cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jyrtinlampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 83,5 metriä mpy.
Minihame
thumb|upright|Nainen punaisessa minihameessa. Minihame on lyhyt hamemalli. Sen helma ylettyy yleensä parikymmentä senttiä polvien yläpuolelle. Se oli muodissa etenkin 1960-luvulla.
Alkuvaiheet
Mary Quant piti Lontoon Kings Roadilla Bazaar-nimistä vaatekauppaa, jossa hän myi suunnittelemiaan vaatteita. 1950-luvun lopulla hän alkoi kokeilla lyhyempiä hameita, mikä päätyi vuonna 1965 minihameeseen, josta tuli yksi vuosikymmenen muodin tärkeimmistä piirteistä.
Quantin keskeisen sijainnin ansiosta minihameesta tuli pelkän katumuodin sijasta maailmanlaajuinen trendi. Sen hyväksyntään vaikutti suuresti Jean Shrimptonin esiintyminen Colin Rolfen suunnittelemassa valkoisessa minihamepituisessa mekossa 30. lokakuuta 1965 vuosittaisen Melbourne Cup -karnevaalin ensimmäisenä päivänä Australiassa, missä vaate aiheutti sensaation. Shrimptonin väitti helman lyhyyden johtuneen lähinnä siitä, että Rolfella oli ollut käytössään liian vähän kangasta. Hän myös esitti, että esiintymistä seurannut polemiikki johtui vähintään yhtä paljon siitä, ettei hän ollut käyttänyt käsineitä ja hattua, joiden katsottiin olevan konservatiivisessa yhteisössä välttämättömät.
Kehitys
thumb|Punainen samettiminimekko noin vuodelta 1965. thumb|Minimekkoja häissä Kaakkois-Englannissa noin vuonna 1972. Minihameen suosioon vaikutti suuresti myös André Courrèges, joka kehitti sitä omalla tahollaan ja liitti sen Mod-tyyliinsä kevät/kesä-kaudelle 1965. Hänen minihameensa olivat väljempiä ja niitä käytettiin valkoisten korkeavartisten saappaiden kanssa. Esittelemällä minihameen haute couture -maailmalle Courréges antoi sille enemmän uskottavuutta kuin mitä muuten olisi voitu odottaa katumuodilta.
Ylävartalon vaatteita kuten neulepaitoja muunnettiin silloin tällöin minimekoiksi. Sukkahousuista tuli erittäin muodikkaat pitkien sukkien sijasta erityisesti siksi, että lyhyt helma saattoi paljastaa sukan yläreunan. Mary Quant puolusti tällä kehityksellä minihameita: ”Eurooppalaisissa maissa, joissa minihameet kielletään kaduilla ja sanotaan niiden kutsuvan raiskaajia, ei ymmärretä että niiden alla on sukkahousut.”
1970-luku
1970-luvun puolivälissä muotiteollisuus palasi pidempiin hameisiin, kuten midi- ja maksihameeseen. Journalisti Christopher Booker esitti tälle kaksi syytä: ensinnäkin sen, ettei ”ollut melkein mitään minne mennä (...) minihameet eivät voineet lyhentyä”; ja toiseksi hän oli sitä mieltä, että ”pukeutuneina minihameisiin ja PVC-sadetakkeihin tytöt olivat muuttuneet kertakäyttöisiksi muoviesineiksi”. Helmojen pidentyminen todella sattui yksiin feminismiliikkeen leviämisen myötä. 1960-luvulla minihame oli kuitenkin nähty vapautumisen symbolina, ja sitä käyttivät jotkut naiset, jotka tulivat tunnetuiksi naisasian edistäjinä, kuten Germaine Greer ja seuraavalla vuosikymmenellä Gloria Steinem. Greer kirjoitti vuonna 1969:
"Naiset vain tanssivat samalla kun heidän pitkät hameensa kiipesivät ylös ja heidän kureliivinsä haihtuivat, ja heidän nänninsä tunkivat läpi kuin hyasintin kärjet ja heidän vaatteensa kuihtuivat pelkiksi haituviksi ja verhon haamuiksi koristamaan ja ihannoimaan (...)."
Minihameet eivät koskaan todella kadonneet, ja esimerkiksi Blondie-yhtyeen Debbie Harry käytti niitä 1970-luvun lopun ”uuden aallon” aikana. Uuden aallon artisti Elvis Costellon kappaleessa ”(I Don’t Want to Go to) Chelsea” (1978) on kohta ”There’s no place here for the mini-skirt waddle”.
1980- ja 1990-luvut
1980-luvulla minihameet alkoivat tulla taas pinnalle, etenkin ”rah rah” -hameen (lyhyt röyhelöhame) muodossa. Näiden esikuvana olivat naispuolisten cheerleadereiden urheilutapahtumissa käyttämät hameet.
1980-luvun keskivaiheessa pullea ”puffball”-minihame oli lyhyen aikaa suosittu. Sitä käyttivät muiden muassa Walesin prinsessa Diana. Monet naiset liittivät minihameen osaksi työasuaan, ja tapa yleistyi vuosisadan loppua kohden mentäessä. 1990-luvun puolivälissä tehdyt elokuvat ja TV-sarjat, kuten Frendit, Sinkkuelämää ja Ally McBeal osoittavat, kuinka laajalle minihameet olivat taas levinneet. TV-sarjassa Pokka pitää (1990–1995) snobbaileva Hyacinth Bucket tuohtuu useasti sisarensa Rosen lyhyistä hameista.
2000-luku
Vuosituhannen vaihteessa matalavyötäröiset farkut tulivat naisilla muotiin. Minihame on kehittynyt niin kutsutuksi mikrohameeksi, jonka tarkoitus on pikemminkin kuvata hameen ajatusta kuin toimia vartalon peitteenä. Paljastavuutensa vuoksi mikrohametta käytetään harvoin julkisesti. Minihameita nähdään myös housujen tai legginsien päälle puettuina, jolloin lahkeet peittävät sääret niiltä osin, jotka hame paljastaisi.
Bartosz Kurek
Bartosz Kurek (s. 1988) on puolalainen lentopalloilija, joka on edustanut maansa A-maajoukkuetta kesästä 2007 lähtien. Kurek on noussut viime vuosina yhdeksi maajoukkueen runkopelaajaksi ja kantavaksi voimaksi. Kurek voitti Euroopan-mestaruuden yhdessä Puolan A-maajoukkueen kanssa vuonna 2009. Hän on myös voittanut Puolan liigan sekä Puolan Cupin useaan kertaan. A-maajoukkueessa Kurek voitti Maailmanliigan vuonna 2012. Hänet palkittiin finaaliturnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kurek kuului Puolan joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 2012, Rion kesäolympialaisissa 2016 ja Tokion kesäolympialaisissa 2020.
Ura
Kurek aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa seuran Nysan riveissä kaudella 2004–2005. Avauskauden jälkeen hän vaihtoi Kędzierzyn-Koźlen riveihin, missä hän pelasi aina kauden 2008 loppuun asti. Tämän jälkeen Puolan maajoukkuepelaajaksi noussut nuorukainen vaihtoi yhteen Euroopan parhaista joukkueista, Skra Bełchatówiin. Bełchatówissa Kurek niitti menestystä kovalla tahdilla: hän on jo moninkertainen Puolan liigamestari ja Cup-mestari.
Kaudella 2012–2013 Kurek pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa ulkomailla kotimaansa Puolan sijaan. Kurek teki sopimuksen Venäjän Superliigaan kaudeksi 2012–2013 ja esiintyy VC Dynamo Moscowin riveissä.
Muuta
Syyskuussa 2009 Kurekille myönnettiin Polonia Restituta -kunniamerkki, joka myönnetään henkilölle, joka on tehnyt ja saavuttanut jotain merkittävää maansa eteen. Kurekin isä, Adam Kurek, oli myös puolalainen lentopalloilija, joka esiintyi A-maajoukkuetasolla useasti.
Kurek tunnetaan erittäin vahvasti peliin eläytyvänä pelaajana, mistä esimerkiksi Puolan päävalmentaja Andrea Anastasi on muutaman kerran huomauttanut häntä. Kurek on esiintynyt lähes kaikissa lentopallon huipputurnauksissa: Maailmanliiga, EM-kisat, MM-kisat, Mestareiden liiga, CEV-Cup. Vuoden 2008 olympialaisiin häntä ei valittu. Puolalainen on yleispelaajaksi erittäin pitkä, hänen pituutensa on 205 senttimetriä.
Artjärvi (järvi Sysmässä)
Artjärvi on Päijät-Hämeessä Sysmässä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Rausch
thumb|Rausch Plantagen Schokoladen logo Rausch on saksalainen suklaanvalmistaja. Yhtiön perusti Wilhelm Rausch vuonna 1918 Berliinissä nimellä Rausch Privat-Confiserie. Yhtiön johtajana on vuodesta 1981 ollut Jürgen Rausch.
Rausch käyttää vuonna 2000 perustetun Rausch Plantagen Schokolade -tuoteryhmänsä kussakin tuotteessa vain yhden maan kaakaota, joita se hankkii eri puolilta maailmaa, etenkin Etelä-Amerikasta. Eri laaduissa on kaakaota 35–80 prosenttia. Suomessa Rauschin suklaita myy Lidl tuotenimellä J.D. Gross.
Yellowknifen lentoasema
Yellowknifen lentoasema  on kansainvälinen lentoasema Kanadan Luoteisterritoriossa noin 6 km Yellowknifen kaupungista. Kenttää ylläpitää Luoteisterritorioitten hallinto.
Historia
Lentoaseman ensimmäinen sorapintaisen kiitotien rakennutti Canadian Pacific Airlines. Vuonna 1944 kuuden miehen joukko Walter Gilbertin johdolla rakensi Ison Orjajärven rannan suuntaisen kiitotien viiden päivän aikana. Lentokentältä ei ollut tietä Yellowknifen kaupunkiin ja matkustajat joutuivat kulkemaan vesilentokoneilla kentän ja kaupungin välillä. Talvella 1945 tienrakennuskoneita tuotiin Fort Simpsonista ja tie kentältä kaupunkiin rakennettiin.
Lentokentän toiminnot siirtyivät Luoteisterritorioiden hallinnon vastuulle vuonna 1946. Vuosina 1946–1947 kaksi uutta sorapintaista kiitotietä rakennettiin noin puoli kilometriä etelään alkuperisestä sijainnista. Vuonna 1954 molemmat kiitotiet saivat kestopäällysteen ja lentoasema aloitti ympärivuorokautisen toiminnan. Toukokuussa 1957 lentoasema sai kansainvälisen statuksen varalaskeutumispaikkana. Uusi moderni termaanirakennus valmistui 1963. Uusittu lennonjohtotorni valmistui 1972. Matkustajaterminaalia on laajennettu vuosien mittaan useasti, vuosina 1973, 1989, 2005 ja viimeisin terminaalin remontointi valmistui 2006.
Egutööri
right|thumb|250px|Havainnekuva egutöörin toimintaperiaatteesta. Egutööri, myös eguteeri tai ekutööri, on arvo-, seteli- tai muuta erikoispaperia valmistavassa paperikoneessa käytettävä laite, jolla saadaan paperiin vesileimaus. Egutööri on verkkopäällysteinen lieriö eli viirarulla, joka on koneen viiraosan (esim. tasoviira) perässä. Kuvio kiinnitetään lieriöön, josta kuvio siirtyy paperiin. Egutöörin tarkoituksena on myös parantaa paperin pohjaa ja formaatiota.
Puolustusvoimien teknillinen tutkimuslaitos
Puolustusvoimien teknillinen tutkimuslaitos (lyhenne PvTT) oli Ylöjärven Lakialassa ja osittain Riihimäellä sijaitseva Pääesikunnan alainen sotilaslaitos, joka tuotti puolustusvoimien ja maanpuolustuksen kehittämiseksi ja päätöksenteon tueksi elektroniikan ja informaatiotekniikan, suojan sekä asetekniikan tutkimuspalveluita. Puolustusvoimien tutkimustoiminnan uudelleenjärjestelyssä teknillisen tutkimuslaitoksen tilalle perustettiin Puolustusvoimien tutkimuslaitos vuonna 2014.
Laitokseen kuului elektroniikka- ja informaatiotekniikkaosasto, räjähde- ja suojelutekniikkaosasto, asetekniikkaosasto ja hallinto-osasto. Elektroniikka- ja informaatiotekniikkaosasto (PVTTEI-OS) sijaitsi Riihimäellä.
Laitos syntyi vuoden 1999 alussa yhdistettäessä Puolustusvoimien tutkimuskeskus ja Sähköteknillinen tutkimuslaitos. Näistä ensimmäinen oli toiminut jo vuodesta 1974 Lakialassa. Organisaatiomuutoksen yhteydessä syntyi myös Siiviiliräjähteiden tarkastuslaitos (Explosives Notified Body).
Stay the Night (Zeddin kappale)
Stay the Night on saksalais-venäläisen Zeddin kappale, joka julkaistiin singlenä 10. syyskuuta 2013. Se julkaistiin myös Zeddin Clarity-esikoisalbumin deluxe-versiolla. Kappaleella vierailee Hayley Williams, joka tunnetaan yhdysvaltalaisen Paramore-yhtyeen laulajana. Kappale kertoo eroavasta pariskunnasta, joka päättää viettää vielä yhden yön yhdessä.
”Stay the Night” nousi julkaisunsa jälkeen virallisille singlelistoille muun muassa Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa.
Pystytöyhtöpingviini
Pystytöyhtöpingviini eli pyrstötöyhtöpingviini (Eudyptes sclateri) on töyhtöpingviineihn kuuluva pingviinilintu. Laji on nimetty brittiläisen eläintieteilijän Philip Lutley Sclaterin mukaan.
Koko ja ulkonäkö
Pystytöyhtöpingviinit ovat keskimäärin 65 senttiä korkeita ja voivat painaa jopa 6,5 kiloa. Se on yksi sukunsa suurimmista lajeista. Naaraat ovat tavallisesti koiraita pienempiä. Nokka on pitkä, väritykseltään tumman ruskeanoranssi. Aikuisen linnun höyhenpeite on muiden pingviinien tavoin selästä musta ja vatsasta valkoinen. Siipien yläpuolet ovat mustat, joskin niiden reunat ovat valkoiset. Siipien sisäpinnat ovat valkoiset, mustia siivenkärkiä lukuun ottamatta. Pystytöyhtöpingviinillä on vuonopingviinin ja snaressaartenpingviinin tavoin kummankin silmän yläpuolella ylöspäin osoittava keltainen, pitkä ja harjamainen töyhtö, joka ulottuu nokantyvestä pään päälle. Muista töyhtöpingviineistä poikaten se pystyy nostamaan ja alentamaan jäykkiä töyhtöjään.
Faking It (kappale)
Faking It on skotlantilaisen DJ-tuottaja Calvin Harrisin kappale, jolla vierailevat myös yhdysvaltalaislaulaja Kehlani sekä yhdysvaltalaisräppäri Lil Yachty. Sen julkaisi Sony Music Harrisin viidennen, Funk Wav Bounces Vol. 1-studioalbumin viidentenä ja viimeisenä singlenä 17. lokakuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Harris, Lil Yachty ja Jessie Reyez, joista ensimmäinen myös tuotti sen. "Faking It" on lajityypiltään alatempoinen R&B ja pop kappale joka sisältää elementtejä Miami bassistä sekä 1980-luvun popmusiikista.
Pystytöyhtöpingviini
Levinneisyys ja elinympäristö
Suurin osa pystytöyhtöpingviineistä pesii Bounty- ja Antipodisaarilla Uudessa-Seelannissa. Pienempinä määrinä niitä pesii myös Campbell- ja Auclandraasilla. Pesäpaikat ovat kallioisia ja jyrkänteisiä, joissa ei usein ole merkittävästi maannosta tai kasvillisuutta. Ne voivat pesiä jopa 75 metrin korkeudessa merenpinnasta. Pesimäkauden ulkopuolisen ajan ne viettävät kylmillä subantarktisilla merillä, joskaan tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Kannan arvioidaan käsittävän 150 000–170 000 yksilöä.
Faking It (kappale)
Kappaleelle on toteutettu myös Emil Navan ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 23. lokakuuta 2017. "Faking It" menestyi kaupallisesti aika heikosti sillä se ei päässyt yhdessäkään valtiossa singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon. Kappaleen parhain singlelistasijoitus on Skotlannin singlelistalla saavutettu sija 75.
Tre Ankare
thumb|Tre Ankare White Portion -annosnuuskaa. Tre Ankare on ruotsalainen suunuuskamerkki, joka tuotiin markkinoille vuonna 1977. Se oli Swedish Matchin ensimmäinen pussinuuska. Tre Ankare Mini tuli myyntiin vuonna 1986. Tre Ankaren valkoisissa pusseissa on nikotiinia 0,8 prosenttia, ja pussin paino on 0,9 grammaa. Valkoisten Tre Ankare Mini -pussien nikotiiniosuus on sama, ja pussin paino on 0,5 grammaa.
Salaksjärvi
Salaksjärvi on Päijät-Hämeessä Sysmässä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,7 metriä mpy.
13. Waffen-SS-vuoristodivisioona Handschar
Historia
pienois|vasen|Handscharin sotilaita lukemassa opasta Islam ja juutalaisuus, 1943. Divisioona perustettiin lokakuussa 1943 nimellä ''13. SS-Freiwilligen b. h. Gebirgsdivision (Kroatien), mutta nimi vaihdettiin pian Handschariksi''. Se tarkoitti turkkilaisten poliisien ottomaaniaikana kantamaa sapelia. Divisioonaan saatiin koottua noin 26 000 miestä, joista suurin osa oli Bosnian muslimeja. Lisäksi osa oli katolilaisia kroaatteja, ja pääosa upseereista oli saksalaisia. Divisioona vannoi valan sekä Adolf Hitlerille että Itsenäisen Kroatian valtion johtajalle Ante Pavelićille. Handschar oli ensimmäinen ei-germaaninen Waffen-SS-divisioona. Vaikka Waffen-SS ei muutoin kelpuuttanut riveihinsä sotilaspappeja, Handschar-divisioonan jokaisessa vapaaehtoisrykmentissä oli oma mullah ja jokaisessa pataljoonassa oma imaami. Saksalaismielisenä tunnettu Jerusalemin suurmufti Amin al-Husseini auttoi järjestelyasioissa. Divisioonalle suunniteltiin myös omat univormut, joiden päähineenä oli harmaa tai punainen fetsi, ja omat SS-tunnukset, joissa oli Kroatian vaakunan ruutukuvio. Divisioonan perustamisen tarkoituksena oli ilmeisesti hyödyntää Balkanin väestön uskonnollisia vastakohtia Titon kommunistipartisaanien vastaisessa taistelussa. Myöhemmin on arveltu, että SS:n johtajalla Heinrich Himmlerillä saattoi olla laajempiakin suunnitelmia yhteistyön rakentamisesta muslimien kanssa. Bosniakkeja houkuteltiin divisioonan riveihin vihjailemalla mahdollisesta Bosnian ja Hertsegovinan itsenäisyydestä sodan jälkeen.
Divisioona toimi pääasiassa Bosnian ”turva-alueella” Sava- ja Drinajokien lähistöllä. Joukot olivat kurittomia ja suorittivat omavaltaisesti julmuuksia. Loppuvuodesta 1944 Handschar siirrettiin lyhyeksi ajaksi Zagrebiin. Tässä vaiheessa epäluotettaviksi osoittautuneet bosnialaiset muslimit erotettiin divisioonasta marraskuussa ja jäljelle jääneistä kroaateista ja saksalaisista saatiin koottua vielä rykmentin vahvuinen osasto. Tieto divisioonan tosiasiallisesta hajotuksesta pyrittiin salaamaan. Tästä seuraavien kuukausien aikana joukko taisteli puna-armeijaa ja bulgarialaisia vastaan Etelä-Unkarissa perääntyen lopulta Saksan alueelle Itävaltaan. Viimeisetkin divisioonan muslimeista lähtivät tässä vaiheessa, yrittäen paeta Bosniaan. Loput jatkoivat perääntymistä länteen haluten antautua länsiliittoutuneille. Suurin osa Handscharista antautuikin Britannian armeijalle, mutta 38 upseeria luovutettiin Jugoslavian viranomaisille oikeudenkäyntiin. Kymmenen heistä teloitettiin.
Handscharin jälkeen perustettiin keväällä 1944 kaksi muutakin muslimeille suunnattua Waffen-SS-vapaaehtoisdivisioonaa, albanialainen 21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg ja bosnialainen 23. Waffen-SS-vuoristodivisioona Kama. Molemmat jäivät vajaiksi ja jouduttiin hajottamaan jo samana syksynä karkuuruuden vuoksi.
Luettelo James Bondin vihollisista
thumb|[[Ernst Stavro Blofeld (Donald Pleasence) on Bondin tunnetuimpia vihollisia.]]
James Bondilla on ollut useita vihollisia. Tässä luettelossa on elokuvien pääviholliset sekä heidän näyttelijänsä.
Bond-elokuvien roistot ovat superrikollisia, jotka uhkaavat juonillaan usein koko maailmaa. Heillä on yleensä jokin pakkomielle tai heikkous. Pääroistoilla on usein kätyreitä, joista ehkä muistettavin on elokuvissa 007 – rakastettuni (1977) ja Kuuraketti (1979) esiintynyt Jaws (Rautahammas), jota näytteli Richard Kiel.
Uglegorsk
Uglegorsk on hieman alle kymmenentuhannen asukkaan satamakaupunki Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee saaren länsiosassa Japaninmerta ja Ohotanmerta erottavan Tatariansalmen rannalla, lähellä Uglegorka-joen suuta. Alueen pääkaupunkiin Južno-Sahalinskiin on Uglegorskista matkaa n. 350 kilometriä.
Historia
Uglegorskin perustivat japanilaiset nimellä Esutoru vuonna 1905, jolloin Sahalinin saari kuului vielä 50. leveyspiirille asti Japanille. Toisen maailmansodan seurauksena Sahalin siirtyi Neuvostoliiton omistukseen 1945, ja asutus sai kaupunkioikeudet vuonna 1946. Samalla kaupungin nimi muutettiin Uglegorskiksi ( tarkoittaa "hiiltä").
