cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
One World Trade Center
Alkuperäisen WTC-kompleksin tilalle alettiin suunnitella uusia toimistorakennuksia, puistoa, museota ja muistomerkkiä. Lower Manhattan Development Corporation ilmoitti vuonna 2002 uuden rakennuksen suunnittelukilpailun. Puolalais-amerikkalainen Daniel Libeskind voitti kilpailun, ja hänen alkuperäinen suunnitelmansa toi mieleen Vapaudenpatsaan. Se oli epäsymmetrinen rakennus, joka oli alkuperäisen World Trade Centerin korkuinen.
Liikemies ja kiinteistömoguli Larry Silverstein kääntyi Libeskindin sijaan David Childsin puoleen. Childs otti vetovastuun vuonna 2004, mutta Libeskind pysyi silti taustasuunnittelijana. Childsin vuonna 2005 esitelty suunnitelma oli symmetrinen ja enemmän perinteisen pilvenpiirtäjän näköinen.
Peruskivi oli muurattu vuonna 2004, mutta rakennustyöt alkoivat vasta kesällä 2006. Rakennustöistä vastaavan arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin mukaan rakennustöiden oli määrä valmistua jo 2008, mutta valmistumisaika lykkääntyi talouskriisin ja kysynnän vähyyden vuoksi vuoteen 2014. Rakennus avattiin 3. marraskuuta 2014. Hieman ennen valmistumista mediakonserni Condé Nast ilmoitti, että se siirtää New Yorkin -päämajansa One World Trade Centerin kerroksiin 20–44.
WTC-kompleksiin on rakennettu tai on rakenteilla muitakin rakennuksia. 7 World Trade Center avattiin 2006, 4 World Trade Center 2013 ja 3 World Trade Center 2018. 2 World Trade Center ja 5 World Trade Center olivat vielä huhtikuussa 2023 keskeneräisiä.
pienoiskuva|263x263px|One World Trade Centerin logo.
HMS Havelock
HMS Havelock on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Manduria
Manduria on kaupunki Etelä-Italiassa, Apulian alueella, Taranton maakunnassa. Kaupunki sijaitsee Välimeren läheisyydessä, noin 50 kilometriä Leccestä länteen. Kaupungissa on runsaat 30 000 asukasta.
Manduria on tunnettu muun muassa Primitivo di Manduria -viineistä, jotka tehdään Primitivo- eli Zinfandel-rypäleestä.
Joulupukin kirje
thumb|Joulupukin postilaatikko Rovaniemellä [[Kauppakeskus Revontuli|Kauppakeskus Revontulessa.]] Joulupukin kirje on lapsen tai lapsenmielisen henkilön kirjoittama kirje tai muu tervehdys Joulupukille. Useimmiten kirjeessä esitetään joululahjatoiveita.
Historia
Kirje Joulupukille -perinne lienee saanut alkunsa Nikolaoksen taipaleesta joulupukiksi. Nikolaoksen kuolinpäivää 6. joulukuuta on juhlittu vuosisatoja Venetsiassa ja muualla Pohjois-Italiassa. Juhlapäivän aattona 5. joulukuuta lapsilla on tapana kirjoittaa kirje Nikolaokselle ja jättää sitten kirje jonnekin kotonaan. Seuraavana päivänä kirjeen paikalla lasta odottaa yllätys; paikalla on omena, mandariini, karamellejä tai joku muu lahja ja tuhmille lapsille hiilenpaloja. Taustalla on legenda, jonka mukaan pyhimys antaa kolmelle köyhälle lapselle kullekin punaisen omenan, jotka yön aikana muuttuvat kultaisiksi.
Kirje lähetetään Joulupukille Korvatunturille (postiosoitteena Suomessa 99999 Korvatunturi ) tai sen voi lähettää myös Joulupukin Pääpostiin Napapiirille (96930 Napapiiri ). Joulupukin Pääposti vastaanottaa vuosittain noin puoli miljoonaa kirjettä, jotka saapuvat kaikkialta maailmasta. Eniten Joulupukki saa kirjeitä Kiinasta, Italiasta, Puolasta, Isosta-Britanniasta, Suomesta, Japanista ja Venäjältä.
Johanna Nieminen
Johanna Nieminen (s.23. kesäkuuta 1966) on suomalainen uransa päättänyt pesäpalloilija. Hän edusti urallaan Ikaalisten Tarmoa, Turku-Pesistä, Porin Pesäkarhuja ja Rauman Feraa. Uransa viimeisen kauden 2005 Nieminen pelasi suomensarjassa Ikaalisten Tarmon riveissä. Kaikkiaan Nieminen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 453 ottelua, mikä on 43 ottelua enemmän kuin toisena olevalla Tarja Pöntisellä. He ovat myös ainoat yli 400 pääsarjaottelua pelanneet naispesäpalloilijat.
Nieminen löi urallaan 725 juoksua ja toi 435 juoksua. Yhteensä 1160 tehopisteellä hän on tehotilaston toisena. 725 lyödystä juoksusta 79 oli kunnareita. Kunnaritilastossa Nieminen niin ikään toisena. Molemmissa tilastoissa Niemisen edellä on vain Tuula Rantanen. Etenijätilastossa Nieminen löytyy 15. sijalta.
Pesispörssissä Johanna Nieminen on 2278,3 pisteellään Tuula Rantasen ja Katja Saaren jälkeen kolmannella sijalla.
Blümchen
Blümchen (oik. Jasmin Wagner, s. 20. huhtikuuta 1980 Hampuri ) on saksalainen, lukuisia platinalevyjä saavuttanut pop- ja dance-laulaja, malli ja juontaja. Hän on pyrkinyt myös luomaan näyttelijän uraa. Englanniksi julkaistuissa levyissä hän esiintyy nimellä Blossom.
Jasmin Wagner aloitti esiintymisuransa cheerleaderina Hamburg Blue Angelsissa. Vuonna 1995 hän tapasi tuottajat Stani Djukanovicin ja Arn Schürmannin juhlissa, joissa hän lauloi. Helmikuussa 2001 yhdeksän albumin, 17 singlen ja neljän kiertueen jälkeen hän päätti uransa Blümcheninä. Jatkaessaan laulajanuraansa vuonna 2003 singlellään Leb deinen Traum hän käytti nimeänsä Jasmin Wagner.
Jasmin Wagner on esiintynyt useissa elokuvissa cameorooleissa, esimerkiksi Renny Harlinin ohjaamassa elokuvassa Driven, jossa hän esitti saksalaisen kuljettajan tyttöystävää.
Jasmin Wagner aloitti malliuransa öljy-yhtiön kalenterissa nelivuotiaana. Vuonna 1998 hän teki sopimuksen Tommy Hilfigerin tuotteiden edustamisesta. Hän on markkinoinut myös omaa kosmetiikkasarjaansa Jamila vuodesta 2002. Hän on toiminut myös eläinten oikeuksien puolestapuhujana ja varainkerääjänä. Vuoden 2004 tsunamionnettomuuden jälkeen hän osallistui hyväntekeväisyyskeräykseen, jonka loppusumma kohosi 50 000 euroon. thumb|300px|Jasmin Wagner vuonna 2006.
English Electric
English Electric oli englantilainen teollisuusyritys, joka valmisti muun muassa sähkömoottoreita, kaasuturbiineja, vetureita, ohjuksia ja lentokoneita. Se perustettiin vuonna 1918 ja se toimi vuoteen 1968 asti.
Yhtiö ei suunnitellut montakaan lentokonetta, mutta sen tuotteet ovat olleet keskimääräistä parempia, esim. English Electric Canberra ja English Electric Lightning. Yhtiön lentotekninen osa English Electric Aviation erosi vuonna 1960 osaksi Englannin valtion luomaa British Aircraft Corporation-lentokonetehdasta. Jäljelle jäänyt sähkötekninen osa sulautui General Electric Company kanssa vuonna 1968.
La Séguinière
La Séguinière on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on Notre-Damen kirkko. Sen paikalla on ollut kirkko jo 1000-luvulla. Nykyisen kirkon vanhimmat osat ovat 1400- ja 1500-luvuilta. Kirkon itäpuolelle tehtiin korkea laajennusosa vuosina 1858 – 1860. Kirkossa on huomionarvoiset lasimaalaukset, jotka kertovat Vendéen kapinasta, sekä 1700-luvun alussa La Séguinièriin tulleen Isä Montfortin elämänvaiheista.
Aijol Brandt
Bo Aijol Alexis Brandt (24. toukokuuta 1909 Loviisa – 2. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Brandt valmistui Kadettikoulusta 1930, suoritti sotateknillisiä opintoja 1936–1938 ja kävi Sotakorkeakoulun 1953–1955 sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1964. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Viestipataljoonassa 1930–1936. Pioneeripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1938–1939. Talvisodan aikoihin 1939–1940 hän palveli toimistopäällikkönä. Viestipataljoona 20:ä hän komensi 1940. Toimistoupseerina pääesikunnassa hän oli 1940–1941. 5. divisioonan viestikomentajana Brandt toimi 1941–1942. Viestipataljoona 10:ä hän komensi 1942–1944. Viestirykmentin aliupseerikoulun johtajana hän oli 1945. Sotakorkeakoulussa hän toimi opettajana 1946–1952. Pääesikunnassa hän oli toimistopäällikkönä 1955–1960. Porin sotilaspiirin päällikkönä hän palveli 1960–1963. Viestirykmenttiä Brandt komensi 1963–1964. Osastopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi vuodesta 1964 alkaen. Viestitarkastajana hän toimi 1967–1968.
Yksipuolinen tuomio
Yksipuolinen tuomio on riita-asiassa käräjäoikeudessa annettava ratkaisu, joka perustuu jommankumman osapuolen passiivisuuteen. Yleensä yksipuolinen tuomio annetaan velkojan eduksi, kun velkoja vaatii velallisen velvoittamista maksamaan velkansa. Jos velallinen ei vastaa saamaansa haasteeseen, käräjäoikeus voi antaa haasteessa ilmoitetun määräajan kuluttua yksipuolisen tuomion. Yksipuolinen tuomio annetaan myös vastapuolen vaatimuksesta, jos toinen osapuoli ei saavu oikeuden istuntoon saamastaan kutsusta huolimatta.
Jos yksipuolinen tuomio on annettava kantajaa vastaan, kanne on hylättävä. Yksipuolista tuomiota ei kuitenkaan saada antaa niiltä osin kuin kanne on selvästi perusteltu tai vastaaja on myöntänyt kanteen. Kanne on näiltä osin tuomiolla hyväksyttävä.
Jos yksipuolinen tuomio on annettava vastaajaa vastaan, kanne on hyväksyttävä. Yksipuolista tuomiota ei kuitenkaan saada antaa niiltä osin kuin kantaja on luopunut kanteesta tai se on selvästi perusteeton. Kanne on näiltä osin hylättävä tuomiolla.
Parisuhde
thumb|Pariskunta Parisuhde tarkoittaa kiintymykseen ja seksuaalisuuteen perustuvaa kahdenvälistä suhdetta.
Onnellisuus
Biologinen antropologisti Helen Fisher neuvoo, että säilyttääkseen pitkäkestoisen kiintymyksen ja romanttisen rakkauden pariskunnan kannattaisi hyödyntää neurokemiaa seuraavilla tavoilla: harrastamalla säännöllisesti seksiä ja muuta fyysistä läheisyyttä (mikä parantaa oksitosiinijärjestelmää), keksimällä uusia yhteisiä aktiviteetteja (mikä parantaa dopamiinijärjestelmää) sekä sanomalla mukavia asioita toiselle (mikä vähentää kortisolin ja kolesterolin määrää).
Se, että onnettomista liitoista erotaan useammin kuin ennen, näyttäisi Suomessa kasvattaneen avioliittojen onnellisuutta merkittävästi 1970-luvun jälkeen. Myös eroaminen huonosta suhteesta lisää ihmisen onnellisuutta, ero hyvästä suhteesta vähentää.
Erik Höglund
pienoiskuva|200px|Erik HöglundErik Höglund (1932–1998) oli ruotsalainen lasitaiteilija ja kuvanveistäjä. Hän työskenteli Bodalle 1953–1973, jolloin hän uudisti ruotsalaisen lasisuunnittelun. Vuodesta 1988 hän työskenteli Strömbergshyttanissa.
Parisuhde
Onnellisuus
Väestöliiton Finnsex-tutkimuksen mukaan kymmenesosa pareista koki suhteen onnelliseksi, vaikka seksielämä ei ollut tyydyttävää, mutta yleensä seksielämän tyydyttävyyden yhteys onnellisuuteen oli suuri, samoin sen, että kumppani rakasti. Myös Yhdysvalloissa on todettu seksin määrän ennustavan hyvin suhteen onnellisuutta.
Erik Höglund
Höglundin tytär on kuvittaja Anna Höglund.
Parisuhde
Onnellisuus
Naiset kokivat hyvin usein kahden ensimmäisen vuoden ajan parisuhteensa erityisen onnelliseksi. Miehillä tällaista kuherruskuukausiefektiä ei näkynyt.
Jos kumppanilla oli erektiovaikeuksia melkein jatkuvasti, 40 % naisista oli onnettomia parisuhteessa, jos ei lainkaan, vain 11 %.
Tuoreimmasta kumppanilta saadusta käsillä tyydyttämisestä kulunut aika ennusti voimakkaasti sitä, kuinka miellyttäväksi sukupuoliyhteys koettiin, samoin se, käytettiinkö samassa yhdynnässä useampaa kuin yhtä asentoa, etenkin naisilla. Naisista vain runsas viidesosa piti alle 10 minuutin yhdyntää hyvin miellyttävänä. Orgasmeja yhdynnässä aina tai useimmiten saavat naiset kokivat sukupuolielämänsä hyvin tyydyttäväksi (52 % ja 35 %) paljon useammin kuin vastaavat miehet (30 % ja 22 %). Naisista, jotka eivät saaneet orgasmia yhdynnässä, vain 18 % koki sen hyvin miellyttäväksi.
Ikäero
Suomessa 0,5 prosentissa avioliittoja ikäero on yli 20 vuotta ja kymmenesosassa näistä yli 30 vuotta (2012). Keskimääräinen ikäero oli 3,4 vuotta. Rekisteröidyillä naispareilla 20 vuoden ikäero oli yleisempää (0,9 %) ja miespareilla vielä yleisempää (7,1 %).
Äskettäin länsimaissa oli tyypillistä, että aviomies on pari vuotta vaimoa vanhempi, mutta viime aikoina monessa maassa näyttävät lisääntyneen liitot, joissa ikäeroa ei ole tai se on suuri. Pariin voi kohdistua sosiaalista paheksuntaa, etenkin jos kumppani on nuorempi kuin puolet vanhemman puolison iästä plus seitsemän vuotta. Puolisoiden suuri ikäero on tavallisempaa yläluokassa ja etenkin alaluokassa kuin keskiluokassa.
Ikäerolla ei ole selvää yhteyttä liiton kestoon. Joissain tutkimuksissa pienen ikäeron liitot kestävät hieman paremmin, toisissa eroa ei näy. Jos nainen on selvästi miestä vanhempi, näiden liitto kuitenkin päättyy useammin eroon.
Seksuaalinen yhteensopivuus
Yleensä kumppani koetaan alussa seksuaalisesti yhteensopivaksi, mutta sen jälkeen vain kolmanneksessa suhteista halut ovat tasapainossa ja joka toisessa haluttomuutta on ainakin melko usein, yleensä ainakin naisella. Myös halukkuus suudelmiin ja kosketteluihin on seksuaalista yhteensopivuutta. Lisäksi tarvitaan avointa keskustelua toiveista, halun ilmaisemista toiselle ja kahdenkeskisen ajan järjestämistä.
Pitkään kestäneissä onnellisiksi koetuissa parisuhteissa naiset panostivat intiimiin läheisyyteen ja jatkuvaan fyysiseen kosketukseen. He lähtivät usein mukaan rakasteluun vaikkei heitä huvittanut. He olettivat, että rakastelun aikana he kuitenkin alkaisivat nauttia seksistä.
Joulusauna
thumb|300px|Joulusauna [[Enonkoski|Enonkoskella.]] Joulusauna on suomalainen joulunajan perinne. Se oli muinaisille suomalaisille joulunvieton tärkein tapahtuma, johon valmistauduttiin hartaudella ja huolella. Joulusauna on kuulunut suomalaisen talonpojan juhlaan kautta aikojen. Saunan lämmitys aloitettiin ajoissa, usein jo edellisenä yönä, jotta kaikki ehtivät saunoa valoisana aikana. Saunassa lymyttiin hiljaa, etteivät sääsket ja itikat seuraavana kesänä hätyyttelisi. Auringon laskettua saunan otti haltuunsa näkymätön väki, talon entiset löylymiehet. Joidenkin uskomusten mukaan joulusaunassa on oltava hiljaa. Ellei ollut hiljaa, lankesi jouluköyry. Joulusaunomisessa on usein tapana vilvoitella painumalla lumihankeen pyörimään ja kierimään.
Joulusauna kerrostaloissa
Useissa taloyhtiöissä on tapana tarjota asukkaille jouluaattona ilmainen joulusauna. Joulusaunavuorot ovat joko perheille, tai miehille ja naisille on omat vuorot.
Porvoo Hunters
Porvoo Hunters on porvoolainen jääkiekkoseura. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Joukkue on pelannut monta kautta Suomi-sarjassa, jonne se nousi ensimmäisen kerran kauden 2006–2007 päätteeksi. Hunters pelaa kotiottelunsa Porvoon jäähallissa, jonne mahtuu 1 500 katsojaa.
Seija Karkinen
Seija Marjatta Karkinen (o.s. Räty, s. 16. lokakuuta 1936 Sortavala) on suomalainen lakitieteen lisensiaatti, varatuomari ja valtiotieteen maisteri. Hän oli SDP:n kansanedustaja Helsingin kaupungin vaalipiiristä vuosina 1966–1983 sekä 1986–1991. Karkinen nousi eduskuntaan kahdesti varasijalta: ensin vuonna 1966 Kaarlo Pitsingin siirtyessä Uudenmaan läänin maaherraksi ja toisen kerran vuonna 1986 Kaarina Suonion siirtyessä Tampereen apulaiskaupunginjohtajaksi. Seija Karkinen työskenteli lakimiehenä Kansaneläkelaitoksessa vuosina 1961–1982.
Karkinen toimi Suomen sosiaali- ja terveysministerinä Sorsan I hallituksessa 1972–1975. Lisäksi hän oli II valtiovarainministeri Paasion II hallituksessa vuonna 1972. Hän oli presidentin valitsijamies 1968, 1978 ja 1982. Hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon 1965–1985.
Karkinen oli vuodesta 1960 naimisissa varatuomari Anssi Esa Karkisen (1934–2001) kanssa. Heillä on viisi lasta.
El Agheila
thumb|240px|Kuva El Agheilan keskitysleiriltä. El Agheila (, Al ‘Aqaylah) on kylä Välimeren rannikolla Iso-Syrtin lahden laidalla Kyrenaikassa, Libyassa. Se on samannimisen kunta-alueen keskus.
El Agheilan alue on hyvin kuivaa ja hiekkapitoista. Pääelinkeino on satunnaisen maanviljelyn lisäksi kalastus ja kalanviljely.
Alue tunnetaan parhaiten toisen maailmansodan taisteluiden näyttämönä. Joulukuussa 1941 Britannian joukot valtasivat sen italialaisilta, mutta maaliskuussa 1942 saksalaiset ottivat sen. Saksalaisjoukot eivät kuitenkaan saaneet Tobrukia, johon brittejä joutui piiritetyksi kesäkuuhun 1942 asti. Tällöin saksalaiset valtasivat koko alueen. Britit saivat sen itselleen marraskuussa, jolloin myös El Agheila otettiin takaisin. Italian miehittäessä Libyaa El Agheilassa oli beduiineille tarkoitettu keskitysleiri, jossa kuoli tuhansia vankeja.
Parasite
Parasite voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
St Michel
St Michel on vuosittain heinäkuun puolivälissä Mikkelin raviradalla järjestettävä lämminveristen suurkilpailu. Nimensä se on saanut Mikkelin kaupungin ruotsinkielisestä nimestä. St Michel on kaupungin suurin vuosittainen yleisötapahtuma ja Etelä-Savon toiseksi suurin Savonlinnan oopperajuhlien jälkeen. St Michel -viikonlopun yleisömäärä on 2000-luvulla vakiintunut noin 20 000 henkeen, joista kaksi kolmasosaa saapuu katsomaan sunnuntain pääkilpailua. Vuonna 2012 St Michel on yksi neljästä Suomessa järjestettävästä lämminveristen EM-kiertueen UET Trotting Mastersin osakilpailusta. thumb|250px|left|Yleisöä Mikkelin raviradalla St. Michel -ravikilpailun aikana 2009. St Michel juostaan kansainvälisenä kahdeksan hevosen kutsukilpailuna 1 609 metrin matkalla. Se järjestetään suoraan loppukilpailuna ilman karsintalähtöjä.
Vaikka St Michel on eurooppalaisen mittapuun mukaan pienipalkintoinen suurkilpailu, on se vuosien saatossa kerännyt useita maanosan huippuhevosia. Tämä johtuu Mikkelin pyöreästä rataprofiilista, joka tekee siitä yhden maailman nopeimmista tuhannen metrin mittaisista raviradoista. Huippuhevoset saapuvat Mikkeliin parantamaan ennätyksiään. St Michelissä on sen 30-vuotisen historian aikana juostu uusi maailmanennätys tai sivuttu voimassa olevaa yhteensä viisi kertaa. Kuuluisin ME-juoksu on yhden kaikkien aikojen parhaana ravihevosena pidetyn Varennen juoksu vuonna 2002: 27 000 katsojan edessä juostu 09,3a oli 31.7.2012 asti voimassa ollut tuhannen metrin ratojen maailmanennätys 1609 metrin matkalla, jolloin Commander Crowe alitti ajan 0,4 sekunnilla. Toisen maailman parhaimmistoon lukeuteneen hevosen Mack Lobellin maailmanennätysyritys vuonna 1990 epäonnistui vuorokauden mittaisen sateen pehmittämän radan vuoksi.
Vuonna 2020 suomalainen Next Direction teki St Michelissä uuden, absoluuttisen Suomen ennätyksen ja Mikkelin rataennätyksen voitettuaan kilpailun ajalla 8,9a.
Vuonna 2011 St Michelin voitti ranskalainen Rapide Lebell ja vuotta aikaisemmin ruotsalaisten NHL-jääkiekkoilijoiden Henrik ja Daniel Sedinin omistama Amour Ami.
Kilpailun voittajat 1981–2021
1 Hevosen syntymämaa
Henkilötietolaki
Henkilötietolaki on vuonna 1999 Suomessa säädetty laki henkilöitä koskevien tietojen käsittelemisestä ja henkilörekistereistä. Henkilötietolaki on kumottu tietosuojalailla (1050/2018), joka on voimassa 1.1.2019 alkaen. Henkilötietolaki oli Euroopan unionin tietosuojadirektiivin mukainen.
Tätä edeltävä henkilörekisterilaki (lyhenne HRL ) oli Suomessa vuonna 1987 voimaan tullut laki henkilöiden tietojen rekisteröinnistä. Vuonna 1987 Suomeen perustettiin myös tietosuojalautakunta ja tietosuojavaltuutetun virka henkilörekisterilaissa tarkoitettujen asioiden käsittelemistä varten.
Jackpot Films
Jackpot Films Oy (tunnettu aikaisemmin nimellä Kanta-Hämeen Mainospellet Oy) on vuonna 1998 perustettu suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Yrityksen toimitusjohtaja on Timo Kahilainen. Yhtiö on pääasiassa tuottanut Kummeli-tuotantoja Porkkana Ryhmän ohella.
Yhtiön nimi muutettiin nykyiseksi vuonna 2005.
Keikarilintuhaukka
Keikarilintuhaukka (Accipiter melanochlamys) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset mangrovekasvustot nousuveden rajan yläpuolella, viljelysmaat ja maaseutupuutarhat. Se painaa keskimäärin 265 grammaa.
Alalajit
Se jakautuu kahteen alalajiin:
Frank Bagnack
Macky Frank Bagnack Mouegni (s. 7. kesäkuuta 1995 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Segunda División B:ssä pelaavaa FC Barcelona B:tä. Oikeajalkainen Bagnack on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuuluu myös Kamerunin jalkapallomaajoukkueeseen.
Bagnack siirtyi FC Barcelonaan vuonna 2008. Hän debytoi seuran kakkosjoukkueen paidassa Segunda Divisiónissa kaudella 2012–2013 pelaten yhden ottelun. Kaudella 2013–2014 hän pelasi seuran paidassa 24 ottelua tehden yhden maalin ja kaudella 2014–2015 18 ottelua seuran pudotessa Segunda División B:hen.
Bagnack on edustanut Kamerunia alle 20-vuotiaissa. Kamerunin jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi tammikuussa 2015 ystävyysottelussa Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.
Kahdesti vihitty
200px|thumb|[[Spencer Tracy ja Jean Harlow]] Kahdesti vihitty on Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen screwball komediaelokuva vuodelta 1936, jota nykyään pidetään mainitun tyylin eräänlaisena klassikkona. Päätähtinä ovat Jean Harlow, William Powell, Myrna Loy, Spencer Tracy ja Walter Connolly. Sivuosissa ovat muiden muassa Charley Grapewin, Cora Witherspoon ja E. E. Clive.
Maurine Dallas Watkins, Howard Emmett Rogers ja George Oppenheimer kirjoittivat käsikirjoituksen Wallace Sullivanin tarinan alta. Kahdesti vihitty on mustavalkoinen ja pituudeltaan 98 minuuttia, eli tunti ja 38 minuuttia. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.
Kahdesti vihitty oli ehdokkaana vuonna 1937 parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi, mutta hävisi palkinnon Ziegfeld, naisten kuninkaalle, jossa Powell ja Loy näyttelivät.
Grand Hotelin (1932) ohella, Kahdesti vihitty on yksi niistä harvoista elokuvista, joka oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon ilman muita ehdokkuuksia. Kaikki muut "parhaat elokuvat" ovat voittaneet tai ollut ehdolla johonkin toiseen Oscariin, mutta Kahdesti vihitty on vain ja ainoastaan ollut ehdolla parhaan elokuvan Oscariin. Grand Hotel voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1933.
Juoni
Tracy esittää juonikasta päätoimittajaa Haggertya, jonka sanomalehti on joutunut herjaussyytteen kohteeksi. Rikas ja kaunis perijätär Connie Allenbury (Loy) vaatii viiden miljoonan dollarin korvausta lehden julkaisemista väitteistä. Haggerty ei ole päässyt asemaansa ilman kieroilua ja siihen hän turvautuu nytkin. Hän palkkaa herjausjuttujen asiantuntijan Bill Chandlerin (Powell) hoitamaan tilanteen ja kehottaa häntä tahraamaan Connien maineen, jotta tämä joutuisi peruuttamaan syytteensä. Jotta Chandler välttyisi epäilyiltä, turvautuu Haggerty vielä toiseenkin juoneen. Hän järjestää pika-avioliiton Chandlerin ja oman tyttöystävänsä Gladyksen (Harlow) kanssa edellyttäen, että he ottavat eron heti oikeusjutun päätyttyä. Mutta tämä vain monimutkaistaa asioita, kun Bill ja Connie rakastuvat oikeasti toisiinsa.
Kahdesti vihitty kuuluu 1930-luvun riemukkaiden screwball-komedioiden perinteeseen. Näitä elokuvia katsoessaan lamakauden rasittama tavallinen kansa pääsi unohtamaan arkihuolensa ja vilkaisemaan rikkaiden seurapiirienä elämää, joka hupsuine perijättärineen kuvattiin yleensä melko kummallisena ja naurettavanakin.
Tuotanto
Kahdesti vihityn kuvaukset alkoivat heinäkuussa 1936, ja ne saatiin päätökseen 1. syyskuuta. Kuvausten paikkana oli noin 5 000 asukkaan Sonoran kaupunki Kaliforniassa. Harlow vaihtoi nimeään Kahdesti vihityn kuvauksien aikana, syntymänimestään Harlean Harlow Carpenter McGrew Bern Rossonista Jean Harlowiksi. Harlowin oli pakko olla poissa kuvauksista kymmenen päivää, kun hän poltti vakavasti itsensä auringossa ja sai siitä myrkytyksen.
Aluksi Rosalind Russellin piti ottaa Connie Allenburyn roolin, mutta sen sai myöhemmin Myrna Loy. Samoin Lionel Barrymoren aluksi piti ottaa Herra James B. Allenburyn roolin, mutta se meni Walter Connollylle.
Muuta
Harlow ja Powell näyttelivät viimeksi yhdessä musikaalissa Trocadero vuonna 1935. Harlow ja Loy näyttelivät viimeksi yhdessä komediassa Vaimo ja sihteeri samana vuonna. Harlow ja Tracy näyttelivät viimeksi yhdessä komediassa Goldie vuonna 1931 ja rikoksessa Riffraff samana vuonna. Powell ja Loy näyttelivät viimeksi yhdessä vuonna 1934 kolmessa elokuvassa: rikoksessa Kuolemaantuomittu, rikoskomediassa Pettävä varjo, joka sai viisi muuta jatko-osaa, ja draamassa Vaarallista leikkiä, sekä samana vuonna 1936 elämäkerrallisessa draamassa Ziegfeld, naisten kuningas. Loy ja Tracy näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa Seikkailijatar vuonna 1935.
Elokuva on uudelleenfilmatisointu vuonna 1946 nimellä Lemmenkaruselli, jonka on ohjannut Edward Buzzell ja tähtinä Lucille Ball, joka näytteli Jean Harlowin roolin, Van Johnson Powellin roolin, Esther Williams Myrna Loyn roolin ja Keenan Wynn Spencer Tracyn roolin.
Juuri ennen tuotannon alkamista, MGM:n studiopäällikkö Louis B. Mayer antoi Jean Harlowille 5 000 dollarin bonusta, ensisijaisesti yllätyksellisestä voitosta hänen aikaisemmasta elokuvasta, Lentäjän viimeinen urotyö (1936), joka oli tuonut voittoa kolme kertaa sen budjettiin nähden.
Falangi (puolue)
Falangi (myös Espanjan falangi tai falangistipuolue; ) oli José Antonio Primo de Riveran toisen tasavallan aikana vuonna 1933 perustama äärioikeistolainen ja totalitaristinen poliittinen järjestö. Se oli Francisco Francon diktatuurin aikana vuosina 1939–1975 Espanjan ainoan sallitun puolueen (Falange Española Tradicionalista y de las Juntas de Ofensiva Nacional Sindicalista) ydin.
Ryhmittymän muodostuminen
Pienen falangistipuolueen, Falange Españolan (FE), perusti 1930-luvulla entisen diktaattorin Miguel Primo de Riveran lakimiespoika José Antonio Primo de Rivera. Vuonna 1934 Falange Española yhdistyi kilpailevan JONS:n kanssa muodostaen Falange Española de las Juntas de Ofensiva Nacional Sindicalistan (FE de las JONS).
Puolueen tavoitteena oli syndikalistinen, korporatiivinen valtio, jossa luokkataistelu oli korvattu omistajat ja työläiset yhdistävällä liitolla. Muita ideologisia elementtejä olivat katolisuus (ja tästä huolimatta papiston vastustaminen), historiallisen Espanjan imperiumin ihannointi ja Kastilian maanviljelijöiden aseman kohentaminen. Se vastusti sosialismia, kommunismia, anarkismia, kapitalismia ja tasavaltalaisuutta. Sen ideologiassa oli rinnakkaisuuksia sekä Italian fasismin että Saksan kansallissosialismin kanssa. Rotuopit ja rasismi eivät kuuluneet ideologiaan. Jäsenet pitivät univormunaan sinisiä paitoja.
Espanjan toisen tasavallan aikana falangin taistelijat osallistuivat katuammuskeluihin vasemmistolaisia vallankumouksellisia vastaan. Puolueen vaalitulokset olivat aina hyvin huonot, esimerkiksi helmikuun 1936 vaaleissa se sai 0,7 prosenttia äänistä, ja sen ainoa Cortesi-edustaja Primo de Rivera menetti paikkansa.
Valtaannousu
thumb|Järjestön lippu Vasemmiston ja oikeiston vastakkainasettelun kärjistyessä falangi sai nopeasti lisää kannatusta konservatiivien ja katolisten kustannuksella. Sotilaskapinassa heinäkuussa 1936 Primo de Rivera ja monia muita falangin johtajia pidätettiin. Saman vuoden heinäkuun 17. päivänä Espanjan Afrikan-armeija kapinoi, ja seuraavana päivänä oikeistolaiset nousivat kapinaan myös Espanjassa. Vasemmistolaiset hyökkääjät surmasivat Primo de Riveran vankilassa 20. marraskuuta, ja hänestä tuli kannattajiensa keskuudessa marttyyri.
Saatuaan vallan käsiinsä Francisco Franco yhdisti falangin, monarkistisen karlistiliikkeen (Comunión Tradicionalista) ja muut oikeistolaiset ryhmät liikkeeksi Falange Española Tradicionalista de las JONS (FET y de las JONS). Vastustajat tukahdutettiin, ja univormuun lisättiin karlistien punainen baretti. Kenraali Francosta tuli falangin ehdoton johtaja ja hänen langostaan Ramón Serrano Súñerista sen puhemies. Falangissa oli jo 250 000 jäsentä Francon päästyä valtaan vuonna 1939.
Sisällissodan voiton jälkeen falangi kehitti ideologian tukemaan Francon hallintoa. Serrano Súñerin mukaan falangismin todellinen tukipylväs oli maan armeija. Fasistisen ideologian tilalle tuli konservatiivisuus. Falangin jäsenyydestä tuli ehdoton edellytys poliittiselle etenemiselle, mutta sen ideologinen merkitys väheni 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun aikana.
Falangiin perustettiin nuorisojärjestöjä, kuten Flechas ja Pelayos, ja naisjaosto ''Sección.
Yksipuoluejärjestelmän loppu
Muiden poliittisten ryhmien perustaminen sallittiin 12. tammikuuta 1975, jo ennen Francon kuolemaa, ja Francon kuoleman jälkeen niitä alkoi nousta julkisuuteen. Falange Español lopetettiin virallisesti 1. huhtikuuta 1977. Ensimmäisissä vaaleissa 1977 Falangen nimestä taisteli kolme eri ryhmittymää. Nimillä Falange Auténtica ja Falange Española de las Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista toimii edelleen marginaalisia pienpuolueita.
Saniaisperhonen
Saniaisperhonen (Hepialus fusconebulosa) on juuriperhosiin kuuluva perhoslaji. Se on ulkonäöltään varsin vaihteleva ja alkeellisen heimonsa selvästi yleisin edustaja Suomessa.
Koko ja ulkonäkö
Siipien pohjaväri ja vaihtelee yksilöittäin kellanruskeasta punertavanruskean kautta harmaanruskeaan. Myös kuviointi on erittäin vaihtelevaa. Etusiivessä on vaihtelevissa määrin kaksiväristä epäsäännöllistä kuviointia, jossa valkoista aluetta ympäröi siiven pohjaväriä vaaleamman ruskea, terävärajainen vyöhyke. Siiven etureunassa on rivi tummia, diffuuseja täpliä. Takasiivet ovat yksivärisen harmaanruskeat, tyvestä vaaleammat. Naaraat ovat yleensä koiraita vaaleampia ja niiden kuviointi on vähemmän selkeää. Perhosten koko vaihtelee suurella skaalalla naaraiden 35–54 mm siipivälistä koiraiden 35–54 mm siipiväliin.
Levinneisyys ja lentoaika
Levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan Balkanille saakka. Idässä elinalue ulottuu Venäjän poikki Japaniin. Suomessa saniaisperhosta tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat
Saniaisperhonen elää avoimissa lehti- ja sekametsissä, niityillä, metsäaukioilla ja jopa soilla. Naaraat oleskelevat matalalla kasvillisuuden seassa houkutellen koiraita luokseen feromonien avulla. Koiraat lentävät iltahämärässä melko lyhyen ajan etsien naaraita. Yksi naaras voi houkutella luokseen runsaasti koiraita.
Parittelu kestää jopa seitsemän tuntia, minkä ajan koiras riippuu naaraan peräpäästä pää alaspäin. Parittelun jälkeisen viikon aikana naaras munii jopa 500 munaa, jotka se pudottelee maahan lennosta tai kasvilla istuen. Toukat elävät maan alla, mutta saattavat joskus nousta kasvien varsillekin. Toukan kehitys on kaksivuotinen ja toukka talvehtii maanalaisessa onkalossa. Keväällä, täysikasvuisena, se tekee maanpinnalle johtavan, reilun 10 cm:n pituisen käytävän ja koteloituu. Kotelovaihe kestää 3–4 viikkoa ja ennen perhosen kuoriutumista kotelo ryömii käytävää pitkin pinnalle työntyen osittain esille.
Ravintokasvi
Toukka syö monien eri kasvien juuria, mutta ravintotottumuksia ei tunneta hyvin. Merkittäviä ovat ainakin sananjalat (Pteridium), vihvilät (Luzula) ja kaislat (Scirpus).
Boda glasbruk
Boda glasbruk on entinen taajama ja nykyinen pientaajama Emmabodan kunnassa Kalmarin läänissä, noin 15 km Emmabodan keskustaajamasta koilliseen. Pientaajamassa oli vuoden 2010 lopussa 170 asukasta.
Yhteisö rakennettiin 1864 perustetun lasitehtaan ympärille. Tehtaan perustamisen yhteydessä kylä muutti aiemman nimensä Förlångskvarn. Tehdas kuuluu Orrefors Kosta Bodaan ja tuotanto on lopetettu.
Paikkakunnalla on designmyymälä ja majoituspalveluja. Bodasjönin rannalla on uimapaikka.
Assassin’s Creed II
Assassin’s Creed II on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin vuonna 2009 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle julkaisema Assassin’s Creed -sarjan toimintaseikkailupeli. Peli on Ezio-trilogian ensimmäinen osa – päähenkilö Ezio Auditore da Firenzen tarina jatkuu peleissä Assassin’s Creed: Brotherhood ja Assassin’s Creed: Revelations. Peli on ottanut vahvasti vaikutteita oikeista historian tapahtumista ja sijainneista.
Pelin Windows-versio julkaistiin maaliskuussa 2010, ja marraskuussa 2016 peli julkaistiin myös PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle osana graafisesti paranneltua The Ezio Collection -kokoelmaa.
Pelaaminen
Assassin’s Creed II on avoimeen pelimaailmaan perustuva peli, eli pelaaja voi vapaasti tutkia maailmaa tarinatehtävien rinnalla ja pelin läpäisemisen jälkeen. Kehittäjä Patrice Désilets kertoi E3-messuilla peliin kehitettävän lähes 200 tehtävää, sisältäen ainakin 100 sivutehtävää.
Pelissä on runsaasti aseita, joihin lukeutuvat muun muassa hilparit, kirveet ja miekat. Pelaaja voi myös riisua vihollisen aseista ja käyttää niitä vastustajiaan vastaan. Ensimmäisessä pelissä esitelty, salamurhaajille tyypillinen sisääntaitettava terä tekee paluun, ja tällä kertaa niitä voi käyttää kahta kerrallaan. Pelisarjan muiden osien tapaan Assassin’s Creed II:ssa esiintyy suuressa osassa parkour-tyylinen liikkuminen. Pelihahmo liikkuu erittäin nopeasti ja ketterästi, kyeten kiipeämään lähes mihin tahansa.
Uusiin ominaisuuksiin lukeutuvat muun muassa uiminen ja sukeltaminen sekä aktiivinen vuorokausirytmi. Pelissä esiintyvät kaupungit ovat Firenze, San Gimignano, Forlì, Venetsia ja Monteriggioni. Näiden lisäksi pelin loppupuolella esiintyy lyhyesti Vatikaanivaltio.
Juoni
Peli on suoraa jatkoa Assassin’s Creedin tapahtumille. Vuoteen 2012 perustuvassa tarinassa Desmond Miles on edelleen vankina Abstergo-yhtiön tiloissa tutkittuaan kolmannella ristiretkellä eläneen esi-isänsä Altaïr Ibn-La’Ahadin historiaa. Desmond pakenee tutkimustiloista Abstergon entisen työntekijän, Lucy Stillmanin avulla ja saapuu salaiseen piilopaikkaan, jossa hän alkaa Lucyn ystävien, Shaun Hastingsin ja Rebecca Cranen avulla tutkia jälleen historiaansa. Tutkimukset sijoittuvat renessanssin aikaiseen Italiaan, 1400-luvun loppupuolelle. Tutkimusten kohteena on Auditoren aatelissukuun kuuluva Ezio Auditore da Firenze, Desmondin kaukainen esi-isä, joka kuuluu tietämättään salamurhaajien sukuun. Sukujuuret selviävät Eziolle myöhemmin pelin edetessä, kun hänen isänsä ja veljensä hirtetään maanpetoksesta syytettyinä, jolloin hänen setänsä Mario ottaa Ezion huostaansa opettaakseen hänelle salamurhaajien taitoja.
Kuuluisista historiallisista henkilöistä peli sisältää muun muassa Leonardo da Vincin, Rodrigo Borgian ja Lorenzo de’ Medicin.
Vastaanotto
Assassin's Creed II sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Official Xbox Magazine yksinoikeus arvostelussa peli sai pisteet 9/10. Official PlayStation Magazine US antoi pelille täydet pisteet, kun taas Official PlayStation Magazine UK arvosteli pelin pistein 9/10.
Lähteet
Assassin's Creed (série)
Herttoniemen terveysasema
Herttoniemen terveysasema oli Helsingin Herttoniemen kaupunginosan Länsi-Herttoniemen osa-alueella toiminut kaupungin terveysasema.
Vuonna 1973 (ja 1986) valmistuneen osin kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen oli suunnitellut Arkkitehtitoimisto Kirsi ja Erkki Helamaa Ky.
Herttoniemen, Kallion ja Vallilan terveysasemien toiminta loppui helmikuun alussa 2018, kun niiden terveydenhoitopalvelut siirrettiin helmikuun 5. päivänä 2018 toimintansa aloittaneeseen Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskukseen. Herttoniemen terveysasema, viereinen sairaala ja kirjasto puretaan asuntorakentamisen tieltä. Röntgeniä tai muuta kuvaantamista tarvitsevien herttoniemeläisten potilaiden hoitomatka pitenee muutoksen seurauksena merkittävästi, koska Kalasatamaan unohdettiin perustaa kuvantamiskeskus sen jälkeen, kun Herttoniemen terveysaseman vieressä sijainneen sairaalan purkamisesta päätettiin.
Taisteluni
Taisteluni on Adolf Hitlerin kaksiosainen kirja, jonka hän kirjoitti ollessaan Landsbergin vankilassa epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen. Ensimmäinen osa Tilinteko (Eine Abrechnung) julkaistiin vuonna 1925 ja toinen osa Kansallissosialistinen liike (Die nationalsozialistische Bewegung) seuraavana vuonna. Kirjassa Hitler käsittelee muun muassa antisemitismiä ja muita kansallissosialismiin yleisesti liitettyjä asioita sekä omaa elämäänsä. Kirjaa on pidetty yhtenä tärkeänä tienä Hitlerin ajattelun ymmärtämiseen. Se on kansallissosialistisen ideologian perusteos. Suomeksi teoksen on julkaissut WSOY vuonna 1941.
Sisältö
Taisteluni on Hitlerin kirjoittama esitys omasta maailmankatsomuksestaan, ja se valottaa hänen ajatteluaan 1920-luvun puolivälissä. Siinä esittämiään käsityksiä hän ei myöhemmän elämänsä aikana juuri muuttanut. Teoksen ensimmäinen osa on suurelta osin hänen omaelämäkertaansa, joka ulottuu helmikuuhun 1920 asti. Toisessa osassa hän esittelee aatettaan ja sen viimeisissä luvuissa näkyään Saksan tulevasta ulkopolitiikasta. Kirja ei sisällä selkeää lyhyen aikavälin poliittista ohjelmaa, mutta siinä hahmottuu sisäisesti yhtenäinen ideologia.
Kirjassa Hitlerin suurin huoli oli juutalaisuus ja bolševismi, jotka hän kytki yhteen. Ne uhkasivat arjalaista rotua ja oli siksi tuhottava; maailmanhistoria on Hitlerin mukaan sovittamatonta rotujen välistä taistelua. Lisäksi hän tavoitteli Versailles’n ”häpeärauhan” kumoamista ja esitti ajatuksensa ”elintilan” hankkimisesta idästä. Teos esittelee yksityiskohtaiset suunnitelmat uuden yhteiskunnan rakentamiseksi ja maailmanherruuden saavuttamiseksi. Hitler ilmaisi kirjassa kolme ulkopoliittista tavoitetta: ensimmäisenä Versailles’n rauhanehtojen kumoaminen, toisena liittoutuminen Englannin ja Italian kanssa ja sen jälkeen sota Ranskaa ja sen Itä-Euroopan liittolaisia vastaan sekä kolmantena sota Neuvostoliittoa vastaan, elintilan hankkiminen sieltä ja sen ”juutalais-bolševistisen” järjestelmän kaataminen.
Hitlerin mukaan Saksan ensimmäistä maailmansotaa edeltäneiden rajojen palauttaminen oli täysin riittämätön tavoite, sillä vain huomattavasti suuremmat aluelaajennukset turvaisivat Saksan kansan tulevaisuuden ja riippumattomuuden. Menetettyjä Saksan siirtomaita Hitler ei kaivannut takaisin; Saksan laajentuminen Euroopassa Neuvostoliiton alueille oli paljon tarkoituksenmukaisempaa ja siten välttämätöntä. Saksan ja Neuvostoliiton välissä sijainneiden pienempien valtioiden kