cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oravat
Piirteitä
Joillakin oravilla on poskipussit, joihin ne varastoivat ruokaa.
Oravilla on hyvä näkö ja laaja terävän näön alue, joten oravan ei tarvitse käännellä päätään nähdäkseen ympärilleen. Monella päiväaktiivisella lajilla on silmänsä linssissä kellertävää pigmenttiä, joka vähentää heijastuksia ja voimistaa värien kontrastia kuten aurinkolasit.
Taksonomia
Oravien alaheimot, tribukset ja suvut: thumb|[[Orava (Sciurus vulgaris)]] thumb|[[Liito-orava (Pteromys volans)]] thumb|[[Juovamaaorava (Tamias striatus)]] thumb|[[Himalajanmurmeli (Marmota himalayana)]] thumb|[[Kolumbiansiiseli (Spermophilus columbianus)]]
Thomas Moriggl
pienoiskuva|Thomas Moriggl Thomas Moriggl (s. 23. helmikuuta 1981 Silandro) on uransa lopettanut italialainen maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla G.S. Fiamme Giallea.
Aikuisten arvokisoissa Moriggl kilpaili ensimmäisen kerran Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 50 kilometrillä 21:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Moriggl oli sekä vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä että 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 24:s.
Maastohiihdon maailmancupissa Moriggl kilpaili ensimmäisen kerran Cognessa joulukuussa 2002. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pragelaton 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2004 oltuaan kolmas. Toisen kerran hän sijoittui kolmanneksi Lahden 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2005.
Sarkkilanjärvi (Ikaalinen)
Sarkkilanjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sarkkilanjärven kaupunginosassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Sarkkilanjärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa
Järvi on 750 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Sen etelä- ja itäranta on metsämaastoa ja pohjoisranta rajatuu peltomaihin. Luoteiskulmassa on 200×350 metriä laaja avosuo, johon on ruopattu laskuojaa varten kanava. Laskuoja on 800 metriä pitkä ja se laskee Kyrösjärveen Ikaalisten keskustan itäpuolelle. Sen rannoille on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan ja kiinteää asuntoa. Niille johtaa tiet sekä yhdystieltä 13139 että valtatieltä 3.
Sarkkilanjärvi on hiljalleen päätymässä Ikaalisten keskustan kaavoitetun alueen sisälle.
Historiaa
Kyrösjärven vedenpintaa on laskettu 1800-luvulla muutaman metrin ja koska nykyään järvien vedenkorkeuksien ero on neljä metriä. Myös Sarkkilanjärveä on saatettu laskea hieman. Vuonna 1886 on jätetty järvenlaskusta hakemus. Järvenlaskun vaiheista ei kuitenkaan ole tietoa.
Paleobotaniikkaa
Jääkauden jälkeen Kyrösjärven vedenpinta oli kymmeniä metrejä korkeammalla. Silloin olivat Kyrösjärvi ja Sarkkilanjärvi samaan vesistöön ja kummankin pohjaan kertyi suuren vesistön sedimenttejä.
Sarkkilanjärven sedimenttien kerrostumista on tutkittu ja tuloksista on voitu päätellä metsätyyppien muutokset tuhansien vuosien aikana. Järven sedimenttien vanhin radiohiiliajoitus on otettu rajakohdasta, missä mäntyvaltainen metsä vaihtui leppävaltaiseksi (kasvivyöhyke muuttui V→VI). Vahtuminen tapahtui ajoituksen mukaan kalibroimattomana 7980 ±250 BP. Tämä vastaa boreaalisen ilmastokauden vaihtumista atlanttiseen kauteen. Näihin aikoihin Suomen alueella vallitsi jääkauden jälkeinen lämpökausi. Seuraava nuorempi ajoitus 4620 ±180 BP otettiin kerroksesta, jossa kuusen siitepöly ilmaantui ensimmäisen kerran. Kuusi lisääntyi alueella ja vakiinnutti asemanssa kerroksessa, jonka ajoitus oli 4040 ±350 BP. Nämä ajoitukset osuvat subboreaaliseen ilmastokauteen. Lämpökausi viileni ja se näkyi yleisimpien kasvilajien vaihtuessa toisiksi lajeiksi. Ajoituksen mukaan 2440 ±120 BP katosivat jatkuvasti esiintyneiden pähkinäpensaiden, jalavien, tammien ja lehmusten siitepölyt, lisääntyivät männyn siitepölyt ja vähenivät koivun ja lepän siitepölyt (kasvivyöhykkeiden muutos VIII→IX). Tämä vastaa subboreaalisen ilmastokauden vaihtumista subatlanttiseen kauteen.
Professori Hubert J. Farnsworth
Professori Hubert J. Farnsworth on kuvitteellinen hahmo Futurama-televisiosarjassa. Hahmon ääninäyttelijä on Billy West. Professorin hokema on "Good news, everyone!"
Professori Hubert J. Fransworth syntyi 9. huhtikuuta 2841 ja on noin 161-vuotias. Professori on Philip J. Fryn kaukainen sukulainen. Hän omistaa Planet Express -kuljetusfirman ja työskentelee Marsin yliopiston professorina. Nuorempana professori oli töissä Äiskän robottitehtaassa. Professori Hubert J. Farnsworth on kloonannut itsestään jälkeläisen Cubert Farnsworthin.
Futurama-elokuvassa Benderin pelissä selviää, että nuorin Äiskän kolmesta pojasta onkin Professori Hubert J. Farnsworthin poika.
Professori on vanhuudenheikko, huonokuuloinen, häiriintynyt ja arvaamaton vanhus.
Haibutsu kishaku
thumb|250px|Haibutsu kishakun aikana tuhottuja buddhalaisia patsaita Kawasakissa Kanagawan prefektuurissa. Haibutsu kishaku (, kirjaimellisesti ”lakkauttakaa buddhalaisuus ja tuhotkaa Shākyamuni”) tarkoittaa Japanin historian aikana esiintynyttä filosofiaa, joka kannattaa buddhalaisuuden hävittämistä Japanista. Se merkitsee tarkemmin myös tiettyä ideologiaan perustunutta historiallista liikettä, jonka aikana Meiji-kaudella tuhottiin buddhalaisia temppeleitä, kuvia ja tekstejä ja buddhalaisia munkkeja pakotettiin luopumaan uskonnollisesta vihkimyksestään.
Haibutsu kishaku historiassa
Varhainen esimerkki haibutsu kishakusta on Mononobe-klaanin buddhalaisvastainen politiikka Kofun-kaudella. Mononobet vastustivat buddhalaisuuden leviämistä uskonnollisten perusteiden sijaan lähinnä nationalismin ja ksenofobian vuoksi. Fujiwara-klaanin esi-isiin lukeutuva Nakatomi-klaani vastusti buddhalaisuutta yhdessä Mononobe-klaanin kanssa.
Toinen esimerkki ovat varhaismodernilla ajalla Okayaman, Aizun ja Miton daimiokunnissa tapahtuneet temppelien sulkemiset ja munkkien erottamiset. Ne aloitettiin myös poliittisista ja taloudellisista syistä uskonnollisten syiden sijaan. Tällainen han-kunnissa harjoitettu politiikka perustui yleensä kungfutselaiseen buddhalaisvastaiseen ajatteluun. Meij-kauden haibutsu kishakun muoto, joka syntyi kokugaku-filosofian ja šintolaiskeskeisen ajattelun pohjalta, perustui vuorostaan haluun erottaa Japanille vieras buddhalainen uskonto ja puhtaasti japanilainen šintolaisuus toisistaan.