Väestökehitys
Merkinnät: * väestönlaskenta ** väestönlaskenta (pyöristetty)
Talous
Uglegorskissa toimii puu-, paperi- ja rakennusalan yrityksiä sekä elintarviketeollisuutta. Kaupungin ympäristössä viljellään perunaa ja vihanneksia. Lisäksi lähialueilta kaivetaan kivihiiltä, mistä kaupunki on saanut nimensäkin.
Nälkäpeli
Nälkäpeli on Suzanne Collinsin kirjoittama nuortenromaani vuodelta 2008. Kirja kertoo kuusitoistavuotiaasta Katniss Everdeenista, joka asuu luonnonkatastrofien hävittämässä maailmassa Panem-nimisessä diktatuurissa, joka on rakennettu entisen Pohjois-Amerikan paikalle. Nälkäpeli on vuosittainen tapahtuma, jossa jokaiselta kahdeltatoista vyöhykkeeltä valitaan tyttö ja poika taistelemaan henkensä edestä kuolemaan asti.
Kirja on julkaistu pokkarina, äänikirjana ja e-kirjana, ja se on käännetty 26 kielelle. Kirjan on suomentanut Helene Bützow. Kirja sai enimmäkseen myönteisiä arvosteluja. Nälkäpeli on ensimmäinen romaani Nälkäpeli-kirjasarjassa. Kirjasarjaa jatkavat Vihan liekit (2009), Matkijanärhi (2010) ja aikaan 64 vuotta ennen muita kirjoja sijoittuva Balladi laululinnuista ja käärmeistä (2020).
Kirjan pohjalta tehty samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2012. Sen pääosissa ovat Jennifer Lawrence, Josh Hutcherson ja Liam Hemsworth. Elokuva tuotti yli 691 miljoonaa dollaria.
Inspiraatio ja alkuperä
Collins sanoo saaneensa idean Nälkäpeliin kanavasurffailtuaan eräänä päivänä, ja kun tositelevisio-ohjelmien ja sotauutisten ero tuntui hämärtyvän.
Collins mainitsee myös kreikkalaisen myytin Theseuksesta. Siinä Ateenan kaupunki pakotettiin lähettämään Kreetalle nuoria miehiä ja naisia, jotta Minotauros voisi syödä heidät. Hän sanoo: ”Kreeta lähetti hyvin selvän viestin: ’Häiriköi niin teemme jotain pahempaa kuin tapamme sinut: tapamme lapsesi.’” Collins sanoo myös että samanlaiset tarinat kolahtivat häneen jo hänen ollessaan nuori, koska hänen isänsä taisteli Vietnamin sodassa ja hän oppi sen kautta tietämään, miltä tuntuu pelätä menettää joku rakkaansa.
Juoni
Luonnonkatastrofit nielivät suurimman osan Pohjois-Amerikasta ja loput hävitti jäljelle jääneestä ruoasta käyty sota. Raunioista syntyi maa nimeltä Panem (vrt. latinankielinen lentävä lause ”panem et circenses”, ”leipää ja sirkushuveja”), joka koostui alun perin pääkaupungista Capitolista ja kolmestatoista vyöhykkeestä. Maan kansalaiset nousivat kuitenkin epäonnistuneeseen kapinaan hallitsijoitaan vastaan, minkä seurauksena kolmastoista vyöhyke tuhottiin ja kapinoineiden vyöhykkeiden rangaistukseksi kehitettiin Nälkäpeli. Pelin säännöt ovat yksinkertaiset: Jokaiselta vyöhykkeeltä arvotaan osallistujiksi eli ”tribuuteiksi” yksi tyttö ja yksi poika. Valitut 24 osallistujaa joutuvat vaativiin olosuhteisiin erämaata muistuttavalle areenalle, missä heidän on tapettava toisiaan kunnes vain yksi on jäljellä. Hengissä selviytynyt on voittaja.
Päähenkilö on 16-vuotias Katniss Everdeen, joka asuu kaivosteollisuuteen keskittyneellä vyöhykkeellä 12. Katnissin 12-vuotias pikkusisko Prim valitaan tribuutiksi Nälkäpeliin. Katniss ei kuitenkaan voi kestää ajatusta, että hänen siskonsa joutuisi hengenvaaraan, joten hän ilmoittautuu tämän tilalle. Vyöhykkeen 12 poikatribuutti on Peeta, joka on vuosia sitten tehnyt Katnissille palveluksen, jota Katnissin on mahdotonta unohtaa. Katniss saa ennen pelin alkua lahjaksi rintaneulan, jossa on matkijanärhi.
Katniss matkustaa Peetan kanssa Capitoliin valmistautumaan peliin. Siellä he harjoittelevat aseiden käyttöä ja muita tarpeellisia selvitysmistaitoja, joita he tulevat tarvitsemaan Nälkäpelin alettua. Nälkäpeliä edeltävässä haastattelussa Peeta myöntää olevansa rakastunut Katnissiin.
Areenalla Katniss huomaa Peetan liittoutuneen 1. ja 2. vyöhykkeiden ammattilaisten kanssa ja tuntee itsensä petetyksi. Ammattilaisten ajettua hänet puuhun tyttö saa apua 11. vyöhykkeen tytöltä joka neuvoo häntä pudottamaan tappaja-ampiaisten pesän puun alla nukkuvien ammattilaisten päälle. Päästyään puusta alas Katniss liittoutuu vyöhykkeen 11 tribuutin, Rue-nimisen tytön, kanssa. Tyttö on vasta 12 ja muistuttaa Katnissin mielestä hänen pikkusiskoaan. Rue kohtaa loppunsa hänen ja Katnissin tuhotessa 1. ja 2. vyöhykkeen tribuuttien ruoka- ja tavaravarastoa. Yksi toisensa jälkeen muut tribuutit kuolevat, kunnes heitä on jäljellä enää kuusi. Silloin ilmoitetaan uusi sääntö: samalta vyöhykkeeltä tulevat kilpailijat voivat voittaa yhdessä Nälkäpelin jolloin entisestä poiketen olisi mahdollista saada kaksi voittajaa.
Kuultuaan kuulutuksen Katniss ryntää etsimään Peetaa ja löytää pojan vakavasti haavoittuneena. Katniss onnistuu pesemään ja sitomaan hänen haavansa ja saamaan heidät piilopaikkaan, mutta huomaa pian Peetan tilan tulleen vain vakavammaksi ja poikaa uhkaavan verenmyrkytyksen. Kuulutus kutsuu kilpailijat juhliin runsaudensarvelle, jossa jokaiselle on tarjolla jotain, mitä he erityisesti kaipaavat, mikä on Katnissin ja Peetan kohdalla lääke Peetan verenmyrkytykseen. Peetan vastusteluista huolimatta Katniss lähtee hakemaan reppua ja saa sen.
Peetan jalka saadaan hoidettua kuntoon ja he lähtevät liikkeelle. Heidän etsiessään ruokaa Peeta tappaa erehdyksessä 5. vyöhykkeen tytön myrkyllisillä marjoilla. Tytön kuoleman jälkeen kilpailijoita on enää kolme jäljellä joten pelinjärjestäjät pyrkivät saamaan jäljellä olevat kisaajat samaan paikkaan jossa he voivat ratkaista pelin ja tekee tämän usuttamalla mutanttisusia tribuuttien kimppuun. Katniss lopettaa 2. vyöhykkeen Caton kuolinkamppailut mutanttien kourissa nuolella jolloin hän odottaa Peetan kanssa pelin loppuvan.
