cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alter real
Historia
1800-luvun alkupuolella Alterin siittola joutui kahteen kertaan hyökkäyksen kohteeksi: ensin Napoleonin joukot valtasivat Portugalin ja veivät siittolan parhaat hevoset sotaratsuiksi, ja vuonna 1834 tuli uusi hyökkäys, jossa tallit tuhoutuivat. Portugalin kuningatar Maria Pia yritti pelastaa rodun risteyttämällä siihen englantilaisia rotuja, mutta yritys epäonnistui ja alter real oli kadota kokonaan. Andalusianhevoseen risteyttämällä rotu saatiin kuitenkin pelastettua, mutta siittolan paperit tuhoutuivat Portugalin vallankumouksessa.
Nykyiset alter realit periytyvät Ruy d’Andraden 1940-luvulla löytämistä oreista. d’Andrade teki sinnikkäästi töitä etsien käsiinsä myös puhdasrotuisia tammoja ja yhdessä Escola Portuguesa de Arte Equestren kanssa hän piti huolta, että myös alter realien ominaisuudet pysyivät korkeaan kouluun soveltuvina.
Milavitsa
Milavitsa on Valko-Venäjän Minskistä kotoisin oleva, erityisesti naisten alusasuistaan ja uimapuvuistaan tunnettu tekstiilialan yritys ja tuotemerkki. Emoyhtiönsä mukaan Milavitsa on Venäjällä parhaiten tunnettu alusasubrändi, jonka pääkohderyhmä on 25–45-vuotiaat naiset. Tuotteiden keskeisimmäksi markkina-alueiksi kerrotaan Valko-Venäjä, Venäjä, Ukraina ja muut IVY-maat.
Historia
Yritys pohjautuu ranskalaisten Tournen veljesten vuonna 1908 Minskiin perustamaan ompelutarvikeliikkeeseen. Vuonna 1925 perustettiin tuotantoyhteisö Spartacus, josta kehittyi kansallistamisen seurauksena Beloruska-tehdas. Se oli Neuvostoliiton ensimmäinen ompelutarvikeyhtiö. Vuonna 1932 tehdas nimettiin uudelleen bolševikkijohtaja Frunzen mukaan. Toisen maailmansodan jälkeisessä jälleenrakennusvaiheessa yhtiö suuntautui 1950 käsilaukkujen ja vaatteiden tuotantoon. Uudelleenkohdistuksen jälkeen yrityksestä kasvoi 1960-luvulla yksi Neuvostoliiton suurimmista naisten alusasuvalmistajista. Vuoden 1970 tienoilla yhtiöstä tuli minskiläisen ompeluteollisuusyhteisö Komsomolkan emoyhtiö. Vuonna 1991 yhtiö sai uuden nimen Milavitsa ja seuraavana vuonna yhtiömuoto vaihdettiin osakeyhtiöksi.
Vuonna 2000 yhtiö organisoitiin uudelleen, ja tässä yhteydessä ulkomaalaisille omistajille (kuten Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki (EBRD) siirtyi yhteensä 31 prosenttia yhtiön omistuksesta. Vuonna 2006 Silvano Fashon Group hankki 64 prosentin osuuden yrityksen osakkeista ja sai määräävän aseman. Vuonna 2008 emoyhtiön osakeosuus oli noussut jo 78 prosenttiin. Vuonna 2012 yhtiö raportoi sillä olevan kaikkiaan 555 omaa Milavitsa-myymälää kaikkiaan 21 eri maassa. Vuoden 2013 osavuosikatsauksessaan virolainen, Tallinnan pörssissä noteerattu AS Silvano Fashion Group-osakeyhtiö raportoi omistusosuutensa ZAO Milavitsasta olevan jo 81,12 prosenttia. Valko-Venäjän valtion kevyen teollisuuden konserni Bellegpromilla on yhtiöstä yhä vähemmistöosuus.
Jews for Jesus
Jews for Jesuksen perusti vuonna 1973 itse juutalaisuudesta baptismiin kääntynyt pappi Moishe Rosen. Järjestö on aktiivisella evankelioinnillaan herättänyt ristiriitaisia tunteita ja ollut mukana useammassakin oikeudenkäynnissä. Vuonna 2006 koomikko Jackie Mason syytti järjestöä nimensä väärinkäytöstä.
Vuonna 1996 Moishe Rosen väistyi järjestön johdosta. Hänen tilalleen astui David Brickner.
Lauri Littow
Lauri Littow (1902–1980) oli suomalainen pitäjäneuvos, jolla oli keskeinen osuus Temmeksen museoalueen synnyssä. Hän oli Temmeksen kotiseutuyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja johti vuonna 1967 aloitettua museoalueen rakentamista ja kehittämistä. Littow muistetaan myös Temmeksen sähköistämisen uranuurtajana. Lisäksi hän entisöi vuonna 1947 Temmeksen kirkon vaivaisukon. Littow toimi myös paikallisen postiauton kuljettajana.
American Idol (9. tuotantokausi)
American Idolin yhdeksäs tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 12. tammikuuta 2010 FOXilla ja Suomessa 30. tammikuuta 2010 Subilla. Kauden päätösjakso esitettiin Yhdysvalloissa 26. toukokuuta 2010.
Simon Cowell, Randy Jackson ja Kara DioGuardi jatkoivat kaikki tuomareina ja Ellen DeGeneres korvasi Paula Abdulin neljäntenä tuomarina. Idol Gives Back palasi myös yhdeksännelle kaudelle ja se pidettiin 21. huhtikuuta 2010 seitsemän parhaan tuloslähetyksessä. American Idolin 4.–7. kausilta tuttua Top 24 -semifinaaliformaattia käytettiin myös tällä kaudella. Kausi oli Simon Cowellin viimeinen tuomarointikausi. Ohjelman juontajana jatkoi Ryan Seacrest. Kilpailun voitti 24-vuotias Lee DeWyze.
Tuomarit
Paula Abdul kertoi elokuussa 2009 jättävänsä sarjan ratkeamattomista sopimussyistä. Victoria Beckham, Mary J. Blige, Shania Twain, Katy Perry, Avril Lavigne, Joe Jonas, Neil Patrick Harris ja Kristin Chenoweth toimivat koelaulujen tähtituomareina jokainen kerrallaan neljännen tuomarin paikalla.
Foxin puheenjohtaja Peter Rice kertoi, että koelaulujen jälkeen vierailevien tuomarien tilalle etsittäisiin pysyvä tuomari. 9. syyskuuta 2009 Ellen DeGeneres ilmoitti liittyvänsä tuomaristoon Hollywood-viikosta eteenpäin.
Pian kuudennen kauden alkamisen jälkeen Simon Cowell kertoi jättävänsä sarjan yhdeksännen kauden jälkeen muiden kiireiden vuoksi.
Koelaulut
Koelauluja pidettiin seuraavissa kaupungeissa:
Tässä vaiheessa vierailevat tuomarit täyttivät neljännen tuomarin paikan tuomaripaneelissa.
”Pants on the Ground”
Atlantan koelauluissa 62-vuotias aktivisti Larry Platt koe-esiintyi ja esitti itse tekemänsä kappaleen ”Pants on the Ground”. Kappaleen sanat viittaavat ihmisiin, jotka käyttävät hip hop -tyylisiä vaatteita, muun muassa ”roikkuvia” housuja. 28 vuoden ikärajaa runsaasti vanhempana Platt ei saanut jatkaa kisassa. Koe-esiintymisensä jälkeen Plattin kappaleesta tuli internet-ilmiö, ja useat julkkikset esittivät kappaletta Atlantan koelaulujen jälkeisinä päivinä.
