cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filmfare Awards 2017
Filmfare Awards 2017 oli 20. tammikuuta 2018 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2017 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 63. Filmfare Awards -tilaisuus.
Erinome
Erinome on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja 23. marraskuuta vuonna 2000 ja se sai väliaikaiseksi nimekseen S/2000 J 4. Erinome on halkaisijaltaan noin 3,2km. Se kiertää Jupiteria 23.2 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 728 päivää. Radan inklinaatio on 165° ja eksentrisyys 0.2656.
Nykyisen nimensä kuu on saanut roomalaisesta mytologiasta.
Noah Schnapp
Noah Schnapp (s. 3. lokakuuta 2004 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli Will Byersiä tieteissarjassa Stranger Things.
Schnapp on näytellyt myös pienissä rooleissa muissakin TV-sarjoissa.
Milko Kazanov
Milko Georgiev Kazanov (s. 11. helmikuuta 1970 Ruse) on bulgarialainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Kazanov osallistui ensimmäistä kertaa kesäolympialaisiin Barcelonassa 1992, jossa hän karsiutui kajakkikaksikon 500 metrillä alkuerissä parinaan Petăr Godev. Samoissa olympialaisissa hän kuului Bulgarian kahdeksanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa. Neljä vuotta myöhemmin Kazanov saavutti Atlantassa 1996 olympiapronssia yhdessä Andrian Duševin kanssa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sama pari sijoittui kajakkikaksikon 500 metrillä kahdeksanneksi. Sydneyn olympialaisissa 2000 Kazanov sijoittui 500 metrin kajakkikaksikossa yhdessä Petar Sibinkitšin kanssa kahdeksanneksi. 1 000 metrin kajakkinelosessa hänen edustamansa Bulgarian joukkue tuli viidenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 Kazanovin edustama Bulgaria sijoittui samassa kilpailussa neljänneksi Slovakian voittaessa pronssia.
Kazanov saavutti MM-pronssia 1 000 metrin kajakkinelosessa Sevillassa 2002. Hänellä on lisäksi kaksi EM-hopeaa Zagrebista 1999 sekä kolme EM-pronssia Plovdivista 1997, Poznańista 2000 ja Szegedistä 2002.
Arktinen hysteria
Arktinen hysteria on Maria Antoinette Czaplickan 1914 ehdottama teoria. Se kuuluu šamanismin tutkimushistoriaan. Se esittää, että šamanismi versoisi arktisen kylmyyden, pimeyden ja ravintoaineiden puutteen aiheuttamasta henkisestä tasapainottomuudesta ja siihen liittyvistä hysteerisistä ilmiöistä - väitetystä pohjoiselle ihmiselle ominaisesta tavasta reagoida hysteriaa muistuttavalla tavalla ahdistaviin tai tavallisesta elämänmenosta yllättäen poikkeaviin asioihin. Sille olisi tyypillistä syrjäänvetäytyvyyden ja passiivisuuden taustalta leimahtavat äkkinäiset affektiiviset purkaukset. Psykoanalyyttisesti kysymys olisi egon heikkoudesta. Tämä siis arktisen hysterian teorian mukaan altistaisi šamanistiselle transsille ja visioille.
Vaikka teoria on šamanismin tulkinnassa nykyään jokseenkin hylätty, tiettyä näyttöä kyseisen teorian tarkoittamista ilmiöistä sinänsä saamelaistenkin kohdalla on. Tästä labiilista henkisestä tasapainosta on saameksi käytetty nimitystä keuvot ja tällainen ihminen on ollut keuvolis. Sitä kuvaavat monet toisistaan riippumattomat 1700-1900-lukujen lähteet, ja erityisen tyypillistä se näyttää olleen vanhoille naisille. Nämä joutuivat helposti keuvot-tilaan pelästyessään tai tullessaan ärsytetyiksi. Keuvot-tila merkitsi psyykkistä regressiota, käyttäytymisen tietoisen kontrollin tilapäistä laukeamista. Keuvolis saattoi käyttäytyä väkivaltaisesti, lyödä umpimähkään lähellä olevia ja "puhua suunsa puhtaaksi". Usein hän myös riisuutui alastomaksi tai käyttäytyi muuten seksuaalisesti provosoivasti. Toivuttuaan tästä tilasta hän ei muistanut mitään käyttäytymisestään. Keuvot-tila lienee antanut erityisesti saamelaisnaisille mahdollisuuden purkaa traditionmukaisella tavalla seksuaalisia yms. frustraatioita. Se, että ilmiö ei ole ollut yhtä yleinen miehillä, saattaa johtua vanhan saamelaisyhteiskunnan patriarkaalisuudesta, mutta voidaan myös olettaa, että esim. šamaanin roolissa toiminen on miehille saattanut tarjota toisen traditionmukaisen regressiopaineiden purkamiskanavan.
Arktiseen hysteriaan voitaneen yhdistää myös Čuorvut-liikkeessä tavatut visionaariset tajuttomuuskohtaukset, joskin tässä tapauksessa regressio on saanut kristillisen tradition antaman uuden ilmiasun. Sen sijaan on kyseenalaista, voidaanko lestadiolaisten liikutukset yhdistää samaan ilmiökenttään.
Ennakonpidätys
Työnantaja tekee ilmoituksen maksetuista palkoista tulorekisteriin pääsäännön mukaan viimeistään viidentenä kalenteripäivänä maksupäivän jälkeen. Tulorekisteristä tieto siirtyy edelleen Verohallinnon ylläpitämään Omavero-palveluun, jonka kautta ennakonpidätys maksetaan oma-aloitteisten verojen yhteydessä viimeistään palkanmaksukuukautta seuraavan kuukauden 12. päivään mennessä. Näin ollen esimerkiksi tammikuussa maksetusta palkasta tilitetään ennakonpidätys Verohallinnolle viimeistään helmikuun 12. päivä.
Verotuksen ennakonpidätyksessä pyritään keräämään lopullisen veron mukainen rahasumma suoraan tulonsaannin yhteydessä. Lopullisessa verotuksessa korjataan ennakonpidätyksen virhe veronpalautuksella tai jäännösverolla. Ennakkoperintä tehdään maksuhetkellä palkasta, eläkkeestä, korkotulosta ja osingosta. Ennakonkannoksi nimitetään vastaavaa perintää kiinteistö-, elinkeino- tai ammattitulosta.
Joe Keery
Joe Keery (s. 24. huhtikuuta 1992 Newburyport, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki läpimurtonsa näytellessään Steve Harringtonia jännitystieteissarjassa Stranger Things.
Keery on tehnyt myös musiikkia Post Animal -nimisessä chicagolaisyhtyeessä. Vuonna 2019 hän julkaisi oman singlen.
Aleksei Tšerepanov
Aleksei Andrejevitš Tšerepanov (, 15. tammikuuta 1989 Barnaul, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 13. lokakuuta 2008 Tšehov, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Venäjän superliigan Avangard Omskia.
Ura
Ensimmäisellä kaudellaan "Siperian pikajuna" teki enemmän pisteitä kuin Jevgeni Malkin, Aleksandr Ovetškin ja Ilja Kovaltšuk tekivät pelatessaan 17-vuotiaina Venäjän liigassa. Maaliskuussa 2007 hän rikkoi Pavel Buren vanhan tulokkaiden maaliennätyksen.
Tšerepanov edusti Venäjää sekä alle 20-vuotiaiden että alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa, tuloksena hopeaa ja kultaa. Hänet valittiin molemmissa kisoissa tähdistökentälliseen.