Peli ei lopu tähän vaan pelin järjestäjät antavat uuden kuulutuksen joka kumoaa aikaisemman sääntömuutoksen: valitettavasti Nälkäpelillä voi olla vain yksi voittaja. Peeta pyytää Katnissia tappamaan hänet, mutta sen sijaan Katniss päättää ottaa riskin ja ehdottaa heidän tekevän kaksoisitsemurhan marjoilla, joilla Peeta myrkytti 5. vyöhykkeen tribuutin. Ennen kuin he ehtivät nielaista marjoja peli ilmoitetaan loppuneeksi ja onnitellaan sen kahta uutta voittajaa.
Henkilöt
Katniss Everdeen on 16-vuotias lujatahtoinen, mutta toisaalta hieman arka ja hiljainen tyttö. Hänellä on ruskeat hiukset, hän on melko laiha ja hän on noin 170 cm pitkä. Hän on elättänyt perhettään yksin monta vuotta hänen isänsä kuoltua kaivosonnettomuudessa. Katniss on vyöhykkeen 12 tyttötribuutti 74. Nälkäpelissä.
Peeta Mellark on 16-vuotias vyöhykkeen 12 poikatribuutti. Hän on leipurin poika ja asuu kaupungin parempiosaisten puolella. Haastattelussa hän paljastaa rakastavansa Katnissia, ja se onkin heidän aseensa kohti voittoa.
Primrose Everdeen on Katnissin 12-vuotias pikkusisko, jota Katniss rakastaa enemmän kuin ketään muuta. Arpa osuu hänen kohdalleen, mutta Katniss tarjoutuu hänen tilalleen. Primillä on kissa nimeltä Buttercup ja vuohi nimeltä Lady. Katniss osti Ladyn Primille syntymäpäivälahjaksi Vuohiukolta.
Gale Hawthorne on Katnissin paras ystävä, ja hän kutsuu Katnissia alati Catnipiksi. He ystävystyivät kantapään kautta, ja Gale opetti Katnissia rakentamaan ansoja. Gale elätti Katnissin perhettä, kun Katniss oli Nälkäpelissä.
Haymitch Abernathy on ainoa elossaoleva Nälkäpelin kahdesta vyöhykkeen 12 voittajatribuutista. Hän ja Katniss eivät tule kovin hyvin toimeen, mutta silti Haymitch opastaa Katnissin peliin hyvin. Haymitch on voittonsa jälkeen turvautunut viinaan, ja juo enemmän kuin kukaan muu Katnissin tuntema.
Madge Undersee on vyöhykkeen 12 pormestarin tytär ja Katnissin vähäpuheinen ystävä. Katniss sai Madgelta onnenkalunsa, joka on kultainen matkijanärhi kultaisessa kehässä.
Effie Trinket on vyöhykkeen 12 saattaja, joka myös arpoo tribuutit ja myös hän auttaa Katnissia valmistautumaan peliin. Effie käyttää usein värikkäitä peruukkeja.
Cinna Katnissin ystävä ja hänen stylistinsa. Hän on mies. Häntä kuvataan yleensä epätavallisena capitolilaisena, sillä hän on myös hieman kapinallinen.
Kirjassa esitellyt muiden vyöhykkeiden tribuutit
Marvel on ensimmäisen vyöhykkeen poikatribuutti, jonka Katniss tappaa Marvelin tapettua ensin Ruen.
Glimmer on ensimmäisen vyöhykkeen tyttötribuutti, joka kuolee Katnissin aiheuttamaan mehiläisten hyökkäykseen.
Cato on toisen vyöhykkeen poikatribuutti, joka ilmoittautui peliin vapaaehtoisena, sillä häntä on koulutettu sitä varten lapsesta saakka.
Clove on toisen vyöhykkeen tyttötribuutti. Caton tavoin Clove on hyvin raaka, ja hän yrittää kerran jopa tappaa Katnissin. Thresh tappaa Cloven ensimmäisessä kirjassa päästäen samalla Katnissin karkuun.
Ketunnaama on lempinimi, jonka Katniss antaa viidennen vyöhykkeen tyttötribuutille. Hän on tribuuteista älykkäin, eikä juurikaan taistele, vaan piileskelee metsässä ja hankkii elantonsa varastamalla niin sanotuilta "ammattilaisilta", alussa liittoutuneilta ensimmäisen, toisen ja neljännen vyöhykkeen tribuuteilta. Hän kuoli myrkkymarjoihin, jotka Peeta oli laittanut esille tietämättä niiden olevan myrkyllisiä.
Rue on vyöhykkeen 11 kaksitoistavuotias tyttötribuutti, joka liittoutuu Katnissin kanssa. Rue on hyvin taitava kasvien tunnistamisessa, ja ruumiinrakenteeltaan pieni ja hento. Hän muistuttaa ulkonäöltään vyöhykkeen 12 väkeä, mutta hänellä on ruskeat silmät.. Kirjassa hän oli näyttänyt lahjakseen hyppelyn.
Thresh on vyöhykkeen 11 poikatribuutti, joka liikkuu yksikseen. Pelin loppupuolella hän pelastaa Katnissin, koska sai tietää, että tämä auttoi Rueta. Threshiä pyydetään mukaan ammattilaisten joukkoon, koska hän on isokokoinen, mutta hän kieltäytyy, mitä Katniss arvostaa.
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – miesten 50 metrin liikkuva maali
Miesten 50 m villikarju ammuttiin Soulin kesäolympialaisissa 23. syyskuuta. Kilpailun voitti Norjan Tor Heiestad tuloksella 689 (591+98). Suomella ei ollut asettaa edustajaa lajiin.
Peruskilpailun jälkeen Heiestad oli kärjessä yhdessä Neuvostoliiton Gennadi Avramenkon kanssa tuloksella 591. Avramenko putosi kuitenkin finaalin toisen laukauksen jälkeen kolmanneksi ammuttuaan vain 7. Heisstadilla oli varaa yhdeksännellä laukauksella ampua 8, sillä hänen sarjansa oli muuten puhtaita kymppejä. Kiinan Huan Shiping otti hopeaa ennen Avramenkoa.
Kuustolammi
Kuustolammi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Tikkalan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,6 metriä mpy.
Silakka
250px|pienoiskuva Silakka eli haili (Clupea harengus membras) on Itämeressä elävä sillin alalaji. Silliin verrattuna silakka on pienempi ja vähärasvaisempi. Biologisesti silli ja silakka ovat samaa lajia (niillä on identtinen perimä) eikä niiden välillä ole jyrkkää rajaa. Käytännössä silli ja silakka erotetaan kaupallisessa mielessä Suomen virallisten määräysten mukaan (Kauppa- ja teollisuusministeriön päätös) siten, että vain yli 10 painoprosenttia rasvaa sisältävästä sillistä saa käyttää sillin nimeä ja vähärasvainen kala on kaupattava silakkana. Ruotsissa silakaksi (strömming) on kutsuttu Kalmarin ja Puolan rannikon välisen linjan itäpuolelta pyydettyä silliä.
Silakka on parvikala. Silakka on Viron kansalliskala ja Varsinais-Suomen maakuntakala.
