cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
13 (Black Sabbathin albumi)
Taustaa
Heaven and Hellin lopettamisen jälkeen huhut alkuperäisen Black Sabbathin paluusta lähtivät jälleen liikkeelle. Näitä varjosti Osbournen vuonna 2009 Iommia vastaan nostama kanne Black Sabbath-nimen käyttöoikeudesta. Iommi oli omistanut yksin yhtyeen nimen oikeuden jo vuosia ja Osbourne halusi jakaa nimestä tulevat tuotot kaikkien neljän alkuperäisjäsenen kesken. Heinäkuussa 2010 juttu oli sovittu tietojen mukaan "ystävällisessä hengessä" ja osapuolet eivät kiistäneet mahdollista tulevaa yhteistyötä. Huhumylly pyöri kiivaana pitkin vuotta 2011 kunkin jäsenen kuitenkin kiistäessä mahdollisen uudelleenkokoontumisen.
Lopulta 11. marraskuuta 2011 Black Sabbath piti tiedotustilaisuuden Whisky a Go Go -klubilla Hollywoodissa. Mukana olivat yhtyeen alkuperäisjäsenet, tuottaja Rick Rubin ja juontajana toiminut Henry Rollins. Tilaisuudessa ilmoitettiin Black Sabbathin palaavan virallisesti yhteen ja tekevän uuden studioalbumin sekä kiertueen. Iommin mukaan paluun piti tapahtua "nyt tai ei koskaan" ja hänen mukaansa kaikki tulivat mainiosti toimeen keskenään. Butler totesi tulevan materiaalin kuulostavan "perinteiseltä Sabbathilta". Muutamaa päivää myöhemmin yhtye ilmoitti tekevänsä Euroopan kiertueen touko-kesäkuussa 2012.
Albumin nauhoitukset ja kokoonpanomuutokset
Huhtikuussa 2012 Black Sabbath ilmoitti esiintyvänsä Yhdysvalloissa Lollapalooza-festivaaleilla ja lisäksi Birminghamissa toukokuussa 2012. 15. toukokuuta Bill Ward tiedotti ettei osallistu jatkossakaan yhtyeen toimintaan edelleen jatkuvien sopimusongelmien vuoksi. Pari päivää myöhemmin Wardin kuvat poistettiin yhtyeen virallisilta kotisivuilta. Geezer Butler julkaisi tiedotteen, jossa hän pahoitteli Wardin poisjääntiä ja kertoi samalla, että Osbournen yhtyeessä soittanut Tommy Clufetos tulisi soittamaan Wardin tilalla Black Sabbathin sovituilla keikoilla. Wardin poisjäänti on herättänyt runsaasti keskustelua mediassa sekä yhtyeen fanien keskuudessa. Myöhemmin, vuoden 2013 haastatteluissa Osbourne on sanonut, että Ward ei ollut fyysisesti tarpeeksi hyvässä kunnossa pystyäkseen soittamaan esimerkiksi kokonaista konserttia ja että Ward olisi loukkaantunut, koska hänelle ehdotettiin toisen rumpalin ottamista varalle.
Kesäkuussa 2012 Osbourne kertoi NME-lehden haastattelussa yhtyeen kirjoittaneen 15 kappaletta ja vihjasi albumin nimeksi tulevan mahdollisesti 2013. Varsinaiset nauhoitukset alkoivat elokuun 23. päivä 2012. Kuukautta myöhemmin haastattelussa paljastettiin yhden albumille tulevan kappaleen nimen olevan "God Is Dead?". Tammikuussa 2013 yhtye ilmoitti uuden albumin nimeksi tulevan 13 ja että se julkaistaisiin kesäkuussa 2013. Yhtye kertoi myös, että albumilla rumpuja soittaa Rage Against the Machine- ja Audioslave-yhtyeistä tuttu Brad Wilk. Osbournen mukaan hänen rumpalinsa Tommy Clufetosin piti alun perin soittaa albumin rumpuosuudet, mutta tuottaja Rubin vastusti tätä ja ehdotti Wilkia yhtyeelle. Rubinin mukaan Wilkin rumputyöskentely muistutti Bill Wardin vastaavaa varhaisilla Sabbath-albumeilla ja tätä tarvittiin myös uusiin kappaleisiin.
Albumin sisältö
Musiikillisesti 13 edustaa pääasiassa raskasta, hidastempoista doom-vaikutteista heavy metalia sisältäen kuitenkin melodisiakin kohtia ja kappaleita. Vertailukohteena voidaan pitää yhtyeen 1970-luvun alkupuolen albumeja vaikkakin tuoreempiakin vaikutteita albumilta löytyy. Kitaristi Iommin riffit ovat näkyvässä osassa albumilla, ja esim. koskettimien käyttö on hyvin vähäistä. Kappaleet ovat pitkiä ja sisältävät runsaasti tempon sekä sävelkuvioiden vaihdoksia. Osbournen mukaan ennen studioon menemistä tuottaja Rubin kuuntelutti yhtyeellä sen ensimmäisen albumin (vuoden 1970 Black Sabbath) ja halusi yhtyeen pyrkivän samaan tunnelmaan.
Kappaleet on merkitty Iommin, Butlerin ja Osbournen nimiin ja sanoitukset on tehnyt suurimmaksi osaksi Butler. Hänen mukaansa sanoitukset käsittelevät pääasiassa "elämää, kuolemaa ja tuomiota". Albumia varten nauhoitettiin kaiken kaikkiaan 16 kappaletta, joista neljä on vielä julkaisematta. Vuoden 2001 edellisten, keskeytettyjen studiosessioiden materiaalia ei käytetty ollenkaan.
Albumin avaava pitkä "End of the Beginning" muistuttaa alkupuoliskoltaan yhtyeen ensilevyn nimikkokappaletta "Black Sabbath", muuttuen kuitenkin loppua kohti melodisemmaksi. Butlerin mukaan kappaleen sanoituksiin on haettu inspiraatiota Doctor Who -televisiosarjasta. Toisena tuleva, myös yli 8-minuuttinen "God is Dead?" on hidastempoinen, doom-vaikutteinen kappale sisältäen kuitenkin nopeamman väliosion.
Šapur I
Šapur I oli Persian šahanšah ja sasanidien hallitsijasuvun toinen kuningas vuoden 240 paikkeilta vuoteen 270 tai 272 isänsä Ardašir I:n jälkeen. Valtakaudellaan Šapur otti huomattavan voiton roomalaisista keisari Valerianuksen jäätyä Šapurin vangiksi roomalaisten sotaretkellä Persiaa vastaan. Sotien ohella Šapurin ja hänen isänsä kaudella toteutettiin hallinnollisia uudistuksia. Šapurin valtakaudella alkoi myös levitä profeetta Manin opetuksiin perustunut manikealaisuus.
13 (Black Sabbathin albumi)
Albumin sisältö
Akustisen kitaran ja tabla-rumpujen myötä kulkeva space/psych-balladi "Zeitgeist" palaa tunnelmaltaan vuoden 1970 "Planet Caravan" -kappaleeseen. Myös tämän kappaleen lyriikoihin on otettu vaikutteita Doctor Whosta.
Pitkä "Damaged Soul" on blues-henkinen, Osbournen huuliharpun soittoa sisältävä kappale, joka muistuttaa yhtyeen alkuaikojen blues-vaikutteista.
Hitaampitempoisessa "Age of Reason" -kappaleessa Iommin riffiä sekä sooloa säestävät kosketinsoittimet ja musiikillisesti kappaleessa on vaikutteita yhtyeen Ronnie James Dion aikakauden materiaalista. Kappaleen työnimi oli "Epic".
