cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen talous
Julkinen sektori
Suomessa valtio on mukana monenlaisessa liiketoiminnassa. Sillä on omistuksia monissa entisissä valtion yrityksissä, kuten Finnairissa, Fortumissa ja TeliaSonera Finlandissa (ent. Sonera). Lisäksi se omistaa kokonaan yrityksiä, kuten VR-Yhtymän, jolla on monopoli rautateiden matkustajaliikenteessä. Lisäksi valtio omistaa kaksi sosiaalisin syin perusteltua monopolia: Veikkaus (rahapelit, raha-automaatit, kasinot ja raviveikkaus) ja Alko (väkevien alkoholijuomien vähittäismyynti). Vuoden 2016 alussa valtion yhtiöomistusten arvo oli noin 30 miljardia euroa. Valtioneuvoston kanslia hallitsee suoraan tai sijoitusyhtiö Solidiumin kautta yhtiöitä, joissa valtiolla on sijoittajaintressi, mutta eri ministeriöt hallinnoivat valtionomistusta erityisyhtiöissä kuten Alkossa.
Valtion velka laski vuonna 2006 noin 59 miljardiin euroon eli 35,1 prosenttiin bruttokansantuotteesta. Laman jälkeen sen osuus kävi huipussaan vuonna 1996, jolloin se oli 67 %. Vuodesta 2008 velan määrä on kasvanut, vuonna 2012 se oli noin 84 miljardia euroa eli 43,6 % bruttokansantuotteesta. Julkisyhteisöjen velka (EDP) oli vuonna 2013 arviolta 110,2 miljardia euroa eli 57 % bruttokansantuotteesta. Kehitysapua varten Suomi budjetoi vuonna 2016 yhteensä 809 miljoonaa euroa eli 0,38 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Suomen Pankki on Suomen keskuspankki, ja se on jäsenenä Euroopan keskuspankkijärjestelmässä (EKPJ). Sen ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintavakautta Suomessa ja euroalueella. Pyrkimyksenä on tukea myös muiden talouspolitiikan tavoitteiden saavuttamista hintavakauden tavoitetta vaarantamatta.
Yritykset ja niiden omistuspohja
Suomessa oli vuonna 2013 noin 280 000 yritystä (mukana eivät ole alkutuotannon yritykset kuten maatalousyrittäjät), eli noin 52 yritystä tuhatta asukasta kohti. Liikevaihdoltaan suurin yritys vuonna 2014 oli Neste Oil. Toisella sijalla oli Nokia, jonka odotettiin nousevan taas suurimmaksi Alcatel-Lucent-oston myötä. Kaksi metsäyhtiötä, Stora Enso ja UPM-Kymmene, ovat sijoilla kolme ja neljä. Viidentenä oli vähittäiskauppaa harjoittava Kesko.
Vuonna 2012 Suomen työllistävin yritys oli Itella, joka tarjosi työpaikan lähes 20 000 suomalaiselle. Muita yli kymmenentuhannen suomalaisen työllistäjiä olivat Nokia, ISS, VR ja Kesko.
Talouselämä-lehden luetteloimista 500 suuryrityksestä 40 % on ulkomaalaisten tytäryhtiöitä, mutta myös monien pörssiyhtiöiden osake-enemmistö on kansainvälisten sijoittajien salkussa. Kotimaiset eläkesijoitusyhtiöt ovat myös merkittävä omistajaryhmittymä, vuonna 2013 niiden yhteenlaskettu sijoitusten markkina-arvo oli yli sata miljardia euroa. Suurimpia sijoittajia näistä ovat Keva, Varma ja Ilmarinen.
Suomessa osuuskunniksi tunnistetaan parhaiten osuuspankit, osuuskaupat sekä osuustoimintataustaiset metsä- ja elintarvikealan yritykset. Osuuskuntia toimii kuitenkin lähes kaikilla toimialoilla. Vakuutusalalla keskinäiset yhtiöt ja vakuutusyhdistykset toimivat samalla perusperiaatteella kuin osuuskunnat. Suuria osuustoiminnallisia yrityksiä ovat S-kaupparyhmä, osuuspankkiryhmä ja Metsäliitto.
Helsingin pörssi on perustettu vuonna 1912. Se kuuluu nykyään ruotsalaiseen OMX-konserniin, joka puolestaan on yhdysvaltalaisen Nasdaqin omistuksessa. Pohjoismaisille pienille ja keskisuurille yrityksille tarkoitettu kauppapaikka NASDAQ OMX First North toimii myös Helsingissä. Ulkomaalaisten sijoittajien osuus pörssiyhtiöiden omistuksesta on vaihdellut 2000-luvulla paljon. Vuosituhannen alussa Nokian suuruuden aikana se oli yli 70 %. Vuoden 2015 lopussa kaikkien Helsingin pörssissä listattujen osakkeiden yhteenlaskettu markkina-arvo oli 187 miljardia euroa. Ulkomaisten sijoittajien omistusosa oli siitä tasan puolet. Lukua voivat vääristää kotimaisten sijoittajien ulkomaiset sijoitusyhtiöt. Suurin ulkomaalaisten omistusosuus on Cityconissa (85,6 %), Nokiassa (80,6 %), Rapalassa (72,9 %) ja Nokian Renkaissa (72,5 %).
Investoinnit
Investointien osuus bruttokansantuotteesta oli Suomessa vuonna 2013 noin 21 %. Kiinteistä investoinneista 56 % oli erilaisia rakennuksia ja 22 % koneita ja laitteita. Kokonaisinvestoinneista tehdasteollisuuden osuus on laskenut ja on enää noin 15 %.
Tutkimus- ja kehittämismenojen osuus investoinneista on noussut. Vuonna 2014 ne olivat 6,5 miljardia euroa, eli noin 3,4 % bruttokansantuotteesta. Yritysten panostus tutkimukseen ja kehitykseen on kansainvälistä tasoa.
Pankkisektori on merkittävä yritystoiminnan rahoittaja. Vuonna 2014 yritykset saivat ylivoimaisesti eniten uutta rahoitusta pankeilta (22 000 miljoonaa euroa) kun taas joukkovelkakirjoilla ne keräsivät vain 2 800 miljoonaa euroa.
Pankkisektoria hallitsee kaksi toimijaa, Nordea ja Osuuspankkiryhmä, joiden sekä luotot että talletukset olivat 50-65 miljardia euroa vuonna 2013. Danske Bank on kooltaan näistä noin kolmanneksen, muut toimijat vielä pienempiä. Suomen pankkimaailma on Euroopan keskittyneimpiä. OECD ja Euroopan komissio ovat ilmaisseet huolensa kilpailun vähyydestä.
Maanomistus
Perinteistä keskiaikaista sarkajakoa sovellettiin Suomessa vain etelän tiheään asutuilla viljelysmailla. Muualla oli käytössä lohkojako. Isojako 1700-luvulla ja uusjako 1800-luvun puolivälissä yrittivät estää tilusten lohkomista elinkelvottomiin osiin perinnönjaon yhteydessä.
Suomen itsenäistyttyä torpparilaki salli torppareiden ja mäkitupalaisten oikeudesta lunastaa vuokra-alueensa. Se laajensi Suomen itsenäistä pienviljelijäluokkaa. Lex Kallio auttoi viljelijöitä hankkimaan itselleen lisämaita pientilojensa elinkelpoistamiseksi. Toisen maailmansodan aikana pika-asutuslaki ja vuoden 1945 maanhankintalaki Karjalan evakkojen asuttamiseksi lisäsivät pienmaanomistusta. Maanhankintalain nojalla Suomeen syntyi 45 000 uutta maatilaa ja 56 000 asuintilaa.