Hollywood-viikko
Toisena peräkkäisenä vuonna Kodak-teatterissa pidetyn Hollywood-viikon ensimmäinen päivä sisälsi yhteensä 181 kilpailijaa (vaikka American Idolin nettisivuston mukaan vain 172 kilpailijaa esiintyi ), jotka esittivät soolon, jossa sai käyttää myös haluamaansa instrumenttia. Jatkoon pääsi 96 kilpailijaa. Seuraavalla kierroksella kilpailijoiden täytyi jakautua ryhmiin ja esiintyä. Hollywood-viikon viimeiselle kierrokselle, joka sisälsi sooloesiintymisen, pääsi jatkamaan 71 kilpailijaa. Jatkoon selvisi 46 kilpailijaa, joille tuomarit kertoivat yksitellen selvisivätkö he 24 parhaan joukkoon.
Ellen DeGeneres esiintyi ensimmäisen kerran neljäntenä tuomarina Hollywood-viikolla (korvaten Paula Abdulin).
Semifinalistit
Ensimmäiset seitsemän semifinalistia paljastettiin 16. helmikuuta 2010 ja loput seuraavan illan jaksossa.
Semifinaaliformaattia käytettiin kausilla 4–7 sekä tällä kaudella. 12 naista ja 12 miestä esiintyivät viikoittain erillään ohjelmissa ja tuloslähetyksissä kaksi huonointa naista ja miestä putoavat. Semifinaalit sijoittuivat kolmelle viikolle, kunnes naisia ja miehiä oli molempia jäljellä kuusi – heistä muodostui Top 12.
Tässä vaiheessa sarjaa kauden poistumiskappale oli Will Youngin "Leave Right Now".
Top 20 – Billboard Hot 100 -hitit
Huomio: Naisten oli tarkoitus esiintyä ensimmäisenä, mutta Crystal Bowersoxin jouduttua sairaalaan 2. maaliskuuta diabeteksesta johtuvien komplikaatioiden vuoksi järjestystä vaihdettiin.
Finaalit
Kuten kahdeksannellakin kaudella, tuomarit saivat mahdollisuuden käyttää "pelastusta" ennen top 5-viikkoa. Tuomaristo käytti pelastuksen Michael Lyncheen viikolla 9.
Top 11 – Billboard Ykköshitit
Ohjaaja: Miley Cyrus
Top 10 – R&B/Soul
Ohjaaja: Usher
Top 9 (1. viikko) – Lennon/McCartney tuotanto
Ohjaaja: -
Top 9 (2. viikko) – Elvis Presley
Ohjaaja: Adam Lambert
Top 7 – Lauluja joissa on sanoma
Ohjaaja: Alicia Keys
Top 6 – Shania Twain
Ohjaaja: Shania Twain
Milena Duchková
Milena Duchková (s. 25. huhtikuuta 1952 Praha) on tšekkoslovakialainen entinen uimahyppääjä. Hän voitti kultaa 10 metrin kerroshypyistä vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Hän sai 10 metrin kerroshypyistä myös olympiahopeaa vuonna 1972 Münchenissä. Uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa vuonna 1973. Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1983.
American Idol (9. tuotantokausi)
Top 4 – Lauluja elokuvista
Ohjaaja: Jamie Foxx
Jokainen kilpailija lauloi soolon sekä dueton toisen kilpailijan kanssa.
=== Top 3 – Tuomareiden valinta ja kilpailijoiden valinta ===
Finaali
Molemmat kilpailijat lauloivat kolme kappaletta.
Chris Golightly
Chris Golightly valittiin alun perin yhdeksi semifinalisteista. Raporttien mukaan Chris diskattiin 17. helmikuuta 2010, vanhentuneen sopimuksen vuoksi. Sopimus oli vanhentunut kun top 24 alettiin kuvata, mutta hänet diskattiin silti. Myöhemmin Chrisin korvasi Tim Urban.
Ryan Seacrestin Twitter-viesti
Lacey Brownin pudotus aiheutti riitaa kun Ryan Seacrest twiittasi tulokset ennen kuin pudotuslähetys oli lähettetty itärannikolla. Tämä aiheutti vihaa fanien keskuudessa ja twiittauksen vuoksi pudotuslähetyksellä saattoi olla vähemmän katsojia kuin yleensä.
Siobhan Magnusin putoaminen kisasta
Siobhan Magnusin putoaminen kisasta aiheutti kuohuntaa tuomareiden ja sarjan fanien joukossa. Kuohunta vain kasvoi kun selvisi, ettei Facebookissa esillä ollut äänestysnumero ollutkaan oikea Magnusin numero, vaan Aaron Kellyn. Eräät kommentaattorit spekuloivat, että puhelinnumeroiden sekaannus johti Magnusin putoamiseen. Magnusin fanit aloittivat kampanjan tuodakseen Magnusin takaisin kisaan. Esille tuli myös salaliittoteorioita, joiden mukaan Magnus ei olisikaan ollut vähiten äänestetty, sillä tämä ei ollut ollut kertaakaan kolmen huonoimman joukossa.
Wish
Wish on The Curen kymmenes studioalbumi, julkaistu vuonna 1992. Siltä julkaistiin kolme singleä: "High", "Friday I'm in Love" ja "A Letter to Elise". Levystä julkaistaan lähitulevaisuudessa remasteroitu 2 CD:n versio. Levyn äänityssessiosta jäi 5 ylimääräistä instrumentaalia kappaletta, joista 4 julkaistiin Lost Wishes -kasetti-EP:llä.
Erkki Vasara
Erkki Rafael Vasara (s. 30. lokakuuta 1954 Helsinki) on suomalainen historiantutkija, Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti vuodesta 1998 ja Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen vuodesta 2000. Puoliso vuodesta 1981 alkaen saksalais syntyinen kirjastonjohtaja ja kääntäjä Gabriele Schrey-Vasara (s. 1953). Pariskunnalla on kaksi lasta.
Vasara suoritti valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1982 ja valtiotieteiden tohtorin tutkinnon vuonna 1997, kummatkin Helsingin yliopistossa. Vapaana historiantutkijana hän on työskennellyt vuodesta 1982 lähtien. Aiemmissa teoksissaan Vasara on erikoistunut urheilun ja työväenliikkeen historiaan, joiden alalta hän on julkaissut muun muassa seitsemän laajaa monografiaa.
Lähtökohtanaan tutkimuskohteidensa vaiheiden sitominen laajempiin yhteiskunnallisiin kehityslinjoihin Vasaralla oli siten myös kirjoittamissaan suomalaisen ratsastusurheilun (1987) ja koripalloilun (1990) lajihistorioissa tutkimusote, jonka myötä hän kytki asianomaisten urheilumuotojen vaiheet Suomen yleiseen urheiluhistorialliseen ja poliittishistorialliseen kehitykseen unohtamatta lajien kulttuurihistoriaa.
