cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Garth Snow
Maaliskuussa 1998, ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, Flyers kauppasi Snow'n Vancouver Canucksiin vaihdossa Sean Burkeen. Snow sai Canucksissa ykkösmaalivahdin aseman kaudeksi 1998–99, jolla hän edusti Vancouveria yhteensä 65:ssä NHL:n runkosarjaottelussa torjuntaprosentilla 90 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 2,93. Seuraavalla kaudella Canucksilla ei ollut selkeää ykkösvahtia, Snow'lle kertyi otteluja yhteensä 32 ja Félix Potvinille 34. Canucks-pestinsä päättymisen jälkeen Snow teki syksyllä 2000 sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa, jossa pelasi vain yhden kauden. Kesällä 2001 hän siirtyi vapaana pelaajana New York Islandersiin, jossa pelasi viimeiset neljä NHL-kauttaan. Ensimmäisillä kahdella Islanders-kaudellaan hän jakoi torjuntavastuun pääasiassa Chris Osgoodin kanssa ja kahdella jälkimmäisellä Rick DiPietron kanssa. Tilastojen perusteella hänen Islanders-vuosiensa ja samalla koko NHL-uransa paras kausi oli kausi 2002–2003, jolla hän pelasi yhteensä 43 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 91,8 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 2,31. NHL-kauden 2004–2005 peruunnuttua työsulun vuoksi, hän pelasi myös vuoden SKA Pietarin riveissä Venäjällä.
Snow päätti pelaajauransa kauden 2005–2006 jälkeen siirryttyään heinäkuussa 2006 New York Islandersin GM:ksi tehtävässä vain runsaan kuukauden toimineen Neil Smithin tilalle. Snow pelasi NHL-urallaan yhteensä 368 runkosarjaottelua ja 20 pudotuspeliottelua.
Snow edusti urallaan maataan kaksissa lajin aikuisten arvokisoissa, Lillehammerin olympialaisten kiekkoturnauksessa vuonna 1994 ja Sveitsissä vuonna 1998 järjestetyissä MM-kilpailuissa. Hänelle kertyi molemmissa turnauksissa viisi ottelua.
Juha Vikatmaa
Juha Ville Vikatmaa (17. toukokuuta 1941 Helsinki – 2. joulukuuta 1974 Kustavi) oli suomalainen poliitikko ja kokoomuslainen kansanedustaja.
Elämä
Vikatmaa valmistui ylioppilaaksi vuonna 1960, oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1964 ja lisensiaatiksi 1966 sekä sai varatuomarin arvon vuonna 1968. Oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1970 väitellyt Vikatmaa toimi kokoomuksessa niin kutsuttujen remonttimiesten ideologisena johtajana. Tämän mukaisesti hän pyrki aktiivisesti luomaan kontakteja neuvostoliittolaisiin ja muun muassa Feliks Karasevin tapauksessa onnistui. Kansanedustajana Vikatmaa edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Kun eduskunta oli vuonna 1973 hyväksynyt poikkeuslain presidentti Urho Kekkosen toimikauden pidentämiseksi, Vikatmaa vaati Kokoomuksen puheenjohtajaa Harri Holkeria erottamaan puolueesta poikkeuslakia vastustaneet oikean laidan edustajat, muiden muassa Tuure Junnilan, Pentti Mäki-Hakolan ja Raimo Ilaskiven siinä kuitenkaan onnistumatta.
Poliittisen uransa ohella Vikatmaa toimi rikos- ja prosessioikeuden apulaisprofessorina Turun yliopistossa vuodesta 1972. Vikatmaan lupaava ura katkesi yllättäen itsemurhaan vuonna 1974.
Yksityiselämä
Juha Vikatmaan toinen puoliso (vuodesta 1973) oli lastenlääkäri Eeva Kuuskoski, josta tuli myöhemmin myös tunnettu poliitikko ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton pääsihteeri.
Taivaannapa
pienoiskuva|300x300px|Eteläinen ja pohjoinen taivaannapa sekä niiden suhde maan kiertoakseliin, ratatasoon ja [[Akselin kaltevuus|akselin kaltevuuteen.]] Pohjoinen ja eteläinen taivaannapa ovat taivaalla kohdat, joissa maan kiertoakselin ajateltu jatke lävistää kuvitteellisen taivaankannen, jonka mukana tähdet näennäisesti kiertävät. Maapallon pohjois- tai etelänavalta katsottuna vastaava taivaannapa on suoraan yläpuolella.
Napatähti
thumb|upright|Pitkän valotuksen kuvassa näkyy selvästi napatähden paikallaan pysyminen. Napatähti on näkyvä, varsinkin hyvin selvä, tähti, joka on suunnilleen Maan pyörimisakselin kanssa linjassa, eli tähti, jonka näennäinen sijainti on lähellä jompaakumpaa taivaannapaa ja joka on lähellä zeniitti-asemaa katsottaessa Maan pohjois- tai etelänavalta. Maan akselin suunta kuitenkin vaihtelee jaksollisesti prekession vuoksi, joten joidenkin tuhansien vuosien kuluttua napatähtenä on jokin toinen tähti kuin nykyisin. Tällä hetkellä Pohjantähti lähestyy pohjoisnapaa ja on lähimpänä sitä vuonna 2102. Noin 12 000 vuoden kuluttua pohjoinen taivaannapa kuitenkin on lähellä Vegaa. Eteläinen napatähti on Sigma octantis, mutta se on niin heikko, ettei se ole navigoinnissa käyttökelpoinen. Sen sijasta navigointiin käytetään Etelän ristiä, joka osoittaa siihen kohtaan, jossa napatähden pitäisi olla.
1TYM
1TYM (원타임) on korealainen hip hop -poikabändi. Yhtyeen neljä jäsentä ovat, vanhimmasta nuorimpaan, Jin-Hwan Oh (오진환), Hong-Jun Park (박홍준, tunnetaan myös nimellä Teddy Park), Baek-Kyoung Song (송백경) ja Taebin Im (임태빈, tunnetaan myös nimellä Danny Im).
1TYM (lausutaan samoin kuin englannin kielen sanat "One Time") sai alkunsa, kun Teddy ja Danny koe-esiintyivät Brothers Entertainmentille. Teddy ja Danny olivat olleet parhaita ystäviä ja kävivät Diamond Bar Highschoolia ennen koe-esiintymistään.
1. marraskuuta 1998 he julkaisivat ensimmäisen albuminsa "One time for your mind".
Mervyn Rose
thumb|Rex Hartwig ja Mervyn Rose Mervyn Rose (23. tammikuuta 1930 – 23. heinäkuuta 2017 ) oli australialainen tennispelaaja. Hän kuului lajin huippunimiin 1950-luvulla ja edusti maataan Davis Cupissa vuosina 1951–1957.
Rose on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 2001, ja hänelle myönnettiin Australian ritarikunnan mitali vuonna 2006.
Guglielmo Stendardo
Guglielmo Stendardo (s. 6. toukokuuta 1981 Napoli, Campania, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 190 senttimetriä pitkä Stendardo edustaa Serie A -seura SS Laziota.
Stendardo on edustanut ammattilaisuransa aikana myös Napolia (1997–98), Sampdoriaa (1999–2002), Salernitanaa (2002–03), Cataniaa (2003–04) ja Perugiaa (2004–05). Laziossa hän on pelannut vuodesta 2005 lähtien.
