cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasi
Koostumus
Läpinäkymätön lasi eli opaali- tai maitolasi syntyy siten, että jo lasin raaka-aineseokseen lisätään kiteytyviä aineita, esimerkiksi kryoliittiä, fluorisälpää tai luutuhkaa. Lasin värjäämiseen käytetään metallioksideja ja eräitä muita aineita:
pienoiskuva|Värjättyä ja läpinäkymätöntä sekä läpinäkyvää lasia
Jos halutaan valmistaa väritöntä lasia, hiekan tavallisesti sisältämät värjäävät metallioksidit täytyy poistaa.
Lasityyppien raaka-aineet
Natronkalkkilasi eli soodalasi valmistetaan sekoittamalla piidioksidia, natriumkarbonaattia ja kalsiumkarbonaattia. Sen koostumus on piidioksidi, (SiO2) n. 70–75 % (kvartsihiekasta), natriumoksidi (Na2O) n. 10–15 % (soodasta) ja kalsiumoksidi, (CaO) n. 8–14 % (kalkkikivestä). Natronkalkkilasi on helposti sulavaa ja edullista, ja sitä on suurin osa markkinoilla olevasta kirkkaasta ja läpinäkyvästä lasista.
Lyijylasi eli kristalli valmistetaan sekoittamalla ja sulattamalla piin, kaliumin ja lyijyn oksideja. Kristalli on paksua lasia, jolla on korkea valon taitekerroin. Kristalli on myös pehmeää ja säilyttää plastisen muovailtavuutensa, joten sitä käytetään hiottujen ja kaiverrettujen lasiesineiden valmistamiseen.
Optinen lasi on kristallilasia, jonka tuottamiseksi lasimassaan lisätään lantaanioksidia ja toriumia. Optista lasia käytetään kameroiden linssien raaka-aineena, koska se dispergoi eli hajottaa kaikenväristä valoa.
Kvartsilasi on seostamatonta lasia, jonka jälkikäsittely on haastavaa. Sen sulamislämpötila on noin 2 000 °C ja se on kimmoisaa. Se myös läpäisee ultraviolettivaloa.
Merkittävä osa lasiraaka-aineesta on kierrätyslasia.
Lasin valmistus
thumb|Lasin valmistusta Raaka-aineet sekoitetaan oikeassa suhteessa, jolloin saadaan mänkiä. Tämä seos sulatetaan noin 1 500 °C:ssa lasiuunin sisällä olevassa upokkaassa tai vannassa. Sulatuksen jälkeen lasimassan lämpötila lasketaan työlämpöön, noin 1 000 °C. Lasimassan työstöä ja muokkausta seuraa lasin jäähdytys.
Ikkunalasia (tasolasi, lasilevyt) valmistettiin aikaisemmin muun muassa vetämällä. Nykyisin käytetyin tasolasin valmistusmenetelmä on float-menetelmä, joka oli käytössä muun muassa Pilkingtonin Lahden lasitehtaalla. Float-menetelmässä pitkän uunilinjan alkupäässä syötetään raaka-aineet sisään. Niiden sulettua lasi valutetaan sulan tinan päälle. Massaa vedetään jatkuvasti eteenpäin ja lasilevyn paksuus säädetään vetonopeudella. Lasista saadaan tällöin molemmilta pinnoiltaan erittäin tasaista ja sileää. Jäähdytyksen jälkeen, uunilinjan toisessa päässä, levy leikataan sopiviksi paloiksi.
Toinen valmistusmenetelmä on lasinpuhallus. Pullot ja hehkulamput valmistetaan nykyisin koneellisesti puhaltamalla. Automaattikoneet puhaltavat paineilmalla jopa 590 000 pulloa vuorokaudessa tai 900 hehkulamppua minuutissa.
Lasilautasia, tuhkakuppeja, ja huokeita juomalaseja tehdään valurautamuoteissa puristamalla.
Lasia valmistetaan Suomessa muun muassa Nuutajärven, Humppilan sekä Iittalan tehtaissa. Ainoa pakkauslasin valmistaja Suomessa oli Karhulan pakkauslasitehdas. Muita tunnettuja, nyttemmin jo lakkautettuja lasitehtaita ovat muun muassa Riihimäen, Kumelan lasitehdas Riihimäellä sekä Ryttylän ja Nybyn lasitehtaat. Näiden lisäksi Suomessa toimii lukuisia pienempiä lasitehtaita sekä yksittäisiä lasinpuhaltajia ja muita valmistajia.
Jälkikäsittely
Peililasi ja korkealaatuiset ikkunalasit saadaan hiomalla ja kiillottamalla levylasia. Lasi voidaan koristella esimerkiksi kaivertamalla, etsaamalla tai maalaamalla. Lasi kestää hyvin happoja, mutta poikkeuksen tekevät fluoriyhdisteet, joilla voidaan syövyttää kuvioita lasin pinnalle. Hiekkapuhaltamalla lasia läpi levyn, johon on leikattu kuvioita, saadaan kuviot näkymään lasissa himmentyneenä pintana.
Taitoa ja taidetta
thumb|right|[[Dale Chihulyn lasiteos “The Sun” (Aurinko) “Gardens of Glass” -näyttelyssä Kew Gardensissa, Lontoossa, Englannissa. Teos on neljä metriä korkea ja koostuu tuhannesta erillisestä lasikappaleesta.]]
Nykypäivänä suurin osa lasista valmistetaan koneilla. Kuitenkin pieni osa joistakin lasisista taide- ja koriste-esineistä valmistetaan puhaltamalla. Lasinpuhallus on vanhaa arvossa pidettyä käsityötä. Rautaisessa, noin puolentoista metrin pituisessa puhalluspillissä on erityinen suukappale. Pillin toiseen päähän otetaan kimpale lasisulatetta, joka puhalletaan ontoksi. Sulatetta lisäten ja koko ajan pilliä pyöritellen lasi muovataan halutuksi esineeksi, joko vapaasti tai muottia käyttäen.
Suomalainen lasitaide
Suomalainen lasitaide on noussut maailmanmaineeseen 1940-luvulta alkaen usean yrityksen voimin. Merkittävimpiä yhtiöitä ovat Riihimäen Lasi ja Nuutajärvi sekä Iittala, joka valmistaa mm. Tapio Wirkkalan ja Alvar Aallon suunnittelemia lasistoja. Muita tunnettuja suomalaisia muotoilijoita ovat esimerkiksi Kaj Franck, Timo Sarpaneva, Kerttu Nurminen ja Nanny Still. He ovat muotoilleet monipuolisesti lasiesineitä sekä juhla- että arkikäyttöön.
Lasin erityisominaisuuksia
Lasi on amorfinen aine, joita joskus nimitetään kiinteiksi nesteiksi niiden järjestäytymättömyyden vuoksi ja koska lasissa ei tapahdu sen jäähtyessä selvää ensimmäisen asteen faasimuutosta. Lasilla ei myöskään ole selvää sulamispistettä, vaan kuumennettaessa se pehmenee vähitellen. Siinä tapahtuu kuitenkin toisen asteen faasimuunnos, ns. lasisiirtymä. Lasi ei siten huoneenlämmössä muuta muotoaan pitkänkään ajan kuluessa, kuten suosittu kaupunkitarina vanhoista valuvista ikkunalaseista kertoo. Helpompi selitys näille on, että huonolaatuinen ikkunalasi on asennettu painavampi pää alaspäin. Näin tehtiin ikkunan vakauden ja ulkonäön vuoksi.
Lasin valumisnopeus riippuu lämpötilasta. Hyvin korkeissa lämpötiloissa voidaan havaita merkittävää taipumista. Lasin puhallus perustuu tähän. Sen sijaan huoneenlämmössä ikkunoiden valuminen ei ole havaittavissa hyvinkään pitkissä ajoissa. Joidenkin laskelmien mukaan merkittävään valumiseen kuluisi huoneenlämmössä aikaa monta kertaa koko universumin iän verran.
Jos kirkkojen ikkunalasi olisi valunut muutamassa sadassa vuodessa niin paljon, että ikkunoiden alaosat olisivat yläosia paksumpia, niin tuhansia vuosia vanhojen lasiesineiden tulisi jo olla valunut muodottomiksi möykyiksi. Näin ei kuitenkaan ole tapahtunut. Muinaisen Egyptin ja antiikin Rooman ajoilta on säilynyt useita lasiesineitä nykypäiviin saakka, eikä niissä ole havaittu lainkaan valumista. Lasi kestää syövyttävää rikkihappoa.
Historia
Tektiitti on luonnonlasia, jota on syntynyt asteroiditörmäyksissä. Vanhin tunnettu ihmisen valmistama lasilaatu on alkali­kalkki­lasi, jota valmistetaan soodan, hiekan ja kalkin seoksesta. Egyptissä siitä valmistettiin lasitettuja kivi­helmiä jo noin vuonna 4000 eaa. Jo varhain havaittiin, että lasi voitiin saada värilliseksi lisäämällä siihen eri malmeja. Tällaista värillistä lasia käytettiin keramiikan lasitukseen sekä jalokivien jäljitelmiin.
Vanhimmat tunnetut lasiastiat ovat Egyptistä n. vuodelta 1500 eaa. , ja niitä valmistettiin Egyptissä huomattavia määriä jo 1300-luvulla eaa. Niitä valmistettiin yleensä upottamalla metalli­tankoon kiinnitetty, kankaalla päällystetty hiekka­ydin sulaan lasiin, jossa sitä pyöritettiin astian muotoilemiseksi haluttuun muotoon. Hiekka­ydin poistettiin, kun lasi oli valmis. Lasin­puhallus keksittiin Egyptissä tai Syyriassa noin vuonna 50 eaa., ja se syrjäytti nopeasti vanhemmat lasia­stioiden valmistus­menetelmät.
Roomalaiset alkoivat käyttää lasia ikkunoissa 300-luvulla. Vuonna 674 Englantiin saatiin ensimmäinen lasi-ikkuna. Ikkunat valmistettiin pyörittämällä nopeasti tangon päässä olevaa lasimassaa, jolloin syntyi pullonpohjan kaltaisia lasinpaloja, jotka sitten liitettiin yhteen. Suomessa lasi-ikkunat alkoivat yleistyä 1700- ja 1800-luvuilla.
Lasinpuristuskoneet tulivat käyttöön 1810-luvulla, ja puoliautomaattisiksi ne saatiin noin vuonna 1900.
Vuonna 2019 kansainvälinen tutkijaryhmä, jota johtaa suomalainen tohtori Erkka Frankberg, onnistui tekemään lasia joka voi venyä ja painua kasaan huoneenlämpöisenä menemättä rikki. Tämä alumiinioksidista valmistettu lasi on tavallista lasia kymmeniä kertoja lujempaa ja vielä terästäkin monin verroin lujempaa. Materiaalin raaka-aineita on planeetallamme runsaasti ja käyttömahdollisuuksia rajattomasti.
Ympäristöhaitat
Heijastavat tai läpinäkyvät lasipinnat ovat lintujen merkittävimpiä ihmisen aiheuttamia kuolinsyitä. Viimeisen vuosikymmenen aikana Pohjois-Amerikassa on säädetty ja asetettu vireille eritasoista lainsäädäntöä tilanteen korjaamiseksi. Toistaiseksi kattavin laeista on vuoden 2020 lopussa New Yorkissa voimaan tuleva "Bird Friendly Materials". Myös LEED-sertifikaatissa on olemassa krediitti "Bird collision deterrence".
Chaotic
Chaotic on Britney Spearsin EP-levy, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2005 DVD:ltä Britney & Kevin: Chaotic... the DVD & More.
HMS Venturous
Valmistus
Alus tilattiin 12. tammikuuta 1917 William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1916. Alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1917 ja valmistui 29. marraskuuta 1917 varustettuna nopeaksi miinalaivaksi.
Palvelus
Alus myytiin 24. elokuuta 1936 romutettavaksi.
Gyroskooppi
thumb|200px|Naulan päällä pyörivä gyroskooppi Gyroskooppi on nopeasti pyörivä pyörä, joka on ripustettu kardaanisen rengassysteemin sisälle, siten että ripustuksen kääntäminen ei käännä pyörää. Pyörimismäärän säilymisen vuoksi pyörä säilyttää asentonsa. Gyroskooppeja käytetään asennon mittaamiseen ja asennon vakauttamiseen. Myös muulla tavalla toteutettuja laitteita kutsutaan gyroskoopeiksi.
Sen keksi ranskalainen heiluristaan tunnettu fyysikko Léon Foucault vuonna 1852.
Käyttö
Foucault kehitti gyroskoopilla keinon todistaa maan pyöriminen. Gyroskooppia käytetään myös laivojen keinumisen vaimentimien ohjaamiseen. Gyroskooppi tunnistaa laivan keinumisen ja ohjaa vakautuseviä niin, että keinuminen vaimenee. Nopean pyörähdyksensä ja pyörähdysmomentin säilymisen ansioista sen akselin suunta avaruudessa säilyy.
Gyroskooppeja käytetään muun muassa hyrräkompasseissa, gyroteodoliiteissa, uusissa älypuhelimissa, sekä Nintendon Nintendo 3DS:ssä. Inertianavigointilaitteet eivät olisi mahdollisia ilman gyroskooppeja - niiden avulla laite tunnistaa asentonsa. thumb|200px|Gyroskoopin toimintaperiaate
Perinteisen gyroskoopin toimintaperiaate
Kun pyörivää kappaletta (esimerkiksi hyrrää) kallistetaan, se kääntyy ympäri akselia, joka on kohtisuorassa kallistusakselia vasten. Nämä kulmat voidaan yhdistää muistisääntöön, jossa nostetaan oikean, nyrkkiin puristetun käden peukalo ylös esittämään hyrrän pyörimisakselia. Kun etusormella osoitetaan eteenpäin ja keskisormella vasemmalle, kuvaa etusormi sitä akselia, jonka ympäri hyrrää kääntämällä se kääntyy keskisormen osoittaman akselin ympäri.
Polku- ja moottoripyörien pystyssä pysyminen selitetään usein hyrräliikkeen ansioksi: pyörivä pyörä pyrkii kääntymään kallistuksen vastaiseen suuntaan ja pitämään täten kulkuneuvoa pystyssä. Hyrrävoiman osuus pystyssä pysymiseen ei ole kuitenkaan merkittävä. Tutkimuksissa hyrrävoima on voitu kumota tai kääntää päinvastaiseksi ja polkupyörä pysyy silti hyvin pystyssä.
Muita gyroskooppeja
Nykyisin käytetään myös niin sanottuja lasergyroja eli lasergyroskooppeja, joissa laservalo kulkee kahdessa vastakkaisessa suunnassa. Kuituoptisissa gyroskoopeissa puolestaan tarkkaillaan valon kulkua eri suuntiin kuitusilmukassa.