Siihenastisessa päätyössään, vuonna 1997 ilmestyneessä laajassa väitöskirjassaan Valkoisen Suomen urheilevat soturit Vasara tarkastelee vuosina 1918–1944 vaikuttaneen Suojeluskuntajärjestön toimintaa ja ideologiaa järjestön urheilu- ja nuorisokasvatustoiminnan kautta. Tutkimuksessaan hän osoittaa, että suojeluskuntain urheilutoiminta ei ollutkaan siinä määrin laajaa ja toimivaa kuin aiemmin oli esitetty ja laajasti uskottu. Urheilutoiminnan järjestämisessä oli pitkin matkaa erinäisiä ongelmia ja sen piiriin kuuluivat lähinnä vain ne suojeluskuntalaiset, jotka urheilivat siviilissäkin. Lisäksi Vasara tarkastelee työssään Suojeluskuntajärjestön poikatoimintaa ja sille rinnakkaista pikkulottatyötä sekä niiden asemaa 1930-luvun suomalaisessa nuorisokasvatuksessa.
Vuonna 2004 ilmestyneessä tutkimuksessaan Valtion liikuntahallinnon historia Vasara käsittelee muun muassa valtion liikuntaelämälle myöntämän rahallisen tuen kehitystä ja perusteita sekä julkisen vallan suhteita urheilujärjestöihin samoin kuin liikuntaelämän tiimoilta käydyn yhteiskunnallisen keskustelun ja urheilupolitiikan vaiheita.
Työväenliikkeen historian alalla Vasaralta ilmestyi vuonna 2000 laaja tutkimus vuonna 1907 perustetun Tikkurilan työväenyhdistyksen historiasta. Siinä hän tarkastelee paitsi yhdistyksen poliittishistoriallisia vaiheita myös laajasti paikallista työväentalokulttuuria. Vuonna 2007 ilmestyi Virtaa viisi vuosikymmentä, massiivinen esitys vuonna 2005 puolen vuosisadan ikään ehtineen Sähköalojen ammattiliiton ja sen toimintaa edeltäneiden sähkötyöntekijäjärjestöjen yhteensä satavuotisista vaiheista. Esille nousevat muun muassa ammattikuntaliitto- ja teollisuusliittoperiaatteiden yhteentörmäyksestä 1950-luvulla aiheutuneet ongelmat liiton tuolloisissa suhteissa SAK-laiseen ay-liikkeeseen, liiton asemien vakiintuminen 1970-luvulta alkaen sekä sen sisäiset poliittiset suhteet. Lisäksi Vasara käsittelee teoksessaan sähkötyön kehitystä aina 1800-luvun lopulta 2000-luvulle.
Vuonna 2013 Vasara julkaisi tähänastisen päätyönsä, laajan elämäkertatutkimuksen Raskailta tuntuivat askeleet vuosina 1925–1931 tasavallan presidenttinä toimineesta Lauri Kristian Relanderista (1883–1942). Siinä Vasara kartoittaa Relanderin yhteiskunnallisen uran nuoresta maataloustieteilijästä poliitikoksi, maaherraksi, tasavallan presidentiksi ja lopulta vakuutusyhtiöjohtajaksi. Päähuomio on kuitenkin Relanderin presidenttikaudessa. Tutkimus hahmottaa Relanderin herkkää luonnetta tämän monien tulkintojen ja poliittisten ratkaisujen taustalla. Lisäksi teoksessa nousee esiin Relanderin toiminta ulkopoliittisena tienraivaajana Suomen kansainvälistä asemaa vahvistaneilla valtiovierailuillaan sekä Relanderin merkitys kansallisena eheyttäjänä tämän nimitettyä Väinö Tannerin johtaman sosialidemokraattisen hallituksen joulukuussa 1926 vain kahdeksan vuotta sisällissodan kansallisen repeämän jälkeen. Vasara tuo myös esiin Relanderin ihmisenä ja kansalaisena harrastuksineen sekä perheenisänä, vaikkakin tutkimuksen painopiste on Relanderin poliittisessa urassa. Sen ja samalla Relanderin presidenttikauden päätepisteeksi muodostui kommunismiin jyrkän kielteisesti suhtautuneen presidentin liian ymmärtäväinen suhde vuonna 1930 voimansa tunnossa vaikuttaneeseen ja suomalaista kansanvaltaa uhanneeseen, kommunistisen toiminnan kieltämistä vaatineeseen lapuanliikkeeseen. Vasara tarkastelee teoksessaan laajasti juuri vuoden 1930 tapahtumia, joiden myötä Relander menetti oman puolueensa maalaisliiton tuen lähestyttäessä vuoden 1931 presidentinvaaleja. Presidentin tuntoja Vasara tarkastelee Relanderin päiväkirjojen kautta, minkä lisäksi hän tuo sanomalehtikirjoitusten avulla esiin muun muassa ajankuvia 1920-luvulta sekä puolueiden niiden palstoilta suurelle yleisölle välittyneitä kantoja niin presidentin toimista kuin tuolloisesta hallituspolitiikasta.
Monografioiden laadinnan ohessa Vasara on ollut mukana myös eräissä yhteistyöhankkeissa. Liikuntatieteellisen Seuran (LTS) vuosina 1976–1992 toimineessa Suomen liikuntahistoria -projektissa Vasara toimitti teoksen Suomi urheilun suurvaltana (1989), jonka kirjoittajina olivat Reijo Häyrinen ja Leena Laine. Lisäksi Vasara oli yksi mainitun projektin lopuksi ilmestyneen Suomen liikunta- ja urheiluhistorian laajan yleisesityksen Suomi uskoi urheiluun kirjoittajista yhdessä muun muassa Seppo Hentilän, Antero Heikkisen ja Henrik Meinanderin kanssa. LTS:n Impulssi-sarjassa Vasara julkaisi vuonna 1999 yhdessä Teijo Pyykkösen kanssa tutkielman urheilun ja raittiuden, kääntäen urheilun ja alkoholin satavuotisista suhteista otsikolla Viinamäen Urheilumiehet. Lisäksi Vasara oli Suomen urheiluhistoriallisen seuran ja Suomen Urheilumuseosäätiön vuonna 2006 julkaiseman Suomen urheilu- ja liikuntahistoriallisen tutkimusbibliografian toimituskunnan puheenjohtaja. Työväenperinnejärjestöjen julkaiseman Työväentutkimus Vuosikirjan päätoimittajana hän toimi vuosina 2007-2009, 2011 ja 2012 sekä jälleen vuodesta 2019 alkaen.
Kaarilamppu
thumb|300px|Nykyaikainen 15 kilo[[watti|watin volframielektrodinen ksenonkaarilamppu.]] Kaarilamppu eli kaarivalo on vanhin olemassa oleva sähkölampputyyppi. Kaarilamppu on nykyään erittäin harvinainen lamppu ja sitä käytetään vain erityisissä käyttökohteissa.
Ranskalainen feminismi
"Ranskalainen feminismi" oli erityisesti Ranskassa 1970-luvulta 1990-luvun alkupuolelle vaikuttanut feministinen liike, joka voidaan lukea osaksi mannermaista filosofiaa.
Kaarilamppu
Toiminta ja rakenne
thumb|300px|Vanhanaikainen hiilipuikoilla toimiva kaarilamppu avattuna ja toiminnassa. thumb|300px|Vanhanaikainen kaarilamppu avattuna. Kuvassa näkyvät hiilielektrodit, palotila ja elektrodien etäisyyttä säätelevä koneisto.
Alkuperä
Kaarilampun keksi englantilainen tiedemies Sir Humphry Davy varhain 1800-luvulla. Tarkat vuosiluvut 1802, 1805, 1807 ja 1809 ovat oletuksia; hänen jälkeensä jättämät muistiinpanot ovat aikamääritysten suhteen epämääräisiä. Hän havaitsi että jos kahteen hiilipuikkoon johdettiin voimakas sähkövirta, niiden välille syttyvä valokaari muodosti poikkeuksellisen voimakasta ja puhtaanvalkoista valoa. Kaarilampun toiminta perustuu siis nimensä mukaisesti valokaareen.