Peliaikaa Laziossa ei ole tullut toivotulla tavalla, ja tammikuussa 2008 hän siirtyi kevätkaudeksi lainalle Juventukseen. Hän pelasi Juventuksessa vain viisi ottelua, ja palasi kesällä SS Lazioon. Roomalaisseurassa ei kuitenkaan ollut käyttöä Stendardolle, ja hänet lainattiin kesällä 2008 US Lecceen. Kesällä 2009 Stendardo palasi lainalta Leccestä takaisin Lazioon.
Spagetti
thumb|Spagettia, tomaattikastiketta ja [[Lihapulla|lihapullia.]] Spagetti on pitkulaista, ohutta pastaa. Sen nimi juontuu italian kielen sanasta spaghetto, joka merkitsee ohutta nauhanpätkää. Pitkää reikäpastaa kutsutaan myös bucatini- ja zitonepastaksi. Italialainen spagetti valmistetaan yleensä durumvehnästä, mutta sitä voi tehdä muistakin viljalajeista kuten riisistä, kaura- ja ruissekoituksista sekä täysjyvävehnästä. Länsimaissa spagetti on yksi suosituimmista pastan muodoista; Suomessakin se on hyvin suosittu ruokalaji. Spagettia käytetään ennen kaikkea kastikkeiden lisukkeena, mutta sitä voi käyttää myös makaronilaatikkoon ja paistoksiin. Knorrin vuonna 2010 teettämän kyselyn mukaan spagetti ja jauhelihakastike on suomalaisten suosituin arkiruoka.
Aprillipäivänä 1957 BBC kehitti Spagettipuu-aprillipilan, jossa kerrottiin sveitsiläisten kasvattavan spagettia puussa.
Julli
Julli on lappilainen sarjakuvasankari, joka seikkailee Kuukkeli-lehden stripeissä ja omissa albumeissaan. Jullia piirtää Sotkamossa syntynyt, Kolarissa varttunut ja nykyisin Tuusulassa asustava Alpo Harju (s. 1964).
Jullin Jupinat -sarjakuva ilmestyi alun perin vuonna 1990 ylitorniolaisessa Länsiraja-lehdessä. Seuraavana vuonna Julli alkoi ilmestyä myös Ylläksellä Kuukkeli-lehdessä, jossa siitä kehittyi vähitellen omanlaisensa tavaramerkki: Äkäslompolossa Jullilla on oma nimikkoravintola Julli's bar & restaurant, jossa on tarjoiltu Jullin omaa oluttakin (Jullin Miehleinen ja Rohki Hyä). Ylläksellä on kuvitettu Julli-aihein latuopasteita.
Ultimate Avengers 2
Juoni
Huolimatta väärinymmärryksestä Kostajien vieraillessa Wakandassa Ampiainen loukkaantuu taistelussa Wakandalaisia sotilaita vastaan ja Kapteeni Amerikka siepataan. Ryhmä yrittää taistella jäljellä olevien jäsenien kanssa chitaureja vastaan Thorin kanssa. Banner kykenee Oilerin kuulustelu huoneessa keksimään keinon pysäyttää chitaurien alus, jonka keinon hän kertoo Bettylle, joka rakentaa aseen tätä varten. Aseen avulla he voivat heikentää chitaurit. Tehtävää varten Rautamies ja Jättiläinen matkaavat kohti alusta Thorin suojatessa heitä vastahyökkäyksiltä. Päästessään aluksen sisään Rautamies kykenee tuhoamaan aluksen sydämen. Jättiläinen puolestaan loukkaantui pahasti taistelun aikana ja menehtyi saamiinsa vammoihin.
Sulva
Sulvan naapurikunnat olivat Laihia, Maalahti, Mustasaari, Raippaluoto ja Vaasa.
Sulvan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1968.
Söderfjärdenin törmäyskraatteri
Sulvan länsipuolella oleva Söderfjärden on syntynyt noin 530 miljoonaa vuotta sitten syntyneestä meteoriittikraatterista. Kraatterin pohja on enimmillään noin 300 metrin syvyydessä. Peltoaukea on yksi Pohjoismaiden suurimmista kuivatusurakoista. Patojen, kanavien ja pumppujen avulla onnistuttiin 1920-luvulla maan kohoamista nopeuttamaan 200 vuodella, jolloin saatiin yli 2 000 hehtaaria uutta peltoa. Peltoaukean tunnistaa pyöreästä muodosta. Syksyisin kraatterin pellot täyttyvät muuttavista kurjista. Syyskuun lopussa 2006 siellä oli yli 7 000 kurkea yhtaikaa.
Kyliä
Munsmo, Riimala (Rimal), Sulva (Solf), Sundom
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Sulvassa oli kaksi taajamaa: kirkonkylä (430 asukasta) ja Sundom (726 asukasta). Vuonna 1960 kirkonkylässä oli 376 asukasta ja Sundomissa 850 asukasta.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Sulvan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Vuonna 1973 Sulvan kunta jaettiin Vaasan ja Mustasaaren kesken, asukasmäärien osalta melkein tasan. Vaasaan liitetyllä alueella oli 1 235 asukasta ja Mustasaareen liitetyllä 1 263 asukasta.
Nykyään Vaasan kuuluvalla Sundomin suuralueella on 2 497 asukasta (31.12.2016) ja Mustasaareen kuuluvalla Sulvan osa-alueella 2 648 asukasta (31.12.2015).
Karvoni
Karvoni (C10H14O) on terpeeneihin kuuluva syklinen ketoni. Karvonia esiintyy lukuisissa kasvien eteerisissä öljyissä. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Esiintyminen ja ominaisuudet
Karvoni on optisesti aktiivinen yhdiste, joka esiintyy luonnossa niin puhtaina enantiomeereinä kuin raseemisena seoksena. S(+)-karvoni eli d-karvoni (CAS 2244-16-8) on yksi pääkomponenteista kuminan ja tillin siementen eteerisissä öljyissä. Kuminan eteeriset öljyt koostuvat jopa 50–75 % karvonista. R(-)-karvoni eli l-karvoni (CAS 6485-40-1) on piparmintun, ja muiden minttujen suvun (Mentha) kasvien, eteerisissä öljyissä vallitseva enantiomeeri, jota on öljyissä 55–75 %. Raseemisena seoksena karvonia esiintyy muun muassa laventelin ja inkivääriruohon öljyissä.
Karvonin isomeerit ovat tyypillinen esimerkki enantiomeerien tuoksujen eroista: S-karvoni muistuttaa tuoksultaan tilliä ja kuminaa, R-karvoni piparminttua. Ihminen aistii R-karvonin tuoksun pienemmistä pitoisuuksista kuin isomeerinsa tuoksun. Isomeerit voidaan muuntaa toisikseen epoksidoinnin pelkistyksen ja hapetuksen avulla. Karvoni on öljymäistä nestettä, joka liukenee vain vähäisissä määrin veteen.
Valmistus ja käyttö
Nykyään karvonia tuotetaan synteettisesti, mutta aikaisemmin isomeereja tuotettiin tislaamalla kumina- tai piparminttuöljyä. S(+)-karvonin synteettisen valmistuksen lähtöaineena on (-)-limoneeni ja R(-)-karvonia tuotetaan (+)-limoneenista. Limoneenin syklohekseenirenkaan kaksoissidos reagoi nitrosyylikloridin kanssa ja muodostaa välituotteena limoneeninitrosokloridia. Tämä muodostaa emäskäsittelyn seurauksena karvonioksiimin, joka reagoi hapon kanssa karvoniksi. Karvonin valmistukseen on kehitetty myös bioteknisiä menetelmiä.
Adriana Behar
pienoiskuva|Adriana Behar Adriana Brandão Behar (s. 14. helmikuuta 1969 Rio de Janeiro) on brasilialainen rantalentopalloilija ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Yhdessä parinsa Shelda Beden kanssa hän on voittanut olympiahopeaa sekä Sydneyssä 2000 että Ateenassa 2004.