Gambas
Gambas on avoimen lähdekoodin BASIC-sukuinen olio-ohjelmointiominaisuuksilla laajennettu ohjelmointikieli. Gambas sisältää integroidun ohjeimointiympäristön, joka on ohjelmoitu Gambasilla itsellään. Gambas muistuttaa erittäin paljon Visual Basic -ohjelmointikieltä ja osa Visual Basicillä tehdyistä ohjelmista toimiikin lähdekoodia muuttamatta Gambasissa. Gambas ei ole kuitenkaan Visual Basic -klooni, ja kielten välisiä eroja onkin syntynyt parantaessa syntaksia ja sisäistä logiikkaa. Nimi Gambas tulee sanoista "Gambas Almost Means BASIC".
Silakka
Koko ja ulkonäkö
Silakka on tavallisesti 14–18 cm pitkä, joskus jopa 30–35 cm. Normaalikokoinen silakka painaa 30–100 grammaa. Suomen suurin silakka on vuodelta 2002 ja painoi 726 grammaa.
Gambas
Gambas on julkaistu avoimella GPLv2-lisenssillä (tai omavalinnaisesti myöhempi).
Silakka
Koko ja ulkonäkö
Ulkonäöltään silakan voi sekoittaa kilohailiin. Kalat erottaa kuitenkin esimerkiksi vatsaa silittämällä: kilohailin vatsan suomut tuntuvat käteen teräviltä.
Gambas
Ominaisuuksia
thumb|Kehitysversion (v3) Gambas [[Ohjelmointiympäristö|IDE avattu saman version Gambas IDEen]] thumb|Yksi monista esimerkkiohjelmista käynnissä Gambas 3 [[Ohjelmointiympäristö|IDEssä. Esimerkki demonstroi SDL ominaisuuksien käyttöä.]] thumb|Yksi monista esimerkkiohjelmista käynnissä Gambas 3 [[Ohjelmointiympäristö|IDEssä.]]
Silakka
Lisääntyminen
Silakalla on eri aikaan kutevia populaatioita. Suurin osa kutee alkukesällä, pieni vähemmistö syksyllä. Silakka kutee suurissa parvissa aivan matalikosta jopa kymmenen metrin syvyyteen, kunhan paikka on kovapohjainen, soran, hiekan ja kasvillisuuden peitossa. Mäti takertuu alustaan. Poikaset kuoriutuvat parin viikon päästä. Poikaset kasvavat ensimmäisenä kesänään 8–10 cm:n pituisiksi.
Gambas
Ominaisuuksia
Gambas 3.0:lla tehdyt suorituskykymittaukset osoittavat Gambasin olevan merkittävästi nopeampi kuin esimerkiksi Perl ja Python.
Kehitys
Gambas on aktiivisen kehityksen alla. Suunnitelmissa on muun muassa laajentaa käyttöjärjestelmätukea muun muassa OS X:iin.
Silakka
Kalastus ja käyttö
Vuonna 2018 kotimaista silakkaa kulutettiin Suomessa keskimäärin 310 grammaa henkilöä kohden. Kulutetusta kalasta 90,3 % oli peräisin kaupallisesta kalastuksesta ja 9,7 % taas vapaa-ajankalastuksesta.
Gambas
Hello World -esimerkki
Tässä esimerkissä teksti tulostuu terminaaliin:
Silakka
Silakan onginta
Silakka syö eläinplanktonia, joten sitä on turha pyytää syötillä. Litkalla niitä sen sijaan saa ongituksi varsinkin keväällä, muun muassa Helsingin silloilta.
Silakkaruoka
Ruokakalana silakka on edullinen ja ravinteikas. Se on myös Suomen monipuolisin ruokana käytetty kalalaji, jonka asema on säilynyt jo pitkään. Suolasilakka (suolattu), savusilakka (savustettu) ja hiilisilakka (hiillostettu) ovat osa suomalaista ruokaperinnettä. Ruotsalaisten perinneherkkuna pidetään bakteerikäymisellä valmistettua hapansilakkaa, jonka haju on erikoinen ja voimakas.
Gambas
Hello World -esimerkki
Tässä GUI versio, jossa teksti tulostuu omaan ikkunaan:
Silakka
Silakkaruoka
Silakassa on muiden rasvaisten kalojen tavoin EPA-happoja sekä vitamiineja ja hivenaineita, etenkin kalsiumia, fosforia ja D-vitamiinia. Kalsiumia ja fosforia on eniten kalojen ruodoissa. pienoiskuva|[[Silakkapihvi savustettuna. ]] pienoiskuva|[[Turku|Turun silakkamarkkinat vuonna 2014.]] Alla olevassa taulukossa luetellaan perusravintoaineiden sekä kolesterolin, EPA-rasvahappojen ja fosforin pitoisuudet eräissä yleisissä ruokalajeissa. Taulukossa on eritelty kokonaisenergian jakautuminen prosentteina: vaikka silakkapihvien massasta vain 12,3 % on rasvaa, se tuottaa 58 % koko tuotteen energiamäärästä.
Terveysvaikutukset ja käyttörajoitukset
Itämeren silakkaan sen ikääntyessä kerääntyvien terveydelle vaarallisten organohalogeenien (dioksiinien) pitoisuudet ylittävät EU:n elintarvikkeissa salliman rajan (8 pg/g). Suomella ja Ruotsilla oli kuitenkin vuoden 2011 loppuun asti poikkeuslupa myydä rajan ylittävää kalaa. Suurikokoisen, yli 17 cm pitkän silakan syöntiä suositellaan kuitenkin rajoitettavaksi 1–2 kertaan kuukaudessa.
Silakan käytön ympäristövaikutukset
Luonnonvarakeskus arvioi vuonna 2016, että silakan kalastaminen poistaa Itämerestä vuosittain 500 tonnia fosforia ja 2700 tonnia typpeä, mikä vuoksi kalastuksella on näiltä osin positiivinen vaikutus Itämereen.
2014 MT69
on Kuiperin vyöhykkeeseen kuuluva transneptuninen kohde. Se kuuluu cubewanojen joukkoon ja se löydettiin Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2014. Tämä pikkuplaneetta oli yksi NASA:n New Horizons -luotaimen mahdollisista ohilentokohteista, mutta sen sijasta valittiinkin Arrokoth.
Ilmari Kianto
Ilmari Kianto (vuoteen 1906 Calamnius; 7. toukokuuta 1874 Pulkkila – 27. huhtikuuta 1970 Helsinki) oli yksi 1900-luvun alkupuoliskon huomattavimmista suomalaisista kirjailijoista. Kiannon kirjailijanura kesti yli 60 vuotta, jona aikana hän kirjoitti kuutisenkymmentä kirjaa. Hänen maineensa perustuu kuitenkin lähes kokonaan hänen kahteen köyhälistöromaaniinsa Punainen viiva (1909) ja Ryysyrannan Jooseppi (1924). Näiden kirjojen ansiosta Kianto tunnetaan kainuulaisen köyhälistön kuvaajana, ”korpikirjailijana”.
Kianto oli alun perin nimeltään Ilmari Calamnius, mutta muutti sukunimensä Johannes Linnankosken neuvosta Kiannoksi vuonna 1906. Hän käytti myös salanimiä Antero Avomieli ja Salanimi. Kirjeenvaihdossaan Kianto käytti nimestään muotoa Ilmari Iki-Kianto.
