cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Megan Mullally
Mullally on syntyjään kotoisin Los Angelesista, mutta muutti kouluikäisenä Oklahoma Cityyn, Oklahomaan. Hänen isänsä oli entinen näyttelijä ja äitinsä malli. Mullally aloitti baletin tanssimisen kuusivuotiaana ja kuului high schoolissa ollessaan balettikerhoon. Valmistuttuaan Mullally pääsi Chicagon Northwestern Universityyn, jossa hän opiskeli englantia ja taidehistoriaa sekä osallistui paikallisen teatterin tuotantoihin. Hän kiinnostui näyttelemisestä niin paljon, että jätti opintonsa kesken ja aloitti uran teatterissa. Chicagolaisessa teatterissa hän työskenteli kuuden vuoden ajan.
Vuonna 1981 hän muutti takaisin Los Angelesiin, jossa hän alkoi saada pieniä rooleja elokuvista ja televisiosta. 1990-luvulla hän vieraili muun muassa Seinfeldissa ja sarjassa Ned and Stacey, jossa Staceyä esitti Mullallyn tuleva Will & Grace-vastanäyttelijä Debra Messing. Vuonna 1998 hän sai Karen Walkerin osan televisiosarjasta Will & Grace, josta tuli nopeasti suuri hitti. Roolistaan Mullally palkittiin vuosina 2000 ja 2006 Emmy-palkinnolla parhaasta naissivuosasta. Yhteensä hän sai Karen Walkerin osasta seitsemän Emmy-ehdokkuutta. Sarja päättyi vuonna 2006.
Vuonna 2009 Mullally esitti elokuvassa Fame opettajaa nimeltä Fran Rowan.
Mullally on myös laulaja. Hänellä on oma yhtye The Supreme Music Program, joka on julkaissut kaksi albumia. Ensimmäinen albumi oli nimeltään The Sweetheart Break-In ja toinen Big as a Berry.
José Humberto Quintero Parra
pienoiskuva José Humberto Quintero Parra (22. syyskuuta 1902 – 8. heinäkuuta 1984) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Filippo Cortesi 22. elokuuta 1926, ja hänet nimitettiin Méridan koadjuuttoriarkkipiispaksi sekä Achridan titulaariarkkipiispaksi 7. syyskuuta 1953. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza, jota avustivat Luigi Centoz ja Giuseppe Misuraca.
Quintero Parra sai 31. elokuuta 1960 nimityksen Caracasin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. toukokuuta 1980. Hänet valittiin kardinaaliksi 16. tammikuuta 1961, jolloin hän sai nimityksen Santi Andrea e Gregorio al Monte Celion kardinaalipapiksi. Quintero Parra osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kolmeen konklaaviin (ensimmäinen 1963, myöhemmät elo- ja lokakuussa 1978).
House (televisiosarja)
House (House M.D.) on yhdysvaltalainen sairaaladraama, joka kertoo New Jerseyssä sijaitsevan opetussairaala Princeton-Plainsboron kuvitteellisesta lääkäristä nimeltä Gregory House ja hänen ryhmästään. Se yhdistää perinteisesti dekkarisarjoihin liitetyn murhamysteerin ominaispiirteet sairaalaympäristöön, minkä vuoksi sitä kutsutaankin usein ”sairaaladekkariksi”. Sarjan konsepti pohjautuu vahvasti Arthur Conan Doylen luomaan Sherlock Holmesin hahmoon. Sekä Holmes että House (joka muistuttaa ääntämykseltään Holmesia) ovat sosiaalisesti kömpelöitä, mutta äärimmäisen nerokkaita hahmoja, jotka ratkaisevat tapauksensa loistavalla päättelykyvyllään.
Ohjelman alkutunnuksen musiikkikappale Yhdysvalloissa on osa kappaleesta "Teardrop" (Massive Attack). Euroopassa alkutunnarin on luonut yhdessä Scott Donaldson ja Richard Nolan.
Sarja päättyi toukokuussa 2012, kun Yhdysvalloissa esitettiin sen kahdeksannen ja samalla viimeisen tuotantokauden päätösjakso. Sarjasta tehtiin kaikkiaan 177 jaksoa.
Esittäminen Suomessa
House-sarjaa esittävät Suomessa televisiokanavat MTV3 sekä Canal+ Series.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi MTV3-kanavalla 21. syyskuuta 2006 ja päättyi 22. helmikuuta 2007. Toinen tuotantokausi alkoi 13. syyskuuta 2007 ja päättyi 21. helmikuuta 2008. Kolmas tuotantokausi esitettiin 7. elokuuta 2008 – 8. tammikuuta 2009. Neljännen tuotantokauden esittäminen alkoi 11. helmikuuta 2010 ja päättyi 27. toukokuuta 2010. Viidennen tuotantokauden esittäminen alkoi 10. helmikuuta 2011. Lisäksi sarjasta on esitetty uusintana kaudet 1–4. MTV3-kanavalla sarjan uusien jaksojen esitysaika on aina ollut torstaisin klo 21.00; uusintoja on esitetty monilla muilla ohjelmapaikoilla.
Sarjan kaikki kahdeksan tuotantokautta on julkaistu DVD:nä (kuudes kausi myös blu-rayna Pohjoismaissa, mutta muista kausista ei ole vielä pohjoismaista julkaisua).
Sarjan kaikki kaudet ovat myös nähtävissä Viasatin maksullisessa palvelussa Viaplay.
Viittaukset Sherlock Holmesiin
thumb|right|220px|Sherlock Holmes toimi inspiraationa sarjalle. Sarjan luoja David Shore on kertonut olleensa aina Arthur Conan Doylen luoman Sherlock Holmesin ihailija ja piti hahmon välinpitämättömyyttä asiakkaitaan kohtaan ainutlaatuisena. Samankaltaisuudet tulevat selvästi esille Housen tavassa turvautua psykologiaan, induktiivisessa päättelyssä ja hänen haluttomuudessa hoitaa tylsiä tapauksia. Housen tutkimusmenetelmänä on poissulkea diagnooseja loogisesti toteamalla niitä mahdottomiksi; Holmes käytti samanlaista menetelmää. Molemmat hahmoista myös soittavat soitinta (House pianoa, kitaraa ja huuliharppua; Holmes viulua) ja käyttävät lääkeaineita (House on riippuvainen opioideista; Holmes käyttää kokaiinia virkistystarkoituksessa).
Housen suhde James Wilsoniin on samankaltainen kuin Holmesin suhde tohtori Watsoniin. Wilsonin näyttelijä Robert Sean Leonard on sanonut, että Housen ja Wilsonin suunniteltiin alun perin työskentelevän yhdessä Holmesin ja Watsonin tapaan; hänestä Housen diagnostiikkatiimi korvasi hänen hahmonsa tässä roolissa. Shore sanoi Housen nimen itsessään olevan "pieni kunnianosoitus" Holmesille. Housen asunnon numero, 221B, on viittaus Holmesin kotiosoitteeseen.
Myös yksittäiset jaksot sisältävät viittauksia Sherlock Holmesin tarinoihin. Ensimmäisen jakson keskeisin potilas Rebecca Adler on nimetty ensimmäisessä Holmes-novellissa esiintyneen Irene Adlerin mukaan. Toisen tuotantokauden päätösjaksossa Housea ampuva mies on nimetty lopputeksteissä Moriartyksi Holmesin arkkivihollisen mukaan. Neljännen kauden jaksossa "Valhetta vain" House saa "toisen painoksen Conan Doylen" joululahjaksi. Viidennen kauden jaksossa "The Itch" House ottaa avaimensa ja Vicodin-purkkinsa Conan Doylen The Memoirs of Sherlock Holmes -kirjan päältä. Saman tuotantokauden jaksossa "Joy to the World" House yrittää huijata tiimiänsä käyttämällä Joseph Bellin kirjoittamaa kirjaa, joka toimi Sherlock Holmesin inspiraationa Conan Doylelle. Wilson, joka ei muistanut antaneensa sitä edellisenä jouluna Houselle lahjaksi, kertoi kahdelle tiimiläiselle sen tulleen potilaalta nimeltä Irene Adler.