Kääpiövirtahepo
Kääpiövirtahepo (Hexaprotodon liberiensis, joskus Choeropsis liberiensis) on toinen virtahepojen heimon elossa olevista lajeista. Se on vaarantunut, koska sen asuttamia metsiä hakataan kaiken aikaa. Myös sen lihasta kiinnostuneet metsästäjät ovat sille uhka.
Koko ja ulkonäkö
Kääpiövirtahepo on samannäköinen kuin sukulaisensa virtahepo, mutta on sitä huomattavasti pienempi. Ruumiin pituus on vain 1,7–1,9 metriä ja hännän pituus 15–21 cm. Korkeus on noin 75 cm ja paino 180–250 kg eli korkeus on puolet virtahevon korkeudesta ja paino alle kymmenesosa virtahevon painosta. Keskimääräinen elinikä on vankeudessa 35 vuotta. Kääpiövirtahevon iho on musta tai ruskea, niiden iho kuivuu nopeasti, minkä takia ne viettävät paljon aikaa vedessä.
Levinneisyys
Kääpiövirtahepoa tavataan vain alankojen sademetsissä osassa Länsi-Afrikkaa. Lajin levinneisyysalueeseen kuuluvat Sierra Leone, Norsunluurannikko, Guinea ja Liberia. Kannan pääosa asustaa nykyään Liberiassa. Luonnossa elää luultavasti noin 3 000 yksilöä. Kääpiövirtahevon alalaji Hexaprotodon liberiensis heslopi eli Nigeriassa vielä 1900-luvulla, mutta alalajia ei päästy koskaan tutkimaan.
Elinympäristö
Kääpiövirtahevon elinympäristöä ovat virrat, joet, järvet ja suot.
Suomen talous
Maanomistus
Yksityiset ihmiset omistavat nykyään 60 % maasta. Maanomistusoikeus on perustuslain turvaama. Kasvava osa metsänomistajista on kaupunkilaisia. Valtio sekä metsäyhtiöt UPM-Kymmene ja Tornator olivat Suomen suurimmat metsänomistajat vuoden 2014 lopulla. Metsähallitus on valtion liikelaitos, jonka hoidossa on 125 380 neliökilometriä aluetta, mikä vastaa noin kolmasosaa Suomen pinta-alasta. Metsähallituksen omistuksista 91 210 neliökilometriä on maata ja 34 170 neliökilometriä vettä. Sen maaomistukset sijaitsevat pääosin Pohjois-Suomessa.
Työmarkkinat
Suomessa on Tilastokeskuksen mukaan noin 2,54 miljoonaa työntekijää (vuonna 2018). Naiset osallistuvat työmarkkinoille aktiivisesti. Palkansaajista 59,4 % on järjestäytynyt eli kuuluu ammattiliittoon. Palkansaaja voi hankkia kahden vuoden ansiosidonnaisen työttömyysturvan ammattiliiton kautta tai kuulumalla ammattiliitoista riippumattomaan työttömyyskassaan. Yrittäjiä tai yrittäjäperheeseen kuuluvia vuonna 2018 oli 335 000.
Ennen 1990-luvun lamaa Suomen työttömyysaste oli 3,2 prosenttia vuonna 1990. Siitä se nousi enimmillään 16,6 prosenttiin vuonna 1994. Vuoteen 2008 tultaessa työttömyys laski alimmillaan 6,4 prosenttiin, mutta on sittemmin noussut 9,4 prosenttiin vuonna 2015. Käytännössä työttömien osuus oli vieläkin suurempi, sillä moni siirtyi työvoiman ulkopuolelle huonon työmarkkinatilanteen seurauksena. Nämä niin sanotut piilotyöttömät eivät näy työvoimaviranomaisten tilastoissa työttöminä työnhakijoina. Suomessa on käytössä hyvin aktiivinen työvoimapolitiikka. Tämä tarkoittaa, että työllistymistä pyritään edesauttamaan aktivointitoimenpiteillä, kuten koulutuksella ja tukityöllistämisellä. Työttömyysturva jakaantuu työmarkkinatukeen ja työttömyyspäivärahaan, joka on ansiosidonnaista riippuen työssäoloehdon täyttymisestä ja työttömyyskassan jäsenyydestä. Ansiosidonnaista päivärahaa maksetaan 500 päivän ajan viideltä päivältä viikossa eli noin kahden vuoden ajan.
Maailman talousfoorumin kilpailukykyvertailun mukaan Suomessa on vertailun 140 maasta keskitetyin palkkaneuvottelujärjestelmä, jonka foorumi katsoo lisäävän työttömyyttä.
Talouden osa-alueet
Vuonna 2017 Suomen bruttokansantuote jakaantui toimialoittain seuraavasti:
Alkutuotanto
thumb|[[Valtra-traktori äestämässä peltoa Lemillä.]] Alkutuotanto koostuu maataloudesta, metsätaloudesta ja kalataloudesta.
Vuonna 2016 Suomessa oli 50 388 maatilaa, joista noin 86 % ovat perhetiloja. Tilojen määrä väheni noin 600 kappaletta vuodesta 2015. Yleisin tuotantosuunta on viljanviljely ja suurin kotieläinsektori lypsykarja. Tiloilla oli keskimäärin käytössä olevaa maatalousmaata 45 hehtaaria. Vuonna 2013 suomalaistiloilla oli keskimäärin 42 hehtaaria käytössä olevaa maatalousmaata, kun EU:n 28 jäsenmaan keskiarvo oli 16 hehtaaria. Yhdeksässä jäsenvaltiossa (Tšekki, Yhdistynyt kuningaskunta, Slovakia, Tanska, Luxemburg, Ranska, Saksa, Viro ja Ruotsi) tilojen keskikoko on suurempi kuin Suomessa.
Metsästäjät saavat vuosittain yli 10 miljoonaa kiloa riistanlihaa. Metsästys on luvanvaraista, siihen tarvittavan kortin lunastaa vuosittain noin 300 000 suomalaista. Sen sijaan marjojen ja sienien poimiminen on jokamiehenoikeus. Vuotuinen metsämarjasato arvioidaan yli 500 miljoonaksi kiloksi ja esimerkiksi puolukan ja mustikan sadosta on arvioitu ottavan talteen vain 3–10 %. Syötävien sienien vuosittaiseksi kokonaissadoksi arvioidaan noin tuhat miljoonaa kiloa.
Jalostus
thumb|[[M/S Allure of the Seas rakenteilla Pernon telakalla lokakuussa 2010.]] Toimialana jalostus sisältää kaiken teollisen toiminnan: eri teollisuuden alat, kaivostoiminnan, rakentamisen, energiahuollon sekä vesi- ja jätehuollon.
Palvelutuotanto
thumb|Lohjan [[K-Citymarketin sisäänkäynti. Kauppa on palvelusektorin suurimpia toimialoja.]]
Kääpiövirtahepo
Ravinto
Kääpiövirtahevon ravintoa ovat vesikasvit, ruohot, nuoret versot ja lehdet. Kääpiövirtahepo laiduntaa virtahevon tavoin hämärän tullessa. Eläin käyttää kuusi tuntia vuorokaudesta laiduntamiseen.
Päivi Honkatukia
Päivi Honkatukia (s. 1968) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut nuorisotutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2012 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1998. Hän työskenteli Oikeuspoliittisessa tutkimuslaitoksessa ennen siirtymistään Tampereen yliopistoon. Hän on toiminut myös Nuorisotutkimusseuran puheenjohtajana.
Honkatukia on keskittynyt tutkimuksessaan "nuoriin, rikoksiin, uhrikokemuksiin, sosiaaliseen kontrolliin sekä väkivaltaan nuorten elämässä, etenkin sukupuolistuneena ja rodullistettuna kysymyksenä".
Suomen talous
Palvelutuotanto
Yli kaksi kolmasosaa Suomen bruttokansantuotteen arvosta on palveluja. Yksityiset palvelut kattavat niistä lähes kolme neljäsosaa. Yksityisistä palvelualoista ovat tuotannon määrällä mitattuina merkittävimpiä kauppaa, liikennettä ja liike-elämää palvelevat toimialat.
Palvelualoilla työskenteli vuonna 2014 yli 1,8 miljoonaa ihmistä, joista 1,2 miljoonaa yksityisellä puolella.
Päivittäistavarakaupassa S-ryhmän markkinaosuus oli 46%%, K-ryhmän 36%%, Lidlin 9 ja Tokmannin 2 % vuonna 2017. Kaupan arvo oli kaikkiaan 17,6 mrd. euroa.
Liikenne
Suomen yleisten teiden yhteispituus vuoden 2010 alussa oli 78 161 kilometriä, josta päällystettyä tietä oli 50 985 kilometriä (65 %) ja moottoritietä 765 kilometriä. Yleisiä siltoja oli 14 625 kappaletta.
Vuoden 2014 lopussa Liikenneviraston hallinnoiman rataverkon pituus oli 5 944 kilometriä, josta 3 256 kilometriä oli sähköistetty. Raideleveys on Suomessa 1 524 mm, kun suurimmassa osassa muuta Eurooppaa se on 1 435 mm. Henkilöjunien suurin sallittu nopeus on 220 kilometriä tunnissa ja tavarajunien 120 kilometriä tunnissa. Tasoristeyksiä, joissa tie tai kevyen liikenteen väylä kulkee radan poikki, on noin 2 800.
Suomi ylläpitää 16 200 km vesiväyliä, joista kauppamerenkulun väyliä on 3 900 km. 23 satamaa pidetään jäänmurtajien avulla talvellakin kulkukelpoisina. Pohjanlahden satamat tarvitsevat jäänmurtajia noin puolen vuoden ajan, kun Suomenlahden satamissa niitä tarvitaan kolme kuukautta.
Finavia ylläpitää Suomessa 24 lentoasemaa. Niistä ylivoimaisesti vilkkain on Helsinki-Vantaa, jossa käy yli 15 miljoonaa matkustajaa vuosittain. Oulu on toinen vajaalla miljoonalla matkustajalla, Rovaniemi kolmas alle 450 000 matkustajalla (2014). Helsinki-Vantaan matkustajamääriä kasvattavat aasialaiset vaihtomatkustajat.
Tietoliikenne
Suomessa on ollut vuodesta 2010 asti voimassa yleispalveluvelvoite: kaikissa Suomen vakituisesti asutuissa rakennuksissa on oltava mahdollisuus ostaa vähintään yhden megan laajakaistayhteys. Vuonna 2015 velvoite nostettiin kahteen megaan, ja vuoteen 2021 mennessä tavoite nousee 10 megaan. Verkon vetäminen haja-asutusalueille on vielä kesken.
Vesi- ja jätehuolto
thumb|Lumenkaatopaikka Mankkaalla. Vesihuollon järjestäminen jakaantuu Suomessa useille toimijoille: yleinen järjestäminen on kuntien vastuulla, ELY-keskukset kehittävät ja suunnittelevat, Suomen ympäristökeskus tekee tutkimusta ja ohjeita, maa- ja metsätalousministeriö ja ympäristöministeriö valmistelevat lainsäädännön ja sosiaali- ja terveysministeriö määrää talousveden laatuvaatimuksista.
Noin 90 % suomalaisista saa talousvetensä vesihuoltolaitosten vesijohtoverkostosta. Vesilaitosten toimittamasta vedestä on pintavettä noin 39 % ja pohjavettä 61 %. Yli 80 % suomalaisista on keskitetyn viemäröinnin ja jätevedenkäsittelyn piirissä. Taajamissa jätevedet kootaan vesihuoltolaitoksen viemäreihin johdettaviksi edelleen käsiteltäviksi jätevedenpuhdistamoille. Suomessa puhdistuksen taso on hyvin korkea. Keskimäärin puhdistamoilla poistetaan sinne tulevasta orgaanisesta aineksesta noin 97 %, fosforista 96 % ja typestä 56 %.
Yhdyskuntajätteestä noin neljännes päätyy kaatopaikalle, osuus pieneni puoleen vuosina 2008–2013. Jätettä hyödynnetään entistä enemmän kierrätysmateriaalina tai energiana. Kaikista Suomen jätteistä valtaosa on peräisin kaivostoiminnasta, rakennussektorilta ja teollisuudesta.
Energia
thumb|Energian kokonaiskulutus Suomessa energialähteittäin 2015 alkupuolella. Puupolttoaineet (26 %), öljy (23 %) ja ydinvoima (18 %) ovat selvästi suurimmat energianlähteet.
Energiankulutus asukasta kohti on Suomessa Euroopan unionin suurinta. Syitä ovat paljon energiaa kuluttava teollisuus (noin puolet kulutuksesta), korkea elintaso, kylmä ilmasto (lämmitykseen 25 % kulutuksesta) ja pitkät etäisyydet (liikenne 16 %).
Energiantuotannon tärkeimmät lähteet ovat puupolttoaineet, (26 %), öljy (23 %) ja ydinvoima (18 %).
Ulkomaankauppa
Viennillä on suuri merkitys Suomen taloudelle. Vuonna 2014 tavaroiden ja palveluiden viennin bruttokansantuoteosuus oli 37,9 %; tuonnin vastaava osuus oli 38,7 %. Tavaroiden ja palveluiden viennin arvo vuonna 2014 oli noin 78 miljardia euroa.
Noin 60 % Suomen kansainvälisestä kaupasta on Euroopan unionin sisäistä kauppaa. Suomen osuus on EU-maiden pienimpiä. Suomen tärkeimmät kauppakumppanit 2014 olivat Saksa, Venäjä, Ruotsi, Alankomaat, Kiina, Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Ranska. 1990- ja 2000-vuosikymmenten ajan Suomen kauppatase oli positiivinen eli vienti oli tuontia suurempaa, mutta vuonna 2011 kauppatase kääntyi alijäämäiseksi.
Vienti ja tuonti
thumb|Ulkomaankaupasta 80–90 % kuljetetaan meriteitse.
Suomen vienti lisääntyi 1990-luvun laman jälkeen ja erityisesti vuonna 2000 sekä vuosina 2004–2007. Vienti romahti 2009, mutta nousi pian 56 000 miljoonan euron tasolle. Vuonna 2014 tavaraviennin kokonaisarvo oli 55 829 miljoonaa euroa ja tavaratuonnin puolestaan 57 608 miljoonaa euroa. Tärkeimpiä vientituotteita olivat kemian teollisuuden tuotteet, kuten polttoaineet, ja metsäteollisuuden tuotteet. Myös metallit ja metallituotteet, koneet ja laitteet sekä sähkö- ja elektroniikkateollisuuden tuotteet muodostivat huomattavan osan viennistä.
Saksa on aina ollut Suomen tärkeimpiä kauppakumppaneita, ja vuonna 2014 se kohosi Ruotsin ohi Suomen suurimmaksi vientimaaksi, ja Venäjän ohi suurimmaksi tuontimaaksi. Laivojen ja autojen vienti Saksaan on kasvanut; Suomessa kootut autot viedään Saksaan sieltä edelleen markkinoitaviksi. Vastaavasti Saksasta tuodaan Suomeen muun muassa autojen osia.
Suurimmat kauppakumppanit vuonna 2014:
Tuonti tavaroiden käyttötarkoituksen mukaan
Esihistoria
Nykyisen Suomen alue oli jo kivikaudella osa laajaa vaihdantaverkostoa. Pronssikauden jälkeisen arkeologisesti vähälöytöisen jakson jälkeen kauppa yleistyi taas roomalaisella rautakaudella. Rautaesineitä tuotiin maahan mutta niitä myös valmistettiin itse järvi- ja suomalmista. Maanviljely alkoi kaskeamisesta, karjanpidosta saatiin lantaa peltojen lannoitteeksi. Muinaispelloilla on viljelty muun muassa ohraa, ruista, kauraa ja pölkkyvehnää. Kotieläiminä tunnettiin jo pronssikaudella koiran lisäksi lehmä, sika, lammas ja vuohi. Käyttötavaroita tuotiin Itämeren piiristä, ylellisyystavaroita kuten kultakoruja kauempaakin. Vauraus on ehkä perustunut turkiskauppaan.
Ruotsin vallan aika
thumb|Tervahauta Sammatissa. Ruotsin vallan aikana Suomeen perustettiin ja kehittyi kaupunkeja, kuten Turku ja Viipuri, joista muodostui myös paikallisia kaupan keskuksia. Maa- ja metsätalous olivat silti pääelinkeinoja.
1600-luvulla oli monia katovuosia ja maataloudella oli vaikeaa. Maanviljelyn ohella tuloja saatiin etelässä raudasta, muualla tervasta ja Länsi-Suomessa tervan lisäksi sahatavarasta. Tervalla oli kysyntää suurvaltojen kasvavissa laivastoissa, mutta sen tuottaminen oli kannattavaa vain hyvien kulkuyhteyksien varrella. Rannikoilla kalastettiin silakkaa, jokivarsilla lohta. Porotalous nousi merkittäväksi elinkeinoksi Lapissa vasta 1700-luvulla.
Autonomian aika
thumb|Tampereen Verkaranta, Suomen teollisuuden syntysijoja. Venäjän vallan aikana Suomen teollistuminen alkoi 1860-luvulla sahateollisuudesta, mutta vielä vuonna 1900 sai 73 % kansasta elantonsa maanviljelystä. Kun puun ja voin kysyntä kasvoivat ja viljan tuonti vapautui, kaskiviljely loppui ja painopiste siirtyi viljanviljelystä karjatalouteen. Suomi siirtyi vaihdantataloudesta rahatalouteen. Vuonna 1860 Suomi sai oman rahan, markan.
1800-luvun puolivälissä Suomi oli yksi Euroopan köyhimmistä maista. Sen talouskasvua vuosina 1860-2010 on tutkittu laajassa tutkimushankkeessa, jonka tulosten mukaan tuolla jaksolla talous kasvoi 24-kertaiseksi ja itsenäisyyden aikana 15-kertaiseksi. Kasvuvauhti on ollut Japanin jälkeen maailman toiseksi nopein.
Ensimmäisen maailmansodan syttyminen vaikeutti Suomen ulkomaankauppaa, kun rintamalinjat katkaisivat viennille ja tuonnille tärkeitä länsiyhteyksiä. Sodan pitkittyessä metalliteollisuus hyötyi kasvaneesta kysynnästä. Vuonna 1916 Venäjän valtion teettämät työt keskeytettiin ja sotatarviketuotanto pieneni, mikä johti työttömyyteen.
Itsenäinen Suomi
Sisällissodan jälkeisinä vuosina Suomi sai Yhdysvalloista lainaa nälänhädän estämiseen vuonna 1919. 1930-luvulla talouskasvu jatkui ja bruttokansantuote henkeä kohti lähestyi länsieurooppalaista tasoa.
Toisen maailmansodan jälkeen talous oli kriisissä. Sotakorvaukset veivät suuren osan vientipotentiaalista, mutta toisaalta vauhdittavat teollistumista. Niihin pohjautuen 1950-luvulla metalliteollisuuden vienti Neuvostoliittoon jatkui kuitenkin lähes ilman kilpailua muista länsimaista. Vienti länteen, etenkin Länsi-Saksaan ja Britanniaan, alkoi kasvaa 1960-luvulla. Neuvostoliitosta muodostui Suomelle merkittävä kauppakumppani, ja Neuvostoliitto kävi bilateraalikauppaa sosialistisen valtioiden lisäksi vain Suomen ja Intian kanssa. Suomi oli ajoittain Neuvostoliiton toiseksi suurin länsimainen kauppakumppani bilateraalikaupan ansiosta Saksan liittotasavallan ollessa kaikkein suurin. Neuvostoliitosta bilateraalikaupassa vastineeksi saatua öljyä Suomi jalosti Neste Oy:n öljynjalostamoilla ja vei öljyjalosteita länsimaihin. Finn-Stroi oli suomalaisten rakentajien Neuvostoliittoon suuntautuvia rakennushankkeita varten perustama yhteenliittymä.
Suomi liittyi OECDhen vuonna 1969.
Kekkosen johtama Maalaisliitto oli 1950-luvulla valmis tinkimään valtionyhtiöiden liiketaloudellisista tavoitteista yhteiskunnallisten päämäärien edistämiseksi. Koko asuttuna pitämisen takia Pohjois-Suomen teollistuminen oli tärkeää. Tähän tarvittiin Kekkosen mukaan julkisen sektorin väliintuloa, metsäteollisuutta, liikenneolojen parantamista, kaivostoimintaa ja energiantuotantoa.
1980-luvulla Suomessa vapautettiin rahamarkkinoita ja vallitsi voimakas taloudellinen nousukausi, joka kesti koko vuosikymmenen. Termi kasinotalous kuvasi lainarahalla ja sijoittamisella rikastumista. Luottokuplan puhkeamisesta seurasi pankkikriisi, joka myllersi täydellisesti Suomen rahoitusjärjestelmän perinteiset rakenteet ja leirit ja ajoi kansantalouden maan taloushistorian syvimpään lamaan.
Laman syihin kuuluivat myös markan spekulointi valuuttamarkkinoilla ja siitä seurannut rahapolitiikan kiristyminen sekä Neuvostoliiton kanssa käydyn clearing-kaupan loppuminen vuosikymmenen vaihtuessa. Laman merkit näkyivät vielä 2000-luvullakin, vaikka Suomen talouden voitiinkin sanoa olevan jo hyvässä kunnossa.
Erityisesti 1970-luvulla Suomen tuloerot supistuivat rajusti ja olivat OECD-maiden pienimpiä 1990-luvun alussa.
Suomi EU:n jäsenenä
Suomi liittyi 1995 Euroopan unioniin. Ennen sitä Suomi oli mukana tammikuun 1. päivästä 1994 Euroopan talousalueessa (ETA). Vuonna 2002 käyttöön tuli yhteinen valuutta euro, yhteinen tullipolitiikka sekä tavaroiden ja pääomien vapaa liikkuminen. Liittyminen Euroopan talous- ja rahaliittoon poisti Suomelta mahdollisuuden itsenäiseen rahapolitiikkaan, ja Suomen Pankille jäi tehtäväksi ensisijaisesti hintavakauden ylläpitäminen. Koska monista muista asioista oli sovittu jo ETA-neuvotteluissa, EU-liittymisneuvottelujen keskeinen osa oli maatalouden asema. Ennen EU-jäsenyyttä suomalaisten viljelijöiden elintaso pyrittiin turvaamaan kansallisen hinta- ja tukipolitiikan avulla. Viljelijöiden saamat tuottajahinnat olivat lähes kaksinkertaiset EU:ssa maksettuihin tuottajahintoihin verrattuna. Kotimaisten tuotteiden kysyntä turvattiin tuontirajoituksilla ja mahdollinen ylituotanto vietiin vientitukien turvin ulkomaille. Jäsenyysneuvotteluissa Suomi vaati koko maata pohjoisen tuen sekä epäsuotuisten alueiden tuen (LFA) piiriin. Tämä hyväksyttiin vain maan pohjoisosan osalta, lisäksi Suomi sai luvan maksaa sopeutumista helpottavaa siirtymäkauden tukea viiden vuoden ajan. Jäsenyyden myötä maataloustuotteiden markkinahinnat laskivat. Maataloustuotanto ei silti romahtanut. Siirtymäkauden jälkeen viljelijät saavat suoraa tulotukea, jota ei ole sidottu korkeisiin tuottajahintoihin.
