cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oasis
Don’t Believe The Truth (2004–2007)
Vuonna 2006 yhtyeen levytyssopimus Sony Musicin kanssa päättyi, eikä yhtye aikonut enää jatkaa sitä. Sony päätti julkaista uuden kokoelma-albumin vastoin Noel Gallagherin suunnitelmia, mutta hän kuitenkin valitsi suurimman osan marraskuussa 2006 julkaistun Stop the Clocks -kokoelman kappaleista. Albumin nimi viittaa Noelin 1990-luvun lopulla kirjoittamaan samannimiseen kappaleeseen, jota hän ajoittain haastatteluissa oli siteerannut yhdeksi parhaimmista sävellyksistään. Kappaletta ei ole kuultu vielä millään albumilla, koska Noelin mukaan mieleistä versiota ei ole saatu aikaiseksi. Vuoden 2008 toukokuussa kappaleen demoversio sekä demokappaleet ”I Wanna live in A Dream (In My Record Machine)” ja ”They Got Nothing On Me, They Got Nothing On You” vuosivat internetiin. Samalla myös demot kappaleista ”Eyeball Tickler”, ”Turn Up the Sun”, ”Love Like A Bomb”, ”The Meaning Of Soul”, ”A Bell Will Ring” ja Liamin laulama versio kappaleesta ”Lord Don't Slow Me Down” vuosivat internetin kautta levitykseen. Yhtye julkaisi verkkosivustollaan tiedon, jossa se ilmoitti kappaleiden olevan vanhoja demoja, jotka oli nauhoitettu jo Don’t Believe The Truth -albumia levytettäessä.
Vuonna 2007 Brit Awards -palkintogaalassa 14. helmikuuta yhtyeelle annettiin "Outstanding Contribution to Music" -palkinto elämäntyöstä. Yhtye esiintyi tilaisuuden päätteeksi.
Viimeinen albumi Dig Out Your Soul (2008–2009)
Heinäkuussa 2007 yhtye aloitti seitsemännen studioalbuminsa äänitykset Abbey Road -studioilla Lontoossa. Äänityksiä jatkettiin syyskuuhun asti, jolloin yhtye jäi kahden kuukauden tauolle Noel Gallagherin pojan syntymisen johdosta. Marraskuussa yhtye palasi studioon. Albumi saatii viimeistellyksi maaliskuussa 2008. Kaksi kuukautta myöhemmin rumpali Zak Starkey erosi yhtyeestä; huhujen mukaan hän oli riitautunut äänityssessioiden aikana yhtyeen johtohahmon Noel Gallagherin kanssa. Starkeyn tilalle palkattiin Chris Sharrock, joka oli työskennellyt aikaisemmin muun muassa Robbie Williamsin rumpalina.
Kesäkuussa 2008 yhtye solmi Sony BMG:n kanssa uuden kolme studioalbumia sisältäneen sopimuksen, samalla paljastettiin tulevan albumin nimeksi Dig Out Your Soul. Elokuussa 2008 yhtye aloitti maailmankiertueensa Seattlesta Yhdysvalloista, mutta syyskuun alussa kiertue jouduttiin keskeyttämään, kun kesken Toronton konserttia 47-vuotias mies hyökkäsi lavalle ja tönäisi kitaristi Noel Gallagheria joka lensi suoraan monitoreidensa päälle ja mursi kolme kylkiluutansa, tästä syystä New Yorkin konsertti jouduttiin perumaan kokonaan ja neljä muuta siirtämään toiseen ajankohtaan. Syyskuun lopulla tulevalta albumilta julkaistiin ensimmäinen single The Shock of the Lightning joka nousi suoraan brittilistan sijalle kolme. Viimein 6. lokakuuta 2008 julkaistiin uusi albumi Dig Out Your Soul, seuraavana päivänä yhtye nousi lavalle Liverpoolissa ja jatkoi maailmankiertuettaan.
Hajoaminen ja aika yhtyeen jälkeen (2009–)
Vuoden 2009 helmikuussa Oasis palkittiin vuoden 2008 parhaan brittiläisen yhtyeen palkinnolla NME Awards -palkintogaalassa. Noel Gallagher palkittiin myös parhaan musiikkiaiheisen blogin palkinnolla kirjoittamastaan ”Tales from the Middle of Nowhere” -blogista, jota hän oli kirjoittanut toipuessaan kylkiluidensa murtumisesta.
Noelin toipumisen jälkeen Gallagherin veljesten välille syntyi jälleen uusia jännitteitä. Vuoden 2009 elokuussa Oasiksen oli määrä esiintyä Pariisin Rock en Seine -festivaaleilla, mutta yhtyeen konsertti peruttiin veljesten riitautumisen vuoksi vain minuutteja ennen sen määrättyä alkua. Liamin uutisoitiin hajottaneen takahuoneessa Noelin kitaran, mikä oli johtanut konsertin peruuntumiseen. Oasis perui myös toisen festivaaliesiintymisensä Ranskassa, ja yhtyeen managerit ilmoittivat Oasiksen hajonneen. Kaksi tuntia Rock en Seine -konsertin peruuntumisen jälkeen Noel Gallagher julkaisi yhtyeen verkkosivustolla lausunnon, jossa hän kertoi ”eroavansa Oasiksesta, koska ei voinut työskennellä Liamin kanssa enää päivääkään”. Vuoden 2009 lokakuussa Liam Gallagher vahvisti yhtyeen lopettaneen toimintansa lopullisesti.
Oasiksen hajoamisen jälkeen Liam Gallagher, Gem Archer, Andy Bell ja Chris Sharrock perustivat yhdessä Beady Eye -yhtyeen, joka kuitenkin lopetti toimintansa kahden studioalbumin julkaisemisen jälkeen vuonna 2014. Noel Gallagher perusti vuonna 2011 uuden yhtyeensä Noel Gallagher’s High Flying Birds.
Kesäkuussa Oasiksen uran 27 singleä julkaistiin kokoelma-albumina Time Flies... 1994–2009. Albumi myi platinaa Britanniassa, jossa se oli myös albumilistan ykkönen.
Vuonna 2014 Noel Gallagher tiedotti Oasiksen verkkosivustolla, että yhtyeen kolmesta ensimmäisestä studioalbumista julkaistaisiin uudelleenmasteroidut painokset. Vuoden 2016 lokakuussa ensi-iltansa sai dokumenttielokuva Oasis: Supersonic, joka käsittelee yhtyeen uraa varhaisista vaiheista vuoden 1996 Knebworth-konsertteihin ja jossa oli haastateltavana yhtyeen jäseniä, läheisiä ja taustavaikuttajia.
Yhtyeen jäsenet
Kiertuemuusikot
HMS Carysfort (R25)
HMS Carysfort (viirinumero R25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ca-luokan hävittäjä vuosina 1945–1969.
Valmistus
Alus tilattiin 16. helmikuuta 1942 11. hätälaivueessa Cammell Lairdilta Birkenheadistä nimellä HMS Pique. Tilaus siirrettiin elokuussa J. Samuel White and Companylle Cowesiin, missä köli laskettiin 12. toukokuuta 1943. Aluksen nimi vaihdettiin HMS Carysfortiksi amiraliteetin päätettyä nimetä perustettavan laivueen alukset Ca-alkuisin nimin. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1944 ja valmistui 10. helmikuuta 1945.
Palvelus
Alus kuului 4. toukokuuta Kotilaivastosta koottuun osastoon, joka hyökkäsi Narvikin länsipuolen meriliikennettä vastaan operaatio Judgementissa. Operaatiossa upposivat Saksan laivaston emälaiva Black Watch, sukellusvene U-711 ja troolari. Alus suojasi 6. toukokuuta HMS Norfolkin, HMS Zambesin, HMS Obedientin, HMS Opportunen ja HMS Orwellin kanssa HMS Searcheria ja HMS Trumpeteria. Osasto suojasi Skagerrakin läpi operaatio Cleaverissa Kööpenhaminaan matkanneita HMS Didoa ja HMS Birminghamia sekä niitä suojanneita hävittäjiä. Kööpenhaminassa osasto vastaanotti Saksan laivaston risteilijöiden Prinz Eugenin ja Nürnbergin antautumisen.
Kesäkuussa 1945 alus avusti Kotilaivastossa vapautettujen alueiden uudelleenmiehityksessä, kunnes se määrättiin Devonportin telakalle viimeisteltäväksi. Se oli telakalla 19. kesäkuuta - 12. syyskuuta, jona aikana sen taistelunjohtojärjestelmät viimeisteltiin. Alus määrättiin heinäkuussa Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon ja aloitti telakalla valmistautumisen siirtoon. Alus aloitti järjestelmätestit Portlandissa, mistä se vapautui 28. syyskuuta. Lokakuussa Maltalla jatkettiin testejä, joiden päätyttyä sen oli tarkoitus aloittaa matka Itä-Intian laivastoon. Japanin antauduttua alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Portsmouthissa reserviin.
Aluksen ollessa Gibraltarilla se huollettiin 15. elokuuta - 28. marraskuuta 1947 ja Portsmouthissa 8. toukokuuta - 8. syyskuuta 1950. Tammikuussa 1951 alus valittiin modernisoitavaksi. Yarrow Shipbuildersilta tilattiin 22. huhtikuuta 1953 modernisointi alukselle, joka siirrettiin 23. tammikuuta 1954 Scotstounissa telakalle. Alus palautettiin 14. joulukuuta 1956 palvelukseen.
Alus liitettiin 6. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli Kotilaivastossa sekä Välimeren laivastossa. Syyskuussa 1959 alus siirrettiin 8. hävittäjälaivueeseen korvaamaan HMS Cheviot. Se aloitti 8. syyskuuta palveluksensa uudessa laivueessa ja saapui 22. marraskuuta Kaukoitään. Joulukuussa 1961 alus kävi Singaporessa huollettavana. Alus oli 3. joulukuuta 1962 alkaen huollettavana Gibraltarilla, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa 1964 liitettynä Välimeren laivaston 27. saattajalaivueeseen. Kuitenkin alus palveli lokakuusta 1967 lokakuuhun 1968 Kaukoidässä Indonesian rauhattomuuksien aikana. Tämän jakson aikana alus kolaroi useaan otteeseen lievästi: 27. marraskuuta 1964 hinaaja Islegarthin kanssa, 8. helmikuuta 1966 Ranskan merivoimien sukellusveneen Morsen kanssa ja 30. lokakuuta 1964 M/V "Dieverien'' kanssa.
Helmikuussa 1969 alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Se sijoitettiin poistolistalle ja myytiin 23. lokakuuta 1970 BISCOlle. Alus saapui 13. marraskuuta hinattuna romutettavaksi John Cashmore Limitedille Newportiin.
Aleksandr Dutov
thumb|Aleksandr Dutov Aleksandr Iljitš Dutov (17. elokuuta (J: 5. elokuuta) 1879 – 7. maaliskuuta 1921) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän sisällissodassa valkoisten puolella.
Dutov valmistui Nikolajevskin ratsuväkikoulusta. Dutov taisteli ensimmäisessä maailmansodassa (1914–1918). Helmikuun vallankumouksen jälkeen Dutov liittyi Venjän valkoiseen armeijaan.
Marraskuussa Dutovin joukot nousivat kapinaan neuvostoviranomaisia vastaan Orenburgissa. Kesäkuussa 1918 Dutov, joka sai apua tšekkiläiselta legioonalta, alkoi organisoida hyökkäystä punaisten kimpuun Uralilla. Vuonna 1920 Dutov auttoi monia venäläisiä pakenemaan Venäjältä Kiinaan. Heidän joukossa oli myös Vasili Balabanov, Venäjän väliaikaishallituksen jäsen. Dutovin armeija hävisi punaisille ja Dutov pakeni Kiinaan, jossa bolševikki Мahmud Hadžamirov murhasi hänet helmikuussa vuonna 1921.
Hohtoviiripyrstö
Hohtoviiripyrstö (Fundulopanchax gularis syn. Aphyosemion gulare) on hammaskarppeihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Hohtoviiripyrstö kasvaa yhdeksän senttiä pitkäksi. Sen vartalo on punaruskean ja neonsinisen läikikäs. Selkäevässä on sinisellä pohjalla punaisia pilkkuja, suuressa vatsaevässä on sinisellä pohjalla punainen raita. Pyrstö on viiripyrstöille ominaisella tavalla kolmijakoinen, keskimmäinen lohko on pisin "viiri". Kolmen lohkon rajalla on punaiset raidat.
Alkuperä
Hohtoviiripyrstö on kotoisin Länsi-Afrikan suoalueilta: Niger-joen deltasta Nigeriassa, Beninistä ja Ghanasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Hohtoviiripyrstö viihtyy parhaiten akvaariossa jossa on riittävästi kasveja.
Vesiolot ja ravinto
Hohtoviiripyrstölle sopiva lämpötila on 22–26 °C. Veden tulisi olla hiukan hapanta. Vaikka kala pärjää kovemmassakin vedessä, sen hyvinvointi ja pitkä ikä edellyttävät kovuuden pysymistä alle 10° dGH:n.
Pori Big Band
Pori Big Band on vuonna 1971 Porissa perustettu big band. Se toimi alun perin Pori Jazz 66 ry:n yhteydessä porilaisten jazzharrastajien orkesterina.
Pori Big Band oli merkittävä koulutusorganisaatio 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin rytmimusiikin opetus suomalaisissa musiikkioppilaitoksissa teki vasta tuloaan. Vuonna 1979 Pori Big Band, johtajanaan Raimo Henriksson ja laulusolistinaan Monica Aspelund, esiintyi Yhdysvaltojen itärannikolla muun muassa New Yorkin kuuluisalla Village Vanguard -jazzklubilla. Seuraavana vuonna orkesteri vieraili jälleen New Yorkissa Aarno Ranisen valmentamana, esiintymispaikkoina Village Vanguardin lisäksi ”jazzkirkko” St. Peter’s ja Columbian yliopisto. Solistina toimi orkesterin kanssa tuolloin yhteistyötä tehnyt saksofonisti Frank Foster. Aiemmin samana vuonna 1980 Pori Big Band konsertoi Kööpenhaminassa, Amsterdamissa ja Nizzassa solisteinaan Frank Foster ja Monica Aspelund. Syksyllä 1983 Pori Big Band kiersi Puolassa Frank Fosterin johdolla.
Pori Big Band on esiintynyt lähes joka vuosi Pori Jazz -festivaaleilla, usein tapahtuman avajaiskonsertissa.
Eliot Ness (DJ)
Eliot Ness on helsinkiläinen DJ, joka on vaikuttanut merkittävästi klubi- ja ravekulttuurin kehitykseen Suomessa. Hän on yksi niistä, jotka käytännössä toivat dance- ja teknomusiikin maahan 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Hän on myös ensimmäinen suomalainen dj, joka on laajamittaisesti keikkaillut ulkomailla.
Pori Big Band
Nykyään orkesteri toimii Palmgren-konservatoriossa hallinnollisesti itsenäisenä yksikkönä. Yhteistyö Pori Jazz 66 ry:n kanssa jatkuu myös edelleen. Pori Big Bandin taiteellinen tuottaja on Juha Järvinen.
Pori Big Band on julkaissut viisi albumia. Viimeisin on kesällä 2012 ilmestynyt Luhtahuitti, jossa orkesterin solistina vierailee bassoklarinetisti Tapani Rinne. Levyn kappaleet ovat Tapani Rinteen ja Arttu Takalon sävellyksiä. Sovituksia ovat kirjoittaneet Iro Haarla ja Arttu Takalo.
Eliot Ness (DJ)
Ness aloitti dj-uransa vuonna 1987. Aluksi hän soitti erilaisissa laittomissa warehouse-tyylisissä tapahtumissa, mutta siirtyi sitten pian järjestämään omia tapahtumia. 1980-luvun lopulla hän oli Suomen ensimmäisen teknoklubin Berlinin vakituinen dj. Vuosikymmenen vaihteessa hän otti osaa DMC:n arvostettuun dj-kilpailuun, jossa hän sijoittui kahtena vuonna kolmanneksi kisattaessa maailmanmestaruudesta. 1990-luvulla hän oli järjestämässä useita merkittäviä tapahtumia Suomessa, muun muassa Planet of Love, Members of Mayday ja House Nation, ja paljolti hänen ansiostaan maahan saatiin vuosikymmenellä useita nimekkäitä kansainvälisiä artisteja ja dj:tä, esimerkiksi Aphex Twin ja Paul van Dyk. Ness on esiintynyt Love Paraden ja Maydayn kaltaisissa suurissa kansainvälisissä tapahtumissa. 2000-luvulla hän jatkaa edelleen keikkailua niin Euroopassa kuin kotimaassaan.
Barysentrinen koordinaatti (tähtitiede)
thumb|Aurinkokunnan massakeskipisteen liike suhteessa Aurinkoon Barysentrinen koordinaatti viittaa tähtitieteessä koordinaatistoon, jonka origo on kahden tai useamman tähden tai planeetan massakeskipisteessä.
Aurinkokunnan barysentrinen massakeskipiste on aina lähellä aurinkoa. Sen liike riippuu lähinnä suurten planeettojen (Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus) sijainneista radoillaan. Mikäli suuret planeetat ovat suunnilleen samalla puolella Aurinkoa, niin niiden yhteisvaikutus tuo massakeskipisteen Auringon pinnan ulkopuolelle.
Syyskuusta 2006 huhtikuuhun 2010 massakeskipiste on Auringon pinnan ulkopuolella. Huhtikuusta 2010 heinäkuuhun 2016 se on puolestaan Auringon sisällä.
Laskettaessa esimerkiksi luotaimien ratoja aurinkokunnan sisällä käytetään yleensä aurinkokeskisiä koordinaatteja, mutta tilanne muuttuu, kun ollaan selvästi kauempana kuin suuret planeetat. Silloin voidaan viitata aurinkokunnan massakeskipisteeseen.
Matti Lauerma
Matti Väinö Antamo Lauerma (23. marraskuuta 1922 Helsinki – 17. kesäkuuta 1983 Turku ) oli suomalainen historiantutkija ja professori.
Lauerman vanhemmat olivat tehtaanjohtaja, taidemaalari Väinö Aadolf Lauerma (1887–1929) ja Fanny Lyydia Valonen (1888–1985). Hän pääsi ylioppilaaksi 1941 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1947, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1957.
Lauerma oli naimisissa vuodesta 1952 filosofian maisteri Helvi Inkeri Jokipiin kanssa. Heidän poikansa on psykiatri Hannu Lauerma.
Elfquest
Elfquest – taru haltioista on Wendy ja Richard Pinin käsikirjoittama ja Wendy Pinin kuvittama fantasiasarjakuva. Elfquest kertoo haltioista, jotka elävät alkukantaisessa Kahden kuun maailmassa ihmisten ja peikkojen kanssa. Tarina keskittyy pääasiassa Sudenratsastajiksi kutsutun haltiaheimon koettelemuksiin ja seikkailuihin Kahden kuun maailmassa. ElfQuestin päähenkilöitä ovat mm. Terä (engl. Cutter), Sudenratsastajien nuori päällikkö, hänen paras ystävänsä Taivastieto ja elämänkumppaninsa Leetah. Elfquestia on tehty vuodesta 1978 lähtien.
Elfquestissa korostetaan väkivaltaa lähinnä välttämättömänä pahana, johon turvaudutaan oman olemassaolon puolustamiseksi. Siksi sarjakuvan pääteemat ovat erilaisuuden hyväksymisen ja parisuhteiden vaikeus. Elfquestin ajattelua kuvaa hyvin Wendy Pinin mielipide: ”Ei lapsia meidän mielestämme tule suojata ongelmilta ja ristiriidoilta, sillä se tarkoittaisi heidän suojaamistaan ajattelemiselta. Ja jos tarina, ei saa lukijaansa ajattelemaan, se on huono tarina.”
Juoni
Tarina alkaa siitä, kun ihmisheimon jäseniä, joiden kanssa haltioilla on ollut ammoisista ajoista lähtien vihamielisyyksiä, tulee polttamaan Sudenratsastajien kodin ja haltiat joutuvat pakenemaan tulen alta. Sudenratsastajat hakevat turvaa peikkojen luolista, joissa kiero peikkokuningas Harmaahurtta ei katso hyvällä Terän röyhkeyttä ja haltioiden tunkeutumista valtakuntaansa. Niinpä hän johdattaa haltiat uuteen "vihreään maahan", joka paljastuukin polttavaksi aavikoksi. Mutta paluureitti on suljettu, ja haltiat joutuvat uuden koettelemuksen eteen. Terälle lankeaa suuri vastuu heimonsa hengissä pitämiseen.
Aavikon toisella laidalla sijaitsee Surujen pää, aurinkoväen kylä, jonne janoiset ja uupuneet Sudenratsastajat lopulta saapuvat. Terä ei kuitenkaan koettelemustensa jälkeen uskalla luottaa tähän uuteen kansaan, vaikka se haltioihin kuuluukin. Niinpä hän yllyttää heimonsa ryöstämään aavikkohaltioiden ruuan ja juoman, mutta samalla hän nappaa jotain muutakin mukaansa, haltianeito Leetahin. Tästä alkaa mutkikas suhde Terän ja Leetahin välillä, ja Sudenratsastajien sopeutuminen Surujen päähän.
Joitakin vuosia ensikohtaamisen jälkeen, kun haltiaheimot ovat oppineet elämään yhdessä, Terä lähte etsimään lisää haltioita. Aurinkoväen avattua Terän silmät mahdollisuuksille ja uusille kysymyksille, hän haluaa saada lisää tietoa haltioista ja heidän menneisyydestään. Niinpä Terä ja hänen ystävänsä Taivastieto lähtevät suurelle matkalle kohti tuntematonta.
Julkaisut
Elfquest julkaistaan ensin tekijöiden oman kustantamon WARP Graphicsin kautta mustavalkoisena jatkosarjakuvalehtenä. Sen jälkeen mustavalkoiset sarjat väritetään ja kootaan laajemmiksi albumeiksi.
Kustannus oy Jalava julkaisi vuosina 1990–1993 suomeksi viisi värillistä, 36-sivuista Elfquest-albumia, jotka sisältävät sarjan ensimmäisen osan Fire and Flight. Myös Egmont Kustannus on julkaissut vuodesta 2005 lähtien Elfquestia suomeksi. Egmontin julkaisut ovat mustavalkoisia, noin satasivuisia albumeita, ja niitä on ilmestynyt 21. Viimeinen on ''Elfquest: sudenratsastajat. Osa 18, Suuri vaellus: osa 21: Voitto'' (2007).
Elokuvasuunnitelma
Elfquestista on ollut jo kauan suunnitteilla elokuva, mutta projekti on ollut hyllytetty ainakin toistaiseksi, sillä Warner Bros. -tuotantoyhtiö ei halunnut ryhtyä kilpailuun katsojista Peter Jacksonin vuosina 2012–2014 ilmestyneen kolmiosaisen Hobitti-elokuvatrilogian kanssa.
Tila-auto
thumb|[[Toyota Sienna on tyypillinen tila-auto Yhdysvalloissa.]] Tila-auto (, MPV) tarkoitti aiemmin pakettiautoista tehtyjä henkilöautomuunnoksia, mutta nykyään tila-autot ovat aivan oma luokkansa. Suurimmat tila-autot saattavat yhä perustua pakettiautoihin, mutta keskikokoiset ja pienet tila-autot perustuvat usein tavallisiin B- ja C-segmentin autoihin. Nykyisen tila-autojen esiinmarssin Euroopassa aloitti Renault Scénic 1990-luvun lopussa. Tila-autot ovat sedan-, hatchback- ja farmarimalleja korkeampia.
Suuria tila-autoja
thumb|Renault Espace oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisista tila-autoista. Englanniksi minivan tai large MPV.
Keskikokoisia tila-autoja
thumb|Vuoden 2018 Volkswagen Touran. Englanniksi compact MPV, perustuvat yleensä C-segmentin automalleihin.
Pieniä tila-autoja
thumb|Opel Meriva B Englanniksi mini MPV, perustuvat yleensä B-segmentin automalleihin.
(136198) 2003 UJ296
(136198) 2003 UJ296 (kirjoitetaan myös (136198) 2003 UJ296) on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Se löydettiin Spacewatch-ohjelmalla vuonna 2003. Koska 2003 UJ296:n absoluuttinen magnitudi (H) on 15,9; sen läpimitta on todennäköisesti välillä 2–4 kilometriä.
Värtsilän kesäteatteri
Värtsilän kesäteatteri on Tohmajärven kunnan Värtsilässä, Pohjois-Karjalassa, Itä-Suomessa sijaitseva harrastelijateatteri. Värtsilän kunnan entisen Arppen pihapiirin maatilan navetan vintillä esiintyvä kesäteatteri on Värtsilän Nuorisoseura ry:n teatterijaoston organisoima ja järjestämä.
Esitystoiminta
Värtsilän kesäteatteri on esiintynyt vuodesta 1998. Näytelmien tekijänoikeuksia valvoo Suomen Näytelmäkirjailijaliitto.
Matteus-passio (Bach)
thumb|right|J. S. Bachin Matteus-passion alkuperäistä käsikirjoitusta.
Anastas Mikojan
pienoiskuva|Anastas Mikojan|300x300px Anastas Ivanovitš Mikojan (,, 25. marraskuuta (J: 13. marraskuuta) 1895 Sanahin, Jelizavetpolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta (nyk. Armeniassa) – 21. lokakuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) oli armenialaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Matteus-passio (Bach)
Matteus-passio (BWV 244, ) on saksalaisen Johann Sebastian Bachin säveltämä kaksiosainen passio, yksi hänen tuotantonsa huippusaavutuksista, joka kuvaa pääsiäisen ajan tapahtumat Jeesuksen Betanian ennustuksesta hautaamiseen saakka. Passio kantaesitettiin Leipzigin Tuomaskirkossa pitkänäperjantaina 11. huhtikuuta 1727. Teoksen esitys kestää noin kolme ja puoli tuntia.
Carl Philipp Emanuel Bachin ja Johann Friedrich Agricolan laatiman muistokirjoituksen mukaan J. S. Bach sävelsi uransa aikana viisi passiota, joista kuitenkin vain kaksi – Matteus-passio (BWV 244) ja Johannes-passio (BWV 245) – on säilynyt kokonaisina. Markus-passiosta on säilynyt nykypolville vain libretto. Matteus- ja Johannes-passio kuuluvatkin kuorojen vakio-ohjelmistoon pääsiäisaikaan.
Väyläalus
thumb|250px|Kolmas Seili-luokan alus eli Lonna on myyty [[Virolle ja nimetty uudelleen EVA-316 nimiseksi. Kuva heinäkuulta 2013 Tallinnasta.]] thumb|250px|Meritaidon Väyläalus Meri 4000 -luokan MT 1310 Katajanokan eteläpuolella toukokuussa 2012. Väyläalus tai väylänhoitoalus on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.
Väyläalukset Suomessa
Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin Seili-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastusaluksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus Saaristo (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva Suunta (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).
Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli Seili ja Letto, kolme keskikokoista eli Sektori, Kummeli ja Linja sekä kolme pienempää Oili-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.
Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.
Matteus-passio (Bach)
Ennen uskonpuhdistusta kirkoissa oli piinaviikoilla tapana lukea tai laulaa Jeesuksen kärsimyshistoriat. 1600-luvulla Saksassa kehittyi uusi oratoriopassion perinne, jonka varhaisimpia esimerkkejä oli hampurilaisen Thomas Sellen säveltämä Johannes-passio vuodelta 1641. Bachin passiosävellykset jatkoivat tätä perinnettä. Bachin tiedetään itse johtaneen eri passioidensa esityksiä Leipzigissa vuodesta 1724 vuosittain aina vuoteen 1739 asti ja todennäköisesti myöhemminkin, vaikka näistä esityksistä ei olekaan säilynyt todisteita.
Bachin Matteus-passion ”rehabilitoi” Felix Mendelssohn, kun hän vuonna 1829 esitytti ensimmäistä kertaa noin sataan vuoteen välillä unohdetun teoksen. Konsertti oli suuri kulttuuritapaus, josta yli tuhat pyrkijää piti lähettää kotiin tilanpuutteen vuoksi. Passion Mendelssohn-version nuottimateriaali on saatettu nyttemmin esityskuntoon ja julkaistu marraskuussa 2009.
Havock-luokka
Havock-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston toinen torpedovenehävittäjäluokka, joka tilattiin 2. heinäkuuta 1892.
Matteus-passio (Bach)
Matteus-passio kokonaisuutena
Matteus-passio on sävelletty kaksoiskuorolle, kaksoisorkesterille, kaksille uruille sekä solisteille (sopraano, altto, tenori, basso). Teoksen libretto on peräisin Matteuksen evankeliumin luvuista 26 ja 27. Runoilija Christian Friedrich Henrici, (tunnetaan usein pseudonyymillä Picander) kirjoitti lisäksi tekstiä resitatiiveja ja aarioita varten. Vuonna 1736 Bach lisäsi teokseensa Johannes-passiosta kuoron koraalin O Mensch, bewein dein Sünde groß ja teki lisäksi vuonna 1742 partituuriin pieniä muutoksia.
Bachin passiot koostuvat aarioista, kuoro-osista, koraaleista sekä resitatiiveista, joiden tarkoituksena on viedä juonta eteenpäin. Aariat ovat usein pohdiskelevia ja pysäyttävät juonenkulun. Ne saattavat myös olla rukousmaisia tai kommentoida tarinaa, kuten alttosoolo Buß und Reu (parannus ja katumus). Turba-kuoro-osissa Bach käyttää kuoroa milloin suurena kansanjoukkona tai toisinaan esimerkiksi Jeesuksen vanginneiden sotilaitten suuna. Joskus Bach käyttää kuoroa kommentointiin tai välihuomautuksiin. Koraaleita Bach käyttää kommentoivana, ajoittain myös rukoilevana vuoropuheluna passion draamalle.
Havock-luokka
Taustaa
Nopeisiin ja ketteriin veneisiin asennettu Robert Whiteheadin ja Itävalta-Unkarin laivaston kapteenin Giovanni Luppisin vuonna 1866 keksimä omalla voimanlähteellä varustettu torpedo aiheutti uhan taistelulaivoille. Riittävän suuri joukko torpedoveneitä läpäisisi taistelulaivan puolustuksen ja upottaisi raskaamman aluksen torpedoimalla tai vähintään vaurioittaisi sitä ja siten asettaisi sen alttiiksi vastustajan taistelulaivoille. Torpedoveneet osoittivat tehonsa ensimmäisen kerran Chilen sisällissodassa 1891.
Anastas Mikojan
Vallankumousjohtajana
Mikojanin lapsuuskoti oli melko vaatimaton. Hänen isänsä työskenteli puuseppänä, ja äiti kutoi mattoja. Mikojan opiskeli Josif Džugašvilin tapaan Tiflisin pappisseminaarissa. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1915 ja oli perustamassa neuvostoja ja sotilasosastoja Kaukasiassa, Bakussa ja Tiflisissä (Tbilisissä) helmikuun vallankumouksen aikana vuonna 1917. Mikojan oli ovelan miehen maineessa, ja hänet tunnettiin Kaukasuksella monella eri nimellä. Armeniassa häntä kutsuttiin ”georgialaiseksi kintoksi”, Georgiassa ”armenialaiseksi fakiiriksi” ja Azerbaidžanissa yksinkertaisella, mutta vähemmän mairittelevalla nimellä ”Juudas”.
Havock-luokka
Taustaa
Torpedoveneitä vastaan suunniteltiin pieniä aseistettuja aluksia, jotka liitettäisiin raskaiden alusten suojaksi. Ensimmäiset yritykset luoda uusi suojaava alustyyppi ei onnistunut riittämättömän toimintasäteen ja nopeuden vuoksi. Alukset eivät kyenneet seuraamaan laivastoa eivätkä torjumaan nopeita hyökkääjiä.
Uusi alustyyppi
Kolmas merilordi kontra-amiraali Jackie Fisher tilasi 1892 uuden tyyppisen aluksen, jonka aseistuksena tuli olla nopeasti ampuvia tykkejä sekä voimanlähteenä vesiputkikattilat. Kuuden erilaisen alustyypin piirustukset toimitettiin amiraliteetille tutkittaviksi, joista lopulta kolme hyväksyttiin. Hyväksytyt kolme suunnitelmaa olivat kolmelta eri valmistajalta, joille toimitettiin kullekin kahden aluksent tilaus. Tilausten vastaanottajat olivat:
Kaikki alukset olivat pyöristetyllä katetulla etukannella varustettuja, mikä oli tyypillistä brittiläisille ensimmäisen sukupolven torpedovenehävittäjille. Kaikki tilatut alukset poistettiin palveluksesta ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Aseistus
Ensimmäisten torpedovenehävittäjien (26-knotters) oli suunniteltu asennettavaksi kahteen eri tehtävään: torpedovene- ja tykkivenetehtävään. Kummassakin roolissa aluksille oli kiinteä 18 tuuman keulatorpedoputki sekä 12 naulan tykki, johon sata laukausta. Tykkiveneinä aluksilla oli torpedoputkeen kaksi torpedoa sekä täydennyksenä kolme kuuden naulan tykkiä, joista kaksi keskellä alusta kummallakin laidalla ja kolmas perässä. Kuhunkin tykkiin oli sata kranaattia. Torpedoveneinä aluksille asennettiin kaksi kääntyvää torpedoputkea lisää. Torpeidoita aluksilla oli tuolloin kaikkiaan viisi eli kolme putkissa ja kaksi varalla. Kuuden naulan tykkejä oli vain yksi perässä ja siihen sata kranaattia.
Anastas Mikojan
Vallankumousjohtajana
Lokakuun vallankumouksen aikana hän oli bolševikkien vallankumousjohtajana Kaukasiassa. Mikojan oli Izvestijan toimittajana Bakussa vuonna 1918. Hän oli huomattava henkilö Bakun kommuunissa ja kun Bakun kommuuni murskattiin, hän oli ainoa kahdestakymmenestäkuudesta komissaarista henkiin jäänyt. Tapahtuman jälkeen Mikojan jäi piileskelemään Bakuun.
Josif Stalin otti salaisesti yhteyttä Bakussa piileskelevään Mikojaniin. Mikojanin tuli nyt luoda nahkansa, ryhtyä kapitalistiksi ja ottaa yhteyttä Bakun liikemiespiireihin. Tehtävänä oli ostaa öljyä joka toimitettaisiin bolsevikeille. Mikojan maksoi kullalla, ja liikemiehet eivät olleet näkevinään, että öljy meni Vladimir Leninille. Näin Mikojan oli edesauttamassa itsenäisen Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan tuhoa.
Puolue- ja ministeriura
Mikojan valittiin Stalinin avulla kommunistipuolueen keskuskomiteaan vuonna 1923. Leninin kuoleman jälkeisessä valtakamppailussa Mikojan asettui tukemaan Stalinia. Hänet valittiin politbyroohon vuonna 1935. Hän toimi Neuvostoliiton sisä- ja ulkomaakauppaministerinä (1926–1930), kaupallisena kansankomissaarina (1930–1934), elintarviketeollisuuden kansankomissaarina (1934–1938) ja varaulkomaankauppa- ja ulkomaankauppaministerinä (1938–1946).
Vuonna 1937 olivat meneillään Stalinin vainot, joiden uhriksi joutui useita vanhoja bolsevikkitovereita. Heidän joukossaan olivat Rykov ja Buharin. Mikojan kehotti miehiä tunnustamaan oikeudenkäynnissä heitä kohtaan esitetyt mielikuvitukselliset syytteet. Buharin suuttui tästä ja totesi että ”…en ole mikään Zinojev tai Kamenev enkä ryhdy sepittämään valheita itsestäni.” Puhdistusten aikaan Mikojan piti Bolšoi-teatterissa puheen, jossa totesi että ”Meidän maassamme jokainen työläinen on NKVD:n palveluksessa.” Puolueen jäseniä Mikojan käski ottamaan oppia Nikolai Ježovista, NKVD:n johtajasta. Ježovilla oli Mikojanin mukaan stalinistinen työtapa, jonka lisäksi tämä otti jatkuvasti oppia Stalinilta.
Stalinia tukemalla Mikojan paitsi säilytti henkensä myös loi myös loistavan uran Neuvostoliiton johtopaikoilla. Mikojan oli toisen maailmansodan aikana Puolustuskomitean jäsen vuosina 1942–1945. Hän toimi sodankin jälkeen useaan otteeseen ministerinä: Neuvostoliiton pääministerinä (1946–1953), ulkomaankauppaministerinä (1946–1949), sisä- ja ulkomaankauppaministerinä (1953) ja liikenneministerinä (1953–1955).
Toimiessaan varaulkomaankauppaministerinä vuonna 1946, Mikojan sai ensikosketuksen suomalaisiin .Hänestä tuli henkilö joka allekirjoittaisi suomalaisten kanssa tehdyt sotakorvaus- ja kauppasopimukset. Hänen mielipiteensä Suomen kaupasta vaikuttivat aina 1960-luvulle asti. Yleisesti Mikojanin asenne Suomea kohtaan oli hyvinkin kriittinen ja hän pyrki eristämään Suomen lännestä. Hänen tavoitteenaan oli sitoa Suomi taloudellisesti Neuvostoliittoon.
Kommunistipuolueen keskuskomitean presidiumissa Mikojan oli vuosina 1953–1966, presidiumin puhemiehenä vuosina 1964–1965, keskuskomitean jäsenenä vuoteen 1976 ja korkeimman ministerineuvoston jäsenenä vuoteen 1974 asti.
Vuoden 1952 aikana Stalin alkoi suhtautua epäluuloisesti moniin vanhoihin työtovereihinsa. Myös Molotov ja Mikojan joutuivat hänen epäluulojensa kohteiksi. Lokakuussa 1952 Stalin kutsui koolle kommunistisen puolueen 19. edustajainkokouksen, ensimmäisen kolmeentoista vuoteen. Tämän jälkeen pidettiin vielä keskuskomitean täysistunto, jossa tuolloin jo heikkokuntoiselta vaikuttanut Stalin piti pitkän puheen ilman muistiinpanoja. Puheen sisältö herätti kuulijoissaan kauhua. Stalin totesi tulleensa vanhaksi ja että kohta muut saavat jatkaa hänen työtään. Sitä ennen hän halusi puuttua eräiden tovereiden käytökseen. Puolueessa esiintyi Stalinin mukaan pelkuruutta ja tappiomielialan lietsontaa. Ensiksi kommentoitiin ilkeämielisesti Molotovia ja kun Stalin kääntyi Mikojanin puoleen, hän muuttui entistäkin hyökkäävämmäksi ja karkeasanaisemmaksi. Tämän jälkeen Stalin pyysi eroa tehtävistään, mutta puoluetoverit vaativat häntä jatkamaan.
Pian tämän jälkeen Neuvostoliitossa pidettiin uudet vaalit ja Stalin nimitti uuden politbyroon, jonka nimeksi muutettiin puhemiehistö. Mikojania ei siihen enää kutsuttu, ja Stalinin menettelytavat tunteneet puoluetoverit alkoivat pitää häntä jo kuolleena.
Stalin kuoli 5. maaliskuuta 1953. Hän oli saanut sairauskohtauksen jo maaliskuun ensimmäisenä päivänä. Datsan vieraskirjan mukaan Mikojan on ollut siellä vierailulla muiden puoluetovereiden kanssa 2. maaliskuuta. Mistä toverit ovat silloin neuvotelleet ja ovatko he jotenkin jouduttaneet johtajansa kuolemaa, on arvoitus.Puhemiehistöstä syrjäytetty Mikojan säilytti henkensä todennäköisesti vain siksi, että Stalin kuoli ensin.
Vuonna 1954 Mikojan vieraili syntymämaassaan Armeniassa. Siellä hän rohkaisi armenialaisia julkaisemaan stalinistisen vainon kohteeksi joutuneiden kirjailijoiden, kuten Raffin ja Yeghishe Charetsin teoksia.
Mikojanin puhe helmikuussa 1956 kommunistipuolueen 20. puoluekokouksessa oli merkittävä tapahtuma hänen arvostellessaan Stalinia rikoksista. Mikojan syytti Stalinia virhearvioinneista kapitalistisen maiden talouskehityksestä toisen maailmansodan jälkeen. Hän myös syytti Stalinia viattomien ihmisten surmaamisesta ja vaati surmattujen ihmisten kunnian palauttamista.
Samana vuonna Mikojan lähetettiin Unkariin. Hänen tehtävänään oli tutkia Unkarin kansannousun aiheuttamaa tilannetta. Omana mielipiteenään hän totesi neuvostojohdolle, että kansannousuun ei saa puuttua. Hänen mukaansa kansannousun tukahduttaminen pilaisi Neuvostoliiton maineen maailmalla. Mikojanin mielipidettä ei otettu huomioon ja neuvostojoukot lähetettiin kukistamaan kansannousu.
Matteus-passio (Bach)
Matteus-passio kokonaisuutena
Passioissa käytetyt koraalit olivat muiden jo aikaisemmin kirjoittamia, säveltämiä ja yleisesti tunnetuiksi tulleita virsiä. Bachin molemmat passiot alkavatkin samalla koraalilla Herzliebster Jesu, was hast du verbrochen. Matteus-passion ”johtoaiheen” muodostaa koraali O Haupt voll Blut und Wunden (suom. "Oi rakkain Jeesukseni", sävelmä tunnetaan myös nimellä Herzlich tut mich verlangen), joka kuullaan passiossa viidesti.
Anastas Mikojan
Puolue- ja ministeriura
Mikojan vetäytyi politiikasta 23. puoluekokouksen jälkeen vuonna 1966. Tämä tekee hänestä yhden harvoista vanhoista bolsevikeista, joka pääsi viettämään eläkepäiviään. Monen osaksi tuli menettää henkensä Stalinin puhdistuksissa.
Ruotsinpyhtää
Ruotsinpyhtää on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Itä-Uudenmaan maakunnassa Etelä-Suomen läänissä. Kunnan asukasluku vuonna 2009 oli 0, ja pinta-ala 0 km², josta 0 km² oli maata ja 0 km² sisävesialueita. Kunta oli kaksikielinen: 79 prosenttia asukkaista puhui suomea ja 19 prosenttia ruotsia. Ruotsinpyhtään naapurikunnat olivat Kouvola (Anjalankoski ja Elimäki vuoteen 2008), Lapinjärvi, Loviisa, Pernaja ja Pyhtää.
Anastas Mikojan
Puolue- ja ministeriura
Anastas Mikojanin veli Artjom Mikojan oli kuuluisa lentokonesuunnittelija, jonka suunnittelutoimisto kehitti MiG-hävittäjälentokoneet. Mikojanin on sanottu käyttäytyneen aina herrasmiesmäisesti ja olleen ylpeä armenialaisuudestaan. Hän totesi että ”''Minä en ole venäläinen. Stalinkaan ei ole venäläinen.''”
Ruotsinpyhtää
Ruotsinpyhtää liitettiin Loviisaan vuoden 2010 alussa yhdessä Liljendalin ja Pernajan kanssa. Kunnan koillisosassa sijainneet Haaviston ja Vastilan kylät liitettiin Pyhtääseen ja samalla Kymenlaakson maakuntaan.
Historia
Ruotsinpyhtään alue oli alkujaan osa Pyhtään pitäjää. Turun rauhassa vuonna 1743 Venäjän ja Ruotsin raja vedettiin Kymijoen läntisimpään haaraan Ahvenkoskelle. Pyhtään itäinen puoli ja Pyhtään kirkko siirtyivät Venäjän haltuun ja Ruotsille jäänyttä länsiosaa alettiin kutsua Ruotsinpyhtääksi, ruotsiksi Svenska Pyttis. Vuonna 1817 pitäjän ruotsinkielinen nimi muuttui virallisesti Strömforsiksi.
Ruotsinpyhtään seurakunta
Ruotsinpyhtään seurakunta jatkoi itsenäisenä seurakuntana vuoden 2018 loppuun asti, jolloin se yhdistyi Loviisan suomalaisen seurakunnan ja Lapinjärven suomalainen seurakunnan kanssa uudeksi Agricolan suomalaiseksi seurakunnaksi.
Strömforsin ruukki
thumb|220px|left|Ruukki Vapaaherra Johan Creutz perusti Petjärven kylään kankivasarapajan vuonna 1695. Viereinen koski ja läheiset metsät tarjosivat pajalle hyvät toimintaedellytykset. Ruukki sai nimen Strömfors vuonna 1744, jolloin Anders Nohrström ja Jakob Forsell ostivat pajan ja perustivat manufaktuuripajan, sahan ja myllyn. Vuonna 1781 pajan omistajaksi tuli Jakob Forsellesin poika, vuorineuvos Henrik Johan af Forselles. Hänen leskensä Virginia af Forselles peri ruukkitilan 31-vuotiaana. Ruukin nykyinen ilme on peräisin hänen ajaltaan.
Ruukki säilyi af Forsellesin suvun hallussa vuoteen 1876 asti, eli yhteensä 132 vuotta. Vuonna 1886 kauppaneuvos Antti Ahlström osti ruukin ja keskittyi erityisesti sahatoimintaan. Vuonna 1947 A. Ahlström Oy perusti ruukkiin muovi- ja sähkötarvikkeita valmistavan tehtaan. Rautaruukkipajat lopettivat toimintansa yli 250 vuoden toiminnan jälkeen vuonna 1950 ja sahatoiminta lakkasi kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1969 ruukkialueelle vahvistettiin Suomen ensimmäinen haja-asutusalueen taajaman suojelukaava. Alue rakennuksineen on Museoviraston suojeluksessa. Strömforsin ruukin alueen kahdeksan rakennusta, navetta, alapaja, talli, verkhuusi, saha, aitta, letkuvaja ja sauna, myytiin vuoden 2021 syksyllä Strömforsin Yrityspuisto Oy:lle. Rakennusten pinta-ala on lähes 5000 neiötä ja kauppaan kuuluvat myös maa-alueet, reilut 11 000 neliötä, joilla rakennukset sijaitsevat. Yhtiön on tarkoituksena on rakentaa hyvinvointi- ja luontomatkailun keskus, jota voisi käyttää myös ympärivuotisesti. Yhtiö omistaa jo ennestään vanhan sähkötarviketehtaan alueen eli Strömforsin yrityspuiston. Lisäksi yhtiön käytössä on ollut kartanorakennus ja sen läheisyydessä sijaitseva Krouvinmäen majoitusrakennus, joissa toimii tällä hetkellä (2022) Strömforsin Bed & Bistro.
Ruukin alueella sijaitsee myös vuonna 1770 valmistunut ja 1898 nykyisen ulkoasunsa saanut Ruotsinpyhtään kirkko. Kirkon alttaritauluna komeilee Helene Schjerfbeckin vuonna 1898 maalaama "Ylösnousemus". Teos jäi Schjerfbeckin ainoaksi alttarimaalaukseksi.
Savukosken silta
thumb|220px|left|Savukosken silta Ahvenkosken pohjoispuolella Pyhtään ja Loviisan rajalla sijaitseva Savukosken silta valmistui vuonna 1927. Kokonaispituudeltaan 60-metrisen, tyypiltään harvinaisen betonisen yksinivelisen kaarisillan rakensi tanskalainen urakoitsijayhtiö Christiani & Nielsen. Kyseessä oli tiettävästi ensimmäinen vastaavanlainen maantiesilta koko maailmassa. Silta oli taloudellinen rakentaa, koska sen rakenteet vaativat tavallista vähemmän betonia. Betonointi kuitenkin epäonnistui ja silta alkoi rapautua jo 1930-luvulla. Se jäi pois käytöstä 1960-luvulla, kun Loviisan ja Kotkan välinen tieosuus oikaistiin. Siltaa on korjattu 1980-luvulla. Vuonna 1984 se vihittiin museosillaksi.
Kyliä
thumb|[[Kukuljärvi]]
Matteus-passio (Bach)
Matteus-passio kokonaisuutena
Matteus-passiossa henkilöiden resitatiiveille tyypillistä on minimaalinen säestys – useimmiten Bach käyttää näissä vain basso continuo -ryhmää, poikkeuksena Jeesus, jonka lauluosuuteen hän on lisännyt sädekehänomaisen viulu- ja alttoviuluosuuden. Ainoastaan Jeesuksen kuoleman hetkellä Bach luopuu tästä tunnusomaisesta jousikvintetosta, jättäen dramaattisen tyhjyyden Jeesuksen huudahtaessa ”Eli, Eli, lama asabthani?”. Kuoron tehtävä on toisaalta toimia ylipappien ja vihaisten kansanjoukkojen tulkkina (”Halt! laß sehen, ob Elias komme und ihm helfe?”), sekä toisaalta seesteisenä kantavana voimana toistaen perusmelodiaa ja sitoen näytökset toisiinsa. Ajalle tyypillisessä oratoriossa Bach käyttää kahta kuoroa sekä kahta orkesteria – väliin vuorotellen, mutta useimmin antifoneissa unisonona yhtä aikaa.
Porsche Cayman
Porsche Cayman on keskimoottorinen kaksipaikkainen urheiluauto, jonka mallinimi juontuu vaihtoehtoisen kirjoitusasun kautta kaimaanista. Sen rinnakkaismalli on avokorinen Porsche Boxster. Cayman on ollut tuotannossa vuosimallista 2006 alkaen, jolloin esiteltiin mallisukupolvi 987. Tätä edeltäneestä 986-sukupolvesta Porsche valmisti vain Boxsteria. Vuodesta 2012 tuotannossa on ollut mallisukupolvi 981. 987-mallin Caymania valmistettiin vain Suomessa Valmet Automotiven Uudenkaupungin autotehtaalla vuoteen 2011 saakka, jolloin sekä Boxsterin että Caymanin tuotannon piti siirtyä Itävaltaan.
Porsche Caymanilla ei ole varsinaista edeltäjää. Paikoin edeltäjäksi mainittu Porsche 968 ei eteen sijoitettuine rivimoottoreineen, takapenkkeineen ja suurempine ulkomittoineen vastaa Caymania.
Matteus-passio (Bach)
Matteus-passio kokonaisuutena
Bachin passioita voi verrata draamasisällöltään oopperaan, joita Bach ei lainkaan säveltänyt. Rakenteellisesti ja soitinvalinnoissaan Bach pysyy lujasti saksalaisessa 1600-luvun passioperinteessä. Trumpetteja ja patarumpuja ei käytetä. Soitinnukseltaan Matteus-passio on kuitenkin vaihtelevan tasapainoinen. Jotkin teoksen yksityiskohdat avautuvat parhaiten nuottikuvan perusteella.
Kaksiosainen rakenne
Ensimmäinen osa alkaa suurella prologimaisella kaksoiskuoro-osalla Kommt, ihr Töchter, helft mir klagen (Tulkaa tyttäret, auttakaa minua valittamaan), jonka tarkoituksena on kuvata tulevia tapahtumia. Passion juonellinen sisältö alkaa Betanian ennustuksesta, jossa Jeesus tulkitsi oman ristinkuolemansa. Tämän jälkeen passio etenee Raamatun kertomuksen mukaan. Ensimmäinen osa huipentuu Jeesuksen vangitsemiseen. Kutakin kertovaa jaksoa seuraa kommentoiva resitatiivi ja aaria tai koraali.
Toisen osan aloittaa Jeesuksen vangitsemista valittava prologi. Tämän jälkeen Jeesusta kuulustellaan, Pietari kieltää Jeesuksen ja lopulta Pilatus tuomitsee Jeesuksen ristiinnaulittavaksi. Teos päättyy Jeesuksen kuolemaan, hautaamiseen ja loppukuoron huokaukseen Wir setzen uns mit Tränen nieder (Istuudumme kyynelin ja huudamme sinulle hautaan: Lepää rauhassa!).
Porsche Cayman
987-sukupolvi (2005-2011)
987-sukupolven Caymanin tuotanto lopetettiin marraskuussa 2011.
981-sukupolvi (2012-)
Toisen sukupolven Cayman julkistettiin Geneven autonäyttelyssä 2012 ja mallin tuotanto käynnistyi keväällä 2013. Tarjolla olivat esittelystä alkaen sekä 2.7-litrainen perusmalli Cayman että 3.4-litrainen tehokkaampi Cayman S, jonka moottori on pienempitehoinen versio 911 Carreran voimanlähteestä. Molemmat mallit ovat saatavilla sekä 6-portaisella manuaalivaihteistolla että 7-portaisella PDK-kaksoiskytkinvaihteistolla.
Matteus-passio (Bach)
Soitinnus
Chorus I
Chorus II
Porsche Cayman
981-sukupolvi (2012-)
981-mallisukupolvi edustaa kokonaan uutta suunnittelua edeltäneeseen sukupolveen verrattuna. Autoa on kehitetty rinnakkain 991-sukupolven 911-mallin kanssa. Muutoksia tehtiin muun muassa koriin, akseliväliin, eturaideleveyteen sekä kokonaan uudestaan suunniteltuun sisustaan. Ensi kertaa Cayman-mallistoon on esitelty myös GT-malli. Porsche Cayman GT4 on kevennetty ja sen voimanlähteenä toimii 3.8L-bokserimoottori, jonka suurin teho on 385 hv.
Kuurinmaa
pienoiskuva|350x350px|Latvian historialliset alueet, Kuurinmaa keltaisella. pienoiskuva|178x178px|Kuurinmaan vaakuna Kuurinmaa on nykyisen Latvian alueella sijainnut historiallinen maakunta, joka vuosisatojen saatossa kuului Liivinmaan liittoon, Puola-Liettuaan ja Venäjän keisarikuntaan. Kuurinmaa kattaa Latvian läntiset osat. Jos siihen lasketaan kuuluvaksi myös Zemgalen alue, sen koillisraja kulkee pitkin Väinäjokea. Alueen korkein kohta on vain 213 metriä meren pinnasta.
Historiaa
Kuurinmaa on saanut nimensä muinaisesta kuurien eli kuurilaisten kansasta, joka puhui balttilaista kieltä. Viikinkiajalla alueella asui lättiläisiä, joilta virolaiset ja liiviläiset valloittivat Kuurinmaan rannikkoalueita. Kuurinmaa kuului 1200-luvun alusta Saksalaiselle ritarikunnalle, joka hajosi uskonpuhdistuksen vaikutuksesta 1500-luvun alussa. Ritarikunnan raunioille perustettiin Liivinmaan liitto, joka kuitenkin hajosi 1555. Vuonna 1561 perustettiin Kuurinmaan herttuakunta, joka haki suojelua asettumalla Liettuan vasalliksi. Kuurinmaa kuului Puola-Liettualle vuoteen 1795, jolloin se liitettiin Venäjän keisarikuntaan Puolan kolmannessa jaossa, ja se muodosti Kuurinmaan kuvernementin. Siitä sekä Virosta ja Liivinmaasta käytettiin yhteisnimitystä Itämerenmaakunnat.
Vuodesta 1918 Kuurinmaa kuului itsenäiselle Latvialle vuoteen 1940 asti, jolloin Latvian tasavallasta tuli Latvian sosialistinen neuvostotasavalta ja osa Neuvostoliittoa. Vuonna 1991 Latvia itsenäistyi uudelleen.
Toisen maailmansodan loppuvaiheissa vuonna 1944  saksalainen armeijaryhmä jäi mottiin Kuurinmaalle ja taisteli siellä aina Saksan antautumiseen asti. Latvialaiset partisaanit taistelivat alueella vielä puna-armeijaa vastaan, mutta 1940-luvun lopulla vastarinta hiipui.
Väestöstä
Vuonna 1897 Kuurinmaan kuvernementissa oli 674 437 asukasta. Heistä 79 prosenttia oli latvialaisia, 8,5 % saksalaisia, 1,7 % venäläisiä, 1 % puolalaisia ja 1 % liettualaisia. Suurimmat kaupungit olivat Libau (64 500 asukasta) ja Mitau (35 011 asukasta). 75 prosenttia väestöstä oli luterilaisia, loput ortodokseja ja katolisia. Kuurinmaalla oli myös pieni juutalainen yhteisö.
Clarence White
Clarence White (7. kesäkuuta 1944 – 14. heinäkuuta 1973) oli yhdysvaltalainen kitaristi, joka vaikutti mm. The Byrdsissä. Hänen vanhempansa olivat kanadanranskalaisia.
Whiten perhe muutti Kaliforniaan vuonna 1954. Vielä The Byrdsin ensimmäisen hajoamisen jälkeen hän teki musiikillista yhteistyötä Gene Clarkin kanssa.
The Byrdsin toiminta käynnistettiin uudestaan, mutta yhtye hajosi lopullisesti hieman ennen kuin rattijuoppo tappoi Whiten Palmdalessa, Kaliforniassa 1973. White joutui juopuneen autoilijan yliajamaksi täyttäessään keikan jälkeen autoaan.
Dalton Trumbo
Trumbon ankarimpiin vainoajiin kuului juorutoimittaja Hedda Hopper. Trumbo muutti mustalle listalle joutumisensa jälkeen joksikin aikaa Meksikoon ja jatkoi työtään salanimellä.
Trumbo kirjoitti sodanvastaisen romaanin Sotilaspoika (Johnny Got His Gun, 1939), jonka pohjalta hän itse myöhemmin ohjasi palkitun elokuvan Sotilaspoika (1971).
Trumbon poika Christopher Trumbo on kirjoittanut isänsä elämään perustuvan näytelmän Trumbo. Hän on muokannut sen myös käsikirjoitukseksi, joka on kuvattu dokumenttielokuvaksi Trumbo (2007), ohjaajana Peter Askin. Dokumentissa ovat merkittävässä osassa Dalton Trumbon kirjeet, joita siinä lukevat monet Hollywood-tähdet. Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa Jay Roachin ohjaamassa elokuvassa Trumbo päähenkilöä näyttelee Bryan Cranston.
Trumbo sai Oscar-palkinnon kaksi kertaa (Loma Roomassa, Hiljainen sankari), mutta ei voinut itse osallistua tilaisuuksiin, vaan ensimmäinen palkinto myönnettiin henkilölle, joka antoi nimensä käyttöön, ja toisen, jonka hän kirjoitti salanimellä, otti vastaan hänen edustajansa. Hän oli jo vuonna 1941 ehdolla Kitty Foylen käsikirjoituksesta. Kun Exodus ja Spartacus paljastuivat hänen käsikirjoittamikseen, mustan listan voima alkoi murtua. Sotilaspojasta hän sai vuonna 1971 Cannesin Grand Prix’n.
Trumbo kuoli sydänkohtaukseen 70-vuotiaana.
Persepolis (sarjakuva)
Persepolis on Marjane Satrapin omaelämäkerrallinen sarjakuvateos. Sarjakuvan nimi viittaa historialliseen Persepoliin kaupunkiin. Sarjakuva on suomennettu kahtena kirjana. Ensimmäinen osa Persepolis: Iranilainen lapsuuteni kuvaa tekijän lapsuutta Iranin vallankumouksen aikana ja toinen, Persepolis 2: Kotiinpaluu, hänen opiskeluaikaansa Itävallassa.