cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palautuminen
Palautuminen on kehonrakennuksessa ja urheilussa yksi tärkeimmistä toimenpiteistä. Sen tarkoituksena on palauttaa menetetyt energiavarastot liikunnan jälkeen tärkeillä ravintoaineilla. Näistä tärkeimpiä ovat hiilihydraattien saanti. Raskaan harjoittelun seurauksena glutamiinitasot alenevat huomattavasti, jonka takia glutamiinipitoisia tuotteiden suositaan, kuten us. lisäravinteita.
Useimmiten kehonrakentajat suosivat palautuksena nestemäisiä palautusjuomia sen helppouden takia.
Patricia Luoto
Patricia Luoto (o.s. Schwarz, s. 20. tammikuuta 1976 Mannheim) on saksalainen keilaaja. Hän on saavuttanut useita mitaleja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2011 hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia joukkuekilpailussa.
Patricia Luodon puoliso on suomalainen keilaaja Mika Luoto.
Vladimirskajan metroasema
Vladimirskaja on Pietarin metron Kirovin–Viipurin linjan asema. Asema avattiin 15. marraskuuta 1955, sijaitsee asemien Ploštšad Vosstanija ja Puškinskaja välissä. Asemalta on vaihtomahdollisuus Pravoberežnajan linjan metroasemalle Dostojevskaja.
Ina
Ina voi tarkoittaa:
Otto Mäkinen
Otto Juhani Mäkinen (s. 21. toukokuuta 1998 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Mäkinen osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Mäkinen aloitti jääkiekkoilun Ylöjärven Tapparassa, josta hän siirtyi noin neljän vuoden jälkeen varsinaiseen kasvattajaseuraansa Tampereen Tapparaan. Mäkinen oli kaksi vuotta "alaikäisenä" voittamassa C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2012. Seuraavalla kaudella 2012–2013 hän voitti C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa Tapparan sisäisen pistepörssin tehoilla 14+15=29. Mäkinen valittiin kauden päätteeksi B-nuorten SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hän osallistui kauden aikana myös yhtenä viidestä suomalaispelaajasta IIHF Development Campille.
Kesäkuussa 2014 Mäkinen teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän ei tehnyt kaudella 2014–2015 vielä liigadebyyttiään, mutta pelasi Tapparassa kuitenkin yhden Mestarien liigan ottelun. Mäkinen teki CHL-debyyttinsä 7. lokakuuta 2014 tšekkiläistä HC Třineciä vastaan. Hänet merkittiin Tapparan 13. hyökkääksi. Mäkinen onnistui ottelussa myös maalinteossa. Myös kauden 2015–2016 hän pelasi lähes kokonaan Tapparan A-nuorissa. Mäkinen pelasi kauden aikana yhden CHL-ottelun, mutta hän ei vieläkään debytoinut SM-liigassa.
Mäkinen sai ennen NHL:n varaustilaisuutta 2016 kutsun NHL Combine -tilaisuuteen, jossa pelaajia haastateltiin ja heidän fyysisiä kykyjään testattiin. Hänen aerobisen kuntonsa VO2max-arvonsa oli tilaisuuden 12. paras. Mäkistä ei kuitenkaan lopulta varattu ollenkaan. Hänet varasi samana kesänä kuitenkin OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhounds 26. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017.
Kaudeksi 2017–2018 Mäkinen palasi 1+1-vuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän teki liigadebyyttinsä 19. syyskuuta 2017 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Mäkinen merkittiin Tapparan nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoilleen Anton Levtchi ja Teemu Nurmi. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.43 minuuttia. Uudenvuodenaattona Mäkinen teki Tapparan kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän pelasi joukkueessa kauden aikana yhdeksän runkosarja- ja kaksi CHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Mäkinen pelasi SM-liigaa myös yhden ottelun verran lainalla Mikkelin Jukureissa helmikuussa 2018. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, jossa tulokaskausi toi 38 runkosarjaottelussa tehot 13+16=29, viidessä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä ja kahdessa Suomen Cupin ottelussa tehot 1+2=3. Mäkinen vahvisti myös Tapparan A-nuoria pudotuspeleissä.
Alkukauden 2018–2019 Mäkinen pelasi lähinnä lainalla LeKissä. Hän pelasi Tapparassa yhden runkosarja- ja CHL-ottelun. Lokakuussa seura lainasi Mäkisen joulutaukoon asti ulottuvalla sopimuksella TUTO Hockeyn Mestis-joukkueeseen. Marraskuussa hänen lainasopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Mäkinen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Kooveen riveihin. Mäkinen oli tehoilla 13+35=48 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Janne Seppäsen jälkeen. Hän sijoittui koko sarjan pistepörssissä seitsemänneksi.
Kaudeksi 2020–2021 Mäkinen palasi 2+1-vuotisella sopimuksella hänen aiempaan lainajoukkueeseensa, Mikkelin Jukureiden SM-liigajoukkueeseen. Hän teki liigauransa avausmaalin 28. lokakuuta 2020 entistä seuraansa Tapparaa vastaan. Mäkisen osuma ratkaisi Jukureille 2–1-voiton. Jukka Penttinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan Mäkisen varsinainen tulokaskausi SM-liigassa toi 47 runkosarjaottelussa tehot 2+8=10. Kaudella 2021–2022 hän otti runsaita kehitysaskeleita ja sai varsinkin alkukaudella vastuuta myös ylivoimalla. Mäkinen teki runkosarjassa tehot 8+15=23. Tammikuussa 2022 hän teki Jukureiden kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Mäkinen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+19=27. Lokakuussa hänen sopimustaan jatkettiin taas vuodella kevääseen 2024 saakka.
Maajoukkueura
Mäkinen edusti Suomea alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Mäkinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2014 ja 2015. Hän oli jälkimmäisessä turnauksessa Suomen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Janne Kuokkasen jälkeen tehoilla 4+1=5. Mäkinen jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +4.
Mäkinen edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa syksyllä 2014 sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015, jolloin hän voitti pronssia. Mäkinen on kuulunut myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Hänet palkittiin alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kauden 2013–2014 parhaana pelaajana Vesa Toskala -palkinnolla. Yhteensä Mäkinen on pelannut 15 nuorten ja 58 poikien maaottelua.
Pelityyli
Mäkinen on pelityyliltään kahden suunnan sentteri, jonka vahvuuksiin muun muassa The Hockey Writers-sivusto on maininnut luistelun, pelintekotaidot, aloittamisen ja monipuolisuuden. Häntä on verrattu sivustolla pelityyliltään Jeff Carteriin.
Muuta
Mäkinen pelaa myös rullakiekkoa Team Haipissa.
Oton isosisko on uimari Anna Mäkinen. Sisarusten äiti on uintivalmentaja Kristiina Mäkinen.
Head First (Uriah Heepin albumi)
Head First on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1983. Basisti Bob Daisley jätti Uriah Heepin ennen levyn julkaisua ja siirtyi Ozzy Osbournen yhtyeeseen. Vuosina 1976–1981 yhtyeessä soittanut basisti Trevor Bolder palasi yhtyeeseen. Albumin tuotti Ashley Howe.
