cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edvard Engelbert Neovius
Perhesuhteet
Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja Gustava Maria Charlotta Burgman. Hänen puolisonsa vuodesta 1848 oli Elise Gustava Krogius. Heidän lapsiaan olivat muun muassa opettaja Lars Nevanlinna, matematiikanopettaja Otto Nevanlinna ja matematiikan professori Edvard Rudolf Neovius.
Neoviuksen veli Frithiof Neovius oli Haminan kadettikoulun johtaja ja valtiopäivämies.
Old Etonians FC
Old Etonians FC on englantilainen jalkapalloseura Etonin kaupungista. Eton Collegen entiset opiskelijat perustivat seuran vuonna 1865. Se on voittanut FA Cupin kahdesti (1879, 1882) ja ollut neljästi toinen.
Seura selvisi ensimmäisen kerran Englannin cupin loppuotteluun vuonna 1875, mutta silloin Royal Engineers vei mestaruuden uusintaottelussa lukemin 2–0. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt tasatulokseen 1–1. Seuraavana vuonna Old Etonians kohtasi cupin loppuottelussa Wanderersin, joka voitti uusintaottelun 3–0 sen jälkeen, kun ensimmäisessä loppuottelussa oli pelattu maaliton tasapeli. Old Etonians voitti ensimmäisen FA Cupin mestaruutensa vuonna 1879, kun se voitti Clapham Roversin 1–0. Vuonna 1881 Old Carthusians oli cupin loppuottelussa parempi maalein 3–0, mutta Old Etonians voitti seuraavana vuonna cup-mestaruuden peittoamalla Blackburn Roversin lukemin 1–0. Seura selvisi vielä 1883 Englannin cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen jatkoajan jälkeen Blackburn Olympicille 1–2.
1990-luvulta lähtien seura on pelannut Arthurian Leaguessa voittaen sen kahdesti, 1993 ja 2005.
Bengt-Åke Cras
Bengt-Åke Cras (s. 2. elokuuta 1943 Ytterhogdal, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija. Ylioppilaaksi tultuaan hän työskenteli muutamia vuosia kaupallisella alalla, samalla kirjoittaen ja esiintyen katusoittajana. Hän on toiminut vapaana kirjailijana vuodesta 1973 ja kirjoittanut yli 200 kirjaa lapsille ja aikuisille.
Bengt-Åke Cras tunnetaan Suomessa etenkin Lätkäjengi- ja PK Pantterit-kirjasarjasta.
Tuomo Sorakangas
Tuomo Sorakangas (s. 2. heinäkuuta 1978 Oulu) on suomalainen jääkiekkotuomari. Sorakangas tuomitsee pääsääntöisesti Mestistä päätuomarina. SM-liigaa hän tuomitsi 2001-2002 alkaen linjatuomarina ja siirtyi 2006-2007 päätuomariksi. Nuorempana Sorakangas pelasi jääkiekkoa B-junioreihin saakka.
Sorakangas on tuominnut jääkiekkopelejä myös Aasian-sarjoissa.
Vagabond (merkki)
pienoiskuva|Vagabond-liike [[Tukholmassa vuonna 2012.]] pienoiskuva|Vagabond-merkkiset [[saappaat|nahkasaappaat.]] Vagabond on ruotsalainen kenkämerkki, joka perustettiin 1960-luvun lopulla. Merkki valmisti aluksi kenkiä vain miehille.
Pääkonttori sijaitsi alkuun Portugalissa ja Italiassa, joita on pidetty kenkientekotaidon mestareina. Vuonna 1994 Vagabond palasi Ruotsin Varbergiin, johon perustettiin työpajan mallikappaleiden tekemistä varten, mikä oli ainutlaatuista Pohjois-Euroopassa.
Nykyään Vagabond valmistaa sekä naisille että miehille nahkatarvikkeita ja kenkiä yli 2 miljoonaa paria vuodessa 25 maassa ympäri maailmaa. Vagabondin kengät ja nahkatarvikkeet valmistetaan nykyisin Aasiassa. Johtava tuotantotoimisto sijaitsee Vietnamissa, josta käsin Aasian muissa osissa tapahtuvaa tuotantoa organisoidaan ja valvotaan.
Revlon
Revlon (nyse: REV) on yhdysvaltalainen kosmetiikka-alan yritys. Revlonin perustivat vuonna 1932 kanadalais-yhdysvaltalaiset veljekset Charles Revson ja Joseph Revson sekä kemisti Charles Lachman. Yritys sai nimensä perustajiensa sukunimien yhdistelmästä. Revlonin liikevaihto vuonna 2016 oli 2,3 miljardia dollaria. Vuonna 2022 yhtiö ilmoitti hakeutuvansa yrityssaneeraukseen.
Sala
Sala on samannimisen Salan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 12 289 asukasta.
Sala oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Media
Paikallislehti Sala Allehanda ilmestyy kolmesti viikossa.
Gregory Bateson
Gregory Bateson (9. toukokuuta 1904 Grantchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 4. heinäkuuta 1980 San Francisco, Yhdysvallat) oli brittiläinen monialainen tutkija. Hän oli muun muassa kulttuuriantropologi, psykologi, sosiologi, tietoteoreetikko, kyberneetikko, kielentutkija ja oppimistutkija. Hänen kuuluisimmat teoksensa olivat Steps to an Ecology of Mind (1972) ja Mind and Nature (1980). Vuonna 1956 Batesonista tuli Yhdysvaltain kansalainen. Bateson on erityisen kuuluisa kehittämästään kaksoissidonnaisuusteoriasta (skitsofrenia). Hänen muita keskeisiä tutkimusteemojaan olivat muun muassa sosiaalinen vuorovaikutus, oppiminen ja kommunikaatio sekä ryhmien väliset suhteet ja -kulttuurierot. Bateson edusti tutkimuksessaan relationistista lähestymistapaa. Gregory Bateson oli tunnetun geneetikon William Batesonin (1861–1926) poika ja kulttuuriantropologi Margaret Meadin puoliso.
Batesonin toiminta
Gregory Bateson valmistui antropologiksi, mutta hänen tuotantonsa sisältää myös biologisia ja etologisia kirjoituksia. Bateson työskenteli useissa eri yliopistoissa uransa aikana, mutta kaihtoi sitoutumista koulukuntiin ja vakiintuneisiin tutkimusohjelmiin. Hänen otteensa työhön oli monitieteinen ja hän pyrki monitasoiseen ja -näkökulmaiseen kuvaamiseen.
Batesonin nimi tulee usein esiin holismin, systeemin ja kybernetiikan käsitteiden yhteydessä. Akateemisissa piireissä Bateson oli muotihahmo, jonka viehätyksen sanotaan perustuneen paljolti tuntemattomuuteen ja epätavanomaisuuteen. Bateson ei kirjoittanut kovin tieteellisesti. Hänen kirjoituksensa ovat useimmiten enemmänkin esseitä kuin tieteellisiä artikkeleita. Hän käytti paljon vertauksia ja kirjoitti hyvin käsitteellisesti. Joidenkin mielestä hänen työnsä sisältävät paljon omaperäistä ajattelua ja palkitsevat huolellisen lukemisen. Bateson on ollut tärkeä innoituksen lähde perheterapialle.
Batesonin tuotantoa kytkee yhteen hänen mielenkiintonsa niin sanottuun systeemiteoriaan ja kybernetiikkaan. Bateson keskittyi näiden alojen tietoteoriaan.