Lapsuus ja nuoruusvuodet
Kianto kävi koulunsa Iissä ja Oulussa. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1892. Koulussa hän muun muassa toimitti oppilaskunnan lehteä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi hän ehti ilmoittautua opiskelijaksi Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan, mutta päätti kuitenkin ryhtyä veljensä Volmarin esikuvan mukaisesti upseeriksi. Kianto palveli vapaaehtoisena Oulussa 4. Suomen Tarkka-ampujapataljoonassa 1892–1893. Keväällä 1893 pataljoona matkusti sotaharjoituksiin Krasnoje Seloon Pietarin lähelle, ja Kianto kirjoitti näistä kokemuksistaan leirikirjeitä Suometar-lehteen. Eräs moskovalainen lehti arvosteli Kiantoa separatistiksi näiden leirikirjeiden vuoksi, ja tästä seurannut kohu aiheutti hänelle hankaluuksia. Myös Kiannon sotilaselämään kohdistuneet romanttiset kuvitelmat olivat jo haihtuneet, ja niinpä hän päätti erota armeijasta ja lähteä takaisin yliopistoon opiskelemaan. Tämä toteutuikin myöhäissyksyllä 1893.
thumb|Ilmari Calamnius ylioppilaana. Kianto opiskeli Keisarillisessa Aleksanterin Yliopistossa venäjän ja suomen kieliä. Opiskeluaikanaan hän aloitti kirjailijanuransa. Esikoisteoksessaan Väärällä uralla (1896), jonka Kianto julkaisi 22-vuotiaana, hän kertoi armeijakokemuksistaan. Omimmaksi alakseen hän tunsi kuitenkin luonnonlyriikan ja julkaisi runokirjat Soutajan lauluja (1896), Hiljaisina hetkinä (1897) ja Lauluja ja runoelmia (1900). Entinen koulutoveri Eino Leino auttoi häntä runojen valikoimisessa. Kianto oli myös mukana perustamassa Suomalaista Kaunokirjailijaliittoa vuonna 1897. Kianto promovoitiin filosofian maisteriksi vuonna 1900. Hän täydensi venäjän kielen opintojaan stipendiaattina Moskovassa 1901–03, ja julkaisi näistä kokemuksistaan myöhemmin kirjan Moskovan maisteri (1946). Kianto teki tänä aikana myös pitkän kiertomatkan Etelä-Venäjällä, ja tätä matkaa hän kuvasi 1903 ilmestyneessä matkakirjassaan Kiannan rannoilta Kaspian poikki v. 1902.
Kianto hyödynsi kieliopintojaan suomentamalla venäläistä kaunokirjallisuutta, kuten Leo Tolstoin Kuoleman ja I. A. Gontšarovin Herra Oblomovin. Hän ryhtyi tolstoilaisuuden kannattajaksi ja kävi kirjeenvaihtoa itsensä Tolstoin kanssa. Kianto kuului myös Suomen tunnetuimman tolstoilaisen, kirjailija Arvid Järnefeltin ystäväpiiriin. Tolstoin vaikutuksesta Kianto erosi kirkosta, kun uskonnonvapauslaki tuli voimaan. 18. heinäkuuta 1904 hän solmi Suomen ensimmäisen siviiliavioliiton Ruotsissa Helsingborgin kaupungin raatihuoneella; morsian oli torniolaisen kultasepän tytär Hildur Molnberg, johon Kianto oli tutustunut keväällä 1904 tämän tultua Suomussalmelle postinhoitajan sairauslomasijaiseksi. Kianto ei silti ollut ateisti vaan tolstoilaisuuden mukaisesti vannoutunut ”henkilökohtaiseen uskoonsa”, jossa ei ollut sijaa uskonlaitoksille.
Korpikirjailijaksi
Syksyllä 1904 Kianto asettui vaimonsa kanssa Kajaaniin, jossa hän toimi kielten opettajana Kajaanin yhteiskoulussa. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen Kianto heittäytyi innokkaasti mukaan politiikkaan. Hän toimi Kajaani-lehden toimittajana ja oli mukana perustamassa nuorsuomalaista puoluetta vuonna 1905. Näkyvällä poliittisella lehtikirjoittelulla oli kuitenkin se seuraus, että Kianto menetti 1906 opettajantoimensa. Tämän jälkeen hän päätti omistautua kirjailijan uralle ja muutti perheineen kotiseudulleen Suomussalmelle. Kesällä 1908 Kianto oleskeli Ruoveden Ruhalassa.
Suomussalmella Kianto hankki Metsähallitukselta seitsemän hehtaarin vuokrapalstan Leppikanta-nimisestä niemekkeestä Kiantajärven rannalta ja rakennutti sinne vuosina 1910–1912 Turjanlinna-nimisen kirjailijankotinsa. Turjanlinnan valmistuttua Kianto muutti sinne Suomussalmen pappilasta, jossa hän oli asunut perheensä kanssa vuodesta 1909 lähtien. Hän oli virallisesti kruununtorppari ja harjoitti pienessä mittakaavassa maanviljelyä ja karjanhoitoa, mutta käytännössä Kianto sai tulonsa kirjallisilla töillään. Turjanlinnan palstan erottamisen yhteydessä Kiannolla oli erimielisyyksiä Metsähallituksen edustajien kanssa, ja näistä riidoista hän sai aiheen kirjoittaa romaaninsa Metsäherran herjaaja (1912).
thumb|Ilmari Kianto löysi [[tursaansydän-nimisen merkin kotipitäjänsä vanhasta ladosta, muokkasi sen oheisen näköiseksi ja käytti sitä omana tunnuksenaan.]] Ensimmäisinä Suomussalmen-vuosinaan Kianto julkaisi kahdesta neljään teosta vuosittain. Joukossa on ajankohtaisia teoksia ja matkakirjoja, monet sisältävät omakohtaisia kokemuksia ja myöhemmin myös muistelmia. Vuonna 1909 Kianto julkaisi ensimmäisen pääteoksistaan, romaanin Punainen viiva, jossa kuvattiin Suomen ensimmäisten eduskuntavaalien vaikutusta syrjäisellä Kainuun korpiseudulla asuvien ihmisten elämään. Vuonna 1911 hän kirjoitti Kajaanin maanviljelysseuran tilauksesta Nälkämaan laulun, josta Oskar Merikannon säveltämänä tuli Kainuun oma maakuntalaulu.
Vuosina 1907–1912 Kianto julkaisi useita valtiokirkkoa ja virallista uskontoa arvostelevia teoksia ja artikkeleita. Romaanissaan Pyhä viha (1908) hän kuvasi avioliittonsa alkuvuosia ja suhdettaan uskontoon, ja seuraavana vuonna ilmestyneessä novellikokoelmassa Pikku syntejä hän esitti keksimiään parodioita Raamatun Vanhan testamentin kertomuksista. Kianto piti koko Vanhaa Testamenttia kokoelmana ”hebrealaisia satuja”. Vuonna 1912 Kiannolta ilmestyi vielä Vapaauskoisen psalttari -niminen teos. Kianto ei joutunut oikeuden eteen kirjoituksistaan; vuonna 1912 häntä tosin uhkasi syyte Mitä meidän pitää uskoa -nimisestä artikkelista, mutta keisari Nikolai II:n julistama yleinen armahdus Romanovien hallitsijasuvun 300-vuotisen vallassaolon kunniaksi pelasti hänet. Sen sijaan neljä lehteä, jotka olivat julkaiseet Kiannon uskontoaiheisia kirjoituksia, tuomittiin Jumalan pyhän sanan pilkasta sakkoihin.
