cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mehrin kieli
Levinneisyys
Ennen vuotta 1990 monet kielen puhujat työskentelivät kauppiaina Kuwaitissa ja sittemmin heitä on muuttanut Saudi-Arabiaan. Myös Tansaniassa asuu mehriä puhuvia siirtolaisia, jotka vierailevat säännöllisesti kotiseuduillaan Arabiassa.
Valkealan reitti
Pääuoman reitti
Reitin valuma-alueen ylivoimaisesti suurin järvi on Kivijärvi (76 km² ). Se sijaitsee aivan yläjuoksulla ja siihen kertyy aluksi yläjuoksun kaikki latvavedet. Kivijärven jälkeen pääuomasta eli vesireitistä ei ole enää epäselvyyttä, sillä se virtaa järvestä lähtien selvästi suurimpana uomana alajuoksulle päin.
Mehrin kieli
Luokitus
Mehri on seemiläinen kieliin lukeutuviin nykyeteläarabialaisiin kieliin, joista mehri on puhujamäärältään suurin. Kielten luokittelu tämän ryhmän sisällä on epäselvä, koska kielten kielioppia ei ole tutkittu kattavasti. Muista nykyeteläarabialaisista kielistä harsusi ja bathari ovat kuitenkin selvästi läheistä sukua mehrille. Näiden kielten puhujat myös ymmärtävät toisiaan, jonka perusteella harsusi ja bathari voidaan myös luokitella mehrin murteiksi.
Valkealan reitti
Pääuoman reitti
Reitti saa alkunsa Lemin ja Luumäen kuntien alueen pienistä lammista ja järvistä ja se virtaa sieltä pääasiassa länteen päin. Ensimmäinen suuri vesistö on Jängynjärvi, joka laskee 21 kilometriä pitkään Kivijärveen. Sieltä reitti jatkuu, kun Huopaisenvirta laskee Ala-Kivijärveen. Sen länsiosasta alkaa paikoin vuonomainen järvikapeikko, jossa esiintyy pieni virtaus. Se kulkee sellaisenaan Kelkjärven ja Tuohtiaisen kautta jokimaiseen Lakanvirtaan. Lakanvirta laskee Kannuskoskessa Ruokojärveen. Koskessa on etenemisesteenä voimalaitospato. Ruokojärven jälkeen joki muistuttaa välillä lampea tai järveä. Immasenjärven ja Tirvanjärven välissä on voimalaitospato. Seuraava osuus tuntee nimet Kiurinvirta ja Mankinvirta, ja se laskee seuraavaksi Rapojärveen. Jyräänkosken säännöstelypadon vuoksi yläpuoliset järvet ovat tulvineet suureksi järveksi. Siihen kuuluvat Tarhajärvi ja Kepsunjärvi Rapojärven yläpuolella, sekä Haukkajärvi ja Karhulanjärvi Rapojärven alajuoksun puolella. Kouvolaa lähestyttäessä Jyräänjoki laskee Käyrälampeen, Jokelanjoki Lappalanjärveen, ja Harjunjoki yhtyy seuraavaksi jo Kymijokeen.
Hydrologiaa
Reitin varrella on ainakin kaksi mittausasemaa. Ylempi sijaitsee Kannuskoskessa, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 860 km², ja alempi sijaitsee Jyräänjoen Jyräänkoskessa. Jyräänjoen virtaamatietoja on mitattu vuosien 1990–2014 aikana Jyräänkosken padon kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 250 neliökilometriä (eli noin 94 % koko valuma-alueesta). Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 10,8 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Mittausjakson suurin virtaama (HQ) on ollut 45 m³/s ja pienin virtaama (NQ) 0,4 m³/s. Viereisessä kuvaajassa esitetään edellä mainitun mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.
Luonnonhistoriaa
Jääkausi loppui Suomen alueelta noin 9500 eaa., kun mannerjäätikön viimeiset rippeet sulivat Pohjanmaalta. Salpausselkien alue jäi aluksi Itämeren vedenpinnan alle, mutta maankohoamisen seurauksena alueen rantaviiva vetäytyi etelään päin. Maan kohotessa paljastui Salpausselkien alue ja ensimmäisen ja toisen Salpausselän väliin muotoutui samalla idästä länteen virtaava vesistöreitti. Sen nykyistä muotoa kutsumme Valkealan reitiksi. Sen valuma-alue rajautui alusta alkaen Salpausselkien väliin ja se laski myös heti länteen päin. Jossakin nykyisen Kouvolan ympäristössä sen lasku-uoma kääntyi etelään Suomenlahtea kohti. Siihen yhtyi pohjoisesta virtaava toinen valuma-alue, jonka paikalla sijaitsee nykyään Mäntyharjun reitin valuma-alue. Se oli siihen aikaan nykyistä pienempi, sillä esimerkiksi Puula on käännetty vasta vuonna 1854 virtaamaan Mäntyharjun reitille. Saimaa ja Päijänne laskivat aluksi Pohjanlahteen, mutta maankohoamisen epätasaisuus kallisti kummankin järvialtaat kohti etelää. Saimaan laskujoki tyrehtyi ensiksi, kun sen laskukynnys kohosi liikaa, ja Saimaa laskikin jonkin aikaa länteen päin Päijänteeseen. Tämän seurauksena Saimaa ja Päijänne muodostivat noin 7500 eaa. suuren Sisä-Suomen suurjärven, jonka yhteinen laskujoki laski Pohjanlahteen. Myös tämä laskujoki tyrehtyi. Järvien vedenpinnan kohottua tarpeeksi, murtautui vesi noin 7000 eaa. etelään päin nykyisen Heinolassa Jyrängönvirtaa myöten Konniveteen ja alempana Pyhäjärveen. Tällä uusi virtaus kohtasi Mäntyharjun ja Valkealan reittien vedet, jotka jäivät voimakkaan virtauksen takia sen sivu-uomiksi. Uutta pääuomaa kytsutaan Kymijoeksi. Saimaa laski vielä noin 100 vuotta vetensä Päijänteeseen, mutta jo noin 6900 eaa. puhkesi Saimaalle uusi reitti nykyiselle Mäntyharjulle. Saimaan järvialtaan kallistuminen kuitenkin jatkui ja Saimaa puhkaisi Pien-Saimaalla noin 6300 eaa. vielä toisen reitin, tällä kertaa Valkealan reitille. Saimaa on Kymijoen vesistössä laskenut parhaimmillaan ehkä kolmestakin kohtaa länteen päin. Kallistumisen jatkuessa Saimaan pohjoinen laskureitti kuivui ensimmäiseksi, ja lopulta kaakkoisrantaan auennut uusi Vuoksen laskureitti noin 5700 eaa. aiheutti Saimaan länsireittien lopullisen tyrehtymisen. Näin Valkealan reitin virtaamat pienenivät merkittävästi, samoin tietenkin myös Kymijoenkin. Väliväylän keskijuoksulla on runsaasti esihistoriallisia kalliomaalauksia.
Merkitys ihmistoiminnalle
Uittotoiminta aloitettiin 1890-luvulla. Vesireittiä käytettiin heti hyväksi yhdistämään Saimaan alue Kymijokeen uittoruuhella, johon on annettiin lupa 29.8.1890. Valkealan reitin erottaa Vuoksen vesistöalueesta Rutolassa sijaitseva noin 100 metriä leveä kannas. Sen koillispuolella sijaitseva Myllylampi laskee Saimaaseen ja lounaispuolella oleva Kärjenlampi Valkealan reitin vesistöön. Kärjenlammesta vesi on aikanaan virrannut Saimaaseen, mutta virtaussuuntaa on muutettu uittojärjestelyjen yhteydessä. Lisäksi uiton aikana pumpattiin Vuoksen vesistöstä lisävettä Valkealan reitille noin 0,8 m³/s. Toiminnan ollessa vilkkainta siirrettiin vuosittain noin 700 000–1 000 000 tukkia Vuoksen vesistöstä Valkealan reitille. Uiton päätyttyä vuonna 1963 päättyi myös lisäveden pumppaus. Uittolaitteita on tämän jälkeen purettu hiljalleen reitin varrelta pois ja uittoääntö on kumottu 8.4.1983.
Energiantuotantoa, säännöstelyä ja järvien kuivatushankkeita varten on reitille rakennettu 17 patoa. Energiantuotantoa on edelleen Ruokokosken voimalaitoksella sekä Kannuskosken myllypadon ja Pasin myllypadon yhteydessä. Myös Huhmarkosken voimalaitoksella on ollut sähköntuotantoa.
Marja Kettinen
Marja Kettinen (s. 10. elokuuta 1975) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Kettinen teki naisten SM-sarjadebyyttinsä kasvattajaseurassaan kaudella 1993–1994. Yhteensä Nymander edusti Pyrintöä SM-sarjassa neljä kautta vuosina 1993–1996 ja 1997–1998. Tämän jälkeen hän jatkoi pääsarjassa pelaamista yhden kauden SB Girlsissä ja kolme kautta BC Nokiassa.
Suomen naisten maajoukkueessa Kettinen pelasi vuonna 1995 kaksi valmistavaa maaottelua 1,0 pisteen ja 1,0 levypallon keskiarvoilla.
Yksiö
Yksiö voi tarkoittaa seuraavia:
USS Nimitz (CVN-68)
USS Nimitz (runkonumerot CVA-68, CV-68 ja CVN-68) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus. Alus on nimetty kunnianosoituksena laivastoamiraali Chester Nimitzille, joka oli Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston komentajana toisessa maailmansodassa.
Valmistus
pienoiskuva|vasen|Aluksen kölin lasku 1968 Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Newport Newsistä Virginista, missä köli laskettiin 22. kesäkuuta 1968. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1972 ja liitettiin laivastoon 3. toukokuuta 1975 ensimmäisenä päällikkönään Bryan W. Compton.
Palvelus
Nimitz lähti 7. heinäkuuta 1976 Norfolkin laivastotukikohdasta ensimmäiselle partiomatkalleen Välimerelle. Aluksen ympärille koottuun taisteluosastoon kuuluivat ydinkäyttöiset risteilijät USS South Carolina ja USS California. Alus vaihtoi 16. heinäkuuta USS Saratogan kanssa tehtäviä Marokon rannikolla. Osasto oli 27. heinäkuuta valmiudessa evakuoimaan yli 1 100 Yhdysvaltain kansalaista sisällissotaan ajautuneesta Libanonista. Alus osastoineen osallistui 3.–11. lokakuuta Display Determination -harjoitukseen, johon osallistui kaikkiaan 45 Natomaiden lähettämää sotalaivaa. Harjoituksen tarkoituksena oli kohottaa Naton valmiutta toimia Välimerellä. Lentotukialus USS John F. Kennedy taisteluosastoineen vapautti 25.–27. tammikuuta Rotan laivastotukikohdassa Espanjassa Nimitzin osastoineen Välimereltä. Osasto aloitti kotimatkan palaten Norfolkin laivastotukikohtaan 7. helmikuuta.
Alus siirrettiin 10. maaliskuuta Norfolkin laivastontelakalle, jossa tehtiin neljä kuukautta kestänyt DSRA-huolto. Nimitz päällikkönään Richard T. Gaskill lähti 1. joulukuuta 1977 toiselle partiomatkalleen Välimerelle. Se ankkuroi 15. maaliskuuta 1978 Venetsian edustalle aloittaen viiden vuorokauden laivastovierailun. Aluksen taisteluosasto osallistui 2.–9. toukokuuta Naton Open Gate -harjoitukseen Portugalin rannikolla ja 16.–29. toukokuuta Naton Dawn Patrol -harjoitukseen. Alus saapui 7. heinäkuuta taisteluosastoineen Rotaan Espanjassa luovuttaen partiointitehtävän John F. Kennedyn taisteluosastolle. Nimitz saapui Norfolkin laivastotukikohtaan 20. heinäkuuta.
Nimitz palasi 5. tammikuuta 1979 palvelukseen oltuaan kolme kuukautta SRA-huollossa. Huolto oli valmistunut todellisuudessa jo 13. joulukuuta, mutta laituripaikkojen puute esti aluksen palvelukseensiirron. Alus oli Guantanamonlahdella kertausharjoituksessa 20. helmikuuta – 2. maaliskuuta. Palattuaan Norfolkiin alus siirrettiin telakalle kahdeksi kuukaudeksi harjoituksessa havaitun konehuonevian korjaamiseksi.
Alus lähti 10. syyskuuta John R. Batzler päällikkönään kolmannelle Välimeren matkalleen. Se oli taisteluosastoineen pääosassa CRISEX-harjoituksessa 31. lokakuuta – 12. marraskuuta. Alus taisteluosastoineen ankkuroitui Napolinlahdelle 12. joulukuuta viikoksi.
Viikko tauon päätyttyä alus taisteluosastoineen määrättiin vahvistamaan Yhdysvaltain joukkoja Intian valtamerellä Iranin otettua panttivangiksi 52 lähetystötyöntekijää Teheranissa. Alus osastoineen saapui 23. tammikuuta 1980 Omaninlahdelle muodostetulle sotatoimialueelle kierrettyään Hyväntoivonniemen kautta. Kahdeksan RH-53D Sea Stallion -helikopteria nousi lentotukialuksen kannelta pelastaakseen panttivangit operaatiossa Eagle Claw, joka oli osa operaatiota Evening Light. Hiekkamyrsky aiheutti operaation peruuttamisen, mutta helikoptereiden jatkettua laskeutumispaikalle tankattavaksi yksi niistä törmäsi tankkerina käytettyyn C-130 Hercules -kuljetuskoneeseen. Polttoaineen räjähdys surmasi kahdeksan sotilasta. Eloonjääneitä evakuoitaessa jouduttiin hylkäämään helikopterit, joista Iran liitti neljä asevoimiinsa.
Alus taisteluosastoineen palasi Norfolkiin 26. toukokuuta 1980. Se osallistui 29. elokuuta – 17. lokakuuta Pohjois-Atlantilla Teamwork 80 -harjoitukseen, johon osallistui Britannian, Kanadan, Alankomaiden, Saksan ja Norjan joukkoja. Alus siirrettiin 27. lokakuuta Norfolkin laivastontelakalle kolmeksi kuukaudeksi SRA-huoltoon.
Nimitz lähti 8. elokuuta taisteluosastoineen Norfolkista neljännen kerran Välimerelle. Alus yhdessä USS Forrestalin kanssa laukaisivat 18. elokuuta ohjuksen Syrtinlahdella lähellä Libyan johtajan Khadafin muodostamaa kuolemanlinjaa. Seuraavana aamuna kaksi Nimitzin hävittäjälaivueen VF-41 F-14A -konetta joutui kahden Libyan ilmavoimien Su-22 -koneen tulituksen kohteeksi. Koneet vastasivat tuleen ja ampuivat kummatkin libyalaiskoneet alas.
Alus palasi 24. kesäkuuta palvelukseen Norfolkin laivastontelakalta, jossa se oli ollut huollettavana. Se lähti 10. marraskuuta viidennelle komennukselleen. Alus matkasi ensin etelään Hondurasin, Kolumbian ja Venezuelan rannikoiden edustalle ennen itään lähtöä. Alus saapui Välimerelle 30. marraskuuta, ja se vaihtoi tehtäviä USS Independencen kanssa Libanonin edustalla 6. joulukuuta. Maaliskuussa 1983 alus oli USS Enterprisen kanssa Libyan rannikon edustalla seuraten alueen jännityksen kiristymistä. Nimitz osallistui 4.–7. huhtikuuta National Week -harjoitukseen ollen sinisen osapuolen tärkein alus. Harjoituksen oranssina vastustajana oli USS Carl Vinsonin ympärille koottu taisteluosasto. Dwight D. Eisenhower vapautti 9. toukokuuta aluksen Välimereltä ja Nimitz aloitti kotimatkan seuraavana päivänä. Alus saapui 20. toukokuuta Norfolkin laivastotukikohtaan.
Alus aloitti koeajot 23. heinäkuuta 1984 oltuaan 13 kuukautta Newport Newsin telakalla modernisoitavana. Alus poistui 11. syyskuuta Norfolkista hurrikaani Dianan tieltä. Myrskyn väistettyään alus jatkoi koeajoja. Eugene D. Conner vastaanotti aluksen päällikkyyden 26. syyskuuta. S-3A Viking -kone teki aluksen 100 000. laskeutumisen 1. marraskuuta.
Nimitz taisteluosastoineen lähti 8. maaliskuuta 1985 Norfolkista kuudennen kerran Välimerelle. Se osallistui 15.–27. maaliskuuta Readiness Exercise 1-85 -harjoitukseen, jonka jälkeen se osoitti valmiutensa Karibianmerellä. Taisteluosasto partioi 28. maaliskuuta-12. huhtikuuta Väli-Amerikan itärannikolla osana Yhdysvaltain lipunnäyttöä, joka oli seurausta marxististen liikkeiden näkyvyyden lisääntymisestä. Alus taisteluosastoineen vastaanotti 21. huhtikuuta Augustanlahdella Välimeren valvonnan Dwight D. Eisenhowerin johtamalta taisteluosastolta.
Alus osallistui 6.–17. toukokuuta monikansalliseen Distant Hammer -harjoitukseen. Kaksi libanonilaista šiiamuslimia kaappasi 14. kesäkuuta TWA:n lennon 847, jossa oli 153 matkustajaa ja miehistön jäsentä. Vastatoimena Nimitz määrättiin keskeyttämään vierailunsa Livornossa ja siirtymään itäiselle Välimerelle Libanonin rannikon edustalle. Alus oli alueella, kunnes se osallistui 4.–9. elokuuta Bright Star 85 -harjoitukseen.
Alus aloitti telakalta palattuaan 4. maaliskuuta 1986 kolmipäiväiset koeajot. Alus oli Pohjois-Atlantilla 15. elokuuta – 16. lokakuuta Naton harjoituksissa Northern Engagement ja Northern Wedding '86. Kummankin harjoituksen tarkoituksena oli testata Naton kykyä ja mahdollisuuksia puolustaa Pohjois-Eurooppaa itäblokin hyökkäykseltä. Aluksen taisteluosastoon kuuluivat USS Iowa, USS Mount Whitney, USS South Carolina, USS Kidd, USS Richard E. Byrd, USS Thorn, USS Doyle, USS W. S. Sims, USS Moinester, USS Truett, USS Kalamazoo ja USS Nitro.
Nimitz lähti 30. joulukuuta 1986 Norfolkista seitsemännelle partiomatkalleen Välimerelle ja samalla se määräyksen siirtyä länsirannikolle Bremertonin laivastotukikohtaan. Alus luovutti valvontatehtävän USS Kitty Hawkin taisteluosastolle 20. toukokuuta 1987 Augustanlahdella. Vierailtuaan Rio de Janeirossa ja kierrettyään Kap Hornin 18. kesäkuuta alus saapui Puget Soundiin Washingtonin osavaltiossa 1. heinäkuuta. Oltuaan yön ankkurissa alus saapui lopulta 2. heinäkuuta uuteen tukikohtaansa Bremertoniin.
Alus lähti Bremertonista 2. syyskuuta 1988 kahdeksannelle partiomatkalleen. Alus oli 13. syyskuuta – 2. lokakuuta Etelä-Korean rannikolla turvaamassa Soulin olympialaisia. Nimitz oli 29. lokakuuta Arabianmerellä, jossa se osallistui Operaatio Eastern Williin. Operaatiossa suojattiin merenkulkua ja erityisesti Yhdysvaltain lipun alla matkanneita kuwaitilaisia tankkereita.
Aluksen ollessa Arabianmerellä 30. marraskuuta huollettavana olleen A-7E Corsair II -rynnäkkökoneen 20 millimetrin tykki laukesi, jolloin kranaatti osui KA-6D -ilmatankkauskoneeseen sytyttäen sen tuleen. Yksi mies sai surmansa ja toinen loukkaantui vaikeasti. Tuli vaurioitti viittä Corsair II -rynnäkkökonetta, yhtä Intruderia sekä Vikingiä. Aluksen miehistö työnsi KA-6D-koneen mereen korjauskelvottomana.
Nimitz, USS Waddell ja USS Barbey osallistuivat 12.–15. joulukuuta Omanin merivoimien PASSEX -harjoitukseen, johon kuului ilmatankkausta, sotalaivojen taktisia harjoituksia, ilmatorjuntaa, ilmarynnäköintiä sekä varsinainen sotapeli lähellä Wudamin laivastotukikohtaa. Joulukuun viimeisenä päivänä alus ankkuroi Singaporen edustalle kuuden päivän satamavierailua varten. USS Constellation vapautti 17. tammikuuta 1989 aluksen partioinnista ja Nimitz aloitti kotimatkan saapuen Bremertoniin 2. maaliskuuta.
Ollessaan laiturissa täydentämässä ammusvarastojaan Naval Weapons Station Indian Islandilla Washingtonissa 2. heinäkuuta aluksen pääkone numero 2 jumiutui aiheuttaen ongelmia putkistoissa 4, 7, 8 ja 10. Aluksen miehistö esti ongelmisen pahenemisen ja aluksen vaurioitumisen. Onnettomuudessa yhden miehen käsi murtui ja hänet siirrettiin Bremertonin sairaalaan.
Nimitz lähti 25. helmikuuta 1991 Bremertonin satamasta kolmen viikon koulutuspurjehdukselle Etelä-Kalifornian rannikolle. Se saapui 28. helmikuuta NAS North Islandille San Diegoon. Persianlahden sodan vuoksi alus sai 5. maaliskuuta määräyksen keskeyttää harjoituksen sekä siirtyä läntiselle Tyynellemerelle. Alus ankkuroitui 4. huhtikuuta Singaporen edustalle neljän vuorokauden vierailulle ja 18. huhtikuuta alus saapui Persianlahdelle kuljettuaan Hormuzinsalmen läpi. Alus vapautti seuraavana päivänä Rangerin kotimatkalle. Nimitz aloitti operaatioita Aavikkomyrsky ja Desert Sabre tukevan lentotoiminnan 20. huhtikuuta.
Alus ankkuroitui 27. huhtikuuta Dubain edustalle pikaista vierailua varten, mikä uusittiin 25.–29. toukokuuta. Nimitz palasi Bremertoniin 24. elokuuta oltuaan puoli vuotta Persianlahdella ja läntisellä Tyynellämerellä. Alus saapui 12. lokakuuta San Franciscoon osallistuakseen Fleet Week 91 -juhlallisuuksiin.