Šapur I
Elämäkerta
thumb|vasen|Šapur ottaa vastaan kahden eri Rooman keisarin Filippuksen ja Valerianuksen antautumisen kaiverroksessa [[Naqš-e Rostamissa.]] Šapurin isä Ardašir I oli Persian sasanidien hallitsijasuvun perustaja. Ardašir kuului farsilaiseen sukuun ja hän nousi Persian valtaistuimelle kukistamalla arsakidien dynastian hallitsija Artabanus IV:n taistelussa vuonna 224 ja kruunauttamalla itsensä kuninkaiden kuninkaaksi (šahanšah) Ktesifonin valtauksen jälkeen vuonna 226. Šapur osallistui isänsä sotiin arsakideja vastaan ja hänet on kuvattu myös Ardaširin voittoa kuvaavassa kaiverruksissa Firuzabadissa ja Naqš-e Rajabissa. Ardašir hallitsi valtakautensa loppupuolella yhdessä poikansa Šapurin kanssa käyden myös sotia Rooman valtakuntaa vastaan. Merkittävämpää menestystä ei sodissa Roomaa vastaan saatu. Šapurin nousi valtaan isänsä paikalle mahdollisesti vuonna 240 ja Ardašir kuoli vuoden 241 paikkeilla.
Aarre Linnala
thumb|250px|Aarre Linnala Hamletin roolissa. Aarre Alfred Linnala (oik. Lindgren, 2. lokakuuta 1889 Helsinki – 13. toukokuuta 1955) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja näytelmäkirjailija.
Linnala aloitti uransa Helsingin Työväen Näyttämöllä ja vain 19–vuotiaana hän lähti johtamaan Pietarsaaren Työväennäyttämöä. Vuosina 1912–1920 Linnala toimi Oulun Työväen Näyttämön johtajana. Hän toimi myös helsinkiläisen Koiton näyttämön johtajana useaan otteeseen 1920–luvulla sekä Viipurin Työväen Teatterin johtajana 1923–1926. Vuonna 1932 Linnala vietti 25-vuotistaiteilijajuhlaansa esiintymällä Väinö Syvänteen näytelmässä Katkeamaton kaari. Hän vieraili Yhdysvalloissa 1920–luvun lopulla ja ilmeisesti muutti sinne pysyvästi 1930–luvun alussa.
Šapur I
Elämäkerta
Sodat Roomaa vastaan jatkuivat Šapurin valtakaudella, jolloin saavutettiin myös eräät suurimmista persialaisten roomalaisista ottamista voitoista. Rooman keisari Gordianus III johti vuonna 242 suurta sotaretkeä sasanideja vastaan ja roomalaisten onnistui vallata persialaisten tuolloin hallitsemat Antiokia, Carrhae ja Nisibis. Gordianus kirjoitti Rooman senaatille uhkaavansa voittojensa jälkeen jo Persian pääkaupunki Ktesifonia, mutta hän kuoli epäselvissä olosuhteissa sotaretkensä aikana. Useimpien lähteiden mukaan Gordianus päätyi Philippus Arabsin agenttien murhaamaksi. Persialaisissa lähteissä Gordianus sai puolestaan surmansa Misikoessa käydyssä taistelussa. Kaikissa lähteissä keisariksi nousseen Philippus Arabsinin mainitaan solmineen rauhan Šapurin kanssa. Länsi-Armenia liitettiin sodan jälkeen jälleen Persiaan. Šapur teki uuden sotaretken Roomaa vastaan vuosina 252–256, jolloin valloitettiin myös muu Armenia ja Georgia. Pojalleen Hormizdille Šapur antoi tittelin armenialaisten kuningas.
13 (Black Sabbathin albumi)
Albumin sisältö
Albumin päättää keskitempoinen, raskaan riffin myötä kulkeva "Dear Father", joka yhtyeen tyyliin sisältää nopeamman väliosan sekä melodisen kertosäkeen. Kappale ja albumi päättyy ukkos- ja vesisade-efektiin, samalla tavoin kuin yhtyeen ensialbumi, vuoden 1970 Black Sabbath alkaa. Butlerin mukaan tämä oli Rubinin idea.
Šapur I
Elämäkerta
Roomalaisia vaivasivat samoihin aikoihin myös gootit, kulkutaudit ja poliittinen epävakaus. Näistä tekijöistä huolimatta keisari Valerianus johti vuosina 259–260 sotaretkeä Šapurin Persiaa vastaan. Joissakin lähteissä roomalaisen armeijan kooksi mainitaan 70 000 miestä. Roomalaiset voitettiin Edessan länsipuolella ja keisari Valerianus jäi persialaisten vangiksi. Piirtokirjoituksissa väitetään, että Šapur otti keisarin vangiksi henkilökohtaisesti taistelun aikana. Sen sijaan roomalaisten ja kreikkalaisten historioitsijoiden mukaan Šapur kutsui Valerianuksen neuvottelemaan ja vangitsi petollisesti koko tämän seurueen, mukaan lukien pretoriaanikaartin päällikkö Succesianuksen ja useita senaattoreita. Tapaus oli joka tapauksessa huomattava nöyryytys roomalaisille. Ei ole täysin selvää mitä Valerianukselle tapahtui hänen vangiksi jäämisensä jälkeen. Šapurin on kerrottu nöyryyttäneen Valerianusta muun muassa käyttämällä tätä jalkajakkarana noustessaan hevosensa selkään. Tarinan erään version mukaan Valerianus nyljettiin ja hänen heinillä täytettyä nahkaansa pidettiin näytillä. On kuitenkin myös mahdollista, että tarina heijastelee vain roomalaisten historioitsijoiden näkemystä persialaisista ja näiden raakalaisuudesta. Lisäksi useat tiedot Valerianuksen nöyryytyksestä ovat peräisin kristityltä historioitsija Lactantiukselta, joka kuvasi propagandatarkoituksessa kristittyjä vainonneiden pakanakeisarien vastoinkäymisiä. Naqš-e Rostamin kirjoituksissa mainitaan, että roomalaiset vangit asutettiin eri puolille Persiaa. Esimerkiksi Bišapurissa ja Šustarissa on jäänteitä roomalaisperäisinä pidetyistä rakennelmista, joita vangiksi jääneet roomalaiset insinöörit mahdollisesti rakensivat. Persiaan asutettiin myös kristittyjä vankeja esimerkiksi Antiokiasta. Šapur alkoi käyttää titteliä Iranin ja Aniranin (ei-Iran) kuninkaiden kuningas, viitaten asemaansa myös ei-iranilaisina pidettyjen alueiden ja alamaisten kuninkaana. Titteliä käyttivät sittemmin ajoittain myös myöhemmät sasanidihallitsijat. Rooman vastaisten sotiensa ohella Šapur teki isänsä tapaan sotaretkiä kušanoja vastaan levittäen sasanidien valtapiiriä kohti Keski-Aasiaa, Afganistania ja Pohjois-Intiaa. Persialaiset sotivat myös roomalaisten kanssa Palmyran hallitsija Odaenathusta vastaan. Odaenathuksen sotaretkiä persialaisia vastaan on kuvailtu joissain lähteissä menestyksekkäiksi, mutta niiden merkityksestä ja laajuudesta on kiistelty.