Hate to Say I Told You So
”Hate to Say I Told You So” on The Hivesin kappale, joka julkaistiin heidän vuoden 2000 albumillaan Veni Vidi Vicious. Kappale oli The Hivesin ensimmäinen varsinainen singlejulkaisu, koska heidän ensimmäiseltä albumilta Barely Legal ei julkaistu yhtään singleä, joskin kappale ”A.K.A. I-D-I-O-T” on julkaistu EP:nä.
Singlen kappaleet
CD single #1
CD single #2
CD single #3
Creative Chaos
Creative Chaos on puolalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Yatteringin musiikki-DVD, jonka on julkaissut vuonna 2002 Metal Mind Records.
Kappaleet
Muuta
Inkvisitio
thumb|200px|[[Jan Hus poltetaan roviolla, kuva käsikirjoituksessa vuodelta 1485.]] Inkvisitio oli katolisen kirkon laitos, joka toimi sen määrittelemää harhaoppisuutta vastaan. Inkvisitio omana instituutionaan syntyi ensimmäiseksi Espanjassa vasta 1480-luvulla ja pian sen jälkeen 1500-luvun alussa Italiassa ja Portugalissa. Yksittäisiä paavillisia inkvisiittoreita eli harhaoppien tutkijoita toimi kyllä jo keskiajalla, kuten 1200-luvulla tutkittaessa Etelä-Ranskan kataareja. Inkvisition tutkinnassa oli usein kuitenkin kyse myös hyvin arkipäiväisistä asioista kuten pappien siveyteen tai viranhoidon väärinkäytöksiin liittyvistä asioista.
Inkvisition synty
200px|thumb|Pedro Berruguete, Pyhä Dominicus johtaa autodafeeta, 1475. Kun kristinusko nousi valtionuskonnoksi, harhaoppiset pakotettiin karkotuksen uhalla oikeaan uskontoon. Kirkkoisä Augustinus opetti, että kirkko voi pakottaa harhaoppiset kirkon jäseniksi.
Amager Øst
Amager Øst on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Amagerin saarella Kaakkois-Kööpenhaminassa. Vuonna 2022 alueella asui noin 61 tuhatta asukasta.
Amager Øst rajautuu etelässä Tårnbyn kuntaan, lännessä Amager Vestiin, pohjoisessa Indre Byhyn ja idässä Juutinraumaan.
Metrolinja M2, jonka päätepysäkki on Kastrupissa, pysähtyy asemilla Amagerbro, Lergravsparken, Øresund, Amager Strand ja Femøren.
Inkvisitio
Inkvisition synty
Keskiajalla kehittyi pysyvä järjestelmä harhaoppeja vastaan. Inkvisitio oli vastaus voimistuvaan kataariharhaoppiin (albigenssit) Etelä-Ranskassa.
Paavi Gregorius IX loi 1231 paavillisen inkvisitiolaitoksen. Inkvisitio saattoi kiduttaa harhaoppisuudesta epäiltyjä. Kidutuksessa voitiin käyttää muun muassa niin sanottua strappadoa. Virallisesti lasten ja vanhusten kidutus oli kiellettyä, mutta kieltoa ei aina noudatettu. Verenvuodatus tai kuulustellun tappaminen oli kielletty. Koska harhaoppisuus oli myös maallisen oikeuden vastaista, inkvisitio saattoi kuitenkin luovuttaa epäillyn maalliselle tuomioistuimelle kidutettavaksi. Myös inkvisition langettaman kuolemantuomion täytäntöönpano oli maallisen hallinnon vastuulla. Tällä tavalla kirkko tavallaan välttyi kantamasta vastuuta tapahtumasta. Inkvisition oikeuskäytännössä syytetyllä oli vain vähäiset mahdollisuudet puolustautua. Tavallisesti tuomari ja syyttäjä olivat sama henkilö.
Espanjan ja Portugalin valloitusten myötä inkvisitio vietiin myös Amerikan mantereelle.
Espanjan inkvisitio uudella ajalla
thumb|200px|Gerald Brandstötter, Valdolaisten polttamisen muistomerkki, 1997.Espanjassa inkvisition toiminta oli tehokkainta. Tunnetuin inkvisiittori oli dominikaanipriori Tomás de Torquemada, joka oli suurinkvisiittorina 1483–1498. Espanjan inkvisition huono maine on kuitenkin suurelta osin protestanttien ja muiden Espanjan-vastaisten tahojen propagandan synnyttämä. Englanti oli 1500-luvulla sodassa Espanjaa vastaan ja protestantit taas ärsyyntyivät, kun liike ei saanut kannatusta Espanjassa. Propagandan yhtenä keinona olivat tuulesta temmatut tarinat. Esimerkiksi vuonna 1564 julkaistu Reginaldus Montanuksen teos Espanjan Pyhän Inkvisition erilaisten salaisten käytäntöjen paljastus levisi laajasti erikielisinä käännöksinä ympäri Eurooppaa, vaikka sen tiedot olivat kyseenalaisia.
Torquemadan kautta lukuun ottamatta inkvisitio toimi sääntöjensä mukaisesti. Säännöt sallivat ainoastaan sellaisen kidutuksen, joka kesti alle viisitoista minuuttia ja joka ei jättänyt kuulusteltavalle näkyviä haittoja. Raajoja ei saanut vahingoittaa eikä verta vuodattaa. Kaiken kaikkiaan kuulustelijat käyttivät kidutusta vain äärimmäisen harvoin (noin 2 prosentissa tapauksista), koska sitä ei pidetty tehokkaana keinona saada selville kuulusteltavien todellisia motiiveja. Arvioidaan, että yli kahdensadan vuoden aikana inkvisitio surmasi enintään 2 800 ihmistä, joista 1 500 Torquemadan lyhyellä kaudella.
Rooman inkvisitio
Paavi Paavali III perusti 1542 vakituisen elimen, jonka tarkoitus oli puolustaa uskon eheyttä ja tutkia ja kieltää virheelliset opinkappaleet. Tämä elin, Sacrae Congregationis Sancti Officii, ryhtyi paikallisten inkvisitioiden valvojaksi.
Galileo Galilei perui Nikolaus Kopernikukselta omaksumansa väitteen Maan kiertämisestä Auringon ympäri 22. kesäkuuta 1633, inkvisition kuulustelun jälkeen. Galilei sai ankarat nuhteet. Tuomio sisälsi määräykset, ettei aurinkoa saanut sanoa tähdeksi ja että auringon kiertäminen oli esitettävä oletuksena eikä tosiasiana. Galilei teki muutokset ja kirja poistettiin indeksistä. Uusittua painosta ei julkaistu, koska yksikään kustantaja ei suostunut julkaisemaan sitä.
Kidutusvälineet
Italialainen Pierluigi Canovi on sanonut ennallistaneensa arkistotyön tuloksena pari sataa erilaista inkvisition käyttämää kidutuskojetta. Hänen inkvisitionäyttelynsä kiersi 2000-luvulla useissa Euroopan maissa. Jaakko Tahkokallion mukaan erilaiset kauhukabinetti-näyttelyt ja kidutusvälinekokoelmat ovat 1800-luvulla syntynyt ilmiö. Niiden tarkoitus oli kiehtoa ja useat niiden esimerkiksi "keskiaikaisiksi" väitetyistä esineistä ovat uudella ajalla tehtyjä kuvitelmia aiemmista laitteista. Aidot 1500-1700-luvun inkvisition käyttämät esineet ovat yleensä melko "tylsiä" laitteita kuten peukaloruuveja tai kahleita. Ihmistä venyttäviä piinapenkkejä kyllä käytettiin, samoin esimerkiksi uhrin riiputtamista ja vesikidutusta, jolla saatiin aikaan tukehtumisen tunne.