Karvoni
Valmistus ja käyttö
Karvonin enantiomeereistä on R(-)-karvoni tuotetumpi ja käytetympi. Sitä käytetään muun muassa hammastahnoissa ja suuvesissä tuomaan piparmintun makua. Sitä voidaan lisätä aromiksi myös ruokiin ja juomiin. Karvonista voidaan syntetisoida myös muita yhdisteitä, esimerkiksi terpeenejä. Katalyyttinen vedytys johtaa niin ikään aromiaineina käytettäviin karveoliin tai dihydrokarvoniin. Käsiteltäessä yhdistettä vahvoilla hapoilla se isomeroituu karvakroliksi. (-)-Karvoni on yksi pikrotoksiinin synteesin lähtöaineista.
Karvonin on havaittu estävän perunoiden itämistä. Erityisesti tehokas on (+)-enantiomeeri, joka on jopa tehokkaampi kuin tarkoitukseen yleisesti käytetyt profaami (isopropyylifenyylikarbamaatti) ja klooriprofaami (isopropyyli-3-kloorifenyylikarbamaatti). Karvoni estää myös eräiden sienien, homeiden ja hiivojen, kuten Aspergillus niger ja Candida albicans, kasvua.
Adriana Behar
Bede ja Behar ovat hallinneet naisrantalentopallon ammattilaiskenttiä. He ovat olleet FIVB:n ranking-ykkösiä kuusi kertaa, vuosina 1997–2001 ja 2004.
Behar siirtyi sisälentopallosta rantalentopalloon vuonna 1993. 16-vuotiaaksi asti hän oli harrastanut taitoluistelua.
Gant
Gant on kansainvälinen vaatemerkki, jonka pääkonttori on Tukholmassa, Ruotsissa. Yhtiön perusti Bernard Gantmacher vuonna 1949, ja sen päätoimipaikka sijaitsi alun perin New Havenissa, Connecticutissa.
Varhainen historia
Gantin pukupaidat olivat suosittuja yhdysvaltalaisten miesopiskelijoiden keskuudessa 1960-luvun alussa ja puolivälissä.[citation needed] Paidat tunnettiin kauluksen takaosassa olevasta napista, ripustuslenkistä ja vastalaskoksesta. 1960-luvulla Gant loi Yale Co-op -paidan, joka oli myynnissä vain Yalen yliopiston kampuksen myymälässä. Vuonna 1968 Gantin veljekset myivät yhtiön Consolidated Foodsille, mutta pysyivät yhtiön palveluksessa. Vuonna 1971 yhtiö lanseerasi ensimmäisen urheiluvaatteiden tuotesarjansa ja vuonna 1974 Rugger-merkkinsä. Vuonna 1979 Gantista tuli vaatevalmistaja The Palm Beach Companyn tytäryhtiö ja se lopetti toimintansa New Havenissa.
1981-2000
Vuosina 1980/1981 Gant siirtyi kansainvälisille markkinoille, kun Pyramid Sportswear of Swedenille annettiin oikeus suunnitella ja markkinoida Gantia Yhdysvaltojen ulkopuolella. Aluksi Pyramid tarjosi Gant-merkkiä vain Ruotsissa, mutta se laajensi tarjontansa nopeasti kansainväliseksi. Vuonna 1995 Phillips-Van Heusen hankki Gant-merkin Yhdysvalloissa konkurssiin joutuneelta urheiluvaatevalmistajalta nimeltä Crystal Brands, Inc. Vuonna 1997 Gant avasi ensimmäisen liikkeensä Yhdysvalloissa. Phillips-Van Heusen myi Gant-liiketoimintansa vuonna 1999 Pyramid Sportswear of Swedenille 71 miljoonalla dollarilla.
2001–nykypäivä
Pyramid Sportswearin – josta tuli Gant Pyramid Aktiebolag – tekemän hankinnan myötä Gantista tuli maailmanlaajuinen merkki. Keväällä 2006 Gantista tuli pörssiyhtiö, ja se oli listattuna Tukholman pörssin O-listalla, kunnes sen osakkeet poistettiin listalta 20. maaliskuuta 2008, kun sen osti sveitsiläinen vähittäismyyntikonserni Maus Frères. Marraskuussa 2010 Gant palasi New Haveniin, jossa se avasi vähittäismyymälän.
Toiminnot
Gant toimii 70 maassa, ja sen tuotteita on saatavilla 4 000 valikoidulta jälleenmyyjältä ja 583 Gant-myymälästä eri puolilta maailmaa. "House of Gant" -muotimallistot on jaettu kolmeen tuotesarjaan: GANT, GANT Diamond G ja GANT Rugger.
Cesare Maldini
Cesare Maldini (5. helmikuuta 1932 Trieste – 3. huhtikuuta 2016 Milano) oli italialainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja.
Maldini oli yksi Italian parhaista puolustajista 1950–60-luvuilla. Hän edusti menestysvuosinaan AC Milania, jossa voitti Euroopan Cupin mestaruuden vuonna 1963. Valmentajana Maldini oli yksi italialaisen tiiviiseen puolustuspelaamiseen ja miesvartiointiin perustuvan catenaccio-pelitavan kehittäjistä. Hän oli jalkapalloilija Paolo Maldinin isä.
Ura pelaajana
Maldini aloitti peliuransa Triestinassa 1952 ja siirtyi 1954 AC Milaniin, jossa pelasi uransa kultaiset vuodet. Hän nousi 1950-luvulla joukkueen ehdottomien avainpelaajien joukkoon ja vuosikymmenten saatossa Maldinista tuli AC Milanin seuraikoni. Maldini voitti Milanin paidassa neljä Italian mestaruutta. Pelaajauran kruunasi kausi 1962/63, jolloin Maldini toimi Milanin kapteenina seuran voittaessa historiansa ensimmäisen Euroopan Cupin mestaruuden. Hän pelasi Milanissa 12 vuotta ja yli 300 liigaottelua, kunnes siirtyi vuonna 1966 Torinoon. Hän lopetti pelaajauransa seurassa vuonna 1967.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Maldini toimi Nereo Roccon apuvalmentajana AC Milanissa. Roccon siirryttyä vuonna 1972 tekniseksi johtajaksi tuli Maldinista seuran päävalmentaja. Nuori valmentaja johdatti tiiviisti puolustaneen Milanin Coppa Italian ja Cup-voittajien Cupin mestariksi heti debyyttikaudellaan. Hän sai potkut seurasta kauden 1973/74 lopulla. Sittemmin Maldini valmensi US Foggiaa, Ternana Calciota ja Parmaa, jonka hän nosti Serie B:hen.
Menestys nuorten maajoukkueessa nosti Maldinin Italian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1996. Hän johdatti maan menestyksekkäästi MM-kisoihin 1998. Italia pelasi Maldinin alaisuudessa catenaccion hengessä tiiviisti puolustaen. Puolustuksen johtohahmona oli hänen poikansa, joukkueen kapteeni Paolo Maldini. Italia eteni turnauksessa puolivälieriin saakka, kunnes hävisi maalittoman ottelun jälkeen rangaistuspotkukilpailussa kisaisännälle Ranskalle. Maldini sai kisojen jälkeen kovaa kritiikkiä liian puolustusvoittoiseksi ja vanhanaikaiseksi haukutusta pelitavastaan. Hän erosi tehtävistään kisojen jälkeen.