Peter Goalby toimi kappaleiden pääsäveltäjänä. Kuten edellinen studioalbumi Abominog, myös Head First sisältää yhtyeen ulkopuolisten henkilöiden säveltämiä kappaleita. Levyn kappaleista kolme ei ole yhtyeen omia sävellyksiä. Kappale ”Roll-Overture” on instrumentaali.
Head First oli korkeimmillaan brittilistan sijalla 46, Yhdysvalloissa sijoitus oli 159. Kappaleet ”Stay on Top” ja ”Lonely Nights” julkaistiin singleinä.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
John Diercks
John Diercks (1927 – huhtikuu 2020 ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksissaan on usein eksotiikan tuntua idän kulttuurien vaikutteiden ja mikrotonaalisuuden käytön seurauksena. Tuotantoon kuului sekä soitin- että laulumusiikkia.
Diercks sai opetusta muiden muassa Alan Hovhanessilta. Hän työskenteli pitkiä jaksoja myös pedagogina ja musiikkikriitikkona.
Letov
pienoiskuva|Letovin tehtaan portinvartijan talo Prahassa.Letov on tšekkiläinen lentokonetehdas, joka toimii Kbelyssä.
Letov on Tšekin tasavallan, ja oli Tšekkoslovakian kansantasavallan, vanhin lentokonetehdas. Sen perusti puolustusministeriö vuonna 1918. Se alkoi toimintansa huoltamalla ja korjaamalla uuden tasavallan käyttöön tulleet maan Itävalta-Unkarilta perimät lentokoneet.
Vuonna 1921 se rakensi ensimmäisen tšekkiläisen sotilaslentokoneen. 1920–1930-luvuilla yhtiö toteutti noin 50 konetyyppiä. Yhtiön pääsuunnittelijana toimi Alois Šmolík.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö joutui natsien miehittäessä Tšekkoslovakian Saksan Luftwaffen lentokoneiden korjaamoksi.
1950-luvulta vuoteen 1989 yhtiö rakensi osia MiG-15-, MiG-19- ja MiG-21-hävittäjiin. 1960-luvun alusta alkaen se suunnitteli ja rakensi yhdessä toisen tšekkiläisen lentokonetehtaan, Aeron, kanssa Aero L-29 Delfín koneita 4 000 kappaletta. 1970-luvun alusta alkaen sen on rakentanut 2 500 Aero L-39 Albatros -konetta.
GP2-kausi 2012
thumb|GP2-kausi starttasi [[Malesian Sepangin radalla.]]
GP2-kausi 2012 oli GP2-sarjan kahdeksas kausi. Kausi oli ensimmäinen, jolloin kisat yhdistettiin lakkautetun Aasian GP2-sarjan kanssa.
Kisaviikonloppua, joita oli 12, kohden ajettiin kaksi kilpailulähtöä: lauantain pitkä kilpailu (170km tai 60min) ja sunnuntain sprinttikilpailu (120km tai 45min). Lauantain kilpailussa jokaisen kuljettajan on surotettava pakollinen varikkopysähdys, jonka aikana on vaihdettava vähintään kaksi rengasta.
Sarjassa jaettiin pisteitä ensimmäistä kertaa uudella pistelaskujärjestelmällä, jossa lauantain pitkästä kilpailusta pisteitä sai kymmenen ja sunnuntain sprinttikilpailusta kahdeksan parasta kuljettajaa. Lisäksi kuljettajat saivat pisteitä paalupaikoista ja kilpailun nopeimmista kierroksista. Sprinttikilpailun lähtöjärjestys määräytyi ensimmäisen kilpailun tulosten perusteella, lukuun ottamatta kahdeksaa ensimmäistä, jotka starttaavat sprinttikilpailuun käännetyssä järjestyksessä.
Sarjan mestaruuden voitti Davide Valsecchi. Toiseksi sijoittui Luiz Razia ja kolmanneksi Esteban Gutiérrez.
Kuljettajamuutokset
Uudet kuljettajat
Paluun tehneet kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Kesken kauden vaihtuneet kuljettajat
Kilpailukalenteri
Kaudella ajettiin yhteensä 24 kilpailua 11 eri radalla. Kausi alkoi 24. maaliskuuta Malesian Sepangin radalla ja päättyi 23. syyskuuta Singaporen katuradalla.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu pitkän kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Pisteenlasku
Lisäksi:
Kuljettajien pisteet
† — Kuljettaja joutui keskeyttämään, mutta on ajanut 90% kilpailupituudesta.
Kesäolympialaiset 1908
thumb|250px|Lontoon kesäolympialaisten avajaiset v. 1908. thumb|Ruotsalainen uimahyppääjä [[Arvid Spangberg vuoden 1908 kesäolympialaisissa.]] thumb|Yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä [[Ralph Rose.]] IV kesäolympialaiset järjestettiin Lontoossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kisojen avajaiset olivat 27. huhtikuuta ja päättäjäiset 31. elokuuta 1908. Kisat oli myönnetty Roomalle Italiaan, mutta Vesuvius-tulivuoren purkautuminen pakotti Italian sijoittamaan varansa ennemmin tuhojen korjaamiseen. Osallistuneita urheilijoita oli 2 008 ja osallistuneita maita 22.
Kisat avasi virallisesti kuningas Edvard VII 50 000 katsojan edessä. Suurin osa kilpailuista käytiin tiiviisti heinäkuun aikana, mutta jo keväällä oli kilpailtu lacrossessa ja jeu de paumessa, ja taitoluistelukilpailut käytiin vasta lokakuussa.
Uudistuksia
Kisoja varten Lontooseen rakennettiin varta vasten oma stadioni ja uimahalli. Maratonjuoksun mitta oli ensimmäistä kertaa nykyinen 42 kilometriä ja 195 metriä. Avajaisissa nähtiin ensimmäistä kertaa urheilijoiden lippuparaati. Uusina urheilumuotoina kisoissa nähtiin viestijuoksu, taitoluistelu, moottoriveneily, maahockey, racquets ja rugby.
Kohokohtia
Italialaisen maratonaari Dorando Pietrin dramaattinen loppusuoran kamppailu jäi historiaan, kun ensimmäisenä stadionille tullutta mutta lopen uupunutta Pietriä täytyi kannatella jaloillaan, minkä vuoksi hänet jouduttiin hylkäämään.
Lajit
Kisoissa järjestettiin 110 kilpailua 24 urheilumuodossa.
Osallistuneet maat
Vuoden 1908 olympialaisiin osallistui 22 maata. Australia ja Uusi-Seelanti osallistuivat kilpailuihin yhteisellä Australaasian joukkueella. Ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa olivat Turkki, Venäjän keisarikunta ja Suomi. Vuonna 1908 Suomen suuriruhtinaskunta oli osa Venäjän keisarikuntaa ja Turkki Osmanivaltakuntaa.
