cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skotlannin historia
Jakobiittikapinat
Vuoden 1745 kapinan jälkeen brittihallitus päätti lopettaa lopullisesti jakobiittiuhan. Monet jakobiitit vangittiin tai teloitettiin, ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin. Samalla hallitus hyökkäsi Ylämaiden klaanijärjestelmää kohtaan. Vuonna 1746 hyväksytty laki kielsi klaanilaisten mahdollisuuden kantaa asetta ja pukeutua kilttiin tai mihinkään muuhun tartaanikankaasta valmistettuun asusteeseen. Samalla klaanipäälliköiden perinnöllinen valta hajotettiin. Vaikka kapinan jälkiseuraukset olivat Ylämaiden kulttuurille tuhoisat, Skotlannin talous alkoi muuten elpyä, kun myös skottikauppiaat pääsivät osalliseksi brittiläisen imperiumin kaupasta.
Skotlannin valistus ja teollistuminen
thumb|Kaksi [[Skotlantilainen valistus|skotlantilaisen valistuksen keskeisintä hahmoa, David Hume ja Adam Smith.]] Vaikka skotlantilaiselta politiikalta oli viety itseilmaisun keinot, 1700-luvun jälkipuoliskon aikana Skotlannissa kirjallisuus, taiteet, tieteet ja filosofia alkoivat kukoistaa. Edinburghista tuli Euroopan merkittävimpiä kulttuurikeskuksia. Skotlantilainen valistus oli myös nostamassa maan teollisen vallankumouksen huipulle. Skotlannin valistuksen merkittävimpiä tieteilijät olivat filosofit David Hume, Adam Smith, sosiologi Adam Ferguson, lääkäri William Cullen, kemisti Joseph Black ja geologi James Hutton. Samalla kirjailijat Walter Scott ja Robert Burns nostivat Skotlannin kirjallisuuden mainetta.
Atlantin yli tapahtuva kauppa ja teollistuminen muuttivat Skotlannin taloutta. Skotlantilaiset alukset hakivat Afrikasta orjia, joita ne kuljettivat Länsi-Intian tupakkaplantaaseille. Pohjois-Amerikasta laivat toivat Skotlantiin sokeri- ja tupakkamateriaalia. Ranska antoi vuonna 1747 Glasgow’lle monopolin maan tupakkakauppaan. Glasgow’n ”tupakkalordit” keräsivät mittavan omaisuuden, ja kaupungista itsestään tuli Ison-Britannian suurin tupakkasatama. Yhdysvaltain itsenäisyyssodan jälkeen tilanne muuttui, kun Yhdysvallat pystyi itse kuljettamaan tupakkaa ympäri maailmaa. Tupakkakaupan korvasi pian puuvillateollisuus, joka hallitsi Skotlannin taloutta 1800-luvun alusta 1860-luvulle.
thumb|left|[[New Lanarkin puuvillatehdas.]] Skotlannin teollistuminen oli alkanut jo 1700-luvun puolivälissä. Tekstiiliteollisuus oli sen käynnistäjänä, mutta vuosisadan puolivälissä Falkirkin lähelle perustettiin Carronin rautaruukki, joka oli 1800-luvun alussa Euroopan suurin rautaruukki. Englantilaiset rahoittivat sen toiminnan, mutta se sijoitettiin Skotlantiin hyvien hiilivarantojen lähelle. James Wattin parantama höyrykone puolestaan vauhditti teollistumista, ja valtavia kutomatehtaita perustettiin Lanarkshireen, Dundeehin, Angusiin ja Aberdeenshireen. Dundeesta tuli Euroopan juuttiteollisuuden keskus, ja Skotlannissa rakennettiin puolet Britannian laivoista ja neljäsosa koko maailman höyryvetureista. Laivanrakennusteollisuus puolestaan tuotti vuonna 1802 maailman ensimmäisen höyrylaivan Charlotte Dundasin ja vuonna 1812 maailman ensimmäisen merikelpoisen höyrylaivan Cometin.
thumb|Skotlannin puhdistusten aikana autioituneita torppia [[Fuaigh Mòrilla.]] Teollistumisen myötä Skotlanti muuttui 1800-luvulla maatalousyhteiskunnasta kaupungistuneeksi ja teollistuneeksi valtioksi. Skotlannin keskialangosta tuli yksi maailman teollistuneimmista alueista. Teollistuminen aiheutti myös Skotlannin asutuksen keskittymisen keskiselle alangoille; esimerkiksi Glasgow’n asukasluku kasvoi sadassa vuodessa 1740-luvun 17 000 asukkaasta 200 000:nteen. Samaan aikaan kuitenkin Ylämaiden ja saaristojen asukasluku romahti. Ylämaiden kulttuuriin oli isketty jakobiittikapinoiden jälkeen, ja 1800-luvun alussa maanomistajat alkoivat ajaa ihmisiä pois mailtaan, kun he tarvitsivat tilaa lampaille. Monet asukkaat muuttivat pieniin torppiin ja joutuivat viljelemään tuottamattomalla maalla. Monet tukeutuivat merilevän keräämiseen, mutta Ylämaiden puhdistusten toisessa vaiheessa 1840-luvulla merilevän hinta romahti ja useat asukkaat pakotettiin muuttamaan. Osa muutti alankojen kaupunkeihin ja osa Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Paikoin puhdistukset olivat väkivaltaisia. Niistä tunnetuin tapahtui Sutherlandin herttuattaren Elizabeth Leveson-Gowerin mailla.
Skotlannin politiikkaa uudistettiin 1830-luvulla, mutta uudistukset eivät tuoneet kasvavalle työläisväestölle äänioikeutta, jonka he saivat vasta vuoden 1867 Reform Actin jälkeen. Whig-puolue sai runsaasti kannatusta uudistuksen ansiosta ja oli 1860-luvulla perustetun liberaalipuolueen kanssa Skotlannin hallitsevia puolueita. Skotlantilaista yhteiskuntaa muokkasi 1800-luvun puolivälissä myös Skotlannin kirkon jakautuminen. Skotlannin vapaakirkko erosi Skotlannin kirkosta vuonna 1843.
Sota-ajat
thumb|left|Teollisuutta Skotlannissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Skotlannin talous alkoi hiipua 1900-luvun alussa: inflaatio kiihtyi, mutta asukasluku jatkoi kasvuaan. Ensimmäinen maailmansota sysäsi talouden jälleen kasvuun ja antoi monille skotlantilaisille mahdollisuuden ansaita palkkansa armeijassa. Brittiläisen siirtoarmeijan 157 pataljoonasta 22 oli skotlantilaisia, ja Royal Scots -joukkoihin kuului 35 pataljoonaa. Skotlannista tulikin asukaslukuun nähden enemmän sotilaita kuin mistään muusta Yhdistyneen kuningaskunnan osasta. Skotlantia enemmän asukaslukuun nähden miehiä menettivät vain Turkki ja Serbia. Skotlannin teollisuus kukoisti sodan aikana: Clydejoen alueella rakennettiin sota-aluksia ja Clydeside oli Britannian merkittävin ammusten tuottaja. Pian sodan jälkeen kuitenkin raskas teollisuus romahti ja koko Britannia ajautui lamaan, joka kohdistui pahiten juuri Skotlantiin.
Taloudellinen epätoivo herätti poliittista radikalismia. Jo 1910-luvulla Glasgow, Paisley, Greenock ja Clydebank alettiin tuntea sosialismin keskuksina. Red Clydeside -nimellä tunnettu jakso kesti 1930-luvulle asti, ja jo sota-aikana järjestettiin useita vuokranmaksulakkoja. Glasgow’n George Squarella järjestettiin 31. tammikuuta 1919 noin 90 000 ihmisen mielenosoitus, jossa vaadittiin parempia olosuhteita työläisille. Protesti pelästytti hallituksen, joka lähetti Glasgow’hun tankkeja ja sotilaita. Taloustilanne heikentyi entisestään 1930-luvun laman aikana: vuonna 1932 noin 28 prosenttia skotlantilaisista oli työttömänä ja Skotlannin yhteiskunnallinen tila oli Britteinsaarten huonoin.
thumb|Kuninkaallisen laivaston aluksia Skotlannin [[Scapa Flow|Scapa Flow’ssa.]] Talous alkoi jälleen kehittyä hieman 1930-luvun puolivälissä, ja toinen maailmansota sai aikaan taloustilanteen radikaalin parantumisen. Ensimmäisen maailmansodan tavoin Skotlanti tuotti merkittävän osan Britannian sotatarvikkeista ja -aluksista. Saksan ilmavoimat hyökkäsivät sodan aikana Skotlantiin, ja 13.–14. maaliskuuta 1941 Clydebankin pommituksissa kuoli 528 ihmistä.
Sodan jälkeiset uudistukset
Toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin perinteiset teollisuudenalat kukoistivat vielä hetken, mutta pian sen jälkeen kilpailu maailmanmarkkinoilla koveni, kun Saksa ja Japani palasi kaupankäyntiin. Skotlannissa uudistukset tulivat kuitenkin hitaasti. Talouden lisäksi toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin kaupunkeja alettiin uudistaa. Suuret kaupungit olivat liikakansoitettua, ja uusia asuntoja tarvittiin kipeästi. Ongelman ratkaisemiseksi 1940–1960-luvuilla perustettiin viisi uutta kaupunkia: ensimmäisenä alettiin rakentaa East Kilbridea (1947) ja Glenrothea (1948).
Nationalismin uusi nousu
thumb|Öljynporauslautta Pohjanmerellä. Skotlannin talous lähti alamäkeen pian sodan jälkeen, ja 1970-luvulla työttömyyden noustessa kysymys itsehallinnosta nousi poliittisen keskiöön. Pohjanmereltä läheltä Skotlannin rannikkoa löydetyt öljyvarat olivat keskeinen kysymys Skotlannin kansallispuolueen (SNP) vaaliohjelmassa. Puolueen vuoden 1974 vaalislogan oli ”It’s Scotland’s oil!”, ja puolue sai vaaleissa 30 prosenttia Skotlannin äänistä ja 11 paikkaa Britannian parlamenttiin.
Estääkseen mahdollisen sotilaallisen nationalismin syntyä James Callaghanin hallitus järjesti 1979 Skotlannissa kansanäänestyksen omasta parlamentista. Vaikka 52,9 prosenttia äänestäneistä kannatti ehdotusta, kansanäänestys ei saanut lainvoimaa, koska ääniosuus jäi alle 40 prosentin. SNP veti tämän jälkeen tukensa työväenpuolueelta, mikä kaatoi Britannian hallituksen. Tätä seuranneissa vaaleissa SNP menetti yhdeksän paikkaa.
Margaret Thatcherin hallitus pyrki laskemaan inflaatiota leikkaamalla julkisia menoja, yksityistämällä ja pienentämällä ammattiyhdistysten valtaa. Tämä iski erityisesti Britannian teolliseen pohjoisosaan. Skotlannin monet perinteiset taloudenalat kaatuivat: hiilikaivosten määrä putosi 1980-luvulla 15:stä kahteen, tekstiiliteollisuus ajautui vaikeuksiin ja terästuotanto romahti. Skotlannin aiemmin yksipuolinen talous joutui hakemaan uusia aloja, ja elektroniikkateollisuus, palvelualat ja finanssiala ovat kuitenkin myöhemmin elvyttäneet Skotlannin taloutta. Lisäksi Aberdeenin seutu ja Orkney- sekä Shetlandsaaret ovat hyötyneet Pohjanmeren öljystä.
thumb|[[Donald Dewar oli Skotlannin ensimmäinen pääministeri.]] Skotlannissa alkoi uusi poliittinen kausi, kun Tony Blairin työväenpuolue voitti vaalit 1997. Skotlannin asioita käsittelevän ministerin Donald Dewarin johdolla työväenpuolue järjesti jo syyskuussa samana vuonna kansanäänestyksen Skotlannin tilanteesta. Peräti 75 prosenttia äänestäjistä kannatti Skotlannin parlamentin perustamista. Uusi parlamentti sai mahdollisuuden säätää lakeja ja hallita muun muassa Skotlannin koulutusta ja kansanterveyttä. Skotlannin ensimmäiset parlamenttivaalit järjestettiin 1999, työväenpuolue oli suurin puolue ennen Skotlannin kansallispuoluetta.
Työväenpuolueen ja liberaalidemokraattien kesti kaksi kautta, mutta vuonna 2007 Alex Salmondin johtama SNP nousi Skotlannin suurimmaksi puolueeksi. SNP muodosti vähemmistöhallituksen, ja Salmond käynnisti tutkimuksen Skotlannin tulevasta asemasta. Vuoden 2011 vaaleissa SNP sai 69 paikkaa 129:stä ja samana vuonna puolue käynnisti virallisesti itsenäisyysohjelman. Britannian pääministeri David Cameron ja Alex Salmond allekirjoittivat lokakuussa 2012 Edinburghin sopimuksen, jossa luvattiin itsenäisyyskansanäänestystä syksylle 2014. Salmond ilmoitti maaliskuussa 2013, että kansanäänestys pidetään 18. syyskuuta. Äänestyksestä ennustettiin tiukkaa, sillä äänestyksen aattona tehdyissä mielipidemittauksissa itsenäisyyden vastustajat saisivat vain niukan voiton. Lopulta 55,3 prosenttia äänestäjistä kannatti Britannian yhteydessä säilymistä. Britannian pääministeri David Cameron oli äänestyksen alla luvannut Skotlannille lisää itsehallintoa, kun itsenäisyyden kannattajien osuus oli mielipidemittauksissa nousussa. Heti äänestyksen jälkeen Skotlannin pääministeri Alex Salmond ilmoitti, että lupaukset tullaan toteuttamaan nopeasti.
Bret Easton Ellis
Bret Easton Ellis (s. 7. maaliskuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuin teos on vuonna 1991 julkaistu Amerikan Psyko. Kirjasta on tehty myös elokuvaversio. Ellis on vaikuttavimpia X-sukupolven kirjailijoita. Hän on myös toiminut käsikirjoittajana sekä ohjaajana. Ellis ylläpitää omaa podcastia Patreonin kautta. Hänet tunnetaan persoonana joka ilmaisee vahvoja, välillä kohuja aiheuttavia mielipiteitä.
Nuoruus ja uran alku
Ellis aloitti kirjoittamaan jo lapsena. Ennen tätä hän oli kiinnostunut näyttelemisestä. Ensimmäisenä päivänä näyttelykurssilla Ellis kuitenkin tajusi, ettei hän ole persoonaltaan sopiva näyttelijäksi. Noin kuuden vanhana Ellis kirjoitti kirjan nimeltään Harry the Flat Pancake, jossa tarinan päähahmo herää aamulla pannukakkuna. Kymmenen tai yhdentoista vuoden iässä Ellis kirjoitti kirjan nimeltään The Angel's Trip. Se kertoo enkelistä, joka jouluaattona putoaa joulukuusen päältä ja jonka täytyy päästä takaisin kuusen päälle jouluaamuun mennessä ennen kuin perhe herää. Ellis sanoi tarinan olevan hyvin väkivaltainen ja seksuaalisia elementtejä sisältävä. Hän antoi kirjan joululahjaksi vanhemmilleen. Vuonna 1978 Ellis kirjoitti kirjan nuoresta miehestä, joka työskentelee kasinolla Nevadassa. Tarina pohjautui Ellisin omiin kokemuksiin. Ellis, jonka arvosanat koulussa olivat huonot ja joka oli jäänyt vanhemmilleen kiinni kannabiksen käytöstä, oltiin lähetetty "ryhdistäytymään" kesätöihin yhdelle isoisänsä kasinoista Nevadassa. Hän työskenteli siellä noin kuukauden, kunnes sai potkut. Ellis kertoi tämän olleen hänelle perspektiiviä tuova kokemus.
Collegen Ellis kävi Benningtonissa. Siellä hän tutustui kirjailijoihin Donna Tartt, Jonathan Lethem ja Jill Eisenstadt. Ellis, Tartt, Eisenstadt ja lisäksi kirjailijat Tama Janowitz sekä Jay McInerney nimettiin myöhemmin median toimesta "Literary Brat Pack" -nimiseksi ryhmittymäksi. Lehti Harper's Bazaar on kuvannut heitä kirjailijoiksi, jotka auttoivat muovaamaan amerikkalaisen kirjallisuuden suuntaa. Ellis itse sai varsinaisen uransa alun Benningtonissa opettaneen kirjailijan Joe McGinnissin kautta. McGinniss lähetti Ellisin julkaisemattomia tekstejä nähtäväksi kustannusyhtiö Simon & Schusterille. Näytteet luettuaan he kehottivat Ellisiä kirjoittamaan kokonaisen romaanin. Ensimmäisen version kirjasta, josta lopulta tuli Alta nollan, Ellis kirjoitti vuoden 1983 alussa metamfetamiinin vaikutuksen alaisena. Hän oli kirjoittanut kyseistä kirjaa jo alustavasti ennen tätä. Alta nollan julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin, kun Ellis oli vielä collegessa. McGinniss auttoi häntä sen editoinnissa. Alta Nollan on omistettu McGinnissille.
Kouluvuosinaan Ellis oli myös kosketinsoittajana bändissä.
Ellis tiesi jo nuorena olevansa homoseksuaali ja kokeneensa sen takia vieraantuneisuutta. Hän ei kuitenkaan suoraan kertonut sitä medialle uransa alkuaikoina, koska uskoi sen vaikuttavan siihen, miten hänen kirjojaan luetaan. Nuoruudessaan Ellisillä oli irtosuhteita sekä naisten että miesten kanssa. Collegessa hän seurusteli muun muassa kirjailija Donna Tarttin kanssa.
Kirjoitustyyli
Bret Easton Ellis on sanonut, ettei pysty pelkän tahdon voimalla kirjoittamaan kirjaa, vaan se pohjautuu aina johonkin tunnetilaan, jota hän kokee kyseisenä hetkenä. Ellisin kirjallisen tuotannon lähde on hänen mukaansa "kipu, sekavuus ja stressi". Siitä huolimatta hän nauttii itse kirjoitusprosessista. Ellis on kertonut saaneensa nuorena eniten vaikutteita Joan Didionin lisäksi Ernest Hemingwayltä. Hänen mielestään yksi tai kaksi vaikuttajaa riittää, että pääsee alkuun. Ellis on myös kertonut, että vaikka se ei ole hänen mielestään erityisen hyvä elokuva, niin American Gigolo oli hänelle nuorena kirjailijana esteettisesti merkittävä teos. Ellisin tyylilajeina on satiiri, musta huumori ja transgressiivinen fiktio. Ellisin kirjallinen suuntaus on postmodernismi ja minimalismi.
Ellis itse on kuvaillut tyyliään lauseella "tunnottomuus omana tunteenaan". Hän oppi jo nuorena, että tunnottomuus on oma tunnetilansa, johon voi päästä käsiksi ja jota voi taiteilijana käyttää hyödykseen.
Ellisin tunnetuimpia kirjallisia tekniikoita on väkivallan kuvaaminen neutraalilla tavalla. Ellis käyttää joitain hahmojaan toistuvasti kirjoissaan. Häntä on kuvailtu yhtenä X-sukupolven vaikuttavimpina kirjailijoina.
Kirjat
Bret Easton Ellis on kirjoittanut seitsemän julkaistua fiktiokirjaa.
Alta Nollan (1985, Less Than Zero) julkaistiin Ellisin ollessa 21-vuotias. Kirja kertoo huumeita ja alkoholia käyttävistä, tyytymättömistä ja rikkaista teineistä Los Angelesissa. Kokemuksia seurataan joululomaksi kotiin tulevan opiskelijan Clayn näkökulmasta. Ennen kirjan viimeistelyä Ellis oli kirjoittanut projektia aina silloin tällöin 15–16 -vuotiaasta saakka. Se perustui osittain liioitellusti hänen omiin nuoruuden kokemuksiinsa. Ellisin mukaan kirja myi hyvin ensijulkaisuksi ja puhutti nuorisoa. Joan Didion oli iso vaikute kirjalle. Kirjasta on tehty samanniminen, vuonna 1987 julkaistu elokuva.
Vetovoiman lait (The Rules of Attraction, 1987) seuraa Amerikan itärannikolla sijaitsevassa taidecollegessa opiskelevia nuoria. Kirjan keskiössä on kolmiodraama. Ellis sanoi, että hänen tarkoituksenaan oli kirjoittaa collegesta kertova kirja, jonka oli aina halunnut lukea mutta jota ei vielä ollut kirjoitettu. Yhtenä kirjan vaikutteena oli James Joycen Odysseus, joka käyttää vastaavaa tajunnanvirtatekniikkaa. Kirjasta julkaistiin elokuvaversio vuonna 2002.
Amerikan Psyko (American Psycho, 1991) on Ellisin tunnetuin ja kiistellyin teos. Kirjan päähahmo on 26-vuotias sarjamurhaaja Patrick Bateman, joka työskentelee Wall Streetilla. Alun perin julkaisuyhtiö Simon & Schuster perui Amerikan Psykon julkaisun kirjan sisällöstä aiheutuneen kohun takia. Kirjan päätyi lopulta julkaisemaan Alfred A. Knopf. Ellis sai tappouhkauksia kirjan takia. Ellis on kertonut kirjan olevan omaelämänkerrallinen siinä, että hän samastui Batemanin haluun kuulua yhteiskuntaan, josta ei pidä. Myös Ellis itse asui New Yorkissa tuohon aikaan. Amerikan Psykosta julkaistiin Christian Balen tähdittämä elokuvaversio vuonna 2000. Kirjan pohjalta on tehty myös musikaali vuonna 2013.
Paljastajat (The Infrormers, 1994) on kokoelma toisiinsa yhdistyneitä novelleja. Ellis kirjoitti kyseisiä tarinoita aikaisempien kirjojensa julkaisujen välissä. Ellis on sanonut, että uskoo lukijoiden olevan ymmällään, jos luulevat kirjan olevan romaani eikä kokoelma novelleja. Elokuva-adaptio julkaistiin vuonna 2008.
Glamorama (Glamorama, 1998) on tarina, jonka päähahmo on Victor Ward, Manhattanilla työskentelevä miesmalli, joka löytää itsensä keskeltä kansainvälistä salajuonta. Ellis on kuvaillut kirjaa nimikkeellä "Robert Ludlum -trilleri". Glamorama on ensimmäinen Ellisin kirja, jossa on varsinainen juoni.
Lunar Park (Lunar Park, 2005) on kuvitteellinen omaelämäkerta, jonka päähahmona on itse Bret Easton Ellis. Hän kuvaili kirjan olevan Stephen King -vaikutteinen, jonka kirjoja hän oli lukenut paljon lapsena. Ellis on myös kuvaillut Lunar Parkin kirjoittamisen olleen omanlainen anteeksianto isällensä, jota hän ei koskaan rakastanut. Ennen kirjan kirjoittamista Ellisiä oli painanut se, ettei puhunut isälleen moneen kuukauteen ennen hänen kuolemaa. Kirja oli Ellisin ensimmäinen, joka on kerrottu menneessä aikamuodossa. Ellis omisti kirjan isänsä lisäksi äkillisesti vuonna 2004 sydänkohtaukseen kuolleelle poikaystävälleen Michael Wade Kaplanille.
Kalliit Yöt (Imperial Bedrooms, 2010) on Ellisin viimeisin fiktiokirja. Se on jatko-osa Ellisin Alta nollan -kirjalle. Kyseisestä kirjasta tuttu Clay on 40-vuotias käsikirjoittaja, joka saapuu New Yorkista Los Angelesiin tekemään elokuvaa. Tuohon aikaan Ellis itse oli myös muuttanut takaisin Los Angelesiin käsikirjoitustöiden perässä. Ellis kiinnostui Clay-hahmoon palaamisesta lukiessaan kirjojaan läpi Lunar Parkia varten. Ellis sai kirjaan vaikutteita Raymond Chandlerilta.
Ellis on julkaissut yhden ei-fiktioteoksen, White (2019). Elokuvakritiikin lisäksi Ellis kirjoittaa kirjassa mietteitään muun muassa presidentti Donald Trumpista, cancel-kulttuurista ja identiteettipolitiikasta. Kirjan nimi oli aluksi tekovaiheessa leikkimielinen White Privileged Male, mutta Ellisin ystävä kirjailija Matthew Specktor, joka auttoi häntä kirjan tekemisessä, ehdotti lyhyempää nimeä White. Kirjan vaikutteena toimi Ellisin suosikkiesseekokoelma, Joan Didionin The White Album.
Mielipide elokuva-adaptioista
Bret Easton Ellisin mielestä Vetovoiman lait on ainoa hänen kirjoistaan tehty elokuvasovitus,joka toimii. Ellis ei usko, että Amerikan Psykosta olisi tarvinut tehdä elokuvaa; hän kirjoitti sen tarkoituksella kirjan muotoon, jossa joitain kysymyksiä voi jättää vastaamatta, toisin kuin elokuvassa. Vuonna 2020 hän kuitenkin sanoi kokonaisuudessan tykkäävän elokuvasta. Ellis pitää Alta nollan -elokuvan katsomiskokemusta erikoisena, koska elokuvan dialogi ja kohtaukset ovat erit kuin kirjassa. Paljastajat-adaption hän kokee ongelmallisena monella tapaa, joskaan ei hänen itsensä takia (Ellis oli mukana elokuvan teossa ).
Yksityiselämä
Bret Easton Ellis muutti New Yorkiin vuonna 1987 ja takaisin Los Angelesiin vuonna 2006.
Ellis on seurustellut poplaulaja Todd Michael Schultzin kanssa vuodesta 2009.
Ellis on sanonut, ettei ole ikinä ollut kiinnostunut "tunnustamaan itseänsä homomiehenä". Hän kokee seksuaalisuutensa olevan vain yksi osa hänen identiteettiään. Ellis ei nuorena välittänyt asiasta tarpeeksi kertoakseen vanhemmillensa. Tullessaan kuuluisaksi hän enemmän tietoisesti vältteli asiaa, koska ajatteli sen vaikuttavan hänen uraansa 1980- ja 1990 -luvuilla. Medialle hän tuli ulos kaapista vuonna 2005, kun mainitsi, että hän omisti kirjansa Lunar Park kuolleelle poikaystävälleen.
Ellis on elämänsä aikana käyttänyt eri huumeita. Nuorempana hänellä oli metamfetamiiniriippuvuus. Hän on kokeillut heroiinia ja lsd:tä. Ellis on myös aikaisemmin käyttänyt paljon kokaiinia. Vuonna 2012 Ellis yritti vahingossa tilata kokaiinia twiittaamalla "Come over at do bring coke now".
Podcast
Bret Easton Ellis on pitänyt omaa podcastia nimeltään The Bret Easton Ellis Podcast vuodesta 2013. Aiheena on usein elokuvat, musiikki ja pop-kulttuuri. Podcastin tunnetuimpia vieraita on ollut muun muassa Quentin Tarantino, Kanye West ja Chuck Palahniuk. Podcastia julkaistiin aiemmin Podcast One -sivuston ja nykyään Patreonin kautta.
Ellis aloitti vuoden 2020 lopulla lukemaan podcastinsa kautta uutta kirjallista teostaan nimeltään The Shards. Ellis on kuvaillut sen olevan samalla sekä romaani että muistelma. Tositapahtumiin pohjautuva tarina keskittyy Ellisin nuoruusvuosiin Los Angelesissa sekä sen aikaiseen sarjamurhaajaan nimeltään The Trawler. Ellis ei ole varma julkaistaanko teosta lopulta varsinaisena kirjana - osittain sen takia että sen sisältö hänen mukaansa voi olla liian äärimmäistä nykyajan kustantajille.
Persoona
pienoiskuva|Ellis vuonna 2009. Bret Easton Ellis on aika ajoin saanut huomiota julkisuudessa sanottujen monesti twiitattujen mielipiteidensä takia. Joitain esimerkkejä: Ellis sanoi vuonna 2011, että tv-sarja Gleen katsominen on kuin "HIV-lätäkköön astuisi". Vuotta aiemmin hän vitsaili J.D. Salingerin kuoleman olevan juhlan aihe. Kun Kathryn Bigelow voitti Oscarin vuonna 2010 elokuvasta The Hurt Locker, Ellis twiittasi: "Kathryn Bigelowia ei pidettäisi hirveän mielenkiintoisena ohjaajana, jos hän olisi mies, mutta koska hän on kuuma nainen, hän on todella yliarvostettu".
Vuonna 2013 Ellis kirjoitti Out Magazineen esseen, jossa hän kritisoi, miten kaapista ulos tulevia miehiä usein lohdutellaan ja pidetään kuin "maagisina tonttuina". Ellisin mielestä tämä on "infantilisoivaa ja alentavaa". Samalla Ellis kuitenkin kertoi, että on aina tukenut homoseksuaalien oikeuksia mutta ei sitä, miten media oman tukensa näyttää. Lehdessä Ellis myös mainitsee, että twiitattujen ulostulojensa vuoksi GLAAD perui hänen kutsunsa sen palkintojuhliin.
Ellis on kritisoinut myös Me Too -kampanjaa sanoen, että vaikka aikomukset on hyvät, eivät kaikki joita on syytetty ole sitä ansainneet.
Taustaa
Bret Easton Ellis on toiminut ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana. Ellis ajatteli jo nuorempana, että lopulta päätyisi tavalla tai toisella elokuva-alalle. Ellisin mielipide kirjan kirjoittamisesta on vuosien varrella muuttunut. Hän ei ole varma kuinka kannattavaa se enää on, varsinkaan hänelle itselleen. Ellis on tuonut esiin turhautumisensa siitä, kuinka hänen mielestään milleniaalisukupolvi ei lue ollenkaan.
Ellis on lapsesta saakka pitänyt elokuvista. Hän myös kirjoittaa elokuvakritiikkiä. Ellis on lisäksi ohjannut mainoksia/lyhytelokuvia.
Ellis on puhunut siitä, kuinka elokuva-ala on muuttunut vuosikymmenten aikana. Kaikki jotka haluavat tehdä "tietyn tyyppisiä elokuvia", tekevät niitä studioiden ulkopuolella. Elokuvia, joita Ellis ja hänen sukupolvensa halusivat tehdä, ei enää tuoteta. Ellisin mielestä ura Los Angelesissä kuulostaa hohdokkaammalta kuin mitä se oikeasti on. Hän uskoo elokuvateatterikokemuksen olevan paljolti jo menetettyä vaikka samalla kaipaa sitä. Ellis kokee TV:n korvanneen elokuvat.
Ellisin piti käsikirjoittaa elokuva The Golden Suicides, jota olisivat tähdittäneet Ryan Gosling ja Naomi Watts. Ohjaajana olisi toiminut Gaspar Noé, mutta tämä ei hyväksynyt näyttelijävalintoja, joten elokuvaa ei ikinä tehty. Ellisin käsikirjoittama ja Paul Schraderin ohjaama elokuva The Canyons rahoitettiin Kickstarterin kautta.
Ellis alkoi vuonna 2015 puhua podcastissaan aiheesta "ideologia vastaan estetiikka". Hänen mielestään elokuvassa tyyli ja tarinankerronta ovat paljon tärkeämpiä asioita kuin jokin ajankohtainen sanoma, jota elokuva edustaa. Ellis kokee, että käsikirjoitus ei loppujen lopuksi kuitenkaan myy tarinansa takia vaan sen, miten tarina kerrotaan: "Vaikka tarinasi kertoisi mitättömästä henkilöstä, voit toimivalla kirjoitustyylillä vetää katsojan mukaan hänen maailmaansa".
Muuta
Vuonna 2016 Bret Easton Ellisin yhteistyönä taiteilija Alex Israelin kanssa tekemät taulut olivat esillä Beverly Hillsin Gagosian-museossa. Ellis kirjoitti taulujen tekstit.
Podcast-haastattelujensa lisäksi Ellis on haastatellut eri ihmisiä myös lehdissä, muun muassa vuonna 2015 Quentin Tarantinoa The New York Times -lehteen ja vuonna 2018 Kim Kardashiania Richardson-lehteen. 1990-luvulla hän haastatteli Batman Foreverin kuvausten aikana Val Kilmeriä Details-lehteen.
Hän on kirjoittanut myös esseitä lehtiin. Out Magazinen vuoden 2013 esseen lisäksi Ellis on kirjoittanut muun muassa vuonna 2019 Vogue Italia -lehteen "Is Inclusivity Good for Fashion?" ja samana vuonna The Hollywood Reporter -lehteen "The Year the Oscars Finally Got Gay Right".
Ellis luki itse teoksensa White äänikirjaversion.
Teiskontie
pienoiskuva|Rakennuksia Teiskontien varrella Kalevan kaupunginosassa. Teiskontie on valtatie, joka suuntautuu Tampereelta kohti Teiskoa, vuonna 1972 Tampereeseen liitettyä entistä kuntaa. Hervannan valtaväylän risteyksen itäpuolella se on osa valtatietä 12.
Teiskontie alkaa Itsenäisyydenkadun, Kalevan puistotien ja Sammonkadun risteyksestä Liisankallion kaupunginosasta. Se kulkee Kalevan alueen läpi leveänä puistokatuna, jonka keskellä on nurmipintainen raitiotie. Idempänä Teiskontie kulkee useiden kaupunginosien välistä: pohjoispuolelle rajautuvat Kauppi ja Niihama, eteläpuolelle Kissanmaa, Ruotula, Takahuhti ja Pappila.
Historiaa
pienoiskuva|Teiskontietä [[Kalevan tornit|Kalevan tornien edustalla vuonna 1960.]] Kalevan alueen suunnittelusta järjestettiin vuonna 1922 kilpailu, jossa jaetulle toiselle sijalle ylti Helsingin asemakaava-arkkitehti Birger Brunila. Brunilan ehdotuksessa oli jo näkyvissä Teiskontien ja Sammonkadun nykyinen linjaus. Brunila teki Kalevaan yleiskaavan vuonna 1924, ja myöhemmin alueen suunnittelua jatkoi Tampereen ensimmäinen asemakaava-arkkitehti Elis Kaalamo. Teiskonkatu merkittiin asemakaavaan vuonna 1940, ja kadun rakentaminen alkoi 1940-luvun lopussa. Nimi vaihdettiin Teiskontieksi vuonna 1953.
Preston Bailey
Preston Bailey (s. 25. heinäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Dexter sekä elokuvissa Amusement (2008) ja The Crazies (2010).
Näyttelijä Brennan Bailey on Prestonin isoveli.
Viljami
Viljami on suomalainen miehen etunimi. Se on Viljam-nimen pidentymä. Nimen kansainvälisiä vastineita ovat mm. Vilhelm, William, Guillaume ja Guillermo. Viljamin nimipäivä on 6. huhtikuuta, jolloin on myös Villen, Vilhelmin, Vilhon, Vilin ja Jamin nimipäivä. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Viljami on annettu noin 22 842 henkilölle.
Browning Automatic Rifle
thumb|280px|John M. Browning tarkastelemassa BAR-kivääriä Winchesterin tehtaalla noin vuonna 1918 thumb|280px|Yhdysvaltalainen pikakivääriampuja Ranskassa marraskuussa 1918. Hänen lipasvyönsä oikealla puolella näkyy teräksinen "kuppi" johon aseen tukki oli tarkoitus tukea lonkalta ampuessa. thumb|280px|Puolalainen Browning wz.1928 pienoiskuva|278x278px|Ruotsalainen Kg m/21 suomalaisten joukkojen käytössä jatkosodassa. Kuva SA-Kuva Browning Automatic Rifle (Rifle, Caliber .30, Automatic, Browning, M1918, myöhemmin Browning Automatic Rifle, .30 Caliber, M1918A2) BAR M1918 on Yhdysvaltain armeijan ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa käyttämä avoimelta lukolta ampuva, kaasumäntätoiminen pikakiväärimalli.
Historia
Aseen suunnitteli 1917 John Browning korvaamaan ranskalaisen Chauchat-pikakiväärin ja Hotchkiss M1909:n konekiväärin. BAR oli alun perin tarkoitettu raskaaksi automaattikivääriksi, mutta sitä käytettiin suurimman osan sen urasta pikakiväärinä haaratuella varustettuna. Se on kevyin palveluksessa ollut .30-06 Springfield -patruunaa ampuva sarjatulikivääri, vaikkakin sen keveys ja ainoastaan 20 patruunan lipas haittasi käyttöä konekiväärin korvaajana.
Ensimmäiset Browning Machine Rifle-nimellä tuolloin tunnetut aseet valmistuivat Winchesterin tehtaalta joulukuussa 1917 ja toimitukset armeijalle alkoivat helmikuussa 1918. Kivääriä valmistivat Colt, Winchester ja Marlin-Rockwell. Siitä toivottiin ratkaisijaa ensimmäisen maailmansodan asemasotaan; automaattikiväärien oli tarkoitus tulituksellaan pitää vihollisen jalkaväki suojautuneena juoksuhautoihinsa hyökkäyksen edetessä ei-kenenkään-maan yli. BAR-ampujien lipasvyö oli varustettu teräs"kupilla" aseen tukin tukemiseksi ampujan edetessä lonkalta ampuen. Asetta valmistettiin 85 000 kappaletta ennen sodan loppua.
Kesäkuussa 1937 pieni määrä aseita muutettiin pikakiväärimalleiksi mallinimellä M1918A1.
Viimeinen BAR:in malli, pelkästään sarjatulta ampuva M1918A2 tuli käyttöön 1940. Tulinopeus oli säädettävissä "nopeaksi" 500–650 laukausta minuutissa ja "hitaaksi" 300–450. Tukijalat olivat tässä mallissa kiinnitetty piippuun, mutta ne usein hylättiin lähdettäessä hyökkäykseen. Vuonna 1942 muovinen tukki korvattiin pähkinäpuisella. Myöhemmin piippuun lisättiin kantokahva.
BAR oli käytössä vielä Korean sodassa ja aseapuna Etelä-Vietnamin armeijalla. Monin paikoin sitä käytettiin 1990-luvulle asti. Ruotsi (Kulsprutegevär m/21 ja m/37), Puola (Browning wz.1928) ja Belgia (FN M1930) kehittivät BAR:sta 1930-luvulla versioita, joissa oli erillinen pistoolikahva ja vaihdettava piippu.
Käyttö Suomessa
Muutamia satoja ruotsalais-ja belgialaisvalmisteisia BAR-pohjaisia pikakivääreitä oli käytössä myös Suomessa vuosina 1940-45 lähinnä rannikkolinnoitusjoukkojen käytössä. Aseita saatiin lisäksi pieniä määriä sotasaaliiksi Puna-armeijalta.
Ulster
thumb|right|250px|Ulsterin sijainti Irlannin saarella. Vihreällä merkityt alueet kuuluvat Irlannin tasavaltaan ja oranssilla merkityt Pohjois-Irlantiin.
Ulster (, Ulsterin skotiksi Ulstèr tai Ulster) on yksi Irlannin saaren historiallisista maakunnista. Ulsterin yhdeksästä kreivikunnasta kolme kuuluu Irlannin tasavallalle, kuusi kuuluu Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja muodostaa Pohjois-Irlannin.
Ulsterin pinta-ala on noin 21 456 neliökilometriä (josta Irlannin tasavallassa 7 893,77 neliökilometriä, Pohjois-Irlannissa 13 562 neliökilometriä) ja asukasluku 2 105 666 (vuonna 2011). Tästä Irlannin tasavaltaan kuuluvilla alueilla on 294 803 asukasta ja Pohjois-Irlannissa 1 810 863 asukasta.
Useimmat Ulsterin asukkaat puhuvat englantia; toiseksi puhutuin kieli on iiri. Yhdistyneen kuningaskunnan suurin järvi Lough Neagh sijaitsee Ulsterin itäosassa.
Kreivikunnat
Irlannin tasavaltaan kuuluvat kreivikunnat:
Vitalic
Pascal Arbez (s. 1976), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimeltään Vitalic, on ranskalainen elektronisen musiikin artisti.
Ulster
Kreivikunnat
Pohjois-Irlantiin kuuluvat kreivikunnat:
Vitalic
Hänen ensimmäiset singlensä julkaistiin vuosina 1996 ja 1997, mutteivät saaneet merkittävää suosiota underground-skenen ulkopuolella. Hänestä tuli tosin hyviä ystävyksiä Michel Amaton kanssa, joka tunnetaan myös nimellä The Hacker, jonka hän tapasi Laurent Garnier’n yökerhossa Rex. The Hacker kehotti Arbezia lähettämään uudet kappaleensa müncheniläisen levy-yhtiön Gigolo Recordsin omistajalle DJ Hellille. Arbez teki näin, ja International DeeJay Gigolo Records julkaisi hyvin tunnetun Poney EP -levyn vuonna 2001, josta tuli suuri menestys julkaisun jälkeen. Kappaleella ”La Rock 01” Vitalic loi kappaleen, josta tuli hitti vuoden 2001 kesällä. Kappale sisältyi myös useiseen kokoelma-albumeihin. Miss Kittin sisälsi ”La Rock 01” -kappaleen kokoelma-albumillaan On the Road.
Sheryl Morgan
Sheryl Morgan (s. 6. marraskuuta 1983, Manchester, Jamaika) on jamaikalainen yleisurheilija, jonka päämatkoja ovat 400 metrin juoksu ja 400 metrin aitajuoksu.
Morgan karsiutui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 53,64. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Kingstonin nuorten MM-kisoissa matkan pronssia ajalla 52,61. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 Morgan oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Oscar Wergeland (kenraali)
thumb|Oscar Wergeland 1860-luvulla. thumb|upright|Wergelandin patsas [[Ravnedalenissa.]] Joseph Frantz Oscar Wergeland (1815 Kristiansand, Norja – 19. elokuuta 1895 Kristiansand), tunnetaan myös vain kenraali Wergelandina, oli norjalainen kenraali, kartografi, sotilaallisen hiihtokoulutuksen alullepanija ja puistojen puolestapuhuja.
Tausta
Wergeland syntyi opettaja ja rovasti Nicolai Wergelandin (1780–1848) ja kulttuuripersoona Alette Dorothea (aik. Thaulow) Wergelandin kuopuksena Kristiansandissa. Nicolai oli köyhä lukkarinpoika Bergenistä, josta tuli sittemmin eräs Eidsvollin itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajia. Isä-Nicolailla oli myös merkittävä rooli maan ensimmäisen yliopiston perustamisessa. Hän oli eräs maan perustuslain laatijoista, ja hän myös ehdotti Norjan parlamentille sen nykyistä nimeä Storting. Suvun nimi tulee Verklandin maatilasta Sognissa. Alette oli virkamies Henrik Arnold Thaulowin tytär ja aktiivinen kulttuuripersoona.