Syyskuussa alus osallistui FLEETEX 95-2A -harjoitukseen sekä 25. lokakuuta alkaen Kalifornian rannikolla järjestettyyn JTFEX -harjoitukseen, joka päättyi 6. lokakuuta.
Nimitz lähti 27. marraskuuta partiomatkalle läntiselle Tyynellemerelle ja Persianlahdelle. Alus osallistui 13.–17. tammikuuta 1996 Pakistanin asevoimien kanssa Inspired Alert -harjoitukseen. Alus läpäisi Hormuzinsalmen 19. tammikuuta aloittaen lentotoiminnan tukeakseen operaatio Southern Watchia.
Alus saapui maaliskuun lopulla Taiwanin aluevesille, jossa se vapautti Independencen. Kiinan kansantasavallan tehdessä ohjuskokeita oli alueen jännitys noussut korkealle ja lentotukialuksen läsnäolo rauhoitti osapuolia. Alus lähti paluumatkalle Luzoninsalmen ja Etelä-Kiinan meren poikki saapuen Bremertoniin 20. toukokuuta.
Isaac E. Richardson III vastaanotti aluksen päällikkyyden 6. marraskuuta. Alus lähti 22. tammikuuta 1997 Bremertonista koeajoihin ja ammustäydennykseen Port Hadlockiin oltuaan seitsemän kuukautta Puget Soundin laivastontelakalla. Huollon kustannukset olivat 84 miljoonaa dollaria. Alus osallistui Kalifornian etelärannikolla järjestettyihin FLEETEX 97-2 -harjoitukseen 23. kesäkuuta – 3. heinäkuuta sekä sitä seuranneeseen JTFEX 97-2 -harjoitukseen 14.–27. heinäkuuta.
Alus lähti 1. syyskuuta 1997 Bremertonista kahdennelletoista partiomatkalleen sekä maailmanympäripurjehdukselle, jonka määränpäänä oli Yhdysvaltain itärannikon Newport News. Alus osallistui 23.–25. syyskuuta Valiant Blitz -harjoitukseen Okinawalla yhdessä Independencen kanssa. Alus saapui 13. lokakuuta Persianlahdelle tukeakseen operaatio Southern Watchia ollen kaksitoista vuorokautta suunniteltua aikataulua edellä. Alus teki laivastovierailun Jebel Aliin 26. marraskuuta sekä kahdeksan päiväisen vierailun Dubaihin osallistuttuaan Bahrainin rannikolla järjestettyyn Neon Falcon -harjoitukseen 15.–25. marraskuuta. Alus osallistui 6.–10. joulukuuta Saudi-Arabian asevoimien kanssa Nautical Artist -harjoitukseen sekä Kuwaitin asevoimien kanssa 13.–24. joulukuuta Eager Mace -harjoitukseen.
Islamilainen yhteistyöjärjestö
Islamilainen yhteistyöjärjestö (28. kesäkuuta 2011 asti Islamilainen konferenssi) on kansainvälinen järjestö, jonka tarkoituksena on edistää jäsenmaissa keskinäistä yhteenkuuluvuutta ja lisätä yhteistyötä muun muassa talouden, kulttuurin ja tieteen alueella. Järjestöön kuului vuonna 2023 yhteensä 57 pääasiassa muslimiemmistöistä valtiota, ja se katsoo ajavansa maailman 1,4 miljardin muslimin etuja. Sillä on jäsenmaita neljässä maaosassa. Järjestö perustettiin Rabatissa Marokossa 25. syyskuuta 1969.
USS Nimitz (CVN-68)
Palvelus
Alus saapui 14. helmikuuta 1998 Välimerelle läpäistyään Suezin kanavan. Sen ammukset purettiin 23.–25. helmikuuta Atlantilla Enterpriselle ja USS Detroitille. Nimitz ankkuroitui 1. maaliskuuta NAS Norfolkin laituriin No 1 oltuaan puoli vuotta Lähi-idässä. Alus siirrettiin 26. toukokuuta Northrop Grummanin Newport Newsin Shipbuildingin kuivatelakalle numero 11 kolmeksi seuraavaksi vuodeksi.
Islamilainen yhteistyöjärjestö
Islamilainen konferenssi julkaisi vuonna 1990 Kairon julistuksen, joka järjestön mukaan määrittää islamin ihmisoikeuskäsityksen.
USS Nimitz (CVN-68)
Palvelus
Alukselle tehtiin käyttöiän pidentämisohjelma (. Alus siirrettiin 6. marraskuuta kuivatelakalta Outfitting Berth #1:een ja se palasi NAS Norfolkiin 28. kesäkuuta 2001 aloittaen kolmipäiväiset koeajot, jotka samalla päättivät 37 kuukautta kestäneen RCOH-jakson. Alus oli 16.–23. heinäkuuta erilaisissa lentotoiminnan tarkastuksissa. Alus lähti 21. syyskuuta Norfolkista San Diegoon Kaliforniaan. Se saapui 3. marraskuuta Havaijille Pearl Harboriin, jossa se vietti neljä päivää.
Nimitz saapui 13. marraskuuta uuteen kotisatamaansa NAS North Islandiin San Diegossa vietettyään lähes kaksi kuukautta merellä kiertäen Kap Hornin ja vierailtuaan Brasiliassa, Uruguayssa, Chilessä ja Perussa sekä harjoiteltuaan maiden merivoimien kanssa.
Islamilainen yhteistyöjärjestö
Nykyiset jäsenvaltiot
[[File:OIC vector map.svg|400px|pienoiskuva|
]]
USS Nimitz (CVN-68)
Palvelus
Alus lähti 10. tammikuuta 2003 taisteluosastoineen San Diegosta kolmiviikkoiselle koulutuspurjehdukselle. Kaksi ensimmäistä viikkoa kului COMPTUEX-harjoituksessa ja kolmas viikko JTFEX-harjoituksessa.
Alus lähti 3. maaliskuuta kohti Lähi-itää. Aluksen lennosto CVW-11 teki ensimmäisen sotalennon Operaatio Iraqi Freedomissa 11. huhtikuuta. Alus saapui 12. toukokuuta Jebel Aliin oltuaan viisi vuorokautta Dubaissa. Alus palasi 3. heinäkuuta Jebel Aliin kuuden päivän laivastovierailulle. Pääosan elokuusta ja syyskuun alun alus purjehti Arabianmeren ja Persianlahden väliä, kunnes se lähti 6. syyskuuta kohti itää siirtyen 8. syyskuuta Intian valtamerelle. Alus saapui 12. syyskuuta Changin laivastotukikohtaan laivastovierailulle Singaporeen.
Oltuaan Intian valtamerellä ja Andamaanienmerellä syyskuun lopun alus vieraili toistamiseen Singaporessa 8.–13. lokakuuta. Se oli 14. lokakuuta Etelä-Kiinanmerellä ja saapui Tyynelle valtamerelle 20. lokakuuta. Alus saapui 27. lokakuuta USS Princetonin ja USS Bridgen kanssa Pearl Harboriin nelipäiväiselle vierailulle, jonka aikana alus vastaanotti perheenjäseniä ja ystäviä pienelle purjehdukselle. Alus saapui 5. marraskuuta 2003 San Diegoon oltuaan merellä kahdeksan kuukautta.
Aluksella aloitettiin 23. helmikuuta 2004 puolen vuoden remontti, jonka aikana aluksen toimintoja ilmastoinnista ja sähköjärjestelmistä majoitustiloihin ja itsepalvelupesulaan parannettiin, eli alukselle tehtiin runsaasti uudistuksia, parannuksia sekä korjauksia. Asumismukavuutta lisäävien toimien lisäksi osa aluksen taistelutoimintoihin liittyvistä järjestelmistä modernisoitiin, kuten katapultit ja lentokannen pinnoitus.