Oppimisen tasot Gregory Batesonin mukaan
Gregory Bateson jakoi oppimisen neljään tasoon:
Nolla-oppiminen on kaikkea sitä, mikä ei johdu yrityksen ja erehdyksen korjaavasta vaikutuksesta, esimerkkinä refleksi. Tietty ulkoinen ärsyke aiheuttaa aina saman vasteen: jalka heilahtaa, kun polven alle lyödään kevyesti. Vaste on yksi ja muuttumaton. Perimään liittyvä käyttäytyminen, vaistot ovat nollatason oppimista.
Toisen tason oppiminen tarkoittaa muutosta ykköstason oppimisen prosessissa: korjaavaa muutosta niiden vaihtoehtojen joukossa, joista valinta tehdään. Vasteiden valintaprosessi muuttuu, muodostuu siis vasteiden joukkojen joukko. Toisen tason oppiminen perustuu lapsuuteen ja on alitajuista ja säilyy todennäköisesti koko aikuisiän. Alitajuisuuden takia 2. tason oppimista on vaikea muuttaa. Oppimisen oppiminen.
Kolmannen tason oppiminen tarkoittaa muutosta 2. tason oppimisprosessissa: korjaavaa muutosta niiden vaihtoehtojen joukkojen joukossa, joista valinta tehdään. Muutetaan siis vastejoukkojen valinnan prosessia, luodaan joukkojen joukkoja. Kolmostason oppiminen on harvinaista, ja se muuttaa ihmisen toimintaa perustavanlaatuisesti. Se on havaittavissa joskus psykoterapiassa, uskonnollisessa herätyksessä ja tapauksissa, joissa olemus järjestyy merkittävältä osin uudelleen, esimerkiksi valaistumisessa. Zen-buddhismi, itämainen mystiikka ja jotkut psykiatrit arvioivat, että nämä tapaukset ovat täysin kielen tavoittamattomissa. Oppimisen oppimisen oppiminen.
Neljännen tason oppiminen tarkoittaa muutosta kolmostason oppimisen prosesissa. Se on ihmiselle ilmeisen mahdotonta. Oppimisen oppimisen oppimisen oppiminen.
Esimerkki oppimisesta ja eloonjäännistä
Mungon ja käärmeen kaksintaistelu päättyy lähes aina mungon voittoon, ja tämä johtuu nisäkkään kehittyneempien aivojen ylivoimasta suhteessa matelijan varhaisempaa kehitysvaihetta edustaviin aivoihin eli oppimiseen. Käärme reagoi refleksimäisesti, mutta mungo oppii valehyökkäyksien kautta käärmeen iskun kokonaismallin. Kokonaismallin perusteella mungo osaa lopulta iskeä valehyökkäyksensä oikealla tavalla, kun se näkee ennakoivista merkeistä, milloin käärmeen isku valehyökkäykseen lähtee liikkeelle.
Vastaava periaate toimii miekkailussa, nyrkkeilyssä ja niin edelleen. Ennakointiin, mallintamiseen, oppimiseen ja mallien tunnistamiseen perustuvalla toiminnalla voitetaan ratkaisevia sekunnin osia. Kun käärme vasta reagoi valehyökkäykseen, mungolla on vastaus sen reaktioon valmiina. Käärme ei millään ehdi reagoida mungon varsinaiseen hyökkäykseen, koska se on vasta reagoimassa varsinaista hyökkäystä edeltävään valehyökkäykseen.
Mungo hallitsee aikaa (tulevaisuutta), kun käärme toimii vain nykyhetkessä. Mungolla on kaksi vaihtoehtoa, valinnan mahdollisuus: ensin valehyökkäys, jota se on käyttänyt käärmeen iskun mallintamiseen, ja toiseksi varsinainen hyökkäys, joka perustuu käärmeen iskun ymmärtämiseen, oppimiseen. Ensimmäisen tason oppiminen eli useampi vaihtoehto on siis potentiaalisesti ylivoimaista nollaoppimiseen eli refleksiin, yhteen ainoaan vaihtoehtoon, nähden.
Vuorovaikutus ja kommunikaatio
Batesonin relationismi keskittyy eritoten vuorovaikutusprosessien kehämäisen etenemisen kuvaamiseen sekä vuorovaikutuksen tarkasteluun kommunikaatiokäsitteiden avulla. Olennaista on, että prosessia kuvatessa päästään myös kuvaamaan suhdetta. Vuorovaikutusprosessien olennaisuuden Bateson huomasi tutkiessaan Iatmul-yhteisöjä. Reaktiot erilaisissa tilanteissa synnyttävät aina uusia reaktioita ja muodostavat reaktioiden ketjuja. Tärkeää on Batesonin mukaan havaita myös reagointi reaktioihin. Erityinen kiinnostus hänellä oli metaviesteissä, jotka Batesonin mukaan määrittivät viestivien osapuolten suhdetta. Hän katsoi eritoten non-verbaalin viestinnän, kuten eleiden ja ilmeiden ilmentävän suhteita. Kommunikatiivinen kehys on yksi Batesonin vuorovaikutusta kuvaavista käsitteistä. Sen keskeinen ajatus on se, että kaikki viestit tulkitaan jonkun kehyksen avulla. Esimerkiksi kiusoittelu voidaan kehyksestä riippuen tulkita positiivisena tai negatiivisena asiana.
Pre-Op
Pre-Op on yhdysvaltalaisen The Dreamingin julkaisema kokoelmalevy, jota yhtye myi kiertuellaan vuonna 2008. Albumi sisältää ennenjulkaisemattomia B-puolia, demoja, remixejä ja covereita yhtyeen takavuosilta. Julkaisu kattaa materiaalia aina ex-kitaristi Carlton Bostin miksaamista klubiversioista rankimpiin alkuvuosien demoihin asti.
Erika Zuchold
Erika Zuchold (o.s. Barth, 19. maaliskuuta 1947 Lucka, Thüringen, Saksa – 22. elokuuta 2015 Asunción, Paraguay) oli itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Zuchold voitti Saksan karsinnat Tokion 1964 olympialaisiin mutta loukkaantui ennen kisoja eikä päässyt kilpailemaan. Méxicon 1968 olympialaisissa hän oli paras itäsaksalaisvoimistelija ja saavutti hopeaa hypyssä pistein 19,625 sekä pronssia joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui moniottelussa neljänneksi (76,70 p), nojapuilla viidenneksi (19,325 p) ja puomilla kuudenneksi (19,150 p). Münchenin 1972 olympialaisissa Zuchold saavutti hopeaa joukkuekilpailussa, hypyssä (19,275 p) ja nojapuilla (19,450 p). Moniottelussa hän oli neljäs pistein 76,450 häviten pronssimitalisti Tamara Lazakovitšille 0,4 pisteellä. Puomilla hän sijoittui kuudenneksi (18,700 p).
Zuchold saavutti Dortmundin MM-kilpailuissa 1966 hopeaa hypyssä. Muutama kuukausi nivelkierukkaleikkauksen jälkeen hän Ljubljanan MM-kilpailuissa 1970 voitti kultaa hypyssä ja puomilla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa. Amsterdamin EM-kilpailuissa 1967 hän saavutti hopeaa hypyssä. Landskronan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti hopeaa hypyssä ja pronssia moniottelussa. Minskin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti pronssia moniottelussa, permannolla, puomilla ja hypyssä.
Zuchold lopetti voimistelu-uransa vuonna 1972. Hän on sittemmin toiminut esiintyvänä taiteilijana ja taidemaalarina. . Hänen puolisonsa oli ratapyöräilijä Dieter Zuchold.
Renault RS01
Renault RS01 on Renault-tallin ensimmäinen Formula 1 -auto, jolla se kilpaili sarjassa kausilla –. RS01 oli ensimmäinen turboahdetulla moottorilla varustettu F1-auto. Auton suunnittelusta vastasivat André de Cortanze ja Francois Castaing. Myös auton kuljettajana toiminut Jean-Pierre Jabouille osallistui suunnittelutyöhön. Toiseksi kuljettajaksi kaudelle 1979 pestattiin René Arnoux.
Auto esiteltiin 10. toukokuuta 1977 Pariisissa ja Jabouille teki sillä kilpailudebyytin Britannian GP:ssa 1977 Silverstonen radalla. Auto kärsi aluksi luotettavuusongelmista ja se saikin kilpailijoiltaan lempinimen keltainen teekannu (eng. yellow teepot). Suurimmat ongelmat autossa kohdistuivat turbon kuuluisaan "viiveeseen", joka vaikeutti auton hallittavuutta, ja moottorin ylikuumenemiseen.
Ensimmäiset ja ainoaksi jääneet MM-pisteet Jabouille saavutti autolla Yhdysvaltain GP:sta 1978, jossa hän sijoittui neljänneksi. Ainoan autolla saavutetun paalupaikan hankki Jabouille Etelä-Afrikan GP:sta 1979.
Renault osallistui RS01-autollaan yhteensä 29 GP:hin, joissa se keskeytti 20 kertaa ja selviytyi maaliin seitsemästi. Jabouille karsiutui Kanadan GP:sta 1977 ja talli vetäytyi Länsi-Yhdysvaltain GP:sta 1979 Jabouillen loukkaannuttua.
Teknisiä tietoja
thumb|left|300px|René Arnoux näytösajossa vuonna 2007.
Tulokset kilpailuittain
(Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta)
NHL 12
thumb|right|Peli sisältää myös Hartwall Arenan. NHL 12 on EA Canadan kehittämä jääkiekkopeli, joka julkaistiin Euroopassa 9. syyskuuta 2011. Peliin tuli yli 70 uudistusta. Pelin kansikuvana on Tampa Bay Lightningin hyökkääjä Steven Stamkos. Pelistä julkaistiin Suomessa MM-kultaversio Suomen vuonna 2011 voittaman MM-kullan johdosta. Kultaversiota on rajoitettu määrä, ja ne ovat numeroituja painoksia. Pelissä ei ole KHL-liigaa. Englannin kielisinä selostajina pelissä toimii Gary Thorne ja Bill Clement.
Pyramidipeli
Pyramidipeli voidaan toteuttaa ketjukirjeenä, Ponzi-huijauksena tai monitasomarkkinoinnin tapaan järjestettynä, jolloin se muistuttaa tavanomaista kaupankäyntiä ja on tavattoman vaikea paljastaa, määritellä ja pysäyttää lain suomin keinoin. Kuluttajavalistus on tässä kohden osoittautunut tehokkaimmaksi keinoksi kuluttajien suojan parantamiseksi kaupankäynniksi naamioituja pyramidipelejä vastaan.
Mika Motturi
Mika Motturi (s. 26. kesäkuuta 1970 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija.
Motturi pelasi maajoukkueessa kolme maaottelua vuonna 1997.
Alpo Viinikainen
Alpo Antero Viinikainen (s. 25. huhtikuuta 1941 Jyväskylä) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Alpo (Vini) Viinikainen aloitti pesäpalloilun Lohessa, jossa voitti vuonna 1958 TUL:n mestaruuden ja lyöjäkuninkuuden. Välillä Vini edusti PuMua 1961-62 ja Jyväskylän Kiriä 1962-69, voitti Kirissä Suomen mestaruuden 1964, osallistui kahdesti Itä-Länsi -otteluun ja kolmesti Liitto-Lehdistö -otteluun.
Aitomaksasammalet (lahko)
Aitomaksasammalet (Jungermanniales) on maksasammalten lahko Jungermanniopsida-luokassa.
Siru Airistola
Siru Airistola (s. 24. syyskuuta 1987 Vaasa ) on suomalainen laulaja, joka voitti The Voice of Finland -laulukilpailun kolmannen tuotantokauden vuonna 2014. Hän lauloi finaalissa voittajakappaleena hänelle tehdyn ”Sä et kulu pois” -kappaleen. Voiton myötä hän sai levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa.
Hänen ensimmäisen albuminsa säveltäminen alkoi keväällä 2014. Sirun toinen single, ”Kaksi naista”, hänen esikoisalbumiltaan Solmut julkaistiin 7. marraskuuta 2014.
Airistola osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleella ”Mustelmat”, mutta karsiutui kilpailun karsinnoissa.
Airistola tekee itsensä lisäksi kappaleita myös muille artisteille. Joulukuussa 2016 Airistola julkaisi omakustanteisesti uuden ”Läpikulkumatkalla” -singlen, joka on osa vuonna 2017 järjestettävää Koko Suomi tanssii -kampanjaa. Helmikuussa 2018 hän julkaisi uuden singlen nimeltään The Light.
Vuonna 2019 Airistola julkaisi kaksi singleä, Habit ja Hold Up, jotka olivat singlelohkaisuja tulevalta vuoden 2020 EP:ltä. Tammikuussa 2020 Airistola julkaisi EP-levyn Habit. Se oli kunnianosoitus oikeille instrumenteille ja muusikoille. Huhtikuussa 2021 ilmestyi Airistolan uusi, elektonista skandipoppia sisältävän singlen I Wanna Feel.
115 Thyra
115 Thyra on melko suuri ja kirkas päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu S-luokkaan. Sen inklinaatio on melko suuri. Sen löysi James Craig Watson 19. huhtikuuta 1870. Asteroidi nimettiin Tanskan muinaisen hallitsijan, Thyran, mukaan.
Saksan yhdistynyt evankelisluterilainen kirkko
Saksan yhdistynyt evankelisluterilainen kirkko on kahdeksan saksalaisen maakirkon yhteenliittymä Saksassa. VELKD perustettiin 8. toukokuuta 1948 Eisenachissa korvaamaan kirkkojen yhteistyöorganisaationa toiminutta Saksan evankelisluterilaisten kirkkojen neuvostoa. Yhteenliittymän kirkkojen yhteenlaskettu jäsenmäärä on noin 8,4 miljoonaa. Yhteenliittymän tavoitteena on säilyttää ja edistää luterilaista uskonkäsitystä Saksassa.
Uskonkäsitys on kiteytetty luterilaisissa tunnustuskirjoissa, joista keskeisin on Augsburgin tunnustus ja Martti Lutherin  Vähä-Katekismus.
VELKDin perustajajäseninä olivat kymmenen silloisista kolmestatoista maakirkosta eli Baijeri, Braunschweig, Hampuri, Hannover, Lyypekki, Mecklenburg, Saksi, Schaumburg-Lippe, Schleswig-Holstein ja Thüringen. Eutin, Oldenburg ja Württemberg eivät liittyneet.
VELKDin päämaja sijaitsee Hannoverissa, missä toimii kirkon hallintojohtaja (tällä hetkellä Horst Gorski). Päämajasta johdetaan kirkon toimintaa. Lisäksi siellä toimii Luterilaisen maailmanliiton Saksan kansalliskomitea.
VELKDin jäsenet ja protestanttiset kirkot Saksassa
Saksan protestanttiset kirkot - mukaan lukien VELKD:n jäsenkirkot kuuluvat  Saksan evankeliseen kirkkoon, joka kokoaa yhteen vanhat luterilaiset,  reformoidut ja  yhdistyneet kirkot. 22 evankelista kirkkoa ovat Saksan maakirkkoja, joilla on keskenään täysi sakramentaalinen yhteys huolimatta tunnustuksellisista eroista. Opilliset painotukset vaihtelevat alueittain ja seurakunnittain.
VELKDin tehtävät ja organisaatio
VELKDin työ painottuu teologiaan, Jumalanpalvelukseen, yhteiskunnalliseen työhön ja ekumeniaan.
VELKD hallinto koostuu kirkkohallituksesta (Kirchenleitung), piispainkokouksesta" ja kirkolliskokouksesta (Generalsynode), jotka vastaavat kirkon toimintojen toteuttamisesta.
Kirkkohallitus
Johtavan piispan valitsee kirkolliskokous kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Uudelleenvalinta on mahdollinen. Johtavalla piispalla on toimivaltuuden kaikissa jäsenkirkoissa ja hän kirjoittaa kirkoille paimenkirjeitä. VELDin johtava piispa toimii myös Luterilaisen maailmanliiton Saksan kansalliskomitean puheenjohtajana.
VELKDin johtavat piispat
Saksan jaon aikana VELKD toimi koko Saksan alueella, jolloin siihen kuuluivat kirkot Saksan liittotasavallan ja Itä-Saksan puolella. 1960-luvulla yhteisten tehväien hoitaminen vaikeutui merkittävästi kylmän sodan ja kommunistisen järjestelmän asettamien rajoitusten vuoksi. Siksi Itä-Saksan kirkot muodostivat oman kirkkoalueen, jolle valittiin oma johtava piispa aina Saksan yhdistymiseen vuoteen 1991 saakka. Johtavia piispoja Itä-Saksassa olivat:
Piispainkokous
Piispainkokous koostuu kolmestatoista jäsenestä. Siihen kuuluvat jäsenkirkkojen piispat sekä viisi muuta jäsentä. Puheenjohtajana toimii VELKDin johtava piispa. Piispankokous kokoontuu kaksi kertaa vuodessa. Sen tehtävänä on valmistella esityksiä ja päättää muun muassa kirkkojärjestyksestä ja jumalanpalvelusjärjestyksestä.
Kirkolliskokous
Kirkolliskokous säätää kirkkolain. Kirkolliskokous valitaan joka kuudes vuosi ja se kokoontuu kerran vuodessa. Kirkolliskokouksessa on 62 jäsentä, joista 54 on valittu jäsenkirkkojen kirkolliskokousjäsenten keskuudesta ja muut ovat johtavan piispan tehtäväänsä kutsumia. Kirkkolliskokouksen puheenjohtajisto valitaan kokouksen järjestäytymisistunnossa. Kirkkolliskokouksen puheenjohtajana toimii Dirk Veldtrup Hannoverista.
Manuel Cardoso (pyöräilijä)
Manuel Antonio Cardoso Leal (s. 7. huhtikuuta 1983 Paços de Ferreira) on portugalilainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän edusti ammattilaisuransa alkuvuosina portugalilaisjoukkueita Carvalhelhos-Boavista (2006), Riberalves-Boavista (2007) ja Liberty Seguros (2008–2009). Kaudella 2010 hän ajoi espanjalaisessa Footon-Servetto-tallissa, 2011 yhdysvaltalaisessa Team RadioShackissa, 2012–2013 espanjalaisessa Caja Ruralissa, 2014 portugalilaisessa Banco BIC - Carmimissa ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 portugalilaisessa Tavira-joukkueessa.
Saavutuksia
Lähteet:Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Antti Wiklund
Antti Wiklund (vuoteen 1905 Kursanoff, 1884 Viipuri – 23. heinäkuuta 1924 Lappeenranta ) oli suomalainen pikaluistelija.
Viipurin Luisteluseuraa edustanut Antti Wiklund voitti Trondheimin MM-kisoissa 1907 1 500 metrin luistelun ajalla 2.33,0 ja sijoittui kaikilla matkoilla kolmen parhaan voittoon. Hän oli kilpailujen toiseksi paras luistelija Gunnar Strömsténin jälkeen, mutta mitaleita ei vielä tuolloin jaettu. Jakamatta jäi mestaruuskin, koska yksikään luistelija ei pystynyt mestaruuteen vaadittavaan kolmeen matkavoittoon.
Suomen-mestaruuskilpailuissa Wiklund voitti 1 500 metrin kilpailun vuonna 1907. Hänen aikansa oli 2.32,8. Seuraavana vuonna hän voitti 1 500 m ajalla 2.39,2 ja 5 000 m, jossa hänen voittoaikansa oli 9.26,8. Tämä samalla tiesi Suomen-mestaruutta yleiskilpailussa.
Autonkuljettajana työskennellyt Wiklund teki itsemurhan 40-vuotiaana heinäkuussa 1924. Hänellä oli puoliso ja kaksi lasta. Wiklund on haudattu Viipuriin Tammiston hautausmaalle.
Otso Kukkonen
Otso Heikki Kukkonen (12. heinäkuuta 1928 Kajaani – 18. toukokuuta 2021 Kajaani ) oli suomalainen toimittaja, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti vuodelta 1953. Hän oli Kainuun Sanomien päätoimittaja vuodesta 1955 ja sai professorin arvonimen 1981.
Hänen isänsä oli kirjailija Jussi Kukkonen.
HMS Calcutta (D82)
HMS Calcutta (viirinumero D82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan, mutta se palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1917 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 18. lokakuuta 1917. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1918 ja valmistui 21. elokuuta 1919. Se otettiin palvelukseen 24. elokuuta.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin 8. kevyen risteilijäviirikön lippulaivaksi Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus oli huollossa toistuvasti ja palasi huolloista lippulaivaksi kesäkuussa 1921, syyskuussa 1923 ja toukokuussa 1926.
Aluksen reservissä olo ei ollut kuitenkaan pelkkää toimettomuutta, vaan se suoritti erilaisia tukitoimintoja kuten majoitusta. Alus siirrettiin 1938 Chathamin telakalle ilmatorjuntaristeilijäksi muuttamista varten. Muutostyöt valmistuivat heinäkuussa 1939.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alkaessa Calcutta palveli Humberin osastossa. Alus osallistui Norjan taisteluihin huhtikuusta 1940, kunnes siirrettiin toukokuussa Ranskan rannikolle tukemaan Dunkerquen evakuointia, jonka aikana alus evakuoi 1856 sotilasta.
Alus oli 25. kesäkuuta 1940 yhdessä Kanadan laivaston hävittäjien HMCS Fraserin ja HMCS Restigouchen kanssa evakuoimassa Bordeauxista saarroksiin jääneitä 4 000 pakolaista. Alusten saapuessa Calcutta ja Fraser törmäsivät kovassa merenkäynnissä, jolloin Fraser hajosi kolmeen osaan. Törmäyksessä risteilijällä sai surmansa 19 miehistönjäsentä ja Fraserin upotessa menetti henkensä 45 miehistönjäsentä.
Elokuun lopulla alus siirrettiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan osana operaatio Hatsia yhdessä HMS Illustriousin ja HMS Coventryn kanssa.
Italian armeijan hyökättyä Egyptiin Välimeren laivasto suoritti maavoimien tukemiseksi useita rohkeita hyökkäyksiä Italian maavoimien varikkoja ja joukkojen keskittymiä vastaan. Laivasto-osasto, jossa olivat taistelulaiva HMS Valiant, tukialus HMS Illustrious, raskas risteilijä HMS Kent, ilmatorjuntaristeilijät Calcutta ja Coventry sekä seitsemän hävittäjää, hyökkäsi 16. syyskuuta Benghaziin.
Alus upposi 1. kesäkuuta 1941 osallistuessaan Kreetan evakuointeihin ilmahyökkäyksessä noin 100 merimailia Aleksandriasta. Aluksen miehistö evakuoitiin Coventryyn.
The Red Light District
The Red Light District on rap-artisti Ludacrisin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 7. joulukuuta 2004. Albumin julkaisivat Disturbing tha Peace ja Def Jam Recordings.
Pentti Mustonen
Laitahyökkääjänä pelannut Mustonen edusti koko uransa ajan Kajaanin Palloilijoita vuosina 1947–1959, jotka se kautta 1953 lukuun ottamatta vietti 1. divisioonassa. Mustonen teki 82 maalia, joista yhdeksän syntyi KaPan ainoalla mestaruussarjakaudella. Mustonen valittiin myös Suomen maajoukkueeseen, jossa hän pelasi vuosina 1951–1956 kaksi A- ja neljä B-maaottelua.
Nichiren-buddhalaisuus
pienoiskuva|Nichirenia esittävävä patsas Nichiren-buddhalaisuus on japanilaisen munkki Nichirenin mukaan nimetty buddhalaisuuden suuntaus, joka sai alkunsa 1200-luvulla. Nykyisin Nichiren-buddhalaisuus on useiden koulukuntien kokonaisuus, johon kuuluu myös ns. uususkontoja, kuten Sōka Gakkai, Reiyūkai ja Risshō Kōsei Kai. Vuonna 2001 Nichiren-buddhalaisia laskettiin olevan noin 17 miljoonaa. Lukuun eivät sisälly Sōka Gakkain jäsenet. Nichiren-buddhalaisuus on Japanin suurin buddhalaisuuden suuntaus.
Nichiren-buddhalaisuuden eri muodoilla on ollut huomattava vaikutus Japanin historiaan ja yhteiskuntaan. Nichiren-buddhalaisuudelle on tunnusomaista Lootus-sutran merkityksen korostaminen. Nichiren-buddhalaisuus opettaa, että jokaisessa ihmisessä on buddhaluonto ja täten mahdollisuus valaistumiseen jo tässä elämässä. Varsinkin Japanissa on toisinaan väitetty Nichiren-buddhalaisuuden poikkeavan muista buddhalaisista koulukunnista myös siinä suhteessa, että osa Nichiren-buddhalaisista koulukunnista suhtautuu hyvin kielteisesti buddhalaisuuden muiden haarojen opetuksiin ja hyväksyy ns. sisälähetystyön eli muiden buddhalaisten käännyttämisen Nichiren-buddhalaisuuteen.
Pretty Hate Machine
Pretty Hate Machine (tunnetaan myös nimellä Halo 2) on yhdysvaltalaisen industrial/vaihtoehtorock-yhtyeen Nine Inch Nailsin vuonna 1989 julkaistu debyyttialbumi. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa.
Historia
Pretty Hate Machinen juuret ulottuvat yhtyeen perustamisvuoteen 1988. Trent Reznor nauhoitti Clevelandin Right Track -studiossa demokappaleita ollessaan paikassa töissä. Demokappaleet saivat hyvää vastakaikua ja Reznor sai sopimuksen TVT Recordsilta.
Albumi julkaistiin vuoden 1989 lokakuussa ja singlet ”Head Like a Hole”, ”Down in It” ja ”Sin” saivat radiosoittoa ja yhtye aloitti albumin pohjalta suuren livekiertueen, joka kesti vuoden 1991 syksylle saakka.
Ristiinnaulitseminen Filippiineillä
Ristiinnaulitseminen Filippiineillä on joidenkin Filippiinien roomalaiskatolisten ylläpitämä perinne, jossa uskovaiset eläytyvät Kristuksen kärsimyksiin ristillä antamalla ristiinnaulita itsensä pitkänäperjantaina. San Fernandon lähellä vietettävässä perinteessä katolinen hurskaus yhdistyy kansanuskomuksiin. Ristiinnaulitsemisen lisäksi jotkut kristityt ruoskivat, viiltelevät lasinpaloilla ja hakkaavat toisiaan bambukepeillä Jeesuksen kärsimyksen muistoksi.
Ristiinnaulitseminen
Naulaamisen tekevät roomalaisiksi sotilaiksi pukeutuneet miehet. Toimenpiteessä käytetään oikeita nauloja. Ristiinnaulitut nostetaan riippumaan naulatuista käsistään ja joskus myös jaloistaan muutamiksi minuuteiksi. Monissa kylissä osallistuminen on rajattu vain paikallisille asukkaille sen jälkeen kun jotkut ulkomaalaiset osallistuivat tapahtumaan vääristä syistä.
Kritiikki
Roomalaiskatolinen kirkko ja terveysviranomaiset ovat puhuneet perinnettä vastaan, mutta joka vuosi toistuvaan tapahtumaan tulee aina paljon osallistujia ja katsojia. Osallistujat uskovat, että tapa auttaa heitä sovittamaan syntejään, saamaan ihmeparantumisen vaikeaan sairauteen tai kiittämään jo saaduista armolahjoista. Kirkko ei hyväksy perinnettä, muttei myöskään pyri estämään sitä. Rituaalissa ristiinnaulittavalta menee runsaasti verta ja paikalle järjestetään usein sairaanhoitajia sekä ambulansseja.
Pierre Messmer
Ranskan antauduttua Saksalle 1940 Messmer matkusti Lontooseen ja liittyi Charles de Gaullen Vapaan Ranskan joukkoihin. Hän taisteli Libyassa, Egyptissä ja oli mukana vapauttamassa Pariisia.
Toisen maailmansodan jälkeen Messmerilla oli lukuisia tehtäviä Ranskan siirtomaissa Afrikassa. Hän toimi Indokiinan siirtomaahallinnon tehtävissä 1947–1949, Mauritanian kuvernöörinä 1952–1954 ja Norsunluurannikon kuvernöörinä 1954–1956, sitten Kamerunin ylikomissaarina kunnes päätti siirtomaauransa toimimalla 1958–1960 Ranskan Länsi-Afrikan kuvernöörinä. Hän oli de Gaullen läheinen liittolainen ja armeijoiden ministeri 1960–1969, johon aikaan sijoittivat Algerian sodan päättyminen ja Ranskan nousu ydinasevallaksi. Hän oli myöhemmin pääministeri Pompidoun alaisuudessa.
Messmer seurasi Maurice Schumannia Ranskan akatemiassa (tuoli 13) vuonna 1999.
