cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delicatessen – herkuttelijoiden yö
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kerrostaloon post-apokalyptisessä Ranskassa. Kuvattu aikakausi jää elokuvassa epäselväksi. Tarina keskittyy talon asukkaisiin ja heidän selviytymistaisteluunsa. Teurastaja ja talon vuokranantaja Clapet (Jean-Claude Dreyfus) on joukon johtaja. Päähenkilö Louisonista tulee talon asukas ja huoltomies.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa vuonna 1993.
Juoni
Delicatessen – herkuttelijoiden yön tarina sijoittuu ränsistyneeseen kerrostaloon post-apokalyptisessa Ranskassa. Talon alakerrassa on leikkeleliike, jota pitää myös vuokranantajana toimiva Clapet (Jean-Claude Dreyfus). Hän hakee lehti-ilmoituksella huoltomiestä taloon. Clapet’n tarkoituksena on houkutella taloon jälleen uusi uhri hänen teurastettavakseen. Hän on jo aiemmin myynyt edellisestä huoltomiehestä saamansa lihan talon asukkaiden syötäväksi. Vähiin käynyt ruoka on arvossaan, joten asukkaat käyttävät maksuvälineenään maissinjyviä.
Edellisen huoltomiehen tultua syödyksi työpaikkaa hakee aiemmin klovnina työskennellyt Louison (Dominique Pinon). Louisonista tulee talon uusi huoltomies. Huoltotöidensä ohessa hän ystävystyy Clapet’n tyttären, Julien (Marie-Laure Dougnac) kanssa. Heidän suhteensa syvenee hiljalleen romanssiksi. Tietoisena isänsä tarkoitusperistä ja Louisonia uhkaavasta kuolemasta Julie laskeutuu viemäreihin ottaakseen yhteyttä Troglodisteihin, kasvissyöjistä koostuvaan vastarintaliikkeeseen. Julie saa Troglodistit yrittämään Louisonin pelastamista.
Elokuvan lopussa muut talon asukkaat tunkeutuvat Louisonin asuntoon aikomuksenaan murhata hänet. Ennen kuin asukkaat pääsevät sisään Louison keksii täyttää kylpyhuoneensa ääriään myöten vedellä. Lopulta tunkeilijat avaavat kylpyhuoneen oven ja tulviva vesi pysäyttää heidät hetkeksi. Seuraavaksi Troglodistit pelastavat Julien. Clapet yrittää vielä surmata Louisonin viskaamalla häntä australialaisella heittoaseella. Bumerangin kaltainen esine osuu lopulta Clapet’ta itseään päähän ja hän kuolee. Tämän jälkeen seuraa loppukohtaus, jossa Julie ja Louison musisoivat yhdessä talon katolla: Julie soittaa selloa ja Louison sahaa.
Arvostelut
Rotten Tomatoes -sivustolla Delicatessen – herkuttelijoiden yötä käsittelevät arvostelut ovat 88-prosenttisesti positiivisia.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Delicatessen – herkuttelijoiden yö on voittanut monia merkittäviä eurooppalaisia elokuva-alan palkintoja ja ollut useasti ehdolla palkinnoille. Elokuva on saanut César-palkinnon seuraavissa kategorioissa: paras leikkaus, paras esikoistyö, paras tuotannonsuunnittelu ja paras käsikirjoitus. European Film Awardsissa palkittiin lavastaja Miljen Kreka Kljakovi ja puvustaja Valérie Pozzo di Borgo parhaasta tuotannonsuunnittelusta. Fantasportossa elokuva sai yleisöraadin palkinnon. Sitgesin elokuvajuhlilla pääosan esittäjä Dominique Pinon palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, ohjaajat saivat parhaan ohjaajan palkinnon sekä Associació Catalana de Crítics i Escriptors Cinematogràficsin (ACCEC) myöntämän palkinnon ja säveltäjä Carlos D’Alessio palkittiin soundtrackistä. Tokion kansainvälisillä elokuvajuhlilla ohjaajat palkittiin Gold Awardilla. Elokuva on ollut ehdolla muun muassa BAFTAn saajaksi.
Raja (romaani)
Raja on Riikka Pulkkisen vuonna 2006 ilmestynyt esikoisromaani. Se sai Gummeruksen Kaarlen palkinnon ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana.
Neljän eri-ikäisen päähenkilön näkökulmasta kerrotussa teoksessa käsitellään vaikeita teemoja, kuten eutanasiaa sekä opettajan ja lukiolaistytön välistä suhdetta. Romaanin nimi viittaa rajan vetämiseen oikean ja väärän välille. Siinä toistuvat myös elämän ja kuoleman sekä vastuunkannon teemat.
Raja on käännetty englanniksi, hollanniksi, italiaksi, ruotsiksi, saksaksi, tanskaksi, viroksi ja armeniaksi.
Rajasta esitettiin vuonna 2012 näytelmäsovitus Oulun kaupunginteatterissa. Sen dramatisoi Seppo Parkkinen ja ohjasi Fiikka Forsman. Teoksesta on tehty myös kolmiosainen minisarja, joka esitettiin Yle TV1:n Kotikatsomossa vuonna 2014.
Romaanin taustaa
Pulkkinen ryhtyi kirjoittamaan esikoisteostaan vuonna 2000. Aluksi hänellä oli käsissään vain monta lyhyttä tekstikappaletta ja irrallisia henkilöitä, mutta kuudessa vuodessa näistä katkelmista muodostui kokonainen romaani. Pulkkinen on myöhemmin kertonut kirjailija Joel Haahtelan olleen tärkeä taustavaikuttaja, joka sai Nuoren Voiman Liiton kirjoittajapiirissä hänet vakuuttumaan kirjoittamisen mielekkyydestä ja antoi tärkeää itseluottamusta.
Vaikka teoksen kirjoittaminen kesti kuusi vuotta, sen julkaisemiseen johtanut prosessi sujui nopeasti. Gummerus solmi kustannussopimuksen Pulkkisen kanssa helmikuussa 2006, vain viikko käsikirjoituksen lähettämisen jälkeen. Pulkkinen sai teoksen ilmestyttyä osakseen runsaasti mediahuomiota, ja hänestä tehtiin haastatteluja useisiin sanoma- ja aikakauslehtiin.
Romaanin henkilöt
Romaanin kerronta rakentuu neljän päähenkilön (Anja, Mari, Julian ja Anni) mukaan niin, että jokainen kirjan luku on nimetty yhden päähenkilön mukaan. Kirjassa on kaikkitietävä kertoja, mutta jokainen luku on aina jotakin päähenkilöä lähellä. Pulkkisen mukaan henkilöhahmoja yhdistää traagisuus, ja taustana vaikuttavat antiikin tragediat, erityisesti Antigone.
Anja Aropalo on 53-vuotias kirjallisuuden professori Helsingin yliopistossa. Hänen Alzheimerin tautia sairastava miehensä asuu hoitokodissa. Anja on luvannut miehelleen auttavansa tätä kuolemaan, kun sairaus on edennyt niin pitkälle ettei tämä enää muista juuri mitään. Anjalle läheisiä henkilöitä ovat sisko Marita ja tämän tytär Mari. Omia lapsia hänellä ei ole. Anja tutustuu myös noin 40-vuotiaaseen Johannekseen, jonka äiti on samassa hoitokodissa kuin Anjan mies.