Wergelandin perheestä tuli muutoinkin Norjan näkyvimpiä kulttuuriperheitä. Hänen isoveljensä oli runoilija Henrik Wergeland (1808–1845) ja sisarensa kirjailija Camilla Collett (1813–1895). Kodissa käytiin paljon keskusteluja kulttuurista, Ranskan vallankumouksesta, Rousseaun lastenkasvatusfilosofiasta ja yleensä moderneista aiheista.
Perhe muutti Eidsvolliin 1817, jossa hänen isänsä oli jo kolme vuotta aikaisemmin ollut eräs maan itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajia. Oscar Wergeland oli ainut sisaruksista, joka muutti takaisin synnyinkaupunkiinsa vuonna 1859.
Elämä ja ura
Oscar kasvoi Eidsvollissa. Hän kävi upseerikoulutuksen sotakorkeakoulussa Kristianiassa, minkä lisäksi hän opiskeli topografiaa, kartografiaa ja geometriaa Tukholmassa ja Pariisissa.
Koulutuksensa jälkeen hän toimi 11 vuotta kartanpiirtäjänä ja hänen kädenjälkeään ovat ensimmäiset painetut norjalaiset aluekartat, joista ensimmäinen julkaistiin 1845. Samaten ensimmäinen norjalaisten koulujen käyttämä Norjan kartta oli hänen käsialaansa. Eräs hänen kartoistaan palkittiin taide- ja teollisuusnäyttelyssä New Yorkissa 1853. Hän toimi myös sotakorkeakoulussa kalligrafian ja piirustuksen opettajana ja kuninkaan adjutanttina. Hän osallistui tositoimiin Skånessa 1848 ja uudelleen norjalais-ruotsalaisten vartiojoukkojen mukana Slesvigissä 1849 ja 1850. Vuosina 1852–1853 hän oli vuoden mittaiselle opintomatkalla ulkomailla.
Wergeland palasi synnyinkaupunkiinsa upseerina 1859 ja vietti siellä loppuelämänsä. Hänet nimitettiin kenraalimajuriksi 1880, ja hän oli Kristiansandske infanteribrigaden ja Kristiansandin linnoitusten päällikkö 1868–1893. Kotipaikkakunnallaan hän otti aktiivisesti osaa elinkeinoelämään, kaupunkisuunnitteluun, urheiluun, paikallispolitiikkaan ja puolustuspoliittisiin kysymyksiin. Hän perusti muun muassa Norjan vanhimman hiihtoseuran, Christianssands ski- og skøyteklubbin (1862). Wergelandin ansioiksi lasketaan myös hiihdon sisällyttäminen osaksi sotilaskoulutusta, mikä osaltaan vaikutti merkittävästi lajin ”kansallisurheilustatukseen” Norjassa. Wergelandin vaikutuksesta Kristiansandiin perustettiin tunnetut puisto- ja virkistysalueet Wergelandsparken, Baneheia ja Ravnedalen, minkä lisäksi hänen kädenjälkensä näkyy kaupungin puistomaisten katujen yleiskuvassa.
Kenraali Wergelandin kuoltua 19. elokuuta 1895 runoilija Vilhelm Krag teki hänelle muistorunon, jossa hänet mainitaan Ravnedalenin puiston perustajana. Puistossa on Gustav Lærumin hänestä tekemä pronssinen muistomerkki, ja Grimin kaupunginosassa on hänen mukaansa nimetty katu Wergelandsveien.
Heikki Kanninen
thumb|Heikki Kanninen. Heikki Juhani Kanninen (s. 11. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden entinen jäsen eli hallintoneuvos. Hän on ollut vuodesta 2005 alkaen tehtävästä virkavapaana toimiessaan Luxemburgissa EY:n virkamiestuomioistuimen ja sittemmin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomarina. Kanninen toimi vuosina 1986–2000 oikeusministeriössä lainsäädäntöneuvoksena, mutta oli kuitenkin vuosina 1993–1995 EFTA-tuomioistuimen apulaiskansliapäällikkönä sekä EY-tuomioistuimen lakimiesavustajana vuosina 1995–1998.
Kanninen toimi Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean varapuheenjohtajana vuosina 2001–2003. Hän oli turvapaikkalautakunnan jäsen 1991–1996.
Kanninen on valmistunut ekonomiksi vuonna 1976, oikeustieteen kandidaatiksi 1978 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1988.
Helmikuussa 2009 Kanninen nimitettiin Euroopan yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuimen tuomariksi Virpi Tiilin seuraajaksi. Syyskuun alusta 2010 Kanninen nimitettiin uudelle kuusivuotiselle toimikaudelle.
Heikki Kannisen isä oli kenraaliluutnantti Ermei Kanninen.
Mary Midgley
Mary Beatrice Midgley (13. syyskuuta 1919 Dulwich, Englanti – 10. lokakuuta 2018 Jesmond, Newcastle upon Tyne, Englanti ) oli brittiläinen filosofi, joka tunnetaan parhaiten etiikkaa, eläintenoikeuksia ja tiedettä koskevasta työstään. Hänen omaelämäkertansa The Owl of Minerva julkaistiin vuonna 2005.
Timi Lahtinen
Timi Lahtinen (s. 6. tammikuuta 1995 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Britannian EIHL-liigan skotlantilaisjoukkue Dundee Starsissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Lahtinen on Jokereiden kasvatti. Hän voitti C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2010. Seuraavalla kaudella 2010–2011 Lahtinen oli yhdeksällä osumallaan Jokereiden C-nuorten paras maalintekijä Miikka Virran kanssa SM-karsinnoissa. Vuosina 2012 ja 2013 hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2013–2014 Lahtinen siirtyi Espoo Bluesin A-nuoriin, joita hän edusti myös U20 Super Challengessa. Lahtinen oli joukkueen paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Joel Janatuisen ja Aleksi Järvisen kanssa tehoilla 28+20=48. Hän jakoi koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin kolmannen sijan Lukon Jesse Huhtalan kanssa. Lahtinen voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Huhtikuussa 2014 Lahtinen teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 3. lokakuuta 2014 vieraissa Tapparaa vastaan. Lahtinen merkittiin Bluesin nelosketjun vasempaan laitaan Nico Aaltosen ja Peter Tiivolan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.43 minuuttia. Yhteensä Lahtinen pelasi kauden 2014–2015 aikana SM-liigassa 30 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Kevään 2015 pudotuspeleissä Lahtinen vahvisti Bluesin A-nuoria, jotka voittivat kauden päätteeksi SM-pronssia.
Lahtinen avasi maalitilinsä SM-liigassa kauden 2015–2016 toisella kierroksella 12. syyskuuta 2015 vieraissa Pelicansia vastaan. Lokakuussa 2015 Blues lainasi hänet Mestis-joukkue TUTO Hockeyn vahvuuteen. Lahtinen pelasi siellä yhdeksän ottelua, kunnes Blues kutsui hänet marraskuussa takaisin vahvuuteensa, kun talousvaikeuksista kärsinyt joukkue oli luopunut muutamista avainpelaajistaan. Lahtinen pelasi Bluesissa kaikkiaan 41 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 sekä kuusi Mestarien liigan ottelua tehden yhden maalin. Seura nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, joten Blues lainasi Lahtisen joukkueen kauden päätyttyä loppukaudeksi TUTOon. Joukkueen kauden päätyttyä hän siirtyi Bluesin A-nuorten vahvuuteen ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2016–2017 Lahtinen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Ensimmäiseksi sopimuskaudeksi seura kuitenkin vuokrasi hänet TUTOon. Lahtinen kuitenkin nostettiin kauden mittaan TPS:ään ja hän jäi siirtotakarajan jälkeen joukkueen vahvuuteen. Lahtinen pelasi kauden aikana SM-liigassa 27 runkosarjaottelussa kaksi maalia ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2017–2018 hän ehti pelata TPS:ssä yhden CHL-ottelun, kunnes syyskuussa 2017 seura lainasi Lahtisen alustavasti taas koko kauden kattavalla sopimuksella TUTOon. Hän pelasi siellä loppukauden, mutta Lahtinen pelasi runkosarjassa vain yhdeksän ottelua sekä kaksi Suomen Cupin ottelua loukkaantumisen vuoksi. Hän palasi kaukaloihin helmikuussa 2018. Lahtinen voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Hän voitti myös Suomen Cupin.