Meiji-kauden haibutsu kishaku
thumb|250px|Piirros Meiji-kauden buddhalaisvastaisesta toiminnasta, Nagane Tanaka, 1907.
Meiji-restauraation aikainen haibutsu kishaku -liike on kuuluisin esimerkki ilmiöstä. Sen sai aikaan virallinen, šintolaisuuden ja buddhalaisuuden toisistaan erottanut politiikka eli shinbutsu bunri. Vuoden 1868 jälkeen se tuotti suurta vahinkoa Japanin buddhalaisuudelle. Buddhalaisten temppelien omaisuutta tuhottiin suurin mitoin ympäri maata. Esimerkiksi Naran Kōfuku-ji-temppeli kärsi huomattavasti. Liike iski täydellä voimallaan temppeliin, joka on nykyisin nimitetty Japanin kansallisaarteeksi. Sen maat takavarikoitiin, papit pakotettiin ryhtymään šintolaisiksi papeiksi, muureja purettiin, puita istutettiin temppelin alueelle ja temppelistä tehtiin julkinen puisto. Buddhalaisvastaiset mellakat aiheuttivat vahinkoja kaikille kaupungin suurille temppeleille. Väkivaltaisuudet jättivät pysyvän jäljen maan jokaiselle alueelle. Vuosien 1872 ja 1874 välillä tuhoutui noin 18 000 temppeliä ja vuosina 1868–1872 mahdollisesti yhtä monta. Japanologi Martin Collcutt uskoo, että japanin buddhalaisuus oli käytännössä vaarassa kadota kokonaan.
Väkivalta merkitsi muutaman vuosisadan ajan hautuneen buddhalaisiin kohdistuneen katkeruuden vapautumista ilmoille. Buddhalaiset temppelit olivat tiiviissä liitossa Tokugawa-hallinnon kanssa danka-järjestelmän kautta. Uskonto oli hyötynyt järjestelmästä valtavasti. Vaikka shōgunaatti noudatti virallisesti uuskungfutselaista filosofiaa, buddhalaisuudesta oli tullut keskeinen osa valtion hallintoa Tokugawojen kristinuskon vastaisen politiikan vuoksi. Kristinuskon leviämisen estämiseksi Tokugawat olivat ottaneet käyttöön danka-järjestelmän, jossa perheitä vaadittiin rekisteröitymään buddhalaiseen temppeliin, minkä ansiosta heitä ei voitu pitää kristittyinä. Ilman tällaista vakuutta normaali elämä Tokugawa-ajan Japanissa oli mahdotonta. Järjestelmän luonteen vuoksi temppelit voivat kiristää ja usein kiristivätkin jäseniään.
Tokugawa-kauden danka-järjestelmä toi perheille erilaisia lain vaatimia velvollisuuksia buddhalaisia instituutioita kohtaan. Niihin kuului temppelille annettavat rahalahjoitukset. Koska 30 miljoonan ihmisen maassa oli noin 100 000 temppeliä, keskimäärin 300 hengen täytyi tukea yhden temppelin toimintaa. Taakka oli siis huomattavan suuri. Toinen väkivaltaa selittävä tekijä on se, että buddhalaisuus oli niin tiiviissä liitossa shōgunaatin kanssa, että siitä oli tullut yksi hallinnon symboleista. Siksi siitä tuli kaikkien shōgunaatin kaatamista kannattavien vihollinen.
Väkivaltaan liittyi myös selkeitä poliittisia ja taloudellisia motivaatioita. Daimiokuntien hallinnot halusivat kohentaa talouttaan buddhalaisten temppelien kustannuksella, ja shinbutsu bunri tarjosi tekosyyn buddhalaisten maiden takavarikoimiselle.
On vaikea arvioida, kuinka monta temppeliä haibutsu kishaku -liikkeen aikana suljettiin, koska lienee todennäköistä, että monet temppelit katosivat yksinkertaisesti sen vuoksi, että buddhalaiset viranomaiset käyttivät hyödykseen Tokugawa-hallinnon kaatumista ja yrittivät virtaviivaistaa temppelijärjestelmäänsä karsimalla päällekkäisyyksiä. Shōgunaatin aikana temppelin avaamiseen tai sulkemiseen tarvittavan luvan hankkiminen ei ollut helppoa. Buddhalaisten temppelien täydellinen katoaminen Satsuman kaltaisista daimiokunnista johtui kuitenkin haibutsu kishaku -liikkeestä.
Harecastlen tunneli
Harecastlen tunneli sijaitsee Englannissa Trentin–Merseyn kanavassa, Stoke-on-Trentin kaupungin lähellä. Tunneli koostuu kahdesta erillisestä tunnelista. Uudempi tunneli on edelleen auki, ja sen läpi on mahdollista ajaa kapealla kanavaveneellä eli narrow boatilla.
Brindleyn tunneli
thumb|Brindleyn tunneli Näistä ensimmäinen, Brindley, joka on 2,63 kilometriä pitkä tunneli, rakennettiin vuosina 1770–1777. Tunnelin suunnittelun aloitti tunnelin pääarkkitehti James Brindley 27. kesäkuuta 1766. Tunneli oli valmistuttuaan maailman pisin. Brindley kuoli viisi vuotta ennen tunnelin valmistumista. Tunneli oli ahtaimmillaan vain 365,7 senttimetriä korkea ja 274 senttimetriä leveä.
Hevoset eivät mahtuneet tunneliin vetämään kanavaveneitä, vaan kanavan läpi kulkeminen hoidettiin leggereiden avulla. Tämä tapahtui niin, että leggeri meni selälleen tai kyljelleen makaamaan ja työnsi venettä jaloillaan eteenpäin ottaen jalansijan tunnelin katosta tai seinästä. Työ oli erittäin raskasta ja tunnelin läpi pääseminen saattoi kestää kolme tuntia.
Brindleyn tunneli suljettiin vuonna 1914 sen kärsittyä osittaisesta romahtamisesta. Tunnelin tutkiminen lopetettiin 60-luvulla, eikä sitä ole sen jälkeen tutkittu. Tunnelin suihin on asetettu kalterit, jotka estävät sisälle pääsyn. Kuitenkin vuonna 1979 olympiamelojat Jon Goodwin ja Robin Winter meloivat vanhan tunnelin läpi.
thumb|Telfordin tunneli
Telfordin tunneli
Uudempi tunneli on 2,67 kilometriä pitkä. Uusi tunneli rakennettiin, kun ensimmäinen tunneli loi kanavaverkostoon pullonkaulan. Rakentajana oli Thomas Telford. Uudempien louhimismenetelmien vuoksi tunneli valmistui kolmessa vuodessa ja se avattiin käyttöön vuonna 1827. Uusi tunneli toimi aluksi yhdessä ensimmäisen tunnelin kanssa niin, että liikenne kulki yhtä aikaa kumpaankin suuntaan.