16-vuotias Mari on Anjan sisarentytär, joka opiskelee ensimmäistä vuotta lukiossa. Hänen on vaikea hyväksyä itseään, ja hän purkaa ahdistustaan viiltelemällä. Marin läheisin ystävä on Tinka, jonka varjoon hän tuntee usein jäävänsä.
Marille tärkeitä asioita ovat kirjallisuus ja kirjoittaminen, mikä osaltaan johtaa hänen ja äidinkielenopettaja Julianin välien lähenemiseen. Mari rakastuu opettajaansa, joka yllättäen myös vastaa tunteisiin.
Julian Kanerva on 29-vuotias lukion äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja, jota useat lukiolaistytöt ihailevat. Hän esittelee äidinkielen tunneilla antiikin tragedioita ja suunnittelee niistä väitöskirjaa.
Julianin perheeseen kuuluu vaimo Jannika ja kaksi lasta, Anni ja Ada. Suhde Jannikaan on hyvin ailahtelevainen, mikä edesauttaa Julianin ja Marin suhteen syntymistä.
Julianin 6-vuotias tytär Anni on romaanin nuorin näkijä ja kokija. Hän viettää paljon aikaa Sannan, naapurissa asuvan pikkutytön kanssa.
Anni on ikäistään tarkkanäköisempi, ja huomaa monia asioita, vaikkei kaikkea ymmärräkään. Hän kantaa huolta muista perheenjäsenistään ja uskoo voivansa toimillaan vaikuttaa siihen, ettei näille tapahdu mitään pahaa.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1917
Puolivälierät
ÅIFK:n ja Riennon olisi pitänyt uusia toisen kerran, mutta Riento luovutti kahden tasapelin jälkeen.
Maersk Line
Maersk Line on tanskalaisen A. P. Møller-Mærskin maailmanlaajuinen kontinkuljetusosasto ja konsernin suurin toimintayksikkö. Se on tuloiltaan maailman suurin kontinkuljetusyhtiö. Maersk Linen palveluksessa oli vuonna 2017 noin 32 000 työntekijää.
Historia
Maersk Linen historia alkaa vuodesta 1928, jolloin ensimmäinen Maersk Line -nimen alla toiminut laivalinja aloitti liikennöinnin Tyynenmeren-linjalla välillä Itä-Aasia – Yhdysvallat. Juuri ennen toisen maailmansodan syttymistä vuonna 1939 A. P. Møller oli Tanskan toiseksi suurin varustamo yhteensä 46 aluksella. Tanskan miehityksen seurauksena 1940 Mærsk Mc-Kinney Møllerin johdolla yhtiön toiminta siirtyi New Yorkiin, mistä käsin Maerskin laivastoa alettiin johtaa. Yhdysvaltain sota-aikana tekemä päätös ottaa hallintaansa kaikki ulkomaiset alukset koski myös Maerskia, joka menetti sodan seurauksena yli puolet laivastostaan. Sodan jälkeisinä vuosina 1945–1965 Maerskin toimintaa alettiin rakentaa uudelleen ja yhtiön laivaston koko pieneni 21 alukseen. Mærsk Mc-Kinney Møller tuli Maersk-konsernin johtoon vuonna 1965.
Maersk Linesta tuli Ben-EAC:n oston myötä maailman suurin konttilaivayhtiö vuonna 1993. Maersk oli aiemmin aloittanut yhteistyön P&O-varustamon kanssa vuonna 1991 perustamalla sen kanssa yhteisen globaalin konttipalvelun. Yhteistyö P&O:n kanssa päättyi vuonna 1996 ja Maerskin kumppaniksi tuli Sea-Land Corporation, jonka Maersk lopulta hankki itselleen vuonna 1999 ja nimesi laivayhtiönsä uudelleen Maersk Sealandiksi.
Vuonna 2005 Maersk Sealand hankki P&O Nedlloydin yhteensä 2,3 miljardin euron kauppahintaan. Fuusion myötä syntyi maailman suurin laivavarustamo ja konttilaivayhtiö, jolla oli laivastossaan yhteensä noin 550 alusta. Kaupan jälkeen yhdistynyt yhtiö otti vuonna 2006 käyttöön nykyisen Maersk Line -nimen.
Maersk Line tiedotti huhtikuussa 2017 sopineensa Hamburg Südin ostosta sen omistaneen perheyhtiö Oetker Groupin kanssa. Kauppahinta oli noin neljä miljardia dollaria. Yrityskauppa sai sinettinsä vuoden 2017 lopulla Brasilian viranomaisten annettua sille hyväksyntänsä. Jo aiemmin kauppa oli saanut Euroopan komission ja Yhdysvaltain oikeusministeriön hyväksynnän.
Laivasto
Maersk Linella oli kesäkuussa 2011 käytössään yli 600 rahtialusta ja kontteja 3,8 miljoonan TEU-yksikön edestä. Vuonna 2006 yhtiölle toimitettiin siihen aikaan maailman suurin konttilaiva M/S Emma Mærsk, joka oli Maerskin PS-luokan ensimmäinen alus ja kapasiteetiltaan 11 000 TEU-yksikköä. Emma Mærskin seitsemän sisaralusta: Estelle, Ebba, Edith, Eleonora, Elly, Evelyn ja Eugen Mærsk otettiin käyttöön vuosien 2007–2008 aikana.
Vuonna 2011 Maersk Line tilasi 20 vieläkin suurempaa konttilaivaa, jotka kuuluvat kapasiteetiltaan 18 000 TEU-yksikön Triple E -luokkaan.
Suomusjärven koulu
thumb|300px|Suomusjärven koulu Suomusjärven koulu on Salon kouluverkostoon kuuluva koulu Suomusjärven Kitulassa. Se on entisen Suomusjärven kunnan alueella ainoa koulu. Koulussa on luokat 1–6, ja yläaste ja lukio käydään Salossa. Enimmillään Suomusjärvellä on ollut seitsemän koulua.
Maersk Line
Laivasto
Maersk Line testasi yhteistyössä Yhdysvaltain laivaston kanssa levästä valmistettua biopolttoainetta Maersk Kalmar -aluksella vuosina 2011–2012.
Zemaryalai Tarzi
Tarzi johti myöhemmin kaivauksia Bamiyanin Buddha-patsaiden tuhopaikalla ja Haddassa Itä-Afganistanissa Tape Shotorissa ja Tape Tope Kalanissa. Hän johtaa Ranskan arkeologisia tutkimuksia ja kaivauksia Bamiyanissa. Tarzi oli keskeinen henkilö dokumenttielokuvassa The Giant Buddhas. Talibanien tuhottua Bamyanin Buddhat sveitsiläinen elokuvantekijä Christian Frei uskaltautui Afghanistaniin Bamiyanin laaksoon Tarzin kanssa saadakseen käsityksen tuhosta ja tutkiakseen legendaaristen patsaiden historiaa.