Secret Service
Secret Service on ruotsalainen Pop/uuden aallon yhtye. Yhtyeen todennäköisesti tunnetuin kappale on Flash in the Night. Yhtyeen perustivat vuonna 1979 vokalisti Ola Håkansson, kosketinsoittaja Ulf Wahlberg, kitaristi Tonny Lindberg, basisti Leif Paulsén ja rumpali Leif Johansson. Yhtyeen ensimmäinen single ”Oh Susie” nousi Ruotsin listan ykköseksi. Samanniminen albumi, joka sisälsi toisen hitin ”Ten o’clock postman” sijoittui listalla sijalle 7 ja myi kultaa.
Secret servicen kansainvälinen saundi kiinnosti myös Ruotsin rajojen ulkopuolella, erityisesti pohjoismaissa, mutta singlet nousivat TOP-10:iin myös Saksassa. Yhtyeen suurimmaksi menestykseksi osoittautui vuonna 1982 julkaistu ”Flash in the night”, josta tuli TOP-10-hitti Ruotsissa, Suomessa, Norjassa ja Ranskassa. Kappale löytyy bändin kolmannelta pitkäsoitolta ”Cutting corners”, joka viihtyi Suomenkin virallisella listalla 20 viikkoa, korkeimmillaan sijalla 12. Myös syntikkapopin vaikutukset karistellut viides albumi ”When the night closes in” nousi Suomessa listoille. Secret servicen taru päättyi vuoteen 1987, kun he julkaisivat kuudennen pitkäsoittonsa ”Aux deux magots”.
Shanghain ghetto
Pakolaiset asuivat kaupungin köyhimmässä ja ahtaimmassa osassa. Paikalliset juutalaiset ja yhdysvaltalaiset juutalaisjärjestöt avustivat asukkaita lähettämällä ruokaa ja muita tarvikkeita. Japanilaisviranomaiset asettivat alueelle asteittain kasvaneita rajoituksia, mutta ghettoa ei ikinä rajattu muurein. Myöskään alueella asuneet kiinalaiset eivät muuttaneet pois.
Deadlock (elokuva)
Deadlock on vuonna 2007 valmistunut kaitafilmille kuvattu suomalainen harrastelijatoimintaelokuva. Elokuva kertoo kolmesta ystävyksestä jotka noutavat keskeltä erämaata asiakirjoja ja joutuvat pakenemaan henkensä edestä toista samoja asiakirjoja tavoittelevaa ryhmää.
Elokuvan alkuperäinen pituus on 40 minuuttia ja siitä on olemassa 24 minuutin mittainen TV-versio, jonka ensiesitys Suomen televisiossa FST5-kanavalla 9. syyskuuta 2009. Syksyllä 2008 lyhytelokuva sai Kroatiassa Trash Film Festival -juhlilla parhaan toimintaelokuvan Golden Chainsaw -palkinnon.
Akseli Einola
thumb|upright|Akseli Einola Akseli Eino Einola (27. syyskuuta 1894 Viipuri – 18. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen jääkäri ja taiteilija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Viktor Einola ja Iida Sutela. Hänen puolisonsa oli Ester Blomqvist. Einola kävi viisi luokkaa Viipurin suomalaista lyseota sekä Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun Helsingissä.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Akseli Einola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet siirrettiin 30. syyskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja 25. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, josta hänet päästettiin siviilityöhön 19. helmikuuta 1917.
Taide
Akseli Einola kuvitti opetustauluja, lasten- ja nuorten kirjoja sekä oppikirjoja. Hän oli tuottelias sekä taidemaalarina että taidegraafikkona. Vaikka Einola teki öljymaalauksia ja akvarelleja, hänen parhaimmat työnsä ovat metalligrafiikkaa. Akseli Einola kirjoitti myös satukirjoja ja oli kuvittajana sanoma- ja aikakauslehdissä. Einolan grafiikantöissä on nähtävissä aikakaudelle tyypillistä realistista ilmaisua. Akseli Einola oli yksi vuonna 1909 ilmestyneen kotimaisen eläinkuvaston kuvittajista.
Wonambi
Wonambi saalisti saaliinsa väijymällä sitä ja sitten kuristamalla.
Wonambin nimi tulee aboriginaalien myyteistä, samoin kuin Quinkanan nimi.
Ruusumajassa
Ruusumajassa on suomalaisen 500 kg lihaa -yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1986.
Kappaleet
Sanat: A1, B5 - Einari Vuorela; A2, A6 - Pär Lagerkvist (suom. A2 - Elina Vaara, A6 - Lauri Viljanen); A3, B3 - Aaro Hellaakoski; A4, A5, B1, B4 - Uuno Kailas; B2 - Maritta Kuula
Sävellykset: Maritta Kuula / Kauko Röyhkä, paitsi A4, B4 - Kuula / Lihavisto / Röyhkä ja B5 - Maritta Kuula
S-25 Berkut
S-25 Berkut ( ”maakotka”) on Neuvostoliitossa kehitetty ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmän NATO-raportointinimi on SA-1 Guild. S-25-ohjuspuolustusjärjestelmä oli ensimmäinen Neuvostoliitossa käyttöön otettu ilmatorjuntaohjus, ja sitä käytettiin vain Moskovan ilmapuolustuksessa. Liikuteltavaa S-75-ohjusta käytettiin Neuvostoliiton muuhun ilmapuolustukseen. S-25 oli käytössä 1980-luvulle asti, jolloin se korvattiin uudemmilla S-300P-ohjuksilla.
Tausta
Neuvostoliitto panosti toisen maailmansodan jälkeen runsaasti voimavaroja ilmapuolustuksen kehittämiseen. Erityisenä vaarana pidettiin strategisten pommikoneiden hyökkäyksiä, olihan Yhdysvalloilla atomipommi ja sen kuljettamiseen soveltuvia koneita. Neuvostoliitossa kehitettiinkin uusia suihkuhävittäjiä (MiG-15, MiG-17, Jak-23), mutta korkeatorjunta aiheutti huolta uusimpienkin hävittäjäkoneiden lakikorkeuden jäädessä 14–15 kilometriin ja tehokkaan toimintakorkeuden 12 kilometriin. Josif Stalin antoi 9. elokuuta 1950 käskyn ryhtyä kehittämään Moskovan suojaamiseksi korkeatorjuntaan soveltuvaa ilmatorjuntaohjusjärjestelmää kaikin voimavaroin. Kehittämistyön johtaminen annettiin kenraalieversti V. M. Ryabikovin harteille ja projektin valvonta NKVD:n päällikön Lavrenti Berijan käsiin. Berijan pojan Sergo Berijan johtama SB-1-suunnittelutoimisto (myöhemmin KB-1) sai vastuun teknillisestä suunnittelusta. Kenraalimajuri P. N. Kuksenko nimettiin suunnitteluvastaavaksi.
Suunnittelu
Berkut-järjestelmän vaatimukseksi asetettiin 1 000 pommikoneen hyökkäyksen torjunta Saksan toisen maailmansodan suurpommitusten mukaisesti, vaikka suurpommitukset eivät enää ydinaseiden aikakaudella kuuluneet Yhdysvaltojen doktriiniin Neuvostoliittoa vastaan. Teknillisiksi vaatimuksiksi määritettiin 35 kilometrin torjuntaetäisyys 3–25 kilometrin korkeudella lievästi yliääninopeudella (1 250 km/h) lentävää maalia vastaan. Yhden ohjusyksikön piti pystyä tulittamaan 20 maalia yhtä aikaa. Järjestelmän kehittämisessä otettiin mallia Saksalaisten Wasserfall-ohjuksen perusteella tehdyistä R-101- ja R-102-ohjusprojekteista sekä Rheintochter-ohjuksesta tehdystä R-103:sta. Saksalaiset asiantuntijat olivatkin mukana kehitystyössä aina vuoteen 1953 asti.
