cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pirttijärvi–Riihijärvi
Vesistösuhteet
Pirttijärvi–Riihijärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Arvajan alueeseen (14.261) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,1 metriä mpy. Siihen laskee yhteensä kahdeksan järveä tai lampea. Riihijärven luoteispäähän laskee Hassinkoskea pitkin Lammi, pohjoispäähän Järveisjärvi ja Kaakkolammi ja lounaispäähän Pirulammi. Kaijanjärven pohjoispäähän laskee Hehkoslammi. Pirttijärven luoteispäähän laskee Koukkulammi ja eteläpäähän Vehkajärvi ja Pieni Vehkajärvi. Pirttijärvi–Riihijärvi laskee Pirttijärven länsipäästä lähtevää Kapalokoskea pitkin Kapalojärvi–Lehmijärveen. Kapalokosken pudotus on 0,2 metriä.
Stanislas Kaburungu
Stanislas Kaburungu (s. 7. lokakuuta 1935) on burundilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ngozin hiippakuntaan 3. syyskuuta 1961 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 5. syyskuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi André Makarakiza, jota avustivat Joseph Martin ja Nestor Bihonda.
Kaburungu erosi tehtävistään 14. joulukuuta 2002.
Juho Jouppi
Juho Juhonpoika Jouppi (13. helmikuuta 1870 Seinäjoki – 16. marraskuuta 1932 Seinäjoki) oli Seinäjokelainen kunnallismies ja Talousneuvos. Hän toimi Seinäjoen kunnallsikokouksen puheenjohtaja 1902–1917, Seinäjoen kauppalanvaltuuston puheenjohtajana 1919–1920, 1923–1926, 1929–1931 sekä Seinäjoen maalaiskunnan kunnanvaluston ensimmäisenä puheenjohtaja 1929–1931
Vehkajärvi (Kuhmoinen, Haikupohja)
Vehkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Haikupohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä on kolme vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tie pohjoisesta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Arvajan alueeseen (14.261) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,6 metriä mpy. Siihen laskee yksi oja. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä, yhtyy Pienestä Vehkajärvestä tulevan ojan kanssa ja laskee 2,4 kilometrin päässä Pirttijärvi–Riihijärveen. Laskuojan pudotus on 40,5 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järven rannoista puolet oli peltoa. Vuoteen 1986 pellot olivat metsittyneet ja peltoa oli enää järven pohjoispuolella.
Manusinpitta
Levinneisyys
Manusinpittaa tavataan Manusin saarella, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 800 km2. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen kanta on pieni ja vähenemässä.
Skopas
Skopas (, ; n. 395–350 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Parokselta ja toimi noin vuosina 370–350 eaa.
Skopaan tunnetuimpia töitä ovat Apollon Kitharoidos ja Meleagros. Hän osallistui myös Halikarnassoksen mausoleumin koristeluun. Skopaan patsaille ovat tyypillisiä syvällä olevat silmät sekä lievästi raollaan oleva suu. Materiaalina hän käytti yksinomaan marmoria.
Elämä ja ura
Skopaan henkilöhistoriasta ei tiedetä paljoakaan. Hän vaikutti 300-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Skopas oli mukana uudelleenrakentamassa Athene Alean temppeliä, mikä pantiin alulle vuonna 394 eaa. heti vanhan temppelin palon jälkeen. Hän oli mukana tekemässä myös Halikarnassoksen mausoleumin veistoskoristeluja vuonna 350 eaa. Plinius vanhemman mukaan Skopas olisi osallistunut myös Efesoksen Artemiin temppelin rakentamiseen.
Plinius sijoitti Skopaan uran alun virheellisesti jo 90. olympiadin aikaan eli vuoteen 420 eaa. yhdessä muun muassa Polykleitoksen ja Myronin kanssa. Ajoitusvirhe on seurausta hänen käyttämästään tavasta muodostaa taiteilijaluetteloita. Joskus asiaa on selitetty sillä, että 400-luvulla eaa. olisi vaikuttanut toinen Skopas, Skopas Elisläinen, mutta tälle ei ole perusteita.
Näillä perusteilla Skopaan toiminta ajoittuu noin vuosille 395–350 eaa., tai jonkin verran aikaisemmaksi tai myöhemmäksi. Hän oli todennäköisesti hieman Praksitelesta vanhempi. Skopas ja Praksiteles olivat peloponnesolaissodan jälkeen kehittyneen myöhemmän ateenalaisen (attikalaisen) kuvanveistokoulukunnan merkittävimmät edustajat. Koulukunta voidaan erottaa Feidiaan varhaisemmasta attikalaisesta koulukunnasta.
Teokset
Skopas teki sekä arkkitehtuuria ja rakennusten koristeveistoksia että patsaita. Hän teki veistoksensa pääasiassa marmoriin, johon oli kotisaarellaan tottunut. Hänen mainitaan tehneen kuitenkin myös pronssitöitä.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|upright=0.66|[[Skopaan Meleagros, roomalainen kopio alkuperäisestä n. 340–330 eaa.]] pienoiskuva|upright=0.66|[[Ludovisin Ares, roomalainen kopio alkuperäisestä n. 320 eaa.]]
Skopas oli Pausaniaan mukaan Tegeassa sijainneen Athene Alean temppelin arkkitehti. Temppeli oli koko Peloponnesoksen suurin ja hienoin, ja yhdisteli doorilaista, joonialaista ja korinttilaista tyyliä. Skopas toimi sekä temppelin rakennus- että veistosohjelman valvojana, ja todennäköisesti teki sen veistokset tai ainakin monet niistä itse.
Temppelin itäpään päätykolmion veistoskoristelu esitti Kalydonin metsäkarjun ajoa. Sen keskellä oli metsäkarju itse, ja sen toisella puolella Atalante, Meleagros, Theseus, Telamon, Peleus, Polydeukes, Iolaos, Prothoos ja Kometes, ja toisella puolella Ankaios, Epokhos, Kastor, Amfiaraos, Hippothoos ja Peirithoos. Länsipään päätykolmiokoristelu esitti Telefoksen ja Akhilleuksen taistelua Kaikoksen tasangolla.
Efesoksen Artemiin temppeli
Plinius mainitsee Skopaan myös tuhopolton jälkeen uudelleenrakennetun Artemiin temppelin yhteydessä. Epäselvää tekstikohtaa on usein tulkittu niin, että Skopas olisi veistänyt ainakin yhden temppelin veistoskoristelluista pylväistä, joita oli 36. Toisaalta kohta on tulkittu myös niin, että Skopas olisi toiminut temppelin arkkitehtina. Yleensä arkkitehdiksi mainitaan Deinokrates, mutta työn suuruuden vuoksi niitä olisi periaatteessa voinut olla useampia. Myös Pausanias mainitsee Skopaan tehneen joitakin töitä Jooniassa.
Antiikki
thumb|Kuva [[Ateenan Akropoliilta. Naista esittävät karyatidipylväät kannattelevat Erekhtheion-temppelin kattoa.]]
Skopas
Arkkitehtuuri
Skopas veisti Halikarnassoksen mausoleumin itäsivun friisin. Muiden sivujen veistäjät olivat Bryaksis, Leokhares ja Timotheos (tai joidenkin lähteiden mukaan Praksiteles), jotka kaikki olivat ateenalaisia. Pliniuksen mukaan veistokset nähtiin antiikin aikana toinen toistaan hienompina. Friisin säilyneistä osista ei ole mahdollista päätellä, onko niissä jäljellä yhtään Skopaan työtä vai ei.
Antiikki
Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa. – 500 jaa.
Ajuruohot
Ajuruohot (Thymus) on noin 350-lajinen kasvisuku.
Antiikki
Antiikin ajaksi kutsutaan muinaisen Kreikan ja Rooman suuruuden aikaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä, koska on katsottu, että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Muun muassa monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Antiikista ovat peräisin myös latinalaiset aakkoset – foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana niin sanotuksi latinalaiseksi kirjaimistoksi, joka on käytössä useimmissa länsimaissa, myös Suomessa.
Skopas
Veistokset ja veistosryhmät
Plinius mainitsee Skopaan tekemät Afroditen, Pothoksen ja Faithonin patsaat Samothrakella. Hän mainitsee myös alastoman Afrodite-patsaan, joka oli roomalaisella kaudella Brutus Callaicuksen rakennuttamassa temppelissä Roomassa.
Ajuruohot
Ajuruoholajeja
Ajuruoholajeja Suomessa:
Muita lajeja:
Skopas
Veistokset ja veistosryhmät
Pausanias mainitsee Skopaan tekemän pronssiryhmän, joka esitti Afrodite Pandemosta ratsastamassa vuohella. Se oli Eliissä samassa temppelissä kuin Feidiaan kullasta ja norsunluusta tekemä Afrodite Urania. Megaran Afroditen temppelissä oli Skopaan tekemä marmorinen ryhmä, jossa olivat Eros, Himeros ja Pothos.
Apollon- ja Artemis-aiheet pienoiskuva|upright=0.66|[[Apollon Kitharoidos, roomalainen kopio 100-luvulta jaa.]]
Skopas teki Pytholaisen Apollonin patsaan, jossa jumala soittaa lyyraa. Augustus sijoitti sen roomalaisella kaudella Apollo Palatinuksen temppeliin kunnioittaakseen voittoaan Aktionin taistelussa. Siksi Plinius kutsuu veistosta Apollo Palatinukseksi, ja roomalaisissa rahoissa se esiintyy myös tällä nimellä sekä Apollo Actiuksen nimellä. Rahojen kuvitusten sekä Propertiuksen antaman kuvauksen perusteella veistos voidaan tunnistaa Apollon Kitharoidos -tyypin (Kitharaa soittava Apollon) alkuperäisveistokseksi. Skopaan nimiin laitettiin myös kaksi Artemiin patsasta. Toisen mainitsee Pausanias, toisen Lukianos.
Tunnetuin tähän ryhmään kuuluva veistos oli veistosryhmä, joka esitti Nioben lasten surmaa. Se oli Pliniuksen aikana Roomassa Apollo Sosianuksen temppelissä. Ei kuitenkaan tiedetty, oliko ryhmä Skopaan vai Praksiteleen tekemä.
Dionysos-aiheet
Skopaan on nähty olleen ensimmäinen, joka pyrki esittämään veistoksissa bakkhista ekstaasia. Plinius mainitsee Skopaan tekemän Dionysoksen patsaan. Muut kirjailijat mainitsevat hänen tekemänsä mainadin, jolla oli liehuvat hiukset.
Muut jumaluudet
Plinius laittoi Skopaan nimiin Hestian eli Vestan patsaan Serviliuksen puutarhoissa, Areen eli Marsin patsaan Brutus Callaicuksen rakennuttamassa Marsin temppelissä, sekä Athenen eli Minervan patsaan Knidoksessa. Muut kirjailijat mainitsevat seuraavat veistokset: Hermeen patsas; marmorinen Herakles Sikyonissa; parraton Asklepios ja Hygieia Gortyksessa; Hekate Argoksessa; sekä kaksi erinystä Ateenassa. Skopas teki myös Athenen patsaan, joka sijaitsi Apollon Ismenioksen temppelin sisäänkäynnillä Theban porttien ulkopuolella, vastaapäätä Feidiaan tekemää Hermestä. Nämä veistokset tunnettiin yhdessä nimellä Pronaoi.
Leuke-saaren Akhilleus
Antiikki
Klassisella tai klassillisella kulttuurilla tarkoitetaan yleensä erityisesti antiikin ajan kulttuuria.
Skopas
Veistokset ja veistosryhmät
Skopaan tunnetuin teos oli veistosryhmä, joka esitti Akhilleusta ja merenjumaluuksia Leuken saarella. Siinä olivat kuvattuna Akhilleus, Poseidon ja Thetis; hippokampeilla, delfiineillä ja suurilla kaloilla ratsastavia nereidejä; sekä tritoneita ja erilaisia merihirvöitä. Roomalaisella ajalla ryhmä oli sijoitettu Neptunuksen temppeliin Roomassa lähellä Circus Flaminiusta.
Mielenterveysomaisten keskusliitto – FinFami
Mielenterveysomaisten keskusliitto – FinFami on vuonna 1991 perustettu sosiaali- ja terveysalan järjestö, johon kuuluu 17 jäsenyhdistystä ympäri Suomea. FinFami on alueellisten omaisyhdistysten keskusjärjestö ja mielenterveyskuntoutujien omaisten valtakunnallinen edunvalvoja.
Mielenterveysomaisten keskusliitto – FinFamin toiminnan tarkoituksena on tukea ja palvella alueellisia jäsenyhdistyksiä työssä mielenterveysomaisten hyväksi. Keskusliitto lisää mielenterveysomaisia koskevaa tietoutta ja omaistyön asiantuntijuutta. Sen vaikuttamistyö kohdistuu muun muassa mielenterveysomaisia koskeviin asioihin poliittisessa päätöksenteossa ja palvelujärjestelmän kehittämisessä. Keskusliitto kehittää omaistyötä yhdessä alueellisten omaisyhdistysten sekä muiden toimijoiden kanssa, osallistuu yhteiskunnalliseen keskusteluun ja ylläpitää kansainvälisiä yhteyksiä. Lisäksi se tukee ja kehittää vapaaehtoisille suunnattua toimintaa.
Keskusliitto julkaisee myös Labyrintti-lehteä, joka on ainoa mielenterveysomaisille suunnattu lehti Suomessa.
Mielenterveysomaisten keskusliitto – FinFamin toimintaa rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Mielenterveysomaisten keskusliitto – FinFami on SOSTEn jäsen.
Skopas
Veistokset ja veistosryhmät
Muut veistokset
Plinius mainitsee vielä Skopaan tekemän Kaneforoksen eli korinkantajaa esittäneen veistoksen, joka oli hänen aikanaan Asinius Pollion kokoelmissa. Plinius antaa myös ymmärtää, että Skopas olisi tehnyt filosofeja esittäneitä patsaita, mutta kohta on epäselvä, ja sen paikkansapitävyys on kyseenalaistettu.
