cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malin presidentti
Historia
Vuoden 2002 vaaleissa presidentiksi valittiin puolueettomana ehdokkaana esiintynyt Amadou Toumani Touré. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2007.
Sotilaat syrjäyttivät Tourén vuoden 2012 vallankaappauksessa. Valtionpäämieheksi julistautui sotilaskomitean puheenjohtaja Amadou Haya Sanogo, joka joutui luovuttamaan vallan väliaikaiselle presidentille, kansalliskokouksen puheenjohtajalle Dioncounda Traorélle.
Vuonna 2013 järjestetyissä vaaleissa presidentiksi valittiin Rassemblement pour le Mali -puolueen ehdokas Ibrahim Boubacar Keïta. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2018. Keïtan virkakauden oli määrä päättyä vuonna 2023, mutta hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa elokuussa 2020.
Vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi sotilaskomitean puheenjohtaja Assimi Goïta. Komitean siirtymäkauden presidentiksi valitsema Bah N’Daw vannoi virkavalansa 25. syyskuuta 2020 ja Goïtasta tuli samalla siirtymäkauden varapresidentti. Sotilaiden syrjäyttämä N’Daw ilmoitti erostaan 26. toukokuuta 2021, jolloin Goïtasta tuli väliaikainen presidentti.
Ranch Kelly
Ranch Kelly (s. 2008) on yksi menestyneimmistä Suomessa syntyneistä lämminveritammoista. Se juoksi kaksi maailmanennätystä ja viisi suomenennätysaikaa.
Vuonna 2019 Ranch Kelly valittiin Vuoden hevoseksi vuodelta 2018. Kilpailu-ura päättyi vuonna 2019, ja se sai ensimmäisen varsansa keväällä 2020. Orivarsan isä on ruotsalainen Maharajah.
Uransa yhteensä 127 kilpailusta Ranch Kelly voitti 35.
Houston Chronicle
Houston Chronicle on päivittäinen broadsheet-sanomalehti, joka ilmestyy Texasin Houstonissa. Marcellus E. Foster perusti sanomalehden vuonna 1901. Tällä hetkellä sen omistajana toimii mediayhtiö Hearst Communications. Lehden päätoimittajana toimii Nancy Barnes.
Vítězslav Mácha
Vítězslav Mácha (6. huhtikuuta 1948 Krmelín – 29. toukokuuta 2023 ) oli Tšekkoslovakiaa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja
Mácha avioitui Miss Böömin kanssa vuonna 1971.
Saila Ruuth
Saila Ruuth (s. 28. joulukuuta 1981) on suomalainen vasemmistolainen poliittinen toimitsija ja vuodesta 2019 Suomen sosiaali- ja terveysministerin valtiosihteeri.
Vasemmistoliittoon kuuluva Saila Ruuth toimi vuosina 2010–2019 puolueen naisjärjestön Vasemmistonaisten puheenjohtajana. Vuoden 2013 puoluekokouksessa Saila Ruuth pyrki puolueensa puoluesihteeriksi muttei tullut valituksi.
Koulutukseltaan Saila Ruuth on valtiotieteiden maisteri. Porvoossa kasvanut Saila Ruuth on muun muassa Vasemmistoliiton puoluesihteerinä vuosina 2001–2007 toimineen Aulis Ruuthin tytär.
VIJF
VIJF on lokakuussa 2004 aloittanut belgialainen televisiokanava, jonka sisarkanava on VIER.
Geoff Nicholls
pienoiskuva|Geoff NichollsGeoffrey James (Geoff) Nicholls (29. helmikuuta 1944 Birmingham – 28. tammikuuta 2017 ) oli englantilainen muusikko. Hänet tunnettiin parhaiten Black Sabbath -yhtyeen pitkäaikaisena kosketinsoittajana.
Väinö Nuuttila
Väinö Viljam Nuuttila (24. joulukuuta 1899 Elimäki – 13. kesäkuuta 1980) oli suomalainen taidemaalari.
Geoff Nicholls
Geoff Nicholls aloitti kitaristina 1960-luvun lopulla yhtyeessä World Of Oz. 1970-luvun alkupuolella hän liittyi birminghamilaiseen Bandy Legs -yhtyeeseen. Bandy Legs lämmitteli usein myös birminghamilaista Black Sabbathia. 1970-luvun puolivälissä yhtye muutti nimensä Quartziksi lähinnä sen vuoksi, että yhtyeen musiikki oli muuttunut raskaampaan rockiin suuntautuneeksi ja Bandy Legs -nimi ei sopinut musiikkiin. Yhtyeen jäsenet ystävystyivät Black Sabbathin jäsenten kanssa, ja Black Sabbathin kitaristi Tony Iommi lupautui tuottamaan yhtyeen ensimmäisen albumin. Erityisesti Geoff Nichollsista ja Tony Iommista tuli hyvät ystävät, ja Iommi pyysikin Nichollsia avustamaan Black Sabbathia vuonna 1977, kun Ozzy Osbourne erosi ensimmäisen kerran yhtyeestä ja Dave Walker tuli hetkellisesti uudeksi laulajaksi.
Väinö Nuuttila
Nuuttila opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919–1922. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1922 ja 1960 välillä. Hänen töitään oli esillä myös Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä 1944, Finlandia-näyttelyssä 1945 ja Suomen Taideakatemian näyttelyissä 1933, 1937 ja 1940. Nuuttila sai valtion taiteilijaeläkkeen 1973.
Geoff Nicholls
Seuraavan kerran Iommi kutsui Nichollsin mukaan vuonna 1979, kun Ozzy Osbourne ja basisti Geezer Butler lähtivät yhtyeestä ja Ronnie James Dio tuli uudeksi laulajaksi. Hänen piti alun perin liittyä toiseksi kitaristiksi, mutta Butlerin eron vuoksi hän alkoi soittaa bassoa. Butlerin palattua yhtyeeseen ja Iommin todettua toisen kitaristin tarpeettomaksi Nicholls siirtyi kosketinsoittajaksi. Hän toimikin yhtyeen kosketinsoittajana aina vuoteen 2004 asti välillä enemmän ja välillä vähemmän täysivaltaisena jäsenenä.
Nicholls oli mukana myös rumpali Cozy Powellin sooloyhtyeessä. Lisäksi hän sävelsi filmimusiikkia ja teki kappaleita myös Ozzy Osbournelle (levyllä Down To Earth). Viimeisinä vuosinaan hän oli mukana entisen Black Sabbath -laulajan Tony Martinin sooloyhtyeessä.
Nicholls kuoli 72-vuotiaana tammikuussa 2017. Hän oli sairastanut keuhkosyöpää.
Reise in das innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834
Reise in das Innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834 on moniosainen teos, jonka on laatinut saksalainen etnologi ja luonnontieteilijä Maximilian zu Wied-Neuwied. Kuvitus on sveitsiläisen taidemaalarin Karl Bodmerin. Teos ilmestyi peräjälkeen kolmella kielellä, saksaksi, englanniksi ja ranskaksi. Englanniksi sen nimi on Maximilian Prince of Wied’s Travels in the Interior of North America, during the years 1832–1834 ja ranskaksi Voyage dans l’interieur de L’Amérique du Nord exécuté pendant les années 1832, 1833 et 1834.
Matka
Teos kuvaa Maximilian zu Wied-Neuwiedin, Karl Bodmerin ja David Dreidoppelin vuosina 1832–1834 tekemää kansatieteellistä matkaa Pohjois-Amerikkaan. Tutkimusmatkan tarkoituksena oli tutkia Pohjois-Amerikan kasvistoa ja eläimistöä ja tavata niitä intiaaniheimoja, jotka aikoinaan elivät Missourin länsipuolella ja jotka tulivat Missourin rantamien linnakkeisiin tekemään turkiskauppaa American Fur Companyn kanssa.
