cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dead Kennedys
Dead Kennedys oli yksi tärkeimmistä 1970-luvun loppupuolen ja 1980-luvun yhdysvaltalaisista punk-yhtyeistä. Yhtye perustettiin vuonna 1978 San Franciscossa, Kaliforniassa. Yhtye hajosi vuonna 1986. Kuitenkin vuonna 2001 yhtyeen jäsenet hankkivat uuden laulajan Jello Biafran tilalle ja alkoivat soittaa nimikkeillä ”Dead Kennedys” ja ”DK Kennedys”. Yhtye ei varsinaisesti ole comebackin tehnyt Dead Kennedys, mutta promoottorit silti kutsuvat ja markkinoivat yhtyettä sillä nimellä. Dead Kennedys on saanut lisää mainetta myös vuonna 2005 julkaistussa Tony Hawks American Wasteland -pelissä, jossa soi tunnusmusiikkina ”California Über Alles”. Yhtye hajosi toisen kerran 2008.
The Boston Herald
Lehden omistajana on vuodesta 1994 ollut Patrick J. Purcell. The Boston Herald on suurin itsenäisessä omistuksessa oleva sanomalehti Uuden Englannin alueella.
Nokela
thumb|210px|Veturitie Etu-Nokelassa Nokela on yksi Oulun vanhimmista keskustan ulkopuoleisista kaupunginosista Höyhtyän suuralueella. Se on perustettu VR:n Oulun Nokelan varikon valmistumisen jälkeen, ja alueella on sekä rautatiehenkilökunnan koteja että rintamamiestaloja. Alueella asuu noin 1 000 asukasta. Nimi Nokela on perua samannimisestä maatilasta, joka sijaitsee Mäntylän kaupunginosan eteläpuolella. Nokelassa sijaitsee noin 100 metriä korkea radiomasto.
Kaupunginosa on jaettu kahteen osa-alueeseen. Näistä pohjoisempi on Etu-Nokela ja sen eteläpuolella on Taka-Nokela. Etu-Nokelan rakennuskanta muodostuu matalista kerrostaloista ja omakotitaloista, kun Taka-Nokela on pääosin omakotitaloaluetta. Etu-Nokelan tiennimistö on rautatieaiheinen, Taka-Nokelan teiden nimet on nimetty paikallisten sotamiesten mukaan.
Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Lyötyn teollisuusalueeseen, idässä Höyhtyän kaupunginosaan, etelässä Poikkimaantiehen, sekä lännessä Pohjanmaan rataan ja Oulun tavararatapihaan.
Muskegon Lumberjacks
Joukkueen kotikenttä on L.C. Walker Arena Muskegonissa. Tämä joukkue korvasi aiemmin IHL:ssä pelanneen samannimisen joukkueen joka oli siirtynyt vuosina 2009-2010 Evansvilleen Indianaan. Joukkueen omisti Lou ja Josh Mervis Blue Ox Hockey-yhtiön kautta. Joukkue myytiin kesäkuussa 2013 kolmelle ex-NHL pelaajalle: Chris ja Peter Ferrarolle sekä John Vanbiesbrouck:lle.
Tuomas Kilpi
Tuomas Lauri Kilpi (s. 25. syyskuuta 1967 Helsinki) on espoolainen kirjailija, toimittaja ja suomentaja. Hän on työskennellyt muun muassa lakkautetun Enter-lehden päätoimittajana sekä Tähtivaeltaja-, Kulttuurivihkot- ja MikroBitti-lehdissä. Vuonna 2008 Kilpi valittiin kustannusyhtiö Oy Finn Lectura Ab:n toimitusjohtajaksi, ja vuonna 2018 hän perusti Oppian-kustantamon.
Kilpi on suomentanut muiden muassa Kathy Ackeria, Dennis Cooperia, John O’Brienia ja Alan Duffia.
Sandžak
thumb|Sandžak Sandžak on Serbian ja Montenegron rajamailla sijaitseva historiallis-maantieteellinen alue. Se on entinen Ottomaanien valtakunnan hallintoalue ja saanut nimensä turkkilaisesta lippua merkitsevästä sanasta sancak, joka oli Osmanien valtakunnan aikana yleisesti hallintopiirien nimityksenä. Nykyisin alueella ei ole hallinnollista asemaa.
Sandžakin suurin kaupunki on Serbian puolella sijaitseva Novi Pazar (55 000 as.) ja aluetta kutsutaankin usein alkuperäisen osmanivallan aikaisella nimellä Novi Pazarin sancak. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Pljevlja (23 800 as.) ja Priboj (19 600 as.)
Sandžak on hyvin monikulttuurinen alue. Suurin yksittäinen kansallisuus ovat bosniakit, joiden keskuudessa on esiintynyt myös itsehallintohaluja.
Sandschak von Novi Pazar Sandjak
Gigliola Aragozzini
Gigliola Aragozzini (30. huhtikuuta 1978 Rooma, Italia – 5. heinäkuuta 2001 Rooma, Italia) oli italialainen näyttelijä, joka esiintyi Lauran roolissa elokuvassa Laura non c'è (1998). Hän opiskeli viestintätieteiden tiedekunnassa Rooman Sapienza-yliopistossa. Aragozzini kuoli leukemiaan 23-vuotiaana.
Peter Popoff
Peter Popoff (s. 2. heinäkuuta 1946) on amerikansaksalainen henkilö, joka muistetaan esiintymisestään ”henkiparantajana” omassa televisio-ohjelmassaan 1980-luvulla. Hän sai tuhansia seuraajia.
Paljastuksen jälkeen Popoffin suosio romahti ja hän joutui pian konkurssiin, koska 790 velkojaa nosti syytteen häntä vastaan.
Popoff on myynyt paljastuksen jälkeenkin internetissä ”ihmeitä tekevää vettä”.
Rhynchocyon udzungwensis
Rhynchocyon udzungwensis on Tansanian keskiosissa Ndulundulun metsäylängöllä elävä hyppypäästäinen, joka kuvattiin tieteelle uutena lajina vuonna 2008. Se on hyppypäästäisten heimon lajeista suurikokoisin.
Ulkonäkö
R. udzungwensis on noin 700 gramman painoinen ja häntä mukaan luettuna noin 21 cm pitkä. Se on edestä harmaa ja takaa musta, keskiosa on punaruskea.
Löytyminen
Vuonna 2005 Galen Rathbunin ja Francesco Rovero saivat kamera-ansojen avulla valokuvia tuntemattomasta ja suurikokoisesta hyppypäästäisestä. Seuraavana vuonna he löysivät polkujen varsilta neljä R. udzungwensiksen raatoa, ja tekivät havaintoja metsään pystytettyjen kameroiden avulla. Rathbun ja Rovero nimesivät lajin elinympäristöön kuuluvan Udzungwa-vuoriston mukaan. Laji on ensimmäinen uusi hyppypäästäislaji, joka on kuvattu 102 vuoteen. Hyppypäästäisiä tunnettiin tämän löydön jälkeen kaikkiaan 16 lajia sekä lukuisia alalajeja.
Levinneisyys
Lajista löydettiin kaksi populaatiota Tansanian Udzungwavuoriston Ndulundulun metsäylängöltälä. Itäisten Kaarivuorien alue, johon Udzungwa kuuluu, on biodiversiteetiltään erityisen monimuotoinen ja siellä elää useita uhanalaisia eliöitä.
Luís Fróis
pienoiskuva|Ote Fróisin kirjoituksesta. Luís Fróis (1532 – 8. heinäkuuta 1597) oli portugalilainen lähetyssaarnaaja. Hän syntyi Lissabonissa, ja liittyi jesuiittaveljestöön vuonna 1548.
Vuonna 1563 hän saapui Japaniin lähetystyötä tekemään, ja tapasi Kiotossa shōgun Ashikaga Yoshiterun. Myöhemmin hän ystävystyi Oda Nobunagan kanssa, ja viihtyi tämän vieraana Gifussa kirjoittaessaan kirjoja. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa kirja Japanin historiasta, joka julkaistiin kuitenkin vasta 1900-luvulla.
Tuija Kokkonen
Tuija Kokkonen (s. 1961) on suomalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja ja tutkija. Hänet nimitettiin vuonna 2018 Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun taiteellisen tutkimuksen professoriksi viisivuotiskaudelle.
Henkilöhistoria
Kokkonen on työskennellyt muun muassa Kajaanin kaupunginteatterissa ja dramaturgian opettajana. Hänen ohjaamansa ja yhdessä työryhmän kanssa työstämä kolmiosainen produktio Valuma-alue - muistioita vapaudesta esitettiin Kiasma-teatterissa 1999–2003. Kokkonen on kirjoittanut myös kuunnelmia.
Kokkonen nimitettiin vuonna 2018 Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun taiteellisen tutkimuksen professoriksi viideksi vuodeksi. Hän viisivuotikautensa aloitti 1.8.2018. Hänet Koneen Säätiön hallituksen jäseneksi vuoden 2018 marraskuussa. Hän oli sitä ennen toiminut Saaren kartanon johtokunnassa vuosina 2014—2018.
Saaristomeren kansallispuisto
thumb|[[Jurmon saarta]] Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten kaupungissa ja Kemiönsaaren kunnassa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus.
Saaristomeren kansallispuiston maisemaa hallitsevat laajat saaristot, jotka koostuvat kallioluodoista ja metsäisistä saarista sekä suurista selkävesistä. Puistoon voi tutustua useiden luontopolkujen, Saaristomeren luontokeskus Sinisimpukan ja Saaristokeskus Korpoströmin avulla. Alueella liikutaan omalla veneellä, venematkalla tai saariston yhteysaluksilla.
Kansallispuistoa ympäröi laajempi yhteistoiminta-alue, jonka sisäpuolella sijaitsevat valtion omistamat alueet muodostavat kansallispuiston. Puisto on Unescon vuonna 1994 perustaman Saaristomeren biosfäärialueen ydinosa. Puisto sai vuonna 2007 WWF:n kansainvälisen PAN Parks -sertifikaatin.
Ihminen asuttaa saariston
Varsinais-Suomen saaristo on ollut asuttua myöhäisestä kivikaudesta (noin 2000–1300 eaa.) lähtien. Runsaat luonnonantimet houkuttelivat jääkauden jälkeen kivi- ja pronssikauden ihmisiä asumaan saaristoon. Tuolloin Itämeri oli suolaisempi ja se tarjosi runsaasti turskaa ja muita kaloja, ja myös runsas hyljekanta eli alueella. Ihmiset käyttivät runsasta merilinnustoa ravintonaan, sekä keräsivät munia, poikasia ja untuvia. Karjatalouden ja marginaalisen maanviljelyn edellytykset saattoivat tuolloin olla jopa nykyistä paremmat lämpimän ilmaston takia. Saaristomerellä tapahtuvan maankohoamisen myötä merestä kohosi asumiskelpoisia saaria, joille esihistoriallinen asutus levisi hiljalleen. Maa kohoaa Saaristomerellä 3–4,2 mm vuodessa. Kivi- ja pronssikaudella merenpinta oli nykyistä 20–25 metriä korkeammalla ja ulkosaaristo sijaitsi nykyisten Nauvon, Korppoon ja Houtskarin pääsaarien paikkeilla. Esimerkiksi Dragsfjärdissä sijaitseva Bötesbergetin kivikautinen asuinpaikka vuodelta 6 000 eaa. on nykyään korkealla metsäisellä ylängöllä 55 metriä merenpinnasta, kun tuolloin se oli yksinäinen saari ulapalla.
Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueelta ei ole löydetty kivikautisia asuinpaikkoja, mutta nelisenkymmentä hautarauniota pronssi- ja rautakaudelta (500 eaa.–1150/1300 jaa.) tunnetaan. Saaristosta on kuitenkin löydetty kaksi esihistoriallisen ajan linnaluotoa, jotka voisivat mahdollisesti olla rautakauden aikaisia.
Kalastuksen ja muiden saariston peruselinkeinojen lisäksi saaristolaiset harjoittivat kauppaa, käsitöitä ja merenkulkua jo varhain. Viimeistään tultaessa pronssikaudelle purjehtiminen yleistyi koko Itämerellä. Jo pronssikaudella saaristomerelle levisi samanlaiset elinkeinot, hautaustavat ja metallin käyttö kuin muuallakin Itämeren kulttuuripiirissä.
Tultaessa rautakaudelle (500 eaa.–1150) asutus levisi Saaristomeren kansallispuiston alueelle. Merkkinä tästä yhteistoiminta-alueelta on löydetty useita rautakautisia muinaisjäännöksiä. Siitepölyanalyysillä on osoitettu, että rannikolla on ollut maanviljelyä rautakaudelta lähtien. Yleisimmät muinaisjäännökset sijoittuvat juuri rautakauden lopulta 1800-luvulle asti.
Näyttävimpinä esihistoriallisen ajan muinaisjäännöksinä voidaan pitää hautaraunioita. Ne on rakennettu pronssi- ja rautakaudella latomalla kiviä. Raunioiden koko vaihtelee muutaman metrin läpimitasta kymmenien metrien levyisiin ja parin metrin korkuisiin hautaröykkiöihin. Pronssikauden alkupuolella röykkiöihin haudattiin, mutta myöhemmin siirryttiin polttotuhkaukseen. Joistakin röykkiöistä on löydetty koruja ja aseita, niin kutsuttuja hauta-antimia. Osasta hauta-antimet ovat kadonneet tai niissä ei ole ollut niitä alun perinkään. Kansanomainen nimi hautaraunioille on hiidenkiuas.
Ruotsalaisväestö kansoittaa saariston
Saaristomeren väkiluku alkoi kasvaa tuntuvasti 1200-luvun loppupuoliskolta alkaen, kun ruotsalaisväestöä siirtyi sinne Keski-Ruotsin itäosista Sveanmaalta, eteläisestä Norlannista ja Götanmaalta. Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen nykyisistä kylistä noin puolet oli jo keskiajalla asutettuja.
Saaristomeren asukasluku jatkoi nousuaan 1500-luvun puoliväliin asti, jonka jälkeen se alkoi vähetä nopeasti. Ihmismäärä oli käynyt liian suureksi ja sen aikaisilla menetelmillä ei pystynyt elättämään kaikkia. Olot saaristossa olivat käyneet karuiksi ja myös sodat sekä kulkutaudit vaivasivat yhteisöjä. Isoviha ja rutto varjostivat saaristolaisten elämää 1700-luvun alkupuolella.
Jurmon saarelta löytyvät muinaisjäännökset, niin kutsutut munkinkehät, ruotsiksi munkring, ovat Saaristomeren tutkituimpia muinaisjäännöksiä. Munkinkehät ovat neljä pyöreää kivikehää, joiden arvoitusta on yritetty ratkaista jo 1700-luvulla, jolloin niitä epäiltiin kökarilaisten munkkien rakentamiksi. Tieto saattaa pitää paikkansa, sillä tutkimukset ovat osoittaneet, että keskiajalla fransiskaaniveljiä asui Kökarissa 1300-luvun lopulta 1530-luvulle saakka, jolloin Kustaa Vaasa lakkautti luostarin. Yhden tulkinnan mukaan kehät saattaisivat olla munkkien kalastusmatkojen tilapäisasutuksiin liittyviä tomtning-jäännöksiä.