Professori Tarzi on kirjoittanut kuutisenkymmentä artikkelia ja kirjaa. Hän on myös Kaliforniassa San Rafaelissa sijaitsevan Afganistanin arkeologian suojeluyhdistyksen Association for the Protection of Afghan Archaeology, Inc. (APAA) puheenjohtaja.
Marcus Vinicius
Marcus Vinicius oli roomalainen poliitikko. Hän oli naimisissa keisari Caligulan siskon Julia Livillan kanssa.
Viniciuksen isän isä, jonka nimi myös oli Marcus Vinicius, kuului ritarisäätyyn ja oli kotoisin Campaniasta. Hänestä tuli keisari Augustuksen hyvä ystävä ja hänet tunnettiin erinomaisena sotilaana. Hän toimi muun muassa vuoden 19 eaa. konsulina (suffectus) ja hänelle myönnettiin ornamenta triumphalia. Viniciuksen isä Lucius Vinicius oli vuoden 2 jaa. konsuli, muttei ansioitunut sotilaana. Hänet tunnettiin kuitenkin oraattorina ja kirjallisuuden ystävänä.
Marcus Vinicius oli myös kiinnostunut kirjallisuudesta ja hän oli historioitsija Velleius Paterculuksen sponsori. Vinicius oli vuoden 30 konsuli. Lucius Annius Vinicianus oli ehkä Viniciuksen siskonpoika. Caligulan murhan jälkeen Vinicius oli yksi potentiaalinen ehdokas hänen seuraajakseen eikä ole täyttä varmuutta mikä rooli Viniciuksella oli Caligulan murhan takana olleessa salaliitossa.
Future Blues
Future Blues on yhdysvaltalaisen Canned Heat -yhtyeen elokuussa 1970 julkaistu albumi. Se on samalla viimeinen laatuaan, jolla on mukana alkuperäisjäsen ja laulunkirjoittaja Alan Wilson, sillä hän kuoli myöhemmin samana vuonna. Dr. John vierailee kappaleessa ”London Blues”.
Bulgarian vallankaappaus
Bulgarian vallankaappaus voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Raaka-aine
thumb|250px|Kultaharkkoina olevaa kultaa. thumb|250px|Poimittua [[puuvillaa.]] Raaka-aine on jalostuskelpoinen luonnonvara tai puolivalmiste, josta jalostetaan valmiita lopputuotteita tai materiaaleja. Laajempi taloudellinen termi on tuotannontekijä. Raaka-aineiden tuottamista sanotaan alkutuotannoksi mutta myös biosfäärin yhteyttämistä kutsutaan alkutuotannoksi.
Taloustiede
Taloustieteissä voidaan ajatella, että raaka-aineet eivät luo hyötyä sellaisenaan. Ne eivät maksa osinkoja, vuokraa tai korkoa sijoittajille. Raaka-aine vain on. Tilastot osoittavat, että sijoituksena ajateltuna raaka-aineiden keskimääräinen tuotto on nolla; tuotolla tarkoitetaan reaalituottoa eli todellista arvonnousua inflaation jälkeen.
Samoin ovat vuosikausia toimineet muun muassa maanviljelijät, jotka ovat myyneet satonsa sopivaksi katsomaansa aikaan jo ennen sen kypsymistä. Chicagon raaka-ainepörssi (Chicago Mercantile Exchange) on yksi suurimpia raaka-ainepörssejä, jossa voi käydä kauppaa vaikkapa pakastetulla tuoremehulla (frozen orange juice), kuten Eddie Murphy teki elokuvassa Vaihtokaupat.
Jalostus
Raaka-aineiden muokkausta valmiiksi tuotteiksi tai muiksi aineiksi kutsutaan jalostukseksi eli jalostamiseksi. Esimerkiksi puuraaka-aineesta voidaan jalostaa paperia, rakennuspuuta ja huonekaluja. Usein jalostusvaiheita on monia. Esimerkiksi raakamalmi voidaan ensin jalostaa metalliksi, joka on raaka-ainetta seuraaville jalostusvaiheille. Metalleja voidaan käsitellä ja seostaa seoksiksi, joista voidaan valaa valmiita esineitä.
Sijoittaminen raaka-aineisiin
Raaka-aineet ovat 1970-luvulta alkaen tuottaneet noin kaksinkertaisesti osakkeisiin nähden. Raaka-aineet ovat kuitenkin hyvin riskikäs sijoituskohde, koska niiden hinnat vaihtelevat voimakkaasti. Hintojen vaihteluun on viime aikoina vaikuttanut myös sijoittajien spekulointi.
Raaka-aineista kulta lienee vanhin sijoittamisen kohde ja väline. Kulta onkin siinä mielessä poikkeuksellinen raaka-aine, että sillä on historiallisestikin ollut valuuttaa korvaava arvo. Kultaan sijoitetaan epävarmoina aikoina, koska sen odotetaan tuovan vakautta, joka valuutoilta voi puuttua. Kultaharkkoihin sijoittamista helpompaa on nykyisin sijoittaminen kultaan linkitettyihin arvopapereihin. Myös Helsingin pörssissä voi sijoittaa kultaan sidottuun sertifikaattiin.
Pörssinoteerattu raaka-aine (ETC) on raaka-ainesijoittamiseen tarkoitettu sijoitustuote.
Uusikylä (Vuoksela)
thumb|300px|Vuokselan osuuskaupan Uudenkylän myymälä ennen talvisotaa. Uusikylä oli kylä Vuokselan kunnan länsiosassa Äyräpään rajalla Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Uuteenkylään kuuluivat virallisesti myös muusta kylästä erillään olevat Alhola ja Hirvisaari, vaikka ne yleensä luettiinkin omiksi kylikseen. Uusikylä oli toinen niistä kylistä, jotka uuteen Vuokselan kuntaan liitettiin Valkjärvestä. Uudenkylän itäpuolella sijaitsi Vuokselan kirkonkylä, Virkkilä.
Luonto
Uusikylä rajoittui etelässä Vuokseen ja kylään kuului monia Vuoksen saaria. Näistä suurimmat olivat 10 hehtaarin laajuiset ja asutut Vasikkasaari ja Kurosensaari sekä useita pienempiä saaria Vuoksesta. Pienempiä saaria olivat muun muassa Kaunissaari, Lehessaari, Kymäläissaari, Hotiluoto, Hajoluoto, Kirvessaari ja Majasaari. Uusikylä kuten koko Vuoksela kuului Vuoksen lehtokeskukseen, jonka vuoksi kasvillisuus oli hyvin rehevää. Jalot lehtipuut kuten lehmus, saarni, vuorijalava ja pähkinäpensas muodostivat paikoittain jopa metsiköitä.
Asutus ja palvelut
Kylän asutus muodosti nauhamaisen ketjun kahta puolta Virkkilästä Vuosalmelle johtavaa maantietä, joka kulki kylää halkovalla harjanteella. Kylässä oli noin 150 taloa (Ahola ja Hirvisaari mukaan luettuna taloja oli noin 260). Uudenkylän asukasluku oli ennen talvisotaa noin 1 000 ja vuonna 1944 suoritetun henkikirjoituksen mukaan 1 218.