Roolitus
Myöhemmin Laurie paljasti luulleensa aluksi sarjan päähenkilön olevan tohtori James Wilson. Ennen kuin hän sai ensimmäisen jakson lopullisen käsikirjoituksen, hän uskoi Housen olevan sivuhenkilö johtuen tämän luonteesta. Laurie, joka on tohtori Ran Laurien poika, sanoi tuntevansa syyllisyyttä, koska hänelle "maksetaan enemmän oman isänsä jäljittelystä". Kolmannen tuotantokauden alusta lähtien hänelle maksettiin 275 000 – 300 000 Yhdysvaltain dollaria jaksoa kohden, joka oli kolminkertainen summa aikaisempaan tuottoon verrattuna. Viidennen tuotantokauden aikana Laurie tienasi noin 400 000 dollaria jaksolta, joka teki hänestä yhden parhaiten palkatuista tv-näyttelijöistä.
Kuvaustyyli ja -paikat
Housea kuvataan usein käyttäen "walk and talk" (kävellessä puhuminen) -kuvaustekniikkaa, jota sellaiset sarjat kuin St. Elsewhere, Teho-osasto, Sports Night ja West Wing ovat tehneet televisiossa tunnetuksi. Tekniikassa käytetään kamera-ajoa, jossa kuvataan kahta tai useampaa näyttelijää puhumassa ja kävelemässä yhtä aikaa. Vastaava tuottaja Katie Jacobs kertoi sarjan käyttävän tekniikkaa usein, sillä "kun kohtaus pannaan liikkeelle, se – – luo kiireellisyyden ja tehokkuuden tunteen". Hän myös huomautti Hugh Laurien muita suuremman pituuden saavan sellaiset kohtaukset todella toimimaan. The New Yorkerin Nancy Franklin kuvaili sarjan Fantastinen matka -tyylisiä erikoistehosteita potilaiden sisälmyksistä: "Lyön vetoa, ettette tienneet munuaistenne lopettaessa toimintansa niiden poksahtavan kuin kuplamuovin." "Kamerat ja erikoistehosteet eivät kulje ainoastaan alas kurkusta", toinen kriitikko korosti, "vaan myös ylös nenään ja aivoihin ja jalan sisällä." Sarjassa ei kuitenkaan hyödynnetä ainoastaan tietokonetuotettua kuvamateriaalia (CGI), vaan myös pienoismalliefektejä sekä motion control -kuvausta. Monissa lavasteissa on käsikirjoittamatonta esineistöä, joka sallii Laurien improvisoida fyysisesti ja luoda näkökulmia hänen hahmoonsa ja tarinaan.
Lyhyt kuvaus sarjan juonesta
Gregory House on luonteeltaan ärsyttävä, helposti tylsistyvä ja ärsyyntyvä tartuntatautien ja nefrologian erikoislääkäri, joka on lääkeriippuvainen, erittäin sanavalmis ja saa usein sekä potilaat että kollegat hermostumaan. House kärsii väärin diagnosoidun valtimotukoksen aiheuttamasta jalan lihasten rappeumasta, jonka takia hän ontuu oikeaa jalkaansa ja tukeutuu kävelykeppiin. Kaikesta huolimatta House on lääketieteen nero, joka pystyy diagnosoimaan potilaiden salaperäisimmät ja harvinaisemmat sairaudet, joita muut lääkärit eivät ole pystyneet diagnosoimaan. House välttää tapaamasta potilastaan aina vain kun se on mahdollista, sillä häntä kiinnostaa vain oikea diagnoosi, eikä taudin parantaminen tai itse potilas.
Gerhard Müller
Gerhard Müller voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
House (televisiosarja)
Lyhyt kuvaus sarjan juonesta
Tohtori Housella oli apunaan kolme apulaislääkäriä, tohtori Allison Cameron joka on immunologian erikoislääkäri, neurologi tohtori Eric Foreman ja teho-osastolääkäri tohtori Robert Chase, jotka yleensä suorittavat tarvittavat kokeet taudin määrittämiseksi ja osallistuvat diagnosointiin. Yleensä House itse ei osallistu potilas- tai hoitotyöhön, vaan keskittyy lähinnä diagnoosien tekemiseen. Tosin jos tilanne vaatii radikaaleja hoito- tai muita toimenpiteitä House suorittaa nämä yleensä itse. Kolmannen tuotantokauden lopussa House menetti tiiminsä Foremanin irtisanoutuessa ja Chasen saadessa potkut, minkä jälkeen myös Cameron irtisanoutui. Neljännellä tuotantokaudella House järjesti kilpailun nuorille lääkäreille löytääkseen uuden tiimin. Tohtorit Lawrence Kutner, Chris Taub sekä Remy Hadley (paremmin tunnettu nimellä 13 "kilpailunumeronsa" vuoksi) muodostavat sairaalaan palaavan Foremanin kanssa Housen uuden tiimin. Myös Cameron ja Chase palaavat sairaalaan, mutta muihin tehtäviin. Kutner ampuu itsensä 5. tuotantokauden lopulla, jolloin tiimiin jäävät Foreman, Hadley (13) ja Taub. 6. kaudella Cameron ja Chase palaavat tiimiin väliaikaisesti, mutta sittemmin Chase päättää jäädä ja Cameron eroaa sairaalasta. 7. kaudella Hadley lähtee tiimistä väliaikaisesti ja hänen sijaisenaan toimi opiskelija nimeltä Martha Masters. 8. kaudella tiimiin liittyvät tohtorit Jessica Adams ja Chi Park.
Housen paras ystävä on itsekin sairaalassa työskentelevä onkologi James Wilson. Sen sijaan sairaalan johtava lääkäri ja dekaani tohtori Lisa Cuddy yrittää pitää Housen aisoissa ja poissa vaikeuksista, enemmän tai vähemmän hyvin tuloksin. Cuddy pakottaa Housen muun muassa työskentelemään sairaalan yhteydessä olevalla ilmaisklinikalla.
Eddie Butler
Eddie Butler (, s. 2. lokakuuta 1971) on israelilainen laulaja. Hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa vuonna 1999 osana Eden-yhtyettä kappaleella Happy birthday, joka sijoittui viidenneksi. Hän edusti maataan uudelleen sooloartistina vuonna 2006 kappaleella ”Together We Are One”. Israel oli edellisvuoden neljännen sijan ansiosta suoraan finaalissa, jossa Butler sai vain neljä pistettä, jotka tulivat Ranskalta. Israel jäi 23. sijalle jättäen taakseen ainoastaan Maltan.
José Léon Rojas Chaparro
José Léon Rojas Chaparro (18. heinäkuuta 1917 – 11. kesäkuuta 1982) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 4. huhtikuuta 1942 ja nimitettiin Trujillon hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Capitoliaksen titulaaripiispaksi 24. elokuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Humberto Quintero Parra, jota avustivat Críspulo Benítez Fontúrvel ja Alejandro Fernández Feo-Tinoco.