13 (Black Sabbathin albumi)
Kansitaide
Albumin kansitaide julkistettiin huhtikuussa 2013. Kansitaiteen suunnitteli Zip Design -niminen ryhmä. Kantta varten tehtiin kahdeksan jalkaa korkea oljista koottu "13"-symboli, joka sytytettiin uhrijuhlan tyyliin tuleen ja kuvattiin. Geezer Butlerin mukaan nimen "13" idea tuli Osbournelta, koska albumi julkaistaisiin vuonna 2013 ja yhtye oli nauhoittanut 13 kappaletta sitä varten.
Šapur I
Elämäkerta
Sotimisen ohella Šapurin ja hänen isänsä kausilla oli toteutettu huomattavia hallinnollisia uudistuksia. Kirjoituksissa alettiin puhua uusista hallinnollisista tehtävistä, kuten kirjureista (dibir), rahainhoitajista (ganzwar) ja tuomareista (dadwar). Šapur perusti myös uusia kaupunkeja, kuten Bišapurin ja Nišapurin. Piirtokirjoituksissa mainitaan Šapurin vaikuttaneen myös uskonnollisessa politiikassa hänen pystyttäen uusia zarathustralaisia tulitemppelejä. Šapurin valtakauden uskonnollinen ilmiö oli myös profeetta Manin opetuksista muodostunut manikealaisuus, jonka maailmankuva levisi nopeasti myös Persian ulkopuolelle Eurooppaan ja Keski-Aasiaan. Šapur kuoli ilmeisesti sairauteen Bišapurissa eri lähteiden mukaan joko toukokuussa 270 tai vuonna 272. Šapurin kuoleman jälkeen valtaan nousi hänen poikansa Hormizd, ja hänen jälkeensä Šapurin kaksi muuta poikaa Bahram ja Narseh lyhyine valtakausineen.
13 (Black Sabbathin albumi)
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Myös kriitikot ja fanit ovat ottaneet albumin hyvin vastaan ja se on saanut pääasiassa positiivisia arvosteluja. Kritiikkiä on herättänyt lähinnä Rick Rubinin kovavolyyminen tuotanto ja albumi onkin liitetty nykyään käynnissä olevaan "loudness war" -ilmiöön.
Kiertueet ja promootio
Yhtyeen kiertuekokoonpanoon kuuluvat Osbournen, Iommin ja Butlerin lisäksi rumpali Tommy Clufetos ja lavan takana soittava kosketinsoittaja Adam Wakeman. Ennen albumin julkaisua, keväällä 2013 yhtye teki kiertueen Kauko-Idässä esiintyen Australiassa ja Japanissa. Heinäkuusta syyskuuhun Black Sabbath kiersi Pohjois-Amerikassa ja lokakuussa Etelä-Amerikassa. Euroopan kiertueella marras-joulukuussa yhtye esiintyi myös Hartwall Areenalla Helsingissä 20. marraskuuta 2013. Marraskuussa julkaistiin myös keväällä Melbournen konserteissa tallennettu Gathered in Their Masses -live-DVD/CD/Blu-ray.
Tyrnikiitäjä
Tyrnikiitäjä (Hyles hippophaes) on Etelä- ja Keski-Euroopassa tavattava kiitäjäperhoslaji. Sitä ei ole koskaan tavattu Suomesta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on luokitellut lajin uhanalaisuuden puutteellisesti tunnetuksi (DD)
Koko ja ulkonäkö
Perhosen etusiivet ovat pohjaväriltään harmaanruskeat, tyvestä kolmiomaisesti hieman tummemmat. Siiven takareunasta kärkeen kulkee tummanruskea viiru, jonka etupuolella siipi vaalenee etureunasta viirua kohti ja jonka takapuolella siipi on tummanruskea mutta vaalenee taas ulkoreunan viiruun asti. Aivan siiven ulkoreuna on vaalean harmaanruskea. Etusiivessä on musta keskitäplä, johon liittyy siiven kärkipuolella laaja tummanruskea varjostuma. Takasiivet ovat laajalti ruusunpunaiset, ja niissä on leveä mustanruskea etureuna sekä reunajuova. Siiven takakulmassa on valkoinen laikku. Perhosen ruumis on harmaanruskea, mutta keskiruumiin sivuilla on valkoinen juova. Takaruumiin tyviosan sivuilla on mustavalkoinen raidoitus. Siipiväli on 60–80 mm.
Laji risteytyy Ranskan Alpeilla lepakkokiitäjän (Hyles vespertilio) kanssa.
Täysikasvuinen toukka on 85 mm pitkä. Nuorena toukka on vihreä ja vaaleiden nystyjen vuoksi karkeapinteinen. Myöhemmin toukan väri muuttuu tumman vihreäksi, ja sen kyljissä on laajoja kermanvalkoisia laikkuja. Toukan peräpäässä on mustansävyinen kaareva sarvi, jonka sivuilla on pisaramainen vaalea laikku.
Levinneisyys ja lentoaika
Tyrnikiitäjää tavataan kahtena erillisenä alueena Pohjois-Espanjasta Etelä-Alpeille ja Pohjois-Italiaan sekä uudelleen Romaniasta ja Kreikasta Turkkiin ja Ukrainaan. Perhoset lentävät pääasiassa huhtikuun lopulta heinäkuun alkuun. Pieni toinen sukupolvi on lennossa elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat
Tyrnikiitäjää tavataan merenrannoilla, nummilla, jokilaaksoissa ja kallioisilla seuduilla, eli siellä missä toukan ravintokasvi tyrnikin viihtyy. Esiintymät ovat usein paikallisia, mutta lajilla on taipumusta lentää pitkiä matkoja vakituisten esiintymispaikkojen ulkopuolelle. Perhonen on aktiivisena lennossa vain lyhyen ajan iltayöstä ja käy silloin ahkerasti kukilla. Valo ei perhosia houkuttele kovinkaan paljon.
Parittelu tapahtuu yön aikana ja kestää korkeintaan kolmisen tuntia. Naaras munii munia yksitellen ravintokasvin lehdille, yleensä lähelle lehden reunaa. Toukat paistattelevat avoimesti lehdettömiksi syömillään oksilla ja kaivautuvat elo-syyskuussa maahan ravintokasvin juurakkoon tai kivien alle. Kotelo telvehtii.
Ravintokasvi
Toukka on tyrnillä (Hippophae rhamnoides) elävä monofagi.
1986
Vuosi 1986 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Tammikuu
thumb|Avaruussukkula Challengerin räjähdys
Helmikuu
thumb|Ruotsin pääministeri [[Olof Palme murhattiin.]]
Huhtikuu
thumb|[[Tšernobylin ydinvoimalassa tapahtui kaikkien aikojen vakavin ydinonnettomuus.]]
Kesäkuu
thumb|right|250px|Diego Maradona.
Elokuu
thumb|upright|Nyosjärven kaasupurkauksessa kuollut lehmä.
Syyskuu
thumb|[[Urho Kekkonen|Urho Kekkosen hautajaissaatto Helsingin Pohjoisesplanadilla.]]
Marraskuu
thumb|Reinjokea puhdistetaan sveitsiläisen kemiantehtaan tulipalon aiheuttaman ympäristökatastrofin jälkeen.
Joulukuu
thumb|Helsingin Pasilassa avattiin uusi pääkirjasto.