Teos Reise in das innere Nord-Amerika 1832 bis 1834 on merkittävimpiä Yhdysvaltojen intiaanikansojen dokumentointeja.
thumb|upright|vasen|Mató-Tópe, [[Mandanit|mandanien päällikkö.]]
Teos
Karl Bodmer toi matkalta Saksaan yli 400 luonnosta ja akvarellia intiaaneista, kasveista, eläimistä ja maisemista. Maximilian zu Wied-Neuwied valitsi lukuisista akvarelleista ne, jotka hän halusi liittää teokseen.
Hän pyysi siksi Karl Bodmeria valvomaan valmistusta sadan taalerin kuukausipalkkaa vastaan, josta puolet tämä joutui käyttämään velkojen ja kulujen maksuun. thumb|300px|Maximilian zu Wied-Neuwiedin matkareitti vuosina 1832–1834 Pohjois-Amerikkaan on merkitty punaisella, oranssi näyttää valtionrajan. thumb|upright|Wabashjoki [[New Harmony (Indiana)|New Harmonyssä 1832–1833. Osa Karl Bodmerin maalauksesta Cutoff River Arm des Wabash.]]
Kirjan ensimmäiset kappaleet viitenä niteenä ilmestyivät 10. marraskuuta 1837. Vuosina 1837–1842 ilmestyi Koblenzissa kaksiniteinen laitos, jonka julkaisija oli Jakob Hölscher. Ranskankielinen laitos ilmestyi 1840–1843 ja englanninkielinen 1843–1844. Teosta tilattiin 277 kappaletta. Talouslama ja vuoden 1848 vallankumous keskeyttivät kysynnän. Karl Bodmer lupasi 1847 kuvien oikeudet ja alkuperäislaatat Maximilian zu Wied-Neuwiedille ja tämän perheelle. Kokoelmaa säilytettiin Neuwiedin linnassa, jonne se unohtui.
Varkaus
Yhdysvaltalaisen Pittsburgin Carnegie-kirjaston historiallisen kokoelman kappale teoksesta varastettiin monien muiden teosten joukossa. Kirjaston arkistonhoitaja vei teoksia parinkymmenen vuoden aikana lähiseudun antikvaariseen kirjakauppaan. Varkaudet huomattiin vuonna 2017. Kyseisen kappaleen arvoksi määriteltiin tässä yhteydessä yli miljoona euroa. Teos on yhä kateissa.
Haley Joel Osment
thumb|Osment vuonna 2001 Haley Joel Osment (s. 10. huhtikuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on Oscar-ehdokkaana ollut yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan muun muassa elokuvasta Kuudes aisti (1999).
Osment tunnetaan parhaiten päärooleistaan elokuvissa Kuudes aisti (1999), Anna hyvän kiertää (2000), ja  A.I. Tekoäly (2001).
Osment on Hannah Montana -sarjasta tutun Emily Osmentin isoveli. Osment on myös antanut äänensä Kingdom Hearts -pelien Soralle ja Vanitasille.
Eurostar International
thumb|Eurostar thumb|Eurostar-juna St. Pancrasin asemalla Lontoossa thumb|Eurostar-yhteydet
Historia
Yhtiö aloitti toimintansa European Passenger Services -nimisenä vuonna 1990. Liikennöinti alkoi 14. joulukuuta 1994. Yhtiön nimeksi tuli 1.10.1996 Eurostar (U.K.). Vuoden 2010 alusta alkaen yhtiön virallinen nimi on ollut Eurostar International Limited. Eurostar Internationalin omistajia ovat Ranskan ja Belgian valtiolliset rautatieyhtiöt SNCF (55 %) ja SNCB (5 %) sekä Ison-Britannian valtiovarainministeriö eli Her Majesty’s Treasury, HM Treasury (40 %). Yhtiön pääkonttori on Lontoossa.
Eurostar-junat käyttivät Lontoon päässä 13. marraskuuta 2007 asti Waterloon rautatieasemaa. 14.11.2007 lähtien junat ovat käyttäneet St Pancrasin rautatieasemaa uuden suurnopeusradan valmistuttua. Muutoksen seurauksena matka-ajat lyhenivät noin 20 minuuttia.
Liikenne
Eurostar International on Kanaalin tunnelin ainoa henkilöliikenneoperaattori. Se kuljetti vuonna 2014 Kanaalin ali 10,4 miljoonaa matkustajaa. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2014 857 milj. puntaa ja liikevoitto 55 milj. puntaa.
Vuonna 2015 matka-aika Lontoosta Pariisin Gare du Nordille oli 2 tuntia 16 minuuttia ja Brysselin Bruxelles-Midi-asemalle 2 tuntia ja 1 minuutti. Juna kulkee myös kerran päivässä suuntaansa Pariisin Disneylandiin, 1.3.2015 alkaen viisi kertaa viikossa Marseilleen ja talvikuukausina kahdesti viikossa Bourg Saint-Mauriceen Alpeilla. Suunnitelmien mukaan liikenne Lontoosta Amsterdamiin alkaa vuonna 2017.
Ennen radan avautumista sillä ajettiin junan nopeus- ja matka-aikaennätys 334,7 kilometriä tunnissa ja 2 tuntia 3 minuuttia Pariisista Lontooseen. Brysselin-väli taittui tunnissa ja 43 minuutissa.
Kalusto
Ensimmäiset Eurostar-junat ovat muunnoksia TGV-junista (Eurostar e300). Ne ovat 16–20 vaunun mittaisia, ja niitä on käytössä yhteensä 27 kappaletta. Junien huippunopeus normaalikäytössä on 300 km/h.
Marraskuussa 2015 Eurostar International alkoi käyttää toisen sukupolven Eurostar-junia tyyppimerkinnältään Eurostar e320. Junat ovat Siemensin valmistamia Velaro-suurnopeusjunia, joiden huippunopeus on 320 km/h. Junia on tilattu kaikkiaan 17 kappaletta, ja niissä on kussakin tilaa 902 matkustajalle.
Vehmasmäki
Vehmasmäki on kylä Kuopion eteläosassa noin 22 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Asukkaita on noin 500. Vehmasmäen laella on Kuopion radio- ja tv-aseman lähetinmasto, jonka korkeus on 318 metriä. Maston juuri on 190 metrin korkeudella merenpinnasta, joten huippu on 508 metriä merenpinnasta. Kylällä toimii myös Tammenrannan kesäteatteri. Valoharju on Vehmasmäen nuorisoseuran talo, jossa on toimintaa lapsista seniori-ikäisille asti. Vehmasmäen koulu on noin 125 oppilaan (2016) ala-asteen kyläkoulu, joka sijaitsee Kuvemäessä.
Yksi Vehmasmäen käyntikohteista on kesäisin auki oleva Kuopion eläinpuisto. Alueella sijaitsee myös Vehmasmäen hautausmaa.
Ensimmäiset asukkaat
Kuopion seudun asutus sai alkunsa vasta 1500-luvulla, myöhään verraten siihen, että Mikkelin seudulla tiedetään olleen asutusta satoja vuosia aiemmin. Tähän on luonnollinen selitys, sillä Pähkinäsaaren rauha jakoi Savon kahtia niin, että Pohjois-Savo lähes kokonaisuudessaan jäi rajan itäpuolelle. Tosin rajan kulusta ei ole tarkkaa tietoa.
