanruskea, rinta ja kyljet ovat mustapilkkuiset ja vatsa valkoinen. Kainalohöyhenet ovat kellahtavat (vrt. punakylkirastas). Jalat ovat pitkät, suuret silmät ovat tummat. Pituus on 20–22 cm, siipien kärkiväli 33–36 cm ja paino 60–70 g.
Ääni on kova tiksahdus ”tsik”. Varoittaa pesällä kiihkeällä säksätyksellä. Laulu on erittäin melodista ja monimuotoista. Koiras esittää sitä yleensä kuusen latvasta, ja tyyninä iltoina laulu kuuluu satojen metrien päähän. Kesä–heinäkuussa laji voi laulaa läpi yön.
Vanhin suomalainen rengastettu laulurastas on ollut 13 vuotta, 7 kuukautta ja 16 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen vähintään 17 vuoden ja 8 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys
Laulurastasta tavataan lähes koko Euroopassa. Välimerenmaissa kanta on hajanainen. Esiintyy myös paikoin Lähi-idässä ja keskisellä Venäjällä Kiinan rajoille asti. Euroopan populaatio on kooltaan 40–71 miljoonaa yksilöä. Suomessa laji pesii koko maassa, Lapissa harvalukuisempana. Suomen pesimäkanta on 800 000 – 1 200 000 paria. Lajia esiintyy myös luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle istutettuna vieraslajina Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Laulurastas muuttaa syys–lokakuussa Länsi- ja Etelä-Eurooppaan sekä Pohjois-Afrikkaan. Pääosa laulurastaistamme talvehtii Iberian niemimaalla. Keväällä se palaa huhti–toukokuussa, päämuuton sattuessa vapun tienoille. Se on yömuuttaja, ja hyvinä muuttoöinä voi taivaalta kuulla sen tiksahduksia satamäärin.