Mitalitaulukko
Menestynein maa vuoden 1908 kesäolympialaisissa oli Iso-Britannia. Yksilötasolla eniten olympiavoittoja sai brittiläinen uimari Henry Taylor ja yhdysvaltalainen yleisurheilija Melvin Sheppard, joka saavuttivat kolme olympiavoittoa.
Raffaella Carrà
Raffaella Carrà (oikealta nimeltään Raffaella Maria Roberta Pelloni; 18. kesäkuuta 1943 Bologna – 5. heinäkuuta 2021 Rooma) oli italialainen näyttelijä, laulaja ja televisioesiintyjä.
Ura
Lapsinäyttelijänä aloittanut Carrà työskenteli myöhemmin musiikkikomedioissa, teatterinäytelmissä ja televisioesiintyjänä. Hän valmistui vuonna 1960 Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta, mutta sai suurimman suosionsa laulajana, tanssijana ja juontajana lukuisissa televisio-ohjelmissa. Hänen tärkeimpiä elokuviaan ovat La lunga notte del ’43 (1960), Il terrorista (1963) ja I compagni (1963).
Raffaella Carràn suosittuja televisio-ohjelmia olivat muun muassa Pronto, Raffaella? 1980-luvulta ja ''Carramba! Che sorpresa'', jota esitettiin 1995–1997 ja 2002. Hän juonsi myös sunnuntaisia Domenica in -viihdemakasiineja. Vuonna 2013 Carrà juonsi kykykilpailua The Voice of Italy. Samana vuonna julkaistiin hänen toiseksi viimeinen musiikkialbuminsa Replay; viimeinen albumi on joululevy Ogni volta che è Natale (2018). Carràn viimeinen televisio-ohjelma oli A raccontare comincia tu (2019), joka edustaa talk-show'n tyylilajia.
Raffaella Carràn diskografia on mittava ja hänen levyjään on myyty kymmeniä miljoonia kappaleita. Useat levyistä yltivät kulta- tai platinamyyntiin. Hänen studioalbumeistaan erityisen suosittuja ovat Felicità tà tà (1974) ja Forte forte forte (1976). Carràn tulkitsemista yksittäisistä musiikkikappaleista mainittakoon "A far l'amore comincia tu", "Tanti auguri" ("Hay que venir al sur"), "Dolce far niente" ja "Rumore".
Hyvää uutta vuotta Live
Hyvää uutta vuotta Live on Nylon Beatin 22. joulukuuta 2004 julkaistu livealbumi.
Etelä-Afrikan englanti
Etelä-Afrikan englanti on Etelä-Afrikan tasavallassa ja vähemmissä määrin muun muassa Namibiassa ja Zimbabwessa puhuttava englannin kielen murre. Suurimmat erot Etelä-Afrikan englannin ja muiden englannin murteiden välillä ovat ääntämisessä. Lisäksi Etelä-Afrikan englannissa on vaikutteita muun muassa afrikaansin ja zulun kielistä.
Etelä-Afrikan englannissa olevat sanat, joita ei muissa englannin murteissa esiinny, ovat useimmiten lainasanoja afrikaansista.
Idiomeja
Vaikutus afrikaanista on tuonut monia idiomeja Etelä-Afrikan englantiin. Yksi erottuvimmista esimerkeistä on Afrikaanin sanan "ja" (lausutaan "a" kuten sanassa "father") käyttö korvaamaan "yes", toisin kuin "yeah" brittiläisessä, amerikkalaisessa ja australialaisessa englannissa.
''"Do you want to go to a movie?" "Ja, sure"''
Bucchianico
Bucchianico on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 5 126 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 5 221 asukasta.
Daspletosaurus
Daspletosaurus (nimen merkitys: "pelottava lisko") oli teropodeihin kuulunut, lihaa syönyt tyrannosaurisuku. Se eli 80–73 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella Campania-vaiheella. Daspletosauruksen fossiileja on löydetty Kanadan Albertasta ja Yhdysvaltain Montanasta.
Nimi
Daspletosaurus tarkoittaa "pelottavaa liskoa". Nimi tulee kreikan kielen sanoista "daspleto" (pelottava) ja "sauros" (lisko). Lajiepiteetti torosus on latinaksi "lihaksikas".
Koko ja ulkonäkö
Daspletosauruksen pituus oli 8–9 metriä, korkeus lonkan kohdalta kolme metriä ja paino 2,8 tonnia. Kallon pituus oli 1,3 metriä.
Daspletosaurus oli tanakka ja voimakas lihansyöjä. Sillä oli kaikista tyrannosaureista suurimmat hampaat, jopa suuremmat kuin Tyrannosaurus rexillä. Jokainen hammas oli tikarimainen, kaareva ja sahalaitainen. Kuten muilla Tyrannosauridae-heimoon kuuluneilla tyrannosaureilla, myös Daspletosauruksella oli kaksi pientä, kaksisormista kättä.
Daspletosaurus on huomattavasti samankaltainen kuin Tyrannosaurus rex. Sukujen välillä on tosin tärkeitä eroja: Daspletosaurus oli pienempi ja rakenteeltaan raskaampi kuin Tyrannosaurus rex. Lisäksi Daspletosauruksella oli lyhyemmät jalat ja suhteellisesti suuremmat hampaat kuin Tyrannosaurus rexillä. Tämä on johtanut jotkut päättämään, että Daspletosaurus oli Tyrannosauruksen esi-isä, samalla kun toiset pitävät Daspletosaurusta sen alalajina, vaikka näiden kahden dinosauruksen jäänteitä ei ole löydetty samalta ajalta.
Daspletosauruksella oli myös suhteellisen massiivinen ja raskasrakenteinen kallo, jonka yhteensulautuneet nenäluut takasivat dinosaurukselle valtavan puruvoiman. Hampaat olivat pitkät ja soveltuivat luiden murskaamiseen. Kuono oli karaistu, ja silmien suojana oli luisia harjoja. Daspletosauruksen jaloissa oli kolme varvasta. Vaikka Daspletosauruksellakin oli todella pienet käsivarret, ne olivat suhteellisesti suuremmat kuin millään muulla tyrannosaurisuvulla. Daspletosauruksella oli lyhyemmät ja tukevammat jalat kuin muilla tyrannosaureilla. Daspletosauruksen häntä oli pitkä ja lihaksikas.
Daspletosaurus oli yksi ensimmäisiä tyrannosaureja, jonka solisluut kuvattiin. Aiemmin luultiin, että tyrannosaureilta puuttui nämä luiset tuet hartiavyössä. Daspletosaurus tarjoaa hyvän esimerkin tutkijoiden käyttämistä tutkimusmenetelmistä, joiden avulla he rakentavat toistensa löytöjä muodostamaan johtopäätöksen siitä, mihin ryhmään löytö kuuluu.