Kovjoen rautatieasema
Kovjoen rautatieasema on rautatieasema Kovjoen kylässä Uudessakaarlepyyssä Pohjanmaalla, Pohjanmaan radan varrella. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 508,9 ratakilometriä mitattuna Seinäjoen ja Haapamäen asemien kautta. Nykyisin Kovjoki on miehittämätön junakohtauspaikka, eikä siellä ole henkilö- tai tavaraliikennettä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Historia
Kovjoen rautatieasema rakennettiin silloisen Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan alueelle rataosuuden Seinäjoki–Kokkola rakennustöiden yhteydessä 1885, ja se palveli kuormaus- ja henkilöliikenneasemana. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan IV luokan keskikokoisen asemarakennuksen tyypin 2 piirustuksin. Samojen piirustusten mukaan rakennettiin läheinen Pännäisten rautatieaseman asemarakennus. Toisen tyypin rakennus poikkesi esimerkiksi Lapuan rautatieaseman ensimmäisen tyypin asemarakennuksesta siten, että siinä oli erillinen odotushuone naisille. Olemassaolonsa aikana Kovjoki on ollut kolmeen otteeseen risteysasema.
Ensimmäisen kerran Kovjoesta tuli risteysasema vuonna 1903, kun yksityinen kapearaiteinen Uudenkaarlepyyn rautatie avattiin liikenteelle. Kapearaiteinen rautatie purettiin jo 1916.
Valtionrautatiet rakennutti vuonna 1946 leveäraiteisen sivuradan Kovjoelta Uudenkaarlepyyn keskustaan. Radalla oli henkilöliikennettä vuoteen 1956 saakka, ja vähäistä tavaraliikennettä aina vuonna 1982 tapahtuneeseen lakkautamiseen ja radan purkamiseen saakka.
Kovjoen aseman ympärille ei muodostunut mitään asutuskeskusta, vaan asema-aluetta ympäröi asumaton metsäalue, ja kylän maatilatkin sijaitsivat kilometrin päässä sijaitsevassa kyläkeskuksessa. Tavaraliikenne Kovjoen asemalla lopetettiin vuonna 1976 ja henkilöliikenne vuonna 1983. Postitoimisto ja kahvila jatkoivat toimintaansa asemalla vuoteen 1999 saakka.
Vanhan radan penkereelle rakennettiin 1987–1989 kapearaiteinen Kovjoen museorautatien rataosuus, joka ulottuu vuonna 1995 tehdyn laajennuksen jälkeen noin kahden kilometrin päähän Kovjoen asemalta. Museoradalla on edelleen liikennettä muutaman kerran kesässä sunnuntaisin.
Vanhan Vaasan sairaala
thumb|[[Carl Ludvig Engelin piirtämä sairaalan päärakennus.]] Vanhan Vaasan sairaala on Vaasassa sijaitseva valtion oikeuspsykiatrinen sairaala. Se on toinen valtion omistamista mielisairaaloista; toinen on Kuopion Niuvanniemen sairaala.
Historia
Vanhan Vaasan sairaala aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1768. Oman rakennuksensa se sai vuonna 1769. Sairaalan nimi oli Mustasaaren sairaala vuoteen 1988 asti.
Sairaalan ensimmäinen lääkäri oli Barthold Rudolf Hast, joka oli myös Ruotsin vallan aikaisen Suomen ensimmäinen piirilääkäri. Potilasmäärä kasvoi sinä aikana kahdesta 30−50:een.
Vuosina 1939−1963 johtavana ylilääkärinä toimi Yrjö K. Suominen, joka vuonna 1945 julkaistussa lehtikirjoituksessaan kannatti mielisairaiden ihmisten tappamista rotuhygienian nimissä. Vuosina 1963–1992 ylijohtajana toimi myös kokoomuksen kansanedustajana työskennellyt Eeva Kauppi. Nykyinen johtava lääkäri on Pirjo Takala.
Aiheesta muualla
63.07194°N, 21.71083°W
Salibandyn I-divisioonan kausi 2006–2007
Kausi 2006–2007 oli salibandyn I-divisioonan 19. kausi. Runkosarja alkoi 30. syyskuuta 2006 ja päättyi 4. maaliskuuta 2007. TPS voitti länsilohkon ja SC Blues itälohkon. Länsilohkon pistepörssin voitti Nokian KrP:n Toni Katajisto ja itälohkon Rangersin Rein Kivi.
Ranskan politiikka
Ranska on semipresidentialistinen tasavalta, jossa valtionpäämiehenä on presidentti. Tasavallan presidentti valitaan viiden vuoden välein, ja hänellä on huomattavia valtaoikeuksia. Presidentti esimerkiksi nimittää pääministerin, johtaa hallitusta sekä on asevoimien ylipäällikkö. Lainsäädäntövaltaa käyttää parlamentti, joka koostuu alahuoneesta eli kansalliskokouksesta ja ylähuoneesta eli senaatista. Kansalliskokouksen jäsenet valitaan viiden vuoden välein. Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää tasavallan presidentti, mutta valtaa on kuitenkin osittain jaettu pääministerin johtaman valtioneuvoston kanssa. Pääministerin tulee nauttia alahuoneen luottamusta. Tilannetta jossa presidentti ja pääministeri ovat eri puolueista kutsutaan cohabitationiksi.
Puolueet ja voimasuhteet
Konservatiivinen UMP- puolue vaihtoi uudeksi nimekseen toukokuussa 2015 entisen presidentin Nicolas Sarkozyn aloitteesta Tasavaltalaiset (Republikaanit) eli Les Republicains.
Äärioikeistolainen puolue Kansallinen rintama (Front national FN) muutti kesäkuussa 2018 nimekseen Kansallinen liittouma (Rassemblement national RN).
Toukokuussa 2017 Ranskan uudeksi presidentiksi valitun Emmanuel Macronin puolue Tasavalta liikkeessä (La Republique En Marche!) sai yhdessä tukipuolueensa Demokraattisen liikkeen kanssa ehdottoman enemmistön eli 350 paikkaa maan 577-paikkaiseen parlamentin eli kansalliskokouksen alahuoneeseen kesäkuun 2017 vaaleissa. Oikeiston Tasavaltalaiset sai yhdessä vaaliliittonsa kanssa 137 paikkaa. Jean-Luc Melenchon johtama laitavasemmiston Alistumaton Ranska sai 17 paikkaa ja yhdessä kommunistien kanssa 27 paikkaa. Äärioikeiston Kansallinen rintama FN sai 8 paikkaa ja sen johtaja Marine Le Pen nousi myös itse parlamenttiin. Ryhmä muut sai 11 paikkaa. Vaalien suurin häviäjä oli aikaisempi valtapuolue Sosialistit PS, joka sai 29 paikkaa ja liittolaisineen 44 paikkaa. Sosialistit hävisivät yli 250 paikkaa. Vaalien suurin poliittinen mullistus olikin presidentti Macronin perustaman uuden poliittisen ryhmittymän voimakas nousu valtaan sekä Sosialistisen puolueen romahdus. Äänestysvilkkaus parlamenttivaaleissa oli alle 44%.
Uudenkaarlepyyn rautatie
thumb|Uudenkaarlepyyn rautatien alkuperäisen veturin pienoismalli. thumb|Uudenkaarlepyyn rautatien viimeinen alkuperäinen matkustajavaunu. thumb|Uudenkaarlepyyn rautatien viimeinen alkuperäinen matkustajavaunu [[Minkiön asema|Minkiöllä.]] Uudenkaarlepyyn rautatie oli 1. tammikuuta 1903 yleiselle liikenteelle avattu kapearaiteinen rautatie, jonka raideleveys oli 600 millimetriä. Rautatie alkoi Pohjanmaan radan varrelta Valtionrautateiden Kovjoen rautatieaseman vierestä ja kulki Uudenkaarlepyyn halki Uudenkaarlepyyn satamaan. Rautatien pituus oli 12,45 kilometriä tai 12,27 kilometriä, josta osuus Kovjoki–Uusikaarlepyy oli 8,08 km ja Uudenkaarlepyyn asemalta satamaan 4,19 km. Vuosina 1949–1982 toiminnassa oli kapearaiteisen rautatien linjaukselle rakennettu leveäraiteinen Uudenkaarlepyyn rata. Nykyisin vanhalla ratalinjalla on Kovjoen museorautatie.
