cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thaimaan historia
Toinen maailmansota
Phibun pakotettiin eroamaan pääministerin paikalta vuonna 1944. Syyt olivat myös taktiset, sillä liittoutuneet lähestyivät Thaimaata ja näyttivät uhkaavasti voittavan sodan. Maahan nimitettiin siviilihallitus Phibunin johtaman sotilashallinnon sijaan. Pääministeriksi nousi Pridin suosiossa oleva Khuang Aphaiwong, joka oli tunnettu Phibunin vastustajana. Japani antautui elokuussa vuonna 1945, jolloin Thaimaassa oli japanilaisvastainen hallitus.
Lahti Scala
Historia
Lahden Autokori ilmoitti syksyllä 2012 lopettavansa Scalan tuotannon tammi-helmikuussa 2013. Scala-autoja valmistui kaikkiaan 903 kappaletta, mikä oli yli 40 prosenttia Lahden Autokorin koko korituotannosta vuosina 2001–2013. Edeltäneen Lahti 402 -mallin osuus valmistajan tuotannosta oli omana valmistusaikanaan 20 prosenttia.
Thaimaan historia
Toinen maailmansota
Britanniassa Thaimaan liittoa Japanin kanssa pidettiin petturuutena, ja Britannia vaati että Thaimaata oli kohdeltava sotasyyllisenä. Thaimaa joutui maksamaan Britannialle ja Ranskalle sotakorvauksina tonneittain riisiä, mikä johti Thaimaassa elintarvikepulaan. Thaimaa joutui myös luopumaan uudestaan alueistaan jotka se oli saanut hallintaansa Japanin vallan alla. Yhdysvaltojen vaatimuksesta Britannia suostui lieventämään sotakorvausvaatimuksiaan.
Sotilashallinnon aika
Sodan jälkeen Thaimaahan palasi myös kuningas Ananda Mahidol. Pian paluunsa jälkeen hänet löydettiin kuitenkin kuninkaan palatsista ammuttuna, heinäkuussa 1946. Koskaan ei ole paljastettu virallisesti, oliko kuninkaan kuolema itsemurha vai murha. Häntä seurasi kuninkaana hänen veljensä Bhumibol Adulyadej, joka tunnetaan kuninkaana nimellä Rama IX.
Lahti Scala
Historia
Nykypäivänä suurin osa pääkaupunkiseudun busseista on tyyppinimillä Volvo 8900LE, VDL Citea, Scania Suburban LE, Scania Scala, Volvo 8700LE, OmniExpress 320LE. Suurin haastaja on tällä hetkellä ollut Irisbus Crossway LE.
Thaimaan historia
Sotilashallinnon aika
Phibun asetettiin sodan jälkeen syytteeseen sotarikollisena, mutta hänet kuitenkin vapautettiin syytöksistä. Kuninkaan kuolema hämärissä olosuhteissa johti omalta osaltaan Phibunin johtamaan oikeistolaiseen vallankaappaukseen. Pridin vastustajat syyttivät Pridiä kuninkaan kuolemasta ja tämä joutui eroamaan tehtävästään. Phibun palasi jälleen valtaan asevoimien ylipäällikkönä ja pääministerinä. Britannia ja Yhdysvallat hyväksyivät entisen vihollisensa Thaimaan johdossa, sillä tämä oli kommunismin vastustaja. Pridi taas sai paeta Thaimaasta, häntä syytettiin kylmän sodan alussa kommunistiksi. Pridiä tukeneet laivaston upseerit suorittivat Phibunia vastaan vallankaappausyrityksen 1940-50 -lukujen vaihteessa, mutta yritykset kukistettiin. 28. tammikuuta 1950 paljastettiin hallituksen vastainen salaliitto.
Yhdysvallat näki Thaimaassa tärkeän kommunismin vastaisen liittolaisen. Yhdysvalloista tuli sodan jälkeen Phibunin johtaman Thaimaan tärkein liittolainen, ja maa sai taloudellista ja sotilaallista apua Yhdysvalloista. Vastineeksi Thaimaa osallistui Korean sotaan länsimaiden puolella.
Yhdysvallat painosti kuitenkin Phibunia liberalisoimaan sotilashallintoaan. Maassa laillistettiin poliittiset puolueet ja maassa järjestettiin vaalit vuonna 1957. Phibun onnistui voittamaan vaalit niukasti, mutta tämä saavutettiin korruption ja vilpin keinoin, mikä johti siihen että Phibunin entiset tukijat kääntyivät häntä vastaan. Äänekkäin Phibunin vastustaja oli sotamarsalkka Darit Thanarat. Hänen johdollaan suoritettiin veretön vallankaappaus Phibunin hallitusta vastaan. Maassa luovuttiin parlamentaarisesta hallinnosta ja sotilasdiktatuuri tuli jälleen voimaan. Sarit nimitti pääministeriksi oman suosikkinsa Thanom Kittikachornin. Yhdysvallat hyväksyi Thaimaan vallanvaihdoksen, sillä maassa oli edelleen kommunisminvastainen hallitus, joka antoi myös edullisia veromyönnytyksiä monikansallisille yhtiöille. Bangkokista tuli monien yhdysvaltalaisille merkittävä keskus Kaakkois-Aasian liiketoiminnassa.
Saritin valtakaudella kohennettiin maan infrastruktuuria parantamalla tieverkostoa ja kanavia, valtakunnan sähköistystä ja keinokastelujärjestelmiä kehitettiin. Tärkeimpänä rahoittajana oli Yhdysvallat, joka ajoi myös omaa etuaan sillä se rakensi samalla kiitoradoiksi kelpaavia moottoriteitä, jota voitiin käyttää taistelussa Kaakkois-Aasian kommunistisia maita vastaan. Thaimaa oli Vietnamin sodassa toimiville amerikkalaissotilaille lepopaikka, ja sotaan osallistui myös thaimaalaisia sotilaita. Sarit vaali perinteisiä thaimaalaisia arvoja, ja merkittävänä Saritin tekemänä uudistuksena oli kuninkaan arvovallan palauttaminen. Sarit kuoli vuonna 1963 ja hänen lähin miehensä Thanom Kittikachorn jatkoi pääministerinä hänen jälkeensä.
Thanom jatkoi edeltäjänsä sotilashallintoa, mutta hänen kaudellaan kuitenkin sotilashallinnon vastustus lisääntyi. Ainoan näkyvän opposition hallintoa vastaan muodostivat opiskelijat, jotka protestoivat yhä voimakkaammin demokraattisen hallinnon puutetta. Opiskelijaliike vaati maahan uutta perustuslakia ja se syytti maan sotilashallitusta korruptiosta ja mielivaltaisesta hallinnosta. Opiskelijaliikkeen mielenosoitusleiri pystytettiin lokakuussa 1973 vanhan kuninkaanlinnan läheisyyteen. Opiskelijat kantoivat mielenosoituksissaan maan kuninkaan kuvia ja Thaimaan lippuja, osoittaen näin että mielenosoitus ei suuntaudu kuningasta vastaan. Muutaman päivän kuluttua poliisit saivat käskyn hajottaa mielenosoitus väkivalloin. Poliisien luoteihin kuoli yli sata opiskelijaa ja tuhansia loukkaantui.
Verilöylyn jälkeen kuningas Bhumibol luopui aiemmasta poliittisesta puolueettomuudestaan ja puuttui ensimmäistä kertaa maan politiikkaan määräämällä Thanomin ja hänen johtavat taustajoukkonsa maanpakoon.