Elinkeinot
Uudenkylän väestön pääelinkeino oli maatalous, varsinkin karjatalous. Kylän parhaat pellot sijaitsivat Vuoksen laskun myötä paljastuneella rannikolla. Pääosa peltoviljelystä meni karjatalouden tarpeisiin, mutta jonkin verran viljeltiin myös leipäviljaa ja 1930-luvulla myös sokerijuurikasta ja avomaankurkkua. Myös omenoiden kasvatus myyntiin oli yleistä. Nautakarjan kasvatuksen ohella myös hevosten kasvatus ja jalostus oli yleistä. Vuoksen varrella harjoitettiin myös kalastusta. Kotiteollisuudessa uusikyläläiset olivat erikoistuneet ajokalujen valmistamiseen.
Sota-aika
Talvisodassa Uuttakylää ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava ja väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava.
Jani Timonen
Jani Timonen (s. 1978, Lieksa ) on suomalainen tietokirjailija ja vapaa kirjoittaja. Hän on kirjoittanut Tero Kartastenpään kanssa tietokirjan Provo opas - ärsyttämisen jalo taito.
Timonen työskenteli Aamulehdessä vuosina 2002-2010. Hän on kirjoittanut vapaana kirjoittajana muun muassa Helsingin Sanomiin,  Suomen Kuvalehteen ja  Imageen. Timonen on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopiston tiedotusopista ja kauppatieteiden maisteriksi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulusta. Hän on opiskellut myös muun muassa Korea Universityssa ja Sungkyunkwan Universityssa Etelä-Koreassa.
Hän tekee Helsingin yliopistossa väitöskirjaa digitaalisesta politiikasta, diplomatiasta ja retoriikasta.
Vähä Karhusaari (Sysmä)
Vähä Karhusaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa
Saari on 820 metriä pitkä, 410 metriä leveä ja sen pinta-ala on 22,3 hehtaaria. Se sijaitsee Töijensalon saariryhmässä Ison Karhusaaren vieressä Kähärinsaaren eteläpuolella. Saaret ovat osa Tehinselän itäosassa järvenselälle päin kurkottavaa saaristoa. Vähä Karhusaari on matala saari, jonka huiput kohoavat noin 14 metrin korkeuteen Päijänteestä. Se on kauttaaltaan metsän peitossa ja saaressa on vain yksi vapaa-ajan asunto. Saaren itäpäässä sijaitsee kummeli, joka ohjaa Kähärinsaaren välisessä salmessa kulkevaa veneliikennettä.
Historiaa
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saarien karttanimi on ”Karhusaaret”. Kartassa ei näy mitään ihmistoiminnan merkkejä. Vuoden 1996 peruskartassa näkyy saarella vapaa-ajan asunto, jota ei vielä edellisessä peruskartassa ollut.
Lähteet
61.50478°N, 25.48351°W
Lil Dagover
Lil Dagover (oikealta nimeltään Martha Seubert; 30. syyskuuta 1887 Madiun, Jaava – 23. tammikuuta 1980 München ) oli saksalainen näyttelijä. Hän oli Weimarin tasavallan aikana yksi suosituimmista näyttelijöistä.
Lil Dagover asui nuoruutensa Indonesiassa, Britanniassa ja Sveitsissä, kunnes muutti äitinsä kuoleman jälkeen Saksaan. Hän aloitti teatterinäyttelijänä eri salanimien suojassa. Hän oli mukana useissa saksalaisissa mykkäfilmeissä, ohjaajanaan Robert Wiene ja Fritz Lang. Hänellä oli tällöin naispääosat Wienen elokuvassa Tri Caligarin kabinetti ja Langin filmeissä Väsynyt kuolema (Der müde Tod 1921) ja Hämähäkit (Die Spinnen 1919–1920). Vuonna 1922 hän liittyi F. W. Murnaun teatteri- ja elokuvaseurueeseen, joka teki elokuvia UFA-yhtiölle. Hän teki 1920-luvulla kaikkiaan yli 40 elokuvaroolia.
Siirtyminen äänielokuvaan onnistui Lil Dagoverille helposti. Hän esiintyi saksalaisissa filmeissä Das alte Lied (1930), Elisabeth von Österreich (1931), Der Kongress tanzt (1931), Die Tänzerin von Sanssouci (1932), Der Flüchtling aus Chicago (1934) ja Der höhere Befehl (1935). Vuonna 1931 hän oli mukana yhdysvaltalaisessa elokuvassa The Woman from Monte Carlo. Hänen uransa muodostui pitkäksi, sillä vielä 1970-luvulla hänellä oli isoja rooleja Maximilian Schellin elokuvissa. Vuonna 1962 hän sai kunniapalkinnon saksalaisen elokuvan hyväksi tekemästään työstä ja vuonna 1964 Bambi-palkinnon vaikuttavasta elokuva-alan elämäntyöstä.
Hän oli naimisissa ensin Fritz Daghoferin ja myöhemmin Georg Wittin kanssa. Hänen tyttärensä oli Eva Maria Daghofer.
Valor in Hatred
Valor in Hatred on suomalaisen death metal -yhtyeen Scent of Fleshin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Firebox Records.
Luettelo Myllykosken Pallo -47:ssä pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Myllykosken Pallo -47:ssä pelanneista jalkapalloilijoista. Luettelossa ovat Myllykosken Pallo -47:ssä Suomen jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa (1975) tai Veikkausliigassa (1992–2014) vähintään yhden ottelun pelanneet jalkapalloilijat.
Huomioita
thumb|250px|[[Suomen jalkapallomaajoukkue|Suomen maajoukkueen ottelu- ja maalitilaston ykkönen Jari Litmanen pelasi Myllykosken Pallo -47:ssä kaudella 1992 ennen siirtymistään ulkomaille.]]
Kaudet-sarakkeessa ovat kaudet, joina pelaaja on pelannut vähintään yhden sarjaottelun MyPan joukkueessa. Kausia, joina pelaaja on kuulunut joukkueen kokoonpanoon, mutta ei ole pelannut yhdessäkään sarjaottelussa, ei ole mukana. Saavutukset-sarakkeessa ovat pelaajan MyPassa saavuttamat kultaiset, hopeiset ja pronssiset Suomen-mestaruusmitalit sekä Suomen cupin mestaruudet.
Eniten otteluita korkeimmalla sarjatasolla MyPassa on pelannut Toni Huttunen, joka pelasi 441 ottelua kausina 1992–2009. Hän on myös seuran menestynein pelaaja yhdellä SM-kullallaan, viidellä SM-hopeallaan, kolmella SM-pronssillaan ja kolmella Suomen cupin mestaruudellaan. Eniten maaleja korkeimmalla sarjatasolla MyPassa on tehnyt Saku Puhakainen, joka teki 75 maalia kausina 2000–2009.
Kansainvälisesti menestyneimpiä MyPan entisiä pelaajia ovat Jari Litmanen (MyPassa kaudella 1992) ja Sami Hyypiä (1992–1995), joille MyPa oli viimeinen seurajoukkue Suomessa ennen siirtymistä ulkomaille. Molemmat ovat muun muassa pelanneet yli 100 maaottelua ja voittaneet Mestarien liigan. Trinidadtobagolainen Brent Sancho (1999) ja togolainen Kuami Agboh (2007–2008) edustivat maitaan vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa.