1800-luvun puolivälissä tekniset uudistukset helpottivat myös ulkosaaristolaisten elämää. Modernit kalastustavat, kuten koukku ja ajoverkot helpottivat kyläläisten työtaakkaa, ja uusia välineitä pystyttiin käyttämään myös kylien ulkopuolella. Alueelle tuli uutta asutusta ja väkiluku kasvoi nopeasti.
1900-luvun alussa ihmisiä muutti saaristosta kaupunkiin toimeentulon perässä. Ensimmäisenä autioituivat kaukaisimmat ja karuimmat torpat. Ulkosaaristo pysyi asutettuna aina 1950-luvulle saakka, jonka jälkeen useimmat tilat autioituvat. Autioitumisen seurauksena karjan, hevosten ja lampaiden laidunnus saarilla loppui, ja entiset pellot, niityt ja kedot metsittyivät ja kasvoivat vähitellen umpeen. Myös vanha rakennuskanta rappeutui. 1970-luvulla kesämökkiläiset ihastuivat Saaristomereen ja uusia asukkaita virtasi taas saaristoon.
Eläimistö
Saaristomeren kansallispuiston eläimistö tunnetaan varsin hyvin säännöllisten laskentojen ja tutkimusten ansiosta. Nisäkäslajeja on tavattu 25, joista yleisimpiä ovat muun muassa metsäpäästäinen, vaivaispäästäinen, metsäjänis, metsämyyrä, peltomyyrä, kettu, supikoira, minkki ja hirvi. Harmaahylje on runsastunut viime vuosina, norppa puolestaan vähentynyt. Kalakanta on runsas ja tavallisimpia lajeja ovat muun muassa silakka, ahven, hauki, särki, lahna, kivinilkka, kampela ja simppu. Myös linnusto on runsas ja kansallispuiston alueella on pesinyt ainakin 132 lintulajia, muun muassa runsaimpina ja näkyvimpinä kyhmyjoutsen, merimetso, sinisorsa, tukkasotka, haahka, pilkkasiipi, telkkä, isokoskelo, tukkakoskelo, meriharakka, karikukko, punajalkaviklo, rantasipi, kalalokki, merilokki, harmaalokki, lapintiira, riskilä, västäräkki, luotokirvinen, niittykirvinen, kivitasku, satakieli, pensaskerttu, hernekerttu ja varis. Vähälukuisempia mutta säännöllisiä pesimälajeja ovat myös muun muassa mustakurkku-uikku, merihanhi, valkoposkihanhi, ristisorsa, harmaasorsa, lapasorsa, merikotka, teeri, tylli, töyhtöhyyppä, lehtokurppa, merikihu, selkälokki, räyskä, kalatiira, ruokki, huuhkaja, kultarinta, kirjokerttu ja korppi. Harvinaisia tai epäsäännöllisiä pesimälajeja ovat muun muassa etelänsuosirri, suokukko, pikkutiira, etelänkiisla, sarvipöllö ja suopöllö. thumb|left|250px|Merikotka on Saaristomeren kansallispuiston tunnuseläin
Minkin poisto
Saaristomeren kansallispuiston alueella 1990-luvulla alkanut minkkien poistaminen eli tappaminen on lisännyt monien lintulajien parimääriä ja parantanut pesimätulosta. Tutkituista 22:sta saaristolintulajista neljäntoista lajin pesimäkanta lisääntyi, eräiden, kuten tukkasotkan, pilkkasiiven ja lapintiiran, kanta runsastui selvästi, kun eräiden toisten vähemmän. Vuonna 2006 alkoi minkkien poisto myös Dragsfjärdin Vänön alueella, ja tulokset osoittavat, että eräiden lintulajien pesimäkannat runsastuivat nopeasti ja paljon.
Kulkuyhteydet
Saaristomeren kansallispuistossa liikutaan yhteysaluksilla tai veneellä. Yhteistoiminta-alueen asutuille saarille on yhteysalusliikenne. Yhteysaluksella pääsee muun muassa Holman, Jurmon ja Berghamnin saariin, joissa on kansallispuiston palveluja. Kemiönsaaren Dragsfjärdin Kasnäsissa sekä Nauvon Prostvikissa ja Pärnäisissa sijaitsevat yhteysalusten lähtöpaikat ovat maanteitse saavutettavissa, ja niihin on linja-autoyhteydet. Sinisimpukan luontokeskukseen ja Saaristokeskus Korpoströmiin pääsee maanteitse linja-autoilla sekä henkilöautolla.
Call of Duty
Call of Duty on ensimmäisen persoonan ammuntapeleihin perustuva pelisarja, jota julkaisee Activision ja kehittävät pääasiassa Infinity Ward, Treyarch ja Sledgehammer Games. Pelisarjassa käsitellään toista ja kolmatta maailmansotaa, kylmää sotaa sekä modernia terrorisminvastaista sotaa. Call of Duty: Black Ops II, Call of Duty: Ghosts, Call of Duty: Advanced Warfare, Call of Duty: Black Ops III, Call of Duty: Infinite Warfare ja Call of Duty: Black Ops IIII sijoittuvat tulevaisuuteen.
Dan Calichman
Dan Calichman (s. 21. helmikuuta 1968 New York) on yhdysvaltalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Calichman debytoi Yhdysvaltain maajoukkueessa 1997. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Oulun Automuseo
Museorakennus muistuttaa muodoltaan A-Fordin autonrengasta ylhäältäpäin katsottuna. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Syväniemi ja se on valmistunut vuonna 1987. Museota ylläpitää Oulun Seudun Mobilistit ry. Museon yhteydessä toimii myös 60 hengen kahvila-lounasravintola.
Sentenced
Sentenced oli suomalainen metallimusiikkia esittänyt yhtye, joka perustettiin vuonna 1989 Muhoksella. Yhtyeen varhainen tuotanto oli musiikilliselta tyyliltään death metalia, mutta kolmannen albuminsa Amok myötä yhtye siirtyi kevyempään ja melodisempaan ilmaisuun. Sentencedin kappaleiden keskeisimpiä teemoja olivat usein mustan huumorin sävyttämänä masennus, itsemurha ja kuolema. Yhtye ehti julkaista uransa aikana kahdeksan studioalbumia, joita on vuoden 2014 tietojen mukaan myyty maailmanlaajuisesti miltei miljoona kappaletta. Sentenced lopetti toimintansa vuoden 2005 syksyllä.
Yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat kitaristi-laulaja Miika Tenkula, kitaristi Sami Lopakka, basisti Lari Kylmänen ja rumpali Vesa Ranta. Tämä kokoonpano äänitti kaksi demoa 1990-luvun alussa, minkä jälkeen Taneli Jarva korvasi Kylmäsen yhtyeen basistina. Sentenced julkaisi ensimmäisen albuminsa Shadows of the Past vuonna 1991. Jarvasta tuli myöhemmin myös yhtyeen laulaja, mutta Jarvan erottua vuonna 1996 Sentenced löysi lopullisen muotonsa laulaja Ville Laihialan ja basisti Sami Kukkohovin liityttyä yhtyeeseen.
Alkuajat
Sentencedin edeltäjä Utmost Deformity sai alkunsa vuonna 1988. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Miika Tenkula (kitara ja laulu), Lari Kylmänen (basso) ja Tuure Heikkilä (rummut). Seuraavana vuonna kitaristi Sami Lopakka liittyi yhtyeeseen ja Vesa Ranta korvasi Tuure Heikkilän. Yhtyeen nimi lyhennettiin muotoon Deformity ja myöhemmin nimeksi vaihdettiin Sentenced. Tällä kokoonpanolla he nauhoittivat kaksi demoa, When Death Join Us... vuonna 1990 ja Rotting Ways to Misery vuonna 1991. Ensimmäisen demon perusteella he saivat levytyssopimuksen ranskalaisen Thrash Recordsin kanssa. Sentenced soitti ensimmäisen keikkansa vuonna 1991 Ylikiimingissä.