Vuonna 1846 Fredrick Hale Holmes patentoi valokaarilampun. Laitettaan hän oli kehitellyt työskennellessään Brysselissä. Englannissa hän esitteli laitteensa Michael Faradaylle, joka oivalsi valaisimen käyttökelpoisuuden majakoissa. Ensimmäinen valo asennettiin South Forelandin majakkaan 1858.
Ranskalainen feminismi
Aiheesta muualla
Muita artikkeleita:
Kaarilamppu
Alkuperä
Suomessa kaarilamppua kokeiltiin ensimmäisen kerran 10. joulukuuta 1877 valtionrautateiden konepajalla Helsingissä. Seuraavana vuonna 1878 Carl Kämpin Kaivopuistossa sijainneen ravintolan puutarhaa valaistiin kahden kuukauden ajan kaarilampuilla.
Rakenne
Alun perin kaarilamput toimivat juuri hiilielektrodeilla, jotka kuitenkin paloivat nopeasti loppuun. Tätä varten kaarilamppuihin kehitettiin mekanismi, jolla elektrodien etäisyyttä toisistaan voitiin säätää, ja aina hiilten palaessa niitä voitiin säätönupeista siirtää lähemmäs toisiaan.
Käytettävyyden kannalta olennainen parannus oli hiilielektrodien sulkeminen jalokaasutäytteisiin lasiputkiin, jotka lisäsivät lampun käyttöikää jopa sataan käyttötuntiin. Lasiputkessa olevat kaarilamput olivat myös helpompia käsitellä ja niiden täyttäminen jalokaasulla esti hiilten reagoimisen hapen kanssa ja varsinaisen palamisen.
Lasiputket myös absorboivat valokaarten muodostaman, silmille vaarallisen ultraviolettisäteilyn osittain tai kokonaan pois.
Nykyaikaisissa kaarilampuissa elektrodit ovat volframia, joka kestää sulamatta ja muotoaan muuttamatta valokaaren muodostaman useiden tuhansien asteiden lämpötilan.
Sytytys
Kaarilampun syttyminen edellyttää elektrodien välisen kaasun ionisoitumisen, jotta se voi johtaa sähköä ja näin muodostaa valokaaren.
Ionisoituminen ja sytyttäminen saadaan aikaan kuristimella, joka on kytkettynä sarjaan elektrodeille menevän virtapiirin kanssa. Kuristimelle johdetaan aluksi matalampi jännite, joka katkaistaan, ja näin kuristimen rautasydämeen muodostuneen magneettikentän romahtaminen indusoi kuristimen käämiin suurjännitepiikin, joka muodostaa kipinän elektrodien välille.
Merenkulku
Varhaiset kaarilamput mahdollistivat muun muassa ensimmäisten kunnollisten valonheitinten rakentamisen ja niitä alettiin käyttää muun muassa merenkulussa merkkivaloina. Samoin joissakin majakoissa kokeiltiin kaarilampun käyttöä valonlähteenä, nämä kokeilut yleensä päättyivät lyhyeen: sähkön tuotanto vaati oman sähkövoimalan, koska yleistä sähköverkkoa ei vielä ollut ja höyrykäyttöisen sähkövoimalan käyttö ja rakentaminen olisi tullut kohtuuttoman kalliiksi. Höyrylaivoissa kaarilamppujen käyttö ei puolestaan ollut ongelmallinen, koska aluksiin voitiin helposti asentaa ylimääräinen valonheittimille sähköä tuottava, generaattoria käyttävä voimakone.
Kaarilamppujen kehittyessä ne suorastaan mullistivat niin jäämerenkulun kuin luotsienkin työskentelyn: 1900-luvun alussa niitä alettiin asentaa ensin majakkalaivoihin ja sittemmin myös tarkastusaluksiin.
Muu käyttö ja kaarilamppu nykyisin
1880-luvun jälkipuolella kaarivalolla toimivat valonheittimet alkoivat yleistyä muissakin käyttökohteissa. Nykyisin hiilielektrodiset kaarilamput ovat poistuneet käytöstä, mutta kohteissa joissa tarvitaan erittäin kirkasta ja valkoista valoa, kuten esimerkiksi elokuvaprojektorit, käytetään edelleen volframielektrodisia, jalokaasutäytteisiä kaarilamppuja.
Kaarilampun ovat kuitenkin esimerkiksi katuvalaisimissa korvanneet nykyaikaiset voimakasvaloiset kaasupurkauslamput, jotka ovat toimintaperiaatteensa puolesta eräällä tavalla varsinaisen kaarilampun jälkeläisiä.
Marsha Thomason
Marsha Lisa Thomason (s. 19. tammikuuta 1976 Moston, Manchester, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan Yhdysvalloissa rooleistaan televisiosarjoissa Las Vegas ja Lost. Marsha Thomason on nähty myös brittiläisessä televisiossa Sydän paikallaan, jota on esitetty Suomessa Ylen kanavilla.
Varhaisvaiheet
Thomason syntyi Manchesterissa. Hän kävi Blackleyn peruskoulua sekä Pohjois-Manchesterin tyttökoulua, minkä jälkeen opiskeli Oldham Sixth Form Collegessa. Thomason suoritti Manchester Metropolitan Universityssä humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon (Bachelor of Arts) englannin kielessä.
Larry King Live
Larry King Live oli yhdysvaltalainen keskusteluohjelma, jota juonsi Larry King. Ohjelmaa esitettiin CNN-uutiskanavalla ja sen ensimmäinen lähetys nähtiin vuonna 1985. Sen katsojaluvut ylittivät miljoonan katsojan määrän illassa.
Tausta
Ohjelma kuvattiin CNN:n Los Angelesin studioilla, mutta joskus ohjelmaa lähetettiin CNN:n New Yorkin tai Washington D.C.:n studioilta. Eräs Kingin tunnuksista oli perinteinen RCA:n (Radio Corporation of America) mikrofoni pöydällä. Mikrofoni oli kuitenkin vain osa lavasteita, todellisuudessa King ja hänen vieraansa käyttivät pukuun kiinnitettäviä pieniä mikrofoneja.
Vieraat
Joka ilta King haastatteli yhtä tai useampaa tunnettua henkilöä, yleensä julkisuuden henkilöitä, poliitikkoja tai talouselämän vaikuttajia. Tunnin mittainen ohjelma esitettiin eräillä alueilla kolme kertaa päivässä, ja sen pystyi näkemään maailmanlaajuisesti CNN International –kanavalla.
Haastattelutyyli
Jotkut ovat syyttäneet Kingiä liian "lepsuista" kysymyksistä. Kun King oli vieraana Late Night with Conan O'Brienissä, hän sanoi hyvän haastattelun salaisuuden olevan se, että saa haastateltavan puhumaan itsestään, jotta juontaja voi jäädä sivuosaan. Washington Postin haastattelussa vuonna 1996 King kertoi toisinaan lipsauttavansa kovia kysymyksiä pehmeiden väliin. King suosii haastatteluissaan lyhyitä, yhden lauseen kysymyksiä. King on myös sanonut, että hän koettaa valmistautua ohjelmaa varten mahdollisimman vähän.
Punainen planeetta (mixtape)
Punainen planeetta on rap-artisti Heikki Kuulan elokuussa 2008 julkaistu mixtape.
Kääpiömangusti
Kääpiömangusti eli pikkumangusti (Helogale parvula) on mangustien heimoon kuuluva pienikokoinen petoeläin. Se on heimonsa pienin laji, ja elää Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa pieninä laumoina. Lajista on aiemmin käytetty myös nimeä kääpiömango.
Kääpiömangustit liikkuvat noin tusinan yksilön perheryhminä metsästellen päivällä ja nukkuen erilaisissa koloissa. Nukkumapaikaksi kääpiömangustit valitsevat onton puunrungon, hylätyn pesäkolon ja joskus jopa termiittipesän halkeaman. Joskus ne kaivavat oman kolonsa itse. Kääpiömangustit synnyttävät useita poikueita vuodessa. Vanhempien lisäksi hieman varttuneemmat poikaset osallistuvat hoivaamiseen.
Laumoilla ei ole rajattua reviiriä, koska ne vaeltavat laajoilla alueilla saadakseen riittävästi ravintoa. Kääpiömangustit syövät lintuja ja muita pieniä selkärankaisia, kuten hiiriä, ravinnon puutteessa myös hyönteisiä. Joskus lauma hyökkää yhteistuumin käärmeen kimppuun ja usein myös onnistuu siinä. Eläimet antavat toisilleen merkkejä kiljumista muistuttavin äännähdyksin.
Kääpiömangustit muistuttavat elintavoiltaan paljon kookkaampaa Saharan etelänpuoleisten puoliaavikoiden seepramangustia. Kääpiömangusti ei ole uhanalainen laji, ja ihmisen toimilla on kantaan hyvin vähän vaikutusta. Kääpiömangustit sopeutuvat hyvin eläintarhaan ja lisääntyvät vankeudessa usein.
USS Missouri (BB-63)
USS Missouri (runkonumero BB-63) (lempinimiltään Mighty Mo tai Big Mo) on Yhdysvaltain laivaston Iowa-luokan taistelulaiva. Missouri on viimeinen Yhdysvaltojen rakentama taistelulaiva ja merkittävä Japanin keisarikunnan antautumispaikkana toisen maailmansodan lopussa.
Valmistus
Alus tilattiin 12. kesäkuuta 1940 New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. tammikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta.
Toinen maailmansota
pienoiskuva|vasen|Japanilaisten valtuuskunta antautumisseremonian aikana Missourin kannella 2.9.1945 Palvelukseenotosta ja New Yorkin edustalla suoritetuista testi- ja perehdytysajoista alus oli vuoden 1944 loppuun taisteluharjoituksissa Chesapeaken lahdella. Alus lähti Norfolkista 11. marraskuuta San Franciscoon, missä se varustettiin laivaston lippulaivaksi. Alus lähti 14. joulukuuta kohti Karoliinien saariston Ulithia, jonne se saapui 13. tammikuuta 1945.
Missouri osallistui toisessa maailmansodassa Iwo Jiman ja Okinawan taisteluihin ja pommitti Japanin Hokkaidōn ja Honshūn saaria. Kenraali Douglas MacArthur otti vastaan Japanin antautumisen Tokionlahdelle ankkuroituneen Missourin kannella 2. syyskuuta 1945.
Sodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen alus palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin se lähetettiin taistelemaan Korean sotaan. Palatessaan jälleen Yhdysvaltoihin se poistettiin käytöstä ja liitettiin 1955 Yhdysvaltain laivaston reserviin, joka tunnetaan paremmin nimellä "Koipallolaivasto". Se palautettiin palvelukseen ja modernisoitiin vuonna 1984 osana 600 laivan laivasto -ohjelmaa, minkä jälkeen se osallistui vuonna 1991 Persianlahden sotaan.
Poistuminen palveluksesta
Missouri poistettiin viimeisen kerran käytöstä 31. maaliskuuta 1992, jolloin se oli saanut yhteensä yksitoista taistelutähteä toiminnastaan toisessa maailmansodassa, Koreassa ja Persianlahdella. Sitä pidettiin Naval Vessel Registerissä tammikuuhun 1995. Vuonna 1998 se lahjoitettiin Missouri Memorial Associationille, ja nykyään se on museolaivana Pearl Harborissa Havaijilla.
Elokuvat
Laiva on ollut esillä ainakin kahdessa elokuvassa. Ensimmäinen näistä on Steven Seagalin tähdittämä elokuva Kaappaus merellä, jossa sotalaiva Missouri lähtee jäähyväismatkalleen. Toinen on vuonna 2012 julkaistu Peter Bergin ohjaama science fiction -sotaelokuva Battleship.
Nike Bauer
Bauer on maailman johtavia jääkiekkovarusteiden valmistajia. Bauerista tuli 1994 kokonaisuudessaan Niken tytäryhtiö. Vuonna 2006 NikeBauer Vapor XXX Nike Bauer Vapor XXXX Nike Bauer Supreme One95:n julkaisu esitteli ensimmäistä kertaa uuden tuotenimen: Nike Bauer. Silloin Nike käytti yhteisnimeä tuotteessaan ensimmäinen kerran. Kaudelle 2009–2010 Nike Bauer ottaa käyttöönsä vanhan nimen Bauer.
Bauer perustettiin vuonna 1927 Kitchenerissä, Ontariossa, Kanadassa. Bauer valmisti vuonna 1933 ensimmäisenä luistimia, joissa terä oli yhdistetty jalkineeseen. Vuonna 1994 Bauer alkoi käyttää rei'itettyä TUUK-asennuspohjaa, jolla terä kiinnitettiin luistimen kenkäosaan. Luistimista tuli kevyempiä ja kestävämpiä, mikä vaikutti jääkiekon pelaamiseen.
Baueria Suomessa Jääkiekon SM-Liiga joukkueet käyttävät Bauerin jääkiekkovarusteita esim: Rauman Lukko, Porin Ässät, Mikkelin Jukurit, Turun Palloseura, Jyväskylän JYP, Kalevan Pallo, Kouvolan KooKoo
Aslak Smaukka
Aikalaiskriitikot kirjoittivat Smaukan musiikillisen kuvauksen rohkeudesta kiittäen sen värikkyyttä, voimakasta tunnelmaa ja lopun ”kaameaa vaikuttavuutta”. Helsingin Sanomien nimimerkki V. arveli Smaukan olevan ”parhainta mitä mieskuorolle saattaa ajatella, ehytmuotoinen alusta loppuun, ilman minkäänlaista herpaantumiskohtaa”. Sulho Ranta luonnehti ”paikoin melkein makaaberin shamaani runon” sävelkieltä soinnullisesti säveltäjän rohkeimpiin teoksiin kuuluvaksi, mutta ehjäksi ja vaikuttavaksi. ”Nerollisessa voimassaan vaikuttavaksi” kuvasi Aslak Smaukkaa myös Uuno Klami.
Erkki Salmenhaara kirjoittaa Madetoja-elämäkerrassaan: ”Aslak Smaukka edustaa iskevää kalevalatyyliä, joka tässä teoksessa on muuntunut aiheesta johtuen hieman eksoottisemmaksi ja samalla pateettisemmaksi. Madetoja ei Smaukassaan ole pyrkinyt aiheen etnograafiseen värittämiseen alkuperäismusiikin aineksia, esimerkiksi joikusävelmiä käyttämällä. Ilmapiiri on luotu hienovaraisemmin keinoin.”
Ville Miettunen
Ville Miettunen (s. 31. lokakuuta 1992) on suomalainen uransa lopettanut freestylehiihtäjä, joka kilpaili kumparelaskussa ja parikumpareissa. Hänen seurojaan ovat olleet Ruka Slalom ja Avalanche Ski Club.
Christiaan de Wet
Christiaan Rudolf de Wet (7. lokakuuta 1854 Leeuwkop, Smithfieldin alue, Oranjen vapaavaltio – 3. helmikuuta 1922 Dewetsdorpin alue, Etelä-Afrikan unioni) oli buurikenraali ja poliitikko Oranjen vapaavaltiossa. Hän oli Oranjen vapaavaltion joukkojen ylipäällikkö toisessa buurisodassa (1899–1902) ja yksi vuoden 1914 buurikapinan johtajista. De Wet saavutti buurien keskuudessa kansallissankarin maineen taitavalla ja peräänantamattomalla sissisodankäynnillään.
Ville Miettunen
Miettunen voitti kumparelaskun nuorten maailmanmestaruuden Jyväskylässä 2011. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Deer Valleyn MM-kilpailuissa 2011 hän oli kahdeksas sekä kumparelaskussa että parikumpareissa. Vossin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui parikumpareissa 16:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän keskeytti kumparelaskusuorituksensa.
Christiaan de Wet
Varhaisvaiheet
Maanviljellijäperheeseen syntynyt de Wet ei juuri käynyt kouluja. Hän osallistui 1860-luvulla sothoja vastaan käytyihin sotaretkiin. Hän muutti vuonna 1880 Transvaaliin, jossa puhkesi samana vuonna ensimmäiseen buurisotaan johtanut kapina brittejä vastaan. De Wet osallistui sodassa Laingsnekin, Ingogon ja Majubavuoren taisteluihin. Hänet valittiin vuonna 1885 Transvaalin parlamenttiin eli volksraadiin, mutta hän erosi siitä pian palatakseen viljelemään sukutilaansa Oranjen vapaavaltiossa. Vuosina 1889–1898 hän oli edustajana Oranjen parlamentissa.
Toinen buurisota
thumb|200px|De Wet sotilaspuvussa. Toisen buurisodan puhjetessa syksyllä 1899 de Wet liittyi Lucas Steenkampin johtamiin Heilbronin joukkoihin. Ladysmithin taistelun yhteydessä 30. lokakuuta de Wet vangitsi eversti Carletonin brittijoukot Nicholson’s Nekissä. Steenkampin sairastuttua de Wet valittiin hänen tilalleen. Joulukuussa 1899 de Wet nimitettiin kenraaliksi ja Oranjen länsirajan joukkojen komentajaksi. Helmikuussa 1900 hänestä tuli kenraali Ferreiran kovaajana vapaavaltion joukkojen vt. ylipäällikkö.
Ville Miettunen
Nykyään Miettunen on aktiivinen kestävyysurheilija ja vuorijuoksija.
Christiaan de Wet
Toinen buurisota
Transvaalin pääarmeijan antauduttua Paardebergin taistelussa de Wet ei voinut estää brittejä miehittämästä Oranjen pääkaupunkia Bloemfonteinia, mutta maalis–huhtikuussa 1900 Oranjen armeija teki hänen johdollaan sarjan sissi-iskuina toteutettuja menestyksekkäitä vastahyökkäyksiä. Hän saavutti voiton Sanna’s Postin taistelussa 31. maaliskuuta ja pakotti Reddersburgin brittivaruskunnan antautumaan 5. huhtikuuta. Hän piiritti tuloksetta myös Wepeneriä. Kesäkuussa 1900 hänet nimitettiin vakinaiseksi ylipäälliköksi.
Ville Miettunen
Miettunen on naimisissa maastohiihtäjä ja vuorijuoksija Susanna Saapungin kanssa.
Christiaan de Wet
Toinen buurisota
Oranjen jouduttua kokonaan vihollisen miehittämäksi de Wet johti kahden vuoden ajan vastarintaa sissisotana ja saavutti suuren maineen paettuaan kerran toisensa jälkeen brittien ulottuvilta. Hän vangitsi marraskuussa 1900 brittivaruskunnan Dewetsdorpissa ja teki helmikuussa 1901 kolmeviikkoisen sissiretken Oranjejoen yli brittiläisen Kapmaan puolelle. Britit järjestivät kaksi sotilasoperaatiota, joita kutsuttuun ”de Wetin metsästyksiksi”. Ensimmäiseen osallistui 50 000 sotilasta, mutta he eivät saaneet de Wetiä kiinni. Toiseen ajojahtiin osallistui 14 000 brittisotilasta, ja rankkojen sateiden takia de Wet joutui siirtymään puolustuskannalle. Viimeisen voittonsa hän saavutti Tweefonteinissa joulupäivänä 1901. Toukokuussa 1902 brittien poltetun maan taktiikka ja naisten ja lasten viruminen keskitysleireillä olivat vaatineet veronsa, ja buurit antautuivat. De Wet osallistui Vereenigingin rauhanneuvotteluihin. Hän oli itse valmis jatkamaan taistelua, mutta allekirjoitti lopulta rauhansopimuksen 31. toukokuuta Oranjen vt. presidentiksi nimettynä, koska presidentti Martinus Steyn oli jo liian sairas.
Myöhemmät vaiheet
De Wet julkaisi vuonna 1902 usealle kielelle käännetyn muistelmakirjan buurisodasta. Hän palasi viljelemään maatilaansa, mutta säilytti aseman Oranjen buurien kunnioittamana johtajana. Kun britti-imperiumiin liitetylle Oranjejoen siirtokunnalle vuonna 1907 annettiin itsehallinto, hän palasi parlamentin jäseneksi ja toimi 1907–1910 maatalousministerinä Abraham Fischerin hallituksessa. Hän osallistui myös vuosien 1908–1909 kansalliskonventtiin, joka laati Etelä-Afrikan unionin perustuslain, mutta liittovaltion perustamisen jälkeen vuonna 1910 hän väistyi politiikasta. De Wet kääntyi pian pääministeri Louis Bothaa vastaan ja osallistui vuonna 1914 J. B. M. Hertzogin kanssa afrikaanerinationalistisen kansallispuolueen perustamiseen.
Kun ensimmäinen maailmansota puhkesi 1914, de Wet vastusti pääministeri Bothan aikeita tukea Britannian sodankäyntiä hyökkäyksellä Saksan Lounais-Afrikkaan. De Wet käynnisti eräiden muiden entisten buurikomentajien kanssa lokakuussa aseellisen kapinan palauttaakseen buurien menetetyn itsenäisyyden. Hän onnistui valtaamaan osia koillisesta Oranjesta, mutta huonosti varustellut kapinalliset kärsivät pian tappion Bothan hallituksen joukoille. De Wet antautui Waterburgissa 1. joulukuuta 1914. Hänet tuomittiin maanpetoksesta kuudeksi vuodeksi vankilaan ja kahdentuhannen punnan sakkoihin, jotka kuitenkin rahoitettiin kansalaiskeräyksellä. Vankilatuomio muutettiin jo vuoden kuluttua kotiarestiksi.
thumb|De Wetin ratsastajapatsas Bloemfonteinin raatihuoneen edustalla. De Wet vietti viimeiset vuodet hiljaiseloa maatilallaan. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli entisen presidentti Steynin hautajaisissa marraskuussa 1916. Kuoltuaan vuonna 1922 de Wet sai valtiolliset hautajaiset, ja hänet haudattiin Steynin viereen Bloemfonteinin ”kansallisen naismuistomerkin” (Nasionale Vrouemonument) luo.
Mirna (Slovenia)
Mirna on joki Sloveniassa. Se saa alkunsa 735 metrin korkeudessa Velika Preskassa. Joen pituus on 44 kilometriä, ja se yhdistyy Savaan Dolenji Boštanjin kunnassa, 170 metriä merenpinnan yläpuolella. Mirnan valuma-alue on 294 neliökilometriä.
Eurooppatie E551
E551 on eurooppatie, joka kulkee Tšekin tasavallassa České Budějovicesta Humpoleciin. Tieosuuden pituus on noin 110 kilometriä.
Mirna (Slovenia)
Slovenialainen maratonuimari ja Guinness World Records -ennätysmies Martin Strel oppi uimaan Mirnassa. Strel pitää halussaan Tonavan, Mississippin, Jangtsen ja Amazonin uintiennätyksiä.
Joen nimi tulee verbistä nyrati ’nousta maasta’. Tämän osoittavat monet keskiaikaiset kirjoitukset, joissa joen nimi sisältää kirjaimen n, esimerkiksi inter fluenta Nirine vuodelta 1016.
Joen yläosasta on käytetty nimityksiä Mirnščica ja Mirenščica. Sloveenin kielen asiantuntija Ivan Gregorčič ja maantieteilijä Maja Topole ovat kuitenkin pitäneet jälkimmäistä muotoa virheellisenä.
Brand New Ihanuus
"Brand New Ihanuus" on suomalaisartisti Jukka Pojan kappale hänen tulevalta kuudennelta studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki digitaalisesti ladattavana singlenä 28. maaliskuuta 2014. Artisti kertoi Radio Novan haastattelussa kappaleen kertovan kestävästä parisuhteesta. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, mikä julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin kokonaan IPadillä. Kappale on tähän mennessä päässyt latauslistan 23.- ja radiolistan 9. sijalle.
Sofija Rotaru
thumb|Sofija Rotaru Sofija Myh’ailivna Jevdokymenko-Rotaru (,, ; s. 7. elokuuta 1947) on muun muassa venäjäksi, ukrainaksi ja romaniaksi esiintyvä laulaja, joka syntyi moldovalaiseen perheeseen Tšernivtsin oblastissa, Ukrainassa. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi vuonna 1986. Hän sai Ukrainan sankarin arvonimen 2002.
Marina Kislova
Marina Kislova (, s. 7. helmikuuta 1978) on venäläinen pikajuoksija.
Kislova karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 60 metrin välierissä ajalla 7,20. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 11,58. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Wienin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 7,18, mutta karsiutui Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa 100 metrin välierissä ajalla 11,49. Kauden lopussa hän juoksi yleisurheilun maailmancupissa 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 11,41 ja 200 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 23,38.
Kislova sijoittui 2003 Euroopan sisäratojen cupissa 60 metrillä toiseksi ja Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa samalla matkalla kuudenneksi. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Euroopan cupissa 100 metrillä toiseksi ajalla 11,19. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin henkilökohtaisessa kisassa välierissä ajalla 11,15, mutta oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia. Vuonna 2007 Kislova karsiutui Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrin välierissä.
Lapin parhaat urheilijat
Lapin parhaan urheilijan palkinnon jakaa Lapin urheilutoimittajakerho äänestyksen perusteella. Äänestäjiä esimerkiksi vuoden 2009 äänestyksessä oli kaikkiaan 39. Palkintona voittajalle on pokaali ja kunniakirja. Palkinto on jaettu vuodesta 1964. Palkintoa ei ole jaettu kuitenkaan kaikkina vuosina. Palkinnottomia vuosia ovat olleet 1967–1969 ja 1971–1977.
Maksamme velkaa (vuoden 2005 kappale)
Maksamme velkaa on Artistit Auttavat Aasiaa–2005 -nimisen suomalaismuusikoista koostuneen ryhmän vuonna 2005 julkaisema single.
Singlen tuotto luovutettiin Suomen Punaiselle Ristille Aasian tsunamiuhrien auttamiseksi, mukaan lukien kappaleen säveltäneen ja sanoittaneen Juice Leskisen tekijänoikeuskorvaukset. Levyn myyntihinta oli kolme euroa. Single nousi Suomen virallisen singlelistan ykköseksi heti julkaisunsa jälkeen viikolla 5/2005.
Vuosisadan auto
thumb|Vuosisadan automalliksi valittu [[Ford Model T.]]
Vuosisadan auto oli kansainvälinen palkinto, joka annettiin 1900-luvun vaikutusvaltaisimmalle autolle. Global Automotive Elections Foundation valitsi voittajaksi Ford Model T:n Las Vegasissa järjestetyssä gaalatilaisuudessa 18. joulukuuta 1999.
Valintaprosessi
Global Automotive Elections Foundation valitsi lokakuussa 1996 palkintoehdokkaiksi 700 automallia, joista asiantuntijaraati valikoi helmikuussa 1997 jatkoon 200 mallia. Syyskuussa 1997 automalleja oli jäljellä sata. Tämän jälkeen yleisö pääsi äänestämään internet-äänestyksellä kymmenen suosikkimalliaan. Asiantuntijat puolestaan valitsivat 25 mallia. Yhdeksän yleisöäänestyksen autoista oli myös asiantuntijoiden suosikkeja, joten lopullisiksi vaihtoehdoiksi selvisi yhteensä 26 automallia.
Anthony Azizi
Anthony Azizi (s. 29. toukokuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Azizi tunnetaan pääosin televisiotyöstään. Hänellä on ollut rooleja televisiosarjassa 24 jossa hän esittää toisella kaudella terroristi Mamud Faheenia sekä neljännellä kaudella Rafiqueta. Hänellä oli myös säännöllinen rooli lyhytaikaisessa tv-sarjassa Threat Matrix. Hän myös vieraili muun muassa sarjoissa Criminal Minds – FBI-tutkijat, CSI: Miami, Gilmoren tytöt, Täydelliset naiset, Lost, Pako sekä Mentalist.
Hän esitti myös pääosaa vuoden 2002 elokuvassa Phobic.
Azizi on Bahá'í. Hän on naimisissa näyttelijättären Cymbeline Smithin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Huovinrinteen tekoallas
Huovinrinteen tekoallas sijaitsee Säkylässä Huovinrinteen varuskunnan yhteydessä Satakunnassa ja kuuluu Eurajoen vesistössä Pyhäjärveen laskevaan Hevonniitunojan valuma-alueeseen.
Maantiede
Patoaltaan pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on padottu Myllyojan metsäpuron hiekkamaastoon uurtamaan mutkaisen uomaan. Allas on 230 metriä pitkä ja yli 50 metriä leveä. Myllyoja yhtyy noin 800 metrin jälkeen Hevonniitunojaan, joka laskee Pyhäjärveen Isosaaren ja Alhassaaren välissä.
Patoaltaan alkuperäisenä tarkoituksena on olla vesivarastona varuskunnassa esiintyviä hätätilanteita varten.
Make Yourself
Make Yourself on amerikkalaisen rock-yhtyeen Incubusin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 1999. Sitä pidetään yleisesti yhtyeen parhaana albumina. Albumi on myynyt platinaa RIAA:n luokituksella Yhdysvalloissa. Albumi sisältää hittisinglet "Pardon Me", "Stellar", ja "Drive", jotka kaikki sijoittuivat kolmen parhaan joukkoon Billboardin Modern Rock Tracks -listalla.
Albumista julkaistiin myös "tour edition", joka sisälsi toisen CD:n, joka sisälsi kolme akustista kappaletta ja yhden livekappaleen.
Tämä on Incubusin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin uuden DJ:n Chris Kilmore kanssa, joka korvasi DJ Lyfen.
Albumi sisältyy kirjaan 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
Kappaleluettelo
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Boyd, Einziger, Katunich, Kilmore ja Pasillas.
Japanin version bonusraita:
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
Punainen planeetta
Punainen planeetta voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Spoonman
”Spoonman” on Soundgardenin kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta Superunknown vuonna 1994. Alun perin se kirjoitettiin elokuvaa Singles (1992) varten. Kappale löytyy myös Soundgardenin kokoelmalta A-Sides. Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kappale sai paljon hyviä listasijoituksia ja voitti parhaan metalliesityksen Grammy-palkinnon.
Barely Legal
Barely Legal on ruotsalaisen garagerock-yhtyeen The Hivesin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Levyn toisesta kappaleesta A.K.A.I.D.I.OT.ista on tehty EP.
Vyökirjoahven
Vyökirjoahven (Tropheus duboisi) on yksi afrikkalaisen Tanganjikajärven endeemisistä kirjoahvenlajeista. Lajia pidetään myös akvaariokalana. Vyökirjoahven luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi sen akvaariokalaksi pyytämisen seurauksena.
Francistown
Francistown on Botswanan toiseksi suurin kaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2003 noin 83 000. Francistown sijaitsee maan itäosassa ja noin neljänsadan kilometrin päässä pääkaupunki Gaboronesta.
Vyökirjoahven
Koko ja ulkonäkö
Vyökirjoahvenkoiras kasvaa noin 12 cm pitkäksi, naaras jää hieman pienikokoisemmaksi. Nuoret vyökirjoahvenyksilöt ovat väriltään mustia tihein valkoisin pistein. Kalan kasvaessa sen pää muuttuu siniseksi ja kehoon kehittyy leveä keltainen tai valkoinen pystyraita.
Francistown
Francistown on nimetty englantilaisen Daniel Francesin mukaan.
Vyökirjoahven
Käyttäyminen
Vyökirjoahvenenkoiraat ovat tarkkoja alueistaan ja voivat käyttäytyä aggressiivisestikin alueelleen tunkeutuvia kaloja kohtaan. Vyökirjoahvennaaraita tulisi olla akvaariossa enemmän kuin saman lajin koiraita. Naaraat hautovat mätiään suussaan.
Francistown
Bakalangat, Botswanan toiseksi suurin etninen ryhmä, ovat asuttaneet kaupungin seutua jo monien sukupolvien ajan. Viime aikoina kaupunkiin on muuttanut paljon laittomia siirtolaisia Zimbabwesta.
Vyökirjoahven
Vesiolot ja ravinto
Vyökirjoahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C ja pH 8,5–9,0. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa leviä, joita se raaputtaa kivien pinnoilta. Akvaariossa sitä voi ruokkia salaatilla ja pinaatilla.
Shintai
thumb|275px|Fujivuori on Japanin kuuluisin shintai. Shintai (, ”kamin vartalo”) tai go-shintai, kun halutaan käyttää kunnioittavaa go-etuliitettä, on šintolaisuudessa esine tai asia, jota palvotaan pyhäkössä tai sen lähistöllä, koska kamin uskotaan asuvan siinä. Pyhäkköšintolaisuudessa (jinja-shintō) käytettyä shintaita voidaan nimittää myös sanalla mitamashiro (, ”hengen korvaaja”). Vuorta, jossa kamin uskotaan asuvan, kuten Fujivuorta tai Miwavuorta, kutsutaan sanalla shintai-zan.
Nimestään huolimatta shintait eivät itsessään ole kameja vaan pikemminkin vain väliaikaisia asuinsijoja, joiden kautta ihmiset voivat palvoa kameja. Shintait ovat myös aina yorishiroja eli esineitä tai asioita, jotka vetävät jo luonteensa vuoksi kameja puoleensa. Yleisimmät shintait ovat ihmisen valmistamia esineitä, kuten peilejä, miekkoja, jalokiviä (esimerkiksi pilkun muotoisia magatama-kiviä), uskonnollisissa rituaaleissa käytettyjä gohei-sauvoja tai kameja esittäviä veistoksia, joita kutsutaan nimellä shinzō. Ne voivat kuitenkin olla myös luonnon muodostelmia, kuten kiviä, vuoria, puita ja vesiputouksia.
Kuuluisiin shintai-esineisiin lukeutuvat Yata no kagami (osa japanin keisarillisia regaaleita), Miwavuori, Nantaivuori, Nachi-vesiputous ja Meoto-iwa-kivet. Kaikkein kuuluisin shintai on varmasti Fujivuori.
Sumōn huipulle noussut painija eli yokozuna on elävä shintai. Siksi hänen vyötärölleen on kiedottu pyhä köysi eli shimenawa, joka suojelee pyhiä esineitä tai asioita pahoilta hengiltä. Kannushi eli šintolainen pappi voi muuttua eläväksi shintaiksi uskonnollisen seremonian aikana, kun kami asettuu hänen ruumiiseensa.
Brooklands
Brooklands oli Weybridgen kaupungin lähistöllä, Surreyn kreivikunnassa, Etelä-Englannissa sijainnut moottorirata. Se valmistui vuonna 1907 ja oli maailman ensimmäinen moottoriajoneuvoilla ajettavia kilpailuja varten rakennettu moottorirata. Se oli myös yksi Britannian ensimmäisistä lentokentistä ja vuonna 1918 siitä muodostui merkittävä lentokoneteollisuuden keskittymä. Radalla ajettiin viimeinen moottoriurheilukilpailu vuonna 1939 ja nykyisin se on osa Brooklands Museum -tapahtumakeskusta, joka on merkittävä ilmailun ja moottoriurheilun esineistön taltiointipaikka sekä moninaisten harrasteautoiluun ja -moottoripyöräilyyn liittyvien tapahtumien pitopaikka.
Perustaminen
Brooklandsin moottorirata syntyi suurmaanomistaja Hugh F. Locke Kingin ajatuksista, ja tämän maailman ensimmäisen, varta vasten autourheilukilpailujen pitopaikaksi rakennetun radan avajaisia vietettiin kesäkuun 17. päivänä vuonna 1907. Vuonna 1903 annetun, autojen tieliikennekäyttöä koskevan lain perusteella, autojen suurin sallittu nopeus yleisillä väylillä oli rajoitettu 20 mailiin tunnissa (32 km/h). Tähän aikaan Ranska oli johtava autojen valmistusmaa ja Locke-King oli, monien muiden autoiluun intohimoisesti suhtautuvien henkilöiden kanssa, huolestunut siitä että brittiläinen autoteollisuus näivettyisi alkusijoilleen, koska sillä ei ollut mahdollisuutta suorittaa ajoneuvojen testausta suurissa nopeuksissa.
Avajaiset
thumb|5. elokuuta 1907 ajetussa "Prix de la France" -kilpailussa voiton ottaa numerolla kaksi ajanut Dario Resta (Mercedes 120 PS) ja toiseksi sijoittuu numerolla 9 J.E. Hutton.