Demokratiakokeilu
Vuosina 1973-1976 Thaimaassa toteutettiin demokratiakokeilu. Maassa sallittiin ammattiliikkeet ja sotilas- ja siviilihallinnon valtaa oli määrä rajoittaa. Maata johtivat pääministereinä demokratiakokeilun aikana vuoron perään veljekset Seni Pramoj ja Kukrit Pramoj. Myös Yhdysvallat vetäytyi sotilastukikohdistaan Vietnamin sodan loputtua. Maan hallinto osoittautui kuitenkin liian heikoksi hoitamaan sisäisiä ongelmia. Maaseudulla kansa eli köyhyydessä ja ainakin 80% maan väestöstä asui 1970-luvulla maaseudulla. Kommunistit onnistuivat mobilisoimaan väkeä yhä aggressiivisemmin Thaimaan maaseudulla. Vastareaktiona myös maan oikeisto järjestäytyi ja syntyi radikaaleja puolisotilaallisia järjestöjä. Epävarmuutta nostivat kommunistien voitto Vietnamissa, Laosissa ja Kambodžassa. Vuonna 1976 kuningas Bhumibol alkoi taas suosia armeijaa ja samana vuonna Thanom palasi maanpaosta. Opiskelijajärjestöt arvelivat Thanomin juonivan sotilasvallankaappausta ja marssivat taas kaduille. Oikeistolaiset puolisotilaalliset radikaalijärjestöt hyökkäsivät mieltään osoittaneiden opiskelijoiden kimppuun ja 300-400 opiskelijaa sai surmansa. Thaimaan demokratiakokeilu päättyi näin samanlaiseen verilöylyyn kuin mistä se oli alkanutkin. Järjestyksen palauttamisen nimissä ja kuningasta suojellakseen Thaimaan armeija kaatoi Senin johtaman hallituksen ja maassa palattiin sotilasvaltaan.
Paluu sotilasvaltaan
Vuonna 1979 Thaimaassa järjestettiin yleiset vaalit, ja vuonna 1980 maan pääministeriksi nousi Prem Tinsulanonda. Hän toimi maan pääministerinä aina vuoteen 1988. Hänen hallituskautensa aikana maassa vietettiin poliittisesti vakainta aikaa vuosikymmeniin. Thaimaahan saapui ulkomaisia sijoittajia ja maan talous kasvoi. Premin hallinto ei kuitenkaan tyydyttänyt kaikkia ja myös hänen hallintokautensa aikana suoritettiin epäonnistunut sotilasvallankaappausyritys 1981. Maassa katsottiin että kommunismin uhka oli voitettu 1980-luvun lopulla, mutta uusia levottomuuksia aiheuttivat maan eteläosan muslimisissijärjestöt. Thaimaan ja Malesian rajalla sijaitsevat muslimienenmmistöiset maakunnat vaativat suurempaa itsehallintoa buddhalaisessa Thaimaassa. Maan koulutettu keskiluokka painosti myös hallintoa aidon demokratian saamiseksi maahan. Prem väistyi pääministerin paikalta ja hänen tilalleen astui ensimmäinen vaaleilla valittu pääministeri Chatichai Choonhavan.
Armeija pysyi kuitenkin sivussa maan hallinnosta vain kolme vuotta. Armeija suoritti vuonna 1991 verettömän vallankaappauksen puhdistaakseen maan demokratian. Armeija syytti Chatichain hallintoa laajasta korruptiosta ja taitamattomasta hallinnosta. Kaappausta johti kenraali Suchinda Kraprayoon. Kaappausta johtaneet armeijan kenraalit eivät kuitenkaan palauttaneet kansanvaltaa, minkä johdosta maan keskiluokka ja opiskelijat olivat huolissaan demokratian päättymisestä ja talouden taantumasta. Väkijoukot ryntäsivät Bangkokin kaduille osoittamaan mieltään sotilasjunttaa vastaan. Sotilaat vastasivat mielenosoitukseen rynnäkkökiväärein, ja levottomuuksissa kuoli 52 ihmistä.
Kuningas Bhumibol puuttui jälleen tilanteeseen kehotti osapuolia lopettamaan levottomuudet. Kriisi ratkesi ja Suchinda luopui vallasta. Maassa järjestettiin vaalit, ja demokraattinen hallinto palasi maahan vuonna 1992. Poliittinen kaaos kuitenkin jatkui ja hallinto kärsi korruptiosyytöksistä ja erilaisista skandaaleista, joiden myötä pääministeri vaihtui useaan otteeseen 1990-luvun aikana. Thaimaan talouskasvu kuitenkin jatkui poliittisesta kaaoksesta huolimatta, kunnes vuoden 1997 Aasian talouskriisi pysäytti talouskasvun. Taantuman johdosta Thaimaan bahtin arvo laski 40 prosenttia ja miljoona ihmistä menetti työnsä.
Thaksinin valtaannousu
Talouskriisin jälkimainingeissa suosiotaan nosti miljonääripoliitikko Thaksin Shinawatra. Hänen puolueensa Thai Rak Thai sai murskavoiton vuoden 2001 vaaleissa. Thaksin oli suosittu läpi yhteiskuntaluokkien ja hänen noustua pääministeriksi maan talous lähti jälleen nousuun. Thaksin aloitti maassa huumeidenvastaisen sodan, ja vuonna 2003 poliisit ampuivat 2 500 huumekauppiaksi epäiltyä, monet epäillyistä osoittautuivat myöhemmin viattomiksi, mikä nostatti kohun. Thaksin käytti kovia otteita myös Etelä-Thaimaan Yalan, Pattanin ja Narathiwatin provinsseissa, joissa oli puhjennut levottomuuksia muslimiväestön keskuudessa. Tilanne riistäytyi käsistä voimapolitiikan johdosta ja eteläiset provinssit muuttuivat sotatoimialueiksi.
Vuoden 2004 tsunamikatastrofi sai maailman huomion kiinnittymään Thaimaahan. Andamaanienmeren rannalle iskenyt tsunami tappoi noin 8000 henkeä, joukossa runsaasti ulkomaalaisia turisteja. Thaksin kieltäytyi kohteliaasti ulkomaalaisesta avusta ja pyysi kohdentamaan sen enemmän apua tarvitseviin maihin.
Vuonna 2005 Thaksin saavutti ylivoimaisen vaalivoiton, mutta kansa oli jakaantunut hänen vastustajiinsa ja puolustajiinsa. Thaksinin puolella oli köyhä maaseutu, kun kaupungin keskiluokka kritisoi häntä voimakkaasti. Pääministeriä syytettiin yksinvaltaisista päätöksistä ja omien liiketoimien suosimisesta. Viimeinen pisara Thaksinin vastustajille oli se, että Thaksin myi tammikuussa vuonna 2006 omistamansa perheyrityksen osakkeet singaporelaiselle Temasek-yhtiölle ilman että kaupasta maksettiin veroja, sillä maan uuden lain mukaan Thaksinin ei tarvinnut yksityishenkilönä maksaa pääomatuloveroja. Thaksinin tekemä yrityskauppa aiheutti Bangkokissa kuukausia jatkuneita mielenosoituksia pääministeriä vastaan, mielenosoituksiin osallisui kymmeniä tuhansia ihmisiä.
Sotilasvallankaappaus 2006
Syyskuussa 2006 armeija sai tarpeekseen maan poliittisesta sekasorrosta ja kaappasi vallan verettömässä vallankumouksessa pääministeri Thaksinin ollessa YK:n yleiskokouksessa New Yorkissa. Thaksin ei palannut Bangkokiin vaan jäi maanpakoon. Uudeksi pääministeriksi nimitettiin Surayud Chulanont. Hänen nimityksensä toivottiin rauhoittavan tilannetta myös maan eteläosien muslimikapinallisten keskuudessa, sillä hän oli itse kotoisin muslimialueelta. Kansainvälinen yhteisö tuomitsi vallankaappauksen ja vaati Thaimaata palaamaan demokratiaan. Maan sotilashallitus sai aluksi suosiota Thaksinin vastustajilta, mutta sotilashallinnon aikana korruptio vain lisääntyi ja maan talous taantui.
Thaimaassa järjestettiin demokraattiset parlamenttivaalit joulukuussa 2007. Thaksinin johtama Thai Rak Thai -puolue oli kielletty, mutta puolueen johtohahmojen perustama uusi puolue PPP, voitti vaalit ylivoimaisesti. Pääministeriksi nousi PPP:n Samak Sundaravej, maanpaossa olevan Thaksinin vävy. Thaksinilla ja uudella puolueella PPP:llä oli edelleen vankka kannatus maaseudun väestön keskuudessa, kun taas kaupunkilaisväestö väitti vaalivoiton tulleen korruption ansiosta. Keltaisiin paitoihin pukeutuneet Thaksinin vastustajat palasivat kaduille ja tilanne kärjistyi kesällä 2008, kun mielenosoittajat valtasivat maan hallitusrakennuksen, sekä Suvarnabhumin ja Don Muangin lentoasemat. Samalla maahan jäi jumiin 300 000 matkailijaa.
Tilanteen rauhoittamiseksi maan perustuslakituomioistuin kumosi vaalituloksen vilpillisenä PPP-puolueelta evättiin niin monta kansanedustajanpaikkaa maan parlamentista, että pääministeri Samak joutui eroamaan. Joulukuussa 2008 pääministeriksi tuli demokraattisen puolueen Abhisit Vejjajiva. Tilanne kärjistyi uudelleen kun maan kadut valtasivat nyt punapaitaiset Thaksinin kannattajat.
Maan hallitus sensuroi mediaa kovalla kädellä ja kritiikki hallitusta kohtaan vaiennettiin estämällä kritiikkiä esittäneiden tiedotusvälineiden toiminta. Tilanne kärjistyi väkivaltaisiksi muuttuneiksi mielenosoituksiksi keväällä 2010. Mielenosoitukset muuttuivat katutaisteluiksi Bangkokin keskustassa, maan armeija teki mielenosoituksesta lopun rynnäköimällä mielenosoittajien leiriin. Mielenosoituksissa sai surmansa 85 ihmistä ja toista tuhatta loukkaantui.
Vuonna 2011 järjestettiin taas vaalit, joiden voittajaksi selviytyi Thaksinin kannattajien tukema puolue Pheu Thai. Pääministeriksi nousi Yingluck Shinawatra, Thaksinin sisar. Uusi hallitus ryhtyi valmistelemaan lakia joka järjestäisi Thaksinille armahduksen korruptiotuomioista ja mahdollisuuden palata Thaimaahan. Thaksinin vastustajat uhkasivat hallitusta uusilla mielenosoituksilla.
Sotilasvallankaappaus 2013
Tilannetta seurasi uusi poliittinen kriisi elokuussa 2013, jolloin parlamentin alahuone käsitteli ensimmäisen kerran armahduslakia, joka olisi vapauttanut kaikki vuoden 2006 vallankaappauksen jälkeen poliittisin perustein tuomitut henkilöt johtohenkilöitä lukuun ottamatta. Lain toisessa käsittelyssä 1. marraskuuta armahduslakia oli laajennettu koskemaan myös poliittisia johtajia ja Thaksin Shinawatraa. Laki hyväksyttiin ja Thaksinin ja hallituksen vastaiset tahot alkoivat valmistella mielenosoituksia, vaikka hallituspuolueet hylkäsivät armahduslain senaatissa.
Mielenosoitukset voimistuivat 20. marraskuuta, kun perustuslakituomioistuin päätti hallituspuolueen toimineen vastoin perustuslakia säätäessään perustuslakia koskevan muutoksen. Hallituksen vastaisten mielenosoitusten johtajaksi nousi demokraattien kansanedustaja Suthep Thaugsuban. Suthep vaati hallitusta eroamaan ja ehdotti sen tilalle "kansanneuvoston" perustamista, joka valitsisi maalle uuden johtajan. Suthepin tärkein tavoite on kitkeä Thaimaasta pois Thaksinin perheen poliittinen valta.
Paine hallitusta vastaan kasvoi entisestään, kun kaikki Demokraattisen puolueen 153 kansanedustajaa ilmoittivat joulukuussa 2013 eroavansa parlamentin alahuoneesta. Pääministeri ilmoitti hajottavansa parlamentin alahuoneen ja ennenaikaisten vaalien päivämääräksi ilmoitettiin 2. helmikuuta 2014. Parlamentin hajottaminen ei ratkaissut kiistaa, vaan mielenosoitukset jatkuivat. Oppositio ja mielenosoittajat häiritsivät tehokkaasti vaaliehdokkaiden rekisteröintiä, ennakkovaaleja ja varsinaista äänestystä 2. helmikuuta 2014. Thaimaan perustuslakituomioistuin mitätöi 21. maaliskuuta 2014 helmikuun toisena päivänä pidetyt vaalit, koska vaaleja ei voitu pitää samanaikaisesti joka vaalipiirissä. Perustuslain mukaan vaalit on pidettävä samana päivänä kaikissa vaalipiireissä. 2. helmikuuta pidettyjä vaaleja ei voitu järjestää 28 vaalipiirissä.
Kuningas vaihtuu
Lokakuussa 2016 Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej kuoli 88-vuotiaana oltuaan maan kuninkaana vuodesta 1946 eli noin 70 vuotta. Vaikka kuninkaalla ei ollut poliittista valtaa, hän oli äärimmäisen arvostettu ja palvottu jumalallisena hahmona. Uudeksi kuninkaaksi nousi Bhumibolin poika Maha Vajiralongkorn eli Rama X, joka kruunattiin 66-vuotiaana perinteisessä kruunajaisseremoniassa toukokuussa 2019. Uudelta kuninkaalta puuttuu täysin isänsä arvovalta ja lukuisat kuninkaan elämään liittyvät skandaalit ovat aiheuttaneet kansalaisissa suuttumusta.
Paluu siviilivaltaan
Kesäkuussa 2019 Thaimaan uudeksi siviilihallitusta johtavaksi pääministeriksi tuli Prayuth Chan-ocha, joka on eläkkeelle jäänyt kenraali. Hän johti viisi vuotta aiemmin maassa tehtyä sotilasvallankaappausta, josta lähtien Prayuth Chan-ocha toimi maan pääministerinä. Thaimaassa pidettiin maaliskuussa 2019 ensimmäiset vaalit vuoden 2014 jälkeen. Vaaleissa mikään puolue ei saanut selkeätä enemmistöä. Thaksiniin kytköksissä oleva oppositiopuolue Pheu Thai sai eniten paikkoja alahuoneeseen, mutta ylähuone nimitettiin sotilashallituksen toimesta. Parlamentin molempien kamareiden yhteisellä äänestyksellä Prayuth Chan-ocha tuli valituksi, vaikka hänellä ei ollut takanaan parlamentin alahuoneen enemmistöä. Tämän mahdollisti vuonna 2017 muutettu perustuslaki.
Ammunta kesäolympialaisissa 1896
Ateenan kesäolympialaisissa 1896 ammunnassa kilpailtiin viidessä eri lajissa. Lajeja olivat pistoolissa 25 m palvelusrevolveri, 25 m olympiapistooli ja 30 m vapaapistooli. Kiväärissä kilpailtiin 200 m sotilaskiväärissä ja 300 m vapaakiväärin moniasentokilpailussa.
DragonForce
DragonForce on englantilainen power metal -yhtye. DragonForce on tunnettu nopeudestaan niin kappaleiden tempon kuin kitarasoolojenkin puolesta. Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat lähes kaikki kotoisin alun perin eri maista. Kitaristi Herman Li on kotoisin Hongkongista, rumpali Gee Anzalone on italialainen, basisti Frédéric Leclercq on syntyperältään ranskalainen. Toinen kitaristi Sam Totman ja laulaja Marc Hudson ovat brittejä. Totman on kotoisin Lontoosta, Dragonforcen kotipaikasta. Yhtyeen kosketinsoittaja Vadim Pružanov lähti yhtyeestä kesällä 2018, ja yhtye on tällä hetkellä ilman kosketinsoittajaa.
Yhtye esiintyi viimeksi Suomessa 18. kesäkuuta 2022 Metal Capital Festeillä Oulussa.
Historia
DragonForce koottiin Demoniac-yhtyeen raunioista vuonna 1999. Yhtyeen nimi oli tuolloin vielä DragonHeart, mutta se muutettiin pian nykyisekseen. Brasiliassa toimi samanniminen yhtye, ja tekijänoikeuskiistojen välttämiseksi nimen vaihto oli paras ratkaisu. Vanhalla nimellään yhtye ehti kuitenkin julkaisemaan ensimmäisen demonsa Valley of the Damnedin (2000). Demo oli ladattavissa myös MP3.com-sivustolla, josta hittikappaletta ”Valley of the Damned” ladattiin muutamien ensimmäisten kuukausien aikana yli 500 000 kertaa. Kaksi alkuperäisjäsentä, Steve Scott ja Steve Williams jättivät yhtyeen pian muodostaakseen Power Quest -yhtyeen. Yhtyeen esikoisalbumi, Valley of the Damned ilmestyi vuonna 2003 Noise Recordsin kautta.
Vuonna 2004 ilmestyi DragonForcen toinen albumi, Sonic Firestorm. Herman Li kirjoittaa 2010 uudelleenmiksatussa versiossa, että hänen mielestään DragonForce löysi varsinaisen tyylinsä vasta tällä levyllä, vaikka se ei ollut heidän ensimmäisensä. Vuonna 2005 basisti Adrian Lambert lähti yhtyeestä keskittyääkseen perhe-elämään. Herman Li valittiin saman vuoden Metal Hammer Golden Gods -palkintogaalassa vuoden kitaristiksi. 9. toukokuuta 2006 DragonForce julkaisi kolmannen albuminsa Inhuman Rampagen. Tyhjä basistin paikka korvattiin Frédéric Leclercqillä, josta tehtiin yhtyeen virallinen jäsen kiertueen jälkeen. Inhuman Rampagen kappale ”Through the Fire and Flames” on mukana Guitar Hero III -pelissä (2007), ja sitä on kutsuttu pelisarjan historian haastavimmaksi kappaleeksi. Yhtye julkaisi syyskuussa vuonna 2008 yhtyeen neljännen albumin: Ultra Beatdownin. DragonForce kävi äänittämässä singlen Heroes Of Our Time musiikkivideon Hämeenlinnan Rinkelimäen Jäähallissa kesäkuussa 2008. Heroes Of Our Time on myös mukana Skate 2-pelissä sekä NHL 10-pelissä. 22. tammikuuta 2009 yhtye julkaisi Ultra Beatdown albumin toisen singlen, " The Last Journey Home" Xbox Live-pelipalvelun kautta.
9. maaliskuuta 2010 DragonForce ilmoitti kotisivuillaan laulaja ZP Theartin lähteneen yhtyeestä musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. DragonForce on julkaissut ensimmäisen live-albuminsa Twilight Dementian syyskuussa 2010. Yhtye on myös ilmoittanut työstävänsä uutta studio-albumia, joka tullaan julkaisemaan luultavasti vuonna 2011.
Maaliskuussa 2011 DragonForce julkisti uuden vokalistinsa olevan brittiläinen 23-vuotias Marc Hudson.
Maaliskuussa 2014 DragonForce ilmoitti Youtube-kanavallaan, että yhtye julkaisee uuden albumin nimeltään Maximum Overload elokuussa 2014. Uuden albumin tuottajana toimii Jens Bogren. Maximum Overload on ensimmäinen albumi, jonka DragonForce tuottaa muualla kuin Isossa-Britanniassa, se nimittäin tuotetaan Fascination Studiosissa Örebrossä ja Varbergissä, Ruotsissa. Samalla he julkaisivat "Defenders"-kappaleen demoversion.
Musiikkityyli
DragonForce soittaa erittäin nopeaa metallia, jossa esiintyy blast beatia, joka ei ole yleistä power metalissa. Näistä syistä DragonForcen musiikkia kutsutaankin extreme power metaliksi.
DragonForcen musiikkityyliin kuuluvat erittäin nopea tempo sekä harmonia kitaristien ja kosketinsoittajan välillä. Kitaristit Herman Li ja Sam Totman ovat kumpikin sekä soolo- että rytmikitaristeja. DragonForcen kitaraduo on tunnettu nopeudestaan ja äärimmäisistä taidoistaan, joista on huhuttu etteivät he soita oikeasti omia biisejään, vaan olisivat nopeuttaneet niitä tarkoituksellisesti studiossa, mutta väitteelle ei ole näkyviä todisteita. He toimivat myös taustalaulajina, kuten muutkin yhtyeen jäsenet.
Live-esiintyminen
Herman Lin persoonallisiin soittotyyleihin kuuluu mm. kitaran nosto vibrakammesta sekä 360:n asteen hyppy korokkeelta toisen kitaristin, Totmanin tai basisti Frédéric Leclercqin kanssa. Sam Totmanin voi nähdä kierimässä lavalla tai pomppimassa kosketinsoittajan tai Lin kanssa. Rumpali Gee Anzalone pyörittelee rumpukapuloita taitavasti ja toimii taustalaulajana, kuten muutkin jäsenet. Kosketinsoittaja Vadim Pružanov taas on tunnettu sooloistaan live-esiintymisissään, jotka hän soittaa usein kitaristien kanssa. Pružanovin persoonalliseen tyyliin kuuluu esimerkiksi kielellä soittaminen, hyppiminen ja pomppiminen lavalla.
Kolme varista
Laulu alkaa, kun kolme varista istuu aidalla. Säkeistön päätteeksi yksi niistä lentää pois. Seuraava säkeistö alkaa samalla tavalla kuin edellinenkin, mutta variksia on yksi vähemmän. Kolmannen säkeistön lopuksi viimeinenkin varis lentää pois. Neljännessä säkeistössä kerrotaan taas kolmen variksen istuvan aidalla, mutta lopussa ne kaikki lentävät pois.
Laulun kuluessa leikitään usein leikkiä, jossa toisesta kädestä nostetaan aina niin monta sormea ylös kuin laulussa sillä hetkellä lauletaan. Silivati seilaa -kohdassa voidaan keinutella kättä vaakatasossa edestakaisin. Kun varis lentää pois, taivutetaan sormi nyrkkiin. Sormien lukumäärä muuttuu laulun sanojen mukaisesti.