Mannheim
Kaupunki on merkittävä teollisuuskeskus ja yliopistokaupunki, ja Euroopan toiseksi suurin sisäsatama ja järjestelyratapiha tekevät siitä myös tärkeän liikennesolmun. Mannheim on myös kuuluisa ajoneuvoalan keksijöistään, kuten resiinan ja polkupyörän alkumuotoja kehitelleestä Karl Draisista, Karl Benzin autoista ja Heinrich Lanzin traktoreista. Nykyään Mannheimilla on merkitystä myös popmusiikin luovana keskuksena. Lähimmät suuret kaupungit ovat Frankfurt am Main (noin 70 km pohjoiseen) ja Stuttgart (95 km kaakkoon).
Mannheim muodostaa oman kaupunkipiirinsä (Stadtkreis), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Maantiede ja ilmasto
pienoiskuva|Mannheimin sijainti Mannheimin kohdalla Neckarjoki laskee Reiniin. Kantakaupunki on näiden kahden joen välisessä ”hevosenkengässä”. Keskikaupunki hahmottuu asukkaille pikemminkin risteävien katujen muodostamien kortteleiden mukaan, viralliset kadunnimet ovat paikallisille asukkaille tuntemattomia.
Vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25 °C. Kylmintä on tammi- ja helmikuussa, jolloin keskimääräinen alin on vajaan asteen pakkasen puolella.
Historia
Mannheim mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 764. Pitkään se oli vain vähäinen kalastajakylä. Vuodesta 1284 alkaen se oli osa Wittelsbachin pfalzkreivin maita. Laajempaa merkitystä se sai vasta vuonna 1349, kun sinne rakennettiin Eichelsheimin tulli verottamaan ohi kulkevaa laivaliikennettä. Vuonna 1415 saksalais-roomalainen keisari Sigismund vangitutti viraltapannun vastapaavi Johannes XXIII:n Mannheimiin.
Vuonna 1606 vaaliruhtinas Fredrik IV aloitti Friedrichsburgin linnan rakentamisen Mannheimiin. Tässä yhteydessä syntyi myös nykyisen keskikaupungin omalaatuinen asemakaava, ja kylä kohotettiin kaupungiksi asianmukaisilla privilegioilla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Mannheim tuhoutui pahoin. Jälleenrakennuksen yhteydessä myönnetyt laajennetut kaupunkiprivilegiot nostivat Mannheimin taas jaloilleen, mutta Pfalzin perimyssodan aikana 1689 ranskalaiset joukot tuhosivat kaupunkia. Sen jälkeen Mannheimia koetteli myös suuri tulipalo, mutta vaaliruhtinas jälleenrakensi taas itsepäisesti kaupungin houkutellen sinne uusilla privilegioilla lisää uudisasukkaita.
Mannheimin kukoistus 1700-luvulla
pienoiskuva|Marktplatz-Denkmal (1760) Mannheimista tuli 1700-luvulla Kurpfalzin hallituskaupunki, ja paikallinen hovi suosi taiteita ja tieteitä. Tällöin perustettiin myös Mannheimin yliopiston edeltäjä Kurpfälzische Akademie der Wissenschaften, ja kaupungin vieraanvaraisuudesta nauttivat Johann Wolfgang von Goethen, Friedrich Schillerin ja Friedrich Gottlieb Klopstockin kaltaiset merkittävät kirjailijat puhumattakaan itsestään säveltäjämestari Wolfgang Amadeus Mozartista.
Vaaliruhtinas Karl Theodor, jonka ansiota kaupungin kulttuurinen nousu oli, peri vuonna 1778 myös Baijerin ruhtinaan arvonimen ja siirsi hovinsa Pfalzista Baijerin pääkaupunkiin Müncheniin. Tällöin Mannheim alkoi menettää asemaansa muutenkin. Vuonna 1795, Ranskan vallankumouksen seurauksena alkaneissa sodissa, ranskalaiset sotilaat miehittivät Mannheimin, ja itävaltalaisten joukkojen vallatessa kaupungin takaisin vaaliruhtinaalle tykkituli aiheutti tuhoja. Vuonna 1803 Kurpfalz, jonka pääkaupunki Mannheim oli, lakkautettiin itsenäisenä valtiona, ja kun Saksan pikkuvaltioiden kaaosta selviteltiin Wienin kongressin aikana uuteen uskoon, kaupunki päätyi osaksi Badenia.
Mannheim – vallankumouksellinen kaupunki
Vuonna 1819 radikaali opiskelija murhasi Mannheimissa venäläistyneen, saksaksi taantumuksellisia näytelmiä kirjoittaneen kirjailija August von Kotzebuen, jonka tsaarin Venäjällä muovautuneet mielipiteet ärsyttivät nuoria vapaamielisiä saksalaisia. Murha johti ruhtinas Metternichin johdolla säädettyihin niin sanottuihin Karlsbadin asetuksiin, joilla pyrittiin kovin kourin tukahduttamaan niin ylioppilaiden kuin lehdistönkin vapaudet.
Teollisuuden ja laivaliikenteen pioneerikaupunki
Teollisuuden ja liikenteen turvin Mannheim paisui 1800-luvun lopulla valtavaksi ja nieli joukon ympäröiviä kyliä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ranska miehitti Reinin vasemman rannan puoleiset osat Saksaa, jolloin Mannheimista tuli käytännössä rajakaupunki. 1920-luvun alussa kaupungissa nähtiin myös ensimmäinen traktori.
Kansallissosialismin vuodet
Poliittisten olojen vapauduttua Mannheim sai vuonna 1928 ensimmäisen sosiaalidemokraattisen pormestarinsa, Hermann Heimerichin, joka pyrki luomaan leimallisesti teollisuuskaupungiksi jääneelle Mannheimille kulttuurisempaa mainetta. Vaikka natsit eivät saaneet Mannheimissa koskaan runsasta kolmannesta enempää ääniä, vuonna 1933 he ottivat kaupungin komentoonsa ja panivat Heimerichin viralta. Julman joukkotuhon enne oli kahden tuhannen juutalaisen kaupunkilaisen vangitseminen ja kuljetus Gursin internointileiriin miehitettyyn Ranskaan vuonna 1940. Monet internoiduista menehtyivät sittemmin tuhoamisleirien kaasukammioissa. Sodan kallistuessa loppuaan kohti liittoutuneiden ilmapommitukset runtelivat Mannheimin aivan raunioiksi, kunnes yhdysvaltalaiset miehittivät kaupungin maaliskuun 1945 lopussa.
Mannheim toisen maailmansodan jälkeen
Teollisuuden taantuminen on vähentänyt viime aikoina työpaikkoja Mannheimista. Tilalle on pyritty hankkimaan palvelualojen yrityksiä, ja rakennustyö ja kaupungin kehittäminen kunnallisin varoin on ollut vilkasta.
Väestö ja uskonnot
Teollisuuskaupunkina Mannheim on luonnollisesti vetänyt puoleensa myös suuria joukkoja siirtotyöläisiä. Nykyään kaupungissa asuu suurimpana ulkomaalaisryhmänä parikymmentä tuhatta turkkilaissyntyistä henkilöä. Muita tärkeitä ulkomaalaisperäisiä asukasryhmiä ovat italialaiset ja entisen Jugoslavian alueen asukkaat.