Orféas
Orféas (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ορφέα, Dimotikí Enótita Orféa) on yksi Souflín kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 4 761 (vuonna 2011).
Antiikki
Antiikintutkimus on poikkitieteellinen antiikkia tutkiva tieteenala, johon kuuluvat muun muassa klassillinen filologia ja klassillinen arkeologia.
Orféas
Kunnallisyksikön osat
Orféaksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Antiikki
Kreikkalainen antiikki
Antiikin Kreikkaa on pidetty eurooppalaisen sivistyksen kehtona. Kreikkalainen kulttuuri perustui monilta osin aikaisempien korkeakulttuurien, esimerkiksi egyptiläisten ja foinikialaisten luomalle perinnölle.
Roomalainen antiikki
Rooman valtakunta alkoi laajentuessaan dominoida antiikin maailmaa. Se paitsi loi omia kulttuurimuotojaan (muun muassa kristinusko, roomalainen laki), myös välitti antiikin kreikkalaista kulttuuria edelleen keskiajalle ja uudelle ajalle.
Filosofia
Klassinen kreikkalainen filosofia suuntautui ennen kaikkea inhimilliseen järkeen, hyveisiin, kyselemällä tehtyyn tutkimukseen ja asioiden perusteiden etsintään. Se perustui kreikkalaisiin ihanteisiin, joissa tärkeintä oli hyveen kehittäminen ja hyvä elämä kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa, poliksessa.
Kreikkalainen filosofia laski pohjan modernille tieteelle ja filosofialle monilla tavoilla. Varhaisesta kreikkalaisesta filosofiasta kulkevat selkeät katkeamattomat linjat varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, keskiajan filosofiaan, renessanssiin, valistusaikaan ja nykyajan kriittisiin tieteisiin.
Kirjallisuus
Antiikin kirjallisuuden alkuvaihetta aina hellenistisen kauden alkuun saakka kuvaa vahva suullinen perinne ja se, että kirjallisuus oli tarkoitettu pitkälti esitettäväksi. Antiikin varhaisinta kirjallisuutta ja samoin länsimaisen kirjallisuuden alkua edustavat Homeroksen runoelmat, jotka kirjoitettiin ylös suhteellisen varhain kreikkalaisen kirjaimiston kehittämisen jälkeen, todennäköisesti 700-luvulla eaa. Kreikan klassisella ajalla (noin 508–323 eaa.) ja Rooman klassisella ajalla (noin 80 eaa. – 14 jaa.) syntyivät monet suuret teokset, jotka ovat edelleen homeerisen kirjallisuuden ohella länsimaisen kirjallisen kulttuurin ytimessä. Kreikkalainen kirjallisuus vaikutti merkittävästi roomalaisen kirjallisuuden syntyyn.
Tiede
Antiikin tieteen historia liittyy läheisesti antiikin filosofian historiaan, koska useimmat tieteet eivät olleet vielä tuolloin erkaantuneet filosofiasta, vaan ne luettiin sen osaksi. Antiikin tieteen tunnuspiirteitä ovat instituutiomaisuus, teoreettisuus yhdistettynä filosofiseen pohdiskeluun uskonnoista ja mytologioista riippumatta.
Urheilu
Antiikin kulttuurissa urheilulla oli merkittävä rooli. Urheileminen oli kreikkalaisille itsestäänselvyys ja hyve. Liikkumattomuutta pidettiin sivistyksen puutteena ja sopusuhtainen lihaksikas keho oli osa kreikkalaista kauneusihannetta. Urheilulla oli myös tärkeä osa sotaväen kunnon ylläpitämisessä. Urheilu oli kreikkalaisia yhdistävä tekijä sen uskonnollisen ulottuvuuden kautta. Urheillessaan kreikkalainen palveli jumalia ja teki heille kunniaa, ja suurimmat urheilukisat pidettiinkin tärkeimpien uskonnollisten juhlien yhteydessä.
André Makarakiza
André Makarakiza M. Afr. (30. kesäkuuta 1919 – 17. huhtikuuta 2004) oli burundilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. elokuuta 1951 ja nimitettiin 21. elokuuta 1961 Ngozin hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta 1961. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Martin, jota avustivat Aloys Bigirumwami ja Michel Ntuyahaga.
Makarakiza sai 5. syyskuuta 1968 nimityksen Gitegan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 6. marraskuuta 1982. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
David Herd
thumb|Herd (1963) David George Herd (15. huhtikuuta 1934 Hamilton, Skotlanti – 1. lokakuuta 2016 ) oli skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Herd aloitti uransa Stockport Countyssa, josta Arsenal osti hänet 10 000 punnalla vuonna 1954. Herd pelasi ensi kertaa Arsenalissa seuraavana vuonna Leicester Cityä vastaan. Hänestä tuli nopeasti seuran paras maalintekijä. Kaudella 1960–61 Herd teki huikeat 29 maalia. Arsenal joutui myymään Herdin rahavaikeuksien takia Manchester Unitediin 1. heinäkuuta 1961. 107 Arsenal-maalillaan Herd on seuran historian 15. paras maalintekijä.
Herd pelasi ensi kerran ManUssa 19. elokuuta 1961 ottelussa West Ham Unitedia vastaan. Hän auttoi maaleillaan Unitedia voittamaan FA Cupin vuonna 1963, kaksi liigamestaruutta ja vuoden 1968 Euroopan Cupin. Herd pelasi Unitedissa 265 ottelua, tehden 145 maalia. Hän oli seuran historian kymmeneksi paras maalintekijä. Herd edusti urallaan myös Stoke Citya.
Skotlannin maajoukkuetta Herd edusti 5 kertaa.
Manchester Unitedin kannattajasivusto kertoi 1. lokakuuta 2016 Herdin kuolleen 82-vuotiaana.
Oessaare laht
Oessaare laht (myös Põllumaa laht, Siiksaare laht) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 121 hehtaaria ja se muodostuu suuresta järvialtaasta ja kapeasuisesta lahdesta, jota kutsutaan nimellä Poka laht. Sen lahdensuu on 50 metriä leveä. Pääallas on 1,4 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Poka laht on 580 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Saaria on 4, joiden yhteinen pinta-ala on 4,5 ha. Suurin saari on pyöreä ja halkaisijaltaan 230 metriä. Järveen laskevat pitkät Masa kraavi (Silmajõgi) ja Lõve jõki, jotka laskevat järven pääaltaaseen ja Poka oja, joka laskee Poka lahteen. Järvellä on mereen kaksi laskuojaa. Mõrrasilm on 200 metriä pitkä oja, joka lähtee Poka lahdesta. Enima silm on 1,0 kilometriä pitkä oja, joka lähtee pääaltaasta ja laskee mereen viereiseen lahteen kuin ensimmäinen oja. Meri on laaja ja saarikkoinen Laidevahen lahti, jonka Saarenmaan kaakkoispuolelle aukeava suu on varsin kapea. Se on kuroutumassa omaksi järveksi, mutta siinä on edelleen suolaista vettä. Järven valuma-alueen laajuus on 159,0 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys 1,6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0012 kuutiokilometriä eli 1,2 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 11,8 kilometriä ja se on pääasiassa soistunutta ruovikkoa. Järven itärannat ovat metsää ja siellä sijaitsee Oessaaren kylä ja kaakossa sijaitsee Siiksaaren kylä.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen.
