cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naps Solar
Naps perustettiin 1982, kun öljy-yhtiö Neste päätti sijoittaa vaihtoehtoisiin energiaratkaisuihin. Myöhemmin Nesteen ja IVO:n yhdistyessä Fortumiksi NAPS eriytettiin omaksi yhtiökseen vuonna 2000 ja näin syntyi Naps Solar Systems. Vuonna 2004 Timo Rosenlöf osti yrityksen Fortumilta. Hänen johdollaan yritys pääsi vuonna 2008 34 miljoonan liikevaihtoon. Yritys sai vuonna 2011 Tekniikan Akatemia Millennium Distinction Awards -tunnustuspalkinnon. Samoihin aikoihin kuitenkin aurinkopaneelien hintojen romahdus puolitti yrityksen liikevaihdon ja yritys toiminnasta tuli tappiollista. Osia yrityksestä lopetettiin tai laitettiin konkurssiin. Aurinkopaneelien markkinoiden toipuminen on auttanut yritystä uuteen alkuun. Vuonna 2016 Taaleri Kiertotalous Ky osti 53% Napsin osakkeista.
Douglas DC-3
Sodan jälkeen DC-3 saavutti suuren suosion lentoyhtiöiden ja eri maiden asevoimien palveluksessa sen alhaisen myyntihinnan, ajankohdan eurooppalaisen lentokoneteollisuuden lamatilan ja yksinkertaisen huollon ansiosta.
Neuvostoliitossa valmistettiin vuosina 1939–1952 lisenssillä 2 000 konetta nimellä Lisunov Li-2.
Suunnittelu
DC-3:n suunnitteli Douglasin pääsuunnittelija Arthur E. Raymond American Airlinesin tilauksesta. DC-3:n esiversion, 14:llä makuupaikalla varustetun Douglas Sleeper Transport -mallin ensilento tapahtui 17. joulukuuta 1935, päivälleen 32 vuotta Wrightin veljesten ensilennon jälkeen. Kone vastasi American Airlines -yhtiön vaatimuksiin, joita se halusi käyttämäänsä DC-2-koneeseen. Mallin todellinen käyttökelpoisuus paljastui, kun vähälle merkitykselle jääneen esiversion makuupaikat korvattiin 21:llä istuimella.
Käyttö Suomessa
pienoiskuva|Suomen ainoa lentokuntoinen DC-3, Santa Monicassa vuonna 1942 valmistunut OH-LCH [[Vaasan lentoasemalla 18. huhtikuuta 2006.]] Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien ylijäämäkoneita hankittiin lukuisiin maihin. Suomessa niitä hankittiin muun muassa Finnairin, Veljekset Karhumäen ja Suomen ilmavoimien käyttöön. Suomen ilmavoimissa DC-3:a käytettiin Kuljetuslentolaivueessa muun muassa laskuvarjojääkärien hyppykoneena. Koneen lempinimi Ilmavoimissa oli ”Dakota”. Ilmavoimien sarjanumerointi aloitettiin DO-4:sta, sillä DO-1, DO-2 ja DO-3 olivat jo aikaisemmin käytössä olleita Douglas DC-2-kuljetuskoneita.
Ensimmäinen DC-3, OH-LCA ”Sotka” saapui Suomeen Hyvinkään lentokentälle 19. lokakuuta 1946 kapteeni Wollmar Laurilan ohjaamana, perämiehenä toimi kapteeni Mainio Raunio. 1950-luvun lopussa koneista poistettiin niihin alun perin kuulunut autopilotti, koska katsottiin, että automaatin käyttö pitkillä lennoilla rappeuttaisi lentäjien ohjaustaidot. Lisäksi alkuperäinen autopilotti piti koneen vaakalennossa, mutta ei korjannut korkeusmuutoksia, joten koneita piti ohjata koko ajan käsin. Samassa yhteydessä DC-3-laivastoon asennettiin lentomittarit myös perämiehen puolelle. Koneen muuhun suunnistusvarustukseen Aeron ja Finnairin kokoonpanossa kuuluivat alun perin peruslennonvalvontamittareiden lisäksi vain kaksi radiokompassia (ADF) ja Lorenz-säteen vastaanotin (SBA) sekä vuoteen 1963 mennessä myös ILS- ja merkkimajakkavastaanotin sekä monisuuntamajakkavastaanotin (VOR). Puheradiolaitteina oli 1950-luvulta alkaen kaksi VHF-radiopuhelinta ja sekä Finnairin että Kar-Airin tilauslentovarustelussa myös lyhytaaltoradiopuhelin. Kone oli muutenkin Aeron aiempaan kalustoon nähden huomattavan kehittynyt: Yhtiön kokoonpanossa oli Pratt & Whitneyn 1200 hevosvoiman moottorit sekä hydraulitoimiset laskusiivekket ja -telineet. DC-3-laivaston myötä siirryttiin myös kohti nykyaikaisempaa ohjaamotyöskentelyä, kun käyttöön otettiin ensimmäistä kertaa tarkastuslistat ja ensi askelia kohti vakioituja ohjaamotyöskentelymenetelmiä. DC-3-laivaston myötä alettiin markkinoinnissa käyttää vuonna 1947 nimeä Finnish Airlines, joka vuonna 1953 lyheni Finnairiksi ja otettiin yhtiön viralliseksi nimeksi vuonna 1968.
Matkustajalentokoneena Dakotat korvautuivat vähitellen Convair Metropolitan 340- ja 440 -koneilla vuodesta 1953 alkaen. Finnairin viimeisen aikataulunmukaisen DC-3-lennon operoi myöhemmin DC-Yhdistys ry:lle siirtynyt OH-LCH 1. huhtikuuta 1967. Ilmavoimat käytti konetta moneen eri tarkoitukseen, kunnes Fokker F.27 korvasi Dakotat 1970-luvun lopussa. Viimeisen sysäyksen tähän antoi Rissalan lento-onnettomuus 1978, jossa kuoli lukuisia liike-elämän merkkimiehiä. Suomen posti on julkaissut 2. kesäkuuta 1988 ja 3. maaliskuuta 2003 DC-3-aiheisen postimerkin.
Suomalaisten DC-3 -koneiden konekohtaiset historiat on lueteltu Ilmailumuseoyhdistyksen Lokki-projektin sivuilla.
Tekniset tiedot
pienoiskuva|DC-3:n ohjaamo. Sotilasversiossa ohjaamon yleisväri on ANA611 Interior Green ja kojetaulun sekä laitteistokoteloiden yleisväri musta.
Party Upstairs
Party Upstairs on suomalaistuneen brittimuusikon Jim Pembroken viides sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1995, sisältäen kaksi Pembroken Jimbo-yhtyeen kappaletta "4 Million Telephones" ja "Midnight At Noon".
Carly Gullickson
Carly Gullickson (s 26. marraskuuta 1986 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA:n maailmanlistan sijalla 123 ja nelinpelissä sijalla 52. Nelinpelissä hän on voittanut kaksi WTA-tason turnausta.
IFF (tiedostomuoto)
Interchange File Format (IFF) on tiedostoformaatti, joka esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1985. Electronic Arts esitti IFF:n helpottamaan tiedon siirtoa eri valmistajien ohjelmien välillä. EA julkaisi dokumentaatiota ja lähdekoodia C-kielellä helpottamaan muodon käyttöönottoa.
Carly Gullickson
Gullickson voitti vuonna 2009 Yhdysvaltain avointen sekanelinpelimestaruuden, parinaan Travis Parrott. Muutenkin Gullickson on menestynyt paremmin nelinpelissä: 18 ITF-turnausvoittoa, 2 WTA-turnausvoittoa, korkein sijoitus 52 ja Grand Slam-turnauksissa päässyt useasti pidemmälle, kuin kaksinpelissä.
IFF (tiedostomuoto)
IFF-tiedostoilla ei ole varsinaista tiedostopäätettä. Useimmat tiedostot joilla on tiedostopääte .iff ovat ILBM-tiedostoja.
Taustaa
Aiemmin tiedostomuotojen ongelmana oli, että ne olivat usein "muistidumppeja" (suoria tallennuksia tietokoneen muistissa olevasta muodosta) ja suunniteltu vain yhtä tiettyä käyttötarvetta varten ilman myöhempää laajennettavuutta. Aiemmat tiedostomuodot eivät myöskään ottaneet huomioon käyttöä muissa ohjelmissa eivätkä ne säilöneet kontekstitietoa eivätkä sisältäneet mahdollisuutta lisätiedoille.
IFF käyttää lohkoille neljän merkin "tunnistetta", joka on valittu Macintoshin käyttämän resurssitunnisteen vaikutuksesta.
Rakenne
IFF-tiedosto koostuu palasista. Jokainen "palanen" alkaa Type ID-koodilla. Macintosh kutsuu Type ID-koodia OSType:ksi ja Windows FourCC:ksi.
"Palasia" voi olla monta eri tyyppiä ja jokaisen palasen alussa on tyyppitunnisteen lisäksi palasen koko.
IFF-tiedostossa on varattu seuraavia "palasia":
Muut IFF:ään perustuvat tiedostomuodot lisäävät tiedostoihin omia palasiaan. IFF:ään pohjautuvissa tiedostoissa voi olla esimerkiksi seuraavia palasia:
Fusée-luokka
Fusée-luokka oli Ranskan laivaston neljän aluksen muodostama tykkiveneluokka.
Fresh Tunes Finland
Fresh Tunes Finland on Helsingissä vuonna 2009 perustettu musiikkitoimisto, joka edustaa useita äänittäviä artisteja, kuten The Megaphone State, Wedding Crashers, One of the Pigeons ja Original Heteroes. Myös levy-yhtiönä toimiva yritys on julkaissut Wiidakko-yhtyeen albumin Wiidakko (2011), Niko & Tapsa -yhtyeen albumin Yhtä (2011), Original Heteroes -yhtyeen albumin Original Heteroes (2011) sekä useita singlejä.
Ed Westfall
Edwin Vernon ”Ed” Westfall (s. 19. syyskuuta 1940) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Westfall pelasi 18 kautta NHL:ssä edustaen Boston Bruinsia ja New York Islandersia. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Pylväskaktukset
Pylväskaktukset (Cereus) on 34 lajia käsittävä kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi viittaa vahakynttilään, mikä kuvaa kaktusten vahamaista ulkonäköä. Aiemmin lähes kaikki pylväsmäiset kaktukset yhdistettiin tähän sukuun.
Levinneisyys
Pylväskaktukset ovat levinneet Etelä-Amerikan itäosiin ja Karibianmeren saarille.
Lajit
Pylväskaktusten suvussa on neljä alasukua (Cereus, Ebneria, Mirabella ja Oblongicarpi) ja seuraavat 34 lajia.
Käyttö
Monia pylväskaktuksia käytetään koristetarkoituksiin ja jopa pensasaitoina. Jotkin ovat tunnettuja myös huonekasveina, kuten perunpylväskaktus (C. hildmannianus) ja sinipylväskaktus (C. jamacaru).
Lauren Albanese
Lauren Albanese (s. 1. lokakuuta 1989 Jacksonville, Florida) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut WTA-listan sijalle 158 kesäkuussa 2009.
Ammattilaisuran Albanese aloitti vuonna 2006. Albanese on voittanut uransa aikana kolme ITF-turnausta kaksinpelissä. Ensimmäinen voitto tuli vuonna 2006 Wichitassa, Kansasissa, toinen vuonna 2010 Poza Ricassa, Meksikossa, ja viimeisin vuonna 2013 Austinissa, Texasissa. Nelinpeliturnauksia ITF-tasolla Albanese on voittanut viisi. Ensimmäinen tuli vuonna 2007 Trivandrumissa, Intiassa, toinen vuonna 2008 El Pasossa, Texasissa, kolmas vuonna 2010 Poza Ricassa, neljäs vuonna 2012 Caracasissa ja viimeisin vuonna 2014 Santiago de Chilessä, Chilessä.
Tiuhti ja Viuhti
Tiuhti ja Viuhti puhuvat merkillisesti, sillä he lisäävät lähes jokaisen sanan loppuun ti-tavun (ruotsinkielisessä alkuteoksessa sla-tavun). "Maailmanloppu tulee!" -sarjakuvassa tämä selitetään sillä, että he puhuvat ulkomaan kieltä. Pääsääntöisesti muut hahmot eivät ymmärrä Tiuhtin ja Viuhtin puhetta, vaikka lukija pystyy ymmärtämään sitä.
Tiuhti ja Viuhti Tove Janssonin tuotannossa
Kirjassa Taikurin hattu Tiuhti ja Viuhti tulevat Muumilaaksoon paetessaan Mörköä. He kantavat mukanaan suurta matkalaukkua, jossa he piilottelevat Mörön himoitsemaa kuningasrubiinia. Tässä kirjassa vain Hemuli osaa puhua heidän kanssaan. Tove Janssonin teoksista Tiuhti ja Viuhti nähdään myöhemmin vielä kuvakirjassa Vaarallinen matka, jossa heidät on kuvattu hieman eri näköisiksi kuin aiemmin.
Tiuhti ja Viuhti perustuvat osin Tove Janssoniin ja Vivica Bandleriin, johon Janssonilla oli lyhyt suhde vuonna 1947. Hahmojen nimet olivat alkujaan salanimiä, joita Jansson oli käyttänyt kirjeissään (Tofslan = Tove, Vifslan = Vivica). Tove Janssonin elämäkerturi Boel Westin on tulkinnut, että Tiuhtin ja Viuhtin salaisuus (matkalaukun kätketty sisältö) kuvaa vertauskuvallisesti Janssonin ja Bandlerin salattua suhdetta.
Tiuhti ja Viuhti muualla
thumb|Tiuhti ja Viuhti [[Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjan jaksossa Matkalaukku]] Muumilaakson tarinoita -sarjassa Tiuhti ja Viuhti esiintyvät jaksoissa ”Pikkuruiset vieraat” (osa 6), ”Matkalaukku” (osa 7), ”Taikurin taika” (osa 8) ja ”Ihana lahja” (osa 72), joista kaikki paitsi viimeinen perustuvat Taikurin hattu -kirjaan. Sarjan suomenkielisessä versiossa Tiuhti ja Viuhti puhuvat normaalisti, mutta ruotsinkielisessä versiossa he puhuvat sla-kieltä. Sarjassa hahmojen suomenkielisinä ääninä ovat Yleisradion dubbauksessa Marja Packalén (Tiuhti) ja Leena Uotila (Viuhti). MTV:n dubbauksessa hahmojen ääninä ovat Ella Pyhältö (Tiuhti) ja Katja Aakkula (Viuhti). Muumilaakso -sarjassa ääninä ovat Anna Puu (Tiuhti) ja Paula Vesala (Viuhti)
Tiuhti ja Viuhti esiintyvät myös tietokonepelissä Muumit ja Taikurin hattu, jossa he puhuvat samoin kuin kirjoissa.
Federmesser-kulttuuri
thumb|left|75px|Federmesser-tyypin keihäänkärki, "kynäveitsi". Federmesser-kulttuuri (Tjongerin kulttuuri) oli pohjoisen Keski-Euroopan viime jääkauden päättymisen aikainen peuranmetsästyskulttuuri 13700-12800 vuotta sitten. Nimi tulee "kynäveitseksi" (saks. Federmesser) kutsutusta soikeasta ja kapeasta piikivikärjestä, joka on yksi kulttuurin tunnusmerkeistä. Federmesser oli nuoremmalla kivikaudella pohjoisessa Keski-Euroopassa Saksan ja Etelä-Tanskan alueilla ulottuen Pohjois-Ranskasta Pohjois-Puolaan. Kulttuuri levisi Tanskaan ja Skåneen 13700 vuotta sitten. Federmesserkulttuuri oli Alleröd-interstadiaalin aikana, jolloin ensin koivu, myöhemmin myös mänty lisääntyivät alueella. Siihen liittyi hirven saapuminen. Myös villihevosta ja jättiläispeuraa tavattiin vielä.
Federmesserkulttuurin löytöjä on tehty Usselosta Belgiasta, Tjongerista Alankomaista sekä Wehlenistä ja Rissenistä Pohjois-Saksasta. Kulttuuri hävisi luultavasti noin 12900 kalenterivuotta sitten tapahtuneen Laacher See-tulivuoren purkautuessa tai ehkä kylmän nuoremman dryaskauden alettua. Federmesserkulttuuri muistutti Englannin Creswellin kulttuuria. Sen jälkeen tuli Ahrensburgin kulttuuri.
Gartner
Gartner on kansainvälinen ICT-alan tutkimus- ja konsultointiyritys, jonka pääkonttori sijaitsee Stamfordissa, Connecticutissa. Nimi GartnerGroup muuttui Gartneriksi vuonna 2001.
Gartner myy maa- tai maanosakohtaisia markkinatietoja ja konsultointipalveluita. Sen julkistamia lukuja seurataan lehdistössä tarkkaan.
Suomessa, Venäjällä, Baltian maissa ja Ukrainassa Gartnerin palveluita edusti vuoden 2014 kesäkuuhun asti suomalainen Market-Visio Oy. Gartner osti Marketvision kesäkuussa 2014.
Kazbek Paranuk
Kazbek Ismailovitš Paranuk (, s. 1948) on venäläinen poliitikko, joka toimi Adygeian tasavallan pääministerinä 2006–2007. Hän on toiminut myös Adygeian toiseksi suurimman kaupungin Adygeiskin pormestarina.
Lipovanit
thumb|Lipovaneja kirkon edustalla seremonian aikana romanianlaisessa [[Slava Cerchezăn kylässä vuonna 2004.]]
Lipovanit tai lippovanit ovat Romanian Dobrudžassa ja Ukrainan Budžakissa asuvia vanhauskoisia ortodokseja, joiden juuret juontuvat Venäjältä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Romaniassa asuu 35 791 lipovania, joista 21 623 Pohjois-Dobrudžassa.
Nimen alkuperä
Nimen uskotaan saaneen alkunsa venäjän kielen sanasta Липа (lipa) ’lehmukset’ tai nimestä Filippovka, joka viittaa Filippuksen päivään. Viimeisimmät tutkimukset kuitenkin osoittavat sen olevan johdos nimestä Filipp Pustosviat (1672–1742) (ilippovcy tai (fi)lippovane.)
Historia
Uskonlahko erkaantui yli 200 vuotta sitten Venäjän ortodoksisesta kirkosta. He asettuivat Prut-joen rannoille Moldovaan ja Tonavan suistoalueelle. Vuonna 1876 lipovanien seurakuntaan liittyi skoptseja, jotka pakenivat vainoja.
Yhdystie 2172
thumb|right|250px|Yhdystien 2172 Paneliassa. Yhdystie 2172 on tie, joka kulkee Euran Saarenmaalta yhdystien 2170 risteyksestä saman kunnan alueella sijaitsevaan Kahalaan yhdystien 2174 risteykseen. Tien pituus on 10 kilometriä.
Saarenmaalta Paneliaan seututien 209 risteykseen tie kulkee nimellä Paneliantie. Tästä eteenpäin lopun matkaa tie kulkee nimellä Asemantie.
Shree Man Gambhira
Shree Man Gambhira (”Kruunatkoon kunnia sinut”), on Nepalin aiempi kansallislaulu, joka samalla oli ylistyslaulu maan hallitsijalle. Laulu otettiin käyttöön 1962. Laulun on säveltänyt Bakhat Bahadur Budhapirthi vuonna 1899 ja sen on sanoittanut Sri Chakra Pani Chalise vuonna 1924. Kevään 2006 mielenosoitusten myötä kuninkaan valta-asemaa vähennettiin ja kansallislaulun tilalle otettiin virallisesti 3. elokuuta 2007 lähtien Sayaun Thunga Phool Ka (”Me nepalilaiset olemme satojen kukkasten seppele”), jonka on kirjoittanut Pradeep Kumar Rai (taiteilijanimi Buakul Mahila) ja säveltänyt Ambar Gurung.
Marketvisio
Marketvisio perustettiin vuonna 1987. Yritys oli vuoteen 2014 asti Antti Keinon ja Tuomas Partasen omistama suomalainen ICT-alaan keskittyvä konsultointi- ja tutkimuspalveluyritys.
Marketvisio toimi Gartnerin edustajana Suomessa vuodesta 1989 alkaen, sekä myöhemmin myös Baltiassa, Venäjällä ja Ukrainassa. Gartner osti yrityksen vuonna 2014, jolloin viralliseksi nimeksi tuli Gartner Finland Oy.
Kärsämäen kirkko
Tyyliltään puukirkko on empiretyylinen, lähes tasavartinen ristikirkko, jonka keskiosassa on pieni torni. Kirkon suunnitteli Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa C. L. Engel vuonna 1828. Kirkko rakennettiin kuitenkin vasta vuonna 1842. Kellotapuli on rakennettu samana vuonna kuin kirkko Ernst Lohrmannin suunnitelmien mukaan. Kirkon rakennustyön rakennusmestarina toimi tunnettu kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski. Kirkon ja kellotapulin välinen silta on ainutlaatuinen. Kirkkoon on tehty kolme suurempaa korjausta vuosina 1938, 1964 ja 1986.
Ensimmäinen kirkko
thumb|right|Paanukirkko Kärsämäen ensimmäinen kirkko oli hirsinen paanuilla katettu suorakirkko. Kirkko oli valmistunut vuonna 1765 ja se purettiin vuonna 1841. Kirkko sijaitsi Kattilakosken partaalla Pyhäjoen rannalla. Vanhasta kirkosta on peräisin uudessakin kirkossa esillä oleva votiivilaiva. Vanhan kirkon rakennuspaikan läheisyyteen on vuonna 2004 valmistunut arkkitehti Anssi Lassilan suunnittelema Paanukirkko, joka modernista ulkoasustaan huolimatta on rakennettu vanhoilla 1700-luvun työmenetelmillä.
Martimojoki (Tornionjoki)
Martimojoki on Tornionjoen vesistössä Tornionjoen sivujoki Suomessa Lapin Torniossa ja Ylitorniossa. Se on yksi Tornionjoen suuria sivujokia, joka saa alkunsa Latvajärvestä, ja joka laskee Tornionjokeen Martimossa. Joki on alajuoksullaan Ylitornion ja Tornion välinen rajajoki.
Pääuoman kulku
Valuma-alueen pääuoma, eli Martimojoki, saa alkunsa Torniossa Latvajärvestä, joka sijaitsee 22 kilometriä joensuusta itäkoilliseen. Joki mutkittelee niin, että sen pituudeksi saadaan 38 kilometriä. Uomaa reunustavat soistuneet metsäalueet, jotka on etenkin yläjuoksulla ojitettu tiehästi. Peltomaa reunustaa jokea vain niukasti sen keskijuoksulla Martimolla ja alajuoksulla Tornionjoenlaaksossa. Martimojärvi on ohitettu kaivetulla uomalla, joka seuraa järven kosteikkoa sen reunaa pitkin.
Joen yläjuoksun osuudella Latvajärveltä Martimon kylään joki mutkittelee meanderoiden kohti länttä. Siihen laskee eteläpuolisten- ja Martiomon kylässä sijaitsevien turvetuotantoalueiden kuivatusvedet. Martimolla joen ylittää Kivilompololta Pukinlehdolle kulkeva tie. Riivijoen yhtymäkohdassa joki kääntyy lounaaseen ja Pirttijoen yhtymäkohdassa se alkaa kääntyä luoteeseen. Tornionjokilaakson Martimolta tuleva tie ylittää joen Pistokoskella. Alempana Jokivuoman jälkeen joki seuraa mutkitellen Ylitornion rajaa kohti länttä. Sahajängällä se kohtaa leveän Luomajoen, jonka jälkeen se kääntyy itsekin suoran etelään ja laskee viiden kilometrin jälkeen Tornionjokeen. Aivan joensuussa joen ylittää sekä valtatie 21 että Tornio-Kolari-rautatie.
Viranomaiset eivät ole seuranneet joen virtaamia. Vapo OY on turvetuotantolupaa varten tehnyt laskennalliset virtaamien selvitykset, jotka ovat ainoat tehdyt virtaamatutkimukset. Niiden mukaan joensuussa olisi keskivirtaama (MQ) kesäisin 3,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) ja talvisin 0,6 m³/s. Laskennalliset keskiylivirtaamat (MHQ) olisivat kesäisin 13,5 m³/s ja talvisin 2,1 m³/s. Martimojoen suulla Tornionjoen keskivirtaama on 381 m³/s ja keskiylivirtaama 2 165 m³/s.
Vedenlaatu ja luontoarvoja
Yläjuoksulla tehdyt sähkökalastustutkimukset kahdella koskialueella tuottivat vuosina 1999, 2003 ja 2009 niukan tuloksen. Saalis sisälsi lähinnä kivisimppua, ahventa ja mutua. Satunnaisena saaliina tuli lisäksi taimenta, haukea, madetta ja särkeä. Koskien tila oli huono, sillä niiden pohjalla oli vesisammaleen joukossa sakkaa ja kivissä kellui rihmamaista viherlevää. Harjusta pyydetään kalastustiedustelun mukaan lähinnä Martimojoen yläjuoksulta ja sen joensuulta.
Maankäyttö
Valuma-alueella harjoitetaan turvetuotantoa. Tuotannossa olevia soita ovat Leväjänkä, Mustamaanvuoma, Takavuoma, Susivuoma, Ristivuoma ja Isokivenjänkä.
Sivujoet ja järvet
Joen valuma-alueen muut suuremmat vesistöt kuvataan tässä yläjuoksulta alajuoksulle päin. Valuma-alueiden pinta-alat on saatu Suomen ympäristökeskuksen VALUE-palvelusta. Yläjuoksun valuma-alue ensimmäiselle sivujoelle Riivijoelle asti käsittää 43,7 km² suurisen alueen. Latvajärven lisäksi valuma-alueella sijaitsevat myös Alinen Kuusijärvi, Keskinen Kuusijärvi ja Ylinen Kuusijärvi. Järvet ovat avosoiden ympäröimiä suojärviä. Seutu on tiheään ojitettua suopohjaista metsämaastoa. Tuotantoalueiden kohdalla Martimon kylässä sijaitsee Martimojärvi, joka on pieni järvi laajalla kosteikolla.
Riivijoki, jonka valuma-alueen pinta-ala on 26,4 km², yhtyy Martimojokeen Martimolehdon kohdalla oikealta. Se virtaa siihen pohjoisesta ja se tuo Ylisen Riivinvuoman eteläpuolelta kosteikolta sen kuivatusvesiä. Kosteikossa sijaitsevat Iso Riivijärvi ja Pikku Riivijärvi. Riivijoen alkupäähän yhtyy koillisesta virtaava Kokkojoki, joka tuo Kummunmaan pohjoispuolen ojitetuilta soilta näiden kuivatusvedet.
Neljä kilometriä edellisestä alaspäin Pirttikoskien välissä Martimonjokeen yhtyy vasemmalta Pirttijoki, jonka valuma-aluetta on 17,0 km². Pirttijoen alajuoksulla siihen yhdistyvät idästä virtaava Laukkujoki ja etelästä virtaava Leväjänkänoja. Laukkujoki alkaa Laukkuvuoman kosteikon luoteispäässä sijaitsevasta Laukkujärvestä, ja siihen on johdettu alajuoksulla sen ympäristöstä kaikki suo-ojat. Leväjänkänoja alkaa turvetuotantoalueelta, mutta siihen johdetaan myös sen ympäristön suo-ojat.
Koijujoki yhtyy Martimojokeen Pistokosken suvannossa ja sen valuma-alueen pinta-alalta on 18,5 km². Koijujoki virtaa suoraan etelästä, jossa sen valuma-alueen etelärajana ovat Palovaara ja Kaakamavaara. Niiden pohjoispuolella sijaitsee Koijuvuoma ja sen sisällä on pieni Koijujärvi, joka on joen alkulähde. Valuma-alueella on runsaasti suo-ojia.
Neljän kilometrin päästä Koijujoesta Martimojoen oikealta puolelta siihen yhtyy pohjoisesta virtaava Keijastenjoki, jonka valuma-alue on 53,5 km². Sen latvajärvi on kartan mukaan mahdollisesti Vähä Kallijärvi. Väystäjälle tulevan tien pohjoispuolella Keijastenjokeen yhtyy oikealta Niipajoki, jonka latvajärvenä on parin kilometrin päässä sijaitseva Niipajärvi. Pienen Pakkasjärven laskuoja Pakkasoja yhtyy Keijastenjokeen aivan sen alajuoksulla.
Udmurtian kansallishymni
Udmurtian kansallishymni on yksi Venäjän federaatioon kuuluvan Udmurtian tasavallan virallisista valtiollisista tunnuksista. Hymnin ovat säveltäneet veljekset German ja Alexander Korepanov. Udmurtinkielisen sanoituksen on tehnyt T. G. Vladikin ja venäjänkielisen sanoituksen puolestaan A. A. Šeptalin.
Martimojoki (Tornionjoki)
Sivujoet ja järvet
Seuraava Heinäjänkäoja on valuma-alueeltaan vain 20,2 km² kokoinen, mutta sen valuma-alueen latvajärviä ovat Ylä-Pahtajärvi, Ala-Pahtajärvi ja Vähä Mustajärvi. Ylimmät järvet sijaitsevat Pietinvaaran ja Pahtavaaran välissä. Samalla valuma-alueella sijaitsee myös Mäntyjärvi.
Udmurtian kansallishymni
Hymni otettiin käyttöön 1994. Hymnin käytöstä säädettiin laki 31. lokakuuta 2002 (N55-P3 ”Laki Udmurtian tasavallan kansallishymnistä”). Laissa on määrätty millaisissa tilaisuuksissa hymni pitää tai voidaan soittaa. Samoin laissa on määrätty missä järjestyksessä Udmurtian hymni soitetaan kunnioittaen Venäjän federaation hymniä tai muiden maiden kansallishymnejä.
Martimojoki (Tornionjoki)
Sivujoet ja järvet
Pitkän Sahakosken alla Martimojokeen yhtyy siihen oikealta puolelta pohjoisesta virtaava Luomajoki, jonka valuma-alueella on sekä peltomaita että suomaata. Sen valmuma-alueen koko on 100,3 km². Luomjoen latvahaara sijaitsee Ehovaaran juurelta, ja pieni Ehojärvi voi kartan mukaan olla joen latvajärvi. Järvestä erkanee kuitenkin pohjoiseen päin toinenkin oja. Muut Ylitornion itäpuoliset vaarat toimivat valuma-alueen pohjoisrajana ja valuma-alueeseen sisältyvät mukaan pieni Lauvinpetunjärvi Pietinvuomalta ja Iso Mustajärvi Kainuunkylän ja Mustajärven kulmakunnan välistä.
Historiaa
Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Tällä matkalla aluetta kartoitettiin ajan oloon hyvinkin tarkkaan ja kartoissa on nimetty paikallisia paikkoja. Martimojoen kohdalla luki 1736 ”Martimo Riv.”, mutta valuma-alueen itäpuolella sijaitsevien suurten järvien nimiä ei ollut merkitty karttaan. Vaikka joen nimi on sama kuin nykyään, ei sen kulkusuuntia oltu kartoitettu tarkasti.
Luettelo Oriveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Oriveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Oriveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Oriveteen on liitetty Eräjärven kunta ja osa Längelmäen kunnasta.
Moses Tanui
Moses Tanui (s. 20. elokuuta 1965 Kenia) on kenialainen entinen kestävyysjuoksija.
Tanui aloitti kilpailemisen maastojuoksussa ja osallistui ensimmäisiin MM-kisoihinsa vuonna 1987 sijoittuen pitkällä matkalla kahdeksanneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli kuudes. Samana vuonna järjestetyissä Soulin olympialaisissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Vuonna 1989 Tanui oli maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla yhdeksäs. Vuonna 1990 hän saavutti ensimmäisen mitalinsa juoksemalla maastojuoksussa MM-hopealle. Lisäksi hän oli toinen Kansainyhteisön kisojen 10 000 metrillä. Hän voitti maastojuoksussa hopeaa myös 1991 Antwerpenin MM-kisoissa. Tokion MM-kisoissa 1991 hän voitti MM-kultaa 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.38,74. Hän oli kahdeksas Barcelonan olympialaisissa 1992 samalla matkalla. Vuonna 1993 hän juoksi maastojuoksun MM-kisoissa neljänneksi sekä voitti Stuttgartin MM-kisoissa hopeaa 10 000 metrillä menetettyään toisen kenkänsä viimeisellä kierroksella ja hävittyään loppusuoran kirikamppailussa Etiopian Haile Gebrselassielle.
Tanui juoksi puolimaratonin maailmanennätyksen huhtikuussa 1993 Milanossa ajalla 59.47. Hän voitti puolimaratonin MM-kultaa vuonna 1995 ja hopeaa vuonna 1997. Tanui voitti myös sadannen Bostonin maratonin vuonna 1996.
Megiddo (albumi)
Megiddo on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin EP.
Kokoonpano
+
Carl Cox
Carl Cox (s. 29. heinäkuuta 1962 Oldham, Englanti) on tunnettu tekno- ja house-DJ. Uransa hän aloitti 1980-luvun puolivälissä hardcore- ja acid house -DJ:nä. Vuonna 1988 hän sai lempinimen "Three Deck Wizard", kun hän aloitti soittamaan kolmella dekillä samaan aikaan. Carl Cox on yksi arvostetuimmista kansainvälisistä DJ:stä, ja hän on soittanut lähes kaikilla arvostetuilla klubeilla ja merkittävissä tapahtumissa.
Täysiverinen
thumb|Täysiveriselle tyypillisen kevytrakenteinen [[arabianhevonen]] thumb|[[Englannintäysiverinen|Englannintäysiverisiä laukkakilpailussa]]
Täysiverinen on hevostyyppi, jota luonnehtii kevyt rakenne ja nopeus sekä pitkään jatkunut muista roduista eriytynyt jalostus. Yleiskielessä sanaa täysiverinen käytetään myös synonyyminä puhdasrotuiselle, mutta hevosihmisten kielenkäytössä sana on vakiintunut tarkoittamaan näitä tiettyjä kuumaverisiä hevosrotuja.
Kaikki täysiveriset ovat ennen kaikkea ratsuja, joita käytetään erilaisissa ratsastuksen lajeissa. Englannintäysiverinen on jalostettu lähes yksinomaan laukkahevoseksi. Myös ahaltekhevosella, arabianhevosella ja angloarabilla kilpaillaan laukkakilpailuissa. Täysiveriset ovat usein herkkiä ja nopeita, myös reaktioissaan, joten ne saattavat vaatia kokemusta niin ratsastajalta kuin käsittelijältäkin.
Täysiverirotujen puhtautta vaalitaan tarkasti. Niitä on käytetty paljon ja käytetään edelleen muiden hevosrotujen, etenkin puoliveristen ratsurotujen ja ponirotujen, jalostuksessa rakenteen keventämiseen ja suorituskyvyn parantamiseen.
Jalostustavoitteena rotupuhtaus
Täysiverihevosrotujen, kuten ahaltekhevosen, arabianhevosen , berberihevosen ja englannintäysiveren , kantakirjat ovat suljettuja, eli kuhunkin kantakirjaan on kelpuutettavissa vain jo tuossa kantakirjassa olevien oriin ja tamman jälkeläinen. Tämä on ainoa, tärkein ja täysiveriroduille yhteinen jalostustavoite; jalostus kantakirjan sisällä on muuten vapaata. Käytännössä hevosia kuitenkin myös arvioidaan, joko niiden suoritusten ja/tai rakenteen perusteella, ja tämä ohjaa jalostusta, kuitenkin kunkin kasvattajan omien mieltymysten, tavoitteiden ja resurssien mukaisesti.
Joillakin roduilla on lisäksi erillisiä vaatimuksia hevosten astutukseen liittyen. Englannintäysiverisillä hyväksytään vain luonnonmukainen astutus. Ahaltekhevosilla ainoa rajoitus on, että alkionsiirrossa myös keinoemon tulee olla kantakirjatamma.
Ahaltekhevosristeytyksillä on oma ristetyskantakirjansa, johon voidaan rekisteröidä vähintään 50 % täyttä (ahaltek)verta oleva hevonen muuten samoin menetelmin (dna-näytteet, jne.) kuin täysiverikantakirjaan. Ahaltekhevosten pääkantakirjaan ei voi kuitenkaan päästä risteytyskantakirjasta, vaikka risteytyksessä olisi kuinka paljon täyttä ahaltekverta. Berberihevosilla puolestaan on oma erillinen risteytyskantakirjansa berberi- ja arabianhevosten risteytyksille, joissa on enintään 75 % arabianhevosverta.
Monissa urheiluhevosrotujen (WBFSH) kantakirjoissa sen sijaan on ns. "esikantakirjoja", joista tietyn sukupolvimäärän jälkeen pääkantakirjaan takaisin risteyttämällä jälkeläinen on hyväksyttävissä takaisin pääkantakirjaan. WBFSH-kantakirjoissa ollaan myös liberaalimpia täysiverihevosen määritelmän suhteen. Esimerkiksi puhtaasti englannintäysiverisistä polveutuva kantakirjaamatonkin hevonen voidaan hyväksyä jalostukseen englannintäysiverisenä, kuten vuonna 2013 suomalaisen Cajus Aminoffin ori Foxattac, joka hyväksyttiin hannoverinhevosjalostukseen ja sitä kautta myös kaikkien niiden WBFSH-kantakirjojen jalostusohjelmaan, jotka hyväksyvät hannover-kantakirjan arvioinnin läpäisseet jalostusoriit. Kullakin WBFSH-kantakirjalla on kuitenkin hyväksytyistä täysiverikantakirjoista polveutumisen lisäksi muitakin hyväksymisvaatimuksia, kuten rakenteen, liikkeiden ja/tai suorituskyvyn suhteen.
Magnya Carta
Magnya Carta on Antic Cafen kolmas albumi, joka julkaistiin Japanissa 29. marraskuuta 2006.
Uruguay olympialaisissa
Uruguay osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Pariisin 1924 kesäolympialaisissa, jonka jalkapalloturnauksessa se voitti ensimmäisen olympiakultamitalinsa. Myös seuraavissa kesäolympialaisissa Amsterdamissa 1928 Uruguay voitti jalkapallossa kultaa, mutta sen jälkeen maan urheilijat eivät ole olympiavoittoon yltäneet. Jalkapallo on näin maan menestyksekkäin laji olympialaisissa. Kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat jalkapalloilijat José Andrade, Pedro Arispe, Pedro Cea, Andrés Mazali, José Nasazzi, Pedro Petrone, Héctor Scarone ja Santos Urdinarán.
Chase the Express
Chase The Express (tunnetaan myös nimellä Covert Ops: Nuclear Dawn) on Sugar and Rocketsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStationille vuonna 2000.
Pelaaminen
Pelattavuus on hyvin samanlainen kuin Resident Evil -pelisarjassa. Pelissä on valmiita kamerakulmia, jotka seuraavat päähahmoa sivusta tämän liikkuessa junan käytävillä. Aseella ampuessa ensin tähdätään yhdestä napista, ja tämän jälkeen ase laukaistaan toisesta napista. Suurin osa pelin ajasta kuluu esineitä keräillessä, puzzleja ratkoessa, vihollisia kukistaessa ja junan käytävillä juoksennellessa. Pelin voi tallentaa junan vessoista löytyvissä tallennuspisteissä, joista löytyy myös säilöntäpiste, jonne voi sulloa tarpeettomia tavaroita säilöön.
Latausruutujen aikana näkyvä teksti ilmoittaa pelaajalle, missä paikassa juna kyseisellä hetkellä liikkuu. Ruudussa vilahtaa valtion ja kaupungin nimi. Kaupunkien ja valtioiden nimet vaihtuvat, kun tasotkin vaihtuvat.
Lt. Jack Morton
Jack Morton on pelin päähahmo, jonka tehtävänä on pelastaa suurlähettiläsperhe ja samalla estää koko maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Billy McGuire
Jackin toveri, joka onnistui selviytymään Jackin kanssa terroristien hyökkäyksestä. Billy on kuitenkin vakavasti loukkaantunut, joten hän tarvitsee Jackin apua. Billylle pitää mm. suorittaa verensiirto, sekä etsiä hänelle luotiliivit.
Mikäli pelaaja ei onnistu verensiirrossa/luotiliivien etsinnässä, Billy kuolee ja pelaaja saa huonon arvosanan pelin lopussa.
Christina Wayborn
Terrorihyökkäyksestä henkiinjäänyt agentti, joka on yksi suurlähettilään suojelijoista. Christina osaa käsitellä aseita, ja pystyy luonteensa ansiosta selviytymään tiukoistakin tilanteista.
Pierre Simon
Ranskan suurlähettiläs, joka välittää omasta perheestään enemmän kuin mistään muusta koko maailmassa. Ikä 53.
Catherine Simon
Suurlähettilään vaimo. Ikä 45.
Jane Simon
Suurlähettilään tytär. Ikä 11.
Philip Mason
Suurlähettilään sihteeri, jolla ei ole täysin puhtaita jauhoja pussissaan. Ikä 39.
Boris Zugoski
Pelin pääpahis, joka on junaan kohdistuneen terrori-iskun takana. Hän pitää ranskan suurlähettiläsperhettä panttivankinaan ja vaatii lunnaiksi 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vapaan pakoreitin Ranskaan. Muussa tapauksessa hän teloittaa suurlähettiläsperheen ja suorittaa ydinhyökkäyksen.
Juoni
Luutnantti Jack Morton on Nato-sotilas, joka joukkoinensa on vartioimassa Blue Harvest -nimistä junaa tämän tehdessä matkaa kohti Ranskaa. Terroristit hyökkäävät ja tuhoavat puolustusjoukot perusteellisesti. Morton jää joukostaan ainoana henkilönä henkiin, ja hänen on yksin pelastettava Ranskan suurlähettiläsperhe terroristien kynsistä sekä pysäytettävä samalla maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Tautiška giesmė
Sanat
Lietuva, Tėvyne mūsų, Tu didvyrių žeme, Iš praeities Tavo sūnūs Te stiprybę semia.
Tegul Tavo vaikai eina Vien takais dorybės, Tegul dirba Tavo naudai Ir žmonių gėrybei.
Tegul saulė Lietuvoj Tamsumas prašalina, Ir šviesa, ir tiesa Mūs žingsnius telydi.
Tegul meilė Lietuvos Dega mūsų širdyse, Vardan tos Lietuvos Vienybė težydi!
Käännös
Liettua, rakas kotimaamme, Arvollisten sankarien maa, Uhkukoot poikasi voimaa ja tarmoa Menneisyydestäsi!
Lapsesi aina ylpeästi Valitkoot hyveen polut; Mikä on sinulle hyväksi ja hyödyksi ihmisille Olkoon heidän työnsä tavoitteena!
Rakkautemme synnyinmaahamme Säilyköön palavana sydämessämme! Tämän maan tähden Me pysymme yhdessä.
Stuart
Stuart on englanninkielinen sukunimi ja miehen etunimi. Se on ranskalaistettu muoto nimestä Stewart. Se voi tarkoittaa myös seuraavia:
Paraguay olympialaisissa
Paraguay osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicon 1968 kesäolympialaisissa. Toistaiseksi ainoan olympiamitalinsa se on saavuttanut Ateenan 2004 kesäolympialaisten miesten jalkapalloturnauksessa.
Tanskan Länsi-Intian riikintaaleri
Tanskan Länsi-Intian riikintaaleri oli Tanskan Länsi-Intian valuutta vuoteen 1849 asti. Se jaettiin 96:een skillingiin. Tanskan Länsi-Intian taaleri korvasi riikintaalerin.
Juha Vainio
Juha Harri ”Junnu” Vainio eli Juha ”Watt” Vainio (10. toukokuuta 1938 Kotka – 29. lokakuuta 1990 Gryon, Sveitsi ) oli suomalainen laulaja-lauluntekijä, iskelmäsanoittaja sekä kansakoulunopettaja. Hän ehti tehdä 2 433 sanoitusta tai sävellystä ja levytti itse 245 laulua, ja häntä pidetäänkin viihdemusiikin monitoimimiehenä ja yhtenä Suomen tuotteliaimmista sanoittajista Reino Helismaan ja Vexi Salmen ohella.
Vainio aloitti uransa 1960-luvun alussa, ja se kesti aina hänen kuolemaansa asti. Hän asui synnyinkaupunkinsa Kotkan lisäksi useita vuosia Helsingissä ja Espoossa. Viimeiset vuotensa Vainio vietti Gryonissa Sveitsissä, missä hän kuoli sydänkohtaukseen lokakuussa 1990. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Vainion itse esittämistä kappaleista tunnetuimpia ovat muun muassa ”Albatrossi”, ”Vanhojapoikia viiksekkäitä”, ”Vanha salakuljettaja Laitinen” ja ”Kotkan poikii ilman siipii”. Hänen sanoittamiaan, mutta muiden esittämiä ovat muun muassa ”Kolmatta linjaa takaisin”, ”Katson autiota hiekkarantaa”, ”Tahdon olla sulle hellä”, ”Rööperiin”, ”Mun sydämeni tänne jää” ja ”Muisto vain jää”.
Lisänimi ”Watt” liittyi Vainion ensimmäisen soololevyn kappaleeseen ”Paras rautalankayhtye” (1964), jonka esittäjäksi ilmoitettiin singlepussissa ”Juha ’Watt’ Vainio ja hänen Sähkötarkastuslaitoksen hyväksymä, sarjaan kytketty orkesterinsa”. Lisänimeä ei koskaan käytetty yksin, vaan aina muodossa Juha Watt Vainio.