Mannheim kuuluu vanhaan Kurpfalzin alueeseen, josta tuli uskonpuhdistuksen myötä ensin luterilainen, sitten reformoitu. Kaupunki on siis perinteisesti kuulunut protestanttiseen Saksaan, vaikka myös katolisuus on ilmaantunut Mannheimiin olojen vapauduttua. Vuonna 1821 Badenin luterilaiset ja reformoidut kirkot yhdistyivät, joten nykyisin kaupungin protestanttinen väestö kuuluu vapaakirkkojen jäseniä lukuun ottamatta Badenin evankeliseen maakirkkoon. Katoliset mannheimilaiset ovat Freiburgin arkkihiippakunnan alaisia. Turkkilaisten maahanmuuttajien uskonnollisista tarpeista huolehtii sulttaani Selim I:n mukaan nimetty Saksan suurin moskeija. Adolf Hitlerin vainoista pahoin kärsinyt juutalainen seurakunta sai uuden synagogan vuonna 1987.
Neverland
Neverland voi tarkoittaa seuraavia:
Mannheim
Kulttuuri
Mannheimin mediatarjonta on monipuolinen. Suurimmat paikalliset tiedotusvälineet lienevät sanomalehti Mannheimer Morgen ja kaupungin televisiotornista ohjelmansa lähettävä Rhein-Neckar-Fernsehen.
Mannheim järjestää vuosittain yhdessä Heidelbergin kanssa elokuvajuhlan Internationales Filmfestival Mannheim-Heidelberg.
Metalliyhtye Beyond the Black on kotoisin Mannheimista.
Hospits Betel
Hospits Betel on arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema rakennus Turussa Yliopistonkadulla. Bryggman voitti Turun lähetysseuran liike- ja hotellirakennuksesta Hospits Betelistä 1926 järjestämän arkkitehtikilpailun ehdotuksellaan ”Ympyrään piirretty enkeli”. Kilpailuehdotus edusti italialaishenkistä klassismia. Rakennus valmistui vuonna 1929.
Bryggman suunnitteli hotellin yhdeksi kokonaisuudeksi asuintalo Atriumin kanssa. Hotellin ja Atriumin väliin sijoitettiin Kristiinankadun jatkeeksi aukio, joka toimi sekä Betel-kirkon että hotellin sisäänkäyntinä. Itse kilpailuehdotus oli viisikerroksinen, mutta myös kuusikerroksista rakennusta mietittiin. Lopulliseksi ratkaisuksi valikoitui vaihtoehto, jossa rakennus oli kerroksen korkeampi pihasivulta kuin katusivulta.
Arkkitehti matkusteli Italiassa, Itävallassa ja Saksassa ja kehitteli voittanutta ehdotustaan. Matkojen jälkeen julkisivujen klassistiset koristeaiheet riisuutuivat ja tilalle tulivat selkeät funktionalistiset muodot. Myös pyörökaariset kaupan ikkunat muuttuivat suorakulmaisiksi. Aukiolla olevalle hotellin sisäänkäynnille rakennettiin pylväätön katos ja julkisivun parvekkeista tehtiin laatikkomaisia. Betel-kirkon italialaistyyppinen kellotorni toimii edelleen aukiolla katseenvangitsijana. Vaikkakin se lämpörapattiin ymmärtämättömästi 1990, jolloin torni menetti alkuperäisiä ominaispiirteitään.
Seinässä oleva muistolaatta kertoo, että rakennus toimi sotasairaalana 1939–1945. Tällä hetkellä paikalla on Scandic Plaza, jonka alakerrassa on arkkitehdin nimeä kantava Bryggman’s Restaurant & Deli.
Iamblikhos
Iamblikhos (, ; n. 245–325) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän määräsi myöhemmän uusplatonilaisen filosofian suunnan, ja mahdollisesti jopa suunnan koko läntiselle pakanuudelle sen viimeisinä vuosina. Hänet tunnetaan parhaiten Pythagoraan filosofiasta tekemästään koosteesta.
Elämä
Iamblikhos oli syyrialaisen uusplatonismin merkittävin edustaja, mutta hänen vaikutuksensa levisi laajalle antiikin maailmassa. Hänen elämänsä tapahtumia ja yksityiskohtia ei tunneta kovinkaan hyvin, mutta häneltä säilyneistä kirjoituksista voidaan päätellä hänen ajatustensa yleinen suunta. Hänen elämäkertatietonsa tulevat hänen elämäkertansa kirjoittajalta Eunapiokselta sekä Sudasta.
Iamblikhos syntyi Khalkiissa Syyriassa. Hän oli varakkaaseen ja maineikkaaseen perheeseen, ja hänen sanotaan olleen usean Emesan pappis-kuninkaan jälkeläinen. Hän opiskeli aluksi Anatolioksen alaisuudessa. Myöhemmin hän siirtyi opiskelemaan Porfyrioksen alaisuuteen. Tämä oli puolestaan ollut Plotinoksen, uusplatonismin perustajan, oppilas. Hänen tiedetään olleen Porfyrioksen kanssa eri mieltä ennen kaikkea teurgiasta.
Iamblikhos vastasi opettajansa arvosteluun teoksessaan Teurgia eli Egyptiläisistä mysteereistä. Tämä teos eroaa kuitenkin sekä tyylissä että opetuksessa Iamblikhoksen muista teoksista, joten on myös kyseenalaistettu, että hän olisi ollut teoksen kirjoittaja. Teos on kuitenkin varmasti peräisin hänen koulustaan, ja se merkitsi suurta käännekohtaa ajattelun historiassa, sillä se pyrki järjestelmällisesti antamaan käsitteellisen oikeutuksen aikansa monijumalisille palvontamenoille.
Noin vuonna 304 Iamblikhos palasi Syyriaan ja perusti oman koulunsa Apameiaan, Antiokian lähelle. Kaupunki oli tunnettu uusplatonilaisista filosofeistaan. Hän suunnitteli opinto-ohjelman Platonin ja Aristoteleen opiskeluun, ja kirjoitti useita selityksiä näiden filosofien teoksiin. Näistä teoksista on säilynyt vain katkelmia. Suurin auktoriteetti hänelle oli kuitenkin Pythagoras. Hänen tiedetään kirjoittaneen teoksen Kokoelma pythagoralaisia oppeja, joka kokosi kymmenessä kirjassa yhteen tekstejä useilta muinaisilta ajattelijoilta. Teoksesta ovat säilyneet ainoastaan ensimmäiset neljä kirjaa, sekä osia viidennestä kirjasta. Teoksen johdantona toimi Iamblikhoksen kirjoittama Pythagoraan elämäkerta, Pythagoraan elämä.
Iamblikhoksen kerrotaan olleen hyvin sivistynyt ja oppinut mies, ja hän oli kuuluisa armeliaisuudesta ja itsensä kieltämisestä. Hänen ympärilleen kerääntyi useita oppilaita, ja hän eli näiden kanssa sydämellisessä ystävyydessä. Hänen ajatteluaan seuranneet ylistivät ja kunnioittivat häntä suuresti. Iamblikhoksen sanottiin kykenevän ihmetekoihin, mutta hän itse kielsi tämän. Rooman keisari Julianus oli sitä mieltä, että Iamblikhos hävisi filosofina ainoastaan Platonille, ja sanoi antavansa kaiken Lyydian kullan jos saisi tältä yhden kirjeen. Kun Iamblikhoksen filosofiasta kiinnostuttiin uudestaan 1400- ja 1500-luvulla, hänen nimeään mainittiin harvoin ilman etuliitettä ”jumalainen” tai ”kaikkein jumalaisin”.
Fabriciuksen mukaan Iamblikhos kuoli Konstantinus Suuren aikana, jonkin verran ennen vuotta 333.