1500-luvun puolivälissä kylässä oli 6 taloa, joista neljää oli verotettu jo ennen vuotta 1542. Asutus kasvoi hitaasti seuraavan vuosisadan aikana, sillä moni talo autioitui sotien ja verorasitusten vuoksi. Uusia taloja syntyi jaettaessa kantataloja. Ja kun kylässä suoritettiin isojako, alueella oli 30 itsenäistä perintötilaa.
Pensaskari
Pensaskari voi tarkoittaa ainakin seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Runniletto
Runniletto on asumaton saari Oulun kaupungin edustalla Perämerellä lähellä Haukiputaan kunnanrajaa. Saari sijaitsee Oulun satamiin johtavan 10 metrin laivaväylän pohjoispuolella noin yhdeksän kilometrin päässä luoteeseen Oritkarin satamasta. Muita läheisiä saaria ovat Korkiakari ja Pensaskari. Saarella on laivaväylän linjataulu.
Runniletto on rauhoitusalue, ja sellaisena maihinnousukiellossa lintujen pesimäaikaan 15. toukokuuta – 31. heinäkuuta välisenä aikana.
thumb|center|900px|Runniletto panoraamakuvassa.
Alli Grönroos
Alli Orvokki Grönroos (18. lokakuuta 1930 Nokia – 23. kesäkuuta 2012 Malmö) oli ruotsinsuomalainen runoilija. Hän asui Ruotsissa vuodesta 1956 lähtien ja viimeksi Malmössä. Grönroos toimi tehdas- ja konttorityössä. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli kieliä kirjeopistossa. Grönroos on julkaissut neljä runokokoelmaa ja lisäksi hänen runojaan on julkaistu antologioissa ja Liekki-lehdessä.
Anaganmaite
Anaganmaite on tiheäkarvainen ja pensasmainen tai varpumainen kasvi. Karvapeitteen myötä kasvi voi näyttää jokseenkin vaalealta. Lehtien tyvilehdykät ovat muodoltaan soikeita tai puikeita ja päättölehdykät puikeita tai suikeanpuikeita. Kukinnoissa on tavallisesti yhdestä kolmeen, joskus viisikin, kiiltävänkeltaista kukkaa. Kukkien verhiö on 6–7 mm pitkä.
Church Island
Church Island on saari Pohjois-Walesissä Menainsalmessa. Saari kuuluu Menai Bridgen kaupunkiin.
Saaressa on nimensä mukaan kirkko, St Tysilio's Church. Se on peräisin 1400-luvulta, mutta sen rakentajasta ei ole varmuutta. Laajalti uskotaan, että nykyisen kirkon paikalla on aiemmin ollut kirkko tai kappeli. Saaren kymriläinen nimi Ynys Dysilio tarkoittaa Tysilion saarta. Tysilio oli 600-luvulla vaikuttanut walesiläinen pyhä mies, ja hänen uskotaan perustaneen kirkon saarelle, mutta mitään kirjoja tai todisteita tästä ei ole löytynyt.
Saarella on myös hautausmaa, jonne on haudattu paikallisten lisäksi Menain riippusillan ja Britannia Bridgen rakennustyömailla menehtyneitä. Saareen on kulku pengertietä pitkin.
Tamminopsasiipi
pienoiskuva|pysty=1.15|Favonius quercus
Tamminopsasiipi (Favonius quercus) on sinisiipisten heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäky
Tamminopsasiiven siipien yläpinta on tasaisen piparkakunruskea, mutta koiraalla siinä erottuu sinisenvioletti hohde. Naaraalla on etusiiven yläpinnassa laaja metallinhohtoinen, orvokinsininen alue. Takasiiven ulkoreunassa on kaksi pientä kannusta, joista taaempi on pitempi. Siipien alapinta on vaalean ruskeanharmaat ja molempien siipien poikki kulkee kapea, vaalea poikkiviiru. Takasiiven alapinnalla, siiven ulkoreunassa on pari oranssinpunaista täplää, joista toisessa on musta keskus. Siipiväli 27–34 mm.
Toukka on punaruskea ja käyttää ravintonaan tammen ylimpien oksien lehtiä.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan nykyisin Suomen eteläisimmissä maakunnissa suunnilleen Pori-Tampere-Imatra linjan eteläpuolella. Se on levinnyt etelärannikkoa pitkin 1990-luvun aikana mutta edelleen selvästi yleisimmillään Ahvenanmaalla ja lounaassa. Maailmalla se on levinnyt lähes koko Eurooppaan, Afrikan pohjoisosiin ja idässä Uralille ja Kaukasukselle saakka. Marokossa ja Iberian niemimaalla elää erillinen, ulkonäöltään hivenen poikkeava alalaji. Lentoaika on heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat
Tamminopsasiipiä tavataan tammea kasvavissa metsissä ja puistoissa. Se on melko yleinen, mutta pääasiassa latvustoissa viihtyvänä lajina perhosia näkee vain harvoin. Aikuiset perhoset käyttävät ravinnokseen pääasiassa mesikastetta sekä mahlaa, mutta vierailevat myös kukilla. Koiraat kokoontuvat usein tietyille paikoille kosiolentoja varten.
Päiväperhosille poikkeuksellisesti tamminopsasiipiä lentää joskus latvuksiin asetettuihin, ultraviolettilampuilla varustettuihin valorysiin, mikä viittaa perhosten olevan aktiivisia myös lämpiminä öinä.
Naaras munii munat yksitellen aurinkoisilla paikoilla oleville oksille. Alimmillaan noin metrin korkeudelle maanpinnasta. Kuoriutumisvalmis toukka talvehtii munan sisällä ja kuoriutuu keväällä. Ne ovat pääasiassa yöaktiivisia ja piilottelevat aluksi silkkisen suojan suojissa, myöhemmin toukat kuitenkin elävät avoimesti. Toukkavaihe kestää 5–10 viikkoa. Toukalla ei juuri ole suhdetta muurahaisiin, mutta kotelo erittää muurahaisia kiinnostavaa eritettä. Muurahaisten läsnäolo ei kuitenkaan ole kehitykselle välttämätöntä. Toukka koteloituu maahan tai oksalle ja kotelovaiheen kesto on noin kolme viikkoa.
Ravintokasvi
Toukka elää monilla tammilajeilla (Quercus).
Bohemian Grove
thumb|Owl Shrine, seremoniapaikka Bohemian Grovessa. Bohemian Grove on noin 11 neliökilometrin laajuinen alue Monte Riossa Sonoman piirikunnassa Kaliforniassa. Siellä kokoontuu kesäisin yksityinen "herrasmiesten klubi" nimeltään Bohemian Club.
Bohemian Club
thumb|150px|left|Bohemian Groven pöllölogo vuodelta 1966 Vuonna 1872 perustettu Bohemian Club alkoi kokoontua kesäisin 16 päivän ajaksi Bohemian Grovessa vuonna 1878. Klubi osti paikan itselleen vuonna 1899.
Alkuaikoina klubin kokoontumisissa kävi boheemeja journalisteja. Klubiin on sittemmin kuulunut myös useita vaikutusvaltaisia korkean tason poliitikkoja ja liike-elämän huippuvaikuttajia sekä taiteilijoita, kirjailijoita ja näyttelijöitä. Klubissa on nykyisin noin 2 500 jäsentä. Uudet jäsenet hyväksytään klubiin normaalisti useiden vanhojen jäsenten suositusten perusteella, ja liittymismaksu on 25 000 dollaria. Naisia ja alaikäisiä ei päästetä Groveen illan tultua. Naisia ei myöskään oteta klubin jäseniksi, ainoastaan työntekijöiksi.
Klubin motto on Weaving Spiders Come Not Here, ’Kutovat hämähäkit pysykööt poissa’. Se on sitaatti Shakespearen Kesäyön unelma -näytelmän toisesta näytöksestä ja tarkoittaa, että kaupanhieronta ja verkostointi täytyy jättää kotiin.