MyPaa korkeimmalla sarjatasolla edustaneista pelaajista Ilkka Mäkelä ja Janne Lindberg ovat myöhemmin toimineet myös joukkueen päävalmentajana korkeimmalla sarjatasolla.
Tämän lisäksi MyPassa on pelannut myös muun muassa englantilainen Dean Wilkins kausina 1981 ja 1982. Wilkins on tehnyt mittavan pelaaja- ja valmentajauran Englannissa. Myös Tottenhamissa Valioliigaa pelannut Pat Corbett pelasi joukkueessa kaudella 1991.
Syntymäpäivät (televisionäytelmä)
Syntymäpäivät on Yleisradion Televisioteatterin tv-näytelmä vuodelta 1966. Se on Pentti Karhumaan suomennos sekä Matti Tapion tv-sovitus ja -ohjaus Nobel-palkitun Harold Pinterin varhaisesta näytelmästä Syntymäpäiväjuhla (1957).
Boris Fjodorov
thumb|Fjodorov, 2008. Boris Grigorjevitš Fjodorov (, 13. helmikuuta 1958 Moskova – 20. marraskuuta 2008 Lontoo) oli venäläinen taloustieteilijä ja poliitikko.
Fjodorov valmistui 1980 Moskovan taloustieteiden instituutista. Vuosina 1980–1987 hän työskenteli Neuvostoliiton valtionpankissa, myöhemmin Tiedeakatemian alaisessa maailmantalouden instituutissa, jossa hän teki väitöskirjansa USA-Kanadan-instituutissa, ja 1989–1990 NKP:n keskuskomitean konsulttina. Hän oli laatimassa Gorbatšoville ns. 500 päivän talousohjelmaa.
Vuonna 1990 Fjodorov nimitettiin Venäjän sosialistisen federatiivisen tasavallan finanssiministeriksi. Vuosina 1991–1992 hän johti Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin Venäjän ja IVY-maiden osastoa. Joulukuusta 1992 hän oli Venäjän varapääministerinä, maaliskuuta 1993 finanssiministerinä.
Fjodorov erosi hallituksesta alkuvuodesta 1994 ja perusti UFG-finanssiyrityksen, joka myytiin 2005 Deutsche Bankille. Hän oli duuman jäsen 1995–1998 ja syyskuusta 1998 uudelleen varapääministerinä. Hänen poliittinen tukijoukkonsa oli "Eteenpäin Venäjä!" -puolue. Hän oli vajaan vuoden liittovaltion veropalvelun johdossa.
Fjodorov oli vuodesta 2005 Sberbankin ja Gazpromin ja noin kymmenen muun yrityksen hallitusten jäsen sekä UFG Private Equity ja Asset Management -yhtiöiden johtaja. Gazpromista hänen arvioidaan hallinneen noin seitsemää prosenttia.
Fjodorov kuoli Lontoossa, jonne hänet lennätettiin hoitoon sairauskohtauksen jälkeen. Hän oli kuollessaan viisikymmenvuotias.
Fjodorov kokosi venäläis-englantilaisen taloustermien sanakirjan, jonka vuoden 2000 painoksessa on noin 15 000 termiä. Hän oli innostunut historiasta ja ihaili Pjotr Stolypinia. Hän osallistui useiden keisarinaikaisten kartanoiden entisöintiin ja suojeluun.
Mitta mitasta
Näytelmän roisto on Angelo, Wienin herttuan uskottu mies, joka toimii herttuan sijaisena, kun tämä kiertelee valtakuntaansa naamioutuneena kerjäläismunkiksi, jotta voisi tarkastella alamaistensa moraalia. Muita keskeisiä henkilöitä ovat sisarukset Claudio ja Isabella. Angelo määrää Claudion teloitettavaksi siveettömyydestä, ja Isabella yirittää pelastaa veljensä lähes hinnalla millä hyvänsä. Loppu on silti onnellinen.
Johan Adolf Bergenheim
Johan Adof Bergenheim (31. tammikuuta 1822 Pori – 6. lokakuuta 1893 Muolaa) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan kenraalimajuri, joka palveli useissa eri insinöörijoukoissa.
Johan Adolf Bergenheimin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden pronotaari, asessori Salomon Bergenheim ja Charlotta Gustafva Gripenberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1860 oli Maria Gustafva Frögd (k. 1903).
Bergenheim tuli Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin valmistuttuaan armeijan kenttäinsinöörijoukkoihin. Sotilasinsinööriopinnot hän suoritti Pietarissa 1843–1844. Palveltuaan insinöörijoukoissa Bobruiskissa Valko-Venäjällä hän siirtyi Tbilisiin Georgiaan 1847, osallistuen vuosien 1848 ja 1857 välisenä aikana sotatoimiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan. Aliluutnantiksi ja luutnantiksi Bergenheim ylennettiin 1850, alikapteeniksi 1857, kapteeniksi 1859, everstiluutnantiksi 1866 ja everstiksi 1869. Viaporissa hän palveli vuodesta 1857, mutta määrättiin palvelukseen Itä-Siperiaan vuonna 1860. Sieltä hän palasi Pietariin Venäjän armeijan insinöörijoukkojen hallintotehtäviin vuonna 1870. Sotapalveluksesta Bergenheim sai eron kenraalimajurina vuonna 1882. Bergenheim on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.
Tilanomistaja, valtiopäivämies Edvard Bergenheim oli Johan Adolf Bergenheimin ja Maria Gustafva Frögdin poika.
Rob Hubbard
Rob Hubbard (s. 1956, Kingston upon Hull, Englanti) on brittiläinen pelimusiikin säveltäjä.
1970-luvun lopulla Hubbard oli ammattimainen studiomuusikko. Hän innostui kotitietokoneista ja päätti opetella ohjelmoimaan Commodore 64 -tietokoneella, josta tuli hänen keskeinen välineensä musiikin teossa.
Laadittuaan joitakin demoja ja musiikin oppimiseen liittyvää opetusohjelmaa, Hubbard lähestyi Gremlin Graphics -ohjelmistoyhtiötä muutamien työnäytteiden kanssa saadakseen tekeleensä kaupaksi. Gremlin kiinnostui enemmän Hubbardin musiikista kuin ohjelmista ja pyysi häntä tekemään musiikin tasohyppelypeliin Thing on a Spring (1985). Samana vuonna tehdyn Monty on the Run -pelin musiikin myötä Hubbardin lahjat alettiin huomata alan lehdistössä. Tämän jälkeen seurasi kymmenittäin muita kappaleita, joita tietokonemusiikin ystävät kuuntelevat edelleen. Hubbardin laadukkaina pidettyjen kappaleiden määrä on erittäin laaja verrattuna muihin kotitietokoneille musiikkia tehneisiin säveltäjiin. Hänen ajatellaan olevan yksi niistä varhaisista pelisäveltäjistä, joiden vaikutuksesta peleihin alkoi ilmestyä ajatuksella tehtyä musiikkia.