13. joulukuuta 1961 Rojas Chaparrosta tuli Trujillon piispa, jona hän toimi loppuikänsä. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
HH-Ferries
pienoiskuva|Mercandia VIII Helsingørissä.
HH-Ferries on tanskalais-ruotsalainen varustamo, joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä yli Juutinrauman. Yrityksen perusti tanskalainen Per Henriksen vuonna 1996. Nykyisin se on osa Stena-konsernia. HH-Ferries liikennöi Helsingborg-Helsingør -linjaa viidellä aluksella, Aurora, Tycho Brahe, Hamlet, Mercandia IV ja Mercandia VII. Lautat kulkevat viidentoista minuutin välein, ja matkustusaika on noin 20 minuuttia. Päivittäin linjaa käyttää noin 50 000 matkustajaa.
Aberteifin linna
Normannivalloittajat rakensivat Teifijoen suulle ensimmäisen linnoituksen 1000-luvun lopulla. 1100-luvun alussa joen yli rakennettiin silta ja linnan nykyinen paikka linnoitettiin. Alueen normanneilta valloittanut Rhys ap Gruffudd aloitti kivisen linnan rakennuttamisen paikalle vuonna 1171.
Mittava restaurointiprojekti päättyi 2015, ja linna on jälleen avoinna yleisölle.
Aiheesta muualla
52.08187°N, -4.6605°W
Liz Carmouche
Liz Carmouche (s. 19. helmikuuta 1984 Lafayette, Louisiana) on yhdysvaltalainen vapaaottelija, joka on otellut UFC:ssä vuodesta 2013 lähtien. Carmouche on otellut urallaan kerran Strikeforcen ja UFC:n kääpiösarjan mestaruudesta, mutta hävisi molemmilla kerroilla mestaruuden. Hän palveli myös viisi vuotta Yhdysvaltain merijalkaväessä.
Vapaaottelu
Carmouche otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa 13. maaliskuuta 2010 Meksikossa Trudie Ginnia vastaan. Hän voitti ottelun teknisellä tyrmäksellä ensimmäisessä erässä. Carmouche otteli vielä kaksi ottelua ennen siirtymistään Strikeforceen. Hän voitti molemmat ottelunsa aluksi toukokuussa Aleena Albertsonin käsilukolla toisen erän alussa ja kesäkuussa Margarita de la Cruz Ramirezin teknisellä tyrmäyksellä toisen erän päätyttyä lääkärin keskeyttämänä.
Strikeforce
Carmouche kohtasi vasta vapaaotteluun siirtyneen taekwondoinin Colleen Schneiderin elokuussa 2010. Hän voitti kaksieräisen kamppailun tuomariäänin. Hän otteli välissä syyskuussa C3 Fightsissa thainyrkkeilyn moninkertaista maailmanmestaria Valentina Ševtšenkoa vastaan. Hän voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä lääkärin keskeytettyä ottelun toisen erän päätyttyä. Marraskuussa Carmouche kohtasi Jan Finneyn, joka oli edellisessä ottelussaan otellut Strikeforcen höyhensarjan mestaruudesta. Carmouche voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä kolmannen erän alussa.
Haastaminen kääpiösarjan mestaruudesta
Carmouche pääsi ottelemaan kääpiösarjan mestaruudesta Marloes Coenenia vastaan, jonka oli määrä puolustaa mestaruuttaan ensimmäistä kertaa. Kamppailu käytiin 5. maaliskuuta 2011 Strikeforce: Feijao vs. Henderson -tapahtumassa. Carmouche hävisi mestaruuskamppailun triangelikuristuksella neljännen erän alussa.
Mestaruusottelun jälkeen Carmouche kohtasi Sarah Kaufmanin heinäkuussa 2011. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin.
Invicta
Carmouche siirtyi Invictaan, jossa hän otteli vain kaksi ottelua. Ensimmäinen näistä käytiin huhtikuussa 2012 Ashleigh Currya vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa. Heinäkuussa Carmouche kohtasi Kaitlin Youngin, jonka hän voitti takakuristuksella toisessa erässä.
UFC
Carmouche otteli heti ensimmäisessä ottelussaan UFC:n naisten kääpiösarjan mestaruudesta, kun organisaatio oli ilmoittanut joulukuussa 2012 tuovansa naisille oman sarjan UFC:hen. Strikeforcen hallitseva mestari Ronda Rousey julkistettiin suoraan hallitsevaksi mestariksi ja sai Carmouchen ensimmäiseksi vastustajakseen. Kamppailu käytiin 23. helmikuuta 2013 UFC 157 -tapahtumassa, jossa Carmouche hävisi mestaruuden käsilukolla ensimmäisen erän lopussa.
2013 Carmouche otteli vielä kahdesti mestaruuskamppailun lisäksi. Heinäkuussa hän kohtasi Jéssica Andraden UFC on Fox: Johnson vs. Moraga -tapahtumassa, jossa hän voitti kamppailunsa teknisellä tyrmäyksellä toisen erän lopussa. Marraskuussa Carmouche otteli Alexis Davisia vastaan UFC: Fight for the Troops 3 -tapahtumassa. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin (27–30, 27–30, 28–29).
2014 huhtikuussa Carmouche otteli yhden ottelun entistä Strikeforcen kääpiösarjan mestaria Miesha Tatea vastaan, joka oli edellisessä ottelussaan haastanut UFC:n kääpiösarjan mestaruudesta. Kamppailu käytiin UFC on Fox: Werdum vs. Browne -tapahtumassa, jossa hän hävisi ottelun tuomariäänin (28–29, 28–29, 28–29).
2015 Carmouche otteli jälleen vain yhden ottelun, joka käytiin huhtikuussa UFC Fight Night: Mendes vs. Lamas -tapahtumassa. Hän voitti vastustajansa Lauren Murphyn tuomariäänin (29–28, 29–28, 29–28) ja katkaisi samalla kahden ottelun tappioputkensa.
2016 Carmouche otteli ainoan ottelunsa marraskuussa Katlyn Chookagiania vastaan UFC 205 -tapahtumassa. Hän voitti kamppailunsa hajaäänin (28-29, 29-28, 29-28).
Siirtyminen kärpässarjaan
Carmouche siirtyi painoluokkaa alemmaksi, kun UFC päätti tuoda naisille uuden painoluokan. Hän kohtasi joulukuussa Alexis Davisin, joka otteli myös ensimmäistä kertaa uudessa painoluokassa. Carmouche hävisi kamppailun hajaäänin (28-29, 29-28, 28-29).
2018 Carmouche kohtasi Jennifer Maian heinäkuussa UFC Fight Night: dos Santos vs. Ivanov -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (30-27, 30-27, 29-28).
6. joulukuuta 2019 UFC ilmoitti vapauttaneensa Carmouchen sopimuksestaan.
Muuta
Carmouche on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä EA Sports UFC (2014) ja EA Sports UFC 2 (2016).
3-metyylibentsaldehydi
3-metyylibentsaldehydi eli m-tolualdehydi on orgaaninen yhdiste ja bentsaldehydin johdos, jota käytetään esimerkiksi meklotsiini-nimisen pahoinvointilääkkeen valmistuksessa. 3-metyylibentsaldehydin kemiallinen kaava on C8H8O, moolimassa 120,149 g/mol, kiehumispiste 199 tai 93-4 (17 mmHg) °C ja tiheys 1,019 kg/dm³. Yhdisteen CAS-numero on 620-23-5.
Vaasan krenatööripataljoona
Pataljoonan komentaja oli majuri Sixten Öberg.