Radan historia
Rautatien rakentamisesta päätettiin vuonna 1897 ja rakentaminen aloitettiin seuraavana vuonna. Väliaikainen liikenne alkoi vuonna 1899 ja yleinen liikenne vuoden 1903 alusta. Radan toivottiin kohottavan kaupungin taloutta, mutta se osoittautui miltei heti liian pieneksi, joten siitä tulikin taloudellinen rasite. Useammin kuin kerran sattui, että lumituiskun jälkeen konduktööri sai kävellä postisäkki kainalossaan Kovjoelle sillä välin, kun kuljettaja, lämmittäjä ja jarrumies yrittivät saada junan irti radalle kasautuneista kinoksista.
Radalla oli kaksi amerikkalaista Baldwin-höyryveturia (16113/1898, 0-4-2 ST ja 17346/1900, 0-4-2 ST), kolme matkustajavaunua, konduktöörivaunu, kaksi umpinaista ja kymmenen avonaista erikokoista tavaravaunua sekä lumiaura.
Radan kalustoa
Radan kalustosta on olemassa runsaasti hyvätasoisia kuvia, koska Lilius teetti kaikesta ostamastaan kalustosta varta vasten erityisen myyntikuvaston, joka on säilynyt kohtuullisen täydellisenä.
Pienin matkustajavaunuista päätyi näiden kauppojen tuloksena varastoon Imatralle. Lahnuksen rautatiellä oli kyseisen vaunun vuonna 1999 valmistunut replika, nykyisin vaunu on Kovjoella.
Alkuperäinen vaunu on kohtuullisessa kunnossa; sen siirrosta Jokioisten Museorautatielle neuvoteltiin vakavasti pitkähkö aika. Toukokuussa 2008 neuvottelut saavuttivat myönteisen tuloksen ja vaunu saapui Minkiölle kuorma-auton kyydissä 20. toukokuuta 2008. Sen kunnostustyö liikenteeseen oli harkittavana, mutta lopulta päädyttiin siihen että vaunun 600 mm raideleveyden vuoksi sille parasta olisi siirtää Kovjoelle. Neuvottelut asiasta käynnistyivät vuoden 2010 aikana.
Veturi numero 1 oli aina vuoteen 1950 asti liikenteessä Pankakosken kapearaiteisella teollisuusradalla Lieksassa, jossa se sai numerokseen 5.
Se oli hyväkulkuinen ja tehokas aina loppuunsa asti. Tosin käytännön syistä, mm. kattilanvaihdon takia, veturi uusittiin 1920-luvun lopuilla ulkoasultaan täysin piloille. Vuonna 1956 siitä yritettiin tehdä muistomerkki, mutta koska se joutui saman tien ilkivallan kohteeksi, se päätettiinkin hyvin lyhytnäköisesti romuttaa. Veturin kattila kierteli eri työmailla höyrynantajana muutaman vuoden, kunnes siihen unohtuivat vedet sisälle joulunpyhiksi ja jäätyminen särki paikat. Veturi 2 myytiin Mäntän–Vilppulan rautatielle ja se toimi siellä kevyiden matkustajajunien veturina aina vuoteen 1930 eli matkustajaliikenteen loppuun asti, jolloin se romutettiin.
Markivkan piiri
Markivkan piiri oli aluehallinnollinen piiri Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa. Piiri rajoittui pohjoisessa Venäjän Voronežin alueeseen. Osanan Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollisia uudistuksia piirien lukumäärää karsittiin tuntuvasti. Heinäkuussa 2020 Markivkan piiri yhdistettiin osaksi laajennettua Starobilskin piiriä.
thumb|left|Markivkan taajama auringonkukkapellon yli nähtynä. Piirin väkiluvuksi arvioitiin 14 980 henkeä (1.1.2017). Heistä kaupunkilaisiksi luokiteltiin piirikeskus, Markivkan kaupunkityyppinen taajaman väestö (Марківка, 5 974 as.).
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto
Petšora–Ilytšin luonnonpuisto tai Petšora–Ilytšin biosfäärialue on laaja, 7213,2 neliökilometrin kokoinen biosfäärialueen tasoinen luonnonpuisto Venäjän Komin tasavallan kaakkoisosassa, Troitsko-Petšorskin piirissä. Alue on nimetty Petšorajoen ja sen oikeanpuoleisen sivuhaaran Ilytšin mukaan; joet toimivat osaltaan suojelualueen etelä- ja länsirajoina. Lännessä puisto rajoittuu Uralin huippuihin, jossa kulkee samalla Komin tasavallan ja maantieteellisen Euroopan itäraja. Luonnonpuisto muodostaa keskeisen osan vuonna 1995 UNESCOn maailmanperintöluetteloon hyväksyttyjä Komin aarniometsiä. Luonnonpuiston pohjoispuolella aarniometsäalue jatkuu laajana Jogyd van kansallispuistona. thumb|210px|left| Laiduntamiskokeilussa kasvatettuja hirviä Luonnonpuisto on kaksiosainen:
Kulttuuridokumenttiin Suomensukuiset 30 päivässä liittyen Ville Haapasalo kävi toukokuussa 2012 kuvausryhmineen tutustumassa luonnonpuistoon ja sen nähtävyyksiin.
Operationalismi
Operationalismin mukaan jokainen tieteellinen käsite pitää määritellä operationaalisesti eli tietyn mittauksen avulla. Esimerkiksi lämpötila määritellään operationaalisesti suureeksi, jota mitataan lämpömittarilla.
Operationalismin mukaan erilaiset mittaustavat, esimerkiksi elohopea- ja kaksoismetallilämpömittarit, määrittelevät eri käsitteet. Tieteessä käytetään kuitenkin vain yhtä lämpötilan käsitettä ja lämpötilaa voidaan mitata eri tavoin.
J. Samuel White and Company
J. Samuel White and Company oli brittiläinen viktoriaanisen ajalta periytyvä laivanrakennusyritys, joka otti nimensä John Samuel Whitelta (1838–1915). Yritys keskittyi 1900-luvulla hävittäjien valmistamiseen sekä Kuninkaalliselle laivastolle että vientiin.
Historia
Suvulla oli pitkät laivanrakennusperinteet Kentissä, jossa James White valmisti 1763–1764 Broadstairsissa Kuninkaalliselle laivastolle kutteri HMS Lapwingin, nopeita kauppa-aluksia sekä kalastusaluksia. Näiden lisäksi valmistui myös muutama Itä-Intian purjehtija. Ainakin kolme sukupolvea Whiteja valmisti aluksia ennen kuin Samuel Whiten isoisä Thomas White (1773–1858) muutti 1802 Broadstairsista East Cowesiin, josta hän osti Medinajoen itärannalta yli satavuotiaan telakan. Napoleonin sotien loppuvuosina hän aloitti työt Thetis-telakallaan. Telakka aloitti 1. lokakuuta 1815 virallisesti toimintansa uudella omistajalla. White lopulta rakensi itärannalle telakan, josta muodostui 1825 Falconin telakka.