Elokuvavuosi 1936
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1936 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Unkarilainen puolustus
Unkarilainen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla Se on saanut nimensä Pariisin ja Budapestin välisestä kirjepelistä, joka pelattiin vuosina 1842–1845. Unkarilainen puolustus johtaa usein solidiin asemaan mustalla. Muutamat suurmestarit ovat pelanneet sitä ja saaneet vahvan puolustusaseman.
Valkoisen kolmannen siirron jälkeen mustalle on vielä mahdollista pelata seuraavia pelejä:
Italialainen peli Evansin gambiitti Preussilainen peli
Siirtymällä unkarilaiseen puolustukseen siirrolla musta välttää näiden pelien monimutkaisuudet. Valkealla on kuitenkin avauksessa tilaetu ja paremmat mahdollisuudet kehitykseen, joten mustan tulee varautua puolustautumaan ahtaassa asemassa.
Muunnelmia
Valkean paras vastaus mustan siirtoon on 4. d4, josta voi seurata esimerkiksi seuraavia jatkoja:
4...exd4 jatkot
Valkean paras vastaus mustan siirtoon on 4.d4, jolloin 4…exd4 5.Rxd4 muuttaa pelin Skotlantilaiseksi peliksi, joka antaa valkealle tilaa. Heikompi on 5.c3?!, jolla valkea toivoo jatkoa 5…dxc3? 6.Dd5!; jolloin mustan pitää pelata 6…Rh6 7.Lxh6 0-0 pysyäkseen pelissä mukana. Kuitenkin 5…Ra5! pakottaa valkean luopumaan lähettiparista siirrolla 6.Dxd4 tai uhraamaan sotilaan.
Näiden 4...exd4 jatkojen sijaan mustan tulisi yrittää pitää painostusta keskustassa siirrolla 4...d6. Valkean on tällöin valittava suunnitelma, jonka tulisi tarpeeksi suojella hienoista etua.
4...d6 jatkot
Valkea voi yksinkertaistaa peliä hieman parempaan loppupeliin siirroilla 5.dxe5 dxe5 5...Rxe5? 6.Rxe5 dxe5 7.Dh5! ja valkea haarukoi e5 ja f7 sotilaat voittaen sotilaan.) 6.Dxd8+ Lxd8 7.Rc3 Rf6. Valkea voi myös sulkea keskustan siirroilla 5.d5 Rb8, jota seuraa Ld3 ja kuningatar-puolen laajeneminen c4 avulla seurauksena asema, joka muistuttaa vanhaintialaista puolustusta. Siirrolla 5.Rc3 valkea voi pitää jännitystä yllä keskustassa ja saada aktiivisen upseeripelin.
Konnankoukkuja kahdelle
Sarjan tyyli on 1980-lukulaisen itsetietoinen ja häikäilemätön, mutta toisaalta velkaa 1930- ja 1940-lukujen puheliaille screwball-komedioille kuten Meidän vastaeronneiden kesken. Sarjan luoja Glenn Gordon Caron on luonnehtinut Konnankoukkuja kahdelle ”sarjaksi, joka tietää olevansa televisiossa”. Tekijät käyttivät joskus erikoisia metafiktiivisiä ratkaisuja, kuten hahmojen keskeistä huumoria sarjan tulevista Emmy-palkinnoista. Kun yksi jakso jäi liian lyhyeksi, tekijät ”rikkoivat neljännen seinän” ja laittoivat hahmot puhumaan suoraan kameralle. Eräs jakso oli mustavalkoinen, eräs toinen taas mukaelma William Shakespearen näytelmästä Kuinka äkäpussi kesytetään.
Vesa Viitakoski
Vesa I. Viitakoski (s. 13. helmikuuta 1971 Lappeenranta) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. SM-liigaurallaan Viitakoski pelasi pitkään Ilveksessä, jossa tuli tunnetuksi Raimo Helmisen pitkäaikaisena ketjukaverina. Pelaajauransa jälkeen Viitakoski on toiminut Ilveksen ja sittemmin HPK:n apuvalmentajana. Hänen nykyinen työnantajansa on Sveitsin NLB-liigassa pelaava EHC Visp. Kaudella 2016–2017 Viitakoski valmensi Turkin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta.
Konnankoukkuja kahdelle
Sarjan ihmissuhdekoukerot ja pääparin väliset seksuaaliset jännitteet saivat yleisön välillä oudoksumaan juonenkäänteitä. Myös kuvausten ulkopuolella päänäyttelijöiden muu elämä häiritsi: vuonna 1987 Shepherd alkoi odottaa kaksosia ja kuvausaikatauluja jouduttiin rukkaamaan. Willis puolestaan aloitteli samoihin aikoihin elokuvauraansa, mikä aiheutti lisää aikatauluongelmia.
Sarjan tunnuslaulun ”Moonlighting” esitti Al Jarreau.
Vesa Viitakoski
Pelaajaura
Viitakoski aloitti uransa kotikaupungissaan Lappeenrannassa, SaiPassa. 1990 Viitakoski siirtyi Tapparaan ja sieltä kolmen kauden jälkeen Pohjois-Amerikkaan. NHL-ura Viitakosken numerolla 32 vuonna 1990 varanneessa Calgary Flamesissa ei kuitenkaan auennut toivotulla tavalla, vaan hän vietti kolmesta Pohjois-Amerikan-kaudestaan suurimman osan farmijoukkue St. John Flamesissa. Kaudeksi 1996–1997 Viitakoski palasikin Eurooppaan, Elitserienin HV71:een ja seuraavaksi kaudeksi SM-liigaan, Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Viitakoski viihtyi hyvin ja pelasi siellä seuraavat seitsemän kautta. Viitakoski siirtyi Brynäs IF:ään 2004, mutta palasi Ilvekseen kesken kauden 2005–2006. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Oulun Kärppiin.
Viitakoski voitti Ilveksessä SM-liigan maalikuninkuuden kaudella 2001–2002, jolloin hän teki 34 maalia. Samana vuonna hän voitti myös herrasmiespelaajan Raimo Kilpiö -palkinnon. Tämän lisäksi hän voitti liigan parhaana tulokkaana Jarmo Wasaman muistopalkinnon vuonna 1990.
Ennen kautta 2009–2010 Viitakoski on pelannut yhteensä 751 SM-liigan runkosarjaottelua ja 72 play-off ottelua. Viitakoskella oli ennen kauden alkua 287 maalia runkosarjassa. Hän oli ennen kautta SM-liigan runkosarjan seitsemänneksi paras maalintekijä ja hän on pelannut yhdeksänneksi eniten runkosarjaotteluita. NHL:ssä Viitakoski pelasi Calgary Flamesin riveissä kolmen kauden mittaan kaikkiaan 23 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi neljä syöttöä.
Wilhelm von Nottbeck
thumb|275px|Wilhelm von Nottbeck perheineen: Wilhelm Frederik (1850–1928), Wilhelm von Nottbeck (1816–1890), Peter Burchard (1858–1899), vaimo Marie Elise Constance (1824–1888), Edvard Alexsander (1853–1939), Alexander Johan Ferdinand (1861–1900), Carl Samuel (1848–1904) sekä neljä tuntematonta. Wilhelm (William) von Nottbeck (23. tammikuuta 1816 Pietari, Venäjän keisarikunta – 30. maaliskuuta 1890 Wiesbaden, Saksan keisarikunta) oli Suomeen asettunut baltiansaksalainen tehtailija. Hän toimi Tampereella sijaitsevan Finlaysonin puuvillatehtaan johtajana vuosina 1860–1890.