EU:n jäsenenä Suomesta tuli myös WTO:n jäsen.
Ensimmäisen kymmenen EU-jäsenyysvuoden aikana ulkomaalaiset investoinnit kasvoivat Suomessa selvästi. Yritysten näkökulmasta EU-jäsenyyteen liittyvä vapaa liikkuvuus ja yhteismarkkinat ovat auttaneet kansainvälistymisessä. Myös tukia on saatavana. Toisaalta byrokratian koetaan lisääntyneen, viranomaistehtävien siirtyneen yrittäjille itselleen ja lakiasioiden, kuten arvonlisäverotuksen muuttuneen vaikeammiksi.
Vuosituhannen vaihteen osakemarkkinahuumassa monia IT-yityksiä listautui pörssiin ja ne kasvoivat kuplaksi asti. Vuonna 2007 Yhdysvaltojen asuntomarkkinoista alkanut kriisi eteni Eurooppaan vuonna 2008.
Länsimaiden Venäjälle asettamat Ukrainan kriisistä johtuvat talouspakotteet huhtikuusta 2014 ja heinäkuusta 2015 alkaen vaikeuttivat Suomen taloustilannetta ulkomaalaisten yritysten investointien vähenemisen ja maatalouden tulonmenetysten takia.
Suomen talous rysähti vuonna 2009, jolloin bruttokansantuotteen volyymin vuosimuutos oli –8,3 %. Talous kääntyi kasvuun 2010-luvulle tultaessa, mutta supistui jälleen vuosina 2012–2014. Vuosikymmenen puolessavälissä talous alkoi hiljalleen piristyä. Reaalipalkat eivät ole Suomessa nousseet vuosina 2009–2018.
De arte venandi cum avibus
Fredrik II tunsi Aristoteleen eläimiä koskevan tutkielman Liber animalum latinankielisen käännöksen, jonka on kääntänyt Mikael Skotlantilainen arabiankielisestä käännöksestä Kitāb al-Hayawān. Hän tunsi myös arabihaukanmetsästäjä Moaminin tutkielman De scientia venandi per aves, jonka mestari Teodoros Mopsuestialainen käänsi latinaksi hänen hovissaan ja jota on kopioitu paljon. On merkittävää, että Fredrik II luottaa pääasiassa omiin havaintoihinsa ja kokeisiinsa. Hän teki kokeita munilla nähdäkseen, voisiko niitä hautoa auringon lämmöllä. Peittämällä kotkien silmät hän yritti selvittää, käyttävätkö linnut saalistaessaan hajuaistia. Kirjoittaja pitää kiinni alkusanoissa ilmaisemastaan tavoitteesta kuvata asioita sellaisina kuin ne ovat (”que sunt, sicut sunt”). Se on tieteellinen kirja, joka lähestyy Aristoteleen aiheita, jonka hän haluaa haastaa. Se on kuitenkin samalla skolastinen kirja, tarkka ja jaotukseltaan suorastaan mekaaninen.
Fredrik II:n alkuperäinen käsikirjoitus katosi 1248 Parman piirityksessä. De arte venandi cum avibuksen käsikirjoituksesta on olemassa kahden kirjan versio (käsikirjoitukset Roomassa, Wienissä, Pariisissa (2x), Genevessä ja Stuttgartissa) ja kuuden kirjan versio (käsikirjoitukset Bolognassa, Pariisissa, Nantesissa, Valenciassa, Rennesissä ja Oxfordissa). Tutkielman tunnetuin kopio on kuvitettu käsikirjoitus, jonka teetti Fredrikin poika Manfred. Kaksipalstainen, 111 folion kokoinen pergamenttikoodeksi on nykyisin Vatikaanin kirjastossa Bibliotheca Palatinassa. Käsikirjoitus on kahden kirjan versio, ja se on kuvitettu värikkäin, elävin, tarkoin, hyvin pienin kuvin linnuista, niiden hoitajista ja aiheeseen liittyvistä välineistä. Käsikirjoitus sisältää Manfredin lisäyksiä, jotka on merkitty selkeästi alkuun sellaisin merkinnöin kuin "Rex", "Rex Manfredus" ja "addidit Rex".
Teoksen ensimmäinen käännös tehtiin ranskaksi, ja sen teetti noin vuonna 1300 Jean II Damperrelainen. Englanniksi se on käännetty kuusikirjaisesta versiosta, kääntäjinä Casey A. Wood ja F. Marjorie Fyfe, ja julkaistu nimellä The Art of Falconry by Fredrik II of Hohenstaufen (Stanford University Press) 1943. Latinankielisen käännöksen ensimmäisen painetun edition (kaksikirjainen versio) julkaisi Velser, Augsburg, 1596. thumb|Bibliotheca Vaticana, Pal. lat. 1071. folio 16r.
Kirjassa on kuva valkoiseta kakadusta, joka on joko kultatöyhtökakadun (Cacatua galrita) tai celebesinkakadun eli keltatöyhtökakadun (Cacatua sulphurea) alalaji. Linnun lahjoitti Fredrik II:lle Babylonian sulttaani al-Kamil. Lajin kotiseuduksi määritellään Australian pohjoiskärki, Uusi-Guinea ja Sulawesin saaret. Tutkijat ovat lahjoituksen perusteella voineet osoittaa varhaisimman kulttuuriyhteyden Euroopan ja Wallacen linjan itäpuolisten alueiden välillä.
Junia Tertia
Junia Tertia, jota kutsuttiin myös Tertullaksi, (s. n. 75 eaa. – 22 eaa.) oli Servilian ja hänen toisen aviomiehensä Decimus Junius Silanuksen kolmas tytär ja myöhemmin Gaius Cassius Longinuksen vaimo.
Lapsuus
Junia Tertia syntyi poliittisesti merkittävään Junia-sukuun, jonka historia ulottui Rooman tasavallan ensimmäiseen apukonsuliin, Lucius Junius Brutukseen. Junia-suku oli ollut myös Cato vanhemman läheinen liittolainen ja heillä oli suhteita muihin johtaviin konservatiivisiin plebeijeihin. Myös Tertia oli myöhemmin sitoutunut perheensä vanhoihin republikaaniliittoihin aluksi tukien ja sitten vastustaen Julius Caesaria.
Junia Tertia oli äitinsä kautta Marcus Junius Brutuksen sisarpuoli ja hänellä oli myös kaksi vanhempaa sisarta, joiden molempien nimi oli myös Junia, sekä vanhempi veli nimeltä Marcus Junius Silanus.
Kalojen sairaudet
Kalojen sairaudet voivat olla bakteerien, virusten, loisten tai sieni-infektion aiheuttamia. Usein sairaudenaiheuttaja piilee kalan elimistössä tai ympäristössä, mutta tauti puhkeaa vasta kun kala on huonossa kunnossa stressin, huonojen olojen, aliravitsemuksen tai onnettomuuden seurauksena.
Junia Tertia
Avioliitto ja myöhempi elämä
Tertian äiti järjesti hänet avioliittoon Gaius Cassius Longinuksen kanssa. Pariskunta sai poikalapsen, joka syntyi noin 59-60 eaa. Syntymävuosi on arvioitu ja perustuu kirjoituksiin, joiden mukaan poika sai toga viriliksen vuonna 44 eaa. ollessaan noin 15-vuotias.
Tertian puoliso Cassius teki itsemurhan vuonna 42 eaa. ja Tertia jäi leskeksi. Hän ei koskaan avioitunut uudelleen ja eli elämänsä rikkaana ja sosiaalisen asemansa säilyttäen. Tertia kuoli vuonna 22 eaa. ja keisari Tiberius antoi järjestää hänelle hautajaiset Forum Romanumissa. Useiden tärkeiden republikaanisukujen tunnuksia kannettiin Tertian hautajaiskulkueessa.
Embraer 170/190
thumb|250px|Alitalian Embraer E170LR. pienoiskuva|E170-100LR-koneen ohjaamo esittelylennolla Frankfurtissa. Embraer E170 ja Embraer E190 ovat kapearunkoisia, kaksimoottorisia, lyhyen ja keskipitkän kantaman matkustajalentokoneita. Koneen valmistaja on brasilialainen Embraer. Embraer 170 aloitti liikennöinnin vuonna 2002.
Historiaa
E170:stä on kehitetty myös 1,77 metriä pidempi versio E175, jonka ensilento oli 14. kesäkuuta 2003.
Kaikkia koneita saa sekä normaaliversiona että pitkän kantaman versiona.
Teknisiä tietoja
E170-195 -koneet ovat kahden hengen ohjaamomiehistöllä (kapteeni ja perämies) lennettäviä. Koneiden suurin matkanopeus on 0,78 machia. Koneissa on moderni ohjaamo elektronisine näyttöineen, eli niin sanottu lasiohjaamo.
Käyttö Finnairilla
Ensimmäinen E190-kone, joita oli tilattu jo pian E170-toimitusten jälkeen, saapui Helsinkiin 2007, edelleen omin lentäjin. Näitä vastaanotettiin 12 yksilöä, joista kaikki ovat edelleen Suomessa. Vuodesta 2009 alkaen Embraer-operointi siirrettiin asteittain silloiselle Finncomm Airlinesille, myöhemmälle Flybe Finlandille eli nykyiselle Norralle, aluksi Finnairin lentäjin, jonka jälkeen E170-koneet myytiin Estonian Airille. Nykyään Norra vastaa Finnairin koko Embraer-liikenteestä. COVID-19-pandemian aikana E190-kalustolla operoitiin merkittävää osaa Finnairin Euroopan liikenteestä.
Luotettavuus
Koneissa on esiintynyt joitakin ’lastentauteja’, jotka tosin on osin jo saatu korjattua. Ongelmia on aiheuttanut muun muassa lukuisat tekniset viat koneiden avioniikassa.
E2-sarja
Embraer julkaisi huhtikuussa 2018 koneista uuden, aiempaa ympäristöystävällisemmän E-Jet E2 -sarjan, johon sisältyy Embraer E175-E2, E190-E2 sekä E195-E2.
Leppäkoski (Janakkala)
Leppäkoski on kylä ja taajama Janakkalan kunnassa. Siellä asuu n. 500 asukasta. Kylässä toimii kaksi koulua, Haukankallion erityiskoulu ja Leppäkosken alakoulu, samassa koulurakennuksessa. Lähimpään kauppaan Ryttylässä on matkaa seitsemän kilometriä Leppäkosken omien palveluiden rajoittuessa urheiluseura Woiman omistamaan kesäkioskiin.
Kylän läpi virtaa Puujoki, jonka koski sijaitsee Leppäkosken kartanon kohdalla. Leppäkoski sijaitsee myös vuonna 1862 valmistuneen pääradan varrella, mutta junat eivät ole pysähtyneet asemalla enää vuoden 1981 jälkeen.
Tiilitehtaat
Leppäkosken savipitoinen maaperä ja kylän läpi kulkevan Helsinki–Hämeenlinna-rautatien valmistuminen 1862 vaikuttivat siihen, että Leppäkoskesta tuli tärkeä tiiliteollisuuskeskus. Kylässä toimi Leppäkosken kartanon mailla vuonna 1860 perustettu Leppäkosken kartanon tiilitehdas, 1862 perustettu Sipilän tiilitehdas ja 1874 perustettu Rauhaniemen tiilitehdas. Sipilän ja Rauhaniemen tehtaat yhdistyivät vuonna 1960 Rauhaniemi-Sipilä Oy:ksi. Rauhaniemi-Sipilä Oy teki konkurssin 1971. Leppäkosken kartanon tiilitehdas fuusioitiin Perusyhtymään vuonna 1977 ja tiilenvalmistus Leppäkoskella päättyi 1987. Nykyisin tehtaista on jäljellä Rauhaniemen tehtaan savupiippu.
Sidepultti
Sidepultti on höyrykattilan rakenteen sisäinen tukipultti. thumb|Sidepultin rakenne thumb|Vaihtokuntoisia ja vaihdettuja sidepultteja kattilan vesitilassa Sidepulteilla yhdistetään tulipesä ja kattilan muut rakenteet. Pultti on yleensä osittain ontto, jolloin sen sisällä oleva ns. juorureikä ilmaisee vuotamalla pultin katkenneen. Juorureikä aukeaa tulipesään päin ettei ulos suuntautuva höyrysuihku aiheuttaisi ruumiinvammoja koneen käyttäjille.
Näiden pulttien uusiminen on eräs merkittävimpiä höyrykattilan kunnostustöitä.
Guru (videopelihahmo)
Kiven Guru on kuvitteellinen hahmo Sly Cooper -videopelisarjassa. Hänet tunnetaan puhekielessä Cooperin koplassa nimellä Guru. Hahmo esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 2005 julkaistussa pelissä Sly 3: Konnien kunnia.
Guru on aboriginaalien shamaani, joka asuu Australian takamailla. Hän on Murrayn henkinen mestari ja opettaa tälle uniaikaa. Kun Sly Cooperin kopla auttoi häntä poistamaan kaivostyöläisiä kotoaan, Gurusta tuli ensimmäinen henkilö, joka liittyi ryhmään ja auttoi heitä Cooperin holvin ryöstössä.
Hahmoa ääninäyttelee Terry Rose.
Elämäkerta
Vaikka gurun koti oli pieni kota Yuendumussa, Australiassa, hän vietti suurimman osan ajastaan ​​meditoimalla läheisessä luolassa. Hän opiskeli uniajan mystisiä taitoja ja oli myös syvällä maan alla asuneen pimeän maan naamion suojelija.
Murrayn opettaja
Eräänä päivänä gurun luona vieraili Murray, joka halusi löytää "hengellisen keskuksensa". Guru suostui opettamaan Murraylle uniaika-taitoa ja lähetti hänet eri puolille maailmaa osana hänen koulutustaan. Hän opetti hänelle myös aboriginaalien pallomuodon ja mahdollisesti myös aikalukon.
Seuraava paikka, johon Guru lähetti Murrayn, oli Venetsia, Italia, jossa hän antoi oppilaalleen tehtäväksi jäädä sinne, kunnes "musta vesi kirkastuu. Tämä musta vesi oli itse asiassa Octavion aiheuttamaa tervan saastuttamaa vettä Venetsian ympärillä .  Kun Murray suoritti tehtäväänsä, kaivostyöläiset saapuivat takamaahan ja alkoivat kaivaa opaaleja. He ottivat käyttöön gyrokopterin, joka hioi Gurun Kuukiveä ja vangitsi hänet.  Kaivostyöläisten kaivaukset häiritsivät Pimeän Maan naamiota, joka vartioimatta pakeni luolista.
Liittyminen Cooper-jengiin
Ilman kävelevää sauvaa ja kuukiveä guru oli voimaton pakenemaan vankilastaan ​​ja saattoi vain katsella, kun kaivostyöläiset repivät maisemaa. Kun Guru oli vangittuna, Sly Cooper ilmestyi murtamaan hänet. Guru kieltäytyi poistumasta vankilastaan ​​ennen kuin hänen varusteensa palautettiin hänelle. Hän pyysi myös, että Bentley ja Murray tapaavat hänet erikseen.
Murray tapasi ensimmäisenä gurun. Hän kertoi opettajalleen, että hän oli suorittanut tehtävänsä takaisin Venetsiassa ja halusi liittyä uudelleen Cooper Gangiin. Murray ilmaisi myös toiveensa gurun tulevasta heidän mukanaan. Guru vastasi selittämällä nykyisen tilanteensa Pimeän Maan Maskin ja kaivostyöläisten kanssa – että vasta kun nämä kaksi vastustajaa on käsitelty, hän liittyisi jengiin. Myöhemmin Bentley vieraili gurun luona ja palautti varusteensa hänelle. Kun Bentley kysyi, kuinka guru aikoi paeta varastostaan, Guru osoitti Bentleylle kykynsä muuttua ja hallita muita. Kun hän oli purkautunut, Guru ryhtyi tuhoamaan kaivostyöläisten koneet, jotka repivät maisemaa.
Kun Carmelita tuli tajuihinsa, Cooperin kopla vetäytyi hätäisesti. Kun Pimeän Maan naamio oli tuhottu, kaivostyöläiset poissa ja gurun koti oli jälleen rauhassa, hän seurasi jengiä heidän matkoillaan ja hänet tunnistettiin joukkueen uudeksi jäseneksi.
Cooper Vaultin ryöstö
Cooperin koplan mystikkona Guru auttoi heitä arvokkaana liittolaisena heidän operaatioissaan Hollannissa. Hänen tehtäviinsä kuului jengin auttaminen murtautumaan yhteen belgialaisista huoltoautoista  ja hallussaan jättiläissusi alueella harventamaan Mustanparonin vartijoita. Kiinassa hän auttoi Slyä noutamaan Bentleyn tietokoneen takaisin kenraali Tsaolta käyttämällä telekineettisiä kykyjään. Taistellessaan kapteeni LeFweeä vastaan guru käytti kykyjään hallitakseen murskaajaa ja käänsi sen tehokkaasti merirosvojen kapteenia vastaan.
Lopulta, kun he aloittivat viimeisen ryöstönsä Kaine saarella päästäkseen Cooperin holviin, gurulla oli hallussaan useita haita tuhotakseen magneettisen poijun, johon Slyn keppi oli tarttunut. Cooperin kopla hajoamisen jälkeen hän otti uniaika-kurssilleen uusia opiskelijoita, rock-yhtyeen nimeltä "The Oscars". Myöhemmin hän kuitenkin suuttui heidän herättämästä huomiosta ja pakeni bändin kanssa New Yorkiin paetakseen tiedotusvälineitä kuvitellen "se oli viimeinen paikka, johon he koskaan katsoivat".
Fyysinen ulkonäkö
Guru on violetti koala, jolla on ruskeat silmät. Hänellä on yllään punainen huivi ja ruskea lannevaate. Hänen violetissa parrassaan on kaksi punosta, jotka on kääritty sinisille kangasnauhoille. Hänellä on keltainen kasvomaali nenässä ja silmien alla. Kädessään hän kantaa sauvaa, johon on sidottu köydellä purppura hehkuva kuukivi.
Kyvyt
Guru on mystisen taiteen asiantuntija, joka tunnetaan nimellä uniaika, joka antaa hänelle erilaisia ​​kykyjä.
Gurun merkittävin kyky oli hypnoosin voima, kuten nähtiin, kun hän hallitsi vihollisia nousemalla heidän selkäänsä. Toinen hänen tekniikoistaan ​​antoi hänelle mahdollisuuden muuttaa itsensä tavallisiksi esineiksi sulautuakseen ympäristöönsä ja välttääkseen vihollisten havaitsemisen. Käyttääkseen näitä kykyjä hän tarvitsi Kuukivensä voiman, jolla hän pystyi myös kommunikoimaan muiden tiimin jäsenten kanssa heidän monipuolisten kiikareidensa kautta.
Riippuen siitä, missä hän on, Guru voi muuttua tietyksi esineeksi.
Vaikka guru opetti Murraylle tekniikoita, kuten aboriginaali pallomuodon ja Aikalukon, ei tiedetä, pystyikö hän suorittamaan ne itse.
Lähteet
__SISLUETTPAKOTUS__ __INDEX__ __NEWSECTIONLINK__
Judith Grinham
Judith "Judy" Brenda Grinham MBE (s. 5. maaliskuuta 1939 Neasden, Englanti) on brittiläinen uransa päättänyt uimari, joka menestyi parhaiten 1950-luvulla. Hän saavutti kultaa kesäolympialaisissa 1956 naisten 100 metrin selkäuinnissa kultaa. Grinham voitti myös uinnin pitkän radan euroopanmestaruuskilpailuissa 1958 naisten 100 metrin selkäuinnissa kultaa. Hänet valittiin Brittiläisen imperiumin jäseneksi vuonna 2006 ja International Swimming Hall of Fameen 1981.
Vice (lehti)
Vice on aikakauslehti ja verkkosivusto, joka keskittyy taiteisiin, kulttuuriin ja ajankohtaisiin uutisiin. Aikakauslehti perustettiin lokakuussa 1994 Montrealissa, Quebecissä, Kanadassa. Sen perustivat Suroosh Alvi ja Shane Smith. Lehden alkuperäinen nimi oli Voice of Montreal, mutta muuttui Viceksi vuonna 1996.
Riikka Purra
Riikka Katriina Purra (ent. Niskakari, s. 13. kesäkuuta 1977 Pirkkala) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut Suomen valtiovarainministerinä 20. kesäkuuta 2023 lähtien. Hän on myös perussuomalaisten puheenjohtaja.
Hänet valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Tätä ennen hän oli toiminut perussuomalaisten puoluetoimistolla poliittisena suunnittelijana ja puolueen vuoden 2018 presidentinvaaliehdokkaan kampanjapäällikkönä.
Tausta
Purra on suorittanut valtiotieteiden maisterin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 2004.
Poliittinen ura
Vuonna 2016 Purra siirtyi perussuomalaisten puoluetoimistolle työskentelemään suunnittelijana. Hän toimi presidenttiehdokas Laura Huhtasaaren kampanjapäällikkönä Suomen presidentinvaalissa vuonna 2018. Purra valittiin perussuomalaisten ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi kesäkuussa 2019 pidetyssä puoluekokouksessa ja puheenjohtajaksi 14. elokuuta 2021 Seinäjoen puoluekokouksessa.
Purra luopui hallintovaliokunnan puheenjohtajuudesta marraskuussa 2022. Syynä oli keskittyminen puolueen johtamiseen.
Kohu blogikirjoituksista kesällä 2023
Helsingin Sanomat kirjoitti 10. heinäkuuta 2023 ”riikka”-nimimerkin rasistisista ja väkivaltaan viittaavista kommenteista Jussi Halla-ahon Scripta-blogissa vuonna 2008. Purra ei suoraan myöntänyt olevansa nimimerkin takana mutta kirjoitti samana päivänä blogissaan kommentteihin liittyen, ettei aio pahoitella vanhoja sanomisiaan. Seuraavana päivänä Purra kuitenkin pyysi vanhoja kirjoituksiaan anteeksi ja irtisanoutui väkivallasta, rasismista ja syrjinnästä. 14. heinäkuuta Purra myönsi, että esiin nostetut otteet ”riikan” teksteistä tosiaankin olivat hänen kirjoittamiaan. Iltalehti julkaisi 185 ”riikan” kirjoitusta kokonaisuudessaan muiden keskusteluista irrotettuna ja arvioi niiden välittävän kirjoittajan halveksuvaa suhtautumista yhteiskunnan vähemmistöihin ja ihonväriltään valtaväestöstä poikkeaviin maahanmuuttajiin.
12. heinäkuuta pääministeri Orpo ja Purra pitivät Kesärannassa yhteisen tiedotustilaisuuden, jossa he kommentoivat kohua. Purra vakuutti anteeksipyyntönsä olleen aito ja että kirjoituksissa oli kyse ”sisäpiirihuumorista, joka ei kuitenkaan ole puolustettavissa”. Orpo kertoi luottavansa Purraan ja uskovansa tämän olevan sitoutunut hallitusohjelmassa kirjattuihin arvoihin. Kohun myötä oppositiopuolueet vaativat eduskunnan kesätauon keskeyttämistä ja Purran luottamuksesta äänestämistä. Orpon mukaan siihen ei ole tarvetta vaan hallitus on toimintakykyinen. 12. heinäkuuta ulkoministeri Elina Valtonen pyysi Turkin ulkoministeri Hakan Fidanilta anteeksi Purran kielenkäyttöä. Purra oli Scripta-viestissään käyttänyt ilmausta ”joku turkkilaisapina tms.” kuvaillessaan häntä julkisella paikalla seksuaalisesti ahdistellutta miestä.
Näkemyksiä
Talouspolitiikassa Purra kannattaa julkisen sektorin pienentämistä ja julkisten menojen priorisointia. Maahanmuuttopolitiikassa hän haluaa helpottaa rajojen sulkemista laittomilta maahanmuuttajilta. Purra kertoi elokuussa 2021, ettei vie perussuomalaisia hallitukseen vuonna 2023, jos muut puolueet eivät suostu maahanmuuton tiukentamiseen.
Yksityiselämä
Purra on naimisissa Länsiväylän ja Vantaan Sanomien uutispäällikkönä työskentelevän toimittajan Mikko Välimaan kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Kirkkonummella. Purra kuvailee itseään herkäksi ja empaattiseksi ihmiseksi, muttei usko empatian toimivan politiikassa. Purra on kasvissyöjä.
Purra oli 12-vuotias, kun hänen äitinsä kuoli sydänkohtaukseen. Purran äiti oli työskennellyt Yleisradiossa.
Jeajoon Ryu
Jeajoon Ryu (s. 30. elokuuta 1970 Soul) on eteläkorealainen säveltäjä. Hän aloitti sävellyksen opiskelun 19-vuotiaana. Hänen opettajanaan oli ensin Sukhi Kang Soulin kansallisessa yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1992. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Krakovan musiikkiakatemiassa Krzysztof Pendereckin johdolla, kunnes valmistui vuonna 1995.
Ryun suosiota saavuttaneisiin teoksiin ovat kuuluneet Passacaglia lyömäsoittimille (2004), konsertto viululle ja orkesterille (nro 1, 2006) ja Sinfonia da Requiem (2007). Hänellä oli residenssit Naantalin ja Mecklenburgin musiikkijuhlilla vuonna 2010 sekä Gorzówin filharmonisessa orkesterissa vuosina 2011–12. Ryu on toiminut useamman kauden Soulin kansainvälisten musiikkijuhlien taiteellisena johtajana. Hän toimi myös tuomarina kansainvälisessä viulukilpailussa Astanassa.
Ryun teoksia ovat esittäneet muiden muassa sellaiset orkesterit kuin Royal Philharmonic Orchestra, Helsingin kaupunginorkesteri, Puolan radion sinfoniaorkesteri, Sinfonia Varsovia ja Sinfonia Lahti. Artisteista hänen sävellyksiään ovat tulkinneet muiden muassa Arto Noras, Gerard Poulet, Michel Lethiec, Ralf Gothoni, Li-wei Qin, Shanghai-kvartetti, Hartmur Rohde, Christian Altenburger, Elina Vähälä, Ning Feng, Grzegorz Nowak, Okko Kamu, Piotr Borkowski, Ju-young Baek, So-ock Kim, Johannes Moser ja Ilja Gringolts.
Hans Aall
thumb|Hans Aall noin vuonna 1935. Hans Jacob Aall (1869–1946) oli norjalainen museonjohtaja. Hän työskenteli Trondheimin taideteollisuusmuseon perustamisen hyväksi. Hän oli museon konservaattori 1893–1894. Hänen aloitteestaan perustettiin Norsk Folkemuseum, joka nykyisin sijaitsee Bygdøyssä, ja hän oli sen johtaja vuodesta 1895 ja pääjohtaja vuodesta 1904. Hän toimitti suurteosta Norske bygder (1921–1942).
Giovanni Guareschi
Giovannino (Giovanni) Oliviero Giuseppe Guareschi (1. toukokuuta 1908 Fontanelle di Roccabianca, Italia – 22. heinäkuuta 1968) oli italialainen kirjailija, toimittaja, pilapiirtäjä ja humoristi, jonka luomista henkilöhahmoista tunnetuin on maalaispappi Isä Camillo.
Nuoruus
Guareschi syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Fontanelle di Roccabiancassa lähellä Parmaa. Hänen isänsä Primo Augusto Guareschi myi polkupyöriä ja maatalouskoneita, äiti Lina Maghenzani oli peruskoulutason opettaja. Perheen muutettua Parmaan 1914 perheen isä yritti huonolla menestyksellä uutta alaa kiinteistönvälittäjänä ja teki lopulta 1925 konkurssin, mitä seurasi vuosikymmenen kestänyt oikeusprosessi. Perheen näin jouduttua talousahdinkoon Giovanninolla oli vaikeuksia viedä lukion käyntiä päätökseen, ja onnistuakseen siinä hän palasi sisäoppilaitoksesta kotiin. Hänen opettajanaan lukiossa oli häntä vain kuusi vuotta vanhempi Cesare Zavattini, joka vuonna 1925 rehtorille antamassaan selonteossa kuvaili oppilastaan lahjakkaaksi mutta turhan humoristiseksi ja kurittomaksi. Koulun jälkeen Guareschi sai työpaikan paikallisen sanomalehden Gazzetta di Parman korjauslukijana, minkä työn hänelle järjesti Zavattini. Vuonna 1929 Guareschi julkaisi ensimmäiset omat artikkelinsa La Voce di Parma-viikkolehdessä. Hän oli tällöin edelleen Gazzetta di Parman palveluksessa sen siiryttyä 1928 fasistipuolueen omistukseen. Fasistit yhdistivät sen jo aikaisemmin omistamaansa Corriere Emiliano-lehteen, millä nimellä uusi lehti tämän jälkeen ilmestyi fasismin kaatumiseen asti. Vuonna 1936 Andrea Rizzoli tarjosi Guareschille uuden kahdesti viikossa Milanossa ilmestyvän Bertoldo-pilalehden päätoimittajan paikkaa, ja siinä tehtävässä hän oli vuoteen 1943 asti. Hänen mukanaan muutti Milanoon kenkäkaupan myyjä Ennia Pallini, jonka kanssa hän avioitui 1940. thumb|left|250px|Giovannino Guareschi saksalaisten sotavankina.