Telakka tarjosi 1850-luvulla töitä noin 500 hengelle. Se laajeni edelleen aina vuoteen 1899. Telakasta tuli pienten ja keskisuurten sota- ja kauppalaivojen johtava suunnittelija ja valmistaja, joka valmisti myös runsaasti pienempiä aluksia kuten pelastusveneitä. Laivanrakennusteollisuuden supistuminen johti siihen, että telakka toimitti 1963 viimeisen aluksensa Kuninkaalliselle laivastolle ja samalla telakka suljettiin. Telakan toiminta lakkasi lopullisesti 1981.
Telakalla valmistettiin sen olemassaolon aikana (1803–1963) yli kaksituhatta alusta.
Lentokoneteollisuus
Yritykseen kuului 1912–1916 lentokoneosasto, joka valmisti vesilentokoneita nimellä Wight Aircraft. Valmistuneita malleja olivat: Yritys valmisti 1913 lentoveneen, joka esiteltiin samana vuonna Lontoon ilmailunäyttelyssä. Se valmisti lisäksi 110 kappaletta Short Brothersin suunnittelemaa Type 184 -lentokonetta.
Eduard van der Nüll
thumb|Eduard van der Nüll Eduard van der Nüll (9. tammikuuta 1812 Wien – 4. huhtikuuta 1868 Wien) oli itävaltalainen arkkitehti. Hän lukeutui niin kutsutun Ringstraße-ajan historismin arkkitehteihin.
Van der Nüll toimi vuodesta 1844 vuoteen 1865 ornamentiikan professorina Wienin kuvataideakatemiassa. Professorinuraansa ennen van der Nüll oli tehnyt opintomatkoja Länsi-Eurooppaan yhdessä ystävänsä August Sicard von Sicardsburgin kanssa. Sicardsburgin kanssa hän myös suunnitteli useita rakennuksia, joista tunnetuin on uusrenessanssinen Wienin valtionooppera 1860-luvulta.
Van der Nüll kuoli hirttäytymällä 4. huhtikuuta vuonna 1868.
Airi Suzuki
pienoiskuva|Airi Suzuki Airi Suzuki (, s. 12. huhtikuuta 1994) on japanilainen poplaulaja ja näyttelijä. Hänet valittiin Hello! Projectiin kuuluvaan Hello! Project Kids -yhtyeeseen kahdeksanvuotiaana vuonna 2002; myöhemmin hän liittyi vuonna 2005 perustettuun Cute-yhtyeeseen ja Buono!-yhtyeeseen. Valmistuttuaan Hello! Projectista hän julkaisi vuonna 2018 sooloalbumin Do Me a Favor.
Suzuki on toiminut mallina Ray-muotilehdelle.
Mustjärv (Võrumõisa)
Mustjärv (myös Võru Mustjärv ja Poti järv) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järvi on 320 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Se sijaitsee pitkittäisessä painaumassa, joka toimii rajana Võrun kaupunkialueen ja sen pohjoispuolella sijaitsevan laajan peltoaukean välillä. Järvi on 11,7 metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on 5,5 metriä. Kummallakin puolella järveä sijaitsee laakson reunoilla asuinalueet, joiden viereen on rakennettu teollisuusalue. Järven lähirannat ovat niitymäistä kosteikkoa, jossa kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Rantaviivan pituus on 700 metriä. Järvelle ei tule tietä.
Luontoarvoja
Vesi vaihtuu järvessä hyvin hitaasti. Vedenväri on ruskehtavan punainen ja sen näkösyvyys on pieni. Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, lahna, suutari ja ruutana.
Vesistösuhteita
Mustjärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Poti oja on Koreli ojan sivu-uoma ja Koreli oja on vuorostaan Vanajõen sivuhaara. Järvi on Poti ojan läpivirtausjärvi. Siihen ei tule muita ojia. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Ilmi Parkkari
Ilmi Aino Parkkari (6. huhtikuuta 1926 Uusikirkko – 14. toukokuuta 1979 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Helsingin ja Kemin teattereissa. Lisäksi hänellä oli useita radio- ja elokuvatehtäviä.
Elämä ja ura
Ilmi Parkkari syntyi Viipurin läänin kaakkoiskulmalla Uudenkirkon pitäjässä liikemies Vilho Parkkarin ja Aino Määttäsen perheeseen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1946, jonka jälkeen hän suuntautui teatteritaiteisiin. Ensimmäiset radiotyönsä hän teki vuonna 1947. Ammattinäyttelijänuransa Parkkari aloitti Suomen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1948–1953. Ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1953–1957. Vuonna 1957 Parkkari muutti Kemiin. Hän työskenteli Kemin kaupunginteatterissa näyttelijänä vuosina 1957–1959, ohjaajana 1959–1963 ja johtajana 1965–1966. Vuonna 1967 hän toimi vierailevana ohjaajana Wasa Teaterissa.
Parkkarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Riikka (kappaleessa Justiina), Fifiene (Ilojen katu), Barbara (Majuri Barbara, 1949), Ruth Sonnenbruch (Saksalaisia, 1950), Tiila Akkola (Maan parhaat, 1952) sekä nimiosat teoksissa Neiti Julie (1959) ja Niskavuoren Heta (1966). Hänen ohjaustehtäviään olivat muun muassa Neiti Julie (1959), Rakas Wenander (1959), Kauppamatkustajan kuolema (1961), Biedermann ja murhapolttajat (1963) sekä Fantasticks (1965).
Parkkari näytteli sivurooleja useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1949–1955. Valentin Vaalan komediassa Gabriel, tule takaisin (1951) hän tulkitsi Railia. Matti Kassilan elokuvassa Tyttö kuunsillalta (1953) hän näytteli päähenkilön tytärtä Siljaa. MTV:n televisioelokuvassa Pakolaisia (1976) Parkkari näytteli Keskitalon emännän roolin.
Parkkari harrasti muun muassa lausuntaa ja laulua. Vuonna 1951 hän toimi lausujana SF:n lyhytelokuvassa Aleksis Kiven runon-tie. Hän teki opintomatkoja Neuvostoliittoon, Skandinavian maihin ja Saksaan 1950- ja 1960-luvuilla.
Ilmi Parkkarin aviopuoliso oli kirjallisuuden professori Raoul Palmgren vuodesta 1953. Liitto päättyi Parkkarin kuolemaan 1979. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Nina Maarit (1957) ja Laura Hannele (1959).
Looking for Group
Merkittäviä tapahtumia
Maanantaina 6.8.2007 Ryan Sohmer julkaisi videolinkin blogissaan, Looking for Groupin ja sen sisarsarjakuvan, Least I Could Do pääsivuilla. Videolla "Slaughter the World," Richard laulaa Dave Mitchellin äänellä parodiaversion laulusta "Part of Your World" Disneyn elokuvasta Pieni merenneito. Blogimerkinnän lopusta paljastuu, että tämä viimeisin (ja pisin) Looking for Group -video on itse asiassa traileri täysmittaiselle, 75-85 minuutin elokuvalle. Elokuva, työnimeltään "The Origins of Dick" (Dickin syntyperä), on tarkoitus julkaista loppuvuodesta 2008."
Yliagronomi
Yliagronomi on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 9. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977. Vuosien 1918–2013 aikana yliagronomin arvonimi on myönnetty 42 henkilölle.