Uudempikaan tunneli ei ole mitenkään erityisen tilava. Leveyttä tunnelilla on parhaimmillaan 426 ja vapaata korkeutta 180 senttimetriä.
Tunnelissa oli kulkukäytävä, jota pitkin hevoset pystyivät vetämään veneitä. Leggereille ei näin ollen ollut tarvetta. Vuosien 1914 ja 1954 välillä kanavaveneitä vedettiin sähköllä toimivan hinaajan avulla. Hinaaja kulki tunnelin pohjassa olevan kaapelin avulla. Hinaaja kuljetti lastinsa lisäksi 18 tonnin verran akkuja. Myöhemmin kattoon asennettiin sähkölinja, joka poistettiin 1954, jolloin myös tunnelin eteläpäähän asennettiin ovet sekä tuuletin. Ovia pidetään kiinni ja tuuletinta käynnissä, kun tunnelissa on polttomoottorilla käyviä veneitä. Tuuletin imee pakokaasut pois tunnelista.
1900-luvun lopulla myös Telfordin tunneli alkoi kärsiä vajoamisesta ja oli suljettuna useita vuosia. Hevosia varten rakennettu, nyt pitkään käyttämättömänä ollut vetopolku purettiin. Myös tämä polku oli kärsinyt vajoamisista ja siitä oli tullut vaarallinen sekä ihmisille että hevosille. Polun poistaminen lisäsi ilmavirran määrää ja helpotti polttomoottorilla käyvien veneiden kuljettajia.
Pieniä kanavia johtaa Telfordin tunneliin. Nämä kanavat on yhdistetty hiilikaivoksiin Golden Hillissä ja niitä pitkin kulkee ylimääräinen vesi kaivoksista kanavaan. Aikoinaan näitä pieniä tunneleita käytettiin hiilikaivosten hiilen kuljettamisessa suoraan tunneliin ilman niiden tuomista ensin maanpinnalle. Tässä käytettiin pieniä veneitä, joilla oli kymmenen tonnin kantokyky.
Nykytila
thumb|Telfordin tunneli sisältä Nykyään Telfordin tunnelin läpi voi ajaa kanavaveneellä. Tunnelin kummankin suun päässä on viranomainen, joka huolehtii liikenteen kulkemisesta. Tunnelissa saa olla kerrallaan maksimissaan kahdeksan kanavavenettä, jotka lähetetään matkaan minuutin välein. Matkan ajan tunnelin eteläpääty on suljettuna kunnes ensimmäinen veneistä tulee tarpeeksi lähelle sitä. Mikäli seuraava vene on liian kaukana, tunnelin pää suljetaan uudelleen siksi aikaa, kunnes seuraava vene on tarpeeksi lähellä tunnelia.
Avotulen ja kaasulaitteiden käyttö tunnelin sisällä on kielletty suurten metaanipitoisuuksien vuoksi. Matka tunnelin läpi kestää 30–50 minuuttia riippuen kuljettajasta. Tunnelissa ei ole minkäänlaista valaistusta, vaan matkan ajan valoa tuottaa ainoastaan veneen oma ajovalo. Jokainen venekunta matkaa tunnelin läpi omatoimisesti, virallisia veneenkuljettajia tunnelin läpi kulkemiseksi ei ole tarjolla.
Koivistonluoto
Koivistonluoto on Porin 20. kaupunginosa. Sen naapurikaupunginosia ovat etelässä Metallinkylä, lännessä Väinölä ja pohjoisessa Kalaholma. Sen itäpuolella kulkee Kokemäenjoki, joka muodostaa Koivistonluodon kohdalla Porin ja Ulvilan kaupunkien rajan. Toisella puolella Kokemäenjokea on Suosmeri. Koivistonluoto kuuluu Väinölän koulupiiriin, ja sen postinumero on 28330.
Lisbet
Lisbet tai Lisbeth on naisen etunimi, Elisabet-nimen lyhentynyt muoto. Muodossa Lisbet nimi on käytössä pääasiassa Skandinavian maissa, muodossa Lisbeth varsinkin Saksassa.
Suomessa nimi Lisbet on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 706 ja Lisbeth noin 1 150 henkilölle. Lisbetin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 19. marraskuuta.
Pikkutakiainen
Pikkutakiainen (Arctium minus) on takiaisten sukuun kuuluva asterikasvi, joka kasvaa alkuperäisesti Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko
Pikkutakiainen kasvaa 50–130 senttimetriä korkeaksi. Sen alalehdet ovat leveän soikeat, onttoruotiset ja alapinnalta hieman nukkaiset. Pikkutakiainen voi muistuttaa seittitakiaista tai isotakiaista, joiden kanssa se myös risteytyy. Näihin verrattuna pikkutakiaisen kukintomykeröstö on rakenteeltaan terttumainen eikä huiskilomainen. Laji voi olla myös hyvin samannäköinen harvinaisen lehtotakiaisen kanssa, joka kasvaa lähes aina pikkutakiaista suuremmaksi ja on suurempimykeröinen. Pikkutakiaisen pallomaiset mykeröt ovat kooltaan 1,8–2,8 cm ja yleensä karvattomat. Torvimaiset kehräkukat ovat punavioletteja. Hedelmät ovat ruskeita 5–7 millimetrin mittaisia pähkylöitä.
Pikkutakiainen Suomessa
Suomessa pikkutakiainen on erityisesti vanhan asutuksen seuduilla kasvava muinaistulokaskasvi. Se on melko yleinen Etelä-Suomessa, tavallisin Ahvenanmaalla. Lajin levinneisyyden pohjoisraja on Vaasan–Kuopion korkeudella. Siitä pohjoiseen pikkutakiaisesta on hyvin harvoja ja vanhoja satunnaishavaintoja.
Claudia Rankine
Claudia Rankine (s. 1963 Kingston, Jamaika) on runoilija. Hän on valmistunut Williams Collegesta (B.A. englannissa) ja Columbian yliopistosta (M.F.A. runoudessa).
Rankine on julkaissut neljä runokokoelmaa. Niistä ensimmäinen, Nothing in Nature Is Private (1995), sai Cleveland State Poetry Prizen. Hänen runojaan on myös julkaistu eri antologioissa ja lehdissä. Hän oli lisäksi toimittamassa Juliana Spahrin kanssa teosta American Women Poets in the 21st Century: Where Lyric Meets Language. Kokeellisessa Don’t Let Me Be Lonely -teoksessaan (2004) Rankine yhdistelee runoutta, esseitä ja kuvia. Vuonna 2016 Rankinelle myönnettiin MacArthur Fellowship -apuraha, jonka arvo on 625 000 dollaria viiden vuoden aikana.
Rankine asuu ja opettaa Yhdysvalloissa.
Hikari
Hikari (japania, ’valo’) voi tarkoittaa:
Aviovarallisuusoikeus
Aviovarallisuusoikeus tarkoittaa aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteisiin liittyviä oikeussäännöksiä. Eri maissa on ja on ollut käytössä kaksi toisistaan paljon eroavaa järjestelmää: roomalaiseen oikeuteen perustuva dotaalijärjestelmä ja germaaniseen oikeuteen pohjautuva omaisuusyhteysjärjestelmä. Suomen nykyistä käytäntöä sääntelee vuoden 1929 avioliittolaki, joka tuli voimaan vuoden 1930 alussa. Aiemmin sen aikana solmittuja avioliittoja nimitettiin uusiksi avioliitoiksi ja vuoden 1889 lain mukaisia avioliittoja vanhoiksi avioliitoiksi.