Maaliskuussa 2001 Maldini palasi AC Milanin päävalmentajaksi loppukauden ajaksi. Kausi oli kokonaisuutena kehno Milanin jäätyä Mestarien liigan ulkopuolelle. Yksittäisenä suurena voittona Maldini luotsasi Milanin 6–0-voittoon paikallisvastustaja Internazionalesta. Voitto on seuran suurin Milanon paikallisottelussa.
Tammikuussa 2002 Maldinista tuli Paraguayn maajoukkuevalmentaja. Paraguay oli jo aiemmin varmistanut paikkansa MM-kisoissa 2002. Maldinista tuli pestinsä myötä 70-vuotiaana vanhin MM-kisoissa valmentanut päävalmentaja. Ennätyksen rikkoi vasta Otto Rehhagel MM-kisoissa 2010. Maldini luotsasi Paraguayn jatkoon alkulohkostaan, mutta turnaus päättyi pudotuspelien avauskierrokselle niukkaan tappioon Saksalle.
Valmennusuran jälkeen
Maldinin valmennusura loppui MM-kisoihin 2002, minkä jälkeen hän työskenteli AC Milanissa kykyjenetsijänä. Hän työskenteli myös beIN SPORTS- ja Al Jazeera -kanavilla jalkapalloasiantuntijana. Maldini kuoli huhtikuun 2. ja 3. päivien välisenä yönä 2016 Milanossa 84-vuotiaana.
Keltaiset kasvot
thumb|200px|"Hän otti lapsen syliinsä." Sidney Pagetin kuvitusta (1893) Keltaiset kasvot (engl. The Adventure of the Yellow Face) on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novelli. Se ilmestyi ensimmäistä kertaa Strand Magazine -lehdessä helmikuussa 1893 ja sen kuvitti Sidney Paget. 1894 se ilmestyi novellikokoelmassa The Memoirs of Sherlock Holmes. Ensimmäinen suomennos ”Keltainen naama” ilmestyi jo 1898 Pohjalainen-sanomalehdessä.
Keltaiset kasvot on yksi harvoja Holmes-tarinoita, jossa Holmes on ollut väärässä. Novellin lopussa Holmes sanookin Watsonille:
Juoni
Tarina on harvoja, joissa Sherlock Holmes osittain epäonnistuu. Tarinassa Keltaiset Kasvot Holmes tekee väärän johtopäätelmän, vaikkakaan se ei vaikuta ratkaisevasti loppuratkaisuun. Tarinassa erään maaseudulla asuvan miehen naapuriin muuttaa outo perhe, joka vaikuttaa hyvin epäkohteliaalta. Talon ikkunassa mies myös näkee oudot keltaiset kasvot, jotka selvästi kuuluvat ihmiselle, mutteivät näytä ihmisen kasvoilta. Mies alkaa kummeksua, kun hänen vaimonsa alkaa käydä talossa ja kääntyy Sherlock Holmesin puoleen. Holmes päättelee annettujen faktojen perusteella, että talossa asuu vaimon ensimmäinen mies, joka kiristää vaimoa jollain tiedolla. Holmes, mies ja tohtori Watson tunkeutuvat taloon vaimon ollessa siellä ja menevät yläkertaan. Selviää, että talossa asuu vaimon vanha palvelija ja tämän ensimmäisestä avioliitosta syntynyt musta lapsi, joka käyttää keltaista naamiota salatakseen ihonvärinsä naapureilta. Vaimo pelkäsi miehensä hylkäävän tämän ja lapsen, mutta mies otti lapsen syliinsä ja otti tämän samalla perheenjäsenekseen.
Sovitukset
Maurice Elvey ohjasi brittiläisen mykkäelokuvaversion The Yellow Face 1921. Käsikirjoituksen teki William J. Elliot. Pääosissa olivat Eille Norwood Sherlock Holmesina ja Hubert Willis tohtori Watsonina. Elokuva on kadonnut.
Philippe Quinault
thumb|Philippe Quinault
Quinault oli jo saavuttanut useilla kirjallisilla teoksillaan nimeä, kun hän meni asianajajaksi parlamenttiin. Pian hän osti viran kamarioikeudesta, mutta kirjallisen menestyksen kasvaessa hän hylkäsi valtion virkauran ja keskittyi pelkästään kirjoittamiseen. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli komedia Les rivales (1653). Pierre Corneilleen jo kyllästynyt yleisö otti suosiollisesti vastaan sellaiset näytelmät kuin La mort de Cyrus (1656), Stratonice (1657), Amalasonthe (1658), Le fantôme amoureux (1659), Astrate, roi de Tyr (1663) ja La mère coquette (1664).
Quinault'lla oli edeltäjiä, mutta häntä pidetään oikeutetusti ranskalaisen kirjallisuuden oopperalibreton luojana. Hänen runoilijanlahjakkuutensa oli kuin luotu niihin tehtäviin. Hänen runoudussaan oli sellaista pehmeyttä ja taipuisuutta, rytmiä ja harmoniaa, jota musiikki edellyttää. Maineikkaan säveltäjän Jean-Baptiste Lullyn innoittamana hän kirjoitti runsaasti oopperatekstejä, joista useat ovat todellisia mestariteoksia, kuten Alceste (1674), Atys (1676), Proserpine (1680), Persée (1682), Roland (1685) ja Armide (1686). Quinault oli aikalaisten keskuudessa arvostettu. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan 1670. Quinault'n Oeuvres ilmestyivät 1739, 1778, 1811, 1824 ja 1881.
Shannonin lentoasema
Shannonin lentoasema  on Irlannin tasavallan toiseksi vilkkain lentoasema ja koko Irlannin saaren kolmanneksi vilkkain. Shannon sijaitsee Claren kreivikunnassa Irlannin länsipuolella. Useimmin Shannonista lennetään mannertenvälisiä ja Britannian lentoja.
Nainen kedolla
Nainen kedolla on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen draama-jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Juha Lehtola. Sen pääosassa ovat Tiina Lymi, Markku Maalismaa ja Hannu-Pekka Björkman. Elokuva voitti Venla-palkinnon vuoden 2003 parhaasta TV-elokuvasta.
La Pazin piirikunta
La Pazin piirikunta on piirikunta Arizonassa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 piirikunnassa asui 20 489 asukasta. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Parkerin kaupunki.
Historia
La Paz on Arizonan ainoa piirikunta, joka on perustettu toisen piirikunnan aloitteesta. Vuonna 1983 Yuman piirikunnan pohjoisosien asukkaat ehdottivat uuden piirikunnan perustamista, ja se perustettiin. Piirikunta sai nimensä Coloradojoen varrella olevan vanhan, nykyään hylätyn La Pazin kaivoskaupungin mukaan.
Piirikunnan laajojen asumattomien alueiden vuoksi sen on vaikea saada riittävää verosummaa piirikunnan hallinnon ylläpitämiseksi, saati investointien tekemiseksi. Tämän ongelman myötä tuli lakimuutos, ja enää ei ole mahdollista irtautua toisesta piirikunnasta La Pazin tavoin.
FS Orage (1925)
Orage oli Ranskan laivaston 1925 vesille laskettu Bourrasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Chantiers Navals Français'lta Caenista, missä köli laskettiin 20. elokuuta 1923. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1926.
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa alus oli Brestiin sijoitetussa Ranskan laivaston 4. hävittäjäviirikössä, jonka muut alukset olivat Ouragan ja Bourrasque.
Alus tuki Boulognen evakuointia Ranskan merivoimien hävittäjäosastossa, kun se joutui 23. toukokuuta 1940 tuhoisaan ilmahyökkäykseen.