Elämänvaiheet
Von Nottbeck syntyi Pietarissa Carl Samuel Nottbeckin (1779–1847) ja Charlotta Dorotea zur Mühlerin poikana. Von Nottbeckin suku oli lähtöisin Saksasta, mutta on asunut useiden sukupolvien ajan Tallinnassa. Sieltä Carl Samuel Nottbeck muutti Pietariin, jossa hän toimi liikemiehenä. Vuonna 1836 hän osti yhdessä Georg Adolf Rauchin kanssa puuvillatehtaan James Finlaysonilta. Nuori Wilhelm von Nottbeck lähetettiin samana vuonna Tampereelle oppimaan tehtaan hoitoa sen johtajan Ferdinand Uhden opastuksessa.
Vanhempi veli Carl von Nottbeck (1814–1884) tuli isänsä jälkeen tehtaan Pietarin konttorin johtajaksi. Veljekset aateloitiin vuonna 1855.
Wilhelm von Nottbeck ja kreivitär Constance Marie Elise Mengden (1824–1888) avioituivat vuonna 1847. Wilhelm von Nottbeckin veli Carl von Nottbeck jäi lapsettomaksi, joten sukuhaara jatkui vain Wilhelmin von Nottbeckin kautta. Wilhelm von Nottbeck ja Constance Marie Elise Mengden saivatkin seitsemään poikaa. Pojista yksi kuoli heti synnytyksessä. Muut olivat nimeltään Carl Samuel, Wilhelm Fredrik, Edvard Alexander, Peter Burchard, Alexander Johan Ferdinand ja Ernst Friedrich Rembert. Perheen nuorin poika Ernest kuoli tapaturmaisesti 20-vuotiaana. Koko perhe toimi näkyvästi Tampereen seudulla. Von Nottbeck oli maan suurimman tehtaan johtajana myös merkittävä vaikuttaja Suomen talouselämässä.
Von Nottbeck oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Von Nottbeckin suku vaikutti Tampereella vuoteen 1917.
Wilhelm von Nottbeckin pojat
Wilhelm Friedrich (Fredrik) von Nottbeck (6. maaliskuuta 1850 Tampere – 10. maaliskuuta 1928 Helsinki)
Edvard Alexander von Nottbeck (22. huhtikuuta 1853 – 14. helmikuuta 1939 Geneve, Sveitsi) oli naimisissa serkkunsa Eugenie Nottbeckin (1855–1944) kanssa, jonka isä John Nottbeck oli Venäjän konsulina New Yorkissa. Hän osti vuonna 1889 Ruokolahdelta Tainionkosken lähellä sijainneen Neitsytniemen kartanon ja muutti sinne asumaan perheineen. Edvard von Nottbeckilla oli vuosia jatkunut oikeusjuttu Tainionkosken rannalle tehtaan rakentanutta Tornator-yhtiötä vastaan, jonka puuhiomo saastutti jätevesillään Nottbeckin valtiolta vuokraamia lohivesiä. Tornator sai lopulta sakkoja ja määrättiin parantamaan jätevesien puhdistusta. Kartano 510 hehtaarin maineen ja koskiosuuksineen myytiin 1914 Tornatorille. Kartanon vuonna 1900 valmistunut päärakennus oli sitten vuoteen 1984 saakka Tornatorin ja myöhemmin Enso-Gutzeitin johtajien virka-asuntona. Edvard von Nottbeck muutti Sveitsiin, jossa hän myös kuoli. Hänet haudattiin toukokuussa 1939 von Nottbeck-suvun hautausmaalle Lielahteen.
Peter Burchard von Nottbeck (22. huhtikuuta 1858 – 28. toukokuuta 1899 Pariisi) rakennutti 1897–1899 Tampereen Näsikalliolle Milavidan nimellä tunnetun asuinpalatsin, jonka suunnitteli arkkitehti Karl August Wrede. Hän oli naimisissa Olga Karoliina von Tobiesenin (1860–1898) kanssa. Peter von Nottbeck kuoli pariisilaisessa sairaalassa umpisuolentulehdukseen ja hänet haudattiin von Nottbeck-suvun hautausmaalle Lielahteen.
Alexander Johan Ferdinand von Nottbeck (9. tammikuuta 1861 – 22. joulukuuta 1900 Tampere) rakennutti Tampereelle Finlaysonin palatsina tunnetun asuinpalatsin 1898–1899. Arkkitehti Lambert Petterssonin suunnittelemassa kaksikerroksisessa rakennuksessa oli pinta-alaa 720 neliömetriä ja huoneita 13 keittiö- ja aputiloja lukuun ottamatta. Alexander von Nottbeck kuoli vuonna 1900 umpisuolentulehdukseen kotonaan ja hänet haudattiin von Nottbeck-suvun hautausmaalle Lielahteen. Asuinpalatsi toimi vuodesta 1904 alkaen Finlaysonin tehtaanjohtajien virka-asuntona aina vuoteen 1979 saakka, jolloin se muutettiin kokous- ja edustustiloiksi.
Ernst Friedrich Rembert von Nottbeck (13. heinäkuuta 1864 – 26. tammikuuta 1885 Lielahti) surmattiin tammikuun lopulla 1885 hänen ollessaan rekimatkalla Tampereelta veljiensä omistamaan Lielahden kartanoon. Pispalassa lähellä kaupungin rajaa hänen kimppuunsa hyökkäsi neljä vastaantullutta miestä ja kamppailussa hän haavoittui omasta veitsestään ja kuoli seuraavana päivänä Lielahden kartanossa. Hänet haudattiin 2. helmikuuta kartanon alueelle perustettuun von Nottbeck-suvun hautausmaahan, johon haudattiin myöhemmin myös muita suvun jäseniä. Surmateon tekijöiksi paljastui kolme työtöntä tehtaan työmiestä Tampereelta sekä sepän kisälli Pispalasta, jotka olivat olleet päihtyneinä palaamassa illalla Tampereelle oltuaan Ylöjärven kuuluisaa Martinin pirua katsomassa. Heidät tuomittiin lopulta kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen taposta.
Tero Jartti
Tero Einar Jartti (s. 16. maaliskuuta 1962 Valtimo) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja taiteilija.
Suuren yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1989 Jouko Turkan ohjaamassa televisiosarjassa Seitsemän veljestä, joka perustui Aleksis Kiven samannimiseen romaaniin. Siinä hän esiintyi Eeron roolissa.
Jartti kävi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjan Jouko Turkan kaudella ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1993.
Jartin ohjauksia ovat muun muassa, Panostaja (1991, myös käsikirjoitus), Kun piru tuli polkupyörällä sepän tölliin ja sepän vaimo sai uuden nenän (1992, myös käsikirjoitus) sekä dramatisointi Runar Schildtin novellista Aapo (1994, myös käsikirjoitus), kaikki yhteistyössä Jari Hietasen kanssa. Jartin tuotantoon kuuluvat myös animaatio Kuinka karhu menetti häntänsä (2005, myös käsikirjoitus, animaatio ja kertoja) sekä useat lyhytelokuvat. Vuonna 2006 Jartilta ilmestyi animaatioon perustuva lastenkirja Kuinka karhu menetti häntänsä.
Vuonna 1993 Jartti perusti yhdessä Timo Harakan ja Jari Hietasen kanssa Gnu Films -elokuvayhtiön. Yhtiön tuotantoa ovat muun muassa Auli Mantilan ohjaama Neitoperho (1997) ja Olli Saarelan Bad Luck Love (2000).