Joukko-osastot
Päällikkö: kersantti T. Pettersson
Päällikkö: kersantti Olsson, myöhemmin kersantti I. Aldin
Päällikkö: kersantti Aldin, myöhemmin furiiri F. O. Odell
Päällikkö: vääpeli N. Viktorin
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
Kuormastoaliupseerina jääkärialiupseeri Kaarle Keskinen (siirrettiin 16. maaliskuuta 1. jääkäriprikaatin esikuntaan).
Manzac-sur-Vern
Manzac-sur-Vern on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Akvitanian alueella. Kunnassa on historiallisesti tärkeä linna Château de Leyzarnie.
Doctor Ross
Doctor Ross (oik. Charles Isaiah Ross, s. 21. lokakuuta 1925, Tunica, Mississippi – k. 28. toukokuuta 1993, Flint, Michigan ) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi, laulaja, rumpali ja huuliharpisti, joka esiintyi yhden miehen yhtyeenä. Rossia on verrattu tyyliltään John Lee Hookeriin ja Sonny Boy Williamson I:een ja hänet luultavasti tunnetaan parhaiten Sun Recordsille 1950-luvun alussa tekemistään levytyksistä kuten "The Boogie Disease" ja "Chicago Breakdown".
Elämä
Vuonna 1965 Ross kiersi Eurooppaa American Folk Blues Festivalin mukana. Vuonna 1981 hän voitti "Chicago Breakdownilla" Grammy-palkinnon parhaasta etnisestä tai perinteisestä levytyksestä.
Arkkitehtuurin valtionpalkinto
Arkkitehtuurin valtionpalkinto (aiemmin Rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto ja Rakennustaiteen valtionpalkinto) on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen (aiemmin Taiteen keskustoimikunnan) arkkitehtuuri- ja muotoilutoimikunnan vuosittain myöntämä palkinto. Se voidaan myöntää taiteenharjoittajalle tai useamman taiteenharjoittajan muodostamalle työryhmälle tunnustuksena kolmen edeltävän vuoden aikana valmistuneesta, kyseisen taiteenalan piiriin kuuluvasta ansiokkaasta työstä tai suorituksesta. Palkinto voidaan myöntää myös pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta asianomaisen taiteen alan hyväksi. Palkinto voidaan myöntää myös taiteenalalla toimivalle yhdistykselle tai muulle yhteisölle.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1921
Vuoden 1921 shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin Emanuel Laskerin sekä José Raúl Capablancan välillä. Capablanca, joka oli haastaja, voitti ottelun ja hänestä tuli näin shakin kolmas maailmanmestari.
Ottelu alkoi vuoden 1921 maaliskuun puolessa välissä. Lasker ei kuitenkaan valmistautunut otteluun kunnolla, vaan piti sitä välttämättömänä tapahtumana, jonka lopuksi kuubalainen nousisi maailmanmestariksi. Ottelusta Lasker sanoi myöhemmin seuraavasti: "Ajatus ottelusta oli huolestuttanut minua niin pitkään, niin usein ja niin turhaan, että siitä oli jo tullut minulle taakka. Kaikki ilo ottelusta oli jo mennyt ja kaikki mitä oli jäljellä, oli kokea jotain epämiellyttävää."
Neljä ensimmäistä peliä olivat Laskerin painostusta, mutta Capablanca puolusti hyvin ja kaikki päättyivät tasan. Viidennessä pelissä Lasker pelasi mustilla ja uhrasi laadun saavuttaakseen hyökkäyksen. Capablanca kuitenkin puolusti tarkasti ja voitti loppupelissä Laskerin tehtyä virheen. Ottelu jatkui taas neljällä tasapelillä. Kymmenennessä pelissä Lasker antoi Capablancan pelata liian vapaasti ja lopulta joutui antautumaan loppupelissä. Yhdenneskintoista peli päättyi kuubalaisen voittoon. Seuraavat kaksi peliä päättyivät taas tasan. 14. pelissä Lasker ajautui aikapulaan, minkä jälkeen hän menetti laadun ja Capablanca vei värinsä voittoon. Tässä vaiheessa Capablanca johti ottelua 4-0 kymmenellä tasapelillä. Lasker olisi halunnut vaihtaa pelikaupunkia, koska tunsi itsensä sairaaksi, mutta kun siihen ei suostuttu, hän luovutti ottelun.
I Do
I Do on Fabrizio Faniellon esittämä kappale, jolla hän edusti Maltaa vuoden 2006 Eurovision laulukilpailussa. Kappale oli suoraan finaalissa, ja esitettiin seitsemäntenä. Se sai vain yhden pisteen, Albanialta, ja jäi viimeiseksi eli sijalle 24.
Kappale on tyypillinen europop-viisu, jossa on taustalla voimakas diskobiitti. Kappaleen alussa ja vähän muissakin kohdissa kuullaan pianon ääntä. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo.
Sinope (kuu)
Sinope on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen kuu. Se löydettiin vuonna 1914. Nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta najadi Sinopen mukaan.
Nykyisen nimensä kuu sai vasta 1975. Ennen sitä se tunnettiin Jupiter IX:nä ja vuosina 1955–1975 sitä kutsuttiin Hadeeksi.
Hermann Buhl
thumb|200px|Hermann Buhl vuonna 1953.
Hermann Buhl (21. syyskuuta 1924 – 27. kesäkuuta 1957) oli itävaltalainen vuorikiipeilijä. Hän onnistui valloittamaan ensimmäisenä Nanga Parbatin Himalajalla (1953) ja Broad Peakin Karakorumilla (1957).
Buhl syntyi Innsbruckissa. Nanga Parbatille hän kiipesi itsenäisesti, mutta Broad Peakilla hänen mukanaan olivat Fritz Wintersteller, Kurt Diemberger ja Marcus Schmuck.
Buhl ja Kurt Diemberger yrittivät valloittaa Pakistanissa Karakorumin alueella sijaitsevaa aikaisemmin kiipeämätöntä Chogolisan huippua (7 665 m), mutta lähellä huipun kaakoispuolta Buhl putosi lumikannaksen läpi ja hänen oletetaan kuolleen. Hänen ruumistaan ei ole löydetty.
Volosovon keramiikka
Volosovon keramiikka on Keski-Venäjällä Volgan ja Okan jokien välisellä alueella vallinnut kivikautisen keramiikan traditio. Sitä sovelsivat Volosovon kulttuuriin kuuluneet subneoliittiset metsästäjä-keräilijäryhmät, jotka jatkoivat seudulla keraamisten astioiden valmistuksen aloittaneen Ljalovon kulttuurin perinnettä. Myös Volosovon keramiikka kuuluu kampakeramiikan keskiseen ryhmään ja sen valmistus alkoi noin 3700−3600 eaa.. Kun Volosovon keramiikan valmistus loppui noin 1900 eaa. mennessä, alkoi samoilla seuduilla vaikuttanut tekstiilikeraaminen perinne.
Keramiikka
Keramiikassa erottuu kaksi toisistaan hienoisesti erottuvaa aliryhmää. Enemmistön aineistosta muodostaa kulttuurisesti dominoivien ryhmien keramiikka, jota valmistettiin levinneisyysalueen keskiössä. Vähemmistöön kuuluneet periferiset ryhmät seurasivat dominoivien ryhmien keramiikan valmistuksen muutoksia parhaan kykynsä mukaan. Näiden ryhmien keramiikassa on sisäisesti enemmän vaihtelevuutta valmistustekniikassa ja koristelussa. Käsiteltäessä ryhmien keraamista traditiota yhtenä kokonaisuutena voidaan yhteisiä piirteitä nimetä useita.