Kuolema
Tšerepanov kuoli 13. lokakuuta 2008. Hän tuupertui kesken KHL-liigan ottelun HK Vitjaz Tšehovia vastaan joukkueensa vaihtoaitioon. Kuolinsyyksi on ilmoitettu sydänpysähdys. Hän oli kuollessaan vasta 19-vuotias. Tšerepanov sai lääkärihoitoa vasta 15 minuuttia sairauskohtauksen alkamisen jälkeen ja lisäksi defibrillaattorin akku oli tyhjä. Kuolinsyyntutkijoiden mukaan Tšerepanov oli virtsa- ja veritestien perusteella käyttänyt veridopingia useiden kuukausien ajan ennen kuolemaansa parantaakseen harvinaisen sydänsairautensa. Tutkijoiden mukaan hänen ei olisi pitänyt pelata jääkiekkoa ammattitasolla sairautensa takia.
Tapauksen seurauksena KHL asetti neljä henkilöä elinikäiseen toimitsijakieltoon. Rangaistuksen saivat Omskin entinen puheenjohtaja Konstantin Potapov ja entinen toimitusjohtaja Anatoli Bardin. Saman tuomion saivat lisäksi Omskin lääkäri ja Vitjaz Tšehovin entinen manageri.
Kauden päätteeksi KHL palkitsee vuoden parhaimmaksi katsotun tulokkaan Tšerepanovin muistopalkinnolla.
Combourg
Combourgin läpi virtaa Linonjoki. Joki on padottu muodostaen keskustaan Lac Tranquille -järven. Kunnan keskustassa on massiivinen keskiaikainen linna Château de Combourg. Tämä graniittilinna on rakennettu 1100-luvun ja 1400-luvun välisenä aikana Bretagnen rajojen puolustamiseksi. 1700-luvun lopulla ranskalainen kirjailija François-René de Chateaubriand vietti linnassa lapsuutensa. Toinen suuri keskustan graniittirakennus on 1500-luvulla rakennettu Maison de la Lanterne. Samalta ajalta on osittain puurakenteinen Maison des Templiers.
Juha Tapaninen
Mainoselokuvistaan saamiensa monien palkintojen lisäksi Tapaninen sai 1992 Mainonnan monitaho -tunnustuksen.
Gaaltije
Gaaltije on vuonna 1998 perustettu eteläsaamelaisten kulttuurikeskus Östersundissa Ruotsissa. Keskuksen tarkoituksena on jakaa tietoa erityisesti eteläsaamelaisista kouluille, esivallalle, eri järjestöille ja muille tahoille. EU-rahoituksen turvin keskus on toteuttanut useita projekteja, muun muassa pitänyt neljä käsityönäyttelyä ja kartoittanut saamelaisten vanhoja asuinpaikkoja.
Francisco (kuu)
Francisco on Uranuksen lähimpänä epäsäännöllistä rataa kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2001, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2001 U 3. Siitä käytetään myös nimeä Uranus XXII.
Erik Stjernvall
Erik Woldemar Stjernvall (10. huhtikuuta 1905 Sysmä – 28. marraskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen meriupseeri, merikapteeni ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvon.
Stjernvallin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Voldemar Stjernvall ja Johanna (Hanna) Emilia Tandefelt ja puolisot 1929–1952 Gurli Majlis Annikki Nordberg ja 1955–1990 Ingrid Margaretha Magnusson. Stjernvall kävi seitsemän luokkaa yhteiskoulua, mutta meni 1924 merikadettikurssille ja valmistui meriupseeriksi 1927. Seuraavana vuonna hän suoritti vielä tähystäjän tutkinnon ilmavoimissa. Stjernvall oli 1929–1933 komppanianpäällikkö rannikkotykistössä ja laivanpäällikkö rannikkolaivastossa, 1933–1934 panssarilaiva Ilmarisen merenkulku-upseeri ja 1935–1939 Suomen Joutsenen ensimmäinen upseeri ja vahtipäällikkö koululaivan kolmella purjehdusmatkalla. Sotien aikana hän palveli panssarilaiva Ilmarisella, panssarilaiva Väinämöisellä ja päämajan huoltoesikunnassa. Loukkaannuttuaan Helsingin suurpommituksissa 1944 hän erosi puolustusvoimien palveluksesta. Stjernvall oli 1945–1946 Wahlroos-yhtiöiden toimitusjohtaja, Suomen Höyrylaiva-yhtiössä hän oli liikenneosaston päällikkö 1945–1955 ja liikennetarkastaja 1946–1955. Merikapteenin tutkinnon 1948 suorittanut Stjernvall toimi sitten yli kymmenen vuotta Suomen Lastauttajain Liiton ja Suomen Lastauttajain Työantajaliiton toimitusjohtajana. Hänellä oli myös lukuisia luottamustoimia, kuten yhteensä 26 vuoden ajan eri tehtäviä Suomen Laivastoliiton hallintoelimissä. Eläkkeelle Stjernvall jäi 1969. Merenkulkuneuvoksen arvonimen 1966 saanut Stjernvall oli sotilasarvoltaan komentajakapteeni (1941).
Pertsa ja Kilu
Pertsa ja Kilu ovat joidenkin Väinö Riikkilän lastenkirjojen sankarit ja Oy Yleisradio Ab:n TV2:n 1970–1973 tuottama neliosainen televisioelokuvasarja. Jokainen tarina kesti 3–4 jakson verran.
Kirjat
Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -sarja sijoittuu kirjoittamisajanhetkensä 1950-luvun alun Karhulaan ja Kotkaan. WSOY:n toivekirjasto-sarjassa julkaistut romaanit käsittelevät aikajärjestyksessä kahden työläislähtöisen toveruksen, kansakoulupoika Pertsan ja oppikoulua käyvän Kilun kasvua lapsuudesta nuoruuteen. Romaaneille on tyypillistä se, että sarjan alkupään teosten valoisa poikakirjamaisuus vaihtuu hiljalleen nuoren aikuisen elämän vakavuuteen. Teokset kuvaavat poikia heidän omilla ehdoillaan: aikuiset ovat läsnä vain sivuhenkilöinä, jotka jäävät aavistuksen pinnallisiksi. Teosten perusjuonne on valoisa, mutta yhteiskunta kuvataan realistisesti suomalaisen työläiskirjallisuuden perinteitä noudattaen. Negatiivisiksi hahmoiksi nousevat yleensä alkoholismiin taipuvaiset pikkurikolliset samalla, kun virkavalta kuvataan rehelliseksi.
Saatettuaan Pertsan ja Kilun aikuisuuteen kuudessa eri kirjassa kirjoitti Riikkilä edelleen nuorisokirjoja. Nyt päähenkilöiksi nousivat aiemmin sivuhenkilöinä esiintyneet nuoremmat pojat Iikka ja Vili.
Lautner
Lautner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
SMS Hindenburg
thumb|SMS Hindenburg SMS Hindenburg oli saksalainen jäänmurtaja, joka ajoi miinaan ja upposi 9. maaliskuuta 1918 Eckerön lähellä Ahvenanmaalla. Miehistön jäsenistä kolme kuoli ja viisi loukkaantui miinanräjähdyksessä.
Pertsa ja Kilu
Jatkokirjat
Spin-offit Viimeisistä kaaneista
Summer Sanders
Summer Elisabeth Sanders OLY (s. 13. lokakuuta 1972 Roseville, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt uimari. Hän voitti kesäolympialaisissa 1992 naisten 200 metrin perhosuinnin kultaa sekä naisten 4×100 metrin vapaauinnin kultaa. Sanders työskentelee nykyisin urheiluselostajana, toimittajana, televisiojuontajana ja näyttelijänä.
SMS Hindenburg
Jäänmurtaja Hindenburg kuului saksalaiseen laivasto-osaston, joka oli Suomen sisällissodan kuljetti noin tuhannen miehen vahvuisen osaston Ahvenanmaan miehitysjoukoiksi. Eskadeeriin kuuluivat lisäksi muun muassa taistelulaivat SMS Westfalen ja SMS Rheinland, miinanlaskija SMS Nautilus, raivaajat SMS Steigerwald, SMS Giffhorn ja SMS Franken, torpedoveneet T55, T63, T139, T143, T155 ja T160, sairaalalaiva Viola sekä kahdeksan kuljetuslaivaa. Osasto kohtasi 5. maaliskuuta Eckerön luona ruotsalaisen laivasto-osaston, josta oli jo laskenut maihin Ahvenanmaalle 500 miehen pataljoonan. Tämä ei kuitenkaan estänyt saksalaisten joukkojen maihinnousua.
Pertsa ja Kilu
TV-sarja
Ohjaaja Vili Auvinen teki televisiota varten käsikirjoituksia, jotka perustuvat Väinö Riikkilän nuorisoromaaneihin. Elokuvat esitettiin televisiossa ensin sarjoina. Myöhemmin niitä on ollut saatavilla videoina. ”Viimeiset kaanit”, ”Pertsa ja Kilu ja trokarit”, ”Pertsa ja Kilu kippareina” ja ”Pertsa ja Kilu ja timanttirosvot” ovat 1940- ja 1950-lukujen taitteeseen sijoittuvia tarinoita. Ajalle ominaiseen tapaan elokuvissa myytiin verokahvia, monissa puisissa omakotitaloissa oli pihanperällä puuvessa, keittiössä oli puuhella ja juokseva vesi kannettiin ämpäreissä. Sodan läheisyys ei kuitenkaan näy tarinoissa. Elokuvissa työmieskin menee töihin seitsemäksi salkun kanssa - salkussa on eväät, koska työpaikkaruokailua ei vielä ollut. Näyttelijöinä on Auvisen, Thilin ja Pasasen perheen jäseniä ja Tampereen työväen teatterin väkeä.
SMS Hindenburg
Hindenburg oli uppoamispäivänään 9. maaliskuuta murtanut väylän avoveteen eräälle kuljetuslaivalle ja oli palaamassa Eckeröön, kun se törmäsi jäähän tarttuneeseen ajomiinaan ja upposi 5 minuutissa.
Pertsa ja Kilu
TV-sarja
Tarinoiden satama on hieman Rauman kaltainen, mutta näyttelijöiden Tampereen murre, näkymät Tampereen Pispalasta ja Väinö Riikkilän Kotka-tausta antavat viitteitä muistakin paikoista. Myös venematka kaupungista Ruotsiin alkaa paljon Hangosta itään päin.
Heather Harper
Heather Mary Harper (8. toukokuuta 1930 Belfast – 22. huhtikuuta 2019) oli irlantilainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Pertsa ja Kilu
Työläisperheen lapset satamakaupungissa
Pertsa (Tommi Auvinen) on perheensä nuorin lapsi, noin 10 vuotta nuorempi kuin klubilla tarjoilijana työskentelevä siskonsa (”Likka”, jota esitti Marjukka Halttunen) ja tämän jo pysyvässä työssä käyvä isoveli Frantsu (Esko Raipia). Vanhemmat ovat yli 50-vuotiaita. Perheen äiti (Eila Roine) työskentelee sahalla, samoin isä (Ahti Haljala), joka on mukana ammattiyhdistystoiminnassa.
Heather Harper
Harper syntyi Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Hän aloitti opintonsa siellä ja opiskeli myöhemmin pianonsoittoa Lontoon Trinity College of Musicissa. Laulunopetusta hän sai Helen Iseppiltä ja Frederic Huslerilta.
SMS Hindenburg
SMS Hindenburg oli rakennettu Stettinissä. Sen pituus oli 51 metriä ja leveys 13 metriä.
Pertsa ja Kilu
Työläisperheen lapset satamakaupungissa
Työpäivän jälkeen perhe syö yhdessä, ja isä lukee sanomalehden keittiön sohvalla ja ottaa nokoset. Äiti jatkaa kotitöitä. Televisiota ei ole, joten harrastuksiin kuuluu esimerkiksi kutominen ja puutyöt. Lapsilla on omat huoneet, mutta vanhemmat nukkuvat keittiössä sohvalla/vetolaverilla. Poikien tehtävänä on kotitöitä kuten saunan lämmitys, astioiden pesu, kahvin keitto kotiin tuleville vanhemmille, puidenhakkuu ja kantaminen.
Heather Harper
Harperin ensimmäinen ammattiesiintyminen oli roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Macbeth Oxford University Opera Clubilla. Hän pääsi myöhemmin mm. Covent Gardeniin ja New Yorkin Metropolitan-oopperaan. Hänet nähtiin myös Bayreuthin musiikkijuhlilla, ja hän vieraili Suomessa vuonna 1968.
Split-Dalmatia
Split-Dalmatian piirikunta (Splitsko-dalmatinska županija) on piirikunta Dalmatiassa Kroatiassa. Sen pääkaupunki on Split. Piirikunnan asukasluku on 463 676 asukasta (2001), pinta-ala on 4 534 km².
Piirikunta jakautuu maantieteellisesti kolmeen osaan: takamaaylänköön (Dalmatinska zagora), jossa on useita karstikenttiä; kapea rannikkokaistale, jonka asukastiheys on suuri; sekä saaret. Osa Dinaarisista Alpeista, mukaan lukien Dinara, muodostavat rajan Bosnia ja Hertsegovinan kanssa. Vuoret Kozjak, Mosor ja Biokovo erottavat rannikkokaistaleen takamaasta.
Tärkein elinkeino alueella on matkailu. Teollisuuden ja maatalouden osuus on pienenemässä.
Piirikunnan yhdistävät muuhun Kroatiaan vastavalmistunut nelikaistainen Split-Zadar-Karlovac-Zagreb -moottoritie ja Lika-rautatie. Split-Kaštelan lentokenttä on kesäisin enimmäkseen reittilentokäytössä. Bračin saarella on myös pienempi päällystetty lentokenttä.
Takamaan suurimmat kaupungit ovat Sinj (11 500 asukasta, 25 373 kylät mukaan lukien), Imotski (4 350) ja Vrgorac (2 200). Rannikkokaistaleen suurimmat kaupungit ovat Split (189 000 Kaštela ja Solin mukaan lukien; 240 000), Trogir (11 000), Omiš (6 500) ja Makarska (13 400).
Muuttoliikkeen vuoksi saarten asutuskeskusten asukasluvut ovat pienempiä mutta silti luonteeltaan taajamanomaisia. Niitä ovat Supetar (3 000) Bračin saarella, Hvar (3 700) ja Stari Grad (1 900) Hvarin saarella, ja Vis (1 800) ja Komiža (1 500) Visin saarella.
Väestö
Vuoden 2001 tietojen mukaan Split-Dalmatian piirikunnan asukasluku oli 463 676. Kroaatit muodostavat asukkaista ehdottoman enemmistön, 96,30 prosenttia.
Heather Harper
Harper toimi Royal College of Musicin professorina.