Jäseniä
thumb|Jäseniä paikalla vuonna 2017. Bohemian Clubin kokoontumisiin Bohemian Grovessa on osallistunut useita tulevia ja entisiä Yhdysvaltain presidenttejä ja muita tunnettuja henkilöitä, kuten Herbert Hoover, Richard Nixon, Ronald Reagan, George H. W. Bush, Dwight D. Eisenhower, Henry Kissinger, Clint Eastwood, Walter Cronkite, Mark Twain ja Jack London.
Tapahtumat
Bohemian Clubin kokoontumisissa järjestetään tiettävästi muun muassa seremonioita, konsertteja, teatteriesityksiä, luentoja, juhlia ja keskusteluja.
Pöllö on ollut Bohemian Groven symbolina sen perustamisesta saakka. Bohemian Groven näyttämöllä, joen edessä, seisoo suuri pöllöpatsas. Näyttämö on ollut Cremation of Care -seremonian pitopaikkana vuodesta 1929 saakka. Seremoniassa uhrataan Dull Care -nimellä kutsuttu nukke. Grove Stage on 2000-paikkainen amfiteatteri, jossa järjestettävää Bohemian Groven päärituaalia esitetään aina leirin viimeisenä perjantaina. Näyttämö ulottuu aina kukkulan syrjälle asti, jossa sijaitsevat myös maailman toiseksi suurimmat ulkoilmaan rakennetut urut (pipe organ). Kahden viikon aikana järjestetään erilaisia tapahtumia ja näytelmiä, mutta kenties tärkein anti on joka päiväisillä Lake Side-talk puheilla, joissa huippuvaikuttajat ja asiantuntijat pitävät puheita kaikille klubin osallistujille.
Kiistanalaisuus
Salaperäisyytensä, erikoisten seremonioidensa ja vaikutusvaltaisten jäsentensä vuoksi klubi on suosittu salaliittoteorioiden aihe. Kokoontumispaikan ulkopuolella on joskus osoitettu mieltä taloudellista epätasa-arvoa vastaan ja protestoitu kerhon jäsenten käymien yhteiskunnallisesti merkittävien keskustelujen salailua. Jotkut uteliaat ovat joskus soluttautuneet kokoontumisiin ja julkaisseet niistä kuvamateriaalia.
Mike Richards
Mike Richards (s. 11. helmikuuta 1985 Kenora, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka edusti viimeisellä kaudellaan NHL-seura Washington Capitalsia. Richards oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Richards on vuoden 2003 varaustilaisuuden 24. varaus.
Ura
Richards pelasi juniorisarjaa Kitchener Rangersissa. Kaudella 2001–2002, joka oli hänen ensimmäisensä, hän teki vakuuttavat 58 pistettä 68 pelissä ja sijoittui joukkueen pistepörssissä kolmannelle sijalle. Seuraavalla kaudella hän jo voittikin seuran pistepörssin. Samalla kaudella joukkue voitti liigan. Richards myös voitti Kanadan paidassa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Näin myös Philadelphia Flyers kiinnostui nuoresta pelaajasta ja hänet varattiinkin vuonna 2003.
Seuraavat kaksi kautta Richards pelasi vielä OHL-liigassa, mutta pelasi kauden 2004–2005 lopussa Flyersin farmijoukkueessa. NHL:ään noustuaan Richards sai arvostusta kahdensuunnan hyökkääjänä ja nimettiin Flyersin kapteeniksi. Kesäkuussa 2011 Richards kaupattiin Los Angeles Kingsiin vaihdossa Wayne Simmondsiin ja lupaavaan Brayden Schenniin. Richards voitti Stanley Cupin ensimmäisellä kaudellaan Kingsissä. Richards voitti myös Stanley Cupin kaudella 2013–2014 samassa seurassa. Kaudella 2015-2016 hän edusti Washington Capitalsia. Kausi jäi hänen viimeisekseen ammattilaisena, sillä hän päätti lopettaa uransa vain 31-vuotiaana.
Aku Aittokallio
Aku Aittokallio on suomalainen tietokirjailija ja viestintäyrittäjä.
Etelä-Afrikan Grand Prix 1978
Etelä-Afrikan Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan historian 300. osakilpailu, joka ajettiin 4. maaliskuuta 1978 Kyalamin radalla. Kilpailun voitti Ronnie Peterson.
Christina Onassis
Christina Onassis (11. joulukuuta 1950 New York, Yhdysvallat – 19. marraskuuta 1988 Argentiina) oli miljardööri Aristotélis Onásiksen (Onássiksen) ja Athiná ”Tína” Livanoún tytär.
Nikolai Zimjatov
Nikolai Semjonovitš Zimjatov (, s. 28. kesäkuuta 1955) on Neuvostoliittoa uransa aikana edustanut entinen hiihtäjä.
Lenkkeily
Lenkkeily on liikkumista tavoitteena usein kunnon kohotus tai ylläpito, tai painon pudotus. Lenkkeilyä voi harrastaa muun muassa seuraavin tavoin:
Nikolai Zimjatov
1978 MM-kilpailuissa Lahdessa Zimjatov sijoittui 30 kilometrillä hopealle maanmiehensä Sergei Saveljevin takana. 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa hän voitti kultaa sekä 30 ja 50 kilometrin kilpailuissa sekä Neuvostoliiton viestijoukkueessa.
1984 talviolympialaisissa Sarajevossa Zimjatov uusi 30 kilometrin voittonsa ja oli mukana Neuvostoliiton hopealle hiihtäneessä viestijoukkueessa.
Christina Onassis
Lapsuus
Christina Onassis syntyi New Yorkissa vuonna 1950. Hänen vanhempansa olivat kreikkalainen laivanvarustaja Aristotélis Onásis ja tämän puoliso Tína Livanoú. Christinan lapsuus oli materiaalisesti erittäin rikasta, ja muun muassa muotisuunnittelija Christian Dior suunnitteli hänen nukkiensa vaatteet ja hän ratsasti Saudi-Arabian kuninkaan lahjoittamilla poneilla. Perhe vietti myös paljon ajastansa Onásiksen suurella Christina -jahdilla.
Christinan lapsuus ei ollut erityisen onnellinen, ja häntä ravisteli hänen vanhempiensa ero vuonna 1960. Ero tapahtui keskelle huhuja, joiden mukaan Onásiksella oli suhde oopperalaulaja Maria Callasiin. Christinan lapsuuden vaikeudet saattoivat seurata häntä hänen koko elämänsä. Hän taisteli aikuisena masennuksen ja ruumiinkuvaongelmien kanssa. Christina sai varhaisimman opetuksensa ulkomaalaisten kotiopettajien käsissä. Hän kävi myös useita kalliita yksityiskouluja.
Aikuisikä
Aristotélis Onásis meni vuonna 1968 naimisiin John F. Kennedyn lesken Jacqueline Kennedyn kanssa. Ei Christina eikä tämän veli Aléxandros Onásis pitäneet äitipuolestaan, sillä he eivät luottaneet tähän. Christina Onassiksen suhdetta äitipuoleensa onkin kuvattu kylmäksi. Onassis itse meni vuonna 1971 naimisiin keski-ikäisen eronneen kiinteistönvälittäjä Joseph Bolkerin kanssa. Onassiksen vanhemmat olivat olleet liittoa vastaan, eikä se lopulta kestänyt kuin yhdeksän kuukautta.
Pelon kulttuuri
Pelon kulttuuri (tai pelon ilmapiiri) on yhdysvaltalaisen sosiologi Barry Glassnerin popularisoima käsite, jonka mukaan ihmiset voivat lietsoa pelkoa yleisöön saavuttaakseen poliittisia tai työpaikan tavoitteita käyttäen emotionaalista vinoumaa.