Filosofia
Iamblikhoksen teoksista on säilynyt vain osa. Suurin osa teoksista tuhottiin Rooman valtakunnan kristillistämisen aikana. Nykyiset tiedot Iamblikhoksen ajattelusta tulevat osin Stobaiokselta ja muilta kirjoittajilta säilyneistä katkelmista. Myös hänen seuraajiensa, erityisesti Prokloksen, muistiinpanot antavat lisätietoja hänen ajattelustaan.
Merkittävimmin uusplatonistista teoriaa oli kehittänyt eteenpäin Plotinos. Iamblikhoksen esittelemät muutokset uusplatonistiseen filosofiaan koskivat lähinnä sen oppien yksityiskohtaisempaa selittämistä, pythagoralaisen lukusymbolismin systemaattisempaa käyttöä, sekä monien aiempien uusplatonilaisten ajatusten tulkitsemista läpikotaisin myyttisistä lähtökohdista, johtuen lähinnä itämaisen filosofian vaikutuksesta.
Iamblihos esitteli ajatuksen sielun ruumiillistumisesta materiaksi, sillä hän uskoi materian olevan yhtä jumalallista kuin muukin maailmankaikkeus. Tämä oli merkittävä ero hänen edeltäjiinsä verrattuna, sillä nämä uskoivat lähes gnostilaiseen tyyliin, että kaikki materia oli turmeltunutta.
Kosmologia
Iamblikhos sijoitti järjestelmänsä pääksi ylivoimaisen "yhden", monadin, jonka ensimmäinen prinsiippi on äly, nous. Välittömästi seuraavaksi tästä absoluuttisesta yhdestä Iamblikhos esitteli toisen, yliolevaisen "yhden", jonka tehtävänä oli olla alkuperäisen ykseyden ja "moneuden" välissä, älyn tai sielun, psykhen, tuottajana. Nämä kaksi "yhtä" muodostivat alkuperäisen dyadin eli "kakseuden". Ensimmäinen ja korkein "yksi", nous, jonka Plotinos oli esittänyt kolmitasoisena eli (objektiivisena) olemisena, (subjektiivisena) elämänä ja (realisoituneena) älynä, oli Iamblikhoksen mukaan puolestaan jaettu kahteen osaan, ymmärrettävään ja ymmärtävään. Ensin mainittuun kuuluivat ajattelun kohteena olevat asiat, ja jälkimmäiseen kuului itse ajattelu. Nämä kolme itsenäistä kokonaisuutta, eli psykhe ja ymmärrettävään ja ymmärtävään osaan jaetty nous, muodostivat triadin eli "kolminaisuuden".
Järjen ja sielun muodostaman kahden maailman väliin Iamblikhos, kuten myöhemmin myös Proklos, sijoitti kolmannen piirin, joka otti osaa kummankin luontoon ja sekä erotti että yhdisti niitä. Tämä otaksuma perustuu kuitenkin puolittain arvaamalla tehtyyn alkutekstin korjaukseen. Voimme kuitenkin lukea, että älyllisen triadin kolmas sija kuului demiurgille, platonilaiselle luojajumalalle. Näin demiurgi identifioitiin samaksi asiaksi kuin täydellistynyt nous, ja älyllinen triadi laajentui hebdomadiksi.
Koko Iamblikhoksen monimutkaista teoriaa hallitsee triadin, hebdomadin jne. matemaattinen formalismi, jossa erityisesti ensimmäinen prinsiippi (Jumala) identifioidaan monadiksi, dyadiksi ja triadiksi. Myös muille luvuille on annettu symboliset merkitykset. Iamblikhoksen mukaan matematiikan teoriat pätevät täydellisesti kaikkiin asioihin, sekä jumalaisiin että materiaalisiin. Vaikka hän onkin tällä tavalla määritellyt kaiken olevan lukujen alaisuudessa, hän kuitenkin sanoo toisaalla, että luvut ovat olemassa itsenäisinä olioina ja että ne sijaitsevat rajoitetun ja rajoittamattoman keskellä.
Toinen järjestelmään liittyvä vaikeus on maailman toiminnasta annettu kuvaus. Sen sanotaan olevan sidottu välttämättömien tapahtumien ketjuun, jota kutsutaan kohtaloksi. Tällä tavalla se erottuu jumalallisista asioista, jotka eivät ole kohtalon alaisia. Koska maailma on itse kuitenkin korkeampien voimien materialisoitumisen tulosta, se saa kokea näiden jumalallisten voimien jatkuvaa vaikutusta. Nämä voimat vaikuttavat luonnonlakeihin ja saavat epätäydellisen ja pahan kuitenkin lopulta kääntymään hyväksi. Pahan ongelmasta Iamblikhos ei antanut tyydyttävää selitystä. Pahan sanotaan vain kehittyneen vahingossa ajallisen ja ajattoman välisessä konfliktissa.
Teurgia
Huolimatta jumalallisen maailmankaikkeuden rakenteellisesta monimutkaisuudesta Iamblikhos uskoi silti pelastukseen ihmisen lopullisena tavoitteena. Ruumiiseen vangitun sielun oli tarkoitus palata jumaluuden yhteyteen suorittamalla erilaisia riittejä tai teurgiaa, kirjaimellisesti "jumal-töitä". Jotkut kääntävät sanan "magiaksi", mutta sanan nykyisin mukanaan tuomat mielleyhtymät eivät täysin vastaa sitä, mitä Jamblikhoksella oli mielessä. Hän tarkoitti enemmänkin vain eräänlaisia uskonnollisia rituaaleja. Nämä rituaalit kuitenkin sisälsivät osuuksia, joita nykyään pidettäisiin yrityksinä magian harjoittamiseen.
Vaikka fyysiset tarpeet hallitsevatkin ruumiillistuneita sieluja, ne ovat silti jumalallisia ja järjellisiä. Tästä seuraa konflikti, koska ihmisessä on sekä kuolematon, jumalallinen luonto, että aidosti materiaalinen ja epätäydellinen kuolevainen luonto. Sielu on ikään kuin hukannut kosketuksen syvempään, jumalalliseen luontoonsa ja vieraantunut itsestään. Tällä konfliktilla voidaan selittää myös pahan alkuperä, vaikka Iamblikhos ei sanokaan asiaa suoraan.
Tältä osin Iamblikhos oli myös selvästi eri mieltä kuin edeltäjänsä Porfyrios, joka uskoi, että henkiset mietiskelyt voivat yksinään tuoda pelastuksen. Porfyrios kirjoitti kirjeen, jossa hän vastusti Iamblikhoksen ajatusta teurgiasta, ja Egyptiläisistä mysteereistä syntyi vastaukseksi tämän kirjeen esittämään kritiikkiin.
Iamblikhoksen johtopäätös oli, että ylivoimaista jumaluutta ei voida käsittää mielen suorittamalla mietiskelyllä, koska jumaluus on järjen yläpuolella. Teurgia on sarja rituaaleja ja operaatioita, joiden tarkoituksena on palauttaa sielun jumalainen olemus palauttamalla sen muistiin jumalallista alkuperää olevat "allekirjoitukset" olevan eri tasoilla. Koulutus on tärkeää, jotta ihminen käsittäisi maailmankaikkeuden kokoonpanon ja toiminnan niin kuin Aristoteles, Platon ja Pythagoras sekä Kaldean oraakkelit ovat ne esittäneet. Teurgian harjoittaja toimii kullakin tasolle sille ominaiseen tyyliin: materiaalisella tasolla hän käyttää fyysisiä symboleita ja "magiaa", korkeammalla tasolla puolestaan sielullisia ja puhtaasti henkisiä harjoituksia. Alussa teurgian harjoittaja kohtaa jumalaisen materiassa, ja saavuttaa lopulta tason, jolla sielun sisällä oleva jumaluus yhdistyy Jumalan kanssa.