Split-Dalmatia
Historia
Näin Dalmatiasta tuli osa Rooman valtakuntaa. Vuonna 9 dalmatialaiset aloittivat viimeisen kapinoiden sarjan yhdessä pannonialaisten kanssa, mutta kapina kukistettiin vuonna 10 ja Illyricum jaettiin kahteen provinssiin, Pannoniaan ja Dalmatiaan, jotka levittäytyivät suuremmalle alueelle sisämaahan kattaen koko Dinaariset Alpit ja suurimman osan itäistä Adrianmeren rannikkoa. Dalmatia oli Rooman keisarin Diocletianuksen syntymäpaikka. Hän rakensi Diocletianuksen palatsin nykyiseen Splitin keskustaan.
Hallinnollinen jako
Split-Dalmatian piirikunta jakautuu seuraavasti: thumb|250px|Splitin rantabulevardi Riva.
Hallinto
Piirikunnan johtaja (Župan): Ante Sanader (HDZ)
Piirikunnan hallinto koostuu 51 edustajasta:
Olympianiemenmurmeli
Olympianiemenmurmeli (Marmota olympus) on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltion länsiosan Olympian niemimaan vuorilla tavattava murmeli. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Auringossa paistatteleva murmeli. thumb|vasen|Lähikuvassa. Olympianiemenmurmelia on aikaisemmin pidetty joissakin lähteissä alppimurmelin (M. marmota) alalajina. Olympianiemenmurmelia itsessään ei jaeta eri alalajeihin.
Koko ja ulkonäkö
Olympianiemenmurmelien urokset ovat naaraita kookkaampia. Niiden ruumiin pituus on 720–750 mm, hännän pituus 210–237 mm. Paino ennen horrosta on 8 500–11 000 g ja jälkeen 4 100–4 300 g. Naaraiden vastaavat lukemat ovat 670–690 mm, 180–192 mm, sekä 6 700–7 500 g ja 2 700–3 500 g. Turkki on pitkä ja paksu. Sen väritys on selkäpuolelta vaaleanruskea tai keltainen. Se saattaa myös kellertyä kesän aikana. Vatsapuoli on tavallisesti samanvärinen, mutta se voi olla ruskeampi tai harmaampi. Päässä kuono on valkoinen. Kuonosta valkoinen karvoitus yltää usein silmille saakka.
Levinneisyys ja elinympäristö
Olympianiemenmurmelia tavataan vain Olympian niemimaan vuorilla Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltion länsiosassa. Lähes koko levinneisyyaslue on osa Olympian kansallispuistoa.
Bárbmu
Bárbmu-sanan on oletettu olevan lainaa norjan barm-sanan vanhasta muodosta, joka tarkoittaa mm. kaltevaa rantaa, laakeaa merestä kohoavaa maisemaa tai taivaanrannalla näkyvää laakeaa saarta.
Olympianiemenmurmeli
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia esiintyy vuoristoniityillä yli 1 400 metrin korkeuksilla merenpinnasta. Tyypillisimmillään niitä on lähellä puurajaa niityillä ja talusrinteillä vuorien etelärinteillä. Etelärinteet ovat suosittuja ehkä siksi, että aurinko sulattaa niiltä lumen aikaisemmin.
Pertsa ja Kilu
Työläisperheen lapset satamakaupungissa
Kilu (Jyrki Thil) on ilmeisesti perheensä ainoa lapsi, jolle äiti (Sylvi Salonen, 4. elokuvassa Eila Thil) kertoo: ”Kun minä olin tuon ikäinen, annettiin vain kuiva leivänkannikka käteen ja sanottiin: 'Pure siitä'. Nyt on voit ja makkarat mutta mistään ei olla kiitollisia.” Äiti patistaa lapsia päivittäin, paitsi talvisin, myös vääjäämättömään työntekoon komentaen: ”Kukkapenkhille siitä!”
The Hunt
The Hunt on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva. Sen on ohjannut Craig Zobel, ja käsikirjoittanut Nick Cuse yhdessä Damon Lindelofin kanssa. Elokuvan päärooleissa nähdään Betty Gilpin, Ike Barinholtz, Amy Madigan, Emma Roberts, Ethan Suplee sekä Hilary Swank. The Huntissa on paljon kauhu- ja jännityselokuvan elementtejä, mutta sen tekijöiden mukaan elokuva pyrkii olemaan etupäässä satiiri Yhdysvaltojen äärimmäisestä poliittisesta kahtiajaosta.
Elokuvan ensi-illan oli määrä olla 27. syyskuuta 2019, mutta Daytonin ja El Pason verilöylyt elokuussa 2019 sekä Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin ja oikeistomedian antama kritiikki saivat Universal Picturesin lykkäämään ensi-iltaa. The Hunt sai lopulta ensi-iltansa Yhdysvalloissa 13. maaliskuuta 2020, mutta koronaviruspandemian puhkeaminen sulki elokuvateatterit pian tämän jälkeen, ja elokuvan tuotot jäivät vähäisiksi.
Pertsa ja Kilu
Työläisperheen lapset satamakaupungissa
Topi (Lasse Tuorila), Väinö (Juha Kalliolahti) ja Iikka (Seppo Nieminen) ovat naapurin poikia, joista Iikalla on ilmakivääri.
Konnat
Eino ”Arpinaama” Suokko (Kari Kihlström) on psykoottisen ammattirikollisen arkkityyppi, joka nauttii päästessään pakoon poliisilta, joka ampuu häntä kohti luoteja. Hän uhkailee hänet merestä pelastaneita lapsia hengenmenolla, jos he kertovat asiasta kenellekään. Hän ei paljoa ihmettele, kun kylkeen osuu ilmakiväärin luoti, enemmänkin häpeää omaa pelästymistään. Hänen tyttöystävänsä Liisa (Maija-Liisa Majanlahti) on karannut kotoaan mielenkiintoisen miehen mukaan, mutta hän on vielä kiinni normaalielämässä. Arpinaama piileskelee ensimmäisessä tarinassa Puumala-matkustajakodissa, jota ylläpitää ”Ämmä” (Hellin Auvinen-Salmi), jolla itselläänkin on laittomia liiketoimia.
Robert Manki (Veijo Pasanen) on narsistinen pikkurikollinen, jotakuinkin kleptomaani. Hän on kohtelias, hänellä on aina puku päällä (vaikka onkin ammatiltaan merimies, mistä on perua sekava kielitaito), ja hän on aina pulppuavan puhelias. Hän pyrkii aina vetämään välistä tovereiltaankin, on tietävinään kaikesta mutta tekee aina virheen toisen jälkeen. Hän on humoristinen hahmo, vaikka onkin toisen elokuvan pääkonna. Hänen erikoisosaamisensa on salakuljetus, jota hän harjoitti jo kieltolain aikana, ja eräänlainen ”verkottuminen”. Mankin apurina trokaamisessa toimii Grönlund eli Röönlunti (Toivo Hildén), jonka niskoille Manki kuitenkin on valmis sysäämään kaiken tosipaikan tullen.
Miljoona-Blink (Tenho Saurén) on jalokivivaras Manner-Euroopasta. Hän saapuu rahtilaivalla Pertsan ja Kilun kotisatamaan. Pojat vahingossa auttavat hänet poliisin ratsian ohi. Hän on Interpolin etsintäkuuluttama. Hänen apunaan toimivat Arpinaama ja Manki. Isolla rahalla hän pyrkii ostamaan tarvitsemansa tuen. Hän osaa olla mukava ja uhkaava tarpeen mukaan.
Poliisi
Etsivä Paavola (Erkki Thil) on rauhallinen ja pohtiva. Hänen apunaan toimivat virkapukuiset poliisit (Erkki Pirinen, Pentti Kauppinen) ovat jäykkiä, muotoja seuraavia, hieman kuten Peppi Pitkätossun poliisit Kling ja Klang. Näiden poliisien hyvä huumorintaju ja suhteellisuudentaju kuitenkin tekevät heistä muuta kuin pellejä.