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen. Vaikka Laidevahen lahti on kapeasuinen, kulkeutuu siihen suolaista vettä. Oessaaren lahti on itse asiassa järvi, mutta sen vedenpinta on samalla tasolla tai hieman korkeammalla kuin se on meressä. Korkean veden aikana järveen virtaa suolaista vettä, jolloin makea vesi suolaantuu välillä. Järven vesi onkin murtovettä.
Luontoarvoja
Lahdella, järvissä ja niiden lähiympäristöissä elää ja pesii runsaasti lintuja, joille on perustettu Natura 2000 -suojelualue.
Ajanta
Ajanta on kylä Intiassa Maharashtran osavaltiossa, 320 kilometriä Mumbaista. Siellä on ajanlaskumme alusta peräisin olevaa luolataidetta ja arkkitehtuuria. Ajanta on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Ajantan luolat ovat buddhalaisen kallioarkkitehtuurin loistavia edustajia. Luolia koristavat uskontoon liittyvät seinämaalaukset. Kallioon rakennettuina temppelit ovat säilyneet kaksituhatta vuotta, kun samanaikaiset puurakennukset ovat jo hävinneet. Luolat ovat hevosenkengän muotoisessa rotkossa noin kolmen kilometrin päässä kylän keskuksesta. Luolia on 30, ja ne ovat 10–30 metrin korkeudella rotkon pohjalta. Rotkon pohjalla virtaa Waghorajoki. Luolissa on viisi eri pyhäkköä ja 25 erikokoista luostaria. Kuhunkin luostariin kuuluu keskushalli ja sitä ympäröivät asuinkammiot. Uudemmissa luostareissa on myös kuvasyvennys. Pyhäköissä on keskushalli, julkisivu ja sen takana apsis, jonka keskuksena on stupa.
Luolat ovat luultavasti olleet aluksi osittain luonnonmuodostamia, mutta niitä on huomattavasti laajennettu ja koristeltu kaivertamalla. Kuusi luolaa on jäänyt keskeneräiseksi, ja ne paljastavat rakentamisen tavan. Paikaksi valittiin tasainen basalttikallio ja merkittiin sen julkisivun paikka. Louhinta tehtiin rautatyökaluilla. Esimerkiksi luolasta 11 oli poistettava yli 350 m³ kalliota. Työ tehtiin ylhäältä alaspäin, niin että telineitä ei tarvittu. Ensin tehtiin keskushalli, ja sen jälkeen asuintilat sen ympärille. Lopuksi tehtiin viimeistelytyö, joka sisälsi veistosten teon ja pintojen hionnan. Rosoiset pinnat saatiin sileiksi levittämällä niihin hiekan, kasvikuitujen, akanoiden ja heinän sekoitusta. Pinta kiinnitettiin kalkkilaastilla. Luolien suuaukolla saatettiin tarvita pilareita tai muita tuki- ja koristerakenteita. Monet niistä on veistetty jäljittelemään puurakenteita, kuten ruoteita, ulokkeita ja kattoparruja).
Luolien rakennusajasta on eri käsityksiä. Yleisesti hyväksytyn teorian mukaan ne on tehty kolmessa vaiheessa. Vanhimmat on tehty 200 eaa. - 200 jaa., toiset 500-luvulla ja viimeinen ryhmä 600-luvulla. Aluetta 400-500-lukujen aikana hallinnut Vakataka-dynastia oli brahamalais-hindulainen, mutta huolehti näiden buddhalaisten rakennelmien tekemisestä, koska luolasto oli vilkkaan kauppareitin varressa ja palveli ohikulkevia kauppiaita ja pyhiinvaeltajia.
Unescon maailmanperintökohteet Bangladeshissa
Unesco on nimennyt Bangladeshista kolme kohdetta maailmanperintöluetteloon. Kohteet ovat merkittäviä kulttuuri- tai luonnonperintönsä ansiosta.
Pirulammi (Kuhmoinen, Puukkoinen)
Pirulammi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Puukkoisen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Lammen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Karl Bomansson
pienoiskuva|Karl Bomansson Karl August Bomansson (5. huhtikuuta 1827 Saltvik – 7. helmikuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja arkistonhoitaja. Vuodesta 1862 hän oli dosentti historiassa Helsingin yliopistossa. Vuosina 1870–1883 hän oli valtionarkistonhoitaja.
Vuonna 1853 Bomansson oli mukana järjestämässä senaatin arkistoa, ja oli myös muuttamassa arkistoa uudenaikaiseksi. Tiedemiehenä hän oli varsinkin kiinnostunut Ahvenanmaan historiasta. Hän kirjoitti teokset Kastelholm (1856) ja Om Ålands folkminnen (1859), joista viimeksi mainittu oli ensimmäinen varsinainen teos arkeologiasta Suomessa. Bomansson otti osaa kaivauksiin Kökarissa 1867. Hänen apulaisenaan oli silloin Johan Reinhold Aspelin.
Vuoden 1812 sota
Vuoden 1812 sota oli 18. kesäkuuta 1812 – 17. helmikuuta 1815 käyty sota Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä. Sodan taustalla olivat Napoleonin sotien aiheuttamat jännitteet maiden välillä esimerkiksi kauppaan liittyen. Sodan päätti Gentin rauha 24. joulukuuta 1814, mutta tiedon hitaan liikkumisen takia sodan suurin taistelu New Orleansista käytiin rauhan solmimisen jälkeen tammikuussa 1815. Gentin rauha palautti sotaa edeltäneen tilanteen. Britit pitivät joidenkin yhdysvaltalaisten havitteleman Kanadan, kun taas Yhdysvalloissa sotaa pidettiin voittona maan säilyttäessä itsenäisyytensä.
Tausta
thumb|vasen|Kartta sodan kulusta. Vuoden 1812 sodan taustalla oli Euroopassa alkaneet Napoleonin sodat. Euroopassa Ranska (Ranskan ensimmäinen keisarikunta) oli asettanut Isolle-Britannialle (Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta) mannermaasulun, ja brittialukset estivät vastineeksi muiden maiden aluksia käymästä kauppaa Ranskan kanssa. Pysäytetyksi päätyivät myös amerikkalaiset laivat, vaikka Yhdysvallat oli puolueeton ja vetosi merten vapauteen. Brittien pysäyttämillä yhdysvaltalaislaivoilla oli usein töissä brittilaivastosta karanneita merimiehiä, jotka saivat parempaa palkkaa amerikkalaisilla aluksilla. Kun laivat pysäytettiin, britit käyttivät tätä syynä amerikkalaisalusten miehistön pakottamiselle omille laivoilleen usein riippumatta siitä, olivatko he brittejä tai amerikkalaisia. Vastauksena brittien toimille presidentti Thomas Jefferson päätti kieltää amerikkalaislaivoja purjehtimasta Atlantilla. Taloudellisesti päätös oli isku etenkin Uuden Englannin satamille. Vuonna 1808 presidentiksi noussut Jeffersonin ulkoministeri James Madison päätti avata kaupan uudestaan. Ranska suostui tekemään mannermaasulussa poikkeuksen Yhdysvaltojen suhteen, mutta britit eivät luopuneet merisaarrostaan. Yhdysvallat kielsi jälleen kaupan Ison-Britannian kanssa vuonna 1810, ja jännitteet kasvoivat. Yhdysvaltalaisten mielestä britit kohtelivat heitä edelleen kuin siirtomaataan, ja brittien näkemyksen mukaan yhdysvaltalaiset osallistuivat toiminnallaan Ranskan harjoittamaan mannermaasulkuun.