La Pazin piirikunta
Väestö
Asukkaista 74,15 % on valkoisia, 12,53 % intiaaneja, 0,79 % afroamerikkalaisia, 0,41 % aasialaisia, 0,10 % Tyynenmeren saarilta ja 9,35 % muita. 18,90 % väestöstä puhuu espanjaa.
21,20 % kotitalouksista on alle 18-vuotiaita lapsia, 54,20 % aviopareja, 8,20 % yksinhuoltajaäitejä, yksinasuvia 32,80 % ja yli 65-vuotiaita 12,90 %. Keskimääräinen perheenkoko on 2,79.
Ikäjakauma
Jokaista 100 naista kohtaan on 105 miestä.
Keskitulot
Köyhyysrajan alapuolella elää 19,60 % asukkaista (13,60 % perheistä, 28,50 % alle 18-vuotiaista).
Op:l Bastards
Op:l Bastards on suomalainen elektronisen musiikin yhtye, jonka perustivat vuonna 1996 Timo Kaukolampi ja Mikko Viljakainen (Vilunki 3000). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Tuomo Puranen. Kaukolampi ja Vilunki olivat aiemmin soittaneet garage rock -yhtyeessä nimeltä Larry and the Lefthanded.
Neliveto
thumb|300px|Nelivetojärjestelmä.
Op:l Bastards
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Opel Bastards, mutta Opel vaati tavaramerkkinsä takia siihen muutoksen. Op:l Bastards lopetti toimintansa vuonna 2002 sen jälkeen, kun heidän levy-yhtiönsä Cool Globe Agencyn kanssa oli tullut kiistaa. Ryhmä teki jälkeenpäin vielä joitakin äänitteitä ja live-esiintymisiä Kilogram-nimellä.
Neliveto
Neliveto tarkoittaa moottoriajoneuvossa vetotapaa, jossa kaikki neljä pyörää vetävät. Toisin sanoen esimerkiksi auton moottorin tuottamalla voimalla pyöritetään yhtä aikaa kaikkia auton renkaita. Nelivedosta käytetään muun muassa termejä 4WD, 4×4 ja AWD.
Op:l Bastards
Op:l Bastards teki paluun vuonna 2007 Flow-festivaaleilla Helsingissä, ja The Job julkaistiin uudelleen remasteroituna bändin omalla Lefta-levymerkillä, jakelijana toimii Jupiter. Albumilla on lisäksi neljä kappaletta, jotka on aiemmin julkaistu ainoastaan singleillä.
Vuonna 2009 yhtye julkaisi toisen albuminsa.
Neliveto
Nelivedon pääasiallinen tehtävä on perinteisesti ollut pitokyvyn parantaminen liukkailla alustoilla ja näin parantaa auton etenemiskykyä. Tähän liittyy tietty nyrkkisääntö: mitä enemmän autossa on vetäviä pyöriä, sen parempi etenemiskyky sillä on. Mutta nelivedon pitoon vaikuttaa esimerkiksi auton renkaiden kulutuspinta ja toimintatapa.
Historia
thumb|250px|[[Jeep Wrangler on tyypillinen nelivetoinen maastoauto.]] thumb|250px|Sotilaskäyttöön suunniteltu [[Humvee -maastoauto.]] Neliveto on keksintönä jo varsin vanha. Ensimmäiset 1900-luvun alussa sotilaskäyttöön rakennetut nelivetoautot toimivat muun muassa tykinvetäjinä. Tällaisia amerikkalaisvalmisteisia kuorma-autoja käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa. Kaikkein tunnetuin nelivetoauto lienee kuitenkin Willys Jeep, joka tuli tunnetuksi toisesta maailmansodasta.
Ensimmäinen mekaanisella nelivedolla varustettu henkilöauto (ja kilpa-auto) oli Spyker 60 H.P., auton rakensivat hollantilaiset veljekset Jacobus ja Hendrik-Jan Spijker vuonna 1903. Daimler-Benz on myös rakentanut nelivetoisen ajoneuvon vuonna 1907.
Ensimmäinen dieselkäyttöinen nelivetoinen maastohenkilöauto oli vuonna 1933 esitelty Mitsubishi PX-33 prototyyppi. Mitsubishi on valmistanut Mitsubishi Pajero-maastoautoa vuodesta 1982. Ensimmäinen henkilöauto, jossa nelivetoa käytettiin, oli vuonna 1966 esiteltyyn Jensen Interceptoriin perustuva Jensenin FF-malli. Ensimmäinen massavalmistaja, joka valmisti nelivetoja on Subaru. Se esitteli vuonna 1972 Leone 4WD -mallin. Vuonna 1980 myös AMC esitteli kokonaisen malliston (Eagle sedan, coupe ja farmari), johon oli saatavilla neliveto.
Vaikkakin Subaru aloitti ensimmäisenä maailmassa tavalliseen käyttöön soveltuvien nelivetoisten henkilöautojen tuotannon jo 70-luvulla, nelivetoiset henkilöautot eivät tulleet eurooppalaisten autoilijoiden suosioon ennen kuin 1980-luvulla Audi Quattron rallitoiminnan myötä. 1980- ja 1990-luvuilla Subaru ja Audi kävivät kiivasta taistoa markkinajohtajan asemasta Euroopassa nelivetoisten henkilöautojen myynnissä. Audi oli vahvempi tavallisten, asvaltilla ja pitävillä pinnoilla ajamiseen käytettävien avustavien nelivetoisten henkilöautojen kohdalla, ja Subaru taasen osaltaan söi markkinoita niin sanotuilta oikeilta maastoautoilta sillä Subarun henkilöautomalleistakin löytyi ominaisuuksia myös huonommassa maastossa liikkumista varten. Nelivetoisten autojen suosiota ovat useat valmistajat pyrkineet lisäämään muun muassa kaupunkimaastureiden avulla.
Perinteinen neliveto
Neliveto voidaan toteuttaa hyvin monenlaisella tekniikalla. Alun perin nelivedon perustana oli normaali takaveto, johon lisättiin erillinen jakolaatikko. Jakolaatikon yhteydessä oli lisäksi ylimääräinen pienellä välityssuhteella oleva alennusvaihde sekä nelivedon kytkentä. Alennusvaihde mahdollisti maastossa tai huonolla tieuralla hitaan etenemisen. Noissa oloissa ei tarvita voimaa vaan maltillista menoa, koska auto keikkuu epämukavasti jos vauhtia on liikaa - kuten voi olla ykkösvaihteellakin, jos alennusvaihde(laatikkoa) ei ole.
Ensimmäiset maastoautoissa käytetyt nelivedot toimivat ilman keskitasauspyörästöä. Tällainen ns. jäykkä neliveto on tarkoitettu jäiselle, lumiselle ja hiekkaisille teille ja maastoon. Rakenne ei kuitenkaan sovellu hyvin jatkuvaan käyttöön vaan kuljettajan on päätettävä koska tien pinta soveltuu nelivedolla ajoon, koska molemmille akseleille menevät kardaaniakselit pyörivät samalla nopeudella. Kääntyessä ajoneuvon pyörät kulkevat eri matkan, ja tällöin jonkin pyöristä on luistettava jotta voimansiirto ei rasittuisi. Ainakin pienellä nopeudella ajettaessa luistava pyörä on sisäkaarteen puoleinen takapyörä - mikäli kaikilla pyörillä on sama kitka, esimerkiksi kuivalla asfaltilla jyrkkä käännös rasittaa voimansiirtoa suuresti. Tällaisessa rakenteessa nelivetoa tulisikin käyttää vain kun tienpinta on liukas tai on mahdollisuus juuttua kiinni, mutta rakenne ei estä ajamasta maantienopeuksia nopea neliveto kytkettynä.