Viimeiset kaanit (1970)
”Viimeiset kaanit” -tarinassa Pertsa ja Kilu lainaavat Pertsan isän soutuveneen ja paluumatkalla kalareissulta he pelastavat uppoavasta veneestä Arpinaaman ja tämän tyttöystävän. Tästä alkaa pankkiryöstäjän etsiminen muutaman kaverin ydinryhmän – eli kaanien – avulla. Poliisi tutkii samaa rikosta, ja rikollinen etsii uponnutta venettään. Pettersonin hylätty venevaja on keskeinen paikka, jossa yhteenotot poikien, poliisin ja rikollisten välillä tapahtuvat. Lopussa Pertsa ja Kilu tietenkin ratkaisevat rikoksen.
Pertsa ja Kilu ja trokarit (1971)
Toisessa tarinassa pojat saavat löytöpalkkion edellisen tarinan tapahtumien vuoksi. He ostavat palkkiorahoilla keskimoottoriveneen. Tämä soutuveneiden tapaan on ehtaa puuta. Pertsan isä ilmaisee kateutensa pojan ostovoimalle käskemällä tämän viemään pihalta liiteriin kuorma-autolavallisen polttopuita, joita ei itse jaksanut edellisenä kesänä kuljettaa. Pertsa saa Kilulta ja kaaneilta apua ja selvittää urakan isänsä hämmästykseksi.
Pertsan äiti alkaa pitää pojan puolta ja Kilun isä vielä voimallisemmin oman poikansa kurittavaa vaimoaan vastaan. Kilu on itsekin oppinut antamaan äitinsä kyselyihin epämääräisiä vastauksia. Tämä on merkki poikien siirtymisestä kontrolloitavien pikkupoikien luokasta isoiksi pojiksi. Muut Pertsan perheen, jo aikuiset, lapset ovat poistuneet tarinasta.
Tarina kuitenkin alkaa Kilun syylien poistolla ”hevosen häntäjouhi ja hautausmaa” -menetelmällä. Kummitusteema on parikin kertaa esillä, mutta sitäkin pojat pystyivät analysoimaan ”tieteellisesti”. Kahvin ja tupakan salakuljetuksen pariin pojat joutuvat alkaessaan myydä veneestään kuumaa kahvia ja pullaa satamassa. Verokahvin rinnalla esiintyi vielä sikuria eli sodanaikaista kahvinkorviketta. Pojat pohtivat olisiko osuuskauppa edullisempi kahvin myyjä kuin yksityiskauppias. Trokareina ovat laivamiehet Manki, joka on entinen viinatrokari kieltolain ajalta, ja tämän apuri Grönlund. Ämmä on kahvin ja tupakan välittäjä maissa. Poliisi Paavola seurustelee Liisan kanssa ja selvittää poikien asiaa. Pojat tietenkin ratkaisevat rikoksen omin nokkinensa.
Pertsa ja Kilu kippareina (1972)
Kolmannessa tarinassa pojat ostavat ison veneen, jota kunnostetaan pitkin kevättä ja kesällä konepajan kesätöiden ohessa. Vene saa nimen Adventure. Iso vene oli äitien mielenrauhan turva kunnes selviää, että sillä aiotaan mennä Helsinkiin asti. Kilun äiti protestoi, kun perheen pää (Reino Kalliolahti) lupaa maksaa poikien veneretkien purkkiruoat, mutta isä ei ollut ostanut rouvalleen pölynimuria.
Pojat ovat nyt keskikoululaisia, joiden tulevaisuutta heidän vanhempansa suunnittelevat omaa elämäänsä paremmaksi ja vauraammaksi. Läksyjenlukeminen ja kouluttautuminen eivät kuitenkaan Pertsaa ja Kilua innosta. Tarinasarjan alussa pojat unelmoivat karkaamisesta merimiehiksi laivaan.
Vankilasta ehdonalaiseen vankeuteen vapautuvat Eino ”Arpinaama” Suokko ja Robert Manki tekevät kaupungissa varkauksien sarjan. Poliisi tutkii arkistoistaan, ovatko ne tavanomaisten epäiltyjen tekemiä. Suokko pohtii jopa kostoa pojille.
Kilun isältään saama kartta on venäjänkielinen ja Kilun mukaan ”se on hyvä kartta”. Kilun isä on myös elokuvien kertojaääni. Ruotsiin pakoa aikovat konnat varastavat poikien veneen eräänä iltana tietämättään, että kajuutassa nukkuvat Pertsa ja Kilu. Poliisi alkaa etsiä kadonnutta venettä, mutta pojat nujertavat konnat. Konnat tuodaan Maarianhaminaan.
Pertsa ja Kilu ja timanttirosvot (1973)
Neljäs tarina kertoo Suomessa poliisia pakoilevasta, hieman suomeakin puhuvasta, jalokivivaras Miljoona-Blinkistä. Tarina on ainoa värillisenä kuvattu. Sen alussa Pertsan kotona on uusi alle kouluikäinen poika Antti (Janne Auvinen). ”Tule syömään heti!” on edelleen kotoa kaikuva äidin ääni kotikujilla. Kilu lukee koulussa saksaa, joka oli pääasiallinen vieras kieli tuolloin.
Konnan avustajina toimivat Arpinaama ja Manki. Pojat pelastavat vahingossa Mister Blinkin poliisin nuotasta satamassa. Tarinassa Manki lupaa järjestää piilopaikan ja valitsee Ämmän punaisen laitakulman mökin. Tämä kytkee tarinaan Pertsan ihastuksen Pirkon, joka on Ämmän orpo kasvattityttö. Ämmäkin on irrottautunut sodanaikaisesta pimeän, salakuljetetun tai varastetun, tavaran myynnistä, mutta painostus ja raha kääntävät hänen kelkkansa. Kaiken irtonaisen varastava Manki saa kioskinsa kassaa puolustavan Pirkon (Outi Pasanen) vuoksi kaanit ajamaan takaa koko liigaa, joka on vetäytynyt saareen odottamaan paon seuraavaa vaihetta ja timanttien myyntiä.
Tyttöjä ei tarinoissa ole ollut ennen kuin murrosikäinen Pertsa ja Pirkko kohtaavat viimeisessä seikkailussa. Pirkkokin on toimelias ja poikamainen eikä pelkää ainakaan Mankia. Tarinan lopussa Pirkko suutelee Pertsaa poskelle kiitoksena avusta.
Uusi sarja vuonna 2000
Vuonna 2000 YLE TV2 teetti uuden 12-osaisen Pertsa ja Kilu -sarjan. Tarinat ovat aivan uusia eivätkä perustu Riikkilän teksteihin. Sarja esitettiin uusintana vuonna 2007.
Näytelmäversiot
Rauman kaupunginteatterissa esitettiin kaksi Pertsa ja Kilu -näytelmää. Kummankin ohjasi Sarianne Paasonen. Vuonna 2006 pääosissa nähtiin Timo Julkunen ja Aleksi Lavaste. Vuonna 2008 Julkunen sai kaverikseen Timo Vuennon.