Valmistus
Savimassa, josta astiat valmistettiin, oli paikallista tummaa savea. Siihen sekoitettiin linnunjätöksiä ja sulkia, simpukan ja kotiloiden kuorimurskaa sekä kasvinosia. Astian pohja leivottiin käsissä sormilla pieneksi kupiksi, jonka pohjalta alettiin rakentaa astian seinämiä. Savesta leivottiin muutaman senttimetrin levyisiä paksuja nauhoja, jotka kiinnitettiin valmistettuun pohjakappaleeseen yksi kerros kerrallaan. Näin edeteten kasvatettiin samalla syntyneen suuaukon sädettä niin, että syntynyt ruukku muistutti katkaistua kananmunaa. Astian muoto oli kulttuurin alkupuoliskolla tyypillisen kampakeraamisen tradition kaltainen. Myös Suomessa on valmistettu samanlaisia astioita vuosituhansia. Loppupuoliskolla vaikutteet eteläisten vasarakirveskulttuurien kanssa lisäsivät tasapohjaisten astioiden määrää.
Koristelu
Vosovon keramiikkaa koristeltiin pääasiassa ulkopuolelta käyttämällä puu-, luu- ja kivileimasimia. Puuleimasimilla tehtiin kuoppia ja pieniä reikiä, jotka olivat pyöreitä tai kapeita. Ontolla linnunluulla tai putkimaisella kasvinvarrella painettiin rengasmaisia leimoja. Kampaleimoja, joita esiintyy ruukuista eniten, on voitu painaa luu- tai kivileimasimilla. Kampakuvioiksi luetaan pitkät leimat, joista erottuu väkäsillä tehtyjä syvempiä painaumia. Osa kampaleimoista muistuttaa ennemminkin harvahampaista painaumaa kuin kammanjälkeä. Myös kaksi- tai kolmirivisiä kampaleimoja tunnetaan. Ne on ilmeisesti valmistettu uurtamalla kivi- tai luukappaletta useasta suunnasta ristiin. Kampaleimat olivat yleensä 11−30 mm pitkiä ja 1−6 mm leveitä. Kierreleimat on voitu tehdä kepin ympäri kiedotun narun painaumista. Kalannikamista syntyneitä jälkiä esiintyy myös paljon. Astian suuaukon reuna on joskus koristeltu ja noin viidesosassa ruukkuja on myös sisäpintaan painettu leimoja.
Edellä kerrottuja leimoja yhdistelemällä on muodostettu suuri määrä kuvioita ja vaakasuuntaan järjestettyjä raitoja ja ornamentteja, jotka kiersivät ruukun kylkiä ympäri. Leimosta on rakennettu sik-sak-kuvioita, vinoneliöitä, kolmioita, verkkokuvioita, aaltorivejä, pisterivejä, viivoituksia ja niin edelleen.
Polttaminen
Sekoiteaineiden laadun vuoksi kaikkia ruukkuja ei tarvinnut polttaa, vaan ne olivat käyttökelpoisia sellaisinaan. Polttaminen tuli kuitenkin suorittaa kalkkipitoista aineiden vuoksi alhaisissa lämpötiloissa. Useimmat ruukut ovatkin keramisoituneet pinnastaan vain osittain, jolloin seinämän sisäosan massa on jäänyt tummaksi savimassaksi. Osittain polttaminen lienee ollut tarkoituksellista, koska seinämät tehtiin paksuiksi.
Elinkaari
Volosovon kulttuurin syntymismekanismi on toistaiseksi vielä epäselvä. Arvellaan, että se on syntynyt joko paikallisesti Ljalovon kulttuurista tai että se syntyi itäpuolisen alueen väestöstä siirtyessä Ljalovon keramiikan alueelle. Volosovon keramiikka eroaa Ljalovon keramiikasta monin tavoin, eikä keraamisen tradition syntymekanismia ole pystytty myöskään selittämään. Leviämiskeskus vaikuttaisi olleen Moskovan ja Kljazminskin (Клязьминск) seutu, jossa keramiikkaa valmistettiin tradition alkuaikoina.
Myöhemmin traditio levisi lähes samalle Ljalovon alueelle ja antoi lähialueille impulsseja, jotka vaikuttivat myös niiden keraamiseen traditioon. Eräs kauas Ylä-Volgalta levinnyt vaikutusaalto saapui Karjalaan Äänisen rannoille noin 2500 eaa. ja Baltiaan asti. Myös itään Kamalle ja Ural-vuoristoon saakka levisi vaikutusaaltoja.
Volosovon keramiikassa ilmeni sisäistä kehitystä, joka johti tyylilliseen eriytymiseen noin 2000 eaa.. Uusi valmistustekniikka hyödynsi kangaspussilla vuorattuja muotteja, joista ruukun aihiot irrotettiin pussia vetämällä. Koska kankaan jättämiä jälkiä suosittiin, syntyi uusi traditio, jonka erotti aikaisemmasta kangaskuvioinnin perusteella. Uutta tyylin varianttia kutsutaan tekstiilikeramiikaksi.
Tutkimus
Volosovon keramiikkaa ovat tutkineet muun muassa I.K. Tsvetkova, A.H. Khalikova, O.N. Bader, D.A. Kra, V.P. Tretjakovin, Y.B. Tsetlin ja V.V. Nikitin.
Pepsiini
thumb|200px|Pepsiini ja [[pepstatiini]] Pepsiini (EC 3.4.23.1) on mahalaukun aktiivinen proteiineja hajottava entsyymi eli proteaasi. Sitä muodostuu maharauhasten pääsolujen erittämästä pepsinogeenista, joka aktivoituu maharauhasten katesolujen erittämän suolahapon luomassa happamassa ympäristössä ja jo olemassa olevan pepsiinin vaikutuksesta. Pepsinogeeni aktivoituu pepsiiniksi alle 5 pH:ssa hitaasti, mutta alle 3 pH:ssa varsin nopeasti. Aktivoituessaan pepsiiniksi pepsinogeenistä irtoaa 42 aminohappotähteen pituinen pätkä.
Elimistö valmistaa pepsiinin epäaktiivisen välivaiheen kautta, koska jos pepsiini pääsisi toimimaan solun sisällä, pilkkoisi se solun elintärkeitä proteiineja aiheuttaen solun toiminnan lakkaamisen tai solukuoleman.
Pepsiinin CAS-numero on 9001-75-6, entsyyminumero EC 3.4.23.1 ja ATC-koodi A09AA03.
Puritanical Euphoric Misanthropia
Puritanical Euphoric Misanthropia on black metal -yhtye Dimmu Borgirin viides studioalbumi. Se äänitettiin Göteborgissa Ruotsissa syksyllä 2000 ja julkaistiin seuraavana vuonna.
Levyn päättävä bonuskappale "Burn In Hell" on cover-versio Twisted Sister in kappaleesta "Burn in Hell" (Stay Hungry, 1984)
Helsingørin tuomiokirkko
pienoiskuva|Helsingørin tuomiokirkko Helsingørin tuomiokirkko eli Pyhän Olavin kirkko on kirkkorakennus Helsingørissä, Tanskan koillisessa Själlannissa. Vuonna 1559 valmistunut, mutta 1200-luvulta juuret omaava kirkko on Helsingørin hiippakunnan pääkirkko ja toiminut tuomiokirkkona hiippakunnan perustamisesta lähtien.
Henryn laki
Henryn laki koskee kaasun paineen ja sen liukoisuuden suhdetta. Laki on saanut nimensä keksijänsä englantilaisen kemistin William Henryn mukaan.