Hubbardin kappaleista monet on ohjelmoitu suoraan Commodore 64:n konekielellä musiikkiohjelman käytön sijasta. Joissakin kappaleissa, kuten Ricochet ja Skate or Die, on käytetty alkeellisia sampleja soitinäänien ja puhe-efektien aikaansaamiseksi. Ensimmäisissä kappaleissa, kuten Action Biker ja Battle of Britain, oli varsin alkeellinen äänimaailma, mutta pian Hubbard alkoi osoittaa, mitä kaikkea Commodore 64:n SID-piiristä voi saada irti.
Tehtyään hommia eri yhtiöille Hubbard lähti vuonna 1989 Newcastleen Electronic Artsin leipiin säveltäjäksi. Hän myös edelleen ohjelmoi kaiken ääniin liittyvän. Myöhemmin hänen tittelikseen firmassa tuli Audio Technical Director, ja työnkuva siirtyi enemmän teknisen päätöksenteon suuntaan. Commodore 64 -aikakauden jälkeen Hubbard teki pelimusiikkia esimerkiksi PC:n ja Sega Megadriven peleihin. Tunnetuimpia näistä ovat PC:n Budokan-pelin ja Ski or Dien musiikit.
Hubbard on 2000-luvulla osallistunut retrohenkiseen pelimusiikkikulttuuriin esimerkiksi esittämällä itse vanhoja kappaleitaan pianolla, tekemällä niistä uusia sovituksia ja esiintymällä C64-coveryhtye Press Play On Tapen kanssa. International Karaten musiikin hän sovitti myös sinfoniaorkesterille, joka soitti sen vuonna 2005 Leipzigissa.
Vuonna 2002 Hubbard jätti Electronic Artsin ja palasi Englantiin Yhdysvalloista, jossa hän oli asunut 1990-luvun ajan. Hän on säveltänyt joitakin kappaleita kännykkäpeleihin ja soittanut musiikkia yhtyeessä.
Muiden esittämänä
Vuonna 2007 hollantilainen Ricciotti Ensemble julkaisi levyllisen C64-kappaleita konserttiversioina, mukana muun muassa Rob Hubbardin Monty On The Run ja Commando.
Skye Nicolson
Skye Nicolson (s. 27. elokuuta 1995) on australialainen nyrkkeilijä.
Nicolson aloitti nyrkkeilyharrastuksen 12-vuotiaana. Hän otteli ensimmäisen ottelunsa 28. helmikuuta 2008 ja voitti ensimmäisen aikuisten Australian-mestaruutensa neljä vuotta myöhemmin, helmikuussa 2012, 57-kiloisissa. Hän osallistui toukokuussa 2012 ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa, Qinhuangdaon maailmanmestaruuskilpailuihin, häviten ensimmäisellä kierroksella. Toukokuussa 2016 Nicolson sijoittui pronssille 64 kilon sarjassa Astanan maailmanmestaruuskilpailuissa.
Vuonna 2017 Nicolson palasi 57-kiloisiin. Huhtikuussa 2018 hän voitti kultaa Kansainyhteisön kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotikaupungissaan, Gold Coastilla. Hän voitti puolivälierissä kamerunilaisen Christelle Aurore Ndiangin, välierissä kanadalaisen Sabrina Aubin-Boucherin ja loppuottelussa pohjoisirlantilaisen Michaela Walshin. Nicolson voitti loppuottelun hajaäänituomiolla, kun kolme tuomaria viidestä pisteytti ottelun hänen edukseen 29–28.
Skye Nicolsonin veli Jamie Nicolson voitti nyrkkeilyssä pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa 1989 ja Kansainyhteisön kisoissa 1990 sekä osallistui kesäolympialaisiin 1992. Jamie Nicolson kuoli 22-vuotiaana auto-onnettomuudessa vuonna 1994 yhdessä 10-vuotiaan veljensä Gavinin kanssa.
Cedric Hardwicke
Cedric Hardwicke (19. helmikuuta 1893 Stourbridge, Worcester Englanti – 6. elokuuta 1964 New York, New York, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä.
Hän opiskeli näyttelemistä Royal Academy of Dramatic Artissa. Hardwicke näytteli pääasiassa teatterissa ja ystävystyi näytelmäkirjailija George Bernard Shaw'n kanssa, jonka useissa näytelmissä hän esiintyi 1920- ja 1930-luvuilla. Hardwicke lyötiin ansioistaan näyttelijänä ritariksi 1934. Tilaisuudessa huonokuuloinen kuningas Yrjö V käytti Hardwickestä nimeä Sir Samuel Pickwick, koska oli kuullut tämän nimen väärin.
Hardwicken ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa oli vuonna 1935 valmistunut Elämän uhkapeli. Yhdysvalloissa hän näytteli sekä suurtuotannoissa ja erityisesti loppuaikoinaan taloudellisten syiden pakottamana myös satunnaisissa rooleissa pienemmissä elokuvissa. Broadwaylla Hardwicke näytteli muun muassa vuonna 1960 näytelmässä A Majority of One.
Hardwicke on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Hän kirjoitti kaksi omaelämäkertateosta, joista jälkimmäinen, A Victorian in Orbit, ilmestyi 1961.
Säynätsalo (Kuhmoinen)
Säynätsalo on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa
Saari on 890 metriä pitkä, 380 metriä leveä ja sen pinta-ala on 22,4 hehtaaria. Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa Tehinniemen ja Sarviniemen väliin jäävässä Säynätlahdessa. Siellä se on osa kuuden saaren ryhmää. Muut saaret ovat Hietasaari, Mäntysaari, Lammassaari, Varpussaari ja Takko. Säynätsalo on metsäsaari, jonka mäet yltävät 12 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on neljä vapaa-ajan asuntoa.
Lähteet
61.57658°N, 25.31953°W
Sundsberg
Sundsberg on kylä ja asuinalue Kirkkonummella. Se sijaitsee Kehä III:n varrella, Espoonlahden länsirannalla lähellä Masalaa.
Palvelut
Sundsbergin palveluita ovat Kartanonrannan koulu- ja päiväkoti, jotka valmistuivat vuonna 2009. Lisäksi Sundsbergissä on kolme yksityistä päiväkotia sekä kuntosali. Alueelta löytyy myös pieni uimaranta, luontopolku, ulkoliikuntapaikka ja koirapuisto. Masalan keskustaan on matkaa pari kilometriä, ja sieltä löytyy kaksi elintarvikeliikettä, posti, parturi-kampaamo, apteekki, kaksi ravintolaa, kaksi pizzeriaa, sisäliikuntahalli, kuntosali, keilahalli (sisäliikuntahallin yhteydessä), kirjasto, terveyskeskus, hammashoitola, neuvola, nuorisotilat, Masalan nuorisoteatteri, Masalan kirkko, Nissnikun koulu ja Masalan koulu. Vuonna 2019 Sundsbergissa avattiin K-market Kartanonranta.
Liikenneyhteydet
Moottoritien valmistuminen 2013 välillä Kivenlahti–Kirkkonummi toi paremmat liikenneyhteydet muun muassa Helsinkiin, jonne on matkaa Sundsbergistä noin 25 kilometriä. Helsinki-Vantaan lentoasemalle on matkaa Kehä III:a pitkin noin 35 kilometriä. Kirkkonummen keskustaan on matkaa noin 9 kilometriä, ja Espoonlahteen 6 kilometriä.