Kevättalvella 1914 Kianto teki pororetken Vienan Karjalaan. Hän kävi retken aikana kymmenessä eri kylässä, muun muassa Lonkassa, Vuonniskylässä, Aajuonlahdella, Ponkalahdella, Poahkomienvaaralla ja Latvajärvellä, ja tapasi kuuluisia karhunkaatajia, tietäjiä ja runonlausujia. Kianto teki kaikkiaan kahdeksan retkeä Vienan Karjalaan vuosien 1896 ja 1941 välillä. Retkistä merkittävin oli heinäkuussa 1914 jalkaisin tehty matka Suomussalmelta Kuusamon kautta Vienanmeren eli Valkean meren rantaan. Kiannon oli tarkoitus jatkaa laivalla Solovetskin luostarisaarelle, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen esti tämän aikeen ja Kianto joutui palaamaan takaisin Suomeen. Tätä retkeään Kianto kuvasi teoksessaan Vienan virroilta, Karjalan kankahilta (1915). Kianto oli fennomaani, joka näki Itä-Karjalassa siveellisen suomalaisuuden alkukodin. Myöhemmin hän kannatti Itä-Karjalan liittämistä Suomeen, mitä ilmensi muun muassa hänen kuuluisa runonsa ”Suomi suureksi, Viena vapaaksi...”.
Kiannon ensimmäinen avioliitto päättyi käytännössä 1917, kun hän ilmoitti ottavansa toiseksi vaimokseen Siviä Karpin ja julistautui moniavioisuuden kannattajaksi. Kianto joutui tämän takia voimakkaan paheksunnan kohteeksi ja hänellä ja Karpilla oli muun muassa vaikeuksia asunnon saannissa.
Sisällissota ja Vienan retkikunta
thumb|Heimosotureita Vienan sotaretkeltä, kuvassa mukana kirjailija Ilmari Kianto takana ratsailla keskellä.
Sisällissodan jälkeen kesällä 1918 Kianto otti osaa everstiluutnantti Malmin johtamaan Vienan retkikuntaan. Hänen tehtävänään oli toimia agitaattorina ja saada alueen asukkaat kannattamaan Suomeen liittymistä. Paikallinen väestö pysyi kuitenkin Kiannon pettymykseksi poliittisesti passiivisena eikä innostunut hänen puheistaan. Syksyllä retken jälkeen Kianto kirjoitti yleisesikunnalle moitekirjeen Vienan sodan moraalisesta ryhdittömyydestä ja retkikunnassa rehottaneista veneerisistä taudeista. Kianto kirjoitti epäonnistuneesta retkestä matkakuvauksen Suomi suureksi – Viena vapaaksi (1918) ja kirjasen Vienan puolesta – Kauko-Karjalan ikivanhan moraalin säilyttämiseksi, kenttäpuheita (1919).
1920–1930-luku
Vuonna 1924 ilmestyi Kiannon toinen pääteos, romaani Ryysyrannan Jooseppi. Aihepiirillä ja henkilöhahmoilla on yhtäläisyyksiä Joel Lehtosen Putkinotkon kanssa.
Kianto oli 1920–1930-luvuilla hyvin paljon liikkeellä, ja Turjanlinna oli usein pitkiä aikoja tyhjänä. Hän matkusti 1926 Viroon, Latviaan, Puolaan ja Tšekkoslovakiaan, ja 1931 hän kävi uudelleen Virossa. Kiannolla oli näihin aikoihin toinen asunto Terijoen Kellomäellä Karjalan kannaksella, mutta hän asui myös tilapäisesti useilla paikkakunnilla ympäri Suomea. Terijoen mökki oli alkuperäiseltä nimeltään Esterilä, mutta Kianto alkoi kutsua sitä Antiloopin luolaksi tai Varpusen häkiksi silloisen naisystävänsä Sirkka-Liisan eli Sigrid Engströmin ihastelunimen mukaan. Kianto asui tässä mökissä useina talvina, sillä hän saattoi kirjoittaa siellä teoksiaan rauhassa, mikä ei olisi onnistunut Turjanlinnassa.
Vuonna 1932 Kianto sai virallisen eron ensimmäisestä vaimostaan, ja hän meni 1933 uusiin naimisiin Elsa-Maria Karppisen (o.s. Kokko) (1896–1954) kanssa. Hänellä oli kuitenkin samaan aikaan suhde Raakel Nymanin kanssa ja vuodesta 1934 lähtien myös Turjanlinnan palvelustyttönä toimineen Aino Seppäsen (”Aino-Kaino”) kanssa. Vuonna 1934 Kianto onnistui myös kahdeksan vuoden ponnistelun jälkeen lunastamaan Turjanlinnan palstan itsenäiseksi tilaksi.
1930-luvulla Ilmari Kiantoa ahdistivat taloudelliset vaikeudet. Hän oli velkaa kustantajalleen Otavalle yli 600 000 markkaa, ja jouluaattona 1936 Turjanlinna uhattiin ulosmitata lähes 15 000 markan veloista Suomussalmen kunnalle. Turjanlinna kuitenkin pelastui sillä kertaa, kun Kiannon hyväksi järjestettiin kansalaiskeräys. Näiden vaikeuksiensa keskellä Kianto vieraili tammikuussa 1937 Ryysyrannan Joosepin esikuvan talossa ja saattoi hieman katkerana todeta: ”Kauhala, entinen oikea Ryysyranta, on vaurastunut ja tullut niin herraskaiseksi ettei sinne viitsi poiketakaan.”
Turjanlinnan tuho
thumb|Vanha Turjanlinna Suomussalmella rakennettiin vuonna 1912 ja paloi talvisodassa joulukuussa 1939. Talvisodan puhjettua Kianto perheineen joutui jättämään Turjanlinnan 7. joulukuuta 1939, kun venäläiset joukot saapuivat Suomussalmen kirkonkylän lähelle ja Turjanlinnan alue joutui taistelunäyttämöksi. Saman päivän iltana paloi koko Suomussalmen kirkonkylä suomalaisten sytyttämänä. Joulukuussa rintamalinja kulki Turjanlinnan alueen läpi, ja suomalaiset joukot polttivat Turjanlinnan 19. joulukuuta 1939. Turjanlinnan rakennuksista säilyi vain sauna ja jäkäläriihi. Näiden Hulkonniemen taisteluiden aikana myös Kiannon poika Jormo Gabriel Kianto haavoittui vaikeasti noin kahden kilometrin päässä Turjanlinnasta.
Saaressa, johon hän viittasi, olivat hänen kaksi omaa kalamajaansa, ja huvila itäänpäin tarkoitti hänen vanhimman sisarensa kookasta asumusta – sisaren kanssa hänellä oli ajoittain huonot välit. Länteen hän ei halunnut venäläisiä neuvoa, koska hänen vaimonsa ja pikku tyttärensä olivat juuri sinnepäin lähteneet jäätä pitkin sotaa pakoon.
Tämän tekstin jouduttua suomalaisten käsiin se tulkittiin ilmoitukseksi läheisen talon miehittämättömyydestä, mikä katsottiin vakoiluksi. Kianto tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen ja kansalaisluottamuksen menettämiseen. Presidentti Kyösti Kallio armahti Kiannon kuritushuoneesta ennen tuomitun ajan päättymistä. Jutun seurauksena Kianto erotettiin ”maanpetturina” useista kulttuuriseuroista, muun muassa Suomen Kirjailijaliitosta, jota hän itse oli ollut perustamassa, ja myös Karjalan Heimosoturiliitosta. Katkeroitunut ja tuomiota oikeusmurhana pitänyt Kianto kirjoitti tapauksesta päiväkirjansa pohjalta teoksen Omat koirat purivat, joka kuitenkin pääsi julkisuuteen vasta 1946.