R-113-ohjus, lopullisesti V-300, oli nestemäistä polttoainetta käyttävällä rakettimoottorilla varustettu komento-ohjattu ilmatorjuntaohjus. Ohjuksessa oli herätesytytin ja se laukaistiin pystysuoraan. Tulenjohtojärjestelmään kuului B-200-tutka, ja se perustui Wasserfallin Strassburg–Kehl-järjestelmän huomattavasti parannettuun versioon. Kaukovalvontatutkana oli A-100 ja järjestelmän ”aivoina” oli analoginen BESM-laskin. Jotta 20 yhtäaikaisen maalin tulittaminen onnistuisi yhdellä yksiköllä, B-200-tutka kehitettiin sektorikeilauksella toimivaksi monitoimitutkaksi. Näitä tutkia oli yhteensä 56. V-300-ohjuksen koeammuntoja tehtiin vuosina 1951–1952, ja koko järjestelmän testauksia 1952–1953. Sarjatuotantoversio testattiin vuonna 1954, ja lopullisesti järjestelmä hyväksyttiin sotavarustukseen 7. toukokuuta 1955 nimekkeellä S-25. Suunnitteluvaiheen aikana tapahtui huomattavia organisaatiomuutoksia vuonna 1953 Stalinin kuoleman jälkeen, jolloin Lavrenti Berija pidätettiin ja Sergo Berija menetti asemansa.
Palveluskäyttö
S-25 Berkut -järjestelmä oli pääosin kiinteä, ja se ryhmitettiin Moskovan ympärille kahteen torjuntakehään. Puolustus oli tasavahva joka ilmansuuntaan ilman painopistettä. Ulompi kehä rakennettiin 60–100 kilometrin etäisyydelle Kremlistä ja sisempi 35–50 kilometrin etäisyydelle. Kaupungin ympärille rakennettiin järjestelmää varten uudet kehätiet, joita ei löytynyt kartoista, osin saksalaisten sotavankien avulla. Teiden varrelle rakennettiin kantalinnoitetut ohjusasemat, tutka-asemat, varastot, johtokeskukset ja kasarmit. Sisemmällä kehällä oli 22 ilmatorjuntarykmenttiä torjuntasektorin leveyden ollessa 15 kilometriä, ulommalla kehällä oli 34 rykmenttiä sektorin leveyden ollessa 13 kilometriä. Torjuntasektorit olivat 60°, mikä johtui kiinteästä B-200-tulenjohtotutkan keilan leveydestä. Sektorista ulos lentävää maalia ei pystytty seuraamaan. Rykmenteissä oli kaksi ohjuspatteria, joissa kummassakin 10 laukaisualustaa. Jokaisella laukaisualustalla oli kolme ohjusta, ja koko järjestelmän teoreettinen maksimikyllästysraja oli 1 120 yhtäaikaisen maalin tulittaminen. Laveteilla saattoi olla laukaisuvalmiita ohjuksia yhteensä 3 360 kappaletta. Ohjukset oli sijoitettu 1–4 kilometrin etäisyydelle tutkan etusektoriin.
Moskovan ilmapuolustuksesta ja S-25-järjestelmän käytöstä vastasi 1. erikoisilmapuolustusarmeija, johon kuului neljä armeijakuntaa, joista kukin vastasi 90° sektorista. Ilmapuolustusarmeijaan kuului noin 30 000 sotilasta kenraalieversti K. Kazakovin johdossa. Rykmenttien miesvahvuus oli noin 500 miestä. Armeijalla oli varastoissaan 5 000 ohjusta, 1 000 kullakin armeijakunnalla sekä armeijan oma varasto. Ohjuksista vähintään 100 oli aina käyttövalmiina. Tarvittavan henkilöstömäärän kouluttaminen oli vaativa tehtävä, pelkästään kadettien koulutus S-25-järjestelmälle kesti kolme vuotta. Taistelupäivystys aloitettiin 1956 ensimmäisten ohjuksien saapuessa tuliasemiin ja operatiivinen valmius saavutettiin vuonna 1957.
Myöhemmät vaiheet
Moskovan ohjuspuolustusjärjestelmä oli mittava kokonaisuus, mutta myös hyvin kallis. Nikita Hruštšov nimitti sitä ”Moskovan paaluaitaukseksi”. Järjestelmän käyttöä kuitenkin jatkettiin ja sitä paranneltiin. Ohjuksia oli käytössä eri malleja, alkuperäiset 205 ja 207, vuonna 1957 käyttöön otettu ydinkärjellä varustettu 207T (”Tatjana”), tavallisella taistelukärjellä varustettu 217 ja ydinkärkinen 218. B-200-tutka varustettiin liikkuvan maalin ilmaisulla. Uudistettu S-25M-järjestelmä nosti torjuntaetäisyyden 40 kilometriin ja torjuntakorkeuden 30 kilometriin; se otettiin käyttöön vuonna 1961. Myöhempi S-25MR nosti torjuntaetäisyyden 59 kilometriin ja maalin nopeuden aina 4 300 km/h. Lisäksi oli mahdollista ampua kolme ohjusta samaa maalia kohti. Kiinteää S-25-järjestelmää yritettiin muuttaa liikkuvaksi asentamalla ohjus tela-alustalle ”Lisa”, mutta hanke ei toteutunut. Järjestelmä oli käytössä aina 1980-luvulle asti, jolloin se korvattiin uudemmalla S-300P-ohjusjärjestelmällä.
1947
Vuosi 1947 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Lokakuu–joulukuu
thumb|[[Bell X-1 lennossa]]
Year of the Dog... Again
Year of the Dog... Again on newyorkilaisen rap-artisti DMX:n kuudes studioalbumi. Albumilta on julkaistu singlet Give 'Em What They Want, We in Here ja Lord Give Me A Sign. Albumi oli DMX:n ensimmäinen, joka ei noussut julkaisuviikollaan Yhdysvaltojen albumilistan ykköseksi.
Metra
Metra voi tarkoittaa:
Vähin III hallitus
Vähin III hallitus oli Viron tasavallan hallitus, joka toimi 498 päivää 6. marraskuuta 1995–17. maaliskuuta 1997. Hallitus muodostui "Kokoomuspuolueen ja Maalaisväestön liitto" -vaaliliitosta ja joulukuuhun 1996 saakka myös Reformipuolueesta.
Gunnar Myrttinen
Gunnar Myrttinen (14. lokakuuta 1922 – 31. lokakuuta 2004) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Myrttinen edusti urallaan Porvoon Weikkoja TUL:n sarjoissa ja 1. divisioonassa vuosina 1940–1948 sekä Kiffeniä mestaruussarjassa 1949–1953. Hän voitti Kiffenissä SM-pronssia 1949. Kaikkiaan Myrttinen pelasi viiden kauden aikana 80 mestaruussarjaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Myrttinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1948–1952 kolme maaottelua.
Belgian edustajainhuone
Belgian edustajainhuone on Belgian parlamentin alahuone, jossa on 150 edustajaa. Jäsenet valitaan joka viides vuosi parlamenttivaaleissa. Vaalipiirejä on 11 ja käytössä on listavaalijärjestelmä. Kahdeksassa vaalipiirissä on 5%:n äänikynnys. .