Suomessa on nykyisin käytössä puolisoiden omaisuuden erillisyysjärjestelmä, jossa kumpikin puoliso omistaa yksin omaisuutensa, mutta puolisoilla on toistensa omaisuuteen avio-oikeus. Lisäksi puolisoilla voi olla yhteistä omaisuutta, joka on hankittu tai saatu yhteisesti. Puolisot saavat tehdä keskenään varallisuusoikeudellisia sopimuksia. Puolisot ovat vastuussa vain omista veloistaan, ellei velkaa ole otettu yhdessä. Aviopuolisot voivat tehdä myös avioehtosopimuksen.
Vanhan lain mukaisissa avioliitoissa pesä oli osaksi yhteistä, osaksi yksityistä omaisuutta. Yhteistä oli irtaimisto ja kaupunkikiinteistö sekä avioliiton aikana hankittu kiinteistö maalla. Yksityistä omaisuutta oli maalla sijaitseva kiinteistö, jonka puoliso oli perinyt tai ostanut ennen avioliiton solmimista tai perinyt avioliiton aikana. Yksityistä oli myös lahjalla tai testamentilla saatu omaisuus, joka oli annettu sillä ehdolla, että se katsotaan yksityiseksi omaisuudeksi.
Luettelo Neitsyen tähdistön tähdistä
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Totti Karpela
thumb|Totti Karpela [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2008]] Totti Tapio Karpela (5. marraskuuta 1940 Turku – 1. joulukuuta 2015 Kaarina) oli suomalainen juristi, dekkarikirjailija ja Kakolan vankilan entinen johtaja. Hän toimi myös Turun ja Porin lääninhallituksessa lääninreviisorina ja lääninsihteerinä, sekä Naantalissa poliisimestarina ja yleisenä syyttäjänä.
Karpela valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1968.
No pasarán
Alkuperä
Lauseen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta se kuultiin ranskankielisenä ensimmäisen maailmansodan aikana Verdunin taistelussa, jonka yhteydessä sitä tiettävästi käytti ranskalainen kenraali Robert Nivelle tai toisten lähteiden mukaan marsalkka Pétain. Lause esiintyi myös sota-ajan ranskalaisissa propagandajulisteissa.
Espanjan sisällissota
Varsinaisesti No pasarán tuli tunnetuksi Espanjan sisällissodan alettua tasavaltalaisten johtoon kuuluneen Dolores Ibárrurin pitämässä radiopuheessa, jossa hän kehotti kansalaisia unohtamaan keskinäiset erimielisyytensä ja käymään yhteiseen rintamaan kenraali Francon johtamia fasisteja vastaan. Ibárruri päätti heinäkuussa 1936 pitämänsä puheen raivokkaasti lauseisiin "Los fascistas no pasarán! No pasarán!". Tämän jälkeen tasavaltalaiset omaksuivat sen tunnuslauseekseen. Valloitettuaan Madridin 28. maaliskuuta 1939 Franco julisti Hemos pasado ("Olemme päässeet läpi".)
No pasarán levisi nopeasti myös muualle, ja jo lokakuussa 1936 sitä käytettiin Lontoossa niin sanotun Cable Streetin taistelun yhteydessä. Myöhemmin lauseen ovat ottaneet omakseen lähinnä vasemmistolaiset antifasistit, mutta se on kuultu myös muun muassa Viron keskustapuolueen vaalilauseena.
Chao (Sonic)
Chao on kuvitteellinen Sonic the Hedgehog -pelisarjassa esiintyvä eläinrotu. Chao-olennot eivät ole missään pelisarjan pelissä pääroolissa, mutta ne auttavat lukuisia hahmoja taisteluissa ja kokonaisissa seikkailuissa.
Tietoa
Chao on ulkonäöltään vaaleansininen olento, jolla on päälaessa keltainen pallo, normaalin Chaon lisäksi Chaosta on muitakin erilaisia versioita kuten Dark ja Hero-versiot joista puolestaan Dark on väriltään musta jolla on punainen pallo päälaessa ja Hero on valkoisen värinen, jolla on sininen kehä päälaessa. Chao-olennoista tunnetuin on Cream the Rabbitin Cheese, se on Creamin ystävä joka tulee jokaiselle Creamin seikkailulle mukaan. Chao-olennot tekivät ensiesiintymisensä Sonic Adventure -pelissä, jossa ne antoivat hahmoille erilaisia lisävoimia kuten lisää suojaustehoa tai hyökkäystehoa. Chao-olennot ovat esiintyneet sen jälkeen monissa muissakin Sonic-peleissä joissa ne melkein joka tilanteessa antavat lisävoimia pelattaville hahmoille, mutta esimerkiksi Mario & Sonic at the Olympic Winter Gamesin Nintendo DS -version Tarinatilassa ne kuitenkin ovat vastaanottamassa pelattavan hahmon erilaisiin haasteisiin.
Chao-olennosta on myös kehitetty propellilla varustettu versio, Omochao joka antaa puolestaan monissa peleissä eri neuvoja erilaisiin tehtäviin sekä toimii juontajana joissakin tapauksissa. Chao-olennoista Dark-versio on sellainen, että se yrittää aina puolestaan vaikeuttaa pelaajan edistymistä monissa tilanteissa kuten Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Gamesin London Party-moodissa, jossa se siirtää tarra-arkissa olevan kysymysmerkin toiseen paikkaan.
George W. McCrary
George Washington McCrary (29. elokuuta 1835 lähellä Evansvillea, Indianassa – 23. kesäkuuta 1890 St. Joseph, Missouri) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi Iowan edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1869–1877. Tämän jälkeen McCrary toimi Yhdysvaltain sotaministerinä presidentti Rutherford B. Hayesin kabinetissa vuosina 1877–1879. Sotaministerinä McCrary veti viimeiset rekonstruktiota valvoneet joukot vanhoista etelävaltioista. Lisäksi hän lähetti sotilaita auttamaan suuren rautatielakon rauhoittamisessa sekä Meksikon vastaisen rajan tuntumassa riehuneiden ryöstäjien taltuttamisessa ja taisteli intiaaneja vastaan Yhdysvaltain länsiosissa.
Justin Hayward
David Justin Hayward (s. 14. lokakuuta 1946, Swindon, Wiltshire, Englanti) on englantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten laulajana, lauluntekijänä ja kitaristina rock-yhtyeessä The Moody Blues, jonka jäsen hän oli 1967–1974 ja uudelleen vuodesta 1978 lähtien.
Raimo Katona
Raimo Aulis Kalervo Katona (vuoteen 1950 Kettunen, 25. toukokuuta 1930 Hämeenlinna – 16. helmikuuta 2001 ) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan kenraalimajuri.
Katonan vanhemmat olivat sotilasmestari Toivo Kettunen ja Saima Aaltonen ja hänen puolisonsa oli vuodesta 1948 lähtien farmaseutti Helga Kauhtio. Katona opiskeli Hämeenlinnan lyseossa seitsemän vuotta 1942–1949.