Näyttelijänä Jartti on esiintynyt muun muassa elokuvissa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992), Kauas pilvet karkaavat (1999) ja Cyclomania (2001). Teatterissa Jartti on esittänyt päärooleja Kristian Smedsin Kansallisteatterille tekemissä näytelmissä Mr Vertigo (2010) ja Tabu (2015).
2020-luvulla Jartti on laajentanut monipuolista taiteellista ilmaisuaan valotaiteen kentälle. Hänen teoksiaan on esitetty useilla valotaiteen tapahtumissa.
Elokuvavuosi 1935
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1935 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Hohtolimapää
Hohtolimapää (Beryx splendens) on limapäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö
Hohtolimapää voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 40 cm. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja litteähkö. Pää, silmät ja suu ovat suuret. Kalan selkäevä on lyhyt, peräevä pitkähkö ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Väriltään hohtolimapää on selästään punainen ja väri vaalenee ja muuttuu hopeaiseksi vatsaa kohden.
Levinneisyys ja elintavat
Hohtolimapäätä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynessämerestä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Tavanomaisesti se liikkuu parvina 400–600 metrin syvyydessä riutoilla ja kivikkoisilla alueilla. Syvimmillään kalaa on tavattu 1 300 metrin syvyydessä. Hohtolimapään ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin lisääntymisaika pohjoisella pallonpuoliskolla heinäkuusta syyskuuhun ja eteläisellä pallonpuoliskolla joulukuusta tammikuuhun.
Hohtolimapää on erittäin hyvä, arvostettu ja kaupallisesti merkittävä ruokakala. Sitä kalastetaan trooleilla ja pitkälläsiimalla.
Sergei Danilin
Sergei Vladimirovitš Danilin (, 1. tammikuuta 1960 Moskova, Venäjän SFNT – 4. lokakuuta 2021) oli urallaan Neuvostoliittoa, Yhdistynyttä joukkuetta ja Venäjää edustanut ohjaskelkkailija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Danilin saavutti yksilökilpailussa olympiahopeaa Sarajevossa 1984. Hän kilpaili yhteensä viisissä talviolympialaisissa: Lake Placidissa 1980 hän sijoittui parikilpailussa 17:nneksi, Calgaryssä 1988 yksilökilpailussa kuudenneksi, Albertvillessä 1992 Yhdistynyttä joukkuetta edustaen yksilökilpailun yhdeksänneksi ja Lillehammerissa 1994 Venäjän edustajana yksilökilpailun 11:nneksi. MM-kilpailuista Danilin voitti yksilökilpailussa kultaa vuonna 1981, hopeaa vuonna 1983 ja pronssia vuonna 1987 sekä sekajoukkuekilpailussa pronssia vuosina 1989 ja 1990. EM-kilpailuista hän voitti yksilökilpailun kultaa vuonna 1986 ja hopeaa vuonna 1982. Danilin kuoli 61-vuotiaana 4. lokakuuta 2021.
Ilhéu de Cima
Ilhéu de Cima on yksi Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren edustalla sijaitsevista pikkusaarista.
Joakim Pirinen
260px|thumb|Pirinen [[Göteborgin kirjamessut|Göteborgin kirjamessuilla syksyllä 2010.]] Joakim Pirinen (s. 28. toukokuuta 1961) on suomensukuinen ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä, taiteilija, näytelmäkirjailija ja runoilija. Pirinen asuu ja vaikuttaa Tukholmassa. Kaikissa Pirisen sarjakuvissa hallitsevana ympäristönä on kansankodin pääkaupunki Tukholma mustasävyisenä ja unenomaisena.
George Herrimanin (Krazy Kat) lisäksi Pirisen sarjakuvasuosikkeja ovat Winsor McCay (Pikku Nemo) ja ruotsalainen Oskar Andersson. Juuri Anderssonin tummasävyinen huumori inspiroi Piristä hänen luodessaan Sokeri-Sakarin hahmon.
Elokuvavuosi 1934
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1934 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Joakim Pirinen
Pirinen piti 1980-luvun lopulta alkaen 12 vuoden tauon sarjakuvien tekemisestä ja keskittyi muihin töihin. Vuonna 2001 Pirinen kuitenkin palasi sarjakuvan maailmaan vakuuttavasti teoksella Meitä kustaan silmään. Vanhat hahmot jatkavat ja jo avaussarjassa seikkailee Sokeri-Sakarin menestyvä veli Kulli-Iivari ja myös vanhentunut ja rappeutunut Sokeri-Sakari vilahtaa tarinassa. Tarinat jatkuvat vähintäänkin yhtä yhteiskuntakriittisesti kuin ennenkin.
Pirinen on käynyt Suomessa useita kertoja ja ollut myös esimerkiksi vieraana Kemin sarjakuvapäivillä vuonna 1986 ja Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuosina 2001 ja 2003.
Pirisen ensimmäinen proosateos oli vuonna 2001 ilmestynyt Den svenska apan. Hän on myös kuvataiteilija ja hänellä on ollut näyttely Moderna Museetissa 1992. Pirinen on ollut ahkera myös dramaatikkona ja kirjoittanut näytelmätrilogian Familjen Bra.
Pirisen Kvarteret Kniven esitettiin Viirus-teatterissa Helsingissä vuonna 1994. Sen ohjasi Arn-Henrik Blomqvist ja visuaalisesta suunnittelusta vastasi Mimmi Resmanin.
Kauklahden Pyrintö
Kauklahden Pyrintö eli KaPy on Kauklahden kaupunginosasta kotoisin oleva Espoon vanhin urheiluseura, joka nykyisin on keskittynyt juniorijalkapalloilun edistämiseen alueella. Seura on perustettu vuonna 1914 ja sen historiaan kuuluvat niin paikallinen lasitehdas, yleisurheilu kuin voimailulajit. Seura on erittäin aktiivinen pienseura.
Seuran alkuperäinen nimi oli ”Köklaksin Työväenyhdistys Rannikon voimistelu- ja urheiluseura Pyrintö”, paikkakunnan vielä silloisen ruotsinkielisen nimen mukaisesti. Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton jäseneksi seura liittyi elokuun 14. päivänä 1914 Helsingin piirin kautta. Seuran toiminta jatkui vilkkaana vuosikymmenen loppuun saakka, kunnes sisällissota keskeytti toiminnan useammaksi vuodeksi. Toiminta virittäytyi uudelleen käyntiin vuonna 1924.
30-luvulla tuli seuran toimintaan uusina lajeina nyrkkeily ja pesäpallo. Seuran juoksijat menestyivät hyvin piirin murtomaajuoksukilpailussa. He toivat sieltä useita piirin mestaruuksia. Voitokkaimpia henkilöitä olivat Matti ja Viljo Mentonen, Otto Lappalainen ja Eino Jokirinne.
Sota keskeytti seuran toiminnan 1939. Uusin voimin aloittamista yritettiin vuonna 1941 mutta jatkosodan vuoksi toiminta katkesi jälleen muutamaksi vuodeksi. Toiminta aloitettiin jälleen vuonna 1945 pesäpalloilun, yleisurheilun ja hiihdon parissa.
Lasitehtaan toiminnan loputtua vuonna 1952 menetettiin mainiot toiminta- ja harjoitustilat. Toiminta siirtyi takaisin Rannikon tiloihin. Lisäksi suurin osa seuran parhaista toimihenkilöistä muutti pois paikkakunnalta. Kauklahden uusi kansakoulu valmistui vuonna 1958. Sieltä saatiin harjoitustiloja voimistelua ja lentopalloa varten.