Alus osallistui 2. joulukuuta Kalifornian rannikolla COMPUTEX-harjoitukseen ja se oli 26. tammikuuta 2005 reaktoriturvallisuuteen keskittyvässä harjoituksessa Kalifornian rannikolla. Alus palasi 25. maaliskuuta San Diegoon oltuaan kaksi viikkoa JTFEX-harjoituksessa valmistautumassa tuleviin operaatioihin.
Nimitz lähti 7. toukokuuta taisteluosastoineen San Diegosta partiomatkalle keskiselle ja läntiselle Tyynellemerelle. Alus vieraili 18. toukokuuta Pearl Harborissa, 4.–7. kesäkuuta Hong Kongissa, 18.–22. kesäkuuta Aprassa Guamilla ja 1.–4. heinäkuuta Port Klangissa Kuala Lumpurissa. Alus taisteluosastoineen päätti 22. syyskuuta meriliikenteen suojaamisen Persianlahdella siirtyen Hormuzinsalmen kautta edelleen Intian valtamerelle.
Alus osallistui 28. syyskuuta Intian laivaston kanssa Malabar 2005 -harjoitukseen, jonka tarkoituksena oli parantaa laivastojen välistä yhteistoimintaa. Harjoitus päättyi 5. lokakuuta. Nimitz ja USNS Bridge vierailivat 7.–12. lokakuuta Fremantlessa Australiassa ja edelleen Uudessa Seelannissa 18. lokakuuta. Alus vieraili 30. lokakuuta Pearl Harborissa ja se saapui 8. marraskuuta San Diegoon vietettyään kuusi kuukautta merellä.
Alus siirsi 10.–11. helmikuuta 2006 Yhdysvaltain länsirannikon edustalla ampumatarvikkeensa USNS Bridgelle ja USS John C. Stennisille valmistautuessaan propulsiojärjestelmän tarkastukseen. Alus aloitti 30. elokuuta koeajot palattuaan telakalta. Alus lähti 16. syyskuuta kannellaan yli 3200 kutsuvierasta, jotka olivat saapuneet Friends and Family Day -risteilylle.
Rhuddlan-asetus
Rhuddlan-asetus solmittiin 3. maaliskuuta 1284 Englannin kuningas Edvard I:n valloitettua Walesin. Se annettiin Rhuddlanin linnassa Pohjois-Walesissa, joka rakennettiin Edvard I:n aikana vahvistamaan Englannin kamppailua Walesia vastaan.
USS Nimitz (CVN-68)
Palvelus
Alus lähti 2. huhtikuuta 2007 San Diegosta tukeakseen terrorismin vastaista taistelua. Alus taisteluosastoineen saapui 8. toukokuuta Yhdysvaltain 5. laivaston vastuualueelle, josta sen lentokoneet tukivat Afganistaniin ja Irakiin sijoitettuja maavoimien joukkoja. Nimitz, John C. Stennis ja USS Bonhomme Richard siirtyivät Persianlahdelle tukeakseen operaatio Iraqi Freedomia.
Alus saapui 2. heinäkuuta USS Pinckneyn kanssa laivastovierailulle Chennaihin Intiaan, mistä ne palasivat Persianlahdelle 12. heinäkuuta. Thomas Downing vastaanotti aluksen lentolaivueen päällikkyyden 1. elokuuta. Alus osallistui 7.–14. elokuuta Guamin edustalla järjestettyyn Valiant Shield -harjoitukseen, jonka päätyttyä alus vieraili Hong Kongissa 20.–24. elokuuta.
Rhuddlan-asetus
Walesin viimeisen hallitsijan, Llywelyn ap Gruffuddin, kukistuttua vuonna 1282 Wales yhdistettiin Englannin kuningaskuntaan ja Edvard I yritti rauhoitella uutta aluetta.
Asetus jakoi Walesin Angleseyn, Merionethshireen ja Caernarvonin kreivikuntiin, toi sen Englannin lakijärjestelmän yhteyteen ja salli hallitsijan nimittää virkamiehiä kuten vouteja ja sheriffejä. Jotkut walesilaisten tavoista jätettiin kuitenkin ennalleen, esimerkiksi perimyskäytäntöjä ei muutettu.
Rhuddlan-asetus pysyi voimassa kunnes Henri VIII solmi uuden lain (Laws in Wales Acts) vuonna 1536.
USS Nimitz (CVN-68)
Palvelus
pienoiskuva|Malabar 2007 -harjoitukseen osallistuneita aluksia. Lähdettyään Singaporesta 5. syyskuuta liittyi Bengalinlahdella viiden maan laivastojen muodostamaan 20 aluksen taisteluosastoon, jonka mukana se osallistui Malabar 2007 -harjoitukseen 4.–10. syyskuuta. Harjoitus pidettiin Intian itärannikon ja Andamaanien välisellä alueella. Nimitz vieraili 22.–24. syyskuuta Pearl Harborissa ennen lähtöä San Diegoon, jonne se saapui 30. syyskuuta.
Alus lähti 24. tammikuuta 2008 San Diegosta läntiselle Tyynellemerelle osana Yhdysvaltain sitoumuksia valvoa merialuetta. Sen alueella olo mahdollisti Kitty Hawkin siirtämisen telakalle Yokosukassa. Alus vieraili 11. helmikuuta Sasebossa. Alus saapui 28. helmikuuta Busaniin Koreaan osallistuakseen Key Resolve/Foal Eagle 2008 -harjoituksiin.
Yhdysvalloista saapunut lentotukialus Dwight D. Eisenhower vapautti Nimitzin operaatiosta. Nimitz saapui 31. tammikuuta 2010 Phuketiin neljän päivän laivastovierailulle. Alus saapui 7. helmikuuta Port Klangiin Malesiaan vieraillen Kuala Lumpurissa ja se saapui 17. helmikuuta Hong Kongiin. Kontra-amiraali Robert P. Girrier vastaanotti 16. helmikuuta Filippiinienmerellä lentotukialusosasto 11:n komentajuuden Nimitzin kannella. Alus saapui 21. maaliskuuta Kitsap-Bremertonin laivastotukikohtaan ja edelleen 26. maaliskuuta San Diegoon.
Nimitz siirsi 14.–15. syyskuuta yli 1200 tonnia taisteluvälineitä USNS Wally Shirralle osana ampumatarvikkeiden poistoa aluksen valmistautuessa telakalle siirtoon. Alus palasi San Diegoon 20. syyskuuta. Se lähti 6. joulukuuta Puget Soundin telakalle. Aluksen juuri saavuttua Kitsap-Bremertonin laivastotukikohtaan 9. joulukuuta se sai ilmoituksen kotisataman vaihtamisesta Everetiksi, jossa alus korvaisi huoltoon siirtyvän USS Abraham Lincolnin. Alus siirrettiin 16. joulukuuta telakalle, jossa sen taistelu-, puolustus-, merenkulku- ja vedenpuhdistusjärjestelmä sekä monet muut järjestelmät uusittiin.
Alus poistui 29. syyskuuta 2011 kuivatelakalta numero 6 ja se siirtyi Kitsap-Bremertonin laivastotukikohdan laituriin Delta. Alus lähti 5. maaliskuuta 2012 Bremertonista koeajoihin oltuaan 15 kuukautta modernisoitavana, minkä aikana sen uusimiseen oli käytetty 239 miljoonaa dollaria. Nimitz saapui 9. maaliskuuta uuteen kotisatamaansa Everettin laivastotukikohtaan Washingtonissa. Jeffrey S. Ruth vastaanotti aluksen päällikkyyden 29. maaliskuuta.
Alus saapui 19. huhtikuuta San Diegoon, josta se lähti 7. toukokuuta neljäksi vuorokaudeksi kuormaamaan ampumatarvikkeita USNS Rainierilta sekä testaamaan lentolaivueiden 11 ja 14 lentäjiä. Alus palasi Everettiin 16. toukokuuta.
Alus lähti 11. kesäkuuta osallistuakseen 29. kesäkuuta – 3. elokuuta järjestettyyn vuosittaiseen RIMPAC-harjoitukseen Havaijilla. Se pysähtyi San Diegossa, josta se lähti 15. kesäkuuta otettuaan kannelleen lentolaivue 11:n. Alus saapui 2. heinäkuuta Pearl Harboriin aloittaen neljän vuorokauden laivastovierailun ennen harjoitukseen liittymistään. Alus lähti harjoituksen päätyttyä 3. elokuuta Pearl Harborista ja se saapui 9. elokuuta San Diegoon. Alus palasi Everettiin 20. elokuuta vietettyään merellä 70 vuorokautta. pienoiskuva|USS Nimitz (CVN 68) Persianlahdella (2013) Yhdysvaltain laivasto ilmoitti 21. marraskuuta siirtävänsä aluksen tammikuussa alkavaa komennusta läntisellä Tyynellämerellä ainakin kahdella kuukaudella. Syynä siirtoon oli tarve korjata aluksen jäähdytyspumpuissa havaittu vika. Nimitz lähti 30. maaliskuuta 2013 Everettistä läntiselle Tyynellemerelle ja Lähi-itään. Alus kiinnittyi 2. huhtikuuta NAS North Islandin laituriin ottaakseen aluseen lentolaivue 11:n. Alus osallistui tämän jälkeen Kalifornian rannikolla SUSTAINEX-harjoitukseen ennen lähtöään länteen.
Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL
Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL ry on valtakunnallinen opettajaksi opiskelevien edunvalvoja ja palvelujärjestö, jonka tarkoituksena on edistää ja valvoa jäsentensä etuja erityisesti koulutuspoliittisissa kysymyksissä sekä parantaa opettajaksi opiskelevien opiskeluedellytyksiä vaikuttamalla opettajankoulutuksen kehittämiseen. Liittoon kuuluu varhaiskasvatuksen opettajaksi, luokanopettajaksi, aineenopettajaksi, erityisopettajaksi, ammatillisten opintojen opettajaksi ja musiikkipedagogiksi sekä oppilaan- ja opinto-ohjaajaksi opiskelevia.
Liiton tavoitteena on olla mukana vaikuttamassa opetus- ja kasvatusalan tulevaisuuteen toimimalla yhteistyössä päättäjien ja eri asiantuntijatahojen kanssa. Jäsenyhdistykset eli opettajaopiskelijoiden ainejärjestöt ja opiskelijayhdistykset vastaavat SOOLin paikallisesta toiminnasta opettajankoulutuspaikkakunnilla. Liiton linjaukset opettajankoulutuksen kehittämistarpeista on koottu Tavoitteet opettajankoulutukselle -ohjelmaan.
SOOL on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n opiskelijajärjestö ja tekee läheistä yhteistyötä sen kanssa. SOOLin jäsenet eivät ole ammattijärjestön jäseniä mutta omien jäsenetujen lisäksi SOOLin jäsenmaksun maksaneet saavat OAJ:n jäsenedut lukuun ottamatta työttömyysturvaa ja äänioikeutta OAJ:n valtuustovaaleissa. SOOLin opiskelijaedustajilla on äänioikeus OAJ:n hallituksen alaisissa toimikunnissa sekä puhe- ja läsnäolo-oikeus OAJ:n valtuuston ja hallituksen kokouksissa.
SOOL tarjoaa jäsenistölleen henkilökohtaisia jäsenetuja ja pitää heidät ajan tasalla opetus- ja kasvatusalan ajankohtaisista ilmiöistä muun muassa järjestämällä webinaareja opettajankoulutuksessa usein vähäiselle huomiolle jäävistä teemoista. Jäsenyhdistysten toimijoita koulutetaan säännöllisesti yhdistystoimintaan ja paikalliseen edunvalvontaan liittyen.
SOOLin jäsenlehti Opeopiskelija ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti seuraa opetusalan kehitystä ja ajankohtaisia ilmiöitä opiskelijan näkökulmasta ja sen sisältöalueeseen kuuluvat kasvatustieteellinen tutkimus, kiinnostavat tapahtumat ja ihmiset sekä opiskelijajärjestötoiminta. Vuoteen 2019 asti liiton jäsenlehti ilmestyi nimellä Soolibooli.
Organisaatio
SOOLin ylin päättävä elin on liittokokous, joka valitsee puheenjohtajan, varapuheenjohtajan ja kahdeksanjäsenisen hallituksen toimikaudelle 1.5.–30.4. Liittokokous päättää myös muun muassa liiton toimintasuunnitelmasta, talousarviosta ja jäsenmaksun suuruudesta. Liittokokouksessa ovat edustettuina SOOLin jäsenyhdistykset, joiden äänimäärä määräytyy niiden jäsenmäärän mukaan. Sääntömääräinen liittokokous pidetään maalis-, huhtikuun aikana. SOOLin toimistolla Helsingin Itä-Pasilassa työskentelee toiminnanjohtajan lisäksi kaksi palkattua työntekijää.
Historia
SOOLin toiminta alkoi vuonna 1959 nimellä Suomen opettajanvalmistuslaitosten oppilas- ja ylioppilaskuntien liitto (SOOL), joka perustettiin ylläpitämään opettajia valmistavien laitosten opiskelijoiden välisiä yhteyksiä. Järjestäytymiskokous pidettiin Jyväskylässä 26. syyskuuta 1959.
Vuonna 1972 nimeksi tulee Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto. Uusissa säännöissä toiminnan tavoitteeksi asetetaan opettajaksi opiskelevien edunvalvonta.
Opettajankoulutuksessa ja opettajajärjestöissä tapahtuneiden muutosten myötä Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL ry on organisoitunut uudelleen kahteen otteeseen. Aineenopettajaksi opiskelevat tulivat mukaan toimintaan vuonna 1981, kun SOOL ja Suomen Auskultantit ry yhdistyivät. Nykyisessä muodossaan SOOL on toiminut vuodesta 1995, jolloin Suomen Lastentarhanopettajaksi Opiskelevien Liitto (SLOL) yhdistyi SOOLiin.
Leonard von Pfaler
Leonard von Pfaler (20. joulukuuta 1856 Turku – 28. helmikuuta 1931) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Von Pfalerin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitajan apulainen Carl Fredrik von Pfaler ja Karolina Miller. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1876, lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1882 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1887. Ennen varatuomariksi tuloaan hän ehti olla Valtiopäiväkirjaston johtaja vuosina 1879–1884. Vuosina 1889–1892 hän toimi senaatin valtionvaraintoimituskunnan ensimmäisenä apukamreerina, mutta vuonna 1892 hän siirtyi Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin haarakonttorin johtajaksi. Pankin toimitusjohtajaksi von Pfaler nousi vuonna 1907, ja hänen suunnitelmansa uuden suurpankin perustamisesta toteutui, kun pankki yhdistyi Suomen Yhdys-Pankin kanssa vuonna 1919. Von Pfalerista tuli muodostuneen Pohjoismaiden Yhdyspankin ensimmäinen pääjohtaja, jossa asemassa hän oli vuoteen 1928 saakka, noin 72-vuotiaaksi.