Lahtinen teki kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisen sopimuksen TUTOn kanssa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Iisalmen Peli-Karhuihin. Lahtinen siirtyi kaudeksi 2020–2021 Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Espoon riveihin. Kesken kauden, helmikuussa 2021 hän siirtyi loppukaudeksi Slovakian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. hokejová liga SR:n HK Spišská Nová Vesiin. Lahtista oli houkuttelemassa Slovakiaan TUTO Hockeyn entinen urheilutoimenjohtaja Elmo Aittola, joka toimi HK Dukla Michalovcen urheilutoimenjohtajana sarjatasoa ylempänä Extraligassa. Lahtinen voitti tehoilla 8+8=16 koko sarjan pudotuspelien maalipörssin ja hän jakoi pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Matej Giľákin kanssa. Spišská Nová Vesin kausi päättyi mestaruuteen ja sarjanousuun.
Kaudeksi 2021–2022 Lahtinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Britannian EIHL-liigan skotlantilaisjoukkue Dundee Starsiin.
August Wicander
August Wicander (9. heinäkuuta 1836 Nybble, Vintrosa – 21. toukokuuta 1891 Tukholma) oli ruotsalainen teollisuusmies, joka loi moniin Euroopan maihin luonnonkorkin käyttöön perustuvan teollisuusimperiumin, erityisesti pullonkorkki- ja lattianpäällystetehtaita. Yritysryhmää kehittivät edelleen hänen poikansa Hjalmar Wicander (1860–1939) ja tämän poika Carl August Wicander (1885–1952).
August Wicander keksi ensimmäisenä maailmassa tavan mekanisoida pullonkorkkien valmistuksen luonnonkorkista. Tämän keksinnön avulla hän alkoi perustaa pullonkorkkitehtaita Euroopan eri maihin, ja monet niistä alkoivat valmistaa luonnonkorkista myös lattianpäällysteitä ja lämmöneristeitä. August Wicander toimi myös muun muassa laivanvarustajana.
Wicanderin suvun perustamista yrityksistä on sittemmin kehittynyt monia kansainvälisiä pakkaus- ja lattianpäällystealan valmistajia ja tuotemerkkejä, joiden toiminta perustuu nykyisin muihinkin materiaaleihin kuin luonnonkorkkiin. Suomalaisille tutuimpia ovat Wicander & Larsonin (myöhemmin Tarkett Oy ) korkkitehdas, jonka vanha rakennus on nyt osa Turun oikeustaloa, sekä alumiinisia pullonkorkkeja valmistava Finn-Korkki Oy Hämeenlinnassa ja vuosina 1931–2004 toiminut Oy Wicanders Ab (alun perin Korkkitehdas Oy - Korkfabriks Ab) aluksi Turussa, sitten Helsingin Lauttasaaressa.
Hottentottikoira
Hottentottikoira (Hottentot Dog) on sukupuuttoon kuollut eteläafrikkalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Hottentottikoira näytti hoikan vinttikoiran ja afrikkalaisen paariakoiran väliseltä risteytykseltä, jonka runkoa eräs silminnäkijä kuvaili shakaalimaiseksi. Sillä oli pieni pää, suippokärkinen kuono, joko pystyt tai riippuvat korvat ja jäykkä, karhea karvapeite. Selässä kulki ridge eli vastakarvaan kasvavista karvoista muodostuva kuvio. Väritys oli useimmiten tuhkanharmaa, mutta myös hiekanpunaisia (mustalla maskilla) ja likaisen kerman värisiä (tummalla selkäjuovalla) yksilöitä esiintyi. Säkäkorkeus oli noin 46 cm.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotua kuvailtiin uskolliseksi työkoiraksi.
Alkuperä
Khoit eli hottentotit käyttivät tätä vanhaa heimorotua metsästykseen, ja se kulkeutui heidän mukanaan itäisestä Afrikasta mantereen eteläisille alueille. Alueen paikalliset bušmannit kävivät heidän kanssaan kauppaa erilaisista tarvikkeista, ja saivat samalla haltuunsa myös ridge-selkäisiä metsästyskoiria. Jo vuonna 1719 khoiden raportoitiin omistaneen tämänkaltaisia koiria. Namibian alkuperäiset hottentottikoirat, kuten tswanankoira, muistuttivat keskikokoista vinttikoiraa, ja osalla niistä oli ridge. Ridge-selkäinen paikalliskoira mha kon klab oli Desmond Morrisin mukaan käytännössä samaa rotua.
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Kun eurooppalaiset siirtomaaisännät saapuivat eteläiseen Afrikkaan, toivat he mukanaan omia koiriaan, jotka risteytyivät alkuperäisen hottentottikoiran kanssa. Tuloksena oli nykyisin rhodesiankoirana tunnettu rotu.
Markus Västilä
Markus Västilä (30. marraskuuta 1992 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kooveessa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Västilä on pelityyliltään yleispuolustaja, jonka suurimmat vahvuudet ovat hyökkäyspään pelaamisessa.
Seuraura
Västilä on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän meni luistelukouluun kolmevuotiaana ja aloitti jääkiekkoilun joukkueessa nelivuotiaana. Västilä voitti B2-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2009 sekä A-nuorten SM-pronssia vuosina 2010 ja 2011. Heinäkuussa 2010 hän teki Ilveksen kanssa SM-liigasopimuksen. Västilä pelasi kauden 2010–2011 kuitenkin suurimmaksi osaksi A-nuorissa. Hän voitti koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin tehoilla 8+27=35 ja Västilä oli myös Ilveksen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Roope Nikkilän jälkeen. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Västilä palkittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan parhaana puolustajana Reijo Ruotsalainen -palkinnolla ja valittiin tähdistökentälliseen. Hän ei tehnyt vielä liigadebyyttiään, mutta Västilä debytoi miesten peleissä pelattuaan kolme Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kauden 2011–2012 Västilä aloitti Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän pelasi siellä suurimman osan kaudestaan tehden 35 runkosarjaottelussa tehot 5+5=10. Västilä teki kauden aikana myös SM-liigadebyyttinsä Ilveksessä, jossa hän pelasi 12 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Västilä pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 25. marraskuuta 2011 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänelle avautui paikka Ilveksen kokoonpanosta, kun sekä Martti Järventie että Arto Tukio joutuivat sivuun. Västilä sai ottelussa jääaikaa 16.14 minuuttia ja hän keräsi joukkueensa 5–2-tappiossa myös teholukeman –2.