Masalan rautatieasemalle on matkaa Sundsbergistä noin 2 kilometriä. Lisäksi linja-autot kulkevat usein Sundsbergin edustalla. Masalan rautatieaseman vieressä on taksitolppa.
Väestö
Vuonna 2015 Sundsbergissä asui 1 576 ihmistä. Lisärakentamisen myötä asukasmäärä on jatkuvassa kasvussa.
Tilastokeskuksen postinumeroalueittaisten tietojen mukaan Sundsbergin asukkaista 57,4 prosenttia kuului ylimpään tuloluokkaan vuonna 2016. Osuus oli kaikista Suomen postinumeroalueista suurin.
Muuta
Sundsbergissä on aktiivinen asukasyhdistys ja paljon paikallisten asukkaiden toimintaa, muun muassa jokavuotiset kesäjuhlat ja lahjoituksilla kustannettava ammattilaistason ilotulitus uudenvuodenaattona. Asukasyhdistys vuokraa myös rantasaunaa ja kasvimaapalstoja sekä järjestää liikuntavuoroja.
Sundsberg oli Suomen neljänneksi paras asuinalue Tekesin järjestämässä kilpailussa vuonna 2009.
Jim Thompson (kirjailija 1964–2014)
James (Jim) Thompson (16. lokakuuta 1964 Kentucky, Yhdysvallat – 1. elokuuta 2014 Lahti, Suomi) oli yhdysvaltalais-suomalainen kirjailija. Hän asui Suomessa vuodesta 1998 ja valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan englantilainen filologia. Sitä ennen hän oli tehnyt sekalaisia töitä, kuten ollut sotilaana, maanviljelijänä ja baarimestarina.
Putnam julkaisi Yhdysvalloissa englanniksi kaksi hänen teostaan, Lumienkelit ja Kylmän kuoleman. Saksassa Lumienkelit ilmestyi sadantuhannen kappaleen painoksena. Kirjan kustansi arvostettu kustantaja Rowohlt Teos ilmestyi myös Britanniassa. Hänen teoksiaan on käännetty yli 10 kielelle.
Syksyllä 2014 ilmestyi antologia Helsinki Noir, jonka tekstit hän on valinnut ja johon hän on kirjoittanut itse yhden novellin.
Teokset
Kari Vaara -sarja
Become Malignity
Become Malignity on suomalaisen death metal -yhtyeen Scent of Fleshin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Firebox Records.
EP sisältää musiikkivideon kappaleesta "Suicidal Cannibalism".
Ismo Haavisto
Ismo Haavisto (s. 21. toukokuuta 1973) on suomalainen bluesmuusikko, joka tunnetaan laulajana, kitaristina, harpistina, säveltäjänä ja sanoittajana.
Ismo Haavisto vaikuttaa useissa eri yhtyeissä. Haaviston oma yhtye on Ismo Haavisto Band. Hän on tehnyt yhteistyötä suomalaisista artisteista mm. Marko Haaviston, Baby Boy Varhaman, Pepe Ahlqvistin, Laura Voutilaisen, Francinen ja Honky Tonk Men -yhtyeen kanssa, ja ulkomaisista artisteista mm. Andres Rootsin, Kim Wilsonin, Otis Grandin ja Lurrie Bellin kanssa. Haavisto tekee myös soolokeikkoja.
Haavisto näyttelee katusoittajaa yhdessä kohtauksessa Aki Kaurismäen elokuvassa Toivon tuolla puolen. Hän esittää elokuvassa oman sävellyksensä ”Midnight Man”.
Marko Haaviston kanssa Ismo tekee lastenkonsertteja Bluesmies Jönsson -duona.
Ismo Haavisto Band
Ohjelmisto koostuu pääasiassa Haaviston omista kappaleista, mutta mukana on myös bluescovereita. Yhtyeen esikuvia ovat mm. The Fabulous Thunderbirds, Albert Collins, Robert Cray ja Lazy Lester.
Ismo Haavisto Band on julkaissut kolme albumia, joiden sisältämät kappaleet ovat Ismo Haaviston sävellyksiä ja sanoituksia. Yhtye on perustettu vuonna 2000, mutta kokoonpano on osittain vaihtunut vuosien varrella. Yhtyeestä pois jääneet muusikot Pekka Haukijärvi (kitara), Kari Mouhu (koskettimet) ja Sampo Mäkelä (rummut) vaikuttivat levyllä Too Wild For Me (2003). Kyseisellä levyllä toimi vierailevana muusikkona Masa Orpana (saksofoni), jonka kanssa Haavisto on tehnyt yhteistyötä Honky Tonk Men -yhtyeessä.
Kimon Georgiev
thumb|205px|Kimon Georgiev Kimon Georgiev (11. elokuuta 1882 Pazardžik – 28. syyskuuta 1969 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä 1934–1935 ja 1944–1946.
Georgiev oli alkujaan Bulgarian armeijan upseeri, ja hän osallistui Balkanin sotiin sekä ensimmäiseen maailmansotaan. Hän jätti armeijan vuonna 1920 everstiluutnanttina. Georgiev osallistui vuoden 1923 vallankaappauksen suunnitteluun ja hänestä tuli 1920-luvulla yksi hallitsevan Demokraattinen liitto -puolueen johtajista. Hän toimi liikenneministerinä Andrei Ljaptševin hallituksessa. 1930-luvulla Georgievista tuli yksi oikeistolaisen Zveno-järjestön johtajista. Yhdessä muiden zvenolaisten kanssa hän toteutti toukokuussa 1934 uuden vallankaappauksen, ja kohosi siten pääministeriksi. Zvenon vajaan vuoden kestäneen valtakauden aikana muut puolueet kiellettiin, parlamentti hajotettiin ja kansantaloutta järjesteltiin uusiksi korporatistisen mallin mukaan. Tsaari Boris III kuitenkin erotti Georgievin tammikuussa 1935.
Toisen maailmansodan aikana Georgiev ja Zveno liittyivät vasemmistopuolueiden muodostamaan Isänmaalliseen rintamaan, joka vastusti Bulgarian osallistumista sotaan akselivaltojen puolella. Isänmaallinen rintama toteutti syyskuussa 1944 vallankaappauksen, jonka seurauksena Georgievista tuli jälleen pääministeri. Hänen johdollaan Bulgaria irtautui yhteistyöstä Saksan kanssa ja solmi aselevon Neuvostoliiton kanssa puna-armeijan miehitettyä maan. Kommunistit saivat vähitellen vallan Bulgarian hallituksessa, ja marraskuussa 1946 Georgiev korvattiin kommunistijohtaja Georgi Dimitrovilla. Georgiev jatkoi kuitenkin ulkoministerinä ja varapääministerinä. Zveno lakkautettiin vuonna 1949, mutta Georgiev toimi vuoteen 1962 asti eri ministerintehtävissä, ja sen jälkeen kuolemaansa saakka parlamentin puhemiehistön jäsenenä.
David Hungate
David Hungate (s. 5. elokuuta 1948 Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on rockyhtye Toton alkuperäinen basisti. Hungate soitti yhtyeessä vuosina 1977–1982 sen neljällä ensimmäisellä albumilla. Hän poistui yhtyeestä menestysalbumin Toto IV jälkeen luodakseen uraa studiomuusikkona Nashvillessä.