Christina Onassis
Aikuisikä
Onassis menetti koko perheensä kahden vuoden sisällä. Aléxandros-veli kuoli lento-onnettomuudessa 1973, ja hänen äitinsä kuoli seuraavana vuonna. Aléxandrosin kuoleman jälkeen Onásis alkoi koulutta tyttärestään seuraajaansa laivanvarustamonsa johdossa. Onassis oli mukana monilla liikematkoilla ja sai laajan koulutuksen Onásiksen neuvonantajalta. Onassis jatkoi edelleen elämäänsä suihkuseurapiireissä, mutta hän työskenteli myös yrityksen päämajassa Monacossa.
Moshe Carmel
Moshe Carmel (17. tammikuuta 1911 – 14. elokuuta 2003) oli israelilainen sotilas ja poliitikko. Hän johti joukkoja Israelin itsenäisyyssodan aikana Haifan ja Pohjois-Palestiinan alueella. Sodan jälkeen hän edusti vasemmistolaista Ahdut ha-avodaa knessetissä ja toimi Israelin liikenneministerinä 1955–1956 ja 1965–1969. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi myös El Alin johdossa.
Elämäkerta
thumb|vasen|pysty|Moshe Carmel vuonna 1950.
Nuoruus
Moshe Carmel syntyi 17. tammikuuta 1911 Mińsk Mazowieckissa Puolassa. Hän muutti Palestiinaan vuonna 1924 vanhempiensa mukana. Palestiinassa Carmel työskenteli latojana ja osallistui nuorisojärjestö HaNoar HaOvedin toimintaan. Vuonna 1937 Carmel liittyi järjestön perustamaan Na’anin kibbutsiin.
Christina Onassis
Aikuisikä
Aristotélis Onásis kuoli vuonna 1975, ja hän jätti 47,5 prosenttia yrityksestänsä Christinalle. Suurin osuus siitä meni Aléxandrosin muistolle perustetun säätiön nimiin. Onásis johti lopun elämäänsä laivanvarustamoa, ja hän onnistui muun muassa vähentämään perintöveron summaa erilaisilla lainopillisilla järjestelyillä. Onásiksen osuudesta yrityksen päivittäisessä johdossa on erilaisia näkemyksiä.
Moshe Carmel
Sotilasura
Carmel liittyi Hagana-sotilasjärjestöön, jossa hänestä tuli Haganan nuorisopataljoonien johtava upseeri. Vuonna 1939 hän sai Palestiinan mandaatin brittiviranomaisilta 10-vuoden vankeustuomion laittomasta aseiden hallussapidosta. Carmel suoritti tuomiostaan 18-kuukautta Akkon linnan vankilassa. Vankeusaikanaan hän kirjoitti teoksen Mi-Bein ha-Homot (vapaasti suomentaen "Muurien sisältä"). Teos julkaistiin vuonna 1965 ja se kuvailee vankilaelämää. Israelin itsenäisyyssodan kynnyksellä Carmel oli Haifan ja pohjoisen alueen sotilaspäällikkö. Sodan aikana hänestä tuli prikaatinkenraali (aluf). Carmelin johtamat joukot valtasivat Haifan, Akkon ja suuren osan Galileaa. Vuonna 1949 hän julkaisi aiheesta kirjan Ma’arkhot Zafon (vapaasti suomentaen "Pohjoisen taistelut").
Politiikka
Sodan jälkeen 1950-luvulla Carmel opiskeli historiaa ja filosofiaa Heprealaisessa yliopistossa Jerusalemissa ja Institut d’études politiques de Paris -instituutissa Pariisissa. Vuonna 1955 Carmelista tuli knessetin edustaja vasemmistolaisen Ahdut ha-avodan (myöhemmin Israelin työväenpuolue eli Avoda ) riveissä. Knessetissä hän vaikutti aina vuoteen 1977 saakka toimien Israelin liikenneministerinä vuosina 1955–1956 ja 1965–1969. Vuosina 1960–1965 hän oli myös Ahdut ha-avodan lehden La-Merhavin päätoimittaja. Poliittisen uransa jälkeen Carmelista tuli El Alin johtaja. Hän kuoli 14. elokuuta 2003.
Christina Onassis
Aikuisikä
Onassis meni toisen kerran naimisiin vain kolme kuukautta isänsä kuoleman jälkeen. Hänen liittonsa toisen kreikkalaisen varustamosuvun jäsenen Aléxandros Andreádiksen kanssa kesti hieman yli vuoden. Sergei Kauzovin kanssa Onassis oli naimisissa 1978–1980 ja Thierry Rousselin kanssa 1984–1987. Onassiksen ainoa lapsi Athina syntyi vuonna 1985 viimeisestä liitosta. Onassis sai tyttären huoltajuuden erottuaan Rousselista. Miehellä oli ollut suhde ruotsalaisen mallin Marianne ”Gaby” Landhagen kanssa, ja hän jopa maksoi Landhagen ylläpidon, samoin tämän kahden lapsen, jotka molemmat oli saatettu alkuun Onassiksen ja Rousselin avioliiton aikana. Roussel puolestaan vaati Onassista laihduttamaan, jotta heidän yhteiselämänsä jatkuisi, ja piti huolta punnituksista ja vaati liikuntaharjoituksia, mutta loppujen lopuksi hylkäsi hänet ollakseen pysyvästi Landhagen kanssa.
Kuolema
Christina Onassis kuoli 37-vuotiaana keuhkoödeemaan Buenos Airesin lähellä Argentiinassa sijaitsevalla golfklubilla. Kuollessaan hän oli juuri toipumassa masennuksesta. Hän rakasti tytärtään Athinaa yli kaiken. Christina Onassiksella oli ennen kuolemaansa vakava suhde erään kreikkalaisen lapsuudenystävänsä veljen kanssa, joka ei ollut itse ollut koskaan naimisissa ja halusi edetä hitaasti Onassiksen menneisyyden vuoksi, mutta aikoi kuitenkin naimisiin tämän kanssa. Asiantuntijoiden mukaan Onassiksen ennenaikainen kuolema johtui jatkuvasta lääkkeiden väärinkäytöstä ja valtavista painonvaihteluista. On väitetty myös, että kuolinsyynä olisivat olleet vaaralliset laihdutuslääkkeet tai liian suuret unilääkeannokset.
Anton Karas
thumb|Anton Karas sitran kanssa, 1951. Anton Karas (7. heinäkuuta 1906 Wien – 10. tammikuuta 1985 Wien) oli itävaltalainen sitransoittaja ja säveltäjä. Hänet tunnetaan elokuvan Kolmas mies (1949) musiikin säveltäjänä ja esittäjänä. Elokuva lisäsi kiinnostusta sitramusiikkiin monissa maissa, joissa soitin oli aiemmin ollut melko tuntematon.
Elämä ja ura
Karas syntyi Wienissä työläisperheeseen. Hän aloitti sitransoiton 12-vuotiaana ja elätti itsensä 17-vuotiaasta alkaen soittamalla sitraa Wienin kapakoissa. Hän kävi vuosina 1920–1924 iltatunneilla Wienin Pollux-musiikkikoulussa ja opiskeli vuosina 1924–1928 harmoniaa Wienin musiikkiakatemiassa. Tänä aikana hän esiintyi toisinaan tunnetun sitransoittajan Adolf Schneerin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Karas palveli Saksan armeijassa.