Henryn laki on voimassa vain suhteellisen laimeissa liuoksissa.
Typpi liukenee elimistöön Henryn lain mukaisesti. Koska ilmanpaine kasvaa mitä syvemmälle mennään, myös komponenttien osapaine kasvaa ja siispä mitä syvemmällä ilmaa hengitetään, sitä enemmän typpeä liukenee vereen ja kudoksiin. Typpiylimäärä aiheuttaa myrkytystilan, typpinarkoosin eli syvyyshumalan, ja nousun yhteydessä sukeltajantaudin, jossa kudoksissa muodostuu kuplia, jotka aiheuttavat kovan kivun ja joskus jopa kuoleman. Tämän vuoksi sukeltajan on noustava niin hitaasti että typpi ehtii poistua elimistöstä keuhkojen kautta, mikä taas on suhteellisen hidas prosessi. Tilanne on erilainen mm. hapella, joka ei liukene Henryn lain mukaisesti vaan käyttää fysikaalisen liukenemisen lisäksi hyväkseen kemiallista sitoutumista punasolujen hemoglobiiniin. Tämän johdosta yhteen litraan verta mahtuu 0.2dm³ happea. Henryn lain mukainen happimäärä olisi vain 0.0025dm³.
Markus Mattsson
Markus Mattsson (s. 30. heinäkuuta 1957 Suoniemi) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Mattsson oli ensimmäinen suomalaismaalivahti Pohjois-Amerikan ammattilaiskaukaloissa.
Ura
Mattsson pelasi Suomessa vain tamperelaisjoukkueissa. Ilvestä hän edusti kaudet 1973–1977 ja Tapparaa Pohjois-Amerikasta paluunsa jälkeen 1984–1987. Tapparassa Mattsson voitti kaksi Suomen mestaruutta. Yhteensä hän pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 199 ottelua, joista 155 kentällä. Pudotuspeleissä hän oli kentällä jokaisessa pelaamassaan 17 ottelussa.
Pohjois-Amerikassa Mattsson pelasi seitsemän kautta. Kesällä 1977 hänet varattiin sekä NHL:ään että WHA:han. Mattsson siirtyi WHA:n Winnipeg Jetsiin samana vuonna 12. lokakuuta. Hänet kaupattiin kesken kauden Quebec Nordiquesiin, josta hänet kuitenkin myytiin takaisin Winnipegiin vielä samana keväänä. Winnipegissä hän pelasi vuoden 1981 loppuun. Mattsson voitti WHA:n mestaruuden 1979 ja jatkoi joukkueessa, kun Winnipeg siirtyi pelaamaan NHL:n puolelle liigojen yhdistyessä. Kauden 1981–1982 Mattsson pelasi CHL-liigassa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Minnesota North Starsiin ja sieltä edelleen Los Angeles Kingsiin, jossa lopetti NHL-uransa. Tammikuussa 1984 Mattsson jäi historiankirjoihin, kun hän pysäytti Wayne Gretzkyn 51 ottelun pisteputken. Pelejä Mattssonille kertyi NHL:n runkosarjassa 92 ja WHA:ssa 68.
Mattsson pelasi maajoukkueessa yhteensä 45 ottelua. Hän puki Suomen paidan päälleen kuitenkin vain kerran MM-kisoissa ja kahdesti Kanada Cupissa.
Muuta
Pelaajauransa jälkeen Mattsson on toiminut perheyritys Insta Group Oy:n hallituksen kokopäiväisenä puheenjohtajana. Mattsonilla on kaksi lasta, Niklas ja Nora, jotka ovat myös jo Insta Groupin hallituksessa.
Pedro de Escobar
Pedro de Escobar (n. 1465 – 1535 tai myöhemmin) oli portugalilainen, mutta enimmäkseen Espanjassa toiminut renessanssisäveltäjä.
Elämä
Pedro de Escobar syntyi Portossa ja toimi vuodesta 1489 lähtien Kastilian Isabellan palveluksessa. De Escobar toimi hänen kappelissaan laulajana kymmenen vuotta, jonka jälkeen hän palasi Portugaliin. Vuonna 1507 de Escobar siirtyi kuitenkin Sevillaan. Viimeinen maininta de Escobarista on eräässä dokumentissa vuodelta 1535.
Musiikki
Escobarilta on säilynyt kaksi messua. Lisäksi hänen tuotantonsa käsittää mm. motetteja ja villancicoja.
Österpurmon baptistiseurakunta
Österpurmon baptistiseurakunta oli vuosina 1873–1932 Purmossa toiminut baptistiseurakunta. Seurakunnan keskus oli Purmon itäisessä osassa Sexjön kylässä.
Almazán
Almazán on kunta Sorian maakunnassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 165 neliökilometriä. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan kunnan asukasluku on 5 648 asukasta.
Almazán sijaitsee 27 km lounaaseen Sorian kaupungista, Duerojoen varrella.
Melissánin luola
thumb|right|260px|Melissánin luola. Melissánin luola on luola Kefalonián saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 500 metriä sisämaahan Kefalonián itärannikosta lähellä Karavómyloksen ja Sámin kyliä.
Vihreän kullan maa
Vihreän kullan maa on MTV:llä vuosina 1987–1988 esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan ensimmäinen tunnin pituinen pilottijakso esitettiin 6. maaliskuuta 1987. Sarja on esitetty uusintana kesällä 1995. Sarjan käsikirjoitti Kirsti Manninen käyttäen salanimeä Enni Mustonen. Ohjauksesta vastasi Markku Onttonen. Sarja kuvattiin pääosin Ruotsinpyhtäällä Strömforsin ruukissa, joka on nykyään merkittävä matkailukohde.
Melissánin luola
Luolan leveys on noin 40 metriä ja korkeus noin 36 metriä. Pituutta luolalla on pääosassaan noin 100 metriä ja kokonaisuudesaan jopa 3,5 kilometriä. Luolassa on järvi, joka jakautuu kahteen altaaseen, ja paljon kasvillisuutta. Järven syvyys on noin 20–30 metriä ja sen pinta on noin metrin mrenpintaa korkeammalla. Järvi on osa maanalaista vesistöä, jossa meressä saaren toisella puolella Argostólin lähellä oleviin vesipyörteisiin imeytyvä vesi kulkeutuu noin kahdessa viikossa saaren ali Melissánin luolalle ja edelleen mereen.
Ahmed Al Maktoum
Ahmed Al Maktoum (s. 31. joulukuuta 1963 Dubai) on arabiemiirikuntalainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Melissánin luola
Myytin mukaan luola on saanut nimensä Melissanthe-nimisestä nymfistä, joka hukuttautui luolassa, koska ei saanut vastarakkautta Panilta. Luolassa on suoritettu arkeologisia tutkimuksia vuosina 1951 ja 1962. Tuolloin löydettiin 300–200-luvuilta eaa. peräisin olevia esineitä, jotka osoittavat luolan olleen Panin ja nymfien kultin käytössä. Löydökset ovat Argostólin arkeologisessa museossa.
Ahmed Al Maktoum
Ahmed Al Maktoum voitti Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kultaa kaksoistrapissa. Näin hänestä tuli maansa ensimmäinen olympiavoittaja, ja hän on toistaiseksi myös ainoa maansa olympiamitalisti. Hän on myös voittanut MM-kilpailuissa henklökohtaisen maailmanmestaruuden ja joukkuhopean Lonatossa 2005.
Melissánin luola
Luola avattiin yleisölle vuonna 1963, ja se on yksi saaren tunnetuimpia nähtävyyksiä. Luolaan järjestetään turistikierroksia veneillä.