Katona valmistui Kadettikoulusta 37. Kadettikurssin priimuksena 1953, Sotakorkeakoulusta 1963 (ye-upseeri 1964) sekä valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1973. Hän toimi opetusupseerina Jääkäripataljoona 4:ssä 1953–1954, Panssarikoulussa 1954 ja Kadettikoulussa 1954–1957. Hämeen ratsujääkäripataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1957–1961. Vuodet 1963–1967 hän toimi toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina pääesikunnassa. Kadettikoulussa hän toimi Kadettikomppanian päällikkönä ja opettajana 1967–1971. Pohjan prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1971–1972. Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa Katona toimi yleisesikuntaosaston päällikkönä 1972–1976. Pohjan prikaatia hän komensi 1976–1979. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä Katona toimi 1979–1980. Vuosina 1980–1984 Katona toimi jalkaväen tarkastajana 1980–1984. Tämän jälkeen hän toimi vielä Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1984–1990.
Fitnesspäiväkirjat
thumb|260px|Ensimmäisen tuotantokauden tunnus Fitnesspäiväkirjat on AVA-kanavalla vuosina 2015–2016 esitetty tositelevisiosarja, jossa seurattiin neljän tunnetun suomalaisen naisen fitnessharrastusta. Ohjelman teemoina olivat kuinka treenataan oikein, miten syödään terveellisesti ja miten voidaan kokonaisvaltaisesti hyvin.
Ohjelma oli pääosin ohjelmassa esiintyvien itsensä kuvaama.
Vuonna 2019 sarja uusiutui Fitnesspäiväkirja-nimellä.
Ensimmäinen tuotantokausi
Ensimmäisellä tuotantokaudella ohjelmassa esiintyivät Venla Savikuja, Mari Valosaari, Eevi Teittinen ja Nanna Koivisto (nyk. Karalahti), sekä heidän miehensä ja poikaystävänsä. Kauden kuvaukset alkoivat marraskuussa 2014.
Toinen tuotantokausi
Fitnesspäiväkirjojen toinen tuotantokausi esitettiin keväällä 2016. Kaudella esiintyivät edellisellä kaudella mukana olleiden Eevi Teittisen ja Nanna Karalahden (ent. Koivisto) lisäksi Oona Kivelä ja Janni Hussi. MTV Katsomo -palvelussa esitettiin lisäksi bloggaaja Johanna Alvestadin kuvaamaa materiaalia.
NBA:n varaustilaisuus 2006
Varaukset
right|thumb|150px|Andrea Bargnani, 1. varaus right|thumb|150px|Tyrus Thomas, 4. varaus right|thumb|150px|Brandon Roy, 6. varaus right|thumb|150px|J.J. Redick, 11. varaus right|thumb|150px|Rajon Rondo, 21. varaus right|thumb|150px|Jordan Farmar, 26. varaus
Andrés Guglielminpietro
Andrés Guglielminpietro (s. 10. huhtikuuta 1974 San Nicolás de los Arroyos, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Peliuransa päätyttyä Guglielminpietro on toiminut valmentajana.
Guglielminpietro pelasi pääsarjatasolla argentiinalaisissa Gimnasia LP:ssa ja Boca Juniorsissa, italialaisissa Milanissa, Internazionalessa ja Bolognassa sekä Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa Al-Nasr Dubaissa.
Argentiinan A-maajoukkueessa Guglielminpietro pelasi kuusi ottelua vuonna 1999.
Kai Paimiala
Kai Paimiala (s. 10. tammikuuta 1959) on suomalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Paimiala pelasi kaudella 1985 Porin Pallo-Tovereissa kuusi SM-sarjan ottelua.
Gràcia
thumb|Gràcia Barcelonan kartalla thumb|Güellin puisto Gràcia (esp. Gracia) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Sitä ympäröivät Eixample etelässä, Sarrià-Sant Gervasi lännessä ja Horta-Guinardó idässä. Vuoden 2005 väestönlaskennassa alueella oli 120 087 asukasta.
Historia
Gràcian perustivat karmeliitat vuonna 1626. Se säilyi omana kuntanaan aina vuoteen 1897 asti, jolloin useita ympäröiviä kyliä liitettiin Barcelonan kaupunkiin. Eixamplen alueen rakentaminen 1800-luvulla yhdisti Gràcian lopullisesti Barcelonan kasvavaan metropolialueeseen.
M/S Kaita
M/S Kaita on Arctia Shipping Oy:n omistama suomalainen, vuonna 1993 valmistunut yhteysalus. Kaita liikennöi Saaristomerellä Rymättylän reittialueella, Naantalin kaupungin Rymättylän saaristossa. Aluksen pituus on 24,5 metriä ja sille mahtuu 8 henkilöautoa ja 50 matkustajaa tai vaihtoehtoisesti vain matkustajia ottavana 70. Aluksen päällikkönä on toiminut Jarmo Juvakka vuodesta 1993 lähtien. Alus on M/S Kivimon sisaralus.
Aluksen kotisatama on Naantalin Otavan saarella sijaitseva Haapala. Kaita liikennöi Otavan lounaispuolella oleviin pieniin saariin kuten Ruotsalaiseen, Korvenmaahan, Pakinaisiin, Samsaareen ja Pähkinäisiin.
Turun vankileiri
Turun vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuosina 1918–1919 Turussa toiminut vankileiri. Sodan voittaneiden valkoisten perustama leiri sijaitsi kaupungin keskustassa Sirkkalan kasarmilla. Turun vankileirillä oli enimmillään 3 300 punavankia. Heistä kuoli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan 176.
Vankileirin perustaminen
Vankien kokoaminen silloisella Arseninkadulla (nyk. Sirkkalankatu) sijainneelle kasarmille aloitettiin sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918. Turku oli ollut valkoisten hallussa jo 13. huhtikuuta lähtien, kun Saariston vapaajoukko oli marssinut kaupunkiin kohtaamatta paenneiden punaisten vastarintaa. Vapaajoukko vangitsi kaupunkiin ja Varsinais-Suomen alueelle jääneet punakaartilaiset sekä muut työväenliikkeen aktiivit ja sulki heidät Sirkkalan kasarmille.
Toukokuun puoliväliin mennessä vankeja oli jo noin tuhat. Suurimmillaan vankimäärä oli kuukautta myöhemmin, jolloin heitä oli arviolta 3 300. Vankien joukossa oli myös noin 160 naista. Turun vankileiri oli Suomen 26 vankileiristä kahdeksanneksi suurin. Vangeista suurin osa oli maakunnan ulkopuolelta, enimmäkseen Satakunnasta, mutta heitä oli runsaasti myös Hämeestä ja Uudeltamaalta. Turun ja Varsinais-Suomen punakaartilaiset puolestaan olivat enimmäkseen muilla Etelä-Suomen leireillä, muun muassa Lahden Hennalassa ja Tammisaaren vankileirillä.
Olosuhteet ja vankien kuolemat
Olosuhteet eivät Turussa olleet yhtä huonot kuin esimerkiksi pahamaineisilla Hennalan, Tammisaaren tai Hämeenlinnan vankileireillä. Kuitenkin yli 170 vankia kuoli erilaisiin kulkutauteihin ja muihin sairauksiin. Aluksi kuolemia aiheutti erityisesti isorokko ja syksymmällä leiriin puolestaan iski ympäri maailmaan riehunut espanjantauti.