Kansainvälinen liiketoiminta
Opetus Suomessa
Kansainvälistä liiketoimintaa voi opiskella seuraavissa yliopistoissa:
Bora
Bora voi viitata ainakin seuraaviin:
Walter Wolf Racing
pienoiskuva|Wolf-tallin henkilökuntaa [[Monacon Grand Prix|Monacon GP:ssä vuonna 1979.]]
Walter Wolf Racing oli vuosina 1977–1979 Formula 1 -sarjaan osallistunut talli. Jody Scheckter ajoi tallille voiton heti sen ensimmäisessä kilpailussa. Tämän lisäksi talli saavutti kaksi muuta voittoa. Ensimmäisenä vuotenaan talli oli sarjan neljäs, seuraavina vuosina menestys oli heikompaa. James Hunt ajoi tallin autolla 1979, mutta jätti kauden kesken. Tilalle palkattiin Keke Rosberg, joka ei myöskään saavuttanut pisteitä. Talli myytiin Emerson Fittipaldille, ja autot nimettiin uudelleen. Lisäksi vuoden 1977 autoja myytiin kaksi kappaletta Theodore-tallille Rosbergin ajettavaksi.
Formula 1 -tulokset kilpailuttain
(Vahvennetut kilpailut tarkoittavat paalupaikkaa ja kursivoidut kilpailun nopeinta kierrosta)
Hempelin–Oppenheimin malli
Hempelin–Oppenheimin malli, peittävän lain malli eli deduktiivis-nomologinen malli eli selittämisen subsumptioteoria on tieteellisen selittämisen tapa, joka vastaa kysymykseen: "Miksi jokin ilmiö E tapahtui?" Mallissa selitettävä ilmiö X seuraa loogisesti yhtäältä yleisistä laeista ja tilannetta riittävästi kuvaavista alkuehdoista. Tämän vuoksi peittävän lain soveltaminen ilmiön X selittämiseksi vaatii alkuehdot ja ainakin yhden yleisen lain. Selittävän osan ja selitettävän osan suhde voi olla myös induktiivinen (loogisesti epäpätevä), ja universaalin lain asemesta selittävä osa voi sisältää myös probabilistisia tai tilastollisia lakeja; tällöin "Miksi välttämättä P?" voidaan lieventää muotoon "Miksi mahdollisesti P?"
Mallia ovat kehittäneet tieteenfilosofit Carl Hempel, Paul Oppenheim ja Karl Popper.
Muotoilu
Mallissa tieteellinen selittäminen muotoillaan seuraavien termien avulla:
Nertšinskin piiri
thumb|200px|Nertšinskin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Nertšinskin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 5 500 neliökilometriä. Asukkaita on 28 400 henkeä (vuonna 2009).
Nertšinskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin keskiosassa. Koillisessa ja idässä se rajoittuu Tšernyševskin ja Sretenskin piireihin, etelässä Balein piiriin sekä lännessä Šilkan ja Tungokotšenin piireihin. Seudun halki virtaa Šilka ja sen sivujoki Nertša.
Piiriin kuuluu Nertšinskin kaupunki, Priiskovyin kaupunkimainen taajama ja 13 maalaiskuntaa: Bišigino, Ilim, Nižnije Kljutši, Olekan, Olinsk, Peškovo, Pravyje Kumaki, Verhni Umykei, Verhnije Kljutši, Volotšajevka, Zaretšnyi, Zjulzja ja Znamenka. Piirin hallinnollinen keskus on Nertšinsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 35.
Piirin kautta kulkee Siperian rautatie sekä Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Talous perustui aikaisemmin teollisuuteen, mutta 1990-luvulla monet tehtaat suljettiin. Nykyään seudulla on elintarvike-, metsä- ja ompelimoteollisuutta. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa ja lihaa.
Paikallislehtenä ilmestyy Nertšinskaja zvezda (”Nertšinskin tähti”). Nähtävyyksiin kuuluvat Nertšinskin kaupungin vanhat rakennukset sekä Bjankinon ja Kalininon kylien kirkot.
Pentti Pelto
thumb|Pentti Pelto Pentti Juhani Pelto (26. elokuuta 1938 Kauhajoki – 22. huhtikuuta 2018 Kangasala ) oli suomalainen kirkkomuusikko, urkuri, kirkkomusiikin professori ja urkujen rakentaja ja tutkija.
Opinnot
Pelto valmistui Sibelius-Akatemiasta kirkkomuusikoksi ja urkuriksi. Hän oli Janne Raition oppilas. Vuonna 1994 hän väitteli musiikin tohtoriksi aiheenaan suomalainen urkuhistoria.
Työura ja luottamustehtäviä
thumb|Pellon suunnittelemat [[Kangasalan kirkko|Kangasalan kirkon urut, 1988. Fasadi yhdessä Seppo Rihlaman kanssa.]] Pelto toimi urkurina Helsingissä 1962–1969. Vuosina 1970–1994 hän työskenteli urkujenrakentajana Kangasalla Kangasalan urkutehtaassa ja Kangasalan Urkurakentamossa. Hän toimi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin professorina 1994–2001.
Pelto konsertoi urkurina Suomen historiallisia urkuja -tietokanta perustuu Pellon tutkimustyölle suomalaisen urkuhistorian parissa. Pelto toimi vuosina 1969–1975 Organum-seuran puheenjohtajana.
Soitinrakennusta ja harrastuksia
Pentti Pelto ja hänen poikansa Arno rakensivat klavikordeja ja cembaloja. Pentti Pelto harrasti radioamatööritoimintaa ja oli kiinnostunut vanhoista amatööriradiolaitteista sekä elektroniikasta.
Silence in the Snow
Silence in the Snow on yhdysvaltalaisen metalcoreyhtyeen Triviumin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 2. lokakuuta 2015.
Methodenstreit
Methodenstreit (saksaa, ) oli itävaltalaisten ja saksalaisten taloustieteilijöiden kiista tieteellisistä metodeista, joilla taloustiedettä tulisi tutkia, sekä yleisesti ottaen ihmisten toiminnan selittämisen epistemologisesta muodosta.
Purppurakeijuahven
Purppurakeijuahven (Cypho purpurascens) on keijuahveniin kuuluva kala.
Methodenstreit
Gustav von Schmoller ja historiallinen koulukunta uskoivat, että taloustieteilijät kykenivät päättelemään uusia ja parempia sosiaalisia lakeja tilastoista ja historiallisesta materiaalista. He eivät luottaneet taloustieteellisiin teorioihin, jotka eivät pohjautuneet historiallisiin tutkimuksiin.
Purppurakeijuahven
Ulkonäkö ja koko
Purppurakeijuahven kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Se on vartaloltaan puikkomainen, selkä. ja vatsaevät ovat melko korkeat. Koiras on kokonaan punainen selkäevän tummaa täplää lukuun otatamatta. Naaraan väri muuttuu vaiheittain päästä pyrstön violetista punaisen kautta oranssiin ja keltaiseen.
Methodenstreit
Carl Menger ja muut itävaltalaiset taas uskoivat, että ihmisten toiminta on palautettavissa filosofiseen logiikkaan eikä niinkään monimutkaista asiaa kuin ihmisten motiiveja ja sosiaalista yhteistyötä voi tutkia laveista yleisistä tilastoista.
Purppurakeijuahven
Alkuperä
Purppurakeijuahven on kotoisin Tyynenmeren länsiosista. Sitä tavataan Suurella Valliriutalla ja Papua-Uuden Guinean ja Tongan ympäristössä.
Methodenstreit
Yleisesti ottaen käsite "itävaltalaisen taloustieteen koulukunta" syntyi Schmollerin käytettyä sitä kriittisessä kirja-arviossaan. Hän tarkoitti käsitteellä lähinnä hämäryyttä ja takaperoisuutta.