Olympianiemenmurmeli
Elintavat
Olympianiemenmurmeli on päiväeläin. Se elää yhdyskunnissa, jossa on tavallisimmin yksi hallitseva uros ja korkeintaan kolme lisääntyvää naarasta. Niiden lisäksi ryhmään kuuluu yksi- ja kaksivuotiaat jälkikasvut. Yhdyskunnan kotialueen koko on keskimäärin 5,4 hehtaaria. Yhdyskunnan reunamilla voi elää alempiarvoisia uroksia, mutta ne ovat harvoin osa samaa sosiaalista ryhmää hallitsevan uroksen eläessä. Yhdyskunnassa on useita pesäkoloja, joita käytetään lepäämiseen, poikasten kasvattamiseen ja pakokoloina. Nukkuminen tapahtuu yleensä suuremmissa koloissa unikammioissa, joiden seinät vuorataan kuivilla kasveilla. Pesän sisäänkäynnille rakentuu pieni maa- ja kivikasa. Laji horrostaa perheryhmän kanssa 7–8 kuukautta heräten kevään lopulla.
Saman ryhmän naaraat lisääntyvät usein vuorotellen eri vuosina. Parittelu tapahtuu pian horroksesta heräämisen jälkeen ja poikaset syntyvät toukokuun lopulla tai kesäkuun alussa. Kerrallaan poikasia on noin neljä. Poikaset elävät kotiryhmässään kolmivuotiaiksi saakka, jolloin ne hajaantuvat. Ensimmäisestä elinvuodestaan selviytyy noin 53 % ja 1-vuotiaista 85 %. Suurin osa kuolemista tapahtuu horroksen aikana. Lumipeitteen vähäisyys kasvattaa kuolleisuutta horroksen aikana.
Olympianiemenmurmelin tavallisimmat petoeläimet ovat kojootti, puuma, punailves ja maakotka. Lähialueella myös esiintyvät mustakarhu ja kettu eivät sen sijaan ilmeisesti muodosta uhkaa. Olympianiemenmurmeleilla on neljä erilaista hälytysääntä uhan tyypistä riippuen.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt olympianiemenmurmelin elinvoimaiseksi lajiksi. Sen levinneisyysalue on sinänsä pieni, mutta se kuuluu miltei kokonaan suojeltuun Olympian kansallispuistoon. Kannan kooksi on arvioitu 2 000–4 000 yksilöä. Kanta on laskenut, mutta ei hälyttävän nopeasti.
Kojootit ja vuoriniittyjen metsittyminen ovat johtaneet paikallisesti eri kantojen vähenemiseen. Huomattava uhka on myös ihmisen toiminta. Sitä ei kuitenkaan metsästetä tai vainota tuholaisena.
Pertsa ja Kilu
Näytelmäversiot
”Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu” -näytelmää esitettiin Taaborinvuoren kesäteatterissa vuonna 2009 (www.pertsajakilu.fi). Siinä aikuinen merikapteeni Kilu tulee Kotkaan ja tapaa aikuisen perheellisen Pertsan – he läpikäyvät näytelmässä lapsuuttaan. Näytelmän suosion takia sen esitykset jatkuvat kesällä 2010. Kantaesityksen näytelmä sai Porin Kirjurinluodon kesäteatterissa vuonna 2008.
Talvella 2010 ”Pertsan ja Kilun paluu” -näytelmää esitettiin Elannon Näyttämöllä. Tässä pääosan esittäjät ovat naisia.
Vuoden 2020 elokuvaversio
Taavi Vartia ohjasi uuden elokuvaversion Väinö Riikkilän romaanista Viimeiset kaanit.
Pertsa ja Kilu -päivät
Väinö Riikkilä -seura järjestää parittomina vuosina Pertsa ja Kilu -päivät Raumalla. Kotka järjestää ne parillisina vuosina, esim. 21.5.2010.
Luettelo linnuista
Tämä on epätäydellinen luettelo maailman lintulajeista.
Katso myös:
Vilho Hiilesmaa
Vilho Arvid Hiilesmaa (10. maaliskuuta 1908 Helsinki – 10. elokuuta 1986 Porvoo) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja Helsingin yliopiston dosentti 1960–1968. Hän oli keskeinen vaikuttaja siinä, että jodia alettiin Suomessa lisätä ruokasuolaan. Näin jodin puutteesta johtuva struuma saatiin lähes häviämään Suomesta.
Hiilesmaa valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1937 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi 1948 synnyttäjien ja vastasyntyneiden kilpirauhassairauksista. Hän toimi vuoteen 1955 saakka lääkärinä Tampereella, sitten Porissa vuoteen 1962, Hämeenlinnassa vuoteen 1965 ja Kuusankoskella vuoteen 1971. Eläkevuosinaan hän piti yksityisvastaanottoa Porvoossa vuoteen 1979.
Etelä-Rhodesian punta
Etelä-Rhodesian punta oli Etelä-Rhodesian valuuttana vuosina 1939–1954. Se oli myös käypä valuutta Pohjois-Rhodesiassa sekä Njassamaassa. Etelä-Rhodesian punta jaettiin 20 šillinkiin, jotka jaettiin 12 penniin. Etelä-Rhodesian punta oli sidottu Englannin puntaan kiinteällä kurssilla.
Hasan Ferit Alnar
Hasan Ferit Alnar (11. maaliskuuta 1906 – 27. heinäkuuta 1978) oli turkkilainen säveltäjä ja kapellimestari.
Alnar aloitti säveltämisen 16-vuotiaana. Hän opiskeli harmoniaa ja turkkilaista musiikkia Hüseyin Sadettin Arelin johdolla. Wienissä hän suoritti opintoja Joseph Marxin johdolla, ja sieltä hän sai diplominsa orkesterinjohdossa ja sävellyksessä. 1920-luvulla Alnar loi teoksia muun muassa saz semai - ja taqsim-tyylilajeissa. 1930-luvun alusta asti hänen tuotantoonsa kuuluu paljon länsimaistyylisiä teoksia, joiden pohjana on käytetty turkkilaisia makameita. Alnarin teoksia ovat muiden muassa konsertot sellolle (1943) ja kanunille (1951). Kanun oli soitin, johon Alnar oli syventynyt jo varhain.
Roots
Roots on brasilialaisen metalliyhtye Sepulturan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi on yhtyeen viimeinen, jossa on mukana kitaristi ja laulaja Max Cavalera. Roots sisältää edelleen samanlaista groove metal -tyylistä musiikkia, jollaista oli edellinen albumi Chaos A.D., mutta albumi sisältää myös hitaampaa, hieman nu metal -vaikutteista materiaalia. Mike Patton (Faith No More) ja Jonathan Davis (Korn) olivat mukana kappaleen ”Lookaway” sanoituksen teossa ja lauloivat myös kappaleessa.
Vuonna 2001 Q-lehti nimesi albumin yhdeksi kaikkien aikojen raskaimmista levyistä (listalla ”50 Heaviest Albums Of All Time”).
Albumia on myyty maailmanlaajuisesti lähes 900 000 kappaletta.
Running Man (televisiosarja)
Running Man on eteläkorealainen Seoul Broadcasting Systemin tuottama televisiosarja. Ohjelma yhdistää toiminnan ja komedian kaupunkiympäristössä tapahtuvaan kilpailuun. Sarjan pääjäsen on suosittu korealainen koomikko ja viihdejuontaja Yoo Jae-suk. Running Man on nauttinut laajasta suosiosta sekä Etelä-Koreassa että muualla Aasiassa.
Formaatti
Ohjelmaa on kuvailtu genreltään "urbaaniksi toimintakomediaksi". Ohjelmaformaatti yhdistää toiminnan ja huumorin: monet episodit ovat teemaltaan korealaisia tai amerikkalaisia televisiosarjoja parodioivia. Jokainen episodi sisältää erilaisen mission, jossa tavoitteena on usein haasteista suoriutuminen ja toisten pelaajien eliminointi. Ohjelman huumori perustuu missioiden lisäksi sarjan seitsemän vakiojäsenen ristiriitaisiin vuorovaikutussuhteisiin: jäsenet vannovat usein suureen ääneen uskollisuutta toisilleen, mutta aloittavat voitonhimoisen juonittelun heti tilaisuuden salliessa. Vakiojäsenet ovat suosittuja viihdemaailman ammattilaisia Etelä-Koreassa. Sarjassa on vieraillut sekä korealaisia että ulkomaalaisia julkisuuden tähtiä.