Shadows of the Past
Vuonna 1991 basisti Taneli Jarva liittyi yhtyeeseen korvaten Lari Kylmäsen juuri ennen debyyttialbumi Shadows of the Pastin äänitysten alkamista. Tuohon aikaan yhtyeen musiikkityyli oli tyypillistä skandinaavista death metalia. Debyyttialbumin äänitysten aikaan yhtyeen jäsenet olivat iältään 15–18-vuotiaita. Keväällä 1992 yhtye nauhoitti kolme uutta kappaletta levy-yhtiöille lähetettävää Journey to Pohjola -promonauhaa varten. Lopputuloksena he saivat levytyssopimuksen juuri toimintaansa aloittelleen suomalaisen Spinefarm Recordsin kanssa.
North from Here
Toinen albumi North from Here julkaistiin keväällä 1993, ja se esitteli uudistuneen Sentencedin. Albumi oli erittäin tekninen, folk-vaikutteisempi ja huokui pohjoista aggressiivisuutta. Yhtyeen jäsenten soittotaidot olivat kehittyneet huomattavasti ja musiikki oli omaleimaista. Laulajan tehtävät oli siirretty basisti Taneli Jarvan vastuulle. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin minialbumi The Trooper, jonka nimikappale on cover-versio Iron Maidenin vuonna 1983 levyttämästä kappaleesta. North from Here herätti myös saksalaisen Century Media Recordsin mielenkiinnon Spinefarmin toimitusjohtajan Riku Pääkkösen soitettua albumia yhtiön edustajille. Century Media piti yhtyeestä siinä määrin, että se julkaisi albumin maailmanlaajuisesti vuoden 1993 lopulla, ja vuonna 1994 yhtye teki pitkäaikaisen levytyssopimuksen yhtiön kanssa.
Amok
Vuonna 1995 Sentenced teki läpimurtonsa Amok-albumilla. Verrattuna aikaisempiin albumeihin musiikki oli hitaampaa, melodisempaa ja Jarvan laulutyöskentely oli kehittynyt huomattavasti. Myös levytyssopimus Century Median kanssa osoitti arvonsa. Albumin julkaisua seurasi kaksi pitkää Euroopan-kiertuetta ruotsalaisen Tiamatin ja sveitsiläisen Samaelin kanssa ja kappaleesta ”Nepenthe” tehtiin musiikkivideo. Syksyllä 1995 julkaistiin minialbumi Love & Death, joka musiikillisesti jatkoi Amokin linjaa. Alkuvuodesta 1996 yhtye konsertoi Saksassa englantilaisen Bolt Throwerin kanssa. Juuri kun Sentenced oli saamassa jalansijaa melodisen death metalin markkinoilla, Taneli Jarva yllätti kuuntelijat eroamalla yhtyeestä henkilökohtaisten syiden vuoksi kesällä 1996. Muutamaa vuotta myöhemmin hän perusti uuden yhtyeen, The Black Leaguen.
Down
Jarva korvattiin puhtaampiäänisellä laulajalla Ville Laihialalla vuonna 1996 vain kolme viikkoa ennen yhtyeen siirtymistä Saksan Hageniin Woodhouse-studiolle nauhoittamaan neljättä albumiaan Down tuottaja Waldemar Sorychtan kanssa. Koska yhtyeessä ei ollut basistia Downin nauhoitusten aikaan, soolokitaristi Miika Tenkula soitti bassoraidat albumille. Musiikki muuttui entisestä melodisemmaksi, ja uusi laulaja toi uusia mahdollisuuksia yhtyeen tyylin kehittämiseen. Down sai paljon positiivista palautetta alan lehdistöltä, ja saksalaiset Rock Hard ja Metal Hammer valitsivat sen kuukauden levyksi. Myös basisti Sami Kukkohovi liittyi yhtyeeseen näihin aikoihin, mutta aluksi vain sessiojäseneksi konsertteja varten. Keväällä 1997 hänestä tehtiin yhtyeen vakituinen jäsen. Joulukuussa 1996 yhtye kiersi Depressive Agen, Lacrimosan, The Gatheringin ja Dreams of Sanityn ohella Saksaa osana Dark Winter Nights -festivaalikiertuetta. Maaliskuussa 1997 vuorossa oli Out of the Dark -festivaalikiertue Keski-Euroopassa My Dying Briden, Therionin, Orphanagen ja Darkin kanssa, ja toukokuussa yhtye soitti ensimmäistä kertaa Alankomaiden suurella Dynamo-festivaalilla. Myöhemmin vuonna 1997 Century Media julkaisi Out of the Dark -kokoelmalevyn, joka sisälsi muiden muassa liveversiot Sentencedin kappaleista ”Bleed” ja ”Dance on the Graves (Lil' Siztah)”.
Frozen
Sentencedin viides albumi Frozen (1998) nauhoitettiin jälleen Sorychtan tuottamana Woodhouse-studiolla, ja se jatkoi pitkälti siitä, mihin Down jäi, mutta tällä kertaa kappaleissa oli enemmän syvyyttä. Laihiala ja Kukkohovi olivat jo ehtineet asettua yhtyeeseen ja täten pystyivät ottamaan osaa kappaleiden sävellys- ja sovitustyöhön. Myöhemmin vuonna 1998 Frozenista julkaistiin rajoitettu erikoispainos kultaisilla kansilla, muokatulla kappalejärjestyksellä ja neljällä cover-kappaleella varustettuna.
Crimson ja The Cold White Light
Seuraava Sentenced-albumi oli vuoden 2000 Crimson. Kuten myös singlenä julkaistu ”Killing Me, Killing You” osoitti, yhtyeen soundi oli ottanut askeleen kevyempään suuntaan. Crimson toi mukanaan myös yhtyeen ensimmäisen albumilistan ykkössijan kotimaassaan. Kaksi vuotta myöhemmin julkaistu The Cold White Light toi yhtyeen esille entistä luovempana. Sanoituksiltaan levy oli pääosin tuttua Sentenced-linjaa, ja aiheet pyörivät menetetyn rakkauden, itsemurhan ja masennuksen ympärillä. Myös The Cold White Light sijoittui albumilistan ensimmäiseksi ja myi kultaa pian julkaisunsa jälkeen. Albumilta julkaistiin single kappaleesta "No One There" b-puolenaan "Blood & Tears". "No One There"-kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo. Syyskuussa 2002 yhtye kiersi Yhdysvaltoja Dark Tranquillityn, In Flamesin ja Killswitch Engagen kanssa, ja lokakuussa Eurooppaa Lacuna Coilin kanssa. Euroopan-kiertueella yhtyeen mukana soitti koskettimia The RMS -yhtyeen Antti Pikkarainen.
Vuonna 2003 Sentenced teki ainoan suomenkielisen kappaleensa, ”Routasydän”, jääkiekkoseura Oulun Kärppien kannatuslauluksi. Kappaleen sanoitukset herättivät paljon kohua: tietyt tahot liittivät toisen säkeistön ensimmäinen rivin ”Sisu, veri ja kunnia” kansallissosialismiin, sillä Hitler-Jugend-järjestö oli käyttänyt sanaparia ”Veri ja kunnia” mottonaan. Yhtye kiisti syytökset, mutta asiasta nousseen kohun vuoksi seurajohto päätti asettaa kappaleen esityskieltoon Kärppien otteluissa. Yhtye kuitenkin esitti kappaleen 30 000 -päisen yleisön edessä Kärppien kultajuhlissa huhtikuussa 2004. Nyttemmin Routasydän-biisin irrotettu osa on otettu käyttöön Kärppien maalilauluksi joukkueen otteluissa. Sentencedin myöhemmin singlenäkin julkaisema kappale ”Ever-Frost” on sanoitustensa puolesta omistettu kohun aiheuttajille.
The Funeral Album, lopettaminen
Alkuvuodesta 2005 Sentenced ilmoitti tulevan The Funeral Albumiksi nimetyn albumin olevan sen uran viimeinen. Yhtye soitti kesän ja syksyn aikana joukon jäähyväiskonsertteja Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Sentencedin hautajaisia vietettiin 1. lokakuuta 2005 jäsenten kotikaupungin loppuunmyydyssä Oulun Club Teatrialla. Myös Taneli Jarva esiintyi yhtyeen kanssa konsertissa raskaampien kappaleiden yhteydessä. Yhtyeen viimeisestä konsertista kuvattiin konserttielokuva Buried Alive, joka sai ensi-iltansa Oulun musiikkivideofestivaaleilla 9. syyskuuta 2006 ja julkaistiin DVD:llä 22. marraskuuta 2006. DVD rikkoi sittemmin platinarajan myynnissä.
Sentencedin jälkeen
Sentencedin jäsenet ovat jatkaneet musiikillista uraansa muissa kokoonpanoissa. Ville Laihiala on laulanut ja soittanut kitaraa Poisonblackissa ja S-Toolissa, sekä vuonna 2022 debyyttilevyn julkaiseessa kokoonpanossa Ville Laihiala ja Saattajat. Ensin mainittu perustettiin jo Sentencedin aikana ja julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 2003. Sami Lopakka ja Sami Kukkohovi soittavat kitaraa Kypckissa, jonka esikoisalbumi ilmestyi keväällä 2008. Lopakka, joka on koulutukseltaan suomen kielen maisteri, on aloittanut myös kirjallisen uran, ja hänen omista kiertuekokemuksista ammentava esikoisromaaninsa Marras ilmestyi tammikuussa 2014. Lopakan toinen kirja, Loka, julkaistiin vuonna 2019. Hän työskentelee nykyään korkeakoulutettujen työllistämistä edistävässä Momentum-hankkeeessa Oulun yliopistolla. Pääasiallinen säveltäjä Miika Tenkula vetäytyi julkisuudesta yhtyeen lopettamisen jälkeen ja kuoli kotonaan Muhoksella perinnöllisen sydänvian aiheuttamaan äkilliseen sydänkohtaukseen 18. helmikuuta 2009. Tenkula ja Vesa Ranta olivat suunnitelleet uuden yhtyeen perustamista. Ranta soitti sittemmin The Man-Eating Tree -yhtyeessä. , ja vuonna 2021 hän liittyi The Abbey-yhtyeeseen. Vesa Rannalla on myös Kaira Films-videotuotantoyhtiö, joka tekee niin musiikkivideoita, kuin tuotantoja yrityksillekin.
Joulukuussa 2014 ilmestyi toimittaja Matti Riekin yhtyeestä kirjoittama kirja Täältä pohjoiseen: Sentencedin tarina. Valokuvausta jo Sentencedin aikana opiskellut ja myöhemmin ammattikuvaajaksi ryhtynyt Vesa Ranta julkaisi valokuvakirjan Agony Walk – On the Road with Sentenced syyskuussa 2019. Kirjan kuvamateriaali on suurimmaksi osaksi vuosilta 1997–2002.
Lipposen Levy ja Kasetti julkaisi 27. toukokuuta 2022 ”The Urn – Complete Studio Recordings” -nimisen vinyyliboksin, joka sisältää albumit ”Shadows of the Past”, ”North From Here”, ”Amok”, ”Down”, ”Crimson”, ”The Cold White Light”, ”Frozen”, ”The Funeral Album”, sekä ep:t ”The Trooper” ja ”Love & Death” sekä harvinaisuuskokoelman ”Dead Leaves”.
Meksikon Grand Prix 1963
Meksikon Grand Prix 1963 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. lokakuuta 1963 Autódromo Hermanos Rodríguez -radalla. Kyseessä oli ensimmäinen Meksikon Grand Prix, ja sen voitti Jim Clark. Voitto oli Clarkille jo kauden kuudes.
Suunnittelupokeri
Suunnittelupokeri on ryhmässä tehtäviin arvioihin perustuva menetelmä työmäärä-arvioiden tekoon ohjelmistokehityksessä. Sitä käytetään erityisesti ketterässä ohjelmistokehityksessä.
Käytännöt
Suunnittelupokeriin tarvitaan korttipakka ja lista asioista, joiden työmäärä arvioidaan. Korttipakka on erityisesti suunnittelupokeriin kehitetty ja sisältää monesti seuraavat kortit: 0, ½, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 20, 40, 100, ? sekä kahvikuppi. Luvut ovat arvioita työmäärästä, ? kertoo epävarmuudesta ja kahvikuppi halusta pitää tauko. Arvioiden yksikkö voi vaihdella, luvut voivat olla esimerkiksi tunteja tai päiviä.
Arviointipalaverin kulku voi olla esimerkiksi seuraava:
Korttien numerointi on tarkempaa pienissä luvuissa, koska lyhyiden tehtävien arviointi koetaan helpommaksi.
Hyödyt
Tutkimuksen mukaan suunnittelupokeri on vain hieman useiden henkilöiden arvioiden keskiarvoa tarkempi työkalu. Hyötynä nämä tutkijat esittävät tehtävien paremman suunnittelun, kun arviota tehdessä on kuultu koko ryhmää, jossa on eri asioihin erikoistuneita asiantuntijoita.
USA Hockey National Team Development Program
USA Hockey National Team Development Program eli USNTDP on USA Hockey -organisaation alainen hanke. Hanke aloitettiin vuonna 1996, jotta Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden sekä alle 17-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueet saisivat mahdollisimman paljon harjoittelua. USNTDP:n kotipaikaksi valittiin Ann Arbor Michiganista. USNTDP pelaa myös yliopistourheilua NCAA:ssa pelaavia seuroja vastaan. USNTDP pelasi aikaisemmin myös North American Hockey Leaguessa, mutta vuonna 2009 USNTDP:n tärkeimmäksi sarjaksi vakiintui USHL.
Kristineberg (Tukholma)
thumb|right|[[Essingeledeniä rakennetaan Kristinebergin halki. Valokuva on vuodelta 1968.]] Kristineberg (lempinimeltään Krillan) on Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa Kungsholmenin kaupunginosa-alueella, Tukholman keskustassa. Se sijaitsee Kungsholmenin saaren luoteisosassa rajoittuen idässä Stadshageniin, lännessä Tranebergiin, etelässä Fredhälliin ja kaakossa Mariebergiin sekä Solnan Huvudstaan. Vuonna 2004 siellä asui 5 365 ihmistä, ja se on maa-alaltaan 0,63 km² suuruinen.
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Jungle Fury jaksoista
Luettelo 16. Power Rangers -tuotantokauden Power Rangers Jungle Furyn jaksoista.
Nick Kypreos
thumb|Nick Kypreos Nick Kypreos (s. 4. kesäkuuta 1966, Toronto, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssä 8 kautta. Urallaan hän edusti Hartford Whalersia, Washington Capitalsia, New York Rangersia ja Toronto Maple Leafsia. Hänen vanhempansa ovat George Nicholas ja Theodora Kypreos, jotka ovat kumpikin kotoisin Kreikan Spártista.