Kuljettajan kannattaa aina muistaa, että vaikka liikkeellelähtö liukkaalla kelillä helpottuu nelivedon avulla, se ei lainkaan lyhennä jarrutusmatkaa.
Avustava neliveto
Normaaliajoon soveltuvasta nelivedosta voitiin puhua vasta sen jälkeen kun lukolliselle nelivedolle keksittiin teknisiä vaihtoehtoja. Kun nelivedot alkoivat esiintyä normaaleissakin henkilöautoissa 1980-luvulla, oli niissä lähes kaikissa voimanjako etu- ja taka-akselin välillä toteutettu viskokytkimellä.
Tämän keksinnön ansiosta nelivedosta tuli myös normaaliajoon hyvin soveltuja ja se alkoi saavuttaa laajempaakin suosiota. Fyysisesti pienikokoisella viskokytkimellä on kaksivetoinen auto suhteellisen helppo muuttaa nelivetoiseksi. Viskokytkin korvaa samalla myös keskitasauspyörästön lukkoineen. Viskokytkimen toiminta perustuu öljyn jäykistymiseen ja voimanjakosuhde akselien välillä voi pitävällä alustalla olla korkeintaan 50/50.
Uudemmissa järjestelmissä viskokytkin on korvattu esim. Haldex-kytkimen nimellä kulkevalla kitkakytkimellä (esim. Volkswagen Golfissa käytetty 4Motion). Viskokytkimeen verrattuna tämä elektronisesti ohjattu lamellikytkin toimii nopeammin ja sen toimintaa voidaan ohjata elektronisesti. Normaalisti auto on usein kaksivetoinen ja neliveto tulee mukaan vain kun sitä tarvitaan.
Jatkuva neliveto
Kun puhutaan nelivetoautoista, joissa on jatkuva neliveto, tarkoitetaan tekniikkaa, jossa on itselukittuva mekaaninen tasaus tai täysin avoin keskitasauspyörästö. Audi aloitti henkilöautojen nelivetovallankumouksen vuonna 1980 tuomalla markkinoille Audi Quattro-mallinsa. Audeissa oli vuoteen 1987 saakka avoin keskitasauspyörästö, jonka yhteydessä alipainetoiminen lukitsin keskelle ja taakse.
Itselukittuvista yleisin on Torsen. Torsen-tasausta käytetään muun muassa kaikissa VW-konsernin pitkittäismoottorisissa nelivetorakenteissa (esim. Audi A4-mallissa käytetty quattro). Torsen-järjestelmässä erityiset matopyörät jakavat voiman akseleille. Torsen (Torque Sensing) tunnistaa vääntömomentin tarpeen akseleiden välillä. Se ohjaa momenttia sinne, missä sitä enemmän tarvitaan. Ensimmäisen sukupolven Torsen-pyörästöjen vetosuhde vaihtelee portaattomasti välillä 25:75 ja 75:25. Haittapuolena kuitenkin on, että toisen akselin ollessa täysin ilmassa, pääsee voima vuotamaan sieltä pois.
Itselukittuvuus voidaan myös ratkaista yhdistämällä avoin tasauspyörästö ja viskokytkin, kuten on tehty esimerkiksi Lancia Delta Integralessa ja Toyota Celicassa.
Nelivetojärjestelmiä
Subarun manuaalivaihteisissa autoissa voima välittyy keskitasauspyörästön avulla tasaisesti suhteessa 50/50 molemmille akseleille ja viskolukko estää etu- ja taka-akselin pyörimisnopeuden eron kasvamisen liian suureksi.
Volkswagen Apollo
thumb|Volkswagen Apollo Volkswagen Apollo on Volkswagenin ja Fordin yhteistyössä Brasiliassa Autoventurin tehtaalla valmistama automalli. Se on käytännössä sama auto kuin Ford Verona, eli kaksiovinen Ford Orionin sedan-versio. Apollon syrjäytti vuonna 1992 Volkswagenin mallistossa Volkswagen Pointer. Apolloa valmistettiin vuosina 1990–1992.
Alessandria
thumb|230px|Kaupunkikuvaa Festa di Borgo Rovereto -juhlan aikana Alessandria on kaupunki Luoteis-Italiassa Piemontessa 55 kilometriä Torinosta. Se on Alessandrian maakunnan pääkaupunki. Asukkaita siellä on runsaat 90 000.
Alessandria sijaitsee Tanarojoen varressa, ja se on tärkeä rautateiden risteysasema. Se on saanut nimensä vuonna 1168 paavi Aleksanteri III:n mukaan.
Hate Forest
Hate Forest oli ukrainalainen black metal -yhtye. Yhtyeen sanoitukset käsittelivät mm. slaavilaista mytologiaa ja runoutta. Hate Forest hajosi vuonna 2005, mutta Roman Saenko (joka soittaa ja laulaa myös Drudkhissa) perusti Blood of Kingun Hate Forestin tilalle.
Antanas Smetona
Antanas Smetona (10. elokuuta 1874 – 9. tammikuuta 1944) oli Liettuan keskeisiä poliittisia hahmoja maailmansotien välisenä aikana. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1919–1920. Vuosina 1926–1940 hän oli Liettuan viimeinen presidentti diktaattorin valtuuksin ennen kuin Neuvostoliitto miehitti sen. Smetona kuoli maanpaossa Yhdysvalloissa.
Nuoruus
Smetona osallistui liettualaisen opiskelijajärjestön toimintaan ja oli mukana julkaisemassa Venäjällä kiellettyjä liettualaisia julkaisuja. Smetona pidätettiin vuonna 1899, mutta hänet vapautettiin vain kahden viikon jälkeen. Tämän jälkeen hän suoritti opintonsa loppuun ja valmistui vuonna 1902. Hän työskenteli maatalouspankissa Vilnassa, liittyi Liettuan demokraattiseen puolueeseen (LDP) ja nousi nopeasti sen arvojärjestyksessä. Kun aiemmin voimassa ollut kielto liettuankielisestä julkaisutoimesta kumottiin, hän alkoi toimittaa vuonna 1904 lehteä nimeltä Vilniaus žinios. Vuonna 1907 hän jätti LDP:n ja alkoi julkaista nationalistista Viltis–lehteä yhdessä Juozas Tumas-Vaižgantasin kanssa. Hän jätti lehden vuonna 1913 ja alkoi julkaista toista lehteä nimeltä Vairas.
Liettuan itsenäistyminen
220px|thumb|vasen|[[Liettuan neuvosto, Smetona alarivillä keskellä.]] Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Saksa eteni Liettuaan ja Smetona pysyi Vilnassa. Vuoden 1916 kesällä hän vetosi saksalaisviranomaisiin itsenäisen Liettuan puolesta. Saksalaiset perustivatkin 18. syyskuuta 1917 Liettuan neuvoston (Lietuvos Taryba), jonka puheenjohtajaksi Smetona valittiin. Saksalaiset olivat valmiita hyväksymään Liettuan itsenäisyyden sillä ehdolla, että maa pysyisi sen liittolaisena. Smetona kannatti ajatusta, mutta suurin osa neuvoston jäsenistä vastusti sitä. Tämän johdosta hän erosi virastaan, mutta nousi uudestaan neuvoston puheenjohtajaksi vain vähän myöhemmin ja oli allekirjoittamassa Liettuan itsenäisyysjulistusta 16. helmikuuta 1918. Sillä ei kuitenkaan ollut käytännön merkitystä, koska maa oli saksalaisjoukkojen miehittämänä. Tilanne muuttui, kun Saksa hyväksyi tappionsa sodassa. Liettuan ensimmäinen hallitus astui virkaansa vasta 11. marraskuuta samana vuonna Augustinas Voldemarasin johdolla.