Iamblikhos tarkoitti selvästikin, että suuret massat voisivat suorittaa rituaaleja, jotka olisivat luonteeltaan enemmän fyysisiä, kun taas korkeammalla tasolla olevat henkilöt, jotka olivat lähempänä jumaluutta — ja joita oli lukumäärältään vähemmän — voisivat saavuttaa jumaluuden mietiskelemällä.
Technopolis
Technopolis on kiinteistöihin, toimitilojen vuokraukseen ja palveluihin erikoistunut yritys. Sen keskeinen toiminta-ajatus on yhdistää liiketoimintaa tukevat palvelut nykyaikaisiin toimitiloihin ja tarjota asiakkaille joustavat toimintaympäristöt. Yhtiö rakennuttaa, omistaa ja hallinnoi tiloja itse. Toimitiloissa työskentelee eri maissa yhteensä noin 45 000 ihmistä ja 1 500 yritystä.
Pan-pan
Pan-pan on kansainvälisessä radioliikenteessä käytettävä kutsu, joka tarkoittaa pakkotilaa. Pan-pan-termi on erillinen mayday-termistä, joka tarkoittaa hätätilaa. Pan-pan-termiä käytetään, kun laivaan, lentokoneeseen tai muuhun kulkuvälineeseen tai sen matkustajiin ei kohdistu välitöntä uhkaa, mutta pakkotilaan tulee kuitenkin pian reagoida. Pan-pan ilmaisee mahdollisille pelastajille että on turvallisuusongelma (hätäpalveluille ja muille alueen kulkuvälineille), mutta ”mayday” ilmaisee esimerkiksi koneen putoamisen tai uppoamisen tapahtuvan juuri nyt ja pelastusavun tarpeen olevan välitön.
Technopolis
Technopolis oli listattuna Helsingin pörssissä vuosina 1999–2019. Kildare Partners teki 28. elokuuta 2018 julkisen ostotarjouksen kaikista Technopolis Oyj:n osakkeista ja tarjosi 4,65 euroa osakkeelta. Ostotarjous hyväksyttiin ja yritys poistui Helsingin pörssistä vuonna 2019.
Kildare Partnersin tehdessä ostotarjouksen Technopoliksen suurimpia omistajia olivat työvakuutusyhtiö Varma ja Mercator Capital.
Strategia
Tavoitteena on toimialallisesti ja maantieteellisesti hajautettu asiakasrakenne. Asiakaskunta on painottunut teknologia- ja palveluyrityksiin, mutta pyrkimyksenä on vahvistaa erityisesti terveydenhuollon ja koulutusalojen osuutta panostamalla näiden segmenttien tarvitsemiin erityispalveluihin.
Idiootit
Idiootit (Idioterne) on Lars von Trierin käsikirjoittama ja ohjaama tanskalainen elokuva vuodelta 1998. Se on valmistumisjärjestyksessä toinen yksinkertaisia toteutuskeinoja korostaneessa Dogma 95 -elokuvien sarjassa; ensimmäinen oli Thomas Vinterbergin Juhlat (1998). Vuonna 2006 Idiootit valittiin Tanskan kulttuurikaanoniin.
Tuotanto
Idiootit on ensimmäinen elokuva von Trierin niin sanotussa ”kultaisen sydämen trilogiassa”, jonka myöhemmät elokuvat ovat Breaking the Waves (1996) ja Dancer in the Dark (2000). Se on myös yksi maailman ensimmäisistä digitaalisilla videokameroilla kuvatuista elokuvista.
Juoni
Dokumenttimaisen koruttomasti kuvatussa elokuvassa joukko ylemmän keskiluokan nuoria haluaa löytää sielussaan asustavan ”sisäisen idiootin”, joka heidän mielestään on porvarillisen yhteiskunnan tukahduttama. Rikkoakseen rajoja nuoret uhmaavat käyttäytymisnormeja: kun ihminen on idiootti, hän saa heitellä ravintolassa ruokaa ja pääsee uimahallissa toisen sukupuolen suihkuhuoneeseen. Jossain vaiheessa leikki päättyy ja todellinen kapina alkaa. Nuoret alkavat huijata rahaa herkkäuskoisilta ja jopa uhmata Helvetin enkeleitä vähämielisissä rooleissaan. Kun ryhmän johtaja (Jens Albinus) vaatii jäseniä sekoilemaan myös kotona ja työpaikalla, ryhmän into alkaa hiipua.
Irlannin vapaaehtoisjoukot
Irlannin vapaaehtoisjoukot oli Irlannissa vuonna 1913 perustettu puolisotilaallinen järjestö, jonka irlantilaisnationalistit loivat vastapainoksi Irlannin itsehallintoa vastustaneiden unionistien hieman aiemmin perustamille Ulsterin vapaaehtoisjoukoille.
Vapaaehtoisjoukot perustettiin 25. marraskuuta 1913 Dublinissa. Yllykkeenä perustamiselle oli Eoin MacNeillin Gaelic Leaguen lehdessä An Claidheamh Soluisissa julkaisema artikkeli ”The North Began”. Siinä hän vaati nationalisteja järjestäytymään voidakseen puolustaa home rulea samaan tapaan kuin unionistit olivat järjestäytyneet vastustamaan sitä. Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen salaisena taustavaikuttajana toimi vallankumouksellinen Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB), joten maltillisen home rule -liikkeen johtaja John Redmond oli aluksi haluton tukemaan sitä. Kesäkuussa 1914 puolet vapaaehtoisjoukkojen johtavan neuvoston paikoista annettiin kuitenkin Redmondin tukijoille, jolloin hän muutti suhtautumistaan. Noihin aikoihin järjestön jäsenmäärä oli kohonnut 160 000:een. Kun Ulsterin vapaaehtoisjoukot olivat huhtikuussa 1914 järjestäneet itselleen suuren asetoimituksen ulkomailta, myös Irlannin vapaaehtoisjoukot päättivät aseistautua. Heinäkuussa 1914 Howthiin saapui salaa 1 000 kivääriä ja 29 000 patruunaa käsittänyt aselasti, mutta määrät olivat vaatimattomia unionistien asehankintojen rinnalla.
Irlannin vapaaehtoisjoukot hajosivat kahtia syyskuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan syttymisen seurauksena, kun Redmond kehotti sen jäseniä liittymään Britannian armeijaan. Redmondin kannattajat, jotka muodostivat enemmistön vapaaehtoisjoukkojen jäsenistä, erosivat ja perustivat oman National Volunteers (Kansalliset vapaaehtoisjoukot) -nimisen järjestönsä. Noin 35 000 – 40 000 värväytyi vapaaehtoisina brittiarmeijaan. Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin jäi tällöin militanteista nationalisteista koostunut vähemmistö, jonka IRB:n sotilasneuvosto onnistui soluttamaan tarkoituksenaan tehdä siitä itselleen välineen suunnittelemaansa aseelliseen kapinaan. Jäsenmäärä romahti pariin tuhanteen, mutta kasvoi vuoteen 1916 mennessä 15 000:een. Huhtikuun 1916 pääsiäiskapinassa kapinallisten pääjoukko muodostui Irlannin vapaaehtoisjoukkojen jäsenistä – heitä oli noin 1 300 kaikkiaan 1 600:sta kapinallisesta. Loput kuuluivat pääasiassa Irlannin kansalaisarmeijaan (ICA).
