cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hypomagnesemia
Syyt
Liian vähäinen magnesiumin saanti on harvinainen syy hypomagnesemialle, sillä lähes kaikissa ruuissa on magnesiumia. Liian alhaiselle saannille altistavat vaikkapa alkoholismi ja suonensisäinen ruokinta tai letkuruokinta magnesiumia liian vähän sisältävillä seoksilla.
Magnesiumin merkittävä ohjautuminen solujen ulkoisista nesteistä solujen sisälle on harvoin syy hypomagnesemiaan. Näin voi silti käydä vaikkapa refeeding-oireyhtymässä, ketoasidoosissa ja "nälkäisten luiden oireyhtymässä" (eng. hungry bones syndrome). Esimerkiksi jälkimmäinen voi ilmetä lisäkilpirauhasen liikatoimintaa korjaavan leikkauksen jälkeen, jolloin parathormonin tuotto yllättäen alenee ja hormonin hillitsemään luuston liikakasvuun kuluu ylimäärin kalsiumia ja magnesiumia. Nämä aiheuttavat vastaavasti hypokalsemiaa ja hypomagnesemiaa.
Hoito
Hypomagnesemian hoito riippuu osin sen aiheuttajasta. Lievä hypomagnesemia korjautuu ruuan tai magnesiumravintolisien avulla. Vakavampi hypomagnesemia voi vaatia magnesiumia sisältävän infuusion. Vakavasti sairailla liika magnesiumin antaminen tosin johtaa hypermagnesemiaan.
Asko Paju
Pentti Ignatius, kirjailijanimi Asko Paju (18. tammikuuta 1902 Helsinki – 22. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen toiminnanjohtaja ja nuortenkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Martti Särmä.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä Asko Paju:
Ojavesitähti
Ojavesitähti (Callitriche stagnalis) on ratamokasveihin kuuluva yksivuotinen vesi- ja kosteikkokasvi.
Levinneisyys
Ojavesitähteä esiintyy suurimmassa osassa Eurooppaa Islanti pohjoisrajana. Sitä ei esiinny Suomessa. Laji on satunnaisluonteisesti löydetty kahdesta paikasta Etelä-Suomessa 1900-luvun alkupuolella.
Ojavesitähti kasvaa vedessä tai märällä maalla kasvupaikkoina muun muassa lätäköt, lammet, ojat ja suoallikot.
Fritz Stange
Friedrich "Fritz" Stange (20. syyskuuta 1936 Ludwigsburg – 4. elokuuta 2013 Stuttgart ) oli länsisaksalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, maailman- ja euroopanmestari.
Stange voitti vuonna 1966 57 kilogramman painoluokassa kultaa sekä toukokuussa käydyissä Essenin EM-kisoissa että kesäkuussa Toledon MM-kisoissa. Edellisvuonna hän oli saavuttanut hopeaa Tampereen MM-kisoissa. Tokion kesäolympialaisissa 1964 hänen sijoituksensa oli viides. Stange kilpaili kesäolympialaisissa Tokion lisäksi myös Roomassa 1960 ja Méxicossa 1968.
Liimanninkosken lehtojensuojelualue
Alue perustettiin tutkimusalueeksi vuonna 1923 nimellä Pyhäkosken kokeilualue, vuonna 1969 sen nimi vaihtui Muhoksen tutkimusalueeksi ja vuoden 2008 alusta se siirtyi Metsäntutkimuslaitokselta Metsähallitukselle. Alueen nimi muuttui samalla Liimanninkosken lehtojensuojelualueeksi. Alue on yksi Rokua Geoparkin kohteista ja kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan. Sen läpi virtaa Muhosjoki syvässä laaksossa. Alueen kohdalla näkyvästi meanderoituneen joen rinteillä on lehtometsää, painanteet ovat osin soistuneet ja Liimanninkosken kohdalla joen pohjoispuolella on selvästi erottuva juolua, mutta ylempänä on vanhoja niitty- ja ketomaita. Alueella on merkitty luontopolku ja Liimanninkosken kohdalle on rakennettu laavu nuotiopaikkoineen. Niityille on kunnostettu latoja ja suurempi talousrakennus. Alueelle on opastettu tieyhteys valtatie 22:lta, Suokylän kohdalta Hirsijärvelle menevää tietä pitkin sinne on noin seitsemän kilometriä. Alueen sisääntulokohdassa on pysäköintipaikka ja opastetaulu.
Avomarkkinaoperaatio
Avomarkkinaoperaatio on keskuspankin tapa kontrolloida rahavarannon määrää ja siten saavuttaa rahapoliittisia tavoitteita.
Keskuspankki laskee liikkeelle rahaa ja ostaa sillä vapailta markkinoilta joitain muita varantoja, kuten kultaa, jonkun toisen maan valuuttaa tai valtion obligaatioita. Vaihtoehtoisesti se voi tarkoittaa myös näiden varantojen myymistä valtion valuutan takaisinsaamiseksi.
Avomarkkinaoperaatiot lisäävät tai vähentävät rahan likviditeettiä, ja pienentävät tai suurentavat liikkeellä olevaa käteisvarantoa. Käteisvarantoa kutsutaan myös M0:ksi.
Taloustieteilijä Robert Mundell on huomauttanut, että avomarkkinaoperaatioilla voidaan tähdätä vain yhteen rahapoliittiseen tavoitteeseen kerrallaan.
Pakina
pienoiskuva|Pakinoita kootaan jälkikäteen kirjoiksi. [[Väinö Nuorteva|Ollin pakinoita kuvitti Erkki Koponen.]] Pakina on lyhyt, kevyehkö ja huvittava kirjoitus, joka yleensä ilmestyy säännöllisesti vakiopaikalla sanoma- tai aikakauslehdessä. Pakina on usein ajankohtainen mielipideteksti. Pakinassa on enemmän sanataiteellisia piirteitä kuin vaikkapa kolumnissa. Pakinan kirjoittajaa kutsutaan pakinoitsijaksi.
Sanaa pakina on johdettu verbistä pakista ’jutella, puhella (huolettoman kevyesti)’. Pakinan vanhentunut suomenkielinen nimitys on koseria ( < ).
Pakinatyyli
Teoksessaan Aiotko kirjailijaksi? Mika Waltari totesi, että ”hyvältä pakinoitsijalta vaaditaan luontaista tyylitaitoa, jota on melkein mahdoton oppia”.
Pakinassa yhdistyy asiapitoinen ja kaunokirjallinen teksti, joten sitä on vaikea luokitella. Pakinat huvittavat monin keinoin: komiikalla, ironialla, satiirilla ja parodialla. Usein pakinat ovat kielellisesti oivaltavia, minkä vuoksi ne muistuttavat runoja. Toisaalta pakinoissa voi olla tarinoita ja vuoropuheluja, jotka ovat näytelmien ainesta.
Pakinatyyli on tuttavallista. Pakinoitsija ikään kuin juttelee lukijan kanssa. Pakinointiin kuuluu olennaisesti normipoikkeama: pakina rikkoo kielen ja tyylin normeja. Muista lehtiteksteistä poiketen pakinassa voidaan liioitella ja vääristellä. Esimerkiksi poliitikko voidaan kuvata täysin kuvitteellisessa tilanteessa.
Pakinalle ominaisia mutta eivät välttämättömiä piirteitä ovat nimimerkin käyttö sekä piirroskuva. Ollin pakinoihin liittyy keskeisesti Erkki Koposen piirros, ja Origon pakinoita kuvitti Pentti Myllymäki.
Väittelevä pakina yrittää tehdä vastustajansa ja heidän mielipiteensä naurunalaisiksi. Tarkkaileva pakina on ulkopuolinen ja tarkkailtavien ilmiöiden yläpuolella. Tällaisen pakinan kieli muistuttaa pääkirjoitusten ja artikkelien kieltä. Nykyään tarkkailevan pakinan erottaa kolumnista lähinnä nimimerkin käyttö.
Myötäelävässä pakinassa pakinoitsija on ikään kuin lukijan ystävä. Pakinassa nauretaan elämän kommelluksille ja vastoinkäymisille. Anarkistisessa pakinassa tapahtumat voivat olla täysin irrationaalisia. Pakinoitsija usein imitoi tai parodioi kielellisiä kankeuksia ja erilaisia ajattelutapoja. Anarkistinen pakinoitsija on sivullinen ja vaikuttaa lukijan mielipiteisiin lähinnä epäsuorasti.
Historia
pienoiskuva|[[Charles Augustin Sainte-Beuve, pakinan isä]] Pakinan piirteitä oli jo antiikin kirjailijoiden teoksissa. Kevyiden ja satiiristen esseiden lajityyppi alkoi kehittyä 1600-luvulla, ja omaksi lajityypikseen pakinan eriytti ensimmäisenä Charles Augustin Sainte-Beuve teoksellaan Les Causeries du lundi (1851–1862). Pakinan kehittymiseen vaikuttivat vahvasti Richard Steelen ja Joseph Addisonin 1700-luvulla perustamat aikakauslehdet The Tatler ja The Spectator. Ranskassa alettiin 1800-luvulla käyttää pakinasta nimitystä causerie ’lörpöttely’. Sana lainattiin muun muassa englannin ja ruotsin kieleen.
Pakinan asema ulkomailla
Anglosaksisessa kulttuurissa pakina on nykyään kutakuinkin tuntematon tekstilaji. Pakinatyyliset kirjoitukset luokitellaan esseiksi tai kolumneiksi. Saksassa ja Ruotsissa pakina on tutumpi tekstilaji, mutta kolumni on vallannut siltä alaa.
Englannin kielessä ei ole selvää vastinetta sanalle pakina. Lähinnä pakinaa on englannissa causerie tai talk of the town. Saksassa käytetään pakinasta sanaa Glosse, ruotsissa sanaa kåseri.
Suomalaisia pakinoitsijoita
Tunnettuja suomalaisia pakinoitsijoita ovat muiden muassa Bisquit (Seppo Ahti, Ilta-Sanomat), Olli (Väinö Nuorteva, Uusi Suomi), Pii (Pirkko Kolbe, Helsingin Sanomat), Origo (Jouni Lompolo, Helsingin Sanomat), Jukka Ukkola (Suomen Kuvalehti), Pikkutakki (Pekka Tiinanen, Iltalehti), Pitko (Matti Pitko Aamulehti) ja Markus Kajo. Satakunnan Kansan pakinoitsija Jonne Jokusta (Eero Harju) pidetään Suomen tuotteliaimpana pakinoitsijana. Hän on kirjoittanut Porissa ilmestyvään Satakunnan Kansa -lehdessä vuodesta 1962 lähtien yhteensä 11 091 pakinaa.
Monet suomalaiset pakinoitsijat ovat aloittaneet uransa Ylioppilaslehdessä. Lehteen ovat pakinoineet esimerkiksi Olli, Bisquit ja Nenä (Pentti Saarikoski). Myös Ilmari Turja nimimerkillä Teini ja Urho Kekkonen kirjoittivat pakinoita Ylioppilaslehteen, Kekkonen nimimerkeillä K-n, Känä ja Lautamies.
Pakina voi olla puhemuotoinen. Tunnettuja ovat F. E. Sillanpään sotienjälkeiset radion joulupakinat, Markus Kajon televisioidut Kettunen-ohjelmat, radion YleX-kanavan Leila ja Annukka sekä Juhani Mäkelän Satunnainen matkailija -hahmo television A-studiossa.
Ei kiitos
Ei kiitos on Samuli Valkaman ohjaama suomalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 10. tammikuuta 2014. Se perustuu Anna-Leena Härkösen samannimiseen vuonna 2008 julkaistuun romaaniin.
Elokuva kertoo nelikymppisestä avioparista, jossa Heli Valkonen (Anu Sinisalo) on epätoivoisesti rakastunut aviomieheensä, Matti Valkoseen (Ville Virtanen), jonka ei tee enää koskaan mieli rakastella. Elokuvan tuotannosta vastasivat Rimbo Salomaa sekä Lasse Saarinen ja sävellyksestä Timo Lassy. Elokuvan kohtaukset kuvattiin kesän 2013 aikana.
Elokuvan elokuussa 2013 julkaistu traileri sai aikaan kohun monissa elokuvateattereissa. Julkaisunsa jälkeen sekä trailerin että elokuvan todettiin sisältävän lapsille liikaa seksiä, minkä myötä elokuvan ikärajaa nostettiin alkuperäisestä 12 vuodesta 16 vuoteen. Ei kiitos oli ensi-iltaviikonloppunaan Suomen katsotuin elokuva 25 573 katsojalla.
Anu Sinisalo palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Jussilla.
Askr ja Embla
Askr ja Embla olivat skandinaavisen mytologian mukaan ensimmäinen mies ja nainen sekä ihmisten esivanhemmat. He asuivat Midgårdissa.
Odin ja hänen veljensä Ve ja Vili loivat ensimmäisen miehen ja naisen ollessaan kävelyllä rannalla. He löysivät vierekkäin kasvavan saarnen ja jalavan. Toisessa versiossa tarinasta he löysivät kaksi ajopuuta rannalta. Puut he muotoilivat ihmisiksi, miehen nimeksi tuli Askr (Saarni) ja naisen nimeksi Embla (Jalava). Odin antoi heille elämän ja sielun, Ve ymmärryksen ja Vili ruumiin ja aistit. Jumalat loivat myös ihmisille paikan, jossa asua – Midgårdin (Keskimaa), jonka ympärille he rakensivat muurin, joka suojasi heitä jättiläisiltä. Midgårdin ja Asgårdin he yhdistivät sateenkaarisillalla, jonka nimi oli Bifrost.
Alojzij Šuštar
pienoiskuva|Alojzij Šuštar Alojzij Šuštar (14. marraskuuta 1920 – 29. kesäkuuta 2007) oli slovenialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 27. lokakuuta 1946 ja piispaksi 13. huhtikuuta 1980. Hän toimi Ljubljanan arkkipiispana vuodesta 1980 vuoteen 1997, jolloin seuraajaksi astui Franc Rodé.
Porasiira
thumb|250px|Limnoria-siiran jäytämää puuta Porasiira (Limnoria lignorum) on siiroihin kuuluva tuhoäyriäinen. Se tekee käytäviä mm. merenrannoilla oleviin puisiin rakennelmiin kuten laitureiden paalutuksiin. Niiden tuottama vahinko voi olla hyvinkin tuhoisaa.
Porasiirat ovat harmaanvalkeita ja muodoltaan muita siiroja putkilomaisempia. Ne ovat noin 12 mm pitkiä ja 5 mm leveitä. Niillä on ruumiin molemmilla puolilla seitsemän raajaa. Edessä on neljä lyhyttä tuntosarvea, takana kaksi uloketta. Ravintona porasiira käyttää kuolleita lehtiä, puuta tai muuta vastaavaa.
Porasiiran luontaisia saalistajia ovat ainakin monisukasmatoihin kuuluvat Halosydna johnsoni ja Nereis vexillosa.
Suomen lehtojensuojeluasetus
Suomen lehtojensuojeluasetus on Suomen luonnonsuojelulakiin perustuva asetus, joka määrittelee 53 lehtojensuojelualuetta.
Antti Iivari
Antti Iivari (s. 11. maaliskuuta 1992 Rovaniemi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Kemijärven Kiekossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Iivari on Rovaniemen Kiekon kasvatti. Hän jakoi kaudella 2006–2007 joukkueen C-nuorten II-divisioonajoukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin voiton Tuomas Riiven kanssa. Kauden 2007–2008 Iivari pelasi C ikäisenä B- junioreiden I-divisioonaa 24 ottelua tehoilla 11+11=22, ollen joukkueensa 4. paras pistemies. Kaudella 2008–2009 Iivari debytoi miesten peleissä edustettuaan 16-vuotiaana RoKi A:ta II-divisioonassa.
Kaudeksi 2009–2010 Iivari siirtyi Lahteen, jossa hän pelasi suurimman osan kaudestaan Kiekkoreippaan B-nuorissa, edustaen samalla myös Pelicansin A-nuoria. Kaudella 2010–2011 Iivari oli Pelicansin A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Kaudella 2011–2012 hän voitti tehoilla 13+24=37 joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Tuukka Rajamäen ja Petr Stloukalin kanssa.
Iivari nousi kaudeksi 2012–2013 Pelicansin SM-liigarinkiin vuoden mittaisella sopimuksella (2013). Iivari nostettiin ensimmäisen kerran Pelicansin pelaavaan kokoonpanoon 21. syyskuuta 2012 kauden neljänteen otteluun Helsingin IFK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11 minuuttia ja keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Iivari pelasi suurimman osan kaudestaan Pelicansin A-nuorissa, mutta hän kävi myös yhteensä kahdeksan Mestis-ottelun verran lainalla Heinolan Peliittojen ja HC Keski-Uusimaan joukkueissa. Siirtotakarajalla, tammikuun 2013 lopulla Iivari siirtyi lainalle kasvattajaseuraansa Rovaniemen Kiekkoon pelaamaan Suomi-sarjaa. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden, mutta RoKi jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kaudella 2013–2014 Iivari jatkoi vuoden mittaisella sopimuksella RoKissa. Syyskauden Iivari oli loukkaantuneena ja pelasi kauden ensimmäisen ottelunsa vasta joulukuun lopussa. Loukkaantumisten vuoksi pelejä kertyi kaudella ainoastaan neljä kappaletta. Kesken kauden 2014–2015 Iivari siirtyi II-divisioonajoukkue Kemijärven Kiekkoon.
Maajoukkueura
Iivari on pelannut kaksi poikien maaottelua.
San Zeno Maggiore
Benediktiiniluostarin kirkko San Zeno Maggiore (Basilica di San Zeno), on Veronan romaanisen arkkitehtuurin päämonumentti ja yksi Pohjois-Italian huomattavimmista romaanisista kirkoista. Se on omistettu Veronan suojeluspyhimykselle, pyhälle Zenolle. Noin vuonna 380 kuollut Zeno oli kaupungin kahdeksas piispa ja hänen maallisia jäännöksiään säilytetään kirkon kryptassa.
Kun tuomiokirkko on ollut veronalaisille piispan vallan symboli, on San Zenon basilika ollut ennen kaikkea itsenäisen kaupunkiyhteisön kirkko. Sitä onkin luonnehdittu kaupungin toiseksi katedraaliksi. Kirkon asemaa kuvaa se, että kirkossa säilytettiin 1500-luvun lopulle kaupungin maineikasta lippuvaunua, il Carroccioa, joka oli tärkeä veronalaisille sotajoukoille. San Zenon luostaria 1500-luvulla hallinneet saksalaiset munkit polttivat Carroccion vuonna 1583.
pienoiskuva|San Zenon länsipääty ja luostarin torni
Varhaisvaiheet perimätiedon mukaan
pienoiskuva|Mestari Nicolòn reliefiveistoksia kirkon pääfasadissa pienoiskuva|Pyhä Zeno karkottaa riivaajan: yksi pääoven 48 pronssilaatasta
San Zenolle omistetun kirkon vanhimmat vaiheet tunnetaan ainoastaan perimätiedon perusteella. Sen mukaan piispa Zeno haudattiin nykyisen kirkon paikalla, kaupunginmuurien ulkopuolella sijainneelle hautausmaa-alueelle. Sinne rakennettiin pieni pyhimykselle omistettu muisto- ja hautakirkko. Kirkkoa uudistettiin ja laajennettiin Teoderik Suuren aikana 400-luvulla. Tähän kirkkoon liittyy muun muassa Paulus Diaconuksen mainitsema pyhimyslegenda, jonka mukaan Adigen tulviessa 17. lokakuuta 589 vesi ei työntynyt sisälle kirkkoon, vaikka kohosikin ulkopuolella lähes kirkon katon korkeudelle. Näin kirkkoon paenneet uskovaiset pelastuivat pyhän Zenon ansiosta.
Romaaninen kirkko ja myöhemmät uudistukset
Maanjäristyksen jälkeen noin 1123 alkoi kirkon radikaali uudestaan rakentaminen romaaniseen tyyliin, ja nykyisen kirkon perusasu muotoutui. Länsifasadi valmistui noin 1138. Mestari Brioloto lisäsi siihen vuosisadan lopulla suuren onnenpyörää esittävän ratasikkunan. Itäpäädyn absidi uudistettiin hienovaraisesti goottilaisella kaudella 1386-1398 soveltaen romaanista tiilen ja tuffikiven vuorotteluun perustuvaa muurausta. Kirkon päälaivan avoimet kattotuolit korvattiin 1300-luvun lopulla puisella kolmiapila- eli köliholvilla. Se uudistettiin 1830-1840 vanhan mallin mukaisesti. Vuonna 1045 aloitettu kellotorni jouduttiin uudistamaan maanjäristyksen jälkeen ja se valmistui 1173.
Kirkon ulkoasu
pienoiskuva|Kirkon itäpääty. San Zeno Maggiore on poikkilaivaton, viisikulmaiseen absidiin päättyvällä kuorilla varustettu pitkäkirkko. Se on Veronan romaaniselle arkkitehtuurille tyypilliseen tapaan rakennettu tiilestä ja tuffista, joiden vuorottelevista kerroksista syntyy julkisivujen eloisa vaakaraidoitus. Pääfasadi on kullanhohtoista tuffikiveä marmorisin detaljiosin. Pääsisäänkäyntiä korostaa leijonajalustaisten pylväiden kannattama baldakiinikatos. Fasadi ja portaali pronssreliefein koristettuine ovineen tarjoaa näytteen 1100-luvun romaanisesta veistotaiteesta. Sisäänkäyntikatos ja sen sivuilla olevat reliefiveistokset ovat kuvanveistäjämestari Nicolòn (Nicolauksen) ja hänen työpajansa tuotetta ja valmistuivat vuoden 1138 tienoilla. Suuri ruusuikkuna fasadin yläosassa on hieman myöhemmältä ajalta ja on kuvnaveistäjä-arkkitehti Brioloton työtä. Puisiin ovenpuoliskoihin kiinnitetyt 48 pronssireliefiä 1100-luvulta esittävät muun muassa Vanhan ja Uuden testamentin tapahtumia ja mudostavat erityisen vaikuttavan ja ilmaisuvoimaisen kokonaisuuden. 72 metriä korkea kellotorni edustaa Veronan keskiajalle tyypillistä tornimuotoa, jolle on ominaista neljän pinaakkelin ympäröimä kartiomainen huippu.
Interiööri
pienoiskuva|Sisätila. Kolmeen laivaan jakautuvalle sisätilalle on leimallista pylväiden ja kimppupilarien vuorottelu, niin sanottu tukivaihtelu. Päälaivan katteena on gotiikan kaudella lisätty puinen kolmiapilaholvi eli kölikatto ja itäpäätteenä samoin goottilainen kuoriabsidi, jonka erottaa päätilasta suuri suippokaariholvi. Kuorin lattia on kirkkolaivan lattiaa ylempänä. Kuorin alla on avara, yhdeksänlaivainen krypta, jossa sijaitsee piispa Zenon pyhäinjäännösarkku (valmistettu vuonna 1889).
Kuoriabsidissa on Andrea Mantegnan vuosina 1457-1459 temperavärein maalaama triptyykki ”Pala di San Zeno”, joka on Italian varhaisrenessanssin päätöitä. Napoleonin sotien aikana ranskalaiset kuljettivat triptyykin Pariisiin, josta se palautettiin lukuun ottamatta kolmea jalustaosan maalausta. Ne jäivät Louvreen ja on korvattu Veronassa kopioilla. Kuorin sivuabsidissa sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva piispa Zenoa esittävä värillinen patsas. Piispa esitetään tummaihoisena, koska hän oli perimätiedon mukaan kotoisin Afrikasta.
Luostarin ristikäytävä
pienoiskuva|Luostarin [[ristikäytävä.]] Kirkon pohjoissivuun liittyy entisen benediktiiniluostarin hyvin säilynyt ristikäytävä. Kaksi sen sivuista on romaaniselta ajalta 1110-luvulta ja kaksi suippokaarista sivua gotiikan kaudelta 1300-luvun ja 1400-luvun vaihteesta. Karolingiselta ajalta peräisin olevalla San Zenon luostarilla oli tärkeä asema keskiajalla. Se ei ollut vain uskonnollinen keskus, vaan sillä oli huomattavaa taloudellista ja poliittista merkitystä. Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisarit pitivät Italian matkoillaan luostaria pysähdyspaikkanaan. Luostari muodosti aikanaan laajan, muurien suojaaman kokonaisuuden monine rakennuksineen ja sillä oli omistuksia myös kaupungin ulkopuolella. Uudella ajalla se kuitenkin rappeutui ja lopetettiin 1770-luvulla. Sen rakennukset purettiin 1800-luvun alussa ristikäytävää ja tiilestä muurattua puolustustornia lukuun ottamatta.
Anna Jegorova
Luutnantti Anna Aleksandrovna Timofejeva-Jegorova (Анна Александровна Тимофеева-Егорова, 23. syyskuuta 1916 – 29. lokakuuta 2009) oli neuvostoliittolainen taistelulentäjä, joka ansioitui toisen maailmansodan aikana.
Jegorova toimi 305. lentorykmentissä. Hän aloitti sotalentonsa Polikarpov Po-2 -kaksitasolla, jollaisia käytettiin häirintäpommituksiin. Hänet ammuttiin alas, mutta hän ei vammautunut alassyöksyssä. Hän lensi kaikkiaan 260 taistelulentoa pääosin – vuodesta 1942 lähtien – Iljušin Il-2 -maataistelukoneella muun muassa Krimillä ja Puolassa. Hän johti sodan lopulla 805. maataistelulentorykmenttiä.
Hänen ammuttiin sodan lopulla alas Il-2-koneella lentäessään. Hänen luultiin kuolleen ja häntä ehdotettiin kolmannen Neuvostoliiton sankariksi. Hän kuitenkin jäi saksalaisten vangiksi ja joutui keskitysleiriin, jossa sai hoitoa vammoihinsa vain neuvostoliittolaiselta lääkäriltä Georgi Sinjakovilta. Kun neuvostoliittolaiset vapauttivat keskitysleirin vangit, NKVD:n komissaarit määräsivät vangitut neuvostoliittolaiset sotilaat työleirille, koska sodan aikana vangiksi antautuminen oli rangaistava teko etenkin kommunisteille, johon puolueeseen hän oli liittynyt vuonna 1943.
Vuonna 1961 hänestä kirjoitettiin laaja artikkeli Literaturnaja gazeta -lehteen ja vuonna 1965 hän lopulta sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen. Sodan aikana hän oli saanut kolme kunniamerkkiä, muun muassa Leninin palkinto.
Jussi-palkinnot 2007
Jussi-palkinnot 2007 jaettiin 4. helmikuuta 2007 entisessä Studio 51 -yökerhossa järjestetyssä jakotilaisuudessa vuoden 2006 elokuville. Gaalan juonsivat Baba Lybeck ja Mikko Silvennoinen.
{{Palstat
Useamman ehdokkuuden saaneet elokuvat
}}
Yleisö-Jussi
Yleisö-Jussin voitti Duudsonit-elokuva.
Uposvesitähti
Uposvesitähti (Callitriche hermaphroditica) on ratamokasveihin kuuluva yksivuotinen uposvesikasvi.
George Town (Malesia)
George Town on Penangin osavaltion pääkaupunki Malesiassa, Pulau Penangin saaren koillisnurkassa. Kaupungissa on noin 720 000 asukasta, metropolialueen asukasluku on noin 2 miljoonaa.
Uposvesitähti
Uposvesitähti Suomessa
Suomessa uposvesitähti on tavattu koko maasta. Yleisenä sitä esiintyy läntisellä merenrannikolla Pohjanlahdella Selkämereltä Perämerelle. Sisämaan emäksisissä ja neutraaleissa järvissä laji on harvinainen.
George Town (Malesia)
Kaupunki on saanut nimensä kuningas Yrjö III:n mukaan. Kaupunki on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Hellas (yritys)
Oy Hellas Ab oli suomalainen makeisalan yritys, joka toimi Maarian pitäjän (kuntaliitoksen jälkeen Turun) Kärsämäen kylässä. Hellaksen tehdas aloitti toimintansa vuonna 1916 entisen Amalienborgin panimon rakennuksissa. Tehtaan perusti turkulainen Gardbergin kauppiassuku. Huhtamäki-Hellas Oy perustettiin vuonna 1934, ja myöhemmin Hellas sulautui osaksi Huhtamäki-yhtymän laajaa yritysrypästä. Vuoteen 2006 asti tehdas toimi osana Leafia.
Anola (täsmennyssivu)
Anola voi viitata seuraaviin paikkoihin tai asioihin:
¿Dónde están los ladrones?
¿Dónde Están los Ladrones? on Shakiran järjestyksessä neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998. Albumin nimi on espanjaa, ja tarkoittaa Missä varkaat ovat?
Washilly Tshibasu
Kalala Washilly Tshibasu (s. 25. helmikuuta 1990 Kinshasa, Zaire) on kongolais-belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Kokkolan Pallo-Veikkoja. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja.
Tshibasu pelasi juniorina eri joukkueissa Belgiassa. Hän on edustanut myös Feyenoordin reservijoukkuetta. Kaudeksi 2010–2011 Tshibasu siirtyi Belgian toisen sarjatason Royal Antwerp FC:hen.
Northern & Shell
Northern & Shell on brittiläinen kustannus- ja televisioyhtiö, jonka omistaa Richard Desmond. Se julkaisee Daily Expressiä, Daily Staria sekä juorulehtiä OK!, New! ja Star. Lisäksi yhtiö omistaa Portland TV:n, johon kuuluu mm. aikuisviihdekanavat Television X ja Red Hot TV. Se omisti aiemmin myös tv-kanavat Channel 5, 5* ja 5USA, mutta myi ne Viacomille toukokuussa 2014.
Sonny Chiba
Shin’ichi Chiba (alk. Sadaho Maeda, ; 22. tammikuuta 1939 Fukuoka, Japani – 19. elokuuta 2021), taiteilijanimeltään Sonny Chiba, oli japanilainen näyttelijä. Chiban ura käsitti elokuvia ja tv-sarjoja, alkaen 1960-luvulta. Japanilaisten tuotantojen lisäksi hän esiintyi myös amerikkalaisissa elokuvissa, kuten Quentin Tarantinon kaksiosaisessa Kill Bill -elokuvassa (2003/2004), sekä Hurjapäät: Tokio Drift (2006). Elokuva-alalla arvostettiin etenkin Chiban itsepuolustuslaji-taitoja.
Ura
Sonny Chiba syntyi Fukuokassa vuonna 1939. Hän alkoi harrastaa itsepuolustuslajeja vuonna 1957 opiskellessaan Japanin liikuntatieteiden yliopistossa. Hän opiskeli karatemestari Masutatsu Ōyaman alaisuudessa. Ensimmäisen asteen mustan vyön Chiba sai 1965.
Viihdealalle Chiba päätyi vuonna 1959, kun hänet oltiin huomattu kykyjenetsintäkilpailussa. Tuolloin hän otti myös käyttöön nimen Shinichi Chiba. Hän alkoi työskennellä Toei Companylle. Chiba teki 1960-luvulla sekä televisio- että elokuvatöitä, ja hänet tunnettiin erityisesti television vakoojajännityssarjasta.
Chiban ensimmäinen taisteluelokuva oli vuonna 1973 ensi-iltansa saanut Karate Kiba. Kansainvälistä mainetta hän sai vuonna 1974 ilmestyneestä Street Fighterista. Tämän jälkeen Chiba näytteli 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla useissa taisteluelokuvissa. Hän toimi myös stuntkoordinaattorina sekä ohjasi muutaman elokuvan. Chiba tunnettiin erityisesti näyttävistä tappelukohtauksista, ja häntä on kutsuttu toisinaan ”Japanin Bruce Leeksi”. Chiba oli vuonna 1970 ollut perustamassa Japan Action Clubia, jonka tavoitteena on kouluttaa itsepuolustuslajien harrastajia elokuvanäyttelijöiksi.
Quentin Tarantino teki Yhdysvalloissa Chibaa tunnetuksi. Hänen kirjoittamassaan elokuvassa True Romance (1993) Christian Slaterin esittämä henkilö katselee Chiban elokuvatrilogian. Tarantino otti Chiban mukaan elokuvaansa Kill Bill: Volume 1 (2003), jossa tämä näytteli sushikokiksi ryhtynyttä miekantekijää nimeltään Hattori Hanzo.
Chiba sairastui heinäkuussa 2021 COVID-19-tautiin. Hän sai keuhkokuumeen, jota hoidettiin alkujaan kotona. Keuhkokuume kuitenkin paheni, ja hänet otettiin elokuun aikana sairaalaan. Chiba kuoli elokuussa taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Yksityiselämä
Chiba oli kahdesti naimisissa: ensin näyttelijä Yoko Nogiwan kanssa vuosina 1972/1973–1994, ja vuodesta 1996 vuoteen 2015 Tamami Chiban kanssa. Ensimmäisestä liitosta Chiballa oli näyttelijä-tytär Juri Manase. Toisesta liitosta hänellä oli kaksi poikaa, Mackenyu Arata ja Gordon Maeda, jotka ovat myöskin näyttelijöitä.
Mustat vyöt
Sonny Chiballa oli musta vyö seuraavissa itsepuolustuslajeissa :
Bob McMillen
Robert ”Bob” McMillen (5. maaliskuuta 1928 – 1. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
McMillen saavutti 1 500 metrin juoksussa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ajalla 3.45,2. Hänen entinen ennätyksensä oli 3.49,3. Hän hävisi olympiafinaalissa 0,1 sekunnilla toiselle yllättäjälle, Luxemburgin Joseph Barthelille, mutta voitti 0,2 sekunnilla vielä loppusuoran alussa johtaneen maailmanennätysmiehen Werner Luegin.
Jan Ø. Jørgensen
Jan Østergaard Jørgensen (s. 31. joulukuuta 1987 Aalborg) on tanskalainen sulkapalloilija. 185 senttimetriä pitkä ja 74 kilogrammaa painava oikeakätinen Jørgensen edustaa Skovshoved-seuraa. Hän on ollut sulkapallon maailmanrankingissa parhaimmillaan sijalla kaksi.
Ura
Vuoden 2015 MM-kilpailuista Jakartasta Jørgensen saavutti pronssia kaksinpelistä. Jørgensen on saavuttanut EM-kilpailuiden kaksinpelistä kultaa vuodelta 2014, hopeaa vuodelta 2010 sekä pronssia vuosilta 2008 ja 2012. Sekajoukkueiden EM-kilpailuista Jørgensen on saavuttanut kolme kultaa ja yhden hopean. Hän oli mukana myös vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän oli yhdeksäs.
Jørgensen on saavuttanut urallaan kuusi turnausvoittoa, jos EM-kulta lasketaan mukaan. Hän on voittanut kerran mm. Saksan ja Ranskan avoimet.
Lupiinit
pienoiskuva|oikea|Lupiinin lehtiä alhaalta päin
Lupiinit (Lupinus) on hernekasveihin kuuluva kasvisuku, johon kuuluu 150–200 lajia.
DreamWorks Animation
Historia
Animaatiostudio oli alun perin DreamWorks SKG:n yksi osasto, jonka perusti lokakuussa 1994 elokuvaohjaaja Steven Spielberg, elokuvatuottaja Jeffrey Katzenberg ja David Geffen. Vuonna 1997 yhtiö tuotti yhteistyössä brittiläisen Aardman Animations -studion kanssa elokuvan Kananlento.
Vuonna 2004 animaatio-osasto kehitettiin julkiseksi osakeyhtiöksi DreamWorks Animation SKG, Inc., jolla käytiin kauppaa New Yorkin pörssissä.
Huhtikuussa 2016 Comcast virallisesti julkisti että aikoo ostaa DreamWorks Animationin noin 3,8 miljardilla dollarilla, 41 dollaria osakkeelta. DreamWorks Animation on tuottanut tämän jälkeen Näin koulutat lohikäärmeesi 3 (2019), Jetin (2019) ja Trolls: Maailmankiertueen (2020).
Shūhei Kuji
Shūhei Kuji (s. 27. huhtikuuta 1987 Tomakomai, Japani) on japanilainen jääkiekkoilija, joka pelaa Aasian liigan japanilaisjoukkue Oji Eaglesissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
Kaudella 2012–2013 Kuji oli Ojin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 28+29=57. Hän jakoi ALIH:n maalipörssin neljännen sijan Nippon Paper Cranesin Mike Radjan kanssa ja sijoittui pistepörssissä kymmenenneksi. Kevään 2013 pudotuspeleissä Kuji jakoi kolmella osumallaan Ojin sisäisen maalipörssin voiton Marc Cavosien kanssa. Kaudella 2013–2014 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Kuji oli Ojin paras maalintekijä sekä runkosarjassa 25 osumallaan että pudotuspeleissä kuudella osumallaan. Hän jakoi runkosarjan maalipörssin kahdeksannen sijan Daemyung Sangmun Kim Won Jungin ja Nippon Paper Cranesin Adam Millerin kanssa. Kaudella 2014–2015 Kuji oli Ojin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 31+30=61. Hän sijoittui ALIH:n maalipörssissä viidenneksi. Kuji voitti myös Ojin sisäisen tehotilaston lukemalla +27.
Heinäkuussa 2015 Kuji siirtyi try-outille Saksan DEL-liigan Eisbären Berliniin. Hän sai kauden 2015–2016 kynnyksellä vuoden mittaisen sopimuksen joukkueeseen. Kaudeksi 2016–2017 Kuji palasi Oji Eaglesin ALIH-joukkueeseen. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 34+30=64, joilla Kuji jakoi liigan maalipörssin kolmannen sijan Daemyung Killer Whalesin Brett Parnhamin kanssa ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi.
Maajoukkueura
Kuji edusti Japania I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2009 voittaen A-lohkon pronssia sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016 voittaen vuoden 2014 turnauksesta pronssia. Hän kuului joukkueensa kapteenistoon vuosina 2013, 2014, 2015 ja 2016. Vuoden 2012 turnauksessa Kuji oli Japanin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Takuro Yamashitan kanssa tehoilla 3+1=4. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuoden 2013 turnauksessa Kuji voitti Japanin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+4=6 ja hän jakoi sisäisen maalipörssin voiton Go Tanakan ja Takuma Kawain kanssa. Vuoden 2014 turnauksessa Kuji jakoi kolmella osumallaan Japanin sisäisen maalipörssin voiton Hiroki Uenon kanssa. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi sekä yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2016 turnauksessa Kuji oli Japanin paras maalintekijä kahdella osumallaan.
Kuji pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 ja Pyeongchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa, joista ensimmäisessä turnauksessa hän oli Japanin paras pistemies ja maalintekijä kolmella osumallaan. Kuji pelasi myös Aasian talvikisoissa vuosina 2011 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin.
Suproleague 2000–2001
Suproleaguen kausi 2000–2001 oli sarjan ensimmäinen ja samalla ainoa kausi. Ennen kautta sarjaa oli pelattu nimellä European Champions' Cupille. Kauden voitti Maccabi Tel Aviv BC Pariisissa pelatussa Final Fourissa.
Runkosarja
Joukkueet pelasivat kaksinkertaisen sarjan, jonka kahdeksan parasta pääsivät jatkoon. Ottelut pelattiin 11. tammikuuta - 15. maaliskuuta 2001.
Forsan piiri
Forsan piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Aachener Printen
pienoiskuva|300px|Aachener Printen sekä päällystämättömänä että koristeltuna. Aachener Printen on pehmeä, melko paksu, saksalainen piparkakku, joita valmistetaan Aachenin kaupungissa Saksassa. Alun perin Aachener Printen makeutettiin hunajalla, mutta makeutukseen on käytetty yli kaksisataa vuotta sokerijuurikassiirappia.
Nimi Aachener Printen on suojattu Euroopan unionin nimisuojajärjestelmässä, joten kaikkien valmistajien tulee olla Aachenissa tai sen lähialueella.
Historia
Kaiverretuissa muoteissa valmistettuja pikkuleipiä (couques de Dinant) on valmistettu Dinantin kaupungissa Belgiassa yli tuhat vuotta. Kun kuparin pakottamiseen erikoistuneita käsityöläisiä muutti Dinantista Aacheniin 1400-luvulla, he toivat mukanaan reseptin ja perinteen valmistaa pikkuleipiä kuvioiduissa vuoissa. Printeneitä myytiin luostarien apteekeissa, koska joidenkin valmistusaineiden (hunaja, yritit ja mausteet) koettiin edistävän terveyttä.
Valmistus
Alun perin Aachener Printenit makeutettiin hunajalla, mutta nykyään käytetään sokerijuurikassiirappia. Siirappia alettiin käyttää, kun hunajan saatavuus heikkeni Napoleonin sotien vuoksi 1800-luvun alussa. Uusi makeutustapa säilyi Napoleonin kukistumisen jälkeenkin.
Aachener Printenien valmitukseen käytetään useita mausteita kuten kanelia, anista, neilikkaa, kardemummaa, korianteria, maustepippuria ja inkivääriä. Tarkat tiedot maustesekoituksesta ovat kuitenkin Printen-leipomoiden varjeltu salaisuus.
Alkuperäisten Aachener Printenien lisäksi on saatavilla Printeneitä manteleilla ja suklaalla tai sokerilla kuorrutettuina.
Piparkakkumuotit
Alun perin muottien kuva-aiheet olivat uskonnollisia. 1800-luvun alussa yleisiä kuva-aiheita olivat ranskalaiset ja preussilaiset sotilaat. Symbolisesti näin voitiin purra epäsuosituilta hallitsijoilta pää irti, mikä on alueelle tyypillistä ja karnevaalissa toistettavaa huumoria.
Gillbergan piiri
Gillbergan piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Mikrosysteemit
Mikrosysteemit ovat komponentteja joissa yhdistyy useita eri toiminnallisuuksia, esimerkiksi mekaanisen taipuman muuttaminen sähköiseksi signaaliksi (kuten paineanturissa tai turvatyynyn laukaisuanturissa). Mikrosysteemit tunnetaan myös amerikkalaisperäisellä 1990-luvun alussa yleistyneellä lyhenteellä MEMS (Micro Electro Mechanical Systems). Japanissa käytetään nimitystä Micromachines.
Mikrosysteemien yksittäiset rakenneosat (palkit, sillat, membraanit, peilit, kytkimet, suuttimet) ovat kooltaan mikrometrin kokoluokkaa. Itse siru voi olla muutamista sadoista mikrometreistä aina senttimetreihin asti. Kun mikrosysteemit valmistetaan piikiekolle, jotka ovat 100 mm tai 150 mm halkaisijaltaan, valmistuu kerralla satoja tai jopa tuhansia komponentteja.
Kyse on uudenlaisten toimintojen tuottamisesta mikrokomponenteissa: kun mikropiireissä on elektronisia toimintoja, MEMS-komponenteissa on yhdistetty mekaanisia, fluidistisia, optisia, akustisia, termisiä ja biologisia toimintoja. Tiukan määritelmän mukaan MEMSiltä edellytetään nimenomaan ainakin kahden erilaisen funktion yhdistämistä samaan komponenttiin.
Mikrosysteemien sovelluksia
Kaupallisesti suurimpia sovelluksia ovat kiintolevyjen lukupäiden mekaniikka, mustesuihkukirjoittimien suuttimet, mikropeiliprojektorit, mikrofonit, autojen rengaspaineanturit, sekä erilaiset muut autoteollisuuden anturit: turvatyyny- ja ajovakausanturit. Mikrosysteemien liikevaihto komponenttitasolla on luokkaa 5–10 miljardia, mutta niiden mahdollistamien tuotteiden liikevaihto on huomattavasti suurempi, muun muassa mustesuihkukirjoittimen tai videoprojektorin hinnasta mikrosysteemikomponentin osuus on usein vain luokkaa 10 %.
Valmistus
Mikrosysteemit on perinteisesti tehty puolijohdeteollisuuden menetelmiä käyttäen (optinen litografia, etsaus, epitaksia, oksidointi, diffuusio, ohutkalvon kasvatus, CVD, bondaus) mutta niitä valmistetaan myös lasista ja polymeereistä. Kun valmistusalusta on piikiekko, on mahdollista valmistaa ohjaus- ja lukuelektroniikka samalla kertaa. Näin ei kuitenkaan yleensä tehdä, sillä modernien CMOS-piirien ja mikrosysteemien valmistuksen yksityiskohdat eroavat huomattavasti vaikka työvaiheet ovat periaatteessa samoja. Mm. mikroelektroniikassa pienimmät kuviot ovat 100 nm molemmin puolin, eli 10–100 kertaa pienempiä kuin mikrosysteemeissä, ja siksi olisi liian kallista käyttää CMOS-tehdasta tuottamaan mikrosysteemejä. Yksi tunnettu integroitu siru on turvatyynyn laukaisuun käytetty mikrosysteemi, jossa BiCMOS elektroniikka ja pintamikromekaaninen kiihtyvyysanturi on valmistettu samalle sirulle. Yleensä mikrosysteemi ja elektroniikka integroidaan pakkaustasolla kahden sirun hybridiratkaisuksi.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Tämä artikkeli kertoo televisiosarjassa Vampyyripäiväkirjat esiintyvistä esineistä.
Bennett-talismaani
Bennett-talismaani on salaperäinen Emily Bennettin omistama esine, joka tarkoitettiin avaamaan vampyyrien hauta ja täten pelastamaan kaikki haudassa olevat. Emilyn haamu kuitenkin tuhosi talismaanin syksyllä 2009. Ulkonäöltään talismaani on rautakehikossa oleva pihkan värinen kristalli.
Historia
Talismaanin omisti alun perin Emily Bennett, (paras) joka käytti komeetan energiaa sulkeakseen vampyyrien haudan. Jotta kristalli toimisi uudelleen, toisen komeetan täytyy ohittaa Mystic Falls, joka tapahtuu 145 vuoden välein. Damon Salvatore tiesi vuonna 1864 ihmisten tajuavan Katherine Piercen olevan vampyyri ja halusi siten suojella tätä. Damon meni Emilyn luo sanoen olevansa valmis tekemään mitä tahansa; kaksikko tekikin sopimuksen, jonka mukaan Damon suojelisi Emilyn jälkeläisiä ja Emily pelastaisi Katherinen. Emily lumosi kristallin suojelemaan Katherinea ja antoi sen Katherinelle ennen kuin tämä vietiin muiden vampyyrien mukana hautaan. Koska Katherine ei ollutkaan haudassa, oletettiin että tämä olisi pudottanut sen tai antanut sen george Lockwoodille kristallin päätyessä Lockwoodien kartanoon.
Damon löysi kristallin Lockwoodien kotoa laatikosta ja sanoi säilyttäneensä sitä siellä. Myöhemmin Damon pudotti talismaanin ja Caroline noukki sen itselleen. Kun valon näytettiin kulkevan talismaanin läpi, sen näytettiin paljastavan pentagrammin. Caroline antoi talismaanin Bonnielle osana halloween asua, mutta yritti myöhemmin saada sen takaisin Damonin käskystä. Carolinen epäonnistuttua, Damon yritti ottaa talismaanin Bonnielta väkisin, mutta talismaanin suojellessa itseään se vain poltti Damonia. Bonnien yrittäessä päästä talismaanista eroon heittämällä sen metsään, mutta myöhemmin koru kuitenkin ilmestyy hänen laukkuunsa. Bonnie, Elena ja Caroline yrittävät puhua Emilylle, jolloin tämä ottaa Bonnien ruumiin haltuunsa ja tuhoaa kristallin jättäen Damonin uskomaan ettei ole muuta tapaa saada Katherine takaisin.
Mahmut Atalay
pienoiskuva|Mahmut Atalay (keskellä) vuoden 1966 MM-kilpailujen palkintojenjaossa. Mahmut Atalay (30. maaliskuuta 1934 Çorak, Çorum – 4. joulukuuta 2004 Ankara) oli turkkilainen vapaapainija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Elenan päiväkirja
Elena Gilbertin äiti antoi Elenalle päiväkirjan tämän ollessaan 10-vuotias, jonka ansiosta tämä halusi kirjailijaksi. Jaksossa "Uusi oppilas" Elena jätti päiväkirjan vahingossa hautausmaalle ja myöhemmin Stefan toi sen hänelle. Elena kirjoittaa päiväkirjaan kaiken elämässään tapahtuneen, jopa kaiken päiväkirjoista. Jaksossa "Under Control", Elenan veli Jeremy otti päiväkirjan ja luki sen,
Mahmut Atalay
Vuonna 1959 Atalay voitti kultaa Välimeren kisoissa 78 kilogramman painoluokassa ja 1963 70 kilogramman painoluokassa. 1963 Helsingborgin MM-kisoissa hän sijoittui 70 kilogramman painoluokassa neljänneksi samoin kuin seuraavana vuonna Tokion olympialaisissa. 1965 Manchesterin MM-kisoissa hän sijoittui hopealle.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Gilbert-kompassi
Gilbert-kompassi oli Johnathan Gilbertin vuonna 1864 keksimä ja käyttämä keksintö sekä taskukello. Kompassi kulkeutui suvussa useiden sukupolvien ajan, aina vanhimmalle syntyneelle poikalapselle. Johnathanin näytettiin käyttävän kompassia vuonna 1864 ja saavan tietää myös Pearlin olevan vampyyri. Johnathan kirjoitti kompassista myös päiväkirjoihinsa.
Bad Bentheim
pienoiskuva|Kuvassa Bad Bentheimin sijainti Grafschaft Bentheimin piirikunnassa. Pienessä kuvassa Grafschaft Bentheimin piirikunnan sijainti Ala-Saksin osavaltiossa. pienoiskuva|Bad Bentheim. Taustalla Burg Bentheimin linnake. pienoiskuva|Bad Bentheimin rautatieasema. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Franz Ewerbeck.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Historia
Carol Lockwood halusi taskukellon perustajien juhlaan, mutta ei esille pantavaksi; hän halusi auttaa perustajien neuvostoa paikantamaan kaupungin vampyyrit. Alun perin Elenan piti antaa kompassi hänelle, mutta Jeremyn halutessa kellon ja tietäen sen merkitsevän eremylle paljon, Elena antoi Jeremyn pitää kellon. Rouva Lockwood käytti Logan Fellia varastamaan kellon. Richard Locwoodille oli kellon toinen pala, joka täydensi kellon ja muutti sen vampyyrikompassiksi. Logan Fell käytti sitä ja löysi Stefanin ja ampui tätä puuluodeilla, mutta joutui lopulta itse Damonin tappamaksi. Stefan antoi kompassin Elenalle tämän jouduttua vampyyrin ahdistelemaksi. Luultavasti kompassi on yhä Elenan hallussa.
Mahmut Atalay
Vuonna 1966 Atalay siirtyi 78 kilogramman painoluokkaan ja sijoittui toukokuussa Karlsruhen EM-kisoissa hopealle. Reilua kuukautta myöhemmin hän voitti maailmanmestaruuden Toledon MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän jäi kotimaassaan käydyissä EM-kisoissa hopealle kultamitalin mentyä toistamiseen Juri Šahmuradoville. Saman vuoden MM-kisoissa Atalay sijoittui neljänneksi.
Bad Bentheim
Bad Bentheim on kaupunki luoteisessa Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa lähellä Alankomaiden rajaa. Se tunnetaan muun muassa kylpylätoiminnastaan, hiekkakivestään ja Burg Bentheim -nimisestä linnakkeestaan.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Gilbertin päiväkirjat
Gilbertin päiväkirjat ovat Johnathan Gilbertin 1800-luvulla kirjoittamia päiväkirjoja. Kirjat sisältävät tietoa hänen elämäntarinastaan ja vampyyrien olemassaolosta Mystic Fallsissa. Elena, Jeremy, Anna ja Alaric ovat lukeneet päiväkirjat. Myös John Gilbertin hallussa on erillinen kokoelma Johnathan Gilbertin kirjoittamia päiväkirjoja, joita ei ole kuitenkaan sarjassa nähty.
Mahmut Atalay
Viimeisiksi jääneissä arvokisoissaan 1968 Mexico Cityn olympialaisissa Atalay voitti kultamitalin.
Myllytullin koulu
Myllytullin koulu eli entinen Oulun tyttölyseo on yksi yhdeksästä Oulun kaupungin ylläpitämästä 1.–9. luokkien yhtenäiskoulusta. Koulun painopistealueita ovat kuvataide ja vieraat kielet ja nykyisenä rehtorina toimii Helena Pirilä.
Luettelo suomalaisista säveltäjistä
Tämä on luettelo suomalaisista säveltäjistä syntymäajan mukaan.
Myllytullin koulu
Koulun perustaminen
Oulun suomalainen tyttökoulu perustettiin 1879, jolloin Oulu oli Suomen viidenneksi suurin kaupunki, asukkaita siellä oli 7 493. Koulun perustamisen taustalla olivat lehtori ja rouva Hällfors, rehtori Anton Forsman, pastori William Lindstedt ja lehtori (myöhemmin rehtori) Mauno Rosendal. Suomessa oli tuolloin vain neljä tyttökoulua: Jyväskylässä, Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Kuopiossa, jonne suomenkielinen oppilaitos perustettiin samana vuonna kuin Ouluun. Mikkelin tyttökoulu aloitti myös toimintansa vuonna 1879, mutta sai virallisen toimiluvan vasta seuraavana vuonna. Kutsu tulla keskustelemaan koulun perustamisesta julkaistiin oululaisessa sanomalehti Kaiussa 19. huhtikuuta 1879, kokoukseen tuli 60 henkeä.
Koulurakennukset
thumb|left|260px|Koulun sisäpihaa ja rakennuksia.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Historia
Jenna mainitsi päiväkirjat ensimmäisen kerran Jeremylle, tämän etsiessä aihetta historian kirjoitelmalleen. Kirjat olivat kaapissa Elenan ja Jeremyn vanhempien huoneessa. Myöhemmin Jeremy kirjoitti historian aineensa vampyyrien olemassaolosta erinomaisin arvosanoin. Alaric pyysi saada päiväkirjat lainaksi saadakseen lisää tietoja vampyyreistä. Myöhemmin myös Anna halusi lainata päiväkirjaa saadakseen tietää miten vapauttaa haudan vampyyrit
Myllytullin koulu
Koulurakennukset
Syyskuun 8. päivänä ensimmäiset 18 (sanomalehti Kaiun mukaan vain 17) oppilasta aloittivat koulun leipuri A.E. Siversonin vuokraamassa leipomon yläkerran huoneistossa Isokatu 37:ssä. Toisen lukuvuoden koulu toimi Fellmanin talossa Kirkkokadun ja Kajaaninkadun kulmassa ja sitten vielä Hedmansonin talossa Torikatu 19:ssä. Koulun ensimmäinen oma rakennus oli kaupungininsinööri O. Rehnbinderin piirtämä ja vuonna 1883 valmistunut koulutalo Aleksanterinkadun ja Albertinkadun kulmassa, johon rakennettiin 1890 eli vasta seitsemän vuotta myöhemmin rakennusmestari Albert Grönholmin suunnittelema juhla- ja voimistelusali.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Kirjoituksia
Kesäkuu 1864
Myllytullin koulu
Koulurakennukset
Marraskuun 11. 1901 vihittiin sitten käyttöön valtion rakennuttama ja Oulun lääninarkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin piirtämä kaksikerroksinen ja lähinnä uusgoottilaista tyylisuuntaa edustava kivinen koulurakennus Kirkko-ja Isokatujen kulmauksessa. Vuonna 1933 saatiin lisätiloiksi pormestari Appelgrenin rakennuttamat ja sittemmin Åströmeille kuuluneet kaksi läheistä rakennusta. Vuonna 1960 saatiin taas lisätiloja, kun arkkitehti Liisa Oikkosen suunnittelema ns. uusi puoli otettiin käyttöön.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Gilbert-sormus
'Gilbert-sormus suojelee ihmisiä epäluonnolliselta kuolemalta, kun sormusta käytetään. Gilbert-sormuksia käyttää Gilbertin suvun miehet, mukaan lukien Johnathan Gilbert, Grayson Gilbert, John Gilbert ja Jeremy Gilbert. Sormuksen voi kuitenkin leikata pois tai ottaa väkisin, jolloin sormuksen haltijan voi tappaa. Grayson ja John Gilbert perivät sormukset isältään. John antoi oman sormuksensa Isobelille, joka antoi sen Alaricille. John otti Graysonin surmuksen itselleen, mutta antoi sen lopulta Jeremylle.
Myllytullin koulu
Koulumuodot
Alkuperäinen viisiluokkainen suomalainen tyttökoulu muutettiin senaatin vuonna 1915 tekemällä päätöksellä asteittain kuusiluokkaiseksi. Ensimmäisen kerran koulu toimi kokonaan tällaisena lukuvuonna 1920–1921. Seuraavana vuonna nimestä jäi pois sana ”suomalainen”. Vuodesta 1931 alkaen koulu muuttui asteittain yhdeksänluokkaiseksi tyttölyseoksi ja 1971 siitä tuli asteittain kahdeksanluokkainen yhteislyseo, nimeltään Myllytullin yhteislyseo. Kuitenkin jo 1974 peruskoulujärjestelmään siirryttäessä lukio-opetus siirtyi viereiseen Oulun lyseon lukioon, kun taas Myllytullin koulu sai lyseon keskikouluosan. Koulun nimi muuttui Myllytullin yläasteeksi.
Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Gilbert-sormus
Emily Bennett lumosi sormukset ja antoi ne Johnathan Gilbertille, joka antoi ne jälkeläisilleen. Sormukset eivät kuitenkaan estä luonnollista kuolemaa, Graysonin kuoltua auto-onnettomuudessa.
Bad Bentheim
Historia
Varhaisin asiakirjamaininta Bad Bentheimista on vuodelta 1050 muodossa "Binithem". Nimen etymologiasta on eri teorioita: se saattaa juontua saksan vihvilöitä tarkoittavasta sanasta "Binsen" tai muinaisesta germaaniheimosta, jonka latinalainen nimi on "tubantes". Bad Bentheimin alueella kasvoi aikoinaan runsaasti vihvilöitä, tubantes-heimo puolestaan eli nykyisen Alankomaan itäosassa keskiaikaa edeltäneenä kansainvaellusten aikana.