Karas eli perheineen niukalla toimeentulolla ja oli ulkomaailmalle täysin tuntematon, kunnes Wieniin sijoittuva brittiläinen elokuva Kolmas mies teki hänestä kansainvälisen kuuluisuuden. Elokuvan kuvausten aikana syksyllä 1948 ohjaaja Carol Reed, joka ei ollut aiemmin kuullut sitransoittoa, kuuli sattumalta Karasin esityksen wieniläisessä heuriger-viinituvassa ja päätti palkata tämän elokuvan säveltäjäksi. Karas, joka ei osannut englantia eikä ollut koskaan käynyt ulkomailla, kutsuttiin kolmeksi kuukaudeksi Lontooseen sävellystyöhön. Musiikki äänitettiin Reedin asunnossa Karasin soittaessa itse sitraa. Elokuvan musiikillinen pääteema ”The Third Man Theme” (tunnetaan myös nimellä ”Harry Lime Theme”) perustuu kappaleeseen, jonka Karas oli säveltänyt jo 20 vuotta aiemmin. Se julkaistiin elokuvan ensi-illan jälkeen myös singlenä, joka kohosi myyntilistojen kärkeen Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Stadius
Stadius on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Sergei Saveljev
Sergei Petrovitš Saveljev (s. 26. helmikuuta 1948 Raitsinsk, Amur, Neuvostoliitto – 29. lokakuuta 2005 ) oli venäläinen hiihtäjä ja olympiavoittaja. Urallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Saveljev hiihti kansainvälisissä arvokilpailussa ensimmäisen kerran Falunin MM-kilpailuissa 1974, jolloin hän sijoittui kymmenenneksi 50 kilometrillä ja 12:nneksi 15 kilometrillä. Innsbruckin talviolympiakisoissa 1976 hän voitti kultaa 30 kilometrillä ja saavutti pronssia Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joskin oman viestiosuutensa hän hiihti heikosti ja tuli viimeiseen vaihtoon vasta kuudentena. Kisat päättäneellä 50 kilometrillä hän sijoittui 21:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän voitti kultaa 30 kilometrillä sekä sijoittui viestissä neljänneksi ja 50 kilometrillä 23:nneksi. Vielä Lake Placidin olympiakisoissa 1980 hän sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi.
Saveljev voitti Salpausselän Kisoissa 50 kilometrin hiihdon vuosina 1976 ja 1977. Neuvostoliiton mestaruuksia hän voitti vuosina 1973 ja 1976-1978. Hän on opiskellut Habarovskin yliopistossa liikuntatieteitä.
Eero Seppänen (Rantaneuvos)
Eero Antero Seppänen (28. kesäkuuta 1949 Suomussalmi – 7. helmikuuta 2023 ) oli suomalainen sukututkija, omakustannekirjailija, kansalaisaktivisti ja seksilomayrittäjä. Hän asui Suomussalmella ja käytti nimeä Rantaneuvos.
Eero Seppäsen vanhemmat olivat pienviljelijä Jaakko Toivo Ilmari Seppänen ja Sylvi Väisänen. Hänen isovanhempansa Kustaa ja Anna-Reetta Seppänen asuivat Vuonanniemen kruununtorpassa kirjailija Ilmari Kiannon naapureina kunnes hankkivat Kokkotaival-nimisen itsenäisen tilan. Eero Seppänen kävi kansakoulun ja kansalaiskoulun ja oli sitten työssä Suomussalmella ja pääkaupunkiseudulla muun muassa sahatyömiehenä, telakalla, varastomiehenä, rakennuksilla ja TVH:n lapiomiehenä. Viimeksi hän työskenteli kymmenen vuoden ajan Helsingissä maanrakennuskoneen kuljettajana.
Vuonna 1989 Seppänen palasi taas kotiseudulleen ja sai idean järjestää seksilomia suomalaisille pariskunnille luettuaan lehdestä uutisen tutkimusprofessori Osmo Kontulan asiaa käsitelleestä raportista. Hän remontoi tarkoitusta varten kotitalonsa, hankki rahaa Rantaneuvoksen Seksiloma-nimistä yritystään varten myymällä perinnöksi saamiaan rantatontteja ja osti myös itselleen punaisen Pontiac Trans Am -urheiluauton. Seppänen hankki yritystä varten aikuisviihdettä sisältäneitä VHS-videokasetteja ja pystytti tien varteen seksilomien mainoskyltin. Ylä-Kainuun messuilla Seppäsen yrityksen mainostamista varten palkkaamat performanssitaiteilijat olivat harrastavinaan seksiä haitarinsoiton säestyksellä. Hän ei saanut kuitenkaan julkaistua yrityksensä ilmoituksia Kainuun paikallis- ja maakuntalehdissä mutta valtakunnallisella tasolla Ilta-Sanomat ja Helsingin Sanomat tekivät yrityksestä juttuja. Seppäsen mukaan aiheesta uutisoitiin myös ulkomaisissa lehdissä. Kävijöitä ei kuitenkaan riittänyt pitkäksi aikaa kun erityisesti naiset vierastivat paikkaa ja niinpä yrityksen toiminnan kuihduttua Seppänen joutui konkurssiin ja menetti omaisuutensa.
Seppänen kiinnostui politiikasta 1990-luvun alussa ja asettui vuonna 1991 Nukkuvien puolueen eli Nupun presidenttiehdokkaaksi vuoden 1994 presidentinvaaleihin. Hän perui kuitenkin ehdokkuutensa viime hetkillä, koska tunsi, että televisiossa häntä oli kohdeltu huonosti. Vuonna 1994 Seppänen perusti Suomen nälkäisille oman yhdistyksen Suomen Nälkäänäkevien yhdistys ry:n, jonka tavoitteena oli lahjoitusten turvin nälän poistaminen Suomesta muun muassa jakamalla ilmaista ruokaa. Vuonna 1996 yhdistys pystytti Suomen nälkää näkeville oman Leipäjono 1990 -muistomerkin Suomussalmelle Kiantajärven rannalle. Vuonna 2001 yhdistys pystytti Suomussalmen kirkonkylän hautausmaalle Ryysyrannan torpan vuonna 1870 perustaneen Jaakko Seppäsen muistomerkin. Seppänen on ollut vuoden 1991 jälkeen ehdokkaana kaikissa eduskuntavaaleissa Nukkuvien Puolue NuPu ry:n, Yhteisvastuupuolueen (YVP), Suomen Eläkeläisten Puolueen, Remonttiryhmän ja Köyhien Asialla -puolueen, Työväenpuolueen, Kristillisdemokraattien, Vapauspuolueen ja Itsenäisyyspuolueen (IPU) ehdokkaana. Hän on ollut ehdokkaana myös kunnallisvaaleissa ja EU-vaaleissa.
Seppänen on kirjoittanut parikymmentä omakustannekirjaa, joiden joukossa on omaelämäkerrallisia muistelmia, paikallishistoriaa ja sukuselvityksiä. Hänellä on ollut myös useita muitakin projekteja ja viimeksi hän on kesällä 2017 valokuvannut Kuusamon, Posion, Pudasjärven, Ranuan ja Taivalkosken hautausmaiden kaikki hautakivet sukututkimusta varten. Seppänen oli perustamassa vuonna 2000 Seppästen sukuseura ry:tä ja toimi seuran puheenjohtajana vuoteen 2003 saakka. Vuonna 2015 Seppänen julkisti 13,5 kiloa painavan Seppästen sukukirjan, jota hän oli kirjoittanut 30 vuoden ajan. Kirja sisälsi sukuselvitysten lisäksi myös Seppäsen oman elämäkerran ja Seppäsen sukuun liittyviä tarinoita. Vuonna 2005 Seppänen perusti Sukuseura Keränen ry:n ja toimi seuran hallituksen puheenjohtajana.