Vuoden 1918 lopulta 1919 alkuun Smetona oli Berliiniissä varmistamassa saksalaisjoukkojen vetäytymistä Liettuasta. Hän myös vieraili Skandinavian maissa pyytämässä maalleen taloudellista ja poliittista tukea. Palattuaan kotimaahansa hänestä tuli sen ensimmäinen presidentti väliaikaisen perustuslain nojalla. Hän erosi tehtävästään perustuslakikomission vaalien jälkeen 19. kesäkuuta 1920 ja luovutti virkansa Aleksandras Stulginskisille. Smetona ja hänen kansallinen edistyspuolueensa eivät saaneet yhtään paikkaa parlamenttivaaleissa 1922 ja 1923. Suurin syy tähän oli heidän haluttomuutensa suureen maauudistukseen. Vuonna 1923 Smetonasta tuli hallinnon edustaja Memelin alueella, mutta hän erosi tehtävästään jouduttuaan erimielisyyksiin pääministeri Ernestas Galvanauskasin kanssa. Tämän jälkeen hän jatkoi jonkin aikaa julkaisutoimintaa ja opetti esimerkiksi filosofiaa ja etiikkaa yliopistossa Kaunasissa. Smetona sai vihdoin paikan parlamentissa vaaleissa toukokuussa 1926.
Vallankahvassa
Vuoden 1926 joulukuussa Smetonan kannattajat armeijan ja kristillisdemokraattisen puolueen tukemana suorittivat vallankaappauksen. Smetona valittiin presidentiksi Seimasin äänestyksessä, johon boikottien takia osallistui alle puolet kansanedustajista. Seuraavan vuoden elokuussa Smetona hajotti parlamentin. Sitä seuraavan vuoden toukokuussa tehtiin puolestaan presidentin valtaa lisänneitä perustuslakimuutoksia. Smetona kehitti oman henkilökulttinsa, ja häntä pidettiin kansakunnan johtajana (Tautos Vadas). Vuosina 1931 ja 1938 vaaleissa hänet valittiin uusille kausille virassaan presidenttinä. Ulkopolitiikassaan Smetona nojautui länteen ja maa kieltäytyi luomasta suhteita Puolaan Vilnan kysymyksen takia, kunnes Puola pakotti maan luomaan ne uhkavaatimuksella vuonna 1938.
Neuvostomiehitys ja maanpako
220px|thumb|Smetona kuvattuna 10 litin kolikossa. Toisen maailmansodan syttyessä 1939 Smetona yritti aluksi säilyttää Liettuan puolueettomuuden. Lokakuussa hän hyväksyi Neuvostoliiton tarjouksen antaa Vilnan alue takaisin Liettualle ja vastaavasti neuvostojoukkojen sijoittamisen tukikohtiin Liettuassa. Tämä ei estänyt Neuvostoliiton uhkavaatimusta ja maan miehitystä kesäkuussa 1940. Smetona yritti aluksi saada hallituksen hyväksymään aseellisen vastarinnan, mutta kun enemmistö oli tätä vastaan, hän erosi ja jätti tehtävänsä pääministeri Antanas Merkysille. Sitten hän ylitti rajan Saksaan ja jatkoi sieltä edelleen perheensä mukanaan Sveitsiin ja Yhdysvaltoihin, jonne hän saapui vuoden 1941 alussa. Hän kuoli tulipalossa poikansa kotona 9. tammikuuta 1944 Clevelandissa.
Smyrna
Smyrna (myös, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se on myös myöhemmän kaupungin eli nykyisen İzmirin kaupungin nimitys erityisesti sen ollessa vielä kreikkalainen kaupunki, eli Smyrnan suureen paloon vuonna 1922 saakka.
Smyrna oli alun perin aiolialaisten kreikkalaisten siirtokunta, josta tuli myöhemmin joonialainen kaupunki. Kaupunki lakkasi olemasta tai ainakin taantui myöhemmällä arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., mutta perustettiin uudelleen klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. loppupuolella.
Maantiede
Smyrnan poliksen kaupunkikeskus sijaitsi alun perin eri paikassa kuin myöhempi kaupunki. Alkuperäinen paikka, niin kutsuttu Vanha Smyrna, sijaitsi kaupungista nimensä saaneen Smyrnanlahden (lat. Smyrnaeus Sinus) koillisrannikolla, nykyisessä Bayraklissa, Strabonin mukaan noin 20 stadioninmittaa eli noin neljä kilometriä pohjoiseen myöhemmästä kaupungista ja nykyisestä İzmiristä.
Myöhempi eli Uusi Smyrna sijaitsi Smyrnanlahden etelärannalla itään Hermos-joen (nyk. Gediz) suusta. Se oli rakennettu osaksi Pagos- eli Mastusia-nimisen kukkulan rinteeseen, mutta pääosin kukkulan ja meren väliselle rannikkotasangolle, samalle paikalle kuin nykyinen İzmirin kaupunki. Pagos-kukkula toimi kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena. Smyrna oli tärkeä satama sisämaasta Fryygiasta, Galatiasta ja Lyydiasta tulleiden teiden päässä.
Smyrnan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Kaupungin lähistöllä oli Hermos-joen hedelmällistä tasankoa, joka oli hyvää maanviljelysaluetta.
Varhaishistoriasta arkaaiselle kaudelle
Smyrnan paikalla on ollut asutusta viimeistään 2000-luvulla eaa. Myös antiikin ajan kreikkalaisessa perinteessä Smyrnaa pidettiin hyvin vanhana kaupunkina. Kreikkalaiset asuttivat paikan viimeistään noin 1050 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Smyrnaīos ja Zmyrnaīos, myöhemmin latinaksi Smyrnaeus.
Smyrnan ensimmäisinä kreikkalaisina asuttajina pidetään aiolialaisia siirtokuntalaisia. Keramiikan perusteella kaupungin aiolialainen vaihe ajoitetaan noin vuosiin 1050–1000 eaa. Tämä vahvistaa kreikkalaisen perinteen, jonka mukaan aiolialaisten ja joonialaisten muuttoliike Vähään-Aasian alkoi pian mykeneläisen kulttuurin romahduksen jälkeen.
pienoiskuva|vasen|Smyrnan hallinnollisen agoran raunioita. Kreikkalaisessa mytologiassa Smyrna esitettiin kuitenkin alkuperältään joonialaisena. Sen oli perustanut samanniminen amatsoni, joka oli aikaisemmin valloittanut Efesoksen. Tämän vuoksi Smyrnaa pidettiin joonialaisen Efesoksen siirtokuntana. Yhteisellä historialla selitettiin myös se, että vanhan Efesoksen lähellä oli Smyrna-niminen kylä. Smyrna esiintyy myös Efesoksen alkuperäisenä nimenä.
Myöhemmin aiolialaisten kerrotaan karkottaneen efesoslaiset siirtokuntalaiset pois, ja asuttaneen sitä siihen saakka, kun efesoslaiset onnistuivat palaamaan Kolofonin asukkaiden avustuksella. Tämän petoksen seurauksena Smyrna lakkasi olemasta aiolialainen kaupunki ja osa Aioliin liittoa, ja tuli perinteisen käsityksen mukaan osaksi Joonian liittoa sen kolmantenatoista jäsenenä. Toisaalta kaupungin osallistumisesta Panionioniin ei ole näyttöä, ja on mahdollista, että se myös torjuttiin liitosta. Herodotos sanoo Smyrnan kuitenkin kuuluneen alun perin aiolialaisille, jotka sallivat joidenkin kolofonilaisten pakolaisten asettua sinne, ja että nämä kolofonilaiset onnistuivat saamaan kaupungin itselleen sen ulkopuolella vietetyn Dionysia-juhlan aikana.
Mytologia ja historia ovat yhtä mieltä ainakin siitä, että jossakin vaiheessa kaupunki siirtyi aiolialaisilta joonialaisille. Tämän ajankohdasta ei ole tietoa. Keramiikan perusteella se olisi tapahtunut jo hyvin varhain, noin 1000 eaa., sillä joonialaisten saapuminen on päätelty protogeometrisen keramiikan ilmestymisestä. Kaupungin protogeometrinen kausi ajoittuu noin vuosiin 1000–875 eaa. Varmuudella siirtyminen on tapahtunut ennen vuotta 688 eaa. Tämä perustuu siihen, että kyseisenä vuonna smyrnalainen Onomastos on kirjattu voittajaksi Olympian kisoihin ja mainitaan joonialaisena. Herodotoksen mukaan Smyrnasta karkotetut aiolialaiset otettiin vastaan muissa Aiolian liiton 11 kaupungissa, ja saivat viedä tavaransa mukanaan. Tämän on kuitenkin arveltu olevan anakronistista.
Smyrnan keskigeometrinen kausi ajoittuu noin vuosiin 875–825 eaa., myöhäisgeometrinen kausi vuosiin 750–675/650 eaa., subgeometrinen kausi vuosiin 675–640 eaa. ja orientalisoiva kausi vuosiin 640–600 eaa. Smyrnassa oli kreikkalaiseksi polikseksi varhaiset kaupunginmuurit jo noin 850 eaa. Asutus on muuttunut muutenkin kaupunkimaiseksi suhteellisen varhain, viimeistään 700-luvulla eaa. Kaupunki on kärsinyt tuhoja maanjäristyksessä noin 700 eaa.
Smyrnaa on arveltu kenties 700-luvulla eaa. eläneen Homeroksen todennäköiseksi kotipaikaksi, ellei se ollut Khios. Smyrnan puolesta puhuu erityisesti se, että kaupunki sijaitsi aiolialaisen ja joonialaisen murteen rajalla, ja Homeroksen eeposten runokieli eli homeerinen kreikka yhdistelee juuri näitä murteita. Myöhempien aikojen kreikkalaiset eivät enää tienneet mitään kuulun runonlaulajan elämästä, ja Smyrna oli vain yksi monista kaupungeista, jotka esittivät olevansa tämän synnyinpaikka. Smyrnalaiset itse olivat niin vakuuttuneita väitteestään, että pystyttivät kaupunkiin myöhemmin Homerokselle omistetun pyhäkön.
Lyydian kuningas Gyges hyökkäsi Smyrnaan, mutta kaupunki onnistui torjumaan hyökkäyksen. Alyattes II onnistui valtaamaan Smyrnan lopulta noin vuonna 600 eaa. Kaupunki mahdollisesti tuhottiin tuolloin, tai ainakin kärsi suuria vahinkoja. Joidenkin arkeologisten löydösten perusteella kaupungin täydellinen tuho on ajoitettu myöhemmäksi, vasta persialaisvalloitukseen vuonna 545 eaa.
Klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin
pienoiskuva|Smyrnan lyömä raha, n. 190–30 eaa. Kuvituksessa [[Apollonin pää sekä istuva Homeros ja tekstit, ”smyrnalaisten” ja , ”Akhilletos Akhilletoksen poika” (virkamiehen nimi).]]
Aleksanteri Suuri suunnitteli klassisen kauden lopulla kaupungin uudelleenperustamista, mutta ei elänyt tarpeeksi kauan toteuttaakseen suunnitelmansa. Antigonos otti kaupungin uudelleenperustamisen toteuttaakseen hellenistisen kauden alussa, ja sen saattoi loppuun Lysimakhos 200-luvun eaa. alkupuolella. Kaupungin vanha paikka hylättiin suureksi osaksi, mutta sen lähistöllä säilyi edelleen jonkinlaista pienimuotoisempaa asutusta.
Hellenistisellä kaudella Smyrnasta tuli yksi Vähän-Aasian merkittävimmistä ja kukoistavimmista kaupungeista, ja kukoistus jatkui roomalaisella kaudella, jolloin se kuului Asian provinssiin. Se oli merkittävä kauppakaupunki ja satama, ja Vähän-Aasian tuotteiden viennin keskuksia. Myös kaupungin retoriikan ja filosofian koulut olivat hyvässä maineessa. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin viisi.
pienoiskuva|[[Gaius Cassius Longinus|Gaius Cassius Longinuksen ja Lentulus Spintherin lyöttämä denaari, Smyrnan sotilasrahapaja, 42 eaa. Kuvituksessa kruunattu Libertas ja tekstit C. CASSI. IMP ja LEIBERTAS sekä kannu, lituus ja teksti LENTVLVS SPINT.]] Mithridateen sodissa Smyrna pysyi uskollisena Roomalle. Tämän vuoksi se palkittiin sodan jälkeen etuoikeuksilla. Kaupunki kärsi suuresti, kun Dolabella piiritti siellä Julius Caesarin murhaajiin kuulunutta Treboniusta vuonna 43 eaa. Dolabella sai lopulta kaupungin ja Trebonius surmattiin. Keisari Tiberiuksen kaudella Smyrna sai arvostetun neokoros-oikeuden eli oikeuden rakentaa keisarin kultille omistettu temppeli.
Smyrnassa oli varhaiskristillinen seurakunta, ja se esiintyy yhtenä Aasian seitsemästä seurakunnasta Johanneksen ilmestyksessä. Smyrnan ensimmäinen tunnettu piispa on Polykarpos. Hänen sanotaan kuolleen marttyyrikuoleman kaupungin stadionilla vuonna 166 jaa. Ignatios kirjoitti seurakunnalle Kirjeen smyrnalaisille.
Smyrna sai toisen neokoros-oikeutensa keisari Hadrianukselta ja kolmannen Septimius Severukselta. Vuosina 178 ja 180 jaa. kaupunki kärsi suuria tuhoja maanjäristyksissä. Tämän jälkeen sitä kunnostettiin keisari Marcus Aureliuksen tuella.
Kristillisen myöhäisantiikin aikana Smyrnan piispa oli Efesoksen alainen. Jossakin vaiheessa se sai itsenäisyyden oman piispan alaisuudessa. Myöhemmin Smyrna oli metropolis, jonka alaisuudessa olivat Fokaia, Klazomenai, Magnesia, Arkhangelos (= Temnos?), Petra (= Aigai?) ja Sosandra (= Herakleia tai Nymfaion?).
Keskiajalta 1900-luvulle
Rooman valtakunnan jakauduttua Smyrnasta tuli muun Vähän-Aasian tavoin osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa. Turkkilaiset seldžukit valtasivat Smyrnan 1000-luvun lopulla ja toisen kerran 1100-luvun alussa. Bysantti sai vallattua sen takaisin, ja se toimi Johannes III Dukaksen asemapaikkana Nymfaionin ohella. Kaupunkia kunnostettiin keisari Aleksios I Komnenoksen aikana.
Turkkilaiset valtasivat kaupungin 1300-luvun alkupuolella. Johanniittain ritarikunta sai vallattua alakaupungin, mutta linnavuori pysyi turkkilaisilla. Myöhemmin Smyrna kärsi suuresti Timur Lenkin johtaman piirityksen aikana. Tämä sai vallattua kaupungin vuonna 1402. Tämän jälkeen kaupunki päätyi seldžukeille ja lopulta osmaniturkkilaisille.