Jännitteet Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä olivat kasvaneet myös Yhdysvaltojen länsirajalla. Britit miehittivät esimerkiksi sopimuksen vastaisesti rajalinnakkeita. Ylä-Kanadan kuvernööri John Graves Simcoe oli yrittänyt perustaa linnoituksen lähelle nykyistä Toledoa Ohiossa. Suunnitelmat sotkeutuivat kuitenkin yhdysvaltalaisten voitettua brittien intiaaniliittolaiset Fallen Timbersin taistelussa vuonna 1794. Napoleonia vastaan tällä välin Ranskassa sotaan ajautunut Iso-Britannia pyrki nyt rauhoittelemaan välejään Yhdysvaltoihin ja veti joukkonsa läntisiltä linnakkeilta niin sanotun Jayn sopimuksen nojalla. Brittien intiaaniliittolaiset menettivät näin aiemman tukensa. Heidän johtajakseen nousi kuitenkin shawnee-taustainen Tecumseh, josta tuli merkittävin intiaanien sotilasjohtajista sitten Joseph Brantin. Intiaanit olivat avoimessa sodassa amerikkalaisia vastaan vuoteen 1811 mennessä. Yhdysvaltalaiset siirtolaiset uskoivat brittien olevan intiaanien sodankäynnin taustalla, kun taas britit pitivät syytöksiä tekosyynä sodan aloittamiseksi.
Madison kutsui Yhdysvaltain kongressin koolle marraskuussa 1811. Kongressin kokoontuessa äänessä olivat etenkin republikaanien niin sanotut sotahaukat, kuten edustajainhuoneen puhemieheksi valittu kentuckylainen Henry Clay. Sotahaukat näkivät sodan Isoa-Britanniaa vastaan mahdollisuutena liittää Kanada Yhdysvaltoihin. Ylä-Kanadan englanninkielisen väestön uskottiin liittyvän sodassa yhdysvaltalaisten puolelle. Presidentti Madison allekirjoitti sodanjulistuksen Isolle-Britannialle 18. kesäkuuta 1812 ja sodanjulistus meni läpi edustajainhuoneesta äänin 79–49 ja senaatista äänin 19–13. Vain kaksi päivää aiemmin 16. kesäkuuta uusi Robert Banks Jenkinsonin johtama hallitus oli Isossa-Britanniassa poistanut kaupan rajoituksen yhdysvaltalaisilta, mutta uutinen saapui Atlantin yli Yhdysvaltoihin vasta kuukausi sodan julistuksen jälkeen. Sitä paitsi muita jännitteitä päätös ei olisi ratkaissut.
Sota
thumb|vasen|[[Thamesin taistelu 5. lokakuuta 1813.]] thumb|[[Eriejärven taistelu|Taistelu Eriejärvellä 10. syyskuuta 1813.]] Vuoden 1812 sodan pääsotanäyttämöt olivat Suurten järvien alue ja Atlantin valtameri. Yhdysvaltalaiset olivat suunnitelleet hyökkäyksen tekemistä Kanadan tiheimmin asutulle alueelle Niagaralla ja Detroitista käsin. Ylä-Kanadaa puolustanut kenraalimajuri Isaac Brock oli kuitenkin valmistautunut sotaan. Alueelle oli tuotu vahvistuksia, ja lisäksi hän oli nyt tuhansia intiaaneja 30 heimosta johtaneen Tecumsehin henkilökohtainen ystävä. Tecumsehin joukot eristivät Detroitin ja auttoivat brittejä valtaamaan Michilimackinacin tärkeän turkiskauppakeskuksen. Saman vuoden elokuussa Main Pocin johtamat potawatomit valtasivat nykyisen Chicagon paikalla sijainneen Fort Dearbornin ja surmasivat suurimman osan sen varuskunnan miehistä. Detroitissa kenraali William Hull antautui briteille muutamaa päivää myöhemmin ilman taistelua uskoessaan väärin vihollisen johtavan ylivoimaista joukkoa.
10. syyskuuta 1813 Oliver Hazard Perry voitti brittilaivaston Eriejärvellä käydyssä taistelussa, ja se mahdollisti Detroitin takaisinvaltauksen. 5. lokakuuta käytiin puolestaan Thamesin taistelu Morawiantownissa Ontariossa. Tecumsehin johtamat intiaanit pelastivat Procterin brittijoukot, mutta Tecumseh itse kaatui taistelussa. Tecumsehin kuolema johti puolestaan hänen johtamansa intiaaniliittouman hajoamiseen. Britit eivät odottaneet taistelun ratkeamista vaan kääntyivät pakoon jo ennen sen loppua. He menettivät siten Ylä-Kanadan länsiosat yhdysvaltalaisille. Muilla suunnilla britit olivat puolestaan ottaneet voitot Châteauguayssa, Montrealin eteläpuolella ja marraskuussa Crysler’s Farmin taistelussa. Samaan aikaan yhdysvaltalaiset vetäytyivät valtaamastaan Fort Georgesta, mutta ennen lähtöään he polttivat Newarkin kaupungin. Kostona brittikomentaja Gordon Drummond hävitti yhdysvaltalaisasutuksia New Yorkissa.
thumb|[[New Orleansin taistelu 8. tammikuuta 1815.]] Vuoteen 1814 mennessä yhdysvaltalaisten riveihin oli liittynyt uusia kyvykkäitä upseereja, kuten Jacob Brown, Winfield Scott ja Andrew Jackson. Jackson voitti sotaan ryhtyneet creek-intiaanien niin sanotut Punaiset kepit Alabamassa maaliskuussa, ja Brown valtasi Fort Erien Niagarajoen Kanadan puolella. 5. heinäkuuta hän voitti Phineas Riallin johtamat britit Chippawan taistelussa. Sodan verisin taistelu Lundy’s Lanen taistelu Riallin ja Brownin joukkojen välillä päättyi ilman selvää voittajaa. Osapuolet menettivät yhteensä yli 800 miestä. Britit olivat kuitenkin tällä välin voittaneet Napoleonin Euroopassa, ja he alkoivat tuoda vahvistuksia Amerikkaan. 5. elokuuta kenraali Robert Rossin johtamat britit valtasivat Yhdysvaltojen pääkaupungin Washingtonin. Washingtonissa britit polttivat presidentin virkatalon, joka sai myöhemmin tehdyissä korjauksissa mustuneille seinilleen uuden valkoisen maalipinnan. Rakennus tuli sittemmin tunnetuksi Valkoisena talona.
Britit alkoivat nyt olla valmiita rauhaan. Kansa alkoi Euroopassa olla väsynyt jo yli 20 vuotta jatkuneeseen sotimiseen. Venäjän keisari oli heti sodan alettua tarjoutunut toimimaan välittäjänä osapuolten neuvotteluissa, mutta ajatus oli aluksi hylätty Isossa-Britanniassa. Neuvottelut Belgian Gentissä alkoivat elokuussa 1814. Rauhansopimus allekirjoitettiin lopulta 24. joulukuuta, ja sen lopputuloksena oli status quo ante bellum eli tilanne ennen sotaa. Vuoden 1814 sodan suurin taistelu käytiin kuitenkin rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen tammikuussa 1815. Brittikomentaja Edward Pakenham ei ollut saanut tietää rauhan solmimisesta, vaan 8. tammikuuta hän johti jo aiemmin suunniteltua hyökkäystä New Orleansia vastaan. Taistelu päättyi kuitenkin Andrew Jacksonin johtamien yhdysvaltalaisten puolustajien voittoon.
Seuraukset
thumb|Gentin rauhansopimuksen allekirjoittaminen Gentin rauha ei ollut ratkaissut jännitteitä Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä. Osapuolet rakensivat varustuksia toisiaan vastaan vielä sodan päätyttyä. Kanada säilyi brittiläisenä, ja maalle kehittyi sittemmin Yhdysvalloista erillinen identiteetti. Tärkeä osa identiteetin rakentumisessa oli voitto yhdysvaltalaisten hyökkäysjoukoista. Toisaalta britit olivat menettäneet sodan aikana vaikutusvaltansa luoteisalueiden intiaanien keskuudessa, mikä mahdollisti sittemmin Yhdysvaltojen levittäytymisen kohti länttä. Yhdysvalloissa vuoden 1812 sotaa on pidetty voittona, koska maan itsenäisyys säilyi. Tunnetta voitosta vahvisti etenkin voitto New Orleansissa. Gentin rauhaa juhlittiin kansan keskuudessa yleisesti.
The Clash
The Clash oli vuonna 1976 perustettu brittiläinen punkrockyhtye, jonka tuotannossa oli runsaasti vaikutteita jamaikalaisesta musiikista.
Yhtyeen vaiheet
Yhtye nousi vuonna 1977 suosioon ensimmäisellä albumillaan The Clash, jolta varsinkin kappale ”White Riot” nousi punkklassikoksi. Vaikka The Clash olikin punkyhtye, sen musiikki erosi selvästi The Ramonesin yksinkertaisuudesta ja Sex Pistolsin nihilismistä. The Clash yhdisteli ennakkoluulottomasti monia musiikkityylejä poliittisesti kantaa ottaviin sanoituksiinsa.
The Clashin pääteoksena pidetään vuonna 1979 ilmestynyttä tupla-albumia London Calling, joka on usein äänestetty yhdeksi historian parhaista rocklevyistä. London Callingin hallitsevia piirteitä on musiikillinen eklektismi, joka yhdistelee punkrockin soundeihin ja hyökkäävään asenteeseen muun muassa reggaeta, skata, funkia ja kitarapoppia. Seuraavan vuoden Sandinista!-tripla-albumia on arvosteltu liiallisuuksiin menemisestä. Vuoden 1982 Combat Rock oli kohtalainen menestys, joka sisälsi esimerkiksi kappaleet ”Rock the Casbah” ja ”Should I Stay or Should I Go”.
The Clashin viimeinen albumi Cut the Crap julkaistiin 1985. Monet pitävät sitä enemmän laulaja Joe Strummerin ja manageri Bernie Rhodesin projektina kuin todellisena The Clash -albumina. Yhtye lopetti toimintansa vuoden 1986 alussa. Joe Strummer kuoli vuonna 2002 sydänkohtaukseen, mikä lopetti pitkään liikkuneet huhut The Clashin paluusta.
The Clash on vaikuttanut moniin nykyajan punkyhtyeisiin.
The Clash esiintyi Ruisrockissa 4. elokuuta 1979.
Ampumasuunnistus
Ampumasuunnistuskilpailu koostuu kolmesta osalajista, jotka ovat ammunta, kartanluku ja suunnistus. Kilpailijoiden keskinäinen sijoitus ratkeaa kokonaisajan perusteella.
Ampumapaikalla kilpailijat ampuvat osumasta kaatuviin tauluihin sekä makuulta että pystystä. Jokainen ohilaukaus tuo kilpailijalle joko sakkoaikaa tai sakkokierroksia. Aseenaan kilpailijat käyttävät pienoiskivääriä tai ampumahiihtopienoiskivääriä. Nuorten sarjoissa aseena on ilmakivääri. Nuoret ampuvat ainoastaan makuulta. Kartanlukuosuudella kilpailijat merkitsevät kilpailukarttaansa neulanreiällä joko oman tai etäisyyspisteen paikan. Virheellisestä paikannuksesta kertyy sakkoaikaa. Suunnistusosuus on rastipisteineen ja reitteineen samanlainen kuin normaali suunnistus.
Suomessa ampumasuunnistuksen kansallisena lajiliittona toimii Suomen Sotilasurheiluliitto. Liitto huolehtii ampumasuunnistuksen Suomen mestaruuskilpailujen järjestämisestä sekä nimeää edustusjoukkueen lajin maailmanmestaruuskilpailuihin. Liiton jäsenseurat järjestävät kansallisia ja alueellisia ampumasuunnistuskilpailuja.
Káto Vátheia
pienoiskuva|vasen|Káto Vátheian Vapahtajan kirkastumisen (Metamórfosi tou Sotíros) kirkko. Káto Vátheian kylä, suomeksi ”Ala-Vátheia”, sijaitsee noin 14 kilometriä itäkaakkoon Iraklionin kaupungista. Kylän pohjoispuolelta saa alkunsa Porofárangon rotko eli Sfakorýakon rotko, jonka pituus on noin kaksi kilometriä. Kylästä etelään sijaitsee Epáno Vátheian kylä eli ”Ylä-Vátheia”.
Káto Vátheia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κάτω Βαθείας, Topikí Koinótita Káto Vatheías), johon kuuluvat varsinaisen Káto Vátheian kylän lisäksi kylän ranta-asutus Vatheianós Kámpos sekä Vrachókipoksen kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 357. Aiemmin Káto Vátheia kuului Goúvesin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chersónisoksen kunnan Goúvesin kunnallisyksikköön.
FS La Gracieuse (P687)
La Gracieuse (runkonumero P687) on Ranskan laivaston P400-luokan vartiolaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgista Constructions Mécaniques de Normandielta, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1984. Se laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1985 ja otettiin palvelukseen 17. heinäkuuta 1987.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Ranskan Polynesiaan ja saapui Papeeteen 13. lokakuuta 1987. Alus siirrettiin 24. heinäkuuta 1996 Ranskan Guyunaan Dégrad des Cannesiin, mistä se siirtyi 1. elokuuta 2005 Brestiin. Alus siirrettiin 23. helmikuuta 2009 Martiniquelle Fort-de-Franceen, jossa se korvasi 24. maaliskuuta La Fougueusen.
Pabra järv
Pabra järv (myös Kossa järv, Bobrova järv, Lidva järv, ) on Viron ja Venäjän välisellä rajalla sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Viron puolella Võrumaalla Setomaan kuntaan ja Venäjän puolella Pihkovan alueen Petserin piiriin. Venäjän puoleisella rannalla sijaitsee Bobrovo-niminen kylä.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 93 ha (hehtaaria ) tai 77 ha. Sen pituus on 2,0 kilometriä ja leveys 850 metriä. Järven selkä on selkeäpiirteinen, mutta järven länsipäässä siitä työntyy 850 metriä länteen päin Vungi ots niminen lahti. Selällä sijaitsevat kaksi saarta. Ruusaar on 40 metriä pitkä ja Puusaar on 70 metriä pitkä. Puusaaren poikki kulkee kartan mukaan maiden välinen raja. Vungin lahteen laskee Verrevoja lännestä ja Toodsi järven laskuoja. Luontainen Lütä oja laskee järven pohjoispäähän maiden välisen rajan kohdalla. Järven laskujoki on Lidva jõgi, joka lähtee järven koillisrannasta Venäjän puolella Tarantaevosta. Järven valuma-alueen laajuus on 36,5 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys 3,6 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,00232 kuutiokilometriä eli 2,32 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 5,6 kilometriä. Ympäristö on länsipuolen soita lukuun ottamatta moreenimaastoa, jossa rannat ovat hiekkaisia ja kivisiä, mutta järven pohja on mutainen. Kummallakin rannalla on vähäistä asutusta ja niille johtaa erilliset maantiet kummankin valtion puolelta.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea.
Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jonka vedessä on alhaiset humuspitoisuudet (, SD). Vedessä on korkeita ravinnepitoisuuksia, joiden perusteella se luokitellaan eutrofiseksi järveksi.
Pangodi järv
Pangodi järv on Virossa Tartumaalla Kambjan kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 93 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järven selkä on 1,6 kilometriä pitkä, sillä järven pohjoispää kääntyy Pikksaaren niemen taakse Väikejärven nimiseksi lahdeksi. Myös järven kaakkoisrannasta aukeaa Hurda laht kapean Hurdakael nimisen 15 metriä kapean salmen takana. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,43 ha. Väikejärvellä on 90 metriä pitkä Väikesaar ja järven länsirannan tuntumassa on 50 metriä pitkä Kivisaar. Järven eteläpäähän laskee useita ojia, joista huomattavimmat ovat Kivijärven ja Kodijärven yhteinen laskuoja ja Mudalahden laskuoja. Muut järven tulo-ojat ovat pieniä. Järven laskuoja Luhasoo oja lähtee Hurda lahdesta itään Käpän asuinalueen läpi ja virtaa Matsi järven läpi kohti pohjoista. Yli kolmen kilometrin päässä se yhtyy Peedja jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 9,3 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys 11,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0036 kuutiokilometriä eli 3,6 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 8,1 kilometriä. Järven eteläpäätä hallistee Palumäed, jotka kohoavat yli 40 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Järven lähiympäristössä on runsaasti peltomaata ja jonkin verran metsää. Suorantoja on vain nimeksi. Järveen viettävillä rinteillä on runsaasti haja-asutusta. Tatran ja Otepään välinen maantie 46 ohittaa järven sen luoteispuolelta.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu.
Heikki Hilander
Heikki Hilander on suomalainen imitaattori, juontaja ja ääninäyttelijä. Hänen tunnetuimmat ääninäyttelijän roolinsa ovat olleet animaatiosarjassa Itse valtiaat ja elokuvassa Keisarin salaisuus. Hän on tehnyt lukuisia radio-ohjelmia sekä paikallisradioon että valtakunnalliseen radioon. Televisio- ja radiotöiden ohella Hilander tekee imitaatiokeikkoja. Hilander sai oman tv-ohjelman, kun syksyllä 2010 alkoi viihdesarja Hilander-TV, joka sisältää muun muassa imitaatioita, sketsejä, parodiaa ja musiikkia.
Ura
Heikki Hilanderin on kertonut Raumalainen-lehden haastattelussa tehneensä ensimmäisen keikkansa 1988 ja uransa alkaneen MTV3:n ohjelmasta Tule sellaisena kuin osaat. Vuonna 1989 Hilander aloitti Radio Auran Aaltojen toimittajana ja juontajana. Tunnetuimpia ohjelmia olivat yli 15 vuotta esitetty Portinvartijan unelmat ja imitaatio-ohjelma Hessus Sentään!. Vuonna 2014 Hilander aloitti yhdessä Markku Heikkilän kanssa Ylen Turun Radiossa tulevan maakunnallisen ajankohtaisia aiheita kommentoivan ohjelman Hilander ja Heikkilä.
Televisiossa Hilander oli juontajana 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa esitetyssä Huvin vuoksi -viihdeohjelmassa. Hilander on toiminut ääninäyttelijänä useissa ohjelmissa, joista tunnetuin on vuonna 2001 alkanut animaatiosarja Itse valtiaat. Hän on toiminut myös usean kauden ajan Myyntimies Jethron kertojaäänenä ja parivaljakko on tehnyt myös juontokeikkoja yhdessä. Vuonna 2010 Heikki Hilander teki Yle TV2:lla esitetyn Hilander-TV-viihdesarjan, joka julkaistiin myöhemmin myös DVD:llä. Vuonna 2011 hän esitti itseään Neljän tähden illallinen -ruokaohjelmassa.
Muita tunnettuja juontajatehtäviä ovat olleet Renny & Geena -gaalan juonto 1990-luvulla sekä Suomen ensimmäisen Eurovision laulukilpailun digi-TV-lähetyksen juontaminen vuonna 2005. Ohjelmassa digi-tv-katsojat pystyivät valitsemaan Hilanderin varjoviisustudion tai Jaana Pelkosen, Heikki Paasosen ja Asko Murtomäen selostuksen välillä. Analogisella kanavalla selostivat ainoastaan Pelkonen, Paasonen ja Murtomäki. Vuonna 2014 Hilander teki Finlanders-yhtyeen 30-vuotisjuhlakiertueen isännän tehtävät.
Hilander julkaisi vuonna 1996 levyn Heikki Hilander ja oli mukana Itse valtiaiden 200 apinaa – Paavo kuninkaaksi -levyllä.
Da Strike
”Da Strike” on ruotsalaisen skate punk -yhtye Millencolinin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan Same Old Tunes vuonna 1994. Kappale julkaistiin singlenä loppuvuodesta 1994, minkä jälkeen siitä on tehty myös musiikkivideo.
Pariisi–Nizza-ajo 2004
Pariisi–Nizza-ajo 2004 ajettiin perinteisenä polkupyörien etappiajona 7.– 14. maaliskuuta 2004.
Kilpailuun lähti kaikkiaan 160 kilpailijaa. Maaliin asti ajoi ja siten loppuajan sai 85 kilpailijaa.
Dedovitši
Dedovitši on kaupunkityyppinen taajama Pihkovan alueen itäosissa Venäjällä. Se sijaitsee Dnosta etelään Novosokolnikiin vievän Venäjän rautateiden pääradan varrella; taajamassa on rautatieasema. Alueen pääkaupunki Pihkova sijaitsee linnuntietä noin 100 kilometrin etäisyydellä lännessä. Taajama on 14 692 asukkaan Dedovitšin piirin keskuspaikka, jossa asui 8 798 henkeä (2010).
Panssariprikaati (Parola)
Panssariprikaati (PSPR, aik. PsPr) on Parolannummella Hattulassa sijaitseva Suomen maavoimien joukko-osasto. Panssariprikaati kouluttaa miehistöä Leopard 2A6 -taistelu- sekä BMP-2-rynnäkköpanssarivaunuille, jalkaväkeä sekä tykistö- ja ilmatorjuntamiehistöä.
Sodanajan yksikkönä toimii useita taisteluosastoja ja ilmatorjuntajoukkoja, joiden pääkalustona ovat Leopard 2A4 ja 2A6 -taistelupanssarivaunut ja BMP-2 -rynnäkköpanssarivaunut. Mekanisoidussa taisteluosastossa on hieman alle kaksituhatta miestä ja 29 taistelupanssarivaunua. Taisteluosaston panssarihaupitsipatteriston kalustona on neuvostoliittolaisvalmisteinen 122 panssarihaupitsi 74 ja nykyään on koulutuksessa myös uusi panssarihaupitsi K9 Thunder eli "Moukari".
Johto
Prikaatin komentajana ja varuskunnan päällikkönä aloitti elokuussa 2021 eversti Rainer Kuosmanen. Prikaatin johdossa toimivat lisäksi apulaiskomentaja ja esikuntapäällikkö (ep).
Komentajat
Prikaatin komentajina ovat toimineet:
Puolustusvoimauudistus
Puolustusvoimauudistuksessa vuonna 2015 Riihimäen silloinen Viestirykmentti liitettiin Panssariprikaatiin. Panssarikoulu siirtyi Maasotakoulun alaisuuteen, kuten Viestikoulukin, mutta ne toimivat edelleen entisillä paikoillaan Panssariprikaatin alueilla.
Harjoitusalueet
Panssariprikaati harjoittelee sekä Parolannummen harjoituskentällä että Hämeenlinnassa Hätilän ampuma-alueella. Muita prikaatin harjoitusalueita ovat mm. Lohtaja, Niinisalo, Rovajärvi, Hälvälä ja Padasjoki.
Panssarisoittokunta
Prikaatiin kuului myös alueen joukkoja ja maanpuolustusjärjestöjä palveleva sotilassoittokunta Panssarisoittokunta, jonka päällikkönä toimi vuosina 2011–2013 musiikkimajuri Pasi-Heikki Mikkola. Panssarisoittokunta lakkautettiin syksyllä 2013, ja soittajat jakautuivat muihin soittokuntiin. Vuonna 2015 Panssariprikaatin alaisuudessa aloitti aiemmin Hämeen rykmentissä Lahdessa toiminut Puolustusvoimien varusmiessoittokunta.
Panssariprikaatin joukkoyksiköt ja perusyksiköt
Panssariprikaatin alaisuuteen 1.1.2015 lähtien kuuluvat:
Lakkautetut
PsvP:n aikaisempi nimi on Panssarirykmentin Panssarivaunupataljoona, ja sen komentajana ovat toimineet mm. everstiluutnantti Heikki Mikkola 1954–1955 ja evl Martti Frick 1959–1961. Yksikön muututtua Panssarivaunupataljoonaksi komentajia olivat Martti Frick, Reino Raitasaari, Kalevi Tarvainen ja Tauno Ylänne. Pataljoona liitettiin Panssariprikaatiin 1986 maaliskuun alusta.
Varuskunnassa on aikaisemmin toiminut myös vuonna 1962 Tikkakoskelle siirtynyt, ilmavoimiin kuulunut Ilmavoimien Viestipataljoona (IlmavVP) sekä mm. Panssaritiedustelukomppania sekä 4. ja 2. Erillinen Viestikomppania (4. ja 2. ErViestiK). 4. Erillinen Autokomppania (4. ErAutoK) on muuttanut nimensä Autokomppaniaksi (AUTOK).
Lakkautussuunnitelma
225px|thumb|Panssariprikaatin Leopard 2A4 itsenäisyyspäivän paraatissa [[Lahti|Lahdessa 2006 Aleksanterinkadulla]] Taisteluhelikopterihankintasuunnitelmien yhteydessä vuoden 2005 paikkeilla suunniteltiin säästötoimena Panssariprikaatin lakkauttamista. Panssariprikaatin kaluston uusimiseen löytyi kuitenkin kustannustehokas ratkaisu Saksasta, joka myi muodollisesta hinnasta kylmän sodan loppumisen ja siihen liittyneen määrärahojen leikkausten vuoksi käytettyjä Leopard 2A4 -vaunujaan ympäri maailmaa.
Panssarivaunujen käyttöä aselajinsa mukaisessa ryhmityksessä on epäilty siksi, että ilma-alivoimatilanteessa ne on helppo tuhota.
Tämän vuoksi on ryhdytty suunnittelemaan keveämpiä konetykeillä varustettuja rynnäkköpanssarivaunuja jalkaväen taistelun tukemiseksi. Suomessa jalkaväen prikaatien tehostamiseen tähtäävä Prikaati 2005 sisältää Karjalan prikaatille CV9030-rynnäkkövaunut.
Antiikin Aleksandria
Aleksandreia (yleensä Aleksandria;, , , ) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Välimeren rannikolla Niilin suiston länsilaidalla. Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Aleksandrian kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Aleksandrian perusti vuonna 331 eaa. Aleksanteri Suuri, joka nimesi sen itsensä mukaan. Se oli yksi lukuisista hänen perustamistaan Aleksandria-nimisistä kaupungeista, mutta tuli niistä kaikkein tärkeimmäksi ja maineikkaimmaksi ja oli mitä todennäköisimmin myös kaupunki, josta hän oli suunnitellut hallitsevansa laajaa valtakuntaansa. Myöhemmin kaupunki toimi Egyptiä hallinneiden Ptolemaiosten pääkaupunkina sekä roomalaisen Egyptin hallintokeskuksena. Aleksandria oli aikanaan koko Välimeren suurin satama ja merkittävimpiä kauppakaupunkeja ja koko hellenistisen kauden merkittävin kulttuurikeskus. Kaupunki tuli tunnetuksi erityisesti Aleksandrian kirjastosta sekä Faroksen majakasta, joka oli yksi maailman seitsemästä ihmeestä. Arabit valtasivat kaupungin vuonna 642.