Sámin lähellä sijaitsee myös Drogkarátin luola.
Aiheesta muualla
38.25694°N, 20.62361°W
Vihreän kullan maa
Sarjaa on haukuttu ”Suomen Dallasiksi”. Jokseenkin kaikkiin MTV:n ohjelmiin nihkeästi suhtautunut Jukka Kajava kirjoitti toisen tuotantokauden alussa: ”Vihreän kullan maa, suomalainen Dallas eli Evolan suvun viina- ja naimatavat ’paljastava’ saippuaooppera palasi jälleen ruutuun. Suomalaisiin koteihin tulvi teennäistä melodraamaa, jota ainakin sarjan tekijät pitävät lehtihaastattelujen mukaan kiinnostusta herättävänã. Kun muun muassa kriltikotkin kiinnostuivat Vihreän kullan maasta. Muistaakseni kriitikoiden kiinnostus oli poikkeuksellisen yksimielistä haukkumista.”
Kirsti Manninen (Enni Mustonen) kirjoitti sarjasta myös romaanisarjan, jonka kolme osaa ovat Mäntykosken Anna (1987), Johannes ja Helena (1988) ja Mäntyniemen miniä (1988). Ne kuvaavat pääosin aikaa ennen tv-sarjan alkua.
Finnkino julkaisi sarjan neljänä DVD:nä vuonna 2011.
Juoni
Sarjan tapahtumapaikkana on Evolan sukukartano Mäntyniemi ja Evola-yhtiöiden toimitilat. Evolan suku on kokoontunut hautajaistunnelmissa. Suvun päämies, vuorineuvos Johannes Evola on kuollut. Vanhan patruunan videotestamentti herättää vilkasta mielen kuohua perillisissä ja vaikuttaa monin tavoin puutalousalan jätin, Evola-yhtiöiden, tulevaisuuteen. Yhtiön hallituksen johtosuhteet muuttuvat samoin kuin perhesuhteet. Johanneksen kaksi poikaa, Jouko ja Kai, eivät enää vastaakaan Evola-yhtiöistä. Testamentti paljastaa vainajalla olevan myös kolmannen aikuisen pojan. Hän on kartanon tilanhoitaja Jyri Tertti. Aviopuolisonsa nuoruuden hairahduksen paljastuminen ottaa kovasti Helena Evolan voimille. Rautahermoinen ja suorapuheinen vuorineuvoksetar saa sydänkohtauksen. Jouko ei tule toimeen Jyrin kanssa. Jouko pettää ja laiminlyö vaimoaan Paulaa, ensin sihteerinsä Leena Ruuskasen ja sitten lääkäri Jaana Kosken kanssa, joka myös tulee raskaaksi. Ainoa luottohenkilö on tuomari Lasse Myllymäki, jonka kanssa Jouko liittoutuu ajamaan etujaan yhtiössä, mutta Lasse pelaa kulissien takana omaa likaista peliään saadakseen Evola-yhtiöiden osake-enemmistön itselleen.
DVD-julkaisut
Finnkino julkaisi Vihreän kullan maa -sarjan neljän DVD:n sarjana vuonna 2011. Levyillä ei ole lisämateriaalia.
Canon Digital IXUS 430
thumb|430px|Canon Digital IXUS 430-digitaalikamera Canon Digital IXUS 430 on Canonin Digital IXUS-tuoteperheeseen kuuluva pieni digitaalikamera. Siinä on muun muassa neljän megapikselin CCD-kenno, DIGIC-prosessori ja iSAPS-tekniikka, 3x optinen zoomaus ja 9 pisteen AiAF-automaattitarkennus. Kamera tukee Compact Flash-muistikorttistandardia ja toimii ladattavalla NB-1LH-akulla. Se painaa ilman akkua ja muistikorttia noin 185 grammaa.
Kirjopäivänsini
Kirjopäivänsini eli päivänsini (Ipomoea tricolor) on köynnöskasvi, joka kietoutuu tuen ympärille varrellaan. Päivänsinen varret voivat kasvaa 2–3 metriä pitkiksi. Sen lehdet ovat vaaleanvihreitä ja muodoltaan herttamaisia. Hyvissä olosuhteissa lehdistöstä tulee hyvin runsas. Päivänsinen kukat ovat suippomaisia. Yksittäinen kukka kestää vain yhden päivän, mutta päivänsini tuottaa kierteisiä nuppuja niin paljon, että kukkia riittää koko kesäksi. Suosituimman lajikkeen, 'Heavenly Blue', kukat ovat yli 10 cm leveitä ja puhtaan siniset.
Päivänsinen siemenillä on syötynä huumaava vaikutus, sillä ne sisältävät LSA:ta.
Historia
Päivänsinellä on pitkä historia hallusinogeeninä. Eteläamerikkalaiset intiaaniheimot käyttivät sitä rituaaleissaan.
Päivänsini oli asteekkien pyhä kasvi, tlitliltzin ("pyhä musta"). Asteekit hauduttivat siemenistä juomia, joita juomalla he pääsivät transsimaiseen tilaan ja yhteyteen henkien kanssa. Ennen uhritoimituksia asteekkiparantajat hieroivat vartaloihinsa päivänsinen siemenistä, tupakasta ja hyönteisistä tehtyä seosta. Asteekit uskoivat, että päivänsinen siemenet takasivat uhrille jälleensyntymisen uhrikuoleman jälkeen.
Atsteekkien lisäksi muun muassa mayat, mazatekit, mixteekit ja zapoteekit käyttivät päivänsineä. Lisäksi meksikolaisten parantajien sanotaan yhä käyttävän päivänsinen siemeniä saadakseen tietoja parannettavan henkilön sairauksista.
Suomessa kirjailija Juha Mannerkorpi on kirjoittanut romaanin Päivänsinet (1979). Siinä sairauden takia huoneeseensa sidottu kertoja seuraa päivänsinen kasvua ja kukkimista.
Rahatynnyri
Rahatynnyri on 133. Suomessa ilmestynyt Aku Ankan taskukirja. Se on julkaistu vuonna 1991, ja oli järjestyksessä vuoden neljäs eli huhtikuun taskukirja. Yhtä lyhyttä tarinaa lukuun ottamatta Rahatynnyrin piirtäjät ovat italialaisia. Taskukirja on kuitenkin käännetty saksankielisestä alkuteoksesta Das Güldene Fass. Kirjan suomentaja oli Renne Nikupaavola, ja tekstaajaksi on ilmoitettu Aaltonen. Rahatynnyrissä on hieman enemmän sivuja kuin muissa kauden taskukirjoissa, 264 kappaletta.
Kirjassa on lisäksi kaksi muuta tarinaa: musiikkipainotteinen Mikki Hiiri -seikkailu, jossa Mikki ja hänen ystävänsä Kuru Korppi ovat vanhan Stravigarius-viulun kätkemän salaisuuden jäljillä. Tarinan roistoina toimivat Musta Pekka ja Hertta. Taskukirjan lopussa on lisäksi lyhyt Hessu Hopo -tarina, jossa Hessu pitää humoristisen luennon ukkosesta.
Ulkonäkö
Rahatynnyrin kannessa on hovinarrin asuun pukeutunut Aku, joka näyttää kirjan 264:ää sivua mainostavaa kylttiä. Taustalla on linna. Kirjan nimen alapuolella on Firenzen vaakuna, jonka keskeisenä tunnuksena on kaupungille tyypillinen fleur de lys – muista vastaavista liljoista poiketen Firenzen liljassa on aina heteet kukan terälehtien välissä. Taskukirjan takakannessa on hätääntyneeltä vaikuttava Aku ja teksti ”Mitä? Etkö ole kuullutkaan Aku Ankan taskukirjoista?” Takakanteen painettu hinta on 17,90 markkaa.