Poliittiselta kannaltaan von Pfaler oli ruotsinmielinen liberaali. Hän oli porvarissäädyssä Hangon edustaja valtiopäivillä vuosina 1885, 1888 ja 1891 ja Helsingin edustaja vuosina 1894,  1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Säädyn puhemies hän oli vuosina 1905–1906. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen von Pfaler oli vuosina 1892–1894 ja 1897–1905.
Von Pfalerin puoliso oli vuodesta 1882 Sigrid Alice Levón, jonka vanhemmat olivat kauppaneuvos Alexander August Levón ja Alexandra Teresia Gottsman. Parille syntyi neljä lasta: Greta (s. 1883), Carl Robert (s. 1885), Carl Sigurd (s. 1888) ja Gurli (s. 1889).
Postimerkkejä
Punaisen Ristin postimerkkisarjassa julkaistiin Leonard von Pfalerista ruskea postimerkki 26. marraskuuta 1956. Sen arvo oli 10 markkaa, jonka lisäksi siitä maksettiin kaksi markkaa lisää (10 markkaa + 2 markkaa)
Vehnätankio
Vehnätankio (Camelina microcarpa) on yksivuotinen ruistankion lähisukuinen ristikukkaiskasvi. Sen alalajeja ovat hietavehnätankio (C. microcarpa subsp. microcarpa) ja venäjänvehnätankio (C. microcarpa subsp. pilosa).
Vehnätankio esiintyy suurimmassa osassa Eurooppaa, alkuperäisenä Etelä-Ruotsiin asti. Suomeen kasvi on tullut alun perin Itä-Euroopasta. Suomessa se on melko harvinainen uustulokas Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle ja kasvaa tai on kasvanut myllyillä ja liikennepaikoilla.
Hopeatee
Hopeatee on keitetystä vedestä ja maidosta sekoitettu kuuma juoma, joka ei nimestään huolimatta sisällä teetä.
Hopeatee valmistetaan lisäämällä yhteen osaan vettä yksi tai kaksi osaa maitoa tai kermaa; maidon tulee olla rasvapitoista. Juomaan voi lisätä myös hunajaa tai sokeria.
Hopeatee mainitaan jo 1800-luvun englantilais–irlantilaisissa historioissa nimellä "tea anglais".
Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto
Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto on kansallispuisto Pirkanmaan ja Satakunnan maakunnissa Huittisten, Kokemäen ja Sastamalan kaupunkien alueella. Kansallispuiston pinta-ala on 27 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1993.
Kansallispuiston tunnus on ulpukka ja ruskohukankorento.
Luonto
pienoiskuva|vasen|Isosuota luontotornista nähtynä. pienoiskuva|vasen|Isosuo kuvattuna ilmasta. Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto koostuu kansainvälisestikin arvokkaana lintujärvenä tunnetusta Puurijärvestä ja viidestä kermikeidassuosta: Aron-, Iso-, Kiettareen-, Korkea- ja Ronkansuosta. Kansallispuiston läpi virtaa Kokemäenjoki. Puurijärvellä pesii noin 35 lintulajia. Puistossa tavattavia lintulajeja ovat muun muassa kaulushaikara, kurki, laulujoutsen, luhtahuitti, mustatiira ja ruskosuohaukka. Runsaan lintulajiston lisäksi kansallispuistossa on monipuolinen hyönteislajisto. Siellä on tavattu 38 perhoslajia ja 24 sudenkorentolajia.
Historia
Alueen suot muodostuivat maankohoamisen seurauksena, kun merestä noussut maaperä alkoi soistua. Ensimmäiset kylät syntyivät alueelle noin 1200-luvulla. 1800-luvulla soita alettiin ojittamaan ja Kokemäenjoen pintaa laskemaan uusien vieljelyalueiden saamiseksi. Nykyinen pinnankorkeus saavutettiin, kun Kolsin voimalaitos otettiin käyttöön.
Reitit ja palvelut
Kansallispuistossa on kaksi kilometriä pitkä luontopolku ja neljä lintutornia, joista korkein on 18 metriä korkea Kärjenkallion lintutorni. Se on Pohjoismaiden suurimpia, ja sieltä on näkyvyys koko Puurijärvelle. Muut lintutornit sijaitsevat Puurijärven etelä- ja pohjoispäissä sekä Isosuolla luontopolun varrella.
Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto soveltuu parhaiten päiväretkikohteeksi. Vuonna 2011 tehdyn kävijätutkimuksen mukaan 95 prosenttia kävijöistä saapui ainoastaan päiväksi. Tutkimuksessa selvisi myös, että kävijöiden tärkeimmät harrasteet olivat luonnon tarkkailu ja kävely. Kävijöiden suosituimmat kohteet olivat Kärjenkallion lintutorni ja lintulava.
William Doxford and Sons
William Doxford and Sons, joka usein esiintyy muodossa Doxford, oli brittiläinen laivanrakennusyritys. Yhtiö valmisti lisäksi meridieselmoottoreita, joista viimeinen valmistui 1980.
Historia
thumb|left|William Doxford and Sonsin telakka-alue kuvassa keskellä Wear-joen rannalla vuonna 1967. William Doxford perusti yrityksen 1840, ja vuodesta 1870 alkaen sen kotipaikkana oli Wearjoen rannalla Pallionissa Sunderlandissa. Doxfordin kuoltua 1882 yhtiön toimintaa jatkoivat hänen neljä poikaansa. Yhtiön nimi muuttui 1961 Doxford & Sunderland Shipbuilding & Engineering Company Limitediksi ja edelleen 1966 Doxford & Sunderland Limitediksi. Court Line osti yrityksen 1972, jolloin se nimettiin Sunderland Shipbuilders Limitediksi.
1970-luvulla valmistui uusi Pallionin telakka, joka kykeni valmistamaan kaksi jopa 30 000 tonnin alusta saman aikaisesti. Court Line meni konkurssiin 1974, ja valtio otti yhtiön haltuunsa. Yhtiö yksityistettiin 1986, jolloin se yhdistettiin Austin & Pickersgillin kanssa ja niistä muodostettiin North East Shipbuilders. Vain pari vuotta myöhemmin Pallionin telakka suljettiin.
Jad Fair
Jad Fair on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja taiteilija. Hän soittaa kitaraa sekä laulaa Half Japanese -yhtyeessä.
Ura
Fair on työskennellyt muun muassa artistien Yo La Tengo, Daniel Johnston, Jason Willett, Naofumi Ishimaru, J. Mascis, Kramer, Teenage Fanclub, DQE, The Pastels, R. Stevie Moore, Terry Adams, Tom Ardolino, John Zorn, Fred Frith, Monster Party, &TheBeatles, Phono Comb, The Shapira-O'Rama, Moe Tucker, The Dim Stars, Daisy Cooper, David Fair, Lumberob, Richard Hell, Strobe Talbot, Phonocomb, DQE, God Is My Co-Pilot, Thurston Moore, Steve Shelley, Yuri Landman, Eye, Eugene Chadbourne, Mara Flynn, Kevin Blechdom, The Work Dogs, Bill Wells, Tom Recchion, Isobel Campbell, Norman Blake, Steve Fisk ja The Tinklers.
Scott Sidney
Scott Sidney (27. huhtikuuta 1874 - 20. heinäkuuta 1928) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän kuoli sydänkohtaukseen Lontoossa 1928.
Jousiammunta kesäolympialaisissa 2020 – naisten yksilökilpailu
Miesten yksilökilpailu jousiammunnassa Tokion olympialaisissa 2020 käydään Dream Island Archery Fieldillä 23. – 30. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu 64 urheilijaa.