Sotasurmatiedoston mukaan sekä nälkään kuolleita että teloitettuja oli Turussa vain yksi. Tämä oli poikkeuksellista, sillä muilla suurilla vankileireillä kumpiakin oli yleensä useita satoja. Ainoa Sirkkalassa ammuttu oli pakoa yrittänyt 18-vuotias työmies Hjalmar Frantsila Tuusulasta. Teloitusten puuttuminen selittyy sisällissodan aikaisen Turun rauhallisuudella, jonka vuoksi valkoiset eivät ilmeisesti ryhtyneet laajamittaisiin kostotoimiin. Koska vangit olivat myös pääosin Turun seudun ulkopuolelta, ei ollut henkilökohtaisia kaunoja teloituksiin johtaneiden ilmiantojen syiksi, kuten oli usealla muulla vankileirillä. Turun vankileirillä kuolleista 176 vangista 40 % oli kotoisin Satakunnasta, 32 % Varsinais-Suomesta, 17 % Uudeltamaalta ja 10 % Hämeestä.
Muistomerkki
Sirkkalan kasarmilla on vuonna 1994 pystytetty Turun vankileirin muistomerkki, jonka on suunnitellut Turun piirustuskoulun rehtori Ismo Kajander.
Lähteet
60.45028°N, 22.28889°W
Wörner
Wörner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pablo Álvarez Núñez
Pablo Álvarez Núñez (s. 14. toukokuuta 1980 Oviedo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Club Deportivo Lugo ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Álvarez aloitti ammattilaisuransa Sporting Gijónissa. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 19. toukokuuta 2001 kotiottelussa Real Betisiä vastaan. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 161 ottelua, kaikki Segunda Divisiónissa.
Elokuussa 2006 Álvarez siirtyi vapaalla siirrolla Deportivoon. 3. helmikuuta 2007 hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa ottelussa Mallorcaa vastaan. Vuoden 2008 tammikuussa hänet lainattiin loppukauden kestävällä lainasopimuksella Racing Santanderiin. Hän teki ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa 13. tammikuuta 2008 ottelussa Osasunaa vastaan.
Kaudeksi 2008–2009 hän palasi takaisin Deportivoon. Kauden päätyttyä hän pelasi 21 pääsarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Hélène Carrère d’Encausse
Elämäkerta
Hélène Zourabichvili syntyi hengeltään kosmopoliittiseen perheeseen, joka oli kulkenut ympäri Eurooppaa Venäjän vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Hänen esi-isiensä joukossa oli sekä huomattavia Venäjän keisarikunnan virkamiehiä että keisarikunnan vastustajia. Joukkoon on mahtunut keisarinna Katariina II:n aikainen Venäjän tiedeakatemian johtaja ja kaksi keisarin murhaa yrittänyttä. Carrère d’Encausse opiskeli historiaa ja valtiotieteitä, jota hän opetti Sorbonnessa ennen kuin hän muutti oppituolinsa Pariisin poliittisten tutkimuksen instituuttiin (Institut d’études politiques de Paris).
Carrère d’Encausse julkaisi vuonna 1978 teoksen L’Empire éclaté, jossa hän ennusti neuvostoyhteiskunnan loppua muslimienemmistöisten Keski-Aasian ja Azerbaidžanin neuvostotasavaltojen voimakkaan syntyvyyden seurauksena. Ennustus oli osittain väärä – Neuvostoliitto tosin hajosi, mutta Euroopan-puoleisen osan eli Baltian maiden noustua vastarintaan. Samanaikaisesti Keski-Aasian neuvostotasavallat ja Azerbaidžan pysyivät rauhallisina aina itsenäistymiseensä saakka.
Carrère d’Encausse kutsuttiin professoriksi moniin ulkomaisiin yliopistoihin, eritoten Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän oli Montréalin yliopiston ja Leuvenin yliopiston kunniatohtori. Hän toimi vuosina 1986–1987 Ranskan kansalaisuusreformia pohtineen komitean puheenjohtajana. Vuonna 1992 oli Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin neuvonantajana ja osallistui näin entisten sosialistimaiden demokratisoinnin ja taloudellisen avustamisen suunnitteluun. Vuonna 1994 hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi, ja hän toimi ulkosuhteiden- ja puolustuskomission varapuheenjohtajana.
Hänellä on kaksi lasta: Emmanuel Carrère, joka on kirjailija ja ohjaaja, sekä Marina Carrère d’Encausse, joka on journalisti. Hänen serkkunsa on Salome Zurabišvili, joka oli Ranskan suurlähettiläänä Georgiassa ja on nykyinen Georgian presidentti.
González
González tai Gonzalez on espanjankielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Cable Streetin taistelu
Cable Streetin taistelu oli 4. lokakuuta 1936 Lontoon East Endin kaupunginosassa järjestetyn fasistisen British Union of Fascists -puolueen kannattajien juutalaisvastaisen marssin yhteydessä tapahtunut välikohtaus heitä vastustaneiden antifasistien ja Suur-Lontoon poliisivoimien välillä. Vastamielenosoittajien tarkoitus oli pysäyttää BUF:n marssi, missä he myös onnistuivat.
Mellakka
thumb|250px|Cable Streetin taistelun muistolaatta. Tapahtumat saivat alkunsa, kun noin 2 000–3 000 Oswald Mosleyn johtamaa mustiin paitoihin pukeutunutta fasistia yritti marssia läpi East Endin kaupunginosan, jossa asui yli 60 000 juutalaista. BUF oli perustettu vuonna 1932 fasistisena järjestönä, mutta se omaksui nopeasti myös antisemitismin sekä muun muassa natsitervehdykset. Marssijoita oli vastassa arviolta 100 000:n vastamielenosoittajan joukko, joka koostui irlantilaisista ja juutalaisista työläisistä sekä ammattiyhdistysaktiiveista, kommunisteista ja anarkisteista. Vastamielenosoittajat käyttivät espanjankielistä iskulausetta ”No pasarán”, josta myöhemmin muodostui yksi antifasistisen liikkeen tunnuslauseista.
Antifasisistit rakensivat Christian Street- ja Cable Street -katujen risteykseen katusulkuja, joiden tarkoitus oli estää marssin kulku. Paikalle komennetut 10 000 poliisia, joista 4 000 oli ratsupoliiseja, puolestaan yrittivät purkaa katusulkua, jotta BUF:n marssi pääsisi etenemään. Tilanne kärjistyi väkivaltaiseksi yhteenotoksi, jossa vastamielenosoittajat olivat varustautuneet erilaisilla astaloilla ja katukivillä. He saivat tukea kadunvarren asukkailta, jotka ikkunoistaan paiskoivat poliiseja elintarvikkeilla, jätteillä ja kukkaruukuilla. Lapset puolestaan häiritsivät poliisihevosia muun muassa vierittämällä marmorikuulia niiden kavioihin. Tilanne raukesi lopulta, kun poliisi pakotti Mosleyn johtamat fasistit keskeyttämään marssinsa ja nämä perääntyivät Hyde Parkin suuntaan.