Kiina talviolympialaisissa 2014
Kiina osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Maalla oli 66 edustajaa yhdeksässä eri urheilumuodossa. Avajaisissa joukkueen lipunkantajana toimi taitoluistelija Tong Jiang.
David Hungate
Hungate osallistui useiden menestysalbumien tekoon 1970-luvulla. Hän esiintyy muun muassa Boz Scaggsin albumilla Silk Degrees sekä Alice Cooperin albumilla From the Inside. Hungate soittaa useita instrumentteja ja hän on työskennellyt lukuisten country-muusikoiden kuten Chet Atkins kanssa. Hungate julkaisi vuonna 1990 sooloalbumin nimeltä Souvenir, jolla soittaa Toton alkuperäisrumpali Jeff Porcaro. Hungate soitti bassokitaraa kaikilla Shania Twainin vuoden 1995 albumin The Woman in Me kappaleilla. Hungate palasi Totoon vuonna 2014 esiintymään yhtyeen kanssa ja soitti myös yhtyeen uudella albumilla Toto XIV.
Kiina talviolympialaisissa 2014
Alppihiihto
Kiina sai kaksi maapaikkaa alppihiihtoon.
David Hungate
Hungate opiskeli musiikkia Pohjois-Texasin yliopistossa. Hänen isänsä on kongressiedustaja ja tuomari William Hungate.
Kiina talviolympialaisissa 2014
Ampumahiihto
Kiina sai kisoihin mukaan yhden miehen ja neljä naista vuosien 2012 ja 2013 ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa kertyneiden näyttöjen perusteella.
Maastohiihto
Kiina sai maastohiihtoon neljä maapaikkaa.
Sprintit
Curling
Kiinan miesten joukkue pääsi mukaan olympialaisiin rankingin perusteella, naisten joukkue karsintaturnauksen kautta.
Miesten turnaus
Kiinan miesten joukkue voitti yhdeksästä alkusarjan pelistään seitsemän ja pääsi välieriin. Välierissä joukkue hävisi Kanadalle. Se hävisi Ruotsille pronssiottelussa ja jäi neljänneksi.
Alkusarja
Alkusarjan lopputulokset:
Kiinan ottelut:
Kierros 1
Kierros 2
ei ottelua
Kierros 3
Kierros 4
Kierros 5
Kierros 7
Kierros 8
Kierros 9
Kierros 10
Kierros 11
Kierros 12
Jatkopelit
Välierät
Pronssiottelu
Naisten turnaus
Kiinan naisten joukkue hävisi alkusarjan yhdeksästä pelistään viisi eikä päässyt jatkopeleihin.
Alkusarja
Kierros 6
Taitoluistelu
Kiina sai taitoluisteluun kahdeksan maapaikkaa sekä paikan joukkuekilpailuun.
Joukkuekilpailu
Freestylehiihto
Kiina sai freestylehiihtoon yhdeksän maapaikkaa.
Hypyt
Kumparelasku
Kaukalopikaluistelu
Kiina sai kaukalopikaluisteluun maksimimäärän maapaikkoja, eli sekä miehiä että naisia kolme jokaiselle matkalle ja viestijoukkueet.
Nelinkertainen olympiavoittaja Wang Meng mursi nilkkansa harjoituksissa 15. tammikuuta 2014 eikä kyennyt osallistumaan olympialaisiin.
Miehet
Jatkoonpääsylyhenteet: ADV – Sai jatkopaikan toisen luistelijan häirittyä suoritusta; FA – Pääsi A-finaaliin; FB – Pääsi B-finaaliin
Lumilautailu
Jatkoonpääsylyhenteet: QF – Pääsi suoraan finaaliin; QS – Pääsi semifinaaliin
Pikaluistelu
Vuoden 2014 pikaluistelun maailmanmestari Yu Jing joutui jättämään olympialaiset väliin vanhan vamman uusiutumisen vuoksi.
Miehet
Naiset
Karl Brown
Karl Brown (26. joulukuuta 1896 Pennsylvania, Yhdysvallat – 25. maaliskuuta 1990 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli naimisissa Edna Mae Cooperin kanssa noin vuodesta 1918. Brown työskenteli 1912–1913 laboratorioapulaisena, sen jälkeen hän oli vastuussa negatiivien kehityksestä Kinemacolor Companyssa New Yorkissa. Ensimmäinen tehtävä elokuvassa hänellä oli 1914, jolloin hän otti stillkuvat The Spoilersista. Vuosina 1914–1920 hän työskenteli avustajana ja erikoistehosteiden valokuvaajana D. W. Griffithin palveluksessa. Hän palveli armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa ja sen jälkeen 1920–1926 kuvaajana Paramountilla. 1920-luvulla hän oli apulaisleikkaajana ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa His Dog 1927. Sen jälkeen hän ohjasi ja käsikirjoitti.
Tōhō Project
thumb|300px|Kuvakaappaus pelistä Touhou 6: The Embodiment of Scarlet Devil
Tōhō Project (, joskus myös Project Shrine Maiden) on japanilainen shoot ’em up-pelisarja. Pelisarja sijoittuu kuvitteelliseen Gensōkyōn rinnakkaistodellisuuteen, jonka asukkaat ovat ihmisten lisäksi eri mytologioiden olentoja. Etenkin Japanin ja Kiinan mytologioista on ammennettu ideoita pelihahmojen luomiseen.
PC-98-pelit
1: Tōhō reiiden – Highly Responsive to Prayers
2: Tōhō fūmaroku – Story of Eastern Wonderland
3: ''Tōhō yumejikū – Phantasmagoria of Dim. Dream''
4: Tōhō gensōkyō – Lotus Land Story
5: Tōhō kaikidan – Mystic Square
Windows-pelit (vuodesta 2002 eteenpäin)
6: Tōhō kōmakyō – The Embodiment of Scarlet Devil
7: Tōhō yōyōmu – Perfect Cherry Blossom
7,5: Tōhō suimusō – Immaterial and Missing Power
9: Tōhō kaeizuka – Phantasmagoria of Flower View
9,5: Tōhō bunkachō – Shoot the Bullet
10: Tōhō fūjinroku – Mountain of Faith
10,5: Tōhō hisōten – Scarlet Weather Rhapsody
11: Tōhō chireiden – Subterranean Animism
12,3: Tōhō hisōtensoku – chōdokyū Guignol no nazo o oe
12,5; Double Spoiler – Tōhō bunkachō
12,8: Yōsei daisensō – Tōhō sangetsusei
13: Tōhō shinreibyō – Ten Desires
13,5: Tōhō shinkirō – Hopeless Masquerade
14: Tōhō kishinjō – Double Dealing Character
14,3.Danmaku-amanojaku – Impossible Spell Card
14,5: Tōhō shinpiroku – Urban Legend in Limbo
15,5: Tōhō hyōihana – Antinomy of Common Flowers
16: Touhou tenkuushou – Hidden Star in Four Seasons
16.5: Hifuu Nightmare Diary ~ Violet Detector
17: "Tōhō Kikeijū ~ Wily Beast and Weakest Creature