Ohjelman vastaanotto ja suosio
Ohjelman ensimmäinen lähetys sai vaihtelevia arvioita, mutta sarjasta muodostui myöhemmin Etelä-Korean suosituimpia tv-ohjelmia. The Straits Times arvioi ohjelman menestyksen syiksi ennalta-arvaamattomuuden, komedian ja vakiojäsenten hyvän yhteiskemian. Running Manin televisiointioikeudet myytiin eri puolille Aasiaa: Taiwaniin, Thaimaahan, Kiinaan, Malesiaan, Hong Kongiin, Japaniin, Singaporeen, Kambodžaan, ja Indonesiaan. Ohjelman tuottaja perustelee sarjan kansainvälistä suosiota sillä, että voittajan valitseminen on konseptina helposti ymmärrettävissä kulttuurista riippumatta. Myös fanien ahkera ohjelman kääntäminen eri kielille on vaikuttanut sarjan leviämiseen. Kotimaassaan Running Man on ilmestymisestään lähtien menestynyt SBS:n vuotuisissa palkintoseremonioissa.
=== Suosikkiepisodeja ===
Lähteet
.
Girls, Girls, Girls
Girls, Girls, Girls on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1987. Albumi sijoittui samana vuonna Billboard-listoilla Yhdysvalloissa sijalle 2 ja Iso-Britanniassa sijalle 14. Yhdysvalloissa albumin edelle meni vain Whitney Houstonin Whitney. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat singlet ”Wild Side”, ”You’re All I Need” sekä nimikkoteos ”Girls, Girls, Girls”. Jokaisesta mainitusta on tehty myös Wayne Ishamin ohjaama musiikkivideo.
Albumin taustaa
Yhtyeen basisti sekä pääasiallinen sanoittaja Nikki Sixx oli levyn äänittämisen aikoihin koukussa heroiiniin, minkä johdosta hän ei kyennyt antamaan kaikkeaan kappaleiden kirjoittamiseen ja äänittämiseen. Hän ei pystynyt myöskään hallitsemaan asioita aikaisempaan tapaan. Tuottaja Tom Wermanilla oli suuri vastuu uuden albumin onnistuneessa valmistumisessa.
Kappale ”Wild Side” on yhtyeen tyylille sopivaksi muokattu versio Isä meidän -rukouksesta. Ajatus oli Nikkin oma. Kappale ”Girls, Girls, Girls” on kunnianosoitus naisille sekä yhtyeen riettaalle elämäntyylille ja sen loppusoolo päättyy kesken kaiken, kun yhtyeen kitaristi Mick Mars putoaa tuoliltaan humalassa kesken äänittämisen. ”Dancing on Glass” kertoo huumeriippuvuudesta. ”Five Years Dead” perustuu Nikkin lukemaan samannimiseen kirjaan vuodelta 1938. Balladi ”You’re All I Need” perustuu Nikkin entiseen Nicole-nimiseen tyttöystävään, jonka hän ajatteli pettävän tätä näyttelijä Jack Wagnerin kanssa. Wagnerilla oli lähes samanniminen kappale ”All I Need” vuodelta 1985, jossa mies surmaa rakastamansa naisen saadakseen tämän itselleen ikuisiksi ajoiksi. Yhtyeen kappaleeseen kuvattu musiikkivideo perustuu Wagnerin omaan teokseen eikä sisältänyt alkujaan ainuttakaan otosta itse yhtyeestä, kunnes niitä kuvattiin myöhemmin ohjaaja Wayne Ishamin studiolla ja lisättiin videoon levy-yhtiön vaatimuksesta. Albumin päätösraita ”Jailhouse Rock” on liveäänitys yhtyeen Theatre of Pain -kiertueelta vuodelta 1986.
Maureen Forrester
pienoiskuva|[[Carl Van Vechten, Maureen Forrester, 1960.]] Maureen Forrester, CC, OQ, (25. heinäkuuta 1930 Montréalissa, Québec – 16. kesäkuuta 2010 ), oli kanadalainen altto.
Forrester syntyi nelilapsisen perheen tyttäreksi. Hän kiersi laajalti Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa ja piti New Yorkin -ensiesiintymisensä Town Hallissa 1956. Hän tuli tunnetuksi varsinkin Mahlerin tulkitsijana; lisäksi hän sai arvostusta muun muassa saksankielisten liedien esittäjänä.
Forrester toimi myös Bianca Castafioren ääninäyttelijänä Tintistä kertovassa televisiosarjassa. Hänet otettiin Canadian Music Hall of Fameen vuonna 1990 ja Canada’s Walk of Fameen 2000. Hän julkaisi vuonna 1986 muistelmateoksensa Out of Character.
Synteesi
Synteesi (kreikan kielestä syn ’summa’ ja thesis ’asema’) ymmärretään yleensä kahden tai useamman jo olemassa olevan asian yhdistämiseksi, josta muodostuu uusi asia. Erityisesti tarkoitetaan yhdistämistä, jossa yhdistetyistä asioista tulee enemmän kuin vain osiensa summa (emergenssi).
Lisäksi synteesillä voidaan tarkoittaa jonkin asian tuottamista keinotekoisesti, esimerkiksi äänen tuottaminen syntetisaattorilla.
Synteesi filosofiassa
Synteesillä voidaan viitata sekä fyysisiin että ideologisiin asioihin. Väittelyssä synteesillä tarkoitetaan teesin ja antiteesin yhteen sovittamista. Synteesillä on keskeinen osa modernissa filosofiassa. Erityisesti emergenssin tutkimuksessa synteesi on välttämätön. Synteesiä pidetään holistisen teorian elementtinä ja reduktionismin analyysin vastakohtana.
Taigakirvinen
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 14–15,5 cm ja paino keskimäärin 22 g. Habitukseltaan muistuttaa suuresti tavallista metsäkirvistä. Myös äänet ja laulu ovat hyvin samankaltaiset. Takavarpaan kynsi on lyhyt ja käyrä kuten metsäkirvisellä, muilla kirvisillä se on pitempi ja suorempi.
Lajin entinen nimi oli intiankirvinen.
Esiintyminen
Siperia, Mongolia, Kiina ja Japani. Esiintymisen luoteisreuna ulottuu Eurooppaan Uralin länsipuolelle. Tavataan toisinaan Suomessa, pääasiassa syksyisin. Talvehtii etenkin Intiassa.
Elinympäristö
Taigan harvapuustoiset havumetsät, mutta pesii myös koivikoissa, lepikoissa ja lehtikuusikoissa.
Lisääntyminen
Pesä maassa kasvillisuuden suojassa. Munien haudonta-aika on 12–13 päivää, molemmat puolisot hautovat.
Ravinto
Kesällä hyönteiset ja muut selkärangattomat, talvella myös siemenet. Ruokailee maassa.
Oskari Lindgren
Vanhempi konstaapeli Oskari Lindgren (6. maaliskuuta 1876 - 16. helmikuuta 1921) oli toinen ensimmäisistä Suomen itsenäisyyden aikana virantoimituksessa rauhan aikana surmansa saaneista poliiseista. Yhdessä ylikonstaapeli Juho Järven kanssa he pidättivät Vaasassa 16. helmikuuta 1921 humalassa riehuneen jääkäriluutnantti Otto Joen. Pidättäjien vietyä luutnantti Joen Vaasan poliisilaitokselle odottamaan kuljetusta varuskuntaan tämä oli tarttunut aseeseensa ja ampunut sekä konstaapeli Lindgrenin että ylikonstaapeli Järven hengiltä ja paennut paikalta.