Karsinnat
Yksilökilpailun karsinnat on liitetty osaksi joukkuekilpailun karsintaa. Joukkuekilpailuun pääsee 12 maata, ja jokaiselle joukkuekilpailuun osallistuvalle urheilijalle taataan paikka yksilökilpailussa. Isäntämaa Japani saa ilman karsintoja yhden joukkueen olympiaturnaukseen eli samalla kolme urheilijaa yksilökilpailuun. Vuoden 2019 MM–kilpailuista mukaan pääsee kahdeksan parasta joukkuetta. Jos Japani on kahdeksan parhaan joukossa, mukaan otetaan yhdeksänneksi paras joukkue. Loput kolme joukkuepaikkaa karsitaan erillisessä karsintaturnauksessa. Jos Japani ei ole saanut paikkaa MM–kilpailujen kautta ja osallistuu erilliseen karsintaturnaukseen ja on kolmen parhaan joukossa, paikan olympialaisiin saa karsintaturnauksen neljäs joukkue. Viisi urheilijaa pääsee olympiaturnaukseen sekajoukkuekarsintojen perusteella. Kun olympialaisiin pääsevät maat on selvillä, valitaan muista maista urheilijat siten, että yhdestä maasta korkeintaan yksi urheilija saa osallistua yksilökilpailuun. Neljä urheilijaa valitaan MM–kilpailujen 2019 perusteella. Aasian, Euroopan ja Amerikan maanosan sisäisissä kilpailuista on mahdollista yhden urheilijan päästä olympialaisiin. 13 paikkaa jaetaan maanosien omissa karsintaturnauksissa siten, että Eurooppa saa neljä, Aasia ja Amerikka kolme, Afrikka kaksi ja Oseania yhden urheilijan olympiaturnaukseen. Yksi paikka ratkaistaan erillisessä yksilökarsintaturnauksessa. Kaksi paikkaa on niin sanottuja kutsupaikkoja.
Kilpailumuoto
Olympiaturnaus alkaa sillä, että jokainen urheilija ampuu 72 nuolta. Tulosten perusteella urheilijat laitetaan järjestykseen. Tämän jälkeen aloitetaan cupmuotoinen turnaus, jonka ensimmäisellä kierroksella kohtaavat karsinta-ammuntojen paras ja 64., toiseksi ja 63. sijoitettu jne. Cup-muodossa yksi ottelu koostuu kolmen nuolen sarjoista. Sarjan voittaja saa kaksi pistettä ja jos sarja päättyy tasan, kumpikin saa yhden pisteen. Ottelun voittaa se urheilija, joka saa ensin kuusi pistettä. Jos ottelu on tasan tilanteessa 5–5, kumpikin urheilija ampuu yhden nuolen. Lähemmäksi taulun keskipistettä osunut urheilija voittaa ottelun.
Kang Ga-ae
Kang Ga-ae (s. 10. joulukuuta 1990) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Etelä-Korean naisten maajoukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt siellä pelaamaan. Ennen MM-kisoja hän on pelannut 13 maaottelua.
Uuro
Uuro on jyrkkäreunainen rotkolaakso etenkin Pohjois-Karjalassa. Esimerkki uurosta on Kolvananuuro. Nimitys on kansanomainen.
Iisalmi–Ylivieska-rata
Iisalmen–Ylivieskan radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Iisalmesta Pyhäjärven kautta Ylivieskaan. Rataosan pituus on 154,4 kilometriä. Rataosaa kutsutaan myös Kyösti Kallion radaksi. Rata kulkee valtatien 27 rinnalla.
Rataosuus on yksiraiteista ja sähköistämätöntä rataa, joka sähköistetään vuosina 2020–2023. Liikenteenohjaus on keskitetty Ylivieskaan. Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan ns. radio-ohjauksen avulla, jossa liikenneohjaaja kääntää vaihteet ja turvaa kulkutiet sähköisesti ja antaa kulunvalvonnan, opastinnäyttöjen sekä rautatien linjaradion avulla junille liikkumisluvat.
Vuonna 2006 rataosan taajamajunaliikennettä alettiin hoitaa Dm12-kiskobusseilla. Tätä ennen henkilöjunaliikenne Iisalmen ja Ylivieskan välillä järjestettiin veturivetoisilla junilla, kalustona Dv12-dieselveturit ja kaukoliikenteen siniset vaunut. Taajamajunia korvaavia kiskobussivuoroja on päivittäin kaksi kappaletta suuntaansa.
Historia
Rataosuus avattiin liikenteelle useassa osassa. Ensin valmistui osuus Iisalmesta Kiuruvedelle, joka otettiin käyttöön vuonna 1923. Loppuosuus avattiin liikenteelle kolmessa osassa vuonna 1925 seuraavasti: Kiuruvesi–Pyhäsalmi, Pyhäsalmi–Haapajärvi ja viimeisenä Haapajärvi–Ylivieska.
Pyhäkummun kaivosrata
Rataosuus erkanee Iisalmen–Ylivieskan radalta Pyhäsalmen rautatieaseman itäpuolella Pyhäkummun erkanemisvaihteelta ja päättyy Pyhäkummun ratapihalle Pyhäkummun kaivoksen luokse. Rataosuus palvelee yksinomaan kaivoksen liikennetarpeita, ja sen pituus erkanemisvaihteelta Pyhäkummun ratapihan kauimmaiseen pisteeseen on 2,6 kilometriä.
Ratayhteyden parantaminen ja sähköistäminen
Iisalmi–Ylivieska-radan toiminnallisuuden parantamishankkeen yleissuunnitelma valmistui tammikuussa 2012. Suunnitelmassa esitetään, että radalle rakennetaan kolme uutta liikennepaikkaa: Lapinsalmi, Karvoskylä ja Raudaskylä, sekä parannetaan nykyisiä liikennepaikkoja. Lisäksi Iisalmeen ollaan toteuttamassa kolmioraide helpottamaan liikennöintiä Kontiomäen radalle. Suunnitelma sisälsi myös radan sähköistyssuunnitelman.
Tärkein syy radan kehittämiselle on odotettavissa oleva voimakas raideliikenteen kasvu ja siitä aiheutuva ratakapasiteetin puute Kainuussa sijaitsevasta kaivostoiminnasta johtuen.
Vuosina 2020–2023 Väylävirasto toteuttaa hankkeen, jossa Iisalmeen rakennetaan kolmioraide ja sekä Iisalmi–Ylivieska- että Siilinjärvi–Ruokosuo-osuudet sähköistetään. Hankkeen on määrä valmistua joulukuussa 2023. Sen kustannuksiksi on arvioitu 55 miljoonaa euroa, josta 44 miljoonaa euroa on arvioitu kuluvan Iisalmi–Ylivieska-osuuden sähköistämiseen, 9,5 miljoonaa euroa Iisalmen kolmioraiteeseen ja 1,0 miljoonaa euroa Siilinjärvi–Ruokosuo-osuuden sähköistykseen.
Kaksio
Kaksiolla voidaan tarkoittaa:
New York World
thumb|[[Mark Twainin kirjoittaman jutun sisältävä New York Worldin kansi joulukuulta 1899.]] New York World oli New Yorkissa vuosina 1860–1931 ilmestynyt sanomalehti. Sillä oli merkittävä rooli yhdysvaltalaisten sanomalehtien historiassa.
Julkaisun toiminta oli tuottamatonta, kunnes Joseph Pulitzer osti sen 1883. Lehden toimittaja Nellie Blystä tuli yksi Yhdysvaltojen ensimmäisistä tutkivista journalisteista. Jules Vernen romaanin Maailman ympäri 80 päivässä innoittamana lehti järjesti mainostempauksen, jossa Bly matkusti planeetan ympäri 72 päivässä.