Pelaajaura
Kypreosin ura päättyi vakavaan aivotärähdykseen, jonka hän sai tapellessaan harjoitusottelussa New York Rangersin pelaajan Ryan VandenBusschen kanssa syyskuussa 1997. Uransa jälkeen hän on toiminut jääkiekkoasiantuntijana Rogers Sportsnet -sivustolla. Kypreos toimii myös apujuontajana Bill Bergin kanssa suositussa Hockey Central -radio-ohjelmassa, jota isännöi Darren Millard.
Nathan Mayer Rothschild
thumb|Nathan Mayer Rothschild. Nathan Mayer Rothschild (16. syyskuuta 1777, Frankfurt am Main, Saksa - 28. heinäkuuta 1836, Frankfurt am Main ) oli juutalaistaustainen Lontoossa vaikuttanut pankkiiri, Rothschildin pankkiirisuvun menestynein jäsen, ja yksi 1800-luvun alun vaikutusvaltaisimmista ja rikkaimmista miehistä.
Rothschild lähti vuonna 1798 Frankfurtista laajentamaan suvun liiketoimintaa Englantiin. Aluksi hän kauppasi tekstiilejä Manchesterssa ja perusti muutamaa vuotta myöhemmin investointipankki N M Rothschildin Lontooseen.
Lontoosta käsin vuosina 1813−1815 Nathan Rothschild toimi keskeisenä brittien sotaponnistelujen rahoittajana Napoleonin sodissa. Hän järjesti jalometalliharkkoja Wellingtonin herttuan armeijalle sekä brittien taloudelliset avustukset mannermaan liittolaisille. Yksinomaan vuonna 1815 Rothschildit käyttivät brittien Euroopan-liittolaisten lainoittamiseen 9,8 miljoonaa puntaa, joka nykyrahassa olisi 566 miljoonaa puntaa nykyajan jälleenmyyntihinnalla tai keskiansioihin suhteutettuna 6,58 miljardia puntaa.
Rothschildien tuottavin liiketoimi toteutettiin sen jälkeen, kun brittien voitto oli ilmoitettu julkisuudessa. Nathan Rothschild laskeskeli, että rauhan myötä tapahtuva hallituksen velanoton vähentäminen aiheuttaisi valtion joukkovelkakirjojen nopean nousun kahden vuoden stabiliteetin jälkeen, mikä viimeistelisi sodanjälkeisen talouden uudelleenjärjestelyn. Nathan Rothschild toteutti tämän jälkeen yhden taloushistorian rohkeimmista liikkeistä ja osti välittömästi valtion joukkovelkakirjoja, joita pidettiin silloin kalliina, odotti kaksi vuotta ja myi ne hintapiikin aikana vuonna 1817 saaden niistä 40% voiton. Kun otetaan huomioon, mikä oli Rothschildien suvun sijoitusvolyymi, summa oli valtava.
Vuonna 1818 Rothschild järjesti 5 miljoonan punnan lainan Preussin hallitukselle. Keskeisin osa hänen liiketoimiaan oli joukkovelkakirjojen liikkeelle laskeminen. Lopulta hänellä oli niin paljon valtaa, että vuosina 1825–1826 Rothschild onnistui rahoituksellaan pelastamaan Englannin pankin likvideettikriisiltä.
Gfot
pienoiskuva|Kaksi Gfot-vaunua Kolarissa. Gfot on VR:n omistama kattamaton autovaunutyyppi. Vaunuun mahtuu kymmenen autoa, joista viisi alatasolle ja viisi ylätasolle. Vaunussa on myös mahdollista käyttää auton lohkolämmitintä (vain talviaikana).
Kuljetettavat ajoneuvot
Vaunuun saa lastattua seuraavia ajoneuvoja: henkilöautot, tila-autot, maasturit, pakettiautot, auto + matkailuvaunu / perävaunu / traileri -yhdistelmät.
Kuljetettavien ajoneuvojen maksimimitat
Pituus maks. 5,05 m mahdollisine vetokoukkuineen, leveys maks. 2,20 m, kokonaiskuljetuspaino maks. 2 500 kg, kuitenkin niin, että akseli- ja telipaino on alle 1 400 kg.
Paikkojen mitat tasoittain
Vaunussa on 4 erikorkuista ajoneuvopaikkaa, jotka on jaettu kerroksittain seuraavasti:
Alatason paikat
Kuormauskorkeus 165 cm.
Ylätason paikat
Kuormauskorkeus 205 cm (kaksi paikkaa), 230 cm (kaksi paikkaa) ja 260 cm (yksi paikka). Ylätasoa ei ole katettu.
Perävaunut
Vaunussa voi kuljettaa myös perävaunuja. Tavarankuljetusperävaunun enimmäismitat ovat: paino 1 400 kg, pituus 5,00 m, leveys 2,20 m, korkeus 1,65 m.
Nesteytetty maakaasu
pienoiskuva|LNG-tankkeri LNG Rivers [[Brest (Ranska)|Brestin satamassa.]] Nesteytetty maakaasu (LNG, ) on nesteolomuodossa olevaa maakaasua, jota voidaan kuljettaa LNG-säiliöaluksilla pitkiäkin matkoja. Normaalissa ilmanpaineessa maakaasu pysyy nesteenä, jos sen lämpötila on alle −163 °C. Tämän vuoksi sen kuljettamiseen tarvitaan erikoisrakenteinen, hyvin lämpöeristetty säiliöalus. Nesteyttämisellä maakaasu tiivistyy 600-kertaisesti, joten tämä mahdollistaa maakaasun toimitukset siirtoputkia ja pumppuasemia rakentamatta. Tämä ominaisuus tekee nesteytetystä maakaasusta vapaammin kaupattavan, öljyn kaltaisen energiahyödykkeen.
Nesteytettyä maakaasua saadaan jäähdyttämällä maakaasu −160 celsiusasteen lämpötilaan, jolloin se saadaan nestemäiseen olomuotoon. Yksi tonni LNG:tä vastaa 1 370 m³ maakaasua. Nesteytettyä maakaasua voidaan kuljettaa putkiverkoston ulkopuolella laiva- tai rekkakuljetuksina. Käyttökohteissa LNG höyrystetään kaasuksi. LNG on metaania, jonka oktaaniluku on 130 ja lämpöarvo 13,7 MWh/tn (vrt. raskas polttoöljy 11,4 MWh/tn).
Aineen tekniset ominaisuudet
Höyrystetyn/kaasumaisen LNG:n syttymis- ja räjähtämisominaisuudet vastaavat metaanin ominaisuuksia.
Nesteytetty maakaasu Suomessa
Gasum Oy:llä on Porvoon Kilpilahden teollisuusalueella oma nesteytetyn maakaasun tuotantolaitos, joka valmistui kesäkuussa 2010. Tuotantolaitos tuottaa lähes 20 000 tonnia nesteytettyä maakaasua vuodessa. Gasumilla on laitoksen yhteydessä noin 2 000 kuutiometrin tuotevarasto.
Kehityshankkeita Suomessa
Lisäksi Gasum suunnittelee Finngulf LNG -hankkeessa suuren LNG-tuontiterminaalin rakentamista Etelä-Suomeen, joko Inkoon Joddböleen tai Porvoon Tolkkisiin. Terminaalissa LNG höyrystetään kaasuksi ja syötetään maakaasuverkostoon. LNG:tä voidaan myös toimittaa terminaalista nestemäisessä muodossa proomuilla tai säiliöautoilla uusiin käyttökohteisiin, kuten laivojen polttoaineeksi tai teollisuuden käyttöön. Terminaalin yhteyteen tulisi LNG:n varastosäiliö. Terminaalin sijoituspaikka ja kokoluokka riippuvat kaasuyhteydestä Baltiaan ja mahdollisesti myönnettävästä EU-tuesta.