Sukutausta ja lapsuus
Juha Vainion vanhemmat olivat Tauno ja Kaarina (o.s. Miettinen) Vainio. Tauno Vainion isän Emil Vainion (s. 1881) alkuperäinen sukunimi oli Alajääski, mutta hän vaihtoi nimensä pian vuosisadan vaihduttua Vainioksi. Tauno Vainion suvussa oli paljon urheilijoita, ja myös Kaarina Vainiolla oli urheilutaustaa. Juhan setä oli urheilija Pauli Vainio. Tauno ja Kaarina menivät kihloihin vuonna 1937. Tauno Vainio toimi Vuoksenniskalla suojeluskunnan aluepäällikkönä, ja hänet tunnettiin periaatteissaan tiukkana miehenä. Kaarina Vainio oli käynyt keskikoulun, ja Tauno Vainio oli valmistunut kauppateknikoksi. thumb|right|200px|Juha Vainio ja hänen äitinsä Kaarina. Juha Harri Vainio syntyi 10. toukokuuta 1938 Kotkassa Tauno ja Kaarina Vainion esikoiseksi. Hänen ensimmäinen lapsuudenkotinsa oli kuitenkin nykyisen Imatran Vuoksenniskalla. Myöhemmin perheeseen syntyi vielä kaksi lasta, Marja (s. 1944) ja Markku (s. 1946).
Pieni Juha oli innokas laulaja, ja naapurit pyysivät häntä usein laulamaan.
Kun talvisota alkoi, Juha oli vielä liian nuori ymmärtääkseen tapahtumia. Isä Tauno joutui lähtemään sotaan reservin kapteenina, ja Juha muutti äitinsä kanssa tämän vanhempien luo Metsolaan, Kotkaan. Aikuisena Vainio muisti sota-ajasta lähinnä ilmahälytykset ja ihmisten hädän. Hän on kertonut pelänneensä enemmän naapurin naisia kuin sotaa, mutta on toisaalta myöntänyt, että sota jätti henkisiä haavoja. Näitä tuntemuksia kuvaa hänen laulunsa ”Eräänlainen sotaveteraani” (albumilla Sellaista elämä on). Juha joutui usein evakkoon äitinsä kanssa, koska Kotka oli satamakaupunki ja sitä pommitettiin usein. He olivat muun muassa äidin serkkujen perheen luona, ja Juha ystävystyi äitinsä serkun Olli Miettisen kanssa, joka oli kuusi vuotta Juhaa vanhempi. Kaarina Vainion ainoa veli Mauno kuoli sodassa.
Juhan perhe muutti vuonna 1945 omakotialueelle Metsolaan. Siellä he asuivat vuoteen 1950 asti, minkä jälkeen he muuttivat Kotkan keskustaan Kotkansaarelle. Vainio vietti omasta mielestään kauneimman lapsuusaikansa Metsolassa. Siellä hän tapasi muun muassa neljä vuotta vanhemman Nestori Miikkulaisen, jonka nimeä hän myöhemmin käytti laulussa ”Vanhojapoikia viiksekkäitä”. Ystäviensä kanssa hän kävi usein Kotkan satamassa. Hän piti merestä paljon läpi elämänsä.
Juhalla todettiin lapsena synnynnäinen sydänvika, jota ei ollut havaittu heti syntymän jälkeen. Hänen huulensa sinersivät, ja hän hengästyi epätavallisen nopeasti. Juha leikattiin vuoden 1949 alussa. Samoihin aikoihin hänen äitinsä oli hoidettavana tuberkuloosin vuoksi, mutta hän parani. Juhaa pidettiin aluksi aikuisten osastolla, kenties leikkauksen vakavuuden takia, mutta myöhemmin hänet siirrettiin lastenosastolle toipumaan. Hän pääsi pian kotiin ja alkoi parantua.
Kouluvuodet
Viisitoistavuotiaana Vainio oli varma, että hänestä tulisi kirjailija. Hän luki jo nuorena runousoppia käsittelevän kirjan, ja myöhemmin hän on sanonut, että sääntöjä oli helppoa rikkoa, kun ne kerran oli oppinut. Hänen kirjoittajanlahjansa tulivat ilmi jo lyseon äidinkielen ainekirjoituksissa. Toisaalta opettajien suhtautuminen oli melko ristiriitaista; eräs opettaja ei antanut kerran arvosanaa ollenkaan, koska hänen mielestään Juhan kirjoittamaa pakinaa ei voinut pitää ollenkaan ainekirjoituksena. Vaikka ainekirjoitus sujui, muu koulunkäynti oli Juhalle pakkopullaa. Hän oli jo lähellä lopettaa koulunkäynnin, mutta rehtori sai puhuttua hänet ympäri. Juha tosin siirtyi Inkeroisten yhteiskouluun, ja pian myös Risto Warjus siirtyi samaan kouluun. Lopulta Vainio menestyi koulussa lähinnä vain laulussa ja urheilussa.
Vuoden 1957 paikkeilla Vainion perhe muutti Kotkansaarelle lähelle satamaa. Seuraavan kerran he muuttivat kuitenkin jo muutaman vuoden kuluttua, sillä kertaa Sibeliuksenpuiston lähelle.
Juha Vainio harrasti urheilua jo lapsena, vaikka hän kärsikin sydänviasta ennen leikkausta. Hän piti paljon jalkapallosta ja koripallosta, joita Kotkassa pelattiin paljon. Hän myös hyppäsi korkeutta yhdessä Tiso Warjuksen kanssa. Leikkauksen jälkeen Juhan peruskunto oli rapistunut, mutta hän sai urheilulla sen paranemaan nopeasti.
Ensikosketus musiikkielämään
thumb|right|300px|Juha Vainio (oikealla) tuuraajan tuuraajana Fennia-ravintolassa vuonna 1957.
Juha Vainio oli kiinnostunut musiikista ja alkoi vähitellen kulkea muusikkopiireissä 1950-luvun puolessavälissä. Jazzmusiikin keskus Kotkassa oli Fennia-ravintola, jossa soittivat myös Vainion äidin serkku Olli Miettinen ja Keijo Laitinen. Vaikka Vainio oli vielä alaikäinen (ikäraja tuolloin oli 21 vuotta), hän onnistui livahtamaan ravintolaan. Hän esitteli muusikoille sanoituksiaan ja pääsi joskus soittamaan pianoa. Olli Miettinen sai lempinimekseen Fennian keisari, ja hänelle järjestettiin mitä ihmeellisimpiä ”keisarillisia” menoja, esimerkiksi hänet kruunattiin vuonna 1958. Kruunauksen teemana oli ”Työtä työttömille, viinaa Miettiselle”. Vainio on kertonut, että hänen ystävänsä muistavat hänen olleen lähes aina rahaton. Hän rupesi juomaan pikku hiljaa yhä enemmän ja kerjäsi ystäviltään ryyppyjä.
Kun Vainion perhe asui loppuvuodesta 1956 Keskuskadulla, naapurissa asui hänen muusikkoystävänsä, kolme vuotta vanhempi Heikki Kauppinen. Vainio tutustui musiikkiharrastuksen kautta myös Erkki Liikaseen, joka soitti rumpuja. Vainiolla ja hänen ystävillään oli kuitenkin erilainen musiikkimaku: muun muassa Olli Miettinen ja Reijo ”Rempo” Tani kuuntelivat jazzia, kun taas Vainio piti iskelmämusiikista. Moni Vainion ystävistä päätyi lopulta hänen lauluihinsa; esimerkiksi ”Vanha salakuljettaja Laitinen” on nimetty Keijo Laitisen mukaan.