Fossiililöydöt
Ensimmäiset Daspletosauruksen fossiilit löydettiin Albertassa, Kanadassa vuonna 1921. Löydöt teki tuottoisa fossiilinmetsästäjä Charles Sternberg. Hän ajatteli kyseessä olevan uusi Gorgosaurus-laji, sillä Gorgosauruksen jäänteitä oli jo löydetty samalta alueelta. Sternberg antoikin dinosaurukselle nimeksi Gorgosaurus torosus. Vuonna 1970 kanadalainen Dale Russell antoi dinosaurukselle sen nykyisen nimen Daspletosaurus.
Holotyyppi on osittainen luuranko, johon kuuluu kallo, olkapää, eturaaja, lantio, reisiluu ja kaikki selkänikamat kaulasta, vartalosta ja lonkasta, sekä 11 ensimmäistä selkänikamaa hännästä. Helpottaakseen lajin määrittelyä, Dale Russell myös nimitti paratyypin dinosauruksesta, kun hän keksi sille nimen Daspletosaurus torosus vuonna 1970.
Tällä hetkellä Daspletosauruksesta tunnetaan ainakin seitsemän yksilöä, jotka kuuluvat lajiin D. torosus, sekä mahdollisia muita sukuun kuuluvia jäänteitä.
Daspletosaurus horneri
Vuoden 2017 alkupuolella Montanasta, Yhdysvalloista löydettiin uusi tyrannosaurilaji, jolle annettiin nimeksi Daspletosaurus horneri. Se nimettiin kuuluisan paleontologin John "Jack" Hornerin mukaan. Kyseinen laji eli noin 75–74 miljoonaa vuotta sitten. D. horneri eli D. torosuksen jälkeen.
Löydetyllä D. hornerilla on pituutta yhdeksän metriä ja korkeutta 2,2 metriä. Sillä oli leveä kuono ja pieniä sarvia. D. hornerin saaliita olivat sarvekkaat dinosaurukset (ceratopsianit), harjakkaat ankannokkaiset dinosaurukset (hadrosaurit), kupolipäiset dinosaurukset (pachycephalosaurit) ja pienemmät lihansyöjädinosaurukset.
Löydetyt fossiilit olivat säilyneet hyvin. D. hornerista löydettiin esiaikuisen yksilön kallo ja luuranko, aikuisen yksilön kallo ja luuranko, esiaikuisen yksilön osittainen alaleuka ja yksittäisiä luita esiaikuisista ja nuorista yksilöistä. D. hornerin löytämisen ansiosta tutkijat saivat lisää tietoa tyrannosaurien kallon ulkomuodosta.
Elinympäristö
Daspletosaurus eli lähellä rannikkotasankoa, jossa oli mutkittelevia jokia. Alankoalueet olivat soisia ja ylänköalueet olivat metsien peitossa. Ilmasto oli kausittainen ja kuuma. Muita alueen eläimiä oli kalat, krokotiilit, sammakkoeläimet, kilpikonnat, lihansyöjädinosaurukset kuten dromaeosaurit ja valesirppikynnet, sekä kasveja syöneet ceratopsianit, hadrosaurit ja ankylosaurit.
Ravinto
Valtavilla hampaillaan ja leuoillaan, kynnellisillä jaloillaan ja silkalla koollaan Daspletosaurus kykeni tappamaan jopa alueensa suurimpia kasvinsyöjiä. Sen on harkittu olleen aikansa kuningaspeto. Daspletosaurus oli ensimmäinen tyrannosauri, jonka suoliston sisältö saatiin tunnistettua: mahaan oli joutunut ankannokkainen hadrosauri.
Muuta
On fossiilitodisteita siitä, että Daspletosaurus oli saalista suvun eri lajien keskuudessa, tai muille suurille pedoille. Yhden Daspletosaurus-yksilön oikeasta lonkasta löytyi hammas, ja näyttää siltä, että lonkasta oli puraistu pois osa. Hampaanjälkiä löydettiin myös pitkin häntää ja jalasta: tämä ehdottaa, että saalistaja yritti vetää Daspletosaurus-yksilöä ympäriinsä tai irrottaa siltä jalan.
Kasvu
Daspletosauruksen paino nousi noin 180 kilogrammaa vuodessa, 10 prosenttia sen lopullisesta aikuispainosta.
Kuvake.net
Kuvake.net on erityisesti nuorille tarkoitettu kuvagalleriasivusto, jonne voi tehdä henkilökohtaisen profiilin ja laittaa omia valokuviaan toisten nähtäväksi. Käyttäjä voi myös kommentoida toisten kuvia. Palveluun on rekisteröitynyt yli 170 000 käyttäjää ja sivusto kerää 22 miljoonaa sivulatausta viikossa. Käyttäjien keski-ikä on 19 vuotta ja alle 18-vuotiaiden osuus käyttäjistä on noin 31 %. Sivustoa ylläpitävät Rohea Oy ja Reflekto Oy. Kuvake.net on virolaisomistuksessa.
Ostmark
Ostmark voi tarkoittaa seuraavia:
Ale jestem
Ale jestem on Anna Maria Jopekin esittämä kappale, joka edusti Puolaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 11. 54 pisteellä.
Peshawarin kouluhyökkäys
Peshawarin kouluhyökkäys tapahtui 16. joulukuuta 2014, kun Pakistanin talibaneihin kuuluneet jäsenet hyökkäsivät armeijan ylläpitämään kouluun Peshawarissa Luoteis-Pakistanissa. Iskussa sai surmansa 141 ihmistä. Pakistanin armeija kertoi surmanneensa seitsemän hyökkääjää. Afganistanin taliban tuomitsi kouluhyökkäyksen islamin vastaisena.
Iridium
Iridium (, sanasta iris, ’sateenkaari’) on raskas, hauras valkoinen metalli, jonka kemiallinen merkki on Ir. Iridium on huoneenlämpötilassa lähes yhtä tiheää kuin osmium; ne ovat tiheimpiä metalleja, kumpikin on lähes kaksi kertaa niin tiheää kuin lyijy. Iridium on platinaa muistuttava jalometalli. Se kestää kaikista metalleista parhaiten korroosiota, eikä se liukene happoihin, ei edes kuningasveteen. Kemiallisesti se reagoi vain halogeenien ja eräiden sulien suolojen kanssa. thumb|left|Iridiumia Iridiumia käytetään lejeerinkinä standardipainojen ja -mittojen sekä lämmönkestävien kappaleiden valmistamiseen ja platinan seostamiseen. Sitä käytetään jonkin verran myös elektroniikassa sekä autojen sytytystulppien kärkien päällysteenä.
Brittiläinen Smithson Tennant löysi iridiumin vuonna 1803 ranskalaisten kemistien Antoine de Fourcroyn, Louis Nicolas Vauquelinin ja Hippolyte-Victor Collet-Descotilsin tutkimusten perusteella. Se on kaikista alkuaineista harvinaisimpia, ja sitä on maankuoressa keskimäärin vain 0,001 ppm. Sitä tuotetaan maailmassa noin 3 000 kg vuodessa.