Konstaapeli Lindgren oli kuollessaan 44-vuotias ja häntä jäi suremaan leski ja kolme lasta.
Fingrid
pienoiskuva|upright|Fingrid omistaa Suomen päävoimansiirrossa käytettävän kantaverkon ja vastaa kantaverkon kehityksestä. pienoiskuva|Vuonna 2012 valmistunut [[Forssan varavoimalaitos on Fingridin omistama Suomen suurin varavoimalaitos.]] Fingrid Oyj on suomalainen yritys, jonka tehtävänä on ylläpitää ja kehittää Suomen sähkönsiirron kantaverkkoa. Fingridin maanlaajuisen kantaverkon kautta kulkee noin 75 prosenttia kaikesta Suomessa käytetystä sähköstä. Yhtiön vastuulla ovat kantaverkon käytön suunnittelu ja valvonta sekä verkon ylläpito ja kehittäminen. Yhtiö vastaa siitä, että Suomessa on sähköä joka hetki ja sähköjärjestelmä toimii tasapainossa kulutuksen ja tuotannon suhteen. Fingrid vastaa myös rajasiirtoyhteyksistä naapurimaihin. Fingridin tytäryhtiö Fingrid Datahub Oy ylläpitää sähkön vähittäismarkkinoiden tiedonvaihtojärjestelmää, datahubia. Vaikka Fingrid on yritysmuodoltaan julkinen osakeyhtiö, sen osakkeet eivät ole julkisesti kaupan. Fingridin pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Lisäksi yhtiöllä on toimipaikat Hämeenlinnassa, Rovaniemellä, Oulussa, Vaasassa, Jyväskylässä ja Varkaudessa.
Historia
Suomen Kantaverkko Oy, nykyinen Fingrid Oyj, perustettiin 29. marraskuuta 1996. Operatiivisen toiminnan yhtiö aloitti 1. syyskuuta 1997. Suomen taloushistorian siihen mennessä suurin, yli miljardin euron arvoinen liiketoimintakauppa vahvisti Imatran Voima Oy:n, Pohjolan Voima Oy:n ja Suomen valtion välisen kaupan, jolla kantaverkkoliiketoiminta ja voimansiirtoverkot keskitettiin yhteen yhtiöön. Suomen Kantaverkko Oy osti IVO Voimansiirto Oy:ltä ja Teollisuuden Voimansiirto Oy:ltä näiden yhtiöiden omistamat 400:n, 220:n ja tärkeimmät 110 kilovoltin sähkönsiirtoverkot, jotka yhdessä muodostavat Suomen kantaverkon. Myöhemmin osakkaiksi tulivat vakuutusyhtiöt Pohjola, Sampo ja Tapiola-ryhmä.
Yhtiön syntyyn vaikutti merkittävästi Suomen jäsenyys Euroopan unionissa ja direktiivi sähkömarkkinoiden avaamisesta, joka edellytti sähkön kantaverkkosiirtoa koskevan hallinnon eriyttämistä sähkön tuotannosta ja myynnistä. Antti Tuurin kirjoittaman Tauno Matomäen elämäkerran mukaan syntyyn vaikutti myös paperi- ja selluteollisuuden tyytymättömyys Imatran Voiman perimiin siirtohintoihin. Metsäteollisuuden omistama Pohjolan Voima uhkasi rakentaa oman runkoverkon Tornionjokilaaksosta Viipuriin, jolloin rannikolla sijaitseva metsäteollisuus olisi voinut tarvittaessa ostaa energiaa Ruotsista ja Venäjältä ja kuljettaa sitä omassa verkossaan. Voittoa tavoittelemattoman Fingridin perustamisen jälkeen siirtomaksut putosivat heti 15 prosenttia ja Fingridin tuottaessa edelleen voittoa hintoja voitiin laskea vielä lisää.
Omistus
Yhtiön osakkeista 53,2 ja äänivallasta 70,9 prosenttia on julkisyhteistöjen hallussa. Muut osakkeet jakaantuvat rahoitus- ja vakuutuslaitosten kesken. Suomen valtio omistaa osakkeista 28,2 prosenttia ja äänivallasta sillä on 37,7 prosenttia. Työ- ja elinkeinoministeriön alaisen Huoltovarmuuskeskuksen osuudet ovat 24,9 prosenttia osakkeista ja 33,2 prosenttia äänivallasta. Muita suuria osakkeenomistajia ovat Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen (19,9 prosenttia osakkeista ja 17,2 prosenttia äänistä) ja Aino Holdingyhtiö Ky (26,4 prosenttia osakkeista ja 11,7 prosenttia äänistä).
Palvelut
Kantaverkko yhdistää sähkön tuottajat ja kuluttajat ja mahdollistaa näiden osapuolien keskinäisen sähkökaupan koko valtakunnan tasolla ja myös valtakunnan rajat ylittävän kaupan. Fingrid ei tee sähkökauppaa, vaan huolehtii sähkön siirrosta tuottajilta jakeluverkko- ja teollisuusyrityksille. Kantaverkkoon kuuluu 400, 220 ja 110 kilovoltin voimajohtoja yli 14 000 kilometriä sekä yli sata sähköasemaa. Fingridin verkko on rakennettu rengasverkoksi niin, että minkään yksittäisen johdon vioittuminen ei keskeytä sähkönsiirtoa. Voimalaitosten ja verkon häiriöiden varalle yhtiöllä on hallinnassaan nopeasti käynnistettävää varavoimalaitoskapasiteettia Suomen suurimman ydinvoimalaitosyksikön verran.
Kantaverkon kehittämissuunnitelma
Fingrid on julkaissut kantaverkon kehittämissuunnitelman vuosille 2022–2031. Koko maan kattava investointi-ohjelma pohjautuu Suomen pitkän aikavälin ilmasto- ja energiastrategiaan.
Uusien voimajohtojen rakentaminen edellyttää aina valtioneuvoston lupaa, mitä edeltää viranomaisten ja maanomistajien kuuleminen. Voimajohtoalueen käyttökorvaus korvataan maanomistajille lunastuslain mukaisesti. Fingrid ei itse päätä korvauksista, vaan niistä päättää puolueeton lunastustoimikunta.
Siirtoyhteydet muihin maihin
Vuosina 2004–2006 oli Suomen ja Venäjän mediassa keskustelua uuden sähkön siirtokaapelin rakentamisesta Suomen ja Venäjän välille. Kaapelin kapasiteetiksi oli suunniteltu noin tuhat megawattia ja Suomeen siirrettävä sähkö tuotettaisiin pääasiassa Venäjän ydinvoimalla. Fingrid vastusti hanketta voimakkaasti vedoten kalliisiin, arviolta noin kahden miljardin euron, kustannuksiin kantaverkkoon. Suuret suomalaiset sähköä käyttävät teollisuusyritykset, kuten Outokumpu ja Stora Enso puolestaan kannattivat hanketta arvioiden sen laskevan Suomessa tarjottavan sähkön hintaa.
Sähkön kaupallinen vienti Suomesta Venäjälle tuli mahdolliseksi vuoden 2014 lopulla jolloin Fingrid ja venäläiset kantaverkko-osapuolet allekirjoittivat Suomen ja Venäjän välisen kaksisuuntaisen sähkökaupan mahdollistavat sopimukset.