Ferrari F40
pienoiskuva|Ferrari F40 Ferrari F40 on Ferrarin 40-vuotisjuhlamalli ja myös F40-mallia valmistettiin vuosina 1987–1992 ja se oli aikanaan Ferrarin valmistamista malleista nopein, tehokkain ja kallein. Se oli viimeinen Ferrari, jolle Enzo Ferrari antoi virallisen siunauksensa sairasvuoteeltaan, tosin itse autoa koskaan näkemättä. Vaikka auton virallinen teho 7000 rpm:llä on 352 kW/478 hv, on silti olemassa erilaisia ​​versioita, jotka eroavat suuresti suorituskyvyiltään.
Andri Voronin
thumb|right|Andri Voronin
Ferrari F40
Yleistä
Auto esiteltiin Ferrarin 40-vuotisen tuotantohistorian juhlavuotena 1987. Itse tuotanto käynnistyi vuonna 1988. Auton suunnittelusta vastasi Nicola Materazzi ja muotoilusta Pininfarina.
Andri Voronin
Andri Viktorovytš Voronin (, s. 21. heinäkuuta 1979 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Voronin edustaa venäläistä Dynamo Moskovaa, jonne hän siirtyi tammikuussa 2010.
Ferrari F40
Yleistä
Ferrari F40-mallia useasti verrataan Porschen 959-malliin, joka on toinen samoihin aikohin ilmestynt 80-luvun superauto. Itse F40-mallia ei ollut rakennettu päämäräisesti vastaukseksi 959-mallille. Ferrarin markkinointiosaston Giovanni Perfetti oli vuonna 1988 vastannut että "F40 on innostuneimmille omistajillemme, jotka haluavat pelkkää suorituskykyä. Se ei ole tulevaisuuden laboratorio, kuten 959 on. Se ei ole "Star Wars-auto". Ja sitä ei luotu, koska Porsche rakensi 959:n. Se olisi tapahtunut joka tapauksessa."
Andri Voronin
Voroninin aiemmat seurat ovat kasvattajaseura Tšornomorets Odessa, saksalaiset Borussia Mönchengladbach, Mainz, Köln, Bayer Leverkusen ja Hertha sekä englantilainen Liverpool. Kaudella 2002–2003 pelatessaan Mainzissa Voronin oli 2. Bundesliigan paras maalintekijä.
Ferrari F40
Yleistä
Auto on 1311 kappaleeseen rajoitetusta valmistusmäärästä johtuen arvokas keräilykohde. Kaikki autot myytiin etukäteen ennen niiden valmistumista. F40:ää on valmistettu vain punaisena.
Andri Voronin
Ukrainan maajoukkueessa Voronin on pelannut vuodesta 2002 lähtien. Hän oli mukana vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Ferrari F40
Yleistä
Suomessa Ferrari F40:n omistavat Vesa Keskinen ja Juha Kankkunen.
Moottori
Autossa on ohjaamon taakse pitkittäin sijoitettu V8-moottori, jonka perusta on jo aikaisemmin nähty GTO-moottori. Iskutilavuutta kuitenkin suurennettiin 2,9 litraan. Kummassakin sylinteririvissä on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia (DOHC) ja venttiilejä on neljä per sylinteri. Moottorissa on kaksi IHI:n valmistamaa turboahdinta.
Suorituskyky
Auto pääsi myös Guinnessin ennätysten kirjaan aikansa nopeimpana sarjavalmisteisena urheiluautona.
Ferrari F40 LM (1988)
Auton kilpaversiot kehitti Michelotto Padovassa, ja niitä valmistettiin vuodesta 1989 eteenpäin. Autosta valmistettiin myös kilparadoille tarkoitettua LM-versiota, jonka ensitestit suoritettiin vuonna 1988. Aerodynamiikan osalta katu- ja ratamallin välillä eroja oli muun muassa säädettävässä takasiivessä ja etuvalaisimissa. Moottorin viritysastetta muutettiin niin, että tehoa irtosi vähintään 728 hv, mutta aika-ajoja varten oli mahdollisuus saavuttaa jopa yli 900 hv teholukemat. Lisäksi sisustusta oli riisuttu ja kojelauta käytännössä kokonaan poistettu.
Ben Browder
Ben Browder (s. 11. joulukuuta 1962 Memphis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan astronautti John Crichtonina scifi-sarjassa Farscape sekä everstiluutnantti Cameron Mitchellinä sarjassa Tähtiportti.
Ferrari F40
Ferrari F40 LM (1988)
Näiden lukumäärästä on ristiriitaista tietoa, Ferrarin nettisivujen mukaan "F40 LM/Competizionea valmistettiin yhteensä noin kymmenen kappaletta". Toiset lähteet ilmoittavat, että F40 LM -mallien valmistusmäärä on noin 19 autoa.
Ferrari F40 GTE (1994)
Vuonna 1994 BPR Championship -sarjaa varten valmistettiin vielä F40:n GTE-versioita. Alkuperäistä 2,9-litraista moottoria kasvatettiin ensin 3,5 litraan ja myöhemmin vielä 3,6 litraan. Tehoa saavutettiin noin 660 hv. Seuraavien kausien aikana autossa esiteltiin vielä lukuisia muutoksia, kuten kuusiportainen vaihdelaatikko ja keraamiset jarrulevyt.
Ben Browder
Browder syntyi Memphisissä Tennesseessä ja varttui Charlottessa Pohjois-Carolinassa. Hän kävi Furman Universitya Etelä-Carolinassa ja opiskeli myöhemmin näyttelemistä Lontoossa Central School of Speech and Drama -koulussa. Siellä hän tapasi myös tulevan vaimonsa Francesca Bullerin.
Browder näytteli Sam Brodya Viiden juttu -sarjassa ohjelman kolmannella tuotantokaudella. Hän muutti vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Australiaan Farscape-sarjan kuvausten ajaksi vuosiksi 1999–2003. Myös Francesca-vaimo teki satunnaisesti roolitöitä Farscapessa. Perhe muutti takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 2003 Farscapen tuotannon loputtua, joskin Browder palasi vielä Australiaan kuvaamaan Farscape-minisarjan, joka sitoi yhteen sarjan avoimiksi jääneet juonikuviot. Roolistaan John Chrichtonina Browder sai kahtena vuonna Saturn Awards -palkinnon parhaasta näyttelijäntyöstä televisioroolissa.
Farscapen jälkeen Browder muun muassa näytteli kahdessa elokuvassa, luki romaanin äänikasetille ja antoi äänensä animaatiosarjan hahmolle.
Vuonna 2005 Browder liittyi vakituisesti Tähtiportti-sarjaan, jossa myös hänen entinen Farscape-kollegansa Claudia Black, näyttelivät pääosissa kaksi viimeistä tuotantokautta.
Kubanin–Mustanmeren neuvostotasavalta
Kubanin–Mustanmeren neuvostotasavalta oli lyhytikäinen hallintoalue Neuvosto-Venäjän eteläosassa  Mustanmeren rannikolla ja Kubanjokea  ympäröivällä Kubanin alueella alkukesällä 1918. Tasavallan pääkaupunki oli Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar) ja toimeenpanevan keskuskomitean puhemies Avram Rubin.
Wolf H. Halsti
Wolfgang Hallstén Halsti (vuoteen 1936 Hagman; 13. lokakuuta 1905 Helsinki – 29. heinäkuuta 1985 Joutsa) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, eversti, Mannerheim-ristin ritari ja kirjailija.