Seuraukset
thumb|250px|Seinämaalaus Cable Streetin taistelusta. Mellakan aikana pidätettiin noin 150 vastamielenosoittajaa, mutta vastaavasti myös joitakin poliiseja joutui heidän vangeikseen. Loukkaantuneita oli noin 175, poliisien ja antifasistien lisäksi joukossa oli myös naisia ja lapsia. Välikohtauksen johdosta vielä samana vuonna tuli voimaan laki, joka vaati poliisin luvan kaikille poliittisille mielenosoituksille ja kielsi niiden osallistujia pukeutumasta minkäänlaisiin yhtenäisiin asusteisiin.
Brittiläinen työväenliike ja vasemmisto pitää Cable Streetin taistelua merkittävänä työväenluokan keskinäisen solidaarisuuden osoituksena ja voittona 1930-luvulla maassa nousussa olleesta fasismista. Marssin tarkoituksena oli saada East Endin irlantilaiset kääntymään alueen juutalaisia vastaan, mutta Mosleyn kansankiihotus ei kuitenkaan saanut vastakaikua, vaan sen sijaan irlantilaiset torjuivat fasistit yhdessä juutalaisten kanssa. Toisaalta BUF onnistui tapauksen jälkeen kasvattamaan jäsenmääräänsä, koska se pystyi käyttämään marssin väkivaltaista pysäyttämistä propaganda-aseena. Puolue ei kuitenkaan missään vaiheessa noussut merkittäväksi tekijäksi Britannian politiikassa.
Välikohtaukseen osallistuneita antifasisteja pidetään myös nykyään suuressa arvossa. Esimerkiksi toukokuussa 2015 Irlannin presidentti Michael D. Higgins lähetti tervehdyksen Cable Streetin taistelussa mukana olleelle Max Levitasille tämän 100-vuotispäivän johdosta.
Populaarikulttuuri
Cable Streetin taistelua on käsitelty lukuisissa musiikkikappaleissa sekä muun muassa kirjallisuudessa. Tunnetuimpia kappaleita ovat punk-yhtye Oi Polloin ”Let the Boots Do the Talking” (1999) ja laulaja-lauluntekijä Billy Braggin ”The Battle of Barking” (2010). Kirjallisuudessa tapaus esiintyy muun muassa jännityskirjailija Ken Follettin romaanissa Maailman talvi (2012) ja siihen viitataan myös fantasiakirjailija Terry Pratchettin romaanissa Yövartiosto (2001).
Cable Streetin taistelun muistoksi maalattiin 1980-luvun alussa suuri seinämaalaus, joka entistettiin vuonna 2011. Sitä pidetään Lontoon tunnetuimpana seinämaalauksena.
Pèire Cardenal
thumb|Pèire Cardenal Pèire Cardenal (1180–1278) oli ranskalainen yksi aikansa suosituimmista trubaduureista. Häneltä on säilynyt yli 90 runoa, mutta vain muutamia sävellyksiä.
.hk
.hk on Hongkongin Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Sitä hallinnoi Asian Institute of Technology ja se laadittiin vuonna 1990. .hk -tunnuksten luonti on sallittu sekä toiselle että kolmannelle asteelle, sekä latinalaiset aakkoset että kiinalaiset kirjaimet ovat sallittuja osoitteessa.
Vuonna 2008 McAfeen tutkimuksen mukaan noin 19 prosentissa .hk-päätteisistä sivuista levitetään haittaohjelmia.
Toisen asteen osoitteet
Jokaisella toisen asteen osoitteella on sekä englannin- että kiinankielinen vaihtoehto, josta valita.
Lähteet
Toppdomän
Hietaolkikukka
Hietaolkikukka (Helichrysum arenarium) on matala, keltakukkainen, kuivilla paikoilla tavattava asterikasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena pohjoisimpana Ruotsissa ja Virossa.
Ulkonäkö
Hietaolkikukka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on huopakarvainen, harmaa ja aromaattisen tuoksuinen. Sen varsi kasvaa pystysti tai kohenevasti. Suikeanmuotoiset varsilehdet ovat varrella kierteisesti, ne kapenevat latvaa kohti. Hietaolkikukan kukintona on sarjamainen mykeröstö. Kuudesta seitsemään millimetriä leveiden mykeröjen kehtosuomut ja kukat ovat väriltään kullankeltaiset. Laji muistuttaa ulkoasultaan hieman kissankäpäliä.
Vaahdotusrikastaminen
thumb|Kupari-nikkelimalmin vaahdotusrikastamista Vaahdotusrikastaminen eli vaahdotus on mineraalien rikastusmenetelmä.
Suomessa menetelmää käytettiin eniten Outokummun kaivoksissa. Menetelmä oli sellainen, että rikastettava aines, esimerkiksi rikkihappo- tai selluloosatehtailta tuotu pasutusjäte, sekoitettiin veteen. Seos pumpattiin rikastusaltaaseen, jonka pohjasta laskettiin paineilmaa sekaan vieri vieressä olevista pienistä rei´istä. Seos alkoi vaahdottua ja mineraalit kohosivat nesteen pinnalle vaahdon mukana. Nyt vaahto kerättiin talteen niin kauan kuin sitä kehittyi. Vettä lisättiin tarpeen mukaan, kunnes altaassa oli pelkkää liejuista vettä, joka sitten voitiin laskea pois.
Vaahdon mukana pinnalle kohonneet mineraalit eroteltiin eri menetelmillä ja jatkojalostettiin.
Vaahdotus rikastusmenetelmänä yleistyi Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa kivihiilen, kuparin ja nikkelin erotusmenetelmänä. Nykyisistä rikasteista vaahdotuksella tuotetaan noin kolmannes, vaahdotus on yleisin menetelmä rikastaa useita malmeja ja teollisuusmineraaleja. Vaahdotuksessa mineraalin pinta pyritään erilaisin apuainein saamaan alkuperäistä hydrofobisemmaksi. Laboratorio-olosuhteissa vaahdotusmenetelmiä tutkitaan osana metallurgiaa ja tällöin päästään mikrometrien raekokoon, teollisuudessa raekoot ovat kertaluokkaa suurempia.
Laitteet
Vaahdotusta voidaan suorittaa vaahdotuskennoissa, -kolonneissa tai Jameson-kennoissa.
Vaahdotuskenno koostuu tankista, sekoitusmekanismista, konsentraattirännistä, sisään- ja ulostuloaukoista sekä sillasta, jolle sekoitusmekanismi kiinnittyy.
Ossip Gabrilowitsch
thumb|right|250 px|Ossip Gabrilowitsch noin vuonna 1906. Ossip Gabrilowitsch (, Osip Solomonovitš Gabrilovitš; ) oli venäläis-yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari. Gabrilowitsch opiskeli Anton Rubinsteinin oppilaana Pietarissa ja sai Rubinstein-palkinnon 1894. Hän jatkoi opintojaan Theodor Leschetizkyn johdolla ja debytoi Berliinissä 1896. Hän teki ensimmäisen Amerikan-kiertueensa vuonna 1900 ja toimi 1904–1918 Münchenissä kapellimestarina. Gabrilowitsch muutti Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden hän sai 1921. Hän konsertoi pianistina sekä johti Detroitin sinfoniaorkesteria kuolemaansa 1936 saakka.