Purppurakeijuahven
Käyttäytyminen
Purppurakeijuahven on melko aggresiivinen lajitovereitaan kohtaan, eikä niitä voi yleensä pitää useampia samassa altaassa. Kotiutunut purppurakeijuahven uiskentelee myös vapaassa vedessä, mutta on aina valmis sujahtamaan koloonsa. Niinpä se tarvitsee viihtyäkseen riutta-akvaarion, jossa on paljon piilopaikoiksi sopivia koloja.
Kotkan vanha paloasema
thumb|Vanha paloasema Kirkkokadun suunnalta kuvattuna elokuussa 2011. Kotkan vanha paloasema on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva rakennus. Vuonna 1898 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut kaupunginarkkitehti Theodor Conrad Borchardt.
Jussi Förbom
Jussi Förbom (s. 24. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Kotkan vanha paloasema
Uusrenessanssia edustava rakennus kuuluu Suomen vanhimpiin puisiin paloasemiin. Nykyisin rakennuksessa järjestetään taidenäyttelyitä ja siellä on myös työtiloja taiteilijoille.
Jussi Förbom
Förbom toimi Amnesty Internationalin Suomen osaston johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2015 Hän on myös ollut Sadankomitean ja Rauhanliiton jäsenlehti PAXin päätoimittaja.
Turbo Sliders
Turbo Sliders on Antti Manniston kehittämä ja Jollygood Gamesin markkinoima ylhäältäpäin kuvattu ajopeli. Peliä voi pelata verkkopelinä enimmillään 20 pelaajaa yhtä aikaa samassa pelissä. Pelissä on valittavana eri autoja ja ratoja, joita voi ladata lisää eri Turbo Sliders -fanisivuilta tai tehdä itse.
Jussi Förbom
Vuonna 2009 Förbom veti YLE Radio 1:llä ''Oikeutta ihmisille! Suoraa puhetta tasavertaisuuden harhasta'' -keskusteluohjelmaa.
Turbo Sliders
Pelin ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa tietokoneen ohjaamat autot, varikkostopit ja tuki usealle eri kielelle.
Purppurakeijuahven
Ravinto
Purppurakeijuahven syö lihapitoista ruokaa.
Turbo Sliders
Pelin uusimmassa versiossa (2.0.0) kaikki radat ovat pelattavissa myös niille jotka eivät peliä ole ostaneet.
Pelistä on tehty muutamia modeja, joista suosituin lienee Punaball, jossa pelaajat voivat pelata autoilla jalkapalloa toisiaan vastaan.
Veikka Gustafsson
thumb|Veikka Gustafsson heinäkuussa 2014. Eero Veikka Juhani Gustafsson (s. 14. tammikuuta 1968 Espoo) on suomalainen vuorikiipeilijä, sittemmin lehtikustantaja. Hänellä on takanaan 20 vuoden ura ammattivuorikiipeilijänä. Hän valloitti ensimmäisenä suomalaisena Mount Everestin ja on ainoana suomalaisena noussut maailman korkeimman vuoren huipulle kolmesti, joista kerran ilman lisähappea. Gustafsson asuu Kirkkonummella.
Heinäkuussa 2009 Gustafsson saavutti tavoitteensa nousta kaikille yli kahdeksan kilometriä korkeille huipuille valloittaessaan Gasherbrum I:n japanilais-suomalais-bulgarialaisen kiipeilyryhmän mukana, jälleen käyttämättä happilaitteita. Hän on yksi vain neljästä ihmisestä maailmassa, jotka ovat nousseet kaikkien yli kahdeksankilometristen vuorten korkeimmille kohdille.
Gustafsson on toiminut henkilöstövalmentajana Start Now -valmennuskeskuksessa ja kolumnistina Retki-lehdessä. Hän on Retki-lehteä kustantavan Outdoor Media Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Lapsuus ja nuoruus
Veikka Gustafssonin vanhemmat ovat Helsingissä syntyneet ja opiskelleet Kaj Gustafsson (s. 1937) ja Marja Gustafsson. Vuonna 1968 perheen lapset, viisivuotias Elina ja kolmevuotias Erkki, saivat Eero-veljen (Veikka). Seuraavana vuonna syntyi perheen nuorimmainen Esa.
Veikan isä Kaj, koulutukseltaan ekonomi, opetteli Märsyvaaran tilalla maanviljelijäksi ja metsänhoitajaksi. Pojat, Erkki, Veikka ja Esa kilpailivat joskus miten pitkään jaksoivat tehdä metsätöitä: poikien tehtävänä oli käydä vesurilla karsimassa metsään jääneet latvat ja vetää ne tien varteen. Vähän yli kymmenvuotiaana Veikka teki joskus 15-tuntisia työpäiviä. Isä Kaj maksoi pojille urakkapalkkaa.
Tuupovaarassa pojilla oli tilaisuus seikkailla. Talvella he joskus yöpyivät metsässä havulaavussa ja kesällä saattoivat lähteä vaeltamaan pariksi päiväksi mukanaan vain onget, suolaa ja tulitikut. Pojat harrastivat rajuja leikkejä, hippaa puiden latvoissa, juoksua koskissa, ja sillalta veteen hyppimistä. Pienenä poikana Veikka harrasti Himalajalle sijoittuvien seikkailukertomusten lukemista: Veikan idoli oli Mount Everestille ensimmäisenä noussut sherpa Tenzing Norgay.
Kun isä Kaj valittiin Kirkkonummen kunnanjohtajaksi perhe muutti pois Tuupovaarasta ja Veikka aloitti neljännen luokan uudessa koulussa. Gustafssonit jatkoivat Tuupovaaran tilalla metsänhoitoa.
18-vuotiaana Veikka kiipesi isän ja ystävien seurassa Mont Blancille ja neljä vuotta myöhemmin Kilimanjarolle. Veikka ja hänen veljensä palvelivat kaikki rauhanturvaajina Golanilla.
Ura vuorikiipeilijänä
Henkilökohtaisena tavoitteenaan Gustafssonilla on ollut valloittaa kaikki 14 yli 8 000 metriä korkeaa vuorenhuippua ilman lisähappea. Tämä tavoite täyttyi 26. heinäkuuta 2009, jolloin hän nousi Gasherbrum I:n huipulle. Gustafsson on 17. ihminen maailmassa, joka on kiivennyt kaikille 14:lle yli 8 000-metriselle vuorelle eli valloittanut ns. kasitonniset. Ilman lisähappea näin on tehnyt Gustafsson mukaan luettuna ainoastaan yhdeksän vuorikiipeilijää. Gasherbrum I:llä oli suunnitelmien mukaisesti kumppanina Kazuya Hiraide, joka oli mukana vuoden 2008 retkellä
Kesän 2008 retki
Gustafsson, joka valloitti 11. vuorensa, Kanchenjungan, vuonna 2006, suunnitteli kiipeävänsä jäljellä olevat huiput 6. kesäkuuta 2008 aloittamallaan retkellä. Retken ensimmäisen välitavoitteen eli Gasherbrum II:n huipun Veikka saavutti 8. heinäkuuta 2008. Gasherbrum I:n huippu jäi saavuttamatta, sankka lumisade pakotti hänet kääntymään takaisin sadan metrin päässä huipulta. Veikka huiputti Broad Peakin 31. heinäkuuta 2008. Mukana Broad Peakilla olivat Hirotaka Takeuchi ja Kazuya Hiraide.