Siĕm Réab
Siĕm Réab on Kambodžan neljänneksi suurin kaupunki. Vuonna 2018 arvioitiin, että siellä on noin 139 500 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Siĕm Réabin maakunnassa lähellä Angkorin raunioaluetta.
Parc Astérix
thumb|Goudurix-vuoristorata on yksi puiston vetonauloista. Parc Astérix on ranskalainen huvipuisto, joka perustuu Albert Uderzon ja René Goscinnyn luomiin Asterix-sarjakuviin. Se sijaitsee Plaillyssä noin 35 kilometriä Pariisista pohjoiseen.
Parc Astérix avattiin vuonna 1989 ja siitä tuli nopeasti Ranskan suosituin teemapuisto, kunnes sen syrjäytti vuonna 1992 avattu Euro Disneyland. Puisto on yhä suosittu ja se on laajentunut kattamaan myös Rooman valtakunnan ja antiikin Kreikan. Puistossa on lisäksi teatteri ja delfinaario.
Joseph Wear
Joseph Walker Wear (s. 27. marraskuuta 1876 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 4. kesäkuuta 1941 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hänen veljensä Arthur Wear oli myös tennispelaaja.
Wear saavutti St. Louisin olympialaisissa 1904 pronssia nelinpelissä Allen Westin kanssa.
Vladimir Pantelei
Pantelei sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kymmenenneksi 1 500 metrillä ajalla 3.45,0. Hänen edellään yhdeksänneksi sijoittui suomalainen Pekka Vasala. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Pantelei oli samalla matkalla jälleen kymmenes ajalla 3.42,9 ja jälleen Vasala tuli juuri hänen edellään maaliin. Münchenin 1972 olympialaisissa Pantelei sijoittui Vasalan voittamassa 1 500 metrin loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 3.40,2. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 1 500 metrillä ajalla 3.41,4 viidenneksi – tällä kertaa yhden sijan Pekka Vasalaa parempana.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pantelei saavutti 1 500 metrin juoksussa pronssia Wienissä 1970 loppuajalla 3.49,8 sekä hopeaa Sofiassa 1971 ajalla 3.41,5.
Allen West
Allen West voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Magnoliakerttuli
Magnoliakerttuli (Setophaga magnolia) on kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Magnoliakerttuleita pesii Kanadassa ja Koillis-Yhdysvalloissa. Lajin talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa. Euroopassa laji on tavattu kahdesti: Britanniassa syksyllä 1981 ja Islannissa syksyllä 1995.
Martina Hingis
Martina Hingis (s. 30. syyskuuta 1980 Košice, Tšekkoslovakia) on sveitsiläinen tennispelaaja. Hän nousi tenniksen maailmanlistan ykkössijalle vuonna 1997. Hän on voittanut urallaan viisi Grand Slam -turnausta kaksinpelissä, kolmesti Australiassa sekä kertaalleen Wimbledonissa ja US Openissa. Hingis on myös voittanut 11 Grand Slam -nelinpelimestaruutta ja vuonna 1998 hän voitti kaikki neljä. Hänellä on useita "historian nuorin" -tyyppisiä ennätyksiä Grand Slameissä. Jatkuvat loukkaantumiset katkaisivat hänen uransa kuitenkin vain 22 vuoden iässä.
29. marraskuuta 2005 Hingis kuitenkin ilmoitti palaavansa WTA-kiertueelle oltuaan poissa lähes neljä vuotta. Hän palasi voitokkaasti ammattilaiskentille Gold Coastin turnauksessa Australiassa vuoden 2006 alussa. Hingis ilmoitti lopettavansa tennisuransa toistamiseen, kun hän jäi kiinni kokaiinin käytöstä positiivisen näytteen johdosta Wimbledonin turnauksessa syksyllä 2007. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. Hän teki paluun jälleen vuonna 2013. Tällä kertaa hän kuitenkin keskittyy ainoastaan nelinpeliin.
Hingis on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1997 ja 1999–2000.
Lapsuus ja uran alku
Hingisin äiti Melanie Molitorová on tšekkiläinen ja isä Károly Hingis unkarilainen – kummatkin tennispelaajia itsekin (Molitorová ylsi aikoinaan maansa kymmenen parhaan pelaajan joukkoon). He nimesivät tyttärensä Martinaksi (alun perin "Martina Hingisová Molitorová") legendaarisen Martina Navrátilován mukaan. Hingisin vanhemmat erosivat hänen ollessa lapsi. Tämän jälkeen hän muutti äitinsä kanssa joksikin aikaa Määriin ja sieltä Sveitsiin, josta tuli heidän kotinsa.
Martina aloitti tennispallojen lyömisen jo kahden vuoden iässä ja neljän vanhana hän pelasi ensimmäisessä turnauksessaan. Vuonna 1993 Hingisistä tuli kaikkien aikojen nuorin Grand Slamin juniorisarjan voittaja hänen valloittaessaan 12-vuotiaana junioreiden kaksinpelikruunun Roland Garrosissa. Seuraavana vuonna hän puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi ja voitti myös Wimbledonissa. Hingis oli jo tällöin maailman junioriykkönen.
WTA-kiertueelle
Hingiksen ura ammattilaisareenoilla alkoi kaksi viikkoa hänen 14-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen, lokakuussa 1994. Muutaman kuukauden kuluttua tästä hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin otteluvoittaja Grand Slamissä voittaessaan Jolene Watanaben ensimmäisellä kierroksella 6–0, 7–6 (2). Lempinimekseen "Swiss Miss" saaneesta Hingisistä tuli kiertueella yleisön suosikki hänen miellyttävän pelityylinsä sekä pirteän ja iloisen luonteensa johdosta. FHM-lehti valitsi hänet kahdesti maailman 100 seksikkäimmän naisen listalleen. Pelikentällä nuorella Hingisillä ei ollut lyönneissään kilpasiskojensa voimaa, mutta helposti paikkasi tämän puutteen vahvuuksillaan, joita olivat muun muassa tarkat peruslyönnit, hyvä verkkopeli sekä fiksut lyöntivalinnat.
1996
Vuonna 1996 Martina Hingiksestä tuli kaikkien aikojen nuorin Wimbledon-voittaja hänen voittaessa nelinpelimestaruuden Helena Sukován kanssa 15 vuoden ja 9 kuukauden ikäisenä. Hän otti samana vuonna Filderstadtissa, Saksassa myös uransa ensimmäisen kaksinpeliturnausvoiton ammattilaisena ja selvisi kauden päättäneessä WTA:n mestaruusturnauksessa finaaliin, jossa taipui maailman ykköselle Steffi Grafille viiden erän kamppailussa.
1997
Tammikuussa 1997 Hingisistä tuli 1900-luvun nuorin Grand Slam -kaksinpelivoittaja. Hän voitti Australian avoimen mestaruusturnauksen 16 vuoden ja 3 kuukauden ikäisenä, kaataen loppuottelussa Mary Piercen 6–2, 6–2. Maaliskuussa hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin maailman ykköseksi sijoitettu pelaaja. Heinäkuussa 1997 Hingiksestä tuli Lottie Dodin (1887) jälkeen nuorin Wimbledonin kaksinpelin voittaja. Sveitsiläinen voitti tuona vuonna myös Yhdysvaltain avoimet – finaalissa kaatui toinen tulevaisuuden tähtipelaaja, Venus Williams. Ainoa Grand Slam jota Hingis ei vuonna 1997 kyennyt valloittamaan, oli Roland Garros jonka loppuottelussa hän joutui taipumaan Kroatian Iva Majolille.