Yhteistyösopimuksia
Wärtsilä ja Shell ovat tehneet yhteistyösopimuksen elokuussa 2011 vauhdittaakseen nesteytetyn maakaasun (LNG) käyttöä laivaliikenteen polttoaineena. Shell aikoo valmistaa Wärtsilän ja muiden asiakkaiden käyttöön LNG:tä. Yhteistyösopimus on kohdennettu Yhdysvaltoihin ja myöhemmässä vaiheessa tulee kattamaan laajemman maantieteellisen alueen.
Valtion myöntämät tuet
Työ- ja elinkeinoministeriö päätti tukea kolmen LNG-terminaalin rakentamista yhteensä 65,2 miljoonalla eurolla.
Christoph Martin Wieland
Christoph Martin Wieland (5. syyskuuta 1733 Oberholzheim, Biberach, Württemberg – 20. tammikuuta 1813 Weimar) oli saksalainen runoilija ja kirjailija.
thumb|upright|Geschichte der Abderiten (1887) Wieland syntyi Oberholzheimissa. Hänen isänsä oli paikkakunnalla pappina. Hän antoi pojalleen ankaran uskonnollisen kasvatuksen. Goethen mielestä Wieland edusti kääntäjänä (Shakespeare, Horatius) keskitietä sen aikaisten kirjailijoiden periaatteiden välillä. Kesällä 1750 Wieland rakastui serkkuunsa Sophie Gutermaniin, joka innoitti häntä kirjoittamaan teoksen Die Natur der Dinge (1752) sekä kuusi muuta runokirjaa. 1760 hän matkusti Sveitsiin, jossa tapasi Jean-Jacques Rousseaun ystävän Julie de Bondelin. Hän kirjoitti Sveitsin vuosinaan teokset Der geprüfte Abraham (1753), Sympathien (1756), Empfindungen eines Christen (1757). Wieland käänsi antiikin kreikan- ja latinankielistä kirjallisuutta. Wielandilla oli aikanaan vahva vaikutus saksalaiseen kirjallisuuteen.
Elämä
Wielandin isä oli protestanttinen pappi. Wieland sai hurskaan, vakavan kasvatuksen. Jo 12-vuotiaana hän kirjoitti runoja latinaksi ja äidinkielellään saksaksi ja hankki varhain laajan koulutuksen. Hän kävi 1747–1749 pietististä koulua Klosterbergenissä Magdeburgissa, mutta luki samalla vapaa-ajattelijoiden kirjoituksia ja joutui vaikeisiin henkisiin ristiriitoihin. Hän oli lahjakkaan sukulaisensa Sophie von Gutermann (myöhemmin Sophie von La Roche) vaikutteiden alainen, jolloin hänen idealistiset suunnitelmansa vahvistuivat. Hän alkoi 1750 kirjoittaa vakavissaan.
Wieland opiskeli kaksi vuotta juridiikkaa Tübingenin yliopistossa ja oleskeli sitten 1752–1754 runoilija Bodmerin luona Zürichissä sekä viisi vuotta kotiopettajana siellä ja vuoden Bernissä, minkä jälkeen hän oli läheisessä suhteessa Julie Bondelin kanssa, josta sittemmin tuli Rousseaun naisystävä. Hänestä tuli 1760 kansliapäällikkö eli kaupunginkirjuri Biberachiin. Kreivi Stadionin luona lähiseudulla Warthausenissa hän löysi 1762 piirin, jossa englantilainen ja ranskalainen vapaa-ajatteluilmapiiri ja hienot nautinnot tekivät vaikutuksen Wielandiin. Hän oli herkkä ympäristön vaikutuksille ja hän hylkäsi aiemman mystis-askeettisen näkemyksensä ja julisti senjälkeisissä kirjoituksissaan vapaamielistä, epikurolaista elämänfilosofiaa. Hän avioitui 1765, sai nimityksen 1769 filosofian professoriksi ja hallitusneuvokseksi Erfurtiin. Kreivitär Anna Amalia valitsi hänet 1772 Weimarin perintöprinssin Karl Augustin ja tämän veljen kasvattajaksi, ja tehtävän päätyttyä Wieland sai 1775 elinikäisen eläkkeen.
Wielandista tuli Goethen ja Herderin kanssa ystävystyttyään saksalaisen kirjallisuuselämän keskipiste. Weimarissa Wieland julkaisi kuukausilehteä Der Teutsche Merkur (1773–1789) ja sen seuraajaa Der Neue Teutsche Merkur (1790–1810), joka oli pitkään merkittävin saksalainen aikakauslehti. Hänen toinen lehtensä Attisches Museum (1796–1801) ja sen jatkaja Neues Attisches Museum (1802–1810) välittivät saksalaisille kreikkalaisten kulttuuriaarteita. Hänen muistopatsaansa on veistänyt Hans Gasser, ja se paljastettiin 1857 Weimarissa, toinen 1881 Biberachissa, jonne hänen taloonsa perustettiin 1907 Wieland-museo.
Kirjailijanura
Wielandin ensimmäisiin kirjoituksiin vaikuttivat Friedrich Gottlieb Klopstock ja Bodmer, ja niitä leimaa tunteellisuus ja ajoittain fanaattisuus. Maallisempaan sävyyn tapahtuu siirtyminen keskeneräisessä eepoksessa Cyrus (1759) ja parissa samanaikaisessa tragediassa. Hän levitti näkemyksiään myös romaanin muodossa. Don Quijote -jäljitelmässä Die abenteuer des Don Sylvio von Rosalva (1764) hän osoittaa, kuinka "luonto voittaa haaveilun", ja teoksessa Geschichte des Agathon (1766–1767), joka on ensimmäinen saksalainen kehitysromaani, Wieland kuvaa omaa kehitystään. Hän asettaa elämäntarkoituksekseen työn henkisen kulttuurin parissa. Uuden elämänviisauden esittelyssä hän käyttää hienostuneita ironian aseita, mutta hairahtuu ranskalaisten esikuviensa tavoin usein pinnallisuuteen. Hänen ansionsa on kuitenkin, että hän vapautti saksan kielen ja saksalaisen runouden klopstockilaisesta mahtipontisuudesta.
Wielandin kieli on sujuvaa ja melodista. Hänen ansiostaan etenkin itävaltalainen yläluokka kiinnostui saksankielisestä kirjallisuudesta. Hän käytti ensimmäisenä uudemman ajan kirjailijoista aineksia keskiaikaisesta satumaailmasta. Hän kuitenkin hylkäsi satujen tunnelman ja korvasi sen kepeällä ironialla, joka puhutteli aikalaisia. Ylevämpää tyyliä edustaa eepos, joka on Wielandin mestarillisimpia: Oberon (1780, osaksi suomennettu). Hän käytti siinä aineksia vanhasta ranskalaisesta ritariromaanista Huon de Bordeaux sekä sovelsi Geoffrey Chaucerin ja William Shakespearen tapaa käsitellä haltijamaailmaa. Wieland oli parhaimmillaan leikkisän ja hyväntuulisen pilailun maailmassa.
Wieland oli saksalaisen psykologisen romaanin perustaja. Hän nosti etualalle henkilöiden henkisen elämän ja oppineisuuden, ja hän analysoi hienosti vaikuttimia mutta liioittelee didaktisia, pohdiskelevia aineksia. Romaanien maailma on yleensä muinaiskreikkalainen, minkä hän tunsi hyvin, mutta hän käytti antiikkia modernin elämän verhona ja katseli sitä ranskalaisten silmälasien läpi. Wielandin ansiokas työ on hänen jo Biberachin-aikaan tekemänsä 22 Shakespearen näytelmän käännöstä. Hän käänsi myös antiikin kirjailijoita. Wielandin kootut teokset Sämmtliche Werke ovat ilmestyneet 1818–1828, valikoima kirjeitä Ausgewählte Briefe 1815–1816, kirjeet Sophie von La Rochelle 1820 (uud. laitos 1894).
Gloster Javelin
pienoiskuva|Gloster Javelin FAW.5pienoiskuva|Gloster Javelin FAW.7 Gloster Javelin on brittiläinen, Gloster Aircraft Companyn valmistama kaksimoottorinen ja kaksipaikkainen yö- ja jokasään suihkuhävittäjä. Deltasiipisen ja T-pyrstöisen koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 26. marraskuuta 1951. Ensimmäinen sarjatuotantokone (sarjanumero XA570) toimitettiin 24. helmikuuta 1956. Konetyyppi poistettiin palveluskäytöstä vuonna 1968.
Javelin suunniteltiin RAF:n ensimmäiseksi jokasäänhävittäjäksi ilmailuministeriön F.4/48 -spesifikaation mukaisesti. Gloster Aircraft Company sai tilauksen viidestä GA.5 -prototyypistä vuonna 1948, ja ensimmäisen koneen valmistus alkoi toukokuussa 1949, mutta GA.5 FAW.1 (Fighter, All Weather ) valmistui vasta 26. marraskuuta 1951 ja lensi ensilentonsa 22. heinäkuuta 1954. Konetyypin kehitys kohtasi takaiskuja, sen kolme prototyyppiä menetettiin lento-onnettomuuksissa. Tämä johti mallin uudelleen suunnitteluun, mikä viivästytti sen palveluskäyttöön tuloa useilla vuosilla. Myöhemmin mallin korkealla lentämisen ominaisuudet todettiin hyviksi, sen saavuttama lakikorkeus oli 16 000 m. Gloster Javelin oli tehtaansa viimeinen tuote sen pitkässä taistelukoneiden sarjassa. Jatkokehitys kevensi konetyypin järeätä tykkiaseistusta, neljän 30 mm tykin sijaan oli myöhemmissä versioissa niitä kaksi. Enimmillään 14 Royal Air Forcen eskadroonaa oli varustettu Javelin-hävittäjillä.
Brahelinna
thumb|Brahelinnan aluetta ja ympärysmuurin raunioita Brahelinna oli Ristiinassa nykyisen Mikkelin alueella sijainnut linnakartano.
Brahelinnan rakennutti kreivi Pietari Brahe, jonka laajoihin läänityksiin Ristiina kuului. Linnakartanon rakennustöihin valmistauduttiin kevään 1646 aikana; Pietari Brahe oli ilmeisesti käynyt nykyisen Ristiinan paikalla sijainneessa Pyrhölän kylässä muutamia vuosia aiemmin, Savon-matkallaan 1639. Brahelinnaa ei rakennettu puolustuslinnaksi vaan läänin hallintopaikaksi. Ristiinan kirkkopitäjä muodostettiin vuonna 1649. Brahe-suku rahoitti myös seurakunnan kirkon rakentamista.
Rakentaminen ja rakennelmat
Linnan rakennustyöt edistyivät hitaasti. Kymmenessä vuodessa saatiin paikoilleen seinät, ikkunat ja savupiippu, mutta katto puuttui. Vuonna 1664 linnan kivistä ladotun ympärysmuurin raportoitiin murenevan, ja korjaustöihin saatiin kymmenen sotilasta. Saman vuosikymmenen lopulla linnakartanon rakennustyöt lopetettiin. 1,5–2 metrin paksuista ympärysmuuria oli tiivistetty tuohella ja turpeella, osa siitä oli tehty ilmeisesti hirrestä. Linnapiha oli pohjois-eteläsuunnassa 54 metriä pitkä, leveimmillään se oli pohjoisosassa 21 metriä ja kapeimmillaan eteläosassa yhdeksän metriä. Korkeimmillaan nelimetrisen muurin läpi johti kolme porttia, itäisen osan pääportissa lienee ollut kuusi metriä pitkä holvi, pohjoisosassa oli kaksi pientä kulmaporttia. Muurin eteläpäässä oli idänsuuntainen ulkonema, josta saattoi hallita pääportin aluetta.
Linnapihan keskellä oli varsinainen linnakartano eli kymmenen metriä leveä ja 20 metriä pitkä kaksikerroksinen asuinrakennus, jossa oli 16–20 huonetta. Rakennuksen alaosa oli tehty kivestä ja yläosa hirrestä. Linnakartano oli alkujaan voudin ja puutarhurin asuntona, minkä lisäksi siellä majaili pari Olavinlinnasta komennettua vartiosotilasta. Linnan alueella oli pieni asevarasto, jossa esimerkiksi vuonna 1670 oli kaksi rautakanuunaa, neljä hakapyssyä ja 22 muskettia. Aseita käytettiin lähiseudun talonpoikia harjoitettaessa, eli niillä ei ollut varsinaista puolustuksellista merkitystä.
Tuhoutuminen ja kunnostukset
1740-luvulla esitettiin, että vanha linna kunnostettaisiin vankilaksi, mutta hanke ei saanut kannatusta. 1700-luvulla raunioista purettiin kiviä muun muassa everstinvirkataloon Ristiinan kirkolle. Vuonna 1802 kapteeni Hjelmman puratutti linnapihalla olleen rakennuksen jäännökset virkatalonsa uunien rakennustarpeiksi. Muurien rapistuneeseen kuntoon kiinnitettiin huomiota 1887, mutta ensimmäisiä korjaustöitä tehtiin vasta 1902. 1940-luvulla aluetta ruvettiin kunnostamaan säännöllisemmin, esimerkiksi 1949 korjattiin läntistä muurin osaa. Nykyisin Brahelinnan paikalla on raunioita. Vieressä on toiminut samanniminen ravintola.
Osakan pörssi
thumb|250px|Osakan pörssi. Osakan pörssi on Japanin toiseksi suurin pörssi. Se perustettiin kesäkuussa 1878.
Osakan pörssi ilmoitti vuoden 2011 lopussa yhdistyvänsä Japanin suurimman pörssin, Tokion pörssin, kanssa. Yhdistymisellä pörssit pyrkivät vastaamaan rahoitusalan kasvavaan kilpailuun. Japanin markkinaviranomainen hyväksyi yhdistymisen heinäkuussa 2012. Yhdistyminen toteutui vuoden 2013 tammikuussa. Käytännössä pörssien yhdistymisessä saavutettiin seitsemän miljoonan jenin säästöt toimien integroinnin johdosta Tokion pörssin sulauduttua osaksi Osakan pörssiä.
Yhdistymisen seurauksena syntyi Japanin pörssi (JPX). Tammikuussa 2016 JPX-pörssissä listattujen yritysten markkina-arvoksi laskettiin 4 522 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Japanin pörssi on maailman kolmanneksi tai neljänneksi suurin arvopapereiden markkinapaikka.
Mark Bowen
Mark Bowen (s. 7. joulukuuta 1963 Neath) on walesiläinen entinen jalkapalloilija.
Memories (Bonnie Bramlettin albumi)
Memories on yhdysvaltalaisen laulaja ja lauluntekijä Bonnie Bramlettin studioalbumi vuodelta 1978.
Levy-yhtiö on Capricorn Records, jonka pääpaikka on sijainnut osoitteessa 535 Cotton Avenue, Macon, GA. 31201.
Tuottaja ja sovittaja on Deke Richards. Jousisovitukset on tehnyt Gene Page.
Tämän albumin jälkeen Bonnie Bramlett on muun muassa ollut taustalaulajana Delbert McClintonin albumilla The Jealous Kind (1980).