Pianistina Gabrilowitschia kiitettiin ennen kaikkea hänen laulavasta soinnistaan ja pianissimoistaan. Hänen soitolleen oli tunnusomaista nyanssien suuri vaihtelu ja musiikillinen eleganssi. Hänen ohjelmistonsa keskittyi romanttiseen pianomusiikkiin, jonka lisäksi hän myös soitti myös W. A. Mozartin konserttoja. Hänellä oli tapana esittää 19 konserttoa peräkkäin neljän konsertin sarjassa. Gabrilowitsch oli myös ensimmäisiä pianisteja, jotka levyttivät kamarimusiikkia.
Björn Ranelid
thumb|220px|Björn Ranelid
Julkisuudessa viihtyvän Ranelidin esiintymisestä Let's Dance -ohjelmassa nousi alkuvuodesta 2011 pienimuotoinen kohu. Ranelid on moittinut Ruotsin akatemian jäseniä norsunluutornissa istuviksi tuntemattomiksi ja on kehottanut akatemian jäseniäkin tanssimaan. Akatemian sihteeri Peter Englund on puolestaan vain iloinnut, että kaikki, mikä pitää Ranelidin pois työpöydän äärestä, on hyväksi.
Carmichael
Carmichael on kaupunki Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennassa kaupungissa asui 49 742 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 35,7 neliökilometriä, josta 0,7 neliökilometriä vesistöjä.
Jhunjhunu
Jhunjhunu on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 120 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupungissa sijaitsee 900-luvulla rakennettu jainalaistemppeli. Kyseenalaisempi nähtävyys on Rani Satin temppeli, joka on omistettu itsensä polttaneelle leskelle, joka suoritti sati-rituaalin väitetysti 1300-luvulla. Vuoden 1987 lopulla temppeli joutui kiistankohteeksi, kun Rajasthanin korkein oikeus yritti kieltää satin ylistämisen.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungin väestöstä noin 55 prosenttia oli hindulaisia. Muslimit muodostivat toiseksi suurimman uskonnollisen ryhmän 44 prosentilla. Lukutaitoisten osuus väestöstä oli lähes 74 %.
Salainen sydän
Salainen sydän (The Secret Heart) on Robert Z. Leonardin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1946.
Juoni
Salainen sydän on psykologinen draama, jossa June Allysonin näyttelemä Penny Addams alkaa käyttäytyä erikoisesti isänsä itsemurhan jälkeen. Lääkärin (Lionel Barrymore) suosituksesta Addams palaa perheen maaseutukotiin, jossa itsemurha tapahtui, sillä se saattaisi auttaa häntä kohtaamaan tapahtuneen. Addams kuitenkin vaipuu syvempään masennukseen ja yrittää itsemurhaa samalla tavalla kuin isänsäkin. Yritys kuitenkin epäonnistuu, ja toipumisprosessi alkaa.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2000
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Ruotsissa ja maailmanmestaruuden voitti Tšekki.
Lopputulokset
MM-Taso
B-sarja
C-sarja
D-sarja
Nanjingin verilöyly
thumb|Nanjingin tapahtumien muistopatsas Nankingin verilöyly viittaa laajamittaisiin julmuuksiin, joihin japanilaiset syyllistyivät kiinalaisia siviilejä kohtaan Nankingin (nyk. Nanjing) jouduttua keisarillisen Japanin armeijan valtaan 13. joulukuuta 1937. Arvioiden mukaan verilöylyssä sai surmansa 100 000–300 000 kiinalaista.
Taustaa
Vuonna 1928 Kiinan hallitus siirsi pääkaupungin Pekingistä (Beijing) Nankingiin (Nanjing). Bei-jing tarkoittaa pohjoista (pää)kaupunkia, kun taas Nan-jing eteläistä. Kaupunki kasvoi noin neljännesmiljoonasta nelinkertaiseksi 1930-luvun puoliväliin mennessä. Vuonna 1931 Japani hyökkäsi Mantšuriaan käyttäen invaasion verukkeena japanilaisten hallitseman rautatien räjäytystä. Seuraavina vuosina Japani vahvisti otettaan Kiinasta, joka kamppaili sisällissodan kurimuksessa. Kommunistien ja Guomindangin sota edisti japanilaisten valloituksen etenemistä. Marras–joulukuussa 1937 Japanin armeija eteni Shanghain vallattuaan ja oli jo Nanjingin porteilla.
Verilöyly
Joulukuun 13. päivä japanilaiset teloittivat suuren joukon pakolaisia, jotka koettivat ylittää Jangtse-jokea ilman soveltuvia kulkuneuvoja. Japanilaisen sotilaan arvion mukaan joen rannalle ja joessa uivia ihmisiä murhattiin tuona päivänä yli 50 000. Itse kaupungissa oli japanilaisten saapuessa noin 100 000 ihmistä kaduilla, joukossa sotilaita. Japanilaiset alkoivat ampua väkijoukkoja. Seuraavana päivänä tappaminen jatkui tankkien ja tykistön kera. Kiinalaisia sotilaita oli vangittu, mutta osa oli vaihtanut siviiliasuun. Japanilaiset pidättivät kenet tahansa, jota epäilivät sotilaaksi. Kymmeniätuhansia näitä nuoria miehiä ja aiemmin kaupungin ympäristössä vangittuja sotilaita ammuttiin kerralla. Vangit teloitettiin sarjatuliaseilla ja vielä eloonjääneet puukotettiin yksittäin pistimillä. Vankeja myös poltettiin ja myrkytettiin kaasulla.
Kaupungissa julmuuksien kohteeksi joutuivat suurelta osin siviilit. Mielettömyyksiin kuului ampumisen ja puukottamisen lisäksi kaulojen katkaisu, vatsan avaaminen, sydämen repiminen rinnasta, mestaus, hukuttaminen, elävältä hautaaminen, polttaminen, naskalilla pisteleminen sekä jopa kastraatio ja emättimen kautta hengiltä survominen. Arviolta 20 000 kiinalaista naista joutui japanilaisten sotilaiden raiskaamaksi ennen kuin sotilaat tappoivat heidät. Joukossa oli alle kymmenvuotiaita lapsia, vanhuksia, nunnia ja raskaana olevia naisia. Kaupunki ryöstettiin perinpohjaisesti ja sen rakennuksia poltettiin.
Turvavyöhyke
Joukko Nanjingissa oleskelleita ulkomaalaisia kuten lähetystyöntekijöitä, toimittajia ja lääkäreitä perusti hieman ennen taistelun alkua kaupungin siviilien turvaksi 3,9 neliökilometrin laajuisen puolueettoman turvavyöhykkeen, jonka alueelle sijoitettiin 25 pakolaisleiriä. Nanjingin kukistuessa 13. joulukuuta turvavyöhykkeellä oli arvioilta noin 250 000 ihmistä. Vyöhykkeen hallinnosta vastasi kansainvälinen komitea, jota johti saksalainen Siemens-yhtiön johtaja John Rabe. Turvavyöhyke oli alkujaan tarkoitus lakkauttaa muutamaa päivää taistelun päättymisen jälkeen, mutta verilöylyn jatkumisen vuoksi sen toimintaa jatkettiin.