Syksyllä 1957 Vainio kävi armeijan kutsunnoissa, kun hän oli seitsemännellä eli lukion toiseksi viimeisellä luokalla. Hän ei kuitenkaan halunnut mennä armeijaan heti ylioppilaskirjoitusten jälkeen vaan halusi saada itselleen ensin kunnon ammatin. Seuraavana keväänä hän pääsi lukion viimeiselle luokalle ja päätti kesälomalla lähteä Pariisiin ystävänsä Pekan kanssa. Vainion piti kirjoittaa vuoden 1959 keväällä ylioppilaaksi, mutta hän sai ruotsista improbaturin ja valmistui vasta syksyllä.
Isäksi, opettajaksi ja sotamieheksi
Fenniassa Juha Vainio tapasi myös tulevan vaimonsa Taina Kaukosen. Seurustelun alkuvaiheissa Juhan sisko Marja Vainio sai toimia viestinviejänä. Kun Taina tuli alkuvuodesta 1960 raskaaksi, Juhan vanhemmat pitivät tulevalle isälle puhuttelun, ja niin Juha ja Taina menivät naimisiin kesällä 1960. Poika syntyi saman vuoden lokakuussa, ja hänen nimekseen tuli Ilkka. Seuraava lapsi Sami syntyi jo vuonna 1961, Kalle 1963 ja Kati 1967. Aluksi nuoripari asui Juhan vanhempien luona, mutta kun Juha pääsi Helsinkiin opiskelemaan, pariskunta muutti sinne. Juha valmistui 1962 kansakoulunopettajaksi.
Juha Vainio opetti aluksi Myllykosken (nyk. Kouvola) Yläpään kansakoulussa yläluokkia. Oppilaat kutsuivat häntä tuttavallisesti Junnuksi. Hänen opetuksensakin oli melko rentoa, ja hän laulatti oppilailla aamuisin aamuvirren sijasta ”Saku Sammakon”. Oppilaat muun muassa söivät ja katselivat jääkiekkoa Vainion luona. Vainio joutui kuitenkin menemään armeijaan alkuvuodesta 1964, ja opettajan työt saivat toistaiseksi jäädä. Vainio oli saanut jonkin verran mainetta sanoituksillaan, joten hänen tehtäväkseen annettiin sanoittaa Karjalan Prikaatin uusi marssilaulu, ja tehtävää varten hän sai armeijasta lomaakin. Vainio pääsi armeijasta 26-vuotiaana syksyllä 1964.
Ura lähtee kunnolla käyntiin
Vainioon vaikuttivat musiikillisesti Tapio Rautavaara, Georg Malmstén ja Henry Theel. Hän halusi nuorena kovasti muusikoksi ja opetteli soittamaan auttavasti, vaikkei hänestä varsinaista muusikkoa tullutkaan. Vainio rupesi tekemään sanoituksia huomattuaan, että ystävien yhtyeet tarvitsivat niitä, ja tekstit toivat hänelle jonkin verran mainetta. Vainio oli ennen kaikkea sanoittaja. Hän ehti tehdä sanat arviolta noin 2 500 julkaistuun kappaleeseen, joista suurimman osan on levyttänyt joku toinen artisti. Vainio on sanoittanut paljon Toivo Kärjen sävellyksiä mutta tehnyt myös käännössanoituksia ulkomaisiin kappaleisiin. Hän kuitenkin luopui jossain vaiheessa käännöstekstien tekemisestä, koska niistä maksettiin vain kertakorvaus eikä rojalteja soittomäärän mukaan.
Kun Spede Pasanen oli aloittamassa uraansa, hän pyysi Vainiota ja tämän soittajakavereita tekemään kanssaan ”Ruljanssiriihi”-ohjelmaa radioon. Yhtye suostui, ja Speden siirryttyä radiosta televisioon soittajat seurasivat mukana. He olivat mukana muun muassa Speden saluunassa ja 50 pienessä minuutissa.
Vainio pääsi Erkki Liikasen avulla tekemään levyjä Finndisc-yhtiölle. Kappale ”Paras rautalankayhtye” valmistui vuonna 1964, ja samaan aikaan Vainio sai lisänimensä Watt, joka oli levyn kannessa. Vainio pääsi sanoittamaan useita kappaleita eri esittäjille, ja hän teki yhteistyötä muun muassa Katri Helenan kanssa. Vuonna 1965 Juha Vainion vanhemmat ja sisarukset muuttivat Helsinkiin. Samoihin aikoihin Vainio muutti perheensä kanssa Espooseen, jossa hän asui lopulta yli 25 vuotta. Vuonna 1966 hän menetti hyvän ystävänsä, kun Olli Miettinen kuoli vain 34-vuotiaana.
Katri Helena oli laulanut Vainion sanoittamat ”Mistä löydän ystävän” ja ”Maanantaitangon” vuonna 1963 eli jo ennen Vainion armeija-aikoja. Armeijan jälkeen Vainio tutustui Sauvo Puhtilaan eli Saukkiin, joka kertoi, että Yleisradio tarvitsisi sanoittajia. Vainio oli tuolloin melko halukas jättämään opettajan tehtävät, ja hän alkoi tehdä yhteistyötä Reino Markkulan kanssa. Markkulan säveltämä ja Vainion sanoittama ”Sä kuulut päivään jokaiseen” annettiin Eino Grönille laulettavaksi, ja siitä tuli hitti.
thumb|left|300px|Juha Vainio, [[Eino Grön ja Olavi Virta vuonna 1965.]]
Vainio työskenteli paljon, sillä hän toimi sanoittajana Fazerilla kuukausipalkalla ja teki samalla omia kappaleita. Hänen suomeksi sanoittamiaan kansainvälisiä hittejä ovat muun muassa Dannyn esittämä ”Piilopaikka” ja The Firstin esittämä ”Meni hermot”, joka nosti yhtyeen suureen suosioon. Vainio kuitenkin myöhästeli sovituista studiosessioista, mikä ärsytti yhtyeitä ja levy-yhtiön johtoa. 30-vuotiaana Vainio teki erään tunnetuimmista käännöstöistään, Fredin esittämän kappaleen ”Kolmatta linjaa takaisin”. Menestys oli myös The Beatlesin kappaleen ”Penny Lane” suomenkielinen versio ”Rööperiin”, jonka levytti Pepe Willbergin johtama Jormas-yhtye.
Tilaustöiden ohella Vainio loi näyttävän soolouran, vaikkei pitänytkään itseään laulajana eikä säveltäjänä vaan ennen kaikkea sanoittajana. Hän kuitenkin sävelsi monia lauluja. Alkuun hän teki yhteistyötä Pertti Metsärinteen yhtyeen kanssa, ja he levyttivät kappaleen ”Hum-Boogie”. Vainion ensimmäisiä omia kappaleita olivat lisäksi ”Jos vain saisin nastahampaan takaisin” vuodelta 1964, ”Suolaa, suolaa, enemmän suolaa” ja ”Juhannustanssit” vuodelta 1965. Vainion ensimmäinen levyjulkaisu oli vuonna 1966 Juha ”Watt” Vainio, jolla nuo kappaleet olivat. Levy ei ollut varsinainen studioalbumi vaan pikemminkin singlekokoelma.
1960-luvun puolenvälin kappaleista suosiota saivat ”Sellanen ol’ Viipuri” ja ”Turistit tuppukylään”. Lisäksi Vainio teki Erik Lindströmin kanssa menestyskappaleen ”Herrat Helsingin”. Kun Finndisc myytiin Scandialle, Vainion ja Lindströmin yhteistyö päättyi. Vainio tutustui pian Jaakko Saloon Saukin kautta, kun Saukki etsi työnsä jatkajaa Scandiassa. Vainio alkoi tehdä yhteistyötä säveltäjä Toivo Kärjen kanssa, kun tämä oli menettänyt hovisanoittajansa Reino Helismaan tammikuussa 1965.