Numero 133 kuuluu vielä niihin taskukirjoihin, joissa joka toinen aukeama oli säästösyistä mustavalkoinen. Kirjan julkaisija on Sanomaprint Kirjat, ja se on painettu Tampereen Arpatehtaalla. Rahatynnyriä vastaavia kirjoja ovat Saksan Lustiges Taschenbuch numero 137, Norjan Donald Pocket numero 97, Ruotsin Kalle Ankas Pocket numero 108 ja Tanskan Jumbobog numero 98.
Tarinat
pienoiskuva|Giovan Battista Carpin näkemys Dantesta
Maanpakolaiset
Tarina alkaa Roopen yksityiskoneen laskeutuessa Firenzeen (Pisan lentoasemalle), jonne Roope on saapunut keräämään tietoja kirjaa varten. Kaupungissa Aku ja Roope tapaavat paikallisen pojan, joka lupaa esitellä heille nähtävyyksiä Roopen lupaamia "hyviä juomarahoja" vastaan. Lyhyen turistikierroksen jälkeen Roope pyytää Akua käynnistämään nauhurinsa, ja Roopen tarina alkaa. Messer Roberto Ancano on rikas firenzeläinen villakauppias 1300-luvulla paavia kannattavien guelfien ja keisaria kannattavien ghibelliinien riitojen aikaan. Hänen palveluksessaan on köyhä Acuno. Roberto pelastaa taloonsa ahdistelijoitaan pakenevan Danten, jota hän on aiemmin opastanut matkallaan. Dante pakenee Firenzestä Roberton lampaiden avulla Odysseuksen tyyliin, mutta häntä jahtaava poliisi murtautuu Roberton taloon. Ankat tunnustautuvat vahingossa väärän puolueen kannattajiksi, ja oikeus määrää heidät maanpakoon. Roberto pyytää saada ottaa mukaansa tynnyrillisen Arnon vettä muistoksi kotiseudustaan, mutta todellisuudessa tynnyri sisältääkin floriineja. pienoiskuva|Firenzen Palazzo Vecchio
Nälkätorni
Tarinan alussa Roberto ja Acuno saapuvat Pisaan, jossa he tapaavat kuvanveistäjä Andrea pisalaisen. Hän kertoo ankoille vuonna 1284 Pisan ja Genovan välillä käydystä Melorian taistelusta ja Cinzica de Sismondista, joka pelasti kaupungin saraseeneilta. Pian ankat näkevät Pisan tornin, jonka he luulevat olevan kaatumaisillaan. Säikäytettyään pisalaiset turhan takia heidät ajetaan jälleen pois kaupungista.
Pisan ulkopuolella he asettuvat vanhaan torniin, jonne heitä seuraa kaksi floriineja kärkkyvää roistoa. Ankat onnistuvat aasinsa avustuksella vangitsemaan rosvot, mutta poliisi ei ole innostunut maksamaan Robertolle kiinniottopalkkiota. Niinpä hän perustaa torniin hyvin tuottavan tornimuseon. Roberto ei kuitenkaan säästy verokarhun pitkiltä kynsiltä, ja niinpä ankat lähtevät jälleen etsimään uutta kaupunkia.
Väärät floriinit
Väärät floriinit alkaa Acunon ja Roberton saapuessa Arezzoon. Kaupunginportin ulkopuolella he tapaavat runoilija Francesco Petrarcan, joka kertoo heille tarinan mestari Adamosta ja hänen raunioituneesta talostaan – mestari Adamo valmisti kreivi Guidin käskystä Firenzen kiusaksi väärennettyjä floriineja, ja hänen talonsa tuhottiin. Arezzossa ankat törmäävät turnajaisiin matkalla olevaan kulkueeseen. Roberton kuultua palkintona olevasta kultaisesta peitsestä hän käskee Acunon osallistua kilpaan. Väsyneellä ja oikukkaalla (siis halvalla) ratsulla Acuno kuitenkin toheloi perusteellisesti. Tässä vaiheessa Aku keskeyttää nauhoituksen loukkaantuneena, ja painostuksen alla Roope lupaa keksiä tarinalle Akun kannalta mairittelevamman lopun.
Niinpä kaksi rosvoa onnistuu huijaamaan Robertolta hänen ostamansa ratsun väärillä floriineilla. Roberton yrittäessä maksaa rahoilla ateriaa majatalossa mestari Adamon rahoista tuohtuneet asiakkaat ajavat ankat ulos, ja he joutuvat pakenemaan jälleen.
Montecriston merirosvot
Tarina alkaa ankkojen saapuessa meren äärelle, Livornon satamakaupunkiin. Rannalla he tapaavat Albertino morosinin, jonka vaari oli Pisan laivaston komentaja edellä mainitussa Melorian taistelussa. Meloria on saari, joka sijaitsee Livornon edustalla. Albertinon kertoessa Ankoille taistelusta Aku muistuttaa Roopea Roberton todellisesta motiivista, piilopaikan etsimisestä hänen rahatynnyrilleen. Sopiva paikka löytyy Montecriston saarelta, jonne Acuno ja Roberto soutavat. Saarelta he löytävät luolan, jossa Palermon piispa surmasi tarun mukaan lohikäärmeen, puhkaisten samalla kallioon puhdasvetisen lähteen.
Ankkojen rauhaa saapuvat kuitenkin häiritsemään saraseenit (Karhukopla). Saarella asustavan äkäisen pukin avulla he pääsevät pakenemaan.
Tarinassa mainittua
pienoiskuva|Roberto esittelee seurueensa Polizianolle
Tuulten luola
Tuulten luolan alussa väsyneet ankat saapuvat Luccaan. He kysyvät vastaantulevalta mieheltä majapaikkaa, ja mies pyytää heidät vieraikseen. He kuulevat Ghibelliinien koonneen joukkonsa uudestaan ja vallanneen kaupungin. Miehen avulla ankat kuulevat Aioloksen luolasta, josta Roope suunnittelee piilopaikkaa aarteelleen. Väsymyksen nojalla ankat jäävät lepäämään luolaan, jolloin heitä auttanut poika lähtee takaisin. Roberto alkaa etsiä luolasta sopivaa sijoituspaikkaa tynnyrille. Acuno kompastuu sattumalta luolan lattiassa olevaan luukkuun, jonka ankat avaavat. Tuulenjumala Aioloksen tuulet purkautuvat aukosta, ja ankat sinkoutuvat 150 vuotta ajassa eteenpäin. Akun mielestä kertomus kuulostaa kuitenkin epäuskottavalta, joten Roope tekee uusista ankoista edellisten jälkeläisiä – Messer Roberto on nyt Ser Roberto.
Nyt ankat saapuvatkin Sienaan, 150 vuotta myöhemmin. Kaupunginportilla he tapaavat runoilija Angelo Ambroginin ja hänen Gemma-tyttärensä, johon Acuno ihastuu. Siena on juuri valmistautumassa kaksi kertaa vuodessa käytävään Palioon, jonka historian Ambrogini kertoo ankoille. Acuno haluaa osallistua kilpaan voittaakseen Gemman sydämen. Aku on eri mieltä Acunon tempauksesta, mutta Roope lupaa ratkaista ongelman.
Tarinassa mainittua
pienoiskuva|Lorenzo de' Medici