Seuran painonnostajat saavuttivat piiriennätyksiä ja piirimestaruuksia kertyi vuonna 1957 kolmessa sarjassa ja 1958 kahdessa sarjassa.
1960-luvun alkupuolella seurassa oli noin 230 jäsentä ja nuorten toiminta-aktiviteetti oli suuri. Jalkapalloilu otettiin nuorten ohjelmaan vuonna 1962. Seuran nuorten tyttöjen toiminta keskittyi voimisteluun, palloiluun ja ohjelmaharjoitteluun.
1970-luvun alku oli toiminnan osalta vaimentaa mutta vilkastui muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen. Siirryttäessä 1980-luvulle seuran toiminta painottui yhä enemmän yksilölajeista joukkuelajeihin. Toiminta keskittyi lento- ja jalkapalloon sekä myös jääkiekkoon, joka tuli mukaan seuran toimintaan vuosikymmenen alkupuolella.
Seuran toiminnan elvyttämiseksi alettiin kartoittamaan mahdollisuuksia junioritoiminnan kehittämiseen. Paikkakunnalla toimineen toisen urheiluseuran Espoon Ankkurien toiminnan sulautuessa seuran toimintaan oli tilaisuus lähteä viemään eteenpäin juniorijalkapalloilua Kauklahdessa.
Vuonna 1994 Kauklahden Pyrintö sai ainoana espoolaisena seurana oman kentän Räävelintielle. Siitä alkoi seuran uusi aktiivisuuden uusi nousu kohti nykyistä toimintaa. Tällä hetkellä seurassa on jo n. 400 lisensoitua juniorijalkapalloilijaa ja kokonaisjäsenmäärä on huomattavasti isompi.
Elokuvavuosi 1932
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1932 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Puumala (täsmennyssivu)
Puumala voi tarkoittaa seuraavia:
RR Lyrae
RR Lyrae on kirkkaudeltaan muuttuva sykkivä tähti Lyyran tähdistössä. Sen mukaan on nimetty tietynlaiset muuttuvat tähdet. Sillä on noin 13 tunnin jakso, ja sen suhteellinen kirkkaus vaihtelee välillä 7—8 magnitudia. RR Lyrae -tyyppiset muuttujat ovat tärkeitä standardikynttilöitä.
RR Lyraen etäisyys oli pitkään epävarma, mutta vuonna 2002 Hubble mittasi sen etäisyydeksi viiden prosentin tarkkuudella 854 valovuotta. Etäisyyden perusteella laskettu absoluuttinen kirkkaus on 0,61 magnitudia, noin 49 kertaa auringon kirkkaus.
Standardikynttilä
Koska RR Lyrae -tyyppiset muuttujat ovat toistensa kaltaisia, niin niitä on suhteellisen helppo käyttää etäisyyden mittaamiseen. Kaikki RR Lyrae -tyyppiset tähdet sykkivät 9—24 tunnin jaksoissa, ja niiden keskimääräinen absoluuttinen kirkkaus on noin 0,75 magnitudia, noin 40 tai 50 auringon kirkkautta.
Valonvaihtelu on 0,3—2 magnitudia, keskimäärin 1,0 magnitudia. Vaihtelu muuttuu nopeaan tahtiin, koska on monia sykkimisjaksoja toistensa päällä. Näiden tähtien massa on vain 0,5—0,7 Auringon massaa tai hieman yli Auringon massan, eli ne ovat kevyitä tähtiä.
RR Lyrae -muuttujat jaetaan alalajeihin RRab, RRc ja RRd. RRc-tähdillä on lyhyt jakso, ja RRd-tähdet ovat kaksitilaisia sykkijöitä. Ne ovat suunnilleen samanmassaisia ja samanikäisiä, aloittamassa heliumin polttamista ytimessään. Ne ovat vanhoja, vähämetallisia populaatio II:n tähtiä.
RR Lyrae -tyyppiset muuttujat ovat yleisempiä kuin kefeidit mutta vähemmän kirkkaita.
Valoa kohti
Valoa kohti voi viitata johonkin seuraavista:
Luettelo pikkuplaneetoista: 108001–109000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 108001:stä ja päättyen 109000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 108001-108250
Elokuvavuosi 1931
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1931 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Leif E. Christensen
Leif E. Christensen (7. elokuuta 1924 Kööpenhamina, Tanska – 23. elokuuta 2013 ) oli tanskalainen kirjailija ja opettaja. Hän kirjoitti ironisia ja absureja piirteitä sisältäviä novelleja, joissa aiheita olivat erotiikan ja politiikan ongelmat. Yhtenä teemana on myös länsimaalaisten kaoottinen tunne-elämä.
Christensenin esikoisteos Tyven fra Tjørnsted ilmestyi 1951 (muokattu versio 1965). Hän on saanut vaikutteita tuotantoonsa Karen Blixeniltä, ja häneen on vaikuttanut myös jungilainen psykologia. Kaksi toisiinsa kytkeytyvää romaania Træslottet (1964) ja Firklang i Lund (1966) ovat osin omaelämäkerrallisia kertomuksia pakolaisuudesta miehitysajan Ruotsissa.
In Requiem
In Requiem on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen yhdestoista studioalbumi vuodelta 2007. Yhtyeen edellislevyllä alkanut ”paluu juurille” jatkuu In Requiemilla, joka on yhtyeen metallisin sitten vuoden 1993 Iconin. Myös laulaja Nick Holmes palasi osittain matalampaan ja karkeampaan laulutekniikkaan kuin aiemmilla albumeilla. Rumpali Jeff Singer on soittanut yhtyeessä jo vuodesta 2005 sessiojäsenenä, tällä levyllä hänen asemansa virallistettiin.
In Requiem pääsi Suomessa kahdeksi viikoksi albumilistalle, parhaan sijoituksen ollessa 19.
”The Enemy” -kappale julkaistiin singlenä, ja siitä tehtiin musiikkivideo. Videoksi päätyi myös kappale ”Praise Lamented Shade”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Gregor Mackintosh sekä sanoittanut Nick Holmes.
Ilhéu de Fora (Porto Santo)
Ilhéu de Fora on yksi Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren edustalla sijaitsevista pikkusaarista.
Laajavuoren koulu
Laajavuoren koulu oli Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa toiminut, syksyllä 1971 kansakouluna aloittanut arkkitehti Olavi Puusaaren suunnittelema koulurakennus ja vuonna 2013 lakkautettu suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulussa opiskeli vielä syksyllä 2011 yhteenä 340 oppilasta. Koulussa pystyi normaalien aineiden lisäksi opiskelemaan saksan kielikylpy- ja musiikkiluokalla. Koulurakennus oli mitoitetu 450 oppilaalle. Kun oppilaita oli vuonna 1973 huomattavasti enemmän, apuna käytettiin parakkikoulurakennuksia.
Laajavuoren koulussa oli loppuaikoinaan paha homeongelma, josta kärsivät niin aikuiset kuin lapsetkin. Koulun oppilaat siirrettiin viereiseen Martinlaakson kouluun. Huonokuntoisen Laajavuoren koulun purkaminen aloitettiin maaliskuussa 2016. Tilalle rakennettiin asuntoja.
Kabylia
Kabylia (berb. Tamurt n Iqvayliyen, ) on vuoristoinen alue Algerian pohjoisosassa Tell-Atlaksen vuoristossa. Alueen asukkaat, eli kabyylit, ovat berberejä ja huomattava osa Kabylian asukkaista puhuu edelleen berberiä.