Pysyviä valiokuntia on 11. Näiden lisäksi väliaikaisia valiokuntia voidaan perustaa esim. jotain tiettyä lakialoitetta varten.
Edustajat
Sekä Flanderille että Vallonialle on kiintiöity määrä paikkoja edustajainhuoneessa: 88 Flanderille ja 62 Vallonialle. Saksankielisille alueille tai Brysselille ei ole omia kiintiöpaikkoja.
Edustajien tulee olla vähintään 18-vuotiaita Belgian kansalaisia, jotka asuvat maassa ja joilla on täydet poliittiset oikeudet.
Historia
Aiemmin parlamentissa oli 212 jäsentä.
Viimeisimmät vaalit
Viimeisimmät vaalit pidettiin 26 toukokuuta 2019. Pääministeriksi nousi ensin Charles Michel, mutta kun tämä valittiin myöhemmin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi, tilalle nimitettiin Sophie Wilmès. Edustajainhuoneen puhemieheksi (ran. Président, holl. Voorzitter) on Patrick Dewael.
Wilmès sai muodostettua hallituksen kuuden tukipuolueen avulla, jotta maassa olisi virallisesti hallitus koronakriisin aikana. Syyskuussa 2020 saatiin muodostettua seitsemän puolueen hallituskoalitio, johon kuuluvat sosialistit, Socialistische Partij Anders, reformiliike, Open VLD, Ecolo, vihreät ja flaamien kristillisdemokraatit. Uudeksi pääministeriksi nousi Alexander De Croo. . Uusi hallitus sai lempinimekseen Vivaldi.
Paluu tulevaisuuteen (animaatiosarja)
Paluu tulevaisuuteen on Paluu tulevaisuuteen -trilogian elokuviin perustuva Emmy-palkittu animaatiosarja. Sitä esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 1991-1993. Televisiosarjassa on 26 jaksoa ja kaksi tuotantokautta. Alkuperäinen esityskanava oli CBS.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2006
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2006 olivat historian 11. maailmanmestaruuskilpailut ja kuudennet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Ruotsissa. Mukana oli yhteensä 26 maata kolmessa eri sarjassa. Edellisten maailmanmestaruuskilpailujen tapaan C-sarja pelattiin Espanjassa. Mestaruuden vei kuudennen kerran peräkkäin Ruotsi, toiseksi tuli Suomi ja kolmanneksi Sveitsi.
Turnaus oli sinänsä historiallinen, koska ensimmäistä kertaa salibandyn maailmanmestaruuskisojen historiassa Ruotsi menetti pisteen pelatessaan Sveitsiä vastaan tasan. Myös loppuottelun ratkaisu jouduttiin historiallisesti hakemaan jatkoajalla.
C-sarja
Puola nousi B-sarjaan.
B-sarjan loppuottelu (sijat 11-12)
Viro nousi A-sarjaan.
Will Eisner
William Erwin "Will" Eisner (6. maaliskuuta 1917 – 3. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä sarjakuvan kehittäjistä. Hänen tunnetuin sarjakuvansa on rikossarja The Spirit, mutta sen lisäksi hän piirsi ja kirjoitti useita sarjakuvaromaaneja, jotka sijoittuivat hänen oman lapsuutensa tavoin New Yorkin juutalaissiirtolaisten vuokrakasarmeihin.
Elämä
Will Eisner syntyi Brooklynissa, New Yorkissa juutalaiseen siirtolaisperheeseen. Juutalaisuus ja elämä New Yorkin slummeissa on ollut hänen sarjakuviensa pitkäaikaisia teemoja. Hänen ensimmäiset sarjakuvansa julkaistiin lehdessä WOW What a Magazine! Lehden mentyä konkurssiin Eisner perusti Jerry Igerin kanssa Eisner-Iger Studion. Se tuotti eri aiheisia ja tyylisiä sarjakuvia. He palkkasivat nuoria sarjakuvapiirtäjiä (Bob Kane, Lou Fine, Jack Kirby), joista monet menestyivät sarjakuvapiirtäjinä. Eisner itse piirsi sarjakuvaa Hawk of the Seas. Eisner osallistui sellaisten sarjakuvien kuten Sheena, Queen of the Jungle, Dollman ja Blackhawk luomiseen.
Vuonna 1939 Will Eisner jätti studion ja meni töihin yritykseen Quality Comics Group. Siellä sai alkunsa The Spirit (1940), hänen tunnetuin sarjakuvansa. Sitä julkaistiin 16-sivuisessa sanomalehdissä ilmestyvässä sarjakuvaliitteessä. Sankari oli naamioitu, kuolleeksi luultu etsivä Denny Colt. Graafisesti upeasta ja sarjakuvan rajoja kokeilevasta Spiritistä tuli niin suosittu, että liite sai nimen The Spirit Section. Parhaimmillaan tätä liitettä julkaistiin 20 sanomalehdessä.
Vuonna 1942 Will Eisner kutsuttiin Yhdysvaltain armeijan palvelukseen. Siellä hän piirsi julisteita ja sotilaille tarkoitettuja opetussarjakuvia. Palattuaan armeijasta hän jatkoi Spiritin piirtämistä ja kirjoittamista yhteistyössä sellaisten nuorten kuvataiteilijoiden kuin Jules Feiffer ja Wally Wood kanssa. Spirit ilmestyi vuoteen 1952 asti.
Will Eisner perusti yrityksen American Visuals Corporation. Se tuotti sarjakuvia, pilapiirroksia ja kuvituksia sekä opetus- että kaupallisiin tarkoituksiin. Spiritin piirtämisen Eisner lopetti. Suomessa Spiritiä on julkaistu kokooma-albumeina ja sarjakuvalehdissä (Mustanaamio, Tapiiri, Black Special).
Eisner julkaisi myös sarjakuvan teoriaa käsittelevät teokset Comics and Sequential Art ja Graphic Storytelling. Eisner opetti School of Visual Artsissa. Will Eisner menehtyi sydämen ohitusleikkauksen komplikaatioihin. Eisner oli kuollessaan 87-vuotias. Vuosittain jaetaan Will Eisner -sarjakuvapalkinnot hänen kunniakseen.
Georg Leber
thumb|Georg Leber vuonna 1973. Georg Leber (7. lokakuuta 1920 – 21. elokuuta 2012) oli saksalainen poliitikko.
Leber syntyi Obertiefenbachissa, lähellä Limburg an der Lahnia. Palveltuaan toisen maailmansodan aikana Saksan ilmavoimissa, Luftwaffessa, hän liittyi vuonna 1947 Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Hän oli Saksan liittopäivien jäsenenä vuosina 1957–1983. Leber toimi muun muassa Saksan puolustusministerinä 1972–1978.
Leber kuoli pitkän sairauden jälkeen elokuussa 2012.
Fagersta
Fagersta on samannimisen Fagerstan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 11 130 asukasta.
Fagersta oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Media
Paikallislehti Fagersta-Posten ilmestyy kolmesti viikossa.
Vjatsko
Vjatsko (Wlatzko von Polotzk ) Koknesin (Kokenhusen, Kukenois) ruhtinas taisteli saksalaisia ristiretkeläisiä vastaan, mutta joutui häviölle ja kuoli 1224 Tarton linnan valtauksen yhteydessä.