Bono
Paul David Hewson, taiteilijanimeltään Bono (s. 10. toukokuuta 1960 Dublin, Irlanti) on irlantilainen muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten rock-yhtye U2:n laulajana ja keulahahmona. Bono sanoittaa suuren osan U2:n kappaleista, ja hänen sanoituksissaan esiintyviä yleisiä teemoja ovat muun muassa uskonto, henkilökohtaiset elämänkokemukset sekä yhteiskunnalliset ja poliittiset sisällöt. Erityisesti U2:n uran varhaisessa tuotannossa hänen sanoituksensa olivat suuressa roolissa vaikuttamassa yhtyeen musiikin kapinoivaan ja hengelliseen tyyliin.
Bono tunnetaan yhteiskunnallisesta ja poliittisesta aktiivisuudestaan erityisesti ihmisoikeusasioissa.
Wolf H. Halsti
Nuoruus
Wolf Halstin veli oli poliitikko ja sotainvalidijärjestöjen vaikuttaja Helge Halsti.
Bono
U2
thumb|left|220px|Bono esiintymässä [[Norjassa vuonna 1983.]] thumb|left|220px|Bono esiintymässä ”The Fly” -lavapersoonassaan vuonna 1992. Vuoden 1976 syyskuussa Bono, kitaristi David Evans (”The Edge”), hänen veljensä Dik Evans ja basisti Adam Clayton vastasivat rumpali Larry Mullen Jr.:n Mount Temple Comprehensive Schoolin ilmoitustaululle jättämään ilmoitukseen, jossa Mullen etsi muusikoita perustaakseen rock-yhtyeen. Kokoonpano kerääntyi ajoittain yhteen soittamaan cover-versioita muiden yhtyeiden kappaleista. Pian he alkoivat säveltämään myös omia kappaleitaan. Kokoonpano sai aluksi nimekseen ”Feedback”, mutta muutaman kuukauden kuluttua yhtye otti käyttöön nimen ”The Hype”. Dik Evansin erottua yhtyeestä vuonna 1978 ja liityttyä Virgin Prunesin kitaristiksi, päättivät Bono, The Edge, Adam Clayton ja Larry Mullen Jr. nimetä yhtyeensä U2:ksi.
Wolf H. Halsti
Sotilasura
Halsti palveli Terijoella Polkupyöräpataljoona 1:ssä everstiluutnantti Hjalmar Siilasvuon (silloin vielä Strömberg) alaisuudessa vuoteen 1933, suoritti Sotakorkeakoulun vuonna 1935 ja ylennettiin kapteeniksi. Halsti toimi vuoteen 1937 saakka yleisesikunnan toimistoupseerina ja palveli sitten puolustusministeriössä 1937–1939. Vuonna 1937 Halsti teki opintomatkan Saksaan. Hän tapasi tällöin myös Potsdamin upseerikoulun johtajana toimineen everstiluutnantti Erwin Rommelin ja sai luettavakseen Rommelin juuri julkaistun Jalkaväki hyökkää -kirjan.
Bono
U2
U2:n uran alussa Bono soitti kitaraa, lauloi ja kirjoitti yhtyeen kappaleet. Vuonna 1982 Bono kertoi haastattelussa jättäneensä ”kitaran soittamisen ja alkaneensa keskittymään laulamiseen muun yhtyeen ehdotuksesta”, koska ”ei ollut kovinkaan taitava kitaristi.” The Edge on tästä lähtien toiminut yhtyeen pääasiallisena kitaristina, mutta myös Bono on sittemmin soittanut kitaraa ajoittain yhtyeen konserteissa. Lisäksi hän soittaa huuliharppua ja on vuodesta 2006 opiskellut myös pianon soittoa kehittyäkseen lauluntekijänä.
Ricardinho
right|thumb|250px|Ricardinho
Kaija Juurikkala
Kaija Juurikkala (s. 20. marraskuuta 1959) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuvaohjaajalinjalta vuonna 1997. Juurikkala on ohjannut etupäässä nuorille suunnattuja elokuvia.
Ricardinho
Ricardinho (oik. Ricardo Luiz Pozzi Rodrigues, s. 23. toukokuuta 1976, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hyökkäävänä keskikenttämiehenä pelaava Ricardinho pelaa tällä hetkellä Brasilialaisessa Atletico Mineiro joukkueessa. Hän oli myös mukana vuoden 2006 MM-kisajoukkueessa.
Kaija Juurikkala
Rosa Was Here (1994) on puolipitkä fiktioelokuva maailmasta, jossa kaikki aikuiset yhtäkkiä katoavat. Juurikkala on ohjannut myös kaksi pitkää elokuvaa. Kyytiä Moosekselle (2001) pohjautuu Raamatun kymmeneen käskyyn. Se koostuu kymmenestä eri tarinasta, jotka 12–15-vuotiaat nuoret ympäri Suomea olivat improvisoineet. Valo (2005) on Aleksanteri Ahola-Valon päiväkirjoihin ja Juurikkalan alkuperäistarinaan pohjautuva elokuva, jonka varsinaisesta käsikirjoituksesta vastasi Markku Flink.
Juurikkala on ohjannut myös koulumaailmaan sijoittuvat televisiosarjat Enkeleitä ja pikkupiruja (1998) sekä Laura (2002). Juurikkalalta on ilmestynyt omaelämäkerrallinen teos Varjojen taika – matka edelliseen elämään (2011), jossa hän kertoo uskostaan tuonpuoleiseen maailmaan. Vuonna 2014 häneltä ilmestyi Äitikirja, jossa hän kertoo roolistaan omia ja kasvattilapsia sisältäneen uusperheen äitinä.
Vuonna 2000 Juurikkalalle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto. Vuonna 2003 Juurikkala palkittiin elokuvataiteen valtionpalkinnolla ja vuonna 2005 Unicefin Lasten oikeuksien vaikuttaja -palkinnolla.
Yksityiselämä
Juurikkala on naimisissa Juha "Juuso" Juurikkalan kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa SAK:n entisen työ- ja elinkeinojohtajan Matti Tukiaisen kanssa. Juurikkalalla on kaksi 1980-luvulla syntynyttä poikaa ja vuonna 2003 syntynyt tytär. Juurikkalan poika Oskari Juurikkala on toiminut perussuomalaisten talouspoliittisena neuvonantajana ja Timo Soinin avustajana ja kuuluu katoliseen Opus Dei -järjestöön. Toinen hänen pojistaan on valokuvaaja ja musiikkivideo-ohjaaja Ville Juurikkala. Kaija Juurikkala sai vuonna 2017 aivoverenvuodon ja aivoinfarktin ja menetti puhe- ja liikuntakykynsä. Elokuusta 2019 lähtien hän on asunut palvelutalossa ja on vähitellen toipumassa.
Wolf H. Halsti
Toiminta talvisodassa
Liikekannallepanon alkaessa lokakuussa 1939 Halsti nimitettiin 5. divisioonan huoltopäälliköksi. Divisioona oli Summan alueella Karjalan kannaksella. Halsti pyrki parantamaan divisioonan puutteellista varustusta siviilistä tehdyillä varusteostoilla sekä valmistamalla polttopulloja ja kasapanoksia. Marraskuun alussa Halsti sai julkaistua kirjansa Suomen puolustaminen, jolla oli heti kova kysyntä joukkojen piirissä. Halstin oli alun perin ollut tarkoitus julkaista teos jo syksyllä 1938, jolloin Saksa ja länsivallat solmivat Münchenin sopimuksen. Viivytyksestä oli toisaalta hyötyäkin, koska Halsti sai sisällytetyksi kirjaan arvioitaan Saksan ja Puolan välisestä sodasta. Talvisodan taisteluihin Halsti osallistui Summassa, väliasemassa ja Viipurin itäpuolella. Talvisotakokemuksistaan Halsti kirjoitti käsikirjoituksen, joka julkaistiin 1971 nimellä Talvisodan päiväkirja.