Tavallista suurempina pitoisuuksina iridiumia on kuitenkin niissä maaperän kerrostumissa, jotka ovat syntyneet liitu- ja tertiäärikauden vaihteessa noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Tätä on pidetty ratkaisevana todisteena sille, että tuohon aikaan Maahan törmäsi avaruudesta tullut asteroidi, joka sai aikaan laajaa tuhoa ja johti muun muassa dinosaurusten sukupuuttoon.
Monissa meteoriiteissa iridiumpitoisuus on selvästi suurempi kuin maankuoressa. Samoin on ilmeisesti ollut tuon asteroidin laita ja sen iridiumpitoisten ainesten oletetaan levinneen hienojakoisena pölynä eri puolille maapalloa. On arveltu myös että Maan sisäosissa iridiumia olisi selvästi suurempana pitoisuutena kuin pintaosissa, sillä Maan muodostuessa se on suuren tiheytensä vuoksi päätynyt suurilta osin sinne.
Isotoopit
Luonnon iridium on seos kahdesta pysyvästä isotoopista: 191Ir (37,3%) ja 193Ir (62,7%). Iridiumille tunnetaan yli 30 radioisotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 165–203. Niistä pitkäikäisin on pysyvien isotooppien väliin jäävä vuonna 1937 löydetty 192Ir, jonka puoliintumisaika on hieman alle 74 päivää. Isotoopit joiden massat ovat alle 191 hajoavat β+-hajoamisella, α-hajoamisella ja harvoin protonin emissiolla, poikkeuksena 189Ir, joka hajoaa elektronisieppauksella. Raskaammat radioisotoopit massaluvun 191 jälkeen hajoavat pääasiallisesti β--hajoamisella.
Suomen Keltaiset Sivut
Suomen Keltaiset Sivut Oy oli suomalainen yritys, joka myi, markkinoi ja valmisti keltaiset sivut Fonectalle ja Finnet-ryhmälle kaikkiin valtakunnallisiin puhelinluettelosarjoihin Suomessa. Puhelinluetteloissa hakemistosivut erottuivat siten, että ne oli painettu keltaiselle paperille. keltaiset sivut sisälsivät yritysten ja yksityisten ammatin­harjoittajien maksullisia ilmoituksia luokiteltuina toimialojen ja ammattien mukaan.
Alueelliset luettelot
Etelä-Häme, Helsingin Seutu, Keski-Suomi, Kymen telealue, Lappi, Lounais-Häme, Lounais-Suomi, Mikkelin telealue, Oulun lääni, Pirkanmaa, Pohjois-Karjala, Pohjois-Savo, Päijät-Häme, Satakunta, Uusimaa ja Vaasan telealue.
Historia
Erilliset suomalaiset puhelinyhtiöt perustivat yhtiön vuonna 1986. Perusajatus yrityksen perustamiseen oli luoda yksi yhteinen yritys myymään ja markkinoimaan puhelinluetteloiden yhteydessä jaettavia keltaiset sivut -luetteloita. Vuonna 2010 Eniro myi osuutensa yrityksestä Fonectalle, joka on siitä lähtien julkaissut Keltaisia Sivuja.
Puistoplataani
Puistoplataani (Platanus × hispanica, syn. P. × acerifolia) on plataaneihin kuuluva viljelyperäinen puuristeymä. Se on tunnettu koristepuuna ja on yleisesti istutettu katu- ja puistopuu Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Puistoplataani on idänplataanin (Platanus orientalis) ja amerikanplataanin (eli lännenplataanin) (Platanus occidentalis) risteymä. Sitä ei tunneta luonnonvaraisena, sillä kantalajit esiintyvät luontaisesti toisistaan selvästi erillään, idänplataani Etelä-Euroopasta Lähi-itään ja amerikanplataani Yhdysvaltojen itäosassa.
Puistoplataani on kesävihanta ja kasvaa suureksi leveälatvustoiseksi puuksi, jonka korkeus voi olla 30, jopa 50 metriä. Sen rungon kaarna hilseilee laikuittaisesti. Puistoplataanin lehdet ovat liuskoittuneet hieman samaan tapaan kuin metsävaahteralla (2. tieteellinen nimi acerifolia viittaa vaahteran lehtiin), ne ovat matalasti viisiliuskaisia ja hammaslaitaisia. Kukinnot ovat riippuvia kerrannaiskukintoja, pienet kukat kasvavat pallomaisina rykelminä, emi- ja hedekukat erikseen. Hedelmät ovat pieniä haivenellisia pähkylöitä, jotka muodostavat kertopähkylän, "piikkipallon".
Mikael Wikstrand
Seuraura
Wikstrand on IFK Oren kasvatti. Hän pelasi jo 15-vuotiaana kolme miesten peliä Ruotsin III-divisioonassa kaudella 2008–2009. Wikstrand siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2009–2010 Mora IK:hon, jossa hän pelasi paljon sekä J20- että J18-junioreissa. Wikstrand teki kesäkuussa 2010 kolmivuotisen sopimuksen seuran Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavan miesten joukkueen kanssa. Hän pelasi sarjassa kaudella 2010–2011 28 runkosarja- ja kahdeksan Kvalserien-ottelua jääden ilman tehopisteitä. Kaudella 2011–2012 Wikstrand teki Allsvenskanissa 47 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3.
Ottawa Senators varasi Wikstrandin seitsemännellä kierroksella 196. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 Wikstrand jakoi tehoilla 12+13=25 Allsvenskanin puolustajien pistepörssin kuudennen sijan IK Oskarshamnin Sam Lofquistin kanssa. Tammikuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Moran kanssa. Kesken kauden 2013–2014, joulukuussa 2013 Wikstrand siirtyi kuitenkin sarjatasoa ylemmäs SHL-joukkue Frölunda HC:hen. Hänen tulokaskautensa liigassa toi 19 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Wikstrand teki SHL-debyyttinsä Tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2013 vieraissa Skellefteå AIK:ta vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen SHL-maalinsa ja sai syöttöpisteen John Klingbergin tekemään ylivoimamaaliin.
Toukokuussa 2014 Wikstrand teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa, mutta hän pelasi kauden 2014–2015 vielä lainalla Frölundassa. Wikstrandin ensimmäinen kokonainen SHL-kausi toi 46 runkosarjaottelussa tehot 5+15=20 sekä 13 playoff-ottelussa viisi syöttöpistettä. Hän voitti joukkueessa kauden aikana Mestarien liigan hopeaa. Kaudeksi 2015–2016 Wikstrand siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Färjestad BK:hon jatkamaan lainalle Senatorsista. Seuran harjoitusleirien yhteydessä Senators oli halukas pitämään hänet organisaatiossa ja Wikstrand itsekin oli valmis aloittamaan kautensa Pohjois-Amerikassa. Syyskuussa 2015 hän kuitenkin poistui yllättäen ilmoittamatta harjoitusleiriltä ja palasi kotimaahansa aikomuksenaan jatkaa Färjestadissa. Senators ja Wikstrand riitaantuivat ja seuran GM Bryan Murray hyllytti hänet ammattilaispeleistä. Murray kommentoi Ottawa Sun -lehdelle:
Runsas kuukausi myöhemmin Wikstrand kertoi poistumisensa syyksi veljensä leukemian. Hän pahoitteli Senatorsille, että ei kertonut seuralle tilanteestaan, jonka Wikstrand halusi myös pitää perheen omana tietona. Tammikuussa 2016 Senators antoi hänelle lopulta peliluvan Färjestadiin. Wikstrand pelasi runkosarjassa 17 ja CHL:ssä kolme ottelua.
Lokomotiv Jaroslavl varasi Wikstrandin ensimmäisellä kierroksella 33. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2016. Saman vuoden toukokuussa hän teki Färjestadin kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen. Wikstrandin pelaajaoikeudet pysyivät kuitenkin vielä Senatorsilla kauden 2016–2017 ajan. Kaudella 2017–2018 hän voitti Färjestadin sisäisen tehotilaston lukemalla +18.
Maajoukkueura
Wikstrand edusti Ruotsia Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Wikstrand on pelannut 23 A-maaottelua tehopistein 2+8=10. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 9. huhtikuuta 2014 Rapperswil-Jonassa Sveitsiä vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Wikstrand teki Pyeongchangin olympiakisojen avausottelussa 15. helmikuuta 2018 Etelä-Korean Gangneungissa Norjaa vastaan.
Wikstrand pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti hopeaa. Valmennus valitsi Wikstrandin Ruotsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 voittaen hopeaa sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010 voittaen pronssia. Yhteensä Wikstrand on pelannut 28 nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Fess Parker
Fess Elisha Parker (16. elokuuta 1924 – 18. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Disney-roolistaan Davy Crockettina. Hänellä oli nimirooli myös televisiosarjassa Daniel Boone (1964–1970).
Tiglia-lämpökausi
Tiglia-lämpökausi (engl. Tiglian) 2,44–1,77/1,70 miljoonaa vuotta sitten oli suhteellisen lämmin ajanjakso varhaisella pleistoseenikaudella, jolloin esiintyi ilmaston vaihteluja ja oli ajoittain hyvin kylmääkin. Kausi kylmeni loppua kohden. Alankomaiden rannikon läheltä Pohjanmerestä otetut näytteet kertovat lämpötilan vaihteluista arktisen ja lauhkean välillä Tiglia-kaudella ja sitä edeltäneellä Pre-Tiglia-kausilla. Tiglia-kausi tunnetaan melko huonosti.
Kaudella oli karkeasti ottaen kolme lämmintä jaksoa, jolloin Alankomaiden lämpimimmän kuukauden lämpötila nousi suunnilleen nykyiseen 20 asteeseen. Kylminä kausina lämpötila putosi jopa arktisiin tundralukemiin noin 10–12 asteeseen. Joidenkin arvioiden mukaan kauden C-vaiheessa olisi tapahtunut Pohjois-Belgiassa kiertoa lauhkeista leppäpitoisista lehtimetsistä havumetsiin, havumetsistä puistotundraan ja samaa sarjaa toiseen suuntaan. Näitä Belgian Campinen kerrostumia on eri arvioissa sijoiteltu myös Eburon-jääkausijaksoon ja Waal-lämpökauteen.
Islannissa oli hyvin suuria jäätiköitä 2,1 ja 1,925 miljoonaa vuotta sitten. Pienempiä oli noin 2,2 miljoonaa vuotta sitten, ehkä kolmessa jaksossa melko lyhyen ajan sisään. Melko suuria jäätiköitä syntyi noin 2,0 miljoonaa vuotta sitten.
Tiglia-lämpökausi osuu Matuyama-magneettikaudelle ja kaudella olivat Reunion I ja II-nimiset magneettiset tapahtumat. Kausi jakautuu moneen alakauteen. Tiglia-kaudesta käytetään usein lyhennettä "T". Englannin punainen maakerrostuma Red Crag ulottuu Tiglia A--kauden loppuun asti. Tiglia B-C -kausille osuu Englannin Norwich Crag, jolta ajalta on Englannin ensimmäinen jäätikön muovaama muodostuma. C3 vastaa suunnilleen Ludhamia, kylmä C4 Thurn- ja C5-6 Ant-vaihettaa. Tiglia A-kausi erottuu Alankomaiden kerrostumissa selvänä puusukujen pyökit ja hemlokit yhteisesiintymänä, mikä muistuttaa Frechen I-interglasiaalia Ala-Reinillä. Tiglia A:han osuvat luultavasti Pohjois-Saksan liethin Mainweg- ja Nordende-lämpövaiheet. myöhemmin Tiglia/Waal-kausilla hemlokit olivat kovin tavallisia. Tiglia C:llä esiintyi jo aiemmin hävinneitä tertiäärikaudelle yleisiä olleita korkkipuita, laikkuköynnöksiä ja magnolioita hyvin harvinaisina.
Tiglia C vastaa Liethin Ellarhoop-vaihetta. Vesisaniainen Azolla tegeliensis esiintyi vain Tiglia-kaudella. Muuntuneessa muodossa Azolla filiculoides sitä esiintyi C4c-kaudelta Wacken-interglasiaaliin asti. Belgian siellä kryoturbaatiota aiheuttanut Beerse-kylmäkausi on liitetty Tiglia C4c:hen. C4C-kaudelle meren pinta laski huomattavasti, ja monet lämpimässä elävät nilviäiset hävisivät Alankomaiden edustalta. Tätä kylmää kautta vastannee Britannian Bavents-kausi.
Kautta vastaa Britannian Ludham - varhais-Beeston-kausi. Puolan Punurzyc, idempänä Brushevsk ja Borogevo. Kausi osuu megasyklille MC10. Kautta edelsivät Pre-Tiglia- ja Reuver-kausi ja sen jälkeen tuli Eburon-jääkausi.
Michele Scandiffio
Scandiffio jäi eläkkeelle 27. heinäkuuta 2005.
Jean Sibelius -viulukilpailu
pienoiskuva|Kuva vuoden 1965 arvonnoista. Kuvassa kilpailun sihteeri [[Leena Siukonen-Penttilä, puheenjohtaja Nils-Eric Ringbom ja viulisti Mariana Behrendt.]]Kansainvälinen Jean Sibelius -viulukilpailu on yksi maailman arvostetuimmista viulukilpailuista. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1965 säveltäjä Jean Sibeliuksen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi. Kilpailun järjestävät Sibelius-Seura ja Sibelius-Akatemia viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien viulisteille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 30 vuotta. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.
Kilpailu on kolmivaiheinen. Ensimmäiseltä kierrokselta enintään 20 soittajaa pääsee välieriin ja vuodesta 2010 alkaen kuusi edelleen finaaliin. Esimerkiksi vuonna 2005 kilpailuun pyrki yhteensä 175 soittajaa, joista 58 hyväksyttiin mukaan ja 52 osallistui itse kilpailuun. Kahdella ensimmäisellä kierroksella kilpailijat soittavat soolosonaatteja ja kamarimusiikkia pianon säestyksellä, finaalissa he soittavat kaksi viulukonserttoa sinfoniaorkesterin säestäminä. Kaikki soittavat finaalissa Sibeliuksen viulukonserton pakollisena ja toisen konserton he saavat valita annetusta listasta.
Vuoden 2020 tapahtuma lykättiin vuoteen 2022 koronapandemian vuoksi. Vuoden 2022 jälkeen seuraava kilpailu toteutetaan vuoden 2025 lopussa.
2022
Vuoden 2022 kilpailuun hyväksytyn kahden venäläisen viulistin osallistuminen kilpailuun evättiin Venäjän hyökättyä Ukrainaan ja raakuuksien paljastuttua. Kilpailuun oli valittu lähes 50 osallistujaa. Finaaliin pääsi kaksi ukrainalaista, Georgi Moroz ja Dmytro Udovytšenko. Muut finalistit ovat Inmo Yang, Yesong Sopie Lee, Diana Adamyan ja Nathan Meltzer. Vuoden 2022 kilpailun voitti Inmo Yang.
Palkinnot
Ensimmäisen kilpailun pääpalkinto vuonna 1965 oli 3 000 Yhdysvaltain dollaria. Vuonna 2015 ensimmäisen palkinnon arvo on 25 000 euroa, toinen palkinto 18 000 euroa ja kolmas palkinto 12 000 euroa. Muut finalistit saavat kukin 2 000 euron tunnustuspalkinnon. Kilpailuissa palkitaan myös paras Sibeliuksen viulukonserton tulkinta ja jaetaan muita erikoispalkintoja.
Walter Davis (korkeushyppääjä)
Walter Francis ”Buddy” Davis (5. tammikuuta 1931 Beaumont, Texas – 17. marraskuuta 2020 Port Arthur ) oli yhdysvaltalainen korkeushypyn olympiavoittaja ja koripalloilija.
Walter Davis sairasti polion 9-vuotiaana, mikä vaikeutti pitkään hänen liikuntakykyään. Hän kuitenkin parani ja kehittyi huipputason korkeushyppääjäksi. Helsingin 1952 olympialaisissa hän voitti korkeushypyn kultaa tuloksella 204 cm. Kesäkuussa 1953 hän hyppäsi maailmanennätyksen 212 cm.
Vuonna 1952 koripallon NBA-seura Philadelphia Warriors varasi hänet. Hän pelasi viisi kautta NBA:ssa ensin Warriorsissa ja lopuksi St. Louis Hawksissa. Hän oli voittamassa NBA:n mestaruutta kaudella 1955–1956 ja on näin ainoa yleisurheilun olympiavoittaja, jolla on myös NBA:n mestaruus.
Chórepse
Chórepse (, ”Tanssi!”) on Mariánna Zormpán esittämä kappale, joka edusti Kreikkaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 12. 39 pisteellä.
Wexfordin kreivikunta
Wexfordin kreivikunta on Irlannin tasavallan kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa maan kaakkoisosassa. Kreivikunnassa on 149 605 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 353,2 neliökilometriä.
Wexfordin kreivikunnan pääkaupunki ja suurin kaupunki on Wexford, jolta se on saanut nimensä. Eoin Colfer on syntynyt Wexfordissa.
Andrei Tupolev
Andrei Nikolajevitš Tupolev (, 10. marraskuuta 1888 Pustomazovo, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) oli uraauurtava venäläissyntyinen neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri ja -suunnittelija.
Hänen suunnittelemistaan lentokoneista kuuluisimpia ovat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154. Uransa aikana hän suunnitteli 100 lentokonetta, joista 78 sai jonkin ilmailun maailmanennätyksen. Hänet valittiin kunniajäseneksi muun muassa englantilaiseen Royal Aeronautical Societyyn ja American Institute of Aeronautics and Astronauticsiin.
Hän oli Moskovassa toimivan virtausmekaniikan instituutin (TsAGI) johtaja vuodesta 1929 kuolemaansa asti (1972). Tämä suunnittelutoimisto, joka tunnettiin myöhemmin nimellä OAO Tupolev, suunnitteli pääosin pommitus- ja matkustajalentokoneita. Hänen pommikoneistaan kuuluisin lienee Tupolev Tu-95, pitkän matkan strateginen pommikone. Varhaiset Tupolevin suunnittelemat lentokoneet kulkivat hänen nimikirjaimillaan: ANT-numero.
Tupolev toimi professorina Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan. Hänen poikansa Aleksei Tupolev (1925–2001) oli myös menestyksekäs lentokoneinsinööri. Hänen kuuluisin koneensa oli Tupolev Tu-144.
BAP Islay (SS-35)
BAP Islay (runkonumero SS-35) on Perun laivaston vuonna 1974 palvelukseen otettu Islay-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 24. kesäkuuta 1970 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1971. Se laskettiin vesille 11. lokakuuta 1973 ja liitettiin laivastoon 29. elokuuta 1974. Nimensä se sai Perun ja Chilen laivastojen välisen 12. tammikuuta 1838 käydystä Islayn taistelusta.
David Etxebarria
David Etxebarria Alkorta (s. 23. heinäkuuta 1973 Abadiano, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä, kaksinkertainen Ranskan ympäriajon etappivoittaja. Hänen nimensä on yhdistetty Operaatio Puertoon.
Canosa Sannita
Canosa Sannita on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 345 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 441 asukasta.
British Electric Foundation
Ware ja Marsh perustivat British Electric Foundationin vuonna 1980 jätettyään Human Leaguen musiikillisten erimielisyyksien takia.
B.E.F. julkaisi musiikkia omalla nimellään, mutta toimi myös musiikillisena taustavoimana Heaven 17 -yhtyeelle, joka on kokoonpanoltaan yhtä kuin B.E.F. vahvistettuna laulaja Glenn Gregoryllä.
Vuonna 1983 Heaven 17:in suosio oli kasvanut niin suureksi, että Marsh ja Ware keskittyivät siihen kokopäivätoimisesti ja B.E.F. jäi vain Marshin ja Waren tuotannolliseksi tavaramerkiksi levyjen kansiteksteissä.
Heaven 17:in julkaisutahdin hiivuttua B.E.F. julkaisi vuonna 1991 albumin Music of Quality and Distinction Vol. 2, jossa laulajina vierailivat muun muassa Chaka Khan, Tina Turner ja Terence Trent D'Arby.
Samir
Samir on arabialaisperäinen miehen etunimi. Se merkitsee ’henkilöä, joka mielellään keskustelee muiden kanssa illalla tai yöllä’. Lähtömuotona on arabian verbi samara (’jutella ilta- tai yöaikaan’).
Samir on islaminuskoisten suosima etunimi, ja sitä käytetään musliminimenä myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on syyskuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 520 tämännimistä miestä ja lisäksi noin 20–30 naista. Todennäköisesti naisille ei kuitenkaan ole annettu etunimeksi miehennimeä, vaan kyseessä on arabiankieliseen nimeen sisältyvä isännimi eli nasab. Arabiassa Samir-nimeä vastaava naisennimi on Samira.
Ole Kristian Grimnes
Ole Kristian Grimnes (s. 4. tammikuuta 1937 Tromssa) on norjalainen historioitsija. Hän on oppiarvoltaan filosofian tohtori, ja hänestä tuli vuonna 1990 Oslon yliopiston historian professori.
Grimnes on toisen maailmansodan miehitetyn Norjan tutkimuksen johtava auktoriteetti. Hän on julkaissut useita kirjoja kyseisestä aiheesta; näihin kuuluvat Norge i krig -teoksen ensimmäinen osa, Hjemmefrontens ledelse (1974), Overfall (1984) ja Veien inn i krigen (1987). Vuonna 2001 häneltä ilmestyi elämäkertateos Sam Eyde – den grenseløse gründer.
Miért kell, hogy elmenj?
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 12. 39 pisteellä.
Ville Pessi
Ville Pessi (24. maaliskuuta 1902 Kaukola – 6. marraskuuta 1983 Vantaa ) oli suomalainen poliitikko, Suomen kommunistisen puolueen (SKP) pitkäaikainen pääsihteeri (1944–1969) ja kunniapuheenjohtaja (vuodesta 1972).
Karjalassa työläisperheeseen syntynyt Ville Pessi liittyi mukaan poliittiseen toimintaan jo varhain. Hän syntyi aviottomana lapsena Marja (Annamarja) Sipintytär Pessille (s. 1882) Järvenpään kylässä Kaukolan pitäjässä Viipurin läänissä. Toimeentulo oli niukkaa, äidin joutuessa yksinään huolehtimaan perheen ylläpidosta. Kansakoulu tuli sentään käydyksi, mutta sitten olikin lähdettävä vakinaiseen ansiotyöhön. Ensin metsätöihin, sittemmin läkkisepän oppiin, sahatyöläiseksi, lämmittäjäksi ja metallityöläiseksi.
Pessi osallistui työväen järjestötoimintaan ensi kerran liittymällä 1919 Hiitolan Pekonlahden sahalla toimivaan ammattiosastoon. Siitä lähtien aina maanalaiseksi joutumiseensa saakka hän toimi ammatillisessa liikkeessä erilaisissa luottamustehtävissä. Siirryttyään Käkisalmeen hän osallistui Sosialistisen Nuorisoliiton toimintaan. Sen tultua lakkautetuksi hän toimi opintoyhdistyksissä ja niiden keskuselimissä Helsingissä. Samanaikaisesti hän osallistui muidenkin vasemmistojärjestöjen toimintaan sikäli kuin aikaa ja voimia riitti. thumb|315x315px|Ville Pessi [[Itä-Berliinissä vuonna 1963.|alt=|vasen]]
Pessi liittyi kiellettyyn Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP) 1924 muutettuaan Helsinkiin ja mentyään töihin Pasilan konepajalle. Kun Sosialistinen Nuorisoliitto lakkautettiin Pessi toimi vuosina 1925–1927 Suomen kommunistisen nuorisoliiton (SKNL) Uudenmaan piirisihteerinä ennen lähtöään opiskelemaan (1927–1930) Leningradin Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistoon. Suomeen paluun jälkeen odottivat tehtävät SKP:n Vaasan ja Turun piirien sihteerinä (1930–1931).
Vuoden 1935 alussa Pessi jäi kiinni Suomessa. Hän sai Turun hovioikeudessa seitsemän vuoden vankeustuomion. Rangaistusajan päätyttyä 1941 hän oli turvasäilössä Karvian varavankilassa, josta hän vapautui vasta välirauhan tultua 1944. Pessi vietti vankeudessa yhteensä kymmenen vuotta. Vankilassa ja turvasäilössä ollessaan hän teki jatkuvasti puoluetyötä. Kommunistien omien julkaisujen mukaan "hän helposti saavutti toveriensa luottamuksen, mutta myös vastustajiensa vihan, joka 1940 kesällä huipentui yritykseen raivata hänet elävien kirjoista".
Jatkosodan päätyttyä 1944 Pessi valittiin laillistetun SKP:n pääsihteeriksi, jossa tehtävässä hän johti puoluetta seuraavat 25 vuotta. Pääsihteerinä Pessi tunnettiin vaatimattomana ja sovittelukykyisenä johtajana, joka esimerkiksi SKP:n puolueriidan aikana yritti pitää puoluetta koossa. Hän myös ajoi Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) yhteistyötä sosiaalidemokraattien kanssa jo varhain. Pessi toimi mielellään kulissien takana eikä julistanut mielipiteitään kovaan ääneen. Proletaarinen internationalismi merkitsi Pessille ehdotonta uskollisuutta Neuvostoliiton johtavalle roolille maailman kommunistisessa liikkeessä.
Otto Wille Kuusisen eläessä Pessi välitti arvostetun toverin terveiset suomalaisille, ja suhteet itärajan taakse jatkuivat lämpiminä tämän kuolemaan asti. Pessi muun muassa hoiti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) SKP:lle kanavoimaa rahallista tukea vielä pääsihteeriuran loputtuakin. Pessi oli myös Otto Wille Kuusisen säätiön puheenjohtaja.
Pessiä pidettiin luotettavana puolueen työntekijänä. Hän oli luonteeltaan tasainen ja rakentava. Johtaviin asemiin soveltumisen esti hänen epäitsenäisyytensä ja päättämättömyytensä. Pessi valittiin kansanedustajaksi SKDL:n listalta eduskuntavaaleissa 1945 Uudenmaan vaalipiiristä, ja hän pysyi eduskunnassa vuoteen 1966. Pessi valittiin kolmesti (1950, 1956, 1962) presidentin valitsijamieheksi. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1967. Pessin puoliso Sonja Lagerstam teki itsemurhan karkotuksessa Kazakstanissa. Pessi avioitui 1945 Vera Sundvallin kanssa. Pessi on haudattu SKP:n johdon yhteishautaan Malmin hautausmaalle.
Val Verden piirikunta
Val Verden piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 47 586. Piirikunnan hallintokeskus ja väkiluvultaan suurin kunta on Del Rion kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1885.
Simon Pagenaud
Simon Pagenaud (s. 18. toukokuuta, 1984 Poitiers, Ranska) on ranskalainen kilpa-autoilija. Pagenaud kilpailee tällä hetkellä IndyCar Series -sarjassa.
Ura
Kilpailtuaan Karting-sarjoissa Pagenaud aloitti kilpauransa Ranskan Formula Campus -sarjassa vuonna 2001. Hän saavutti siellä neljä voittoa ja kuusi paalupaikkaa sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi. Vuonna 2002 Pagenaud kilpaili Formula Renault West European Cup -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2003 Pagenaud siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan saavuttaen yhden voiton ja kaksi palkintosijaa sijoittuen niin ikään sarjan kolmanneksi. Pagenaud jatkoi Eurocup -sarjassa vuonna 2004 saavuttaen kaksi voittoa, kaksi paalupaikkaa ja sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2005 Pagenaud kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen 30 pistettä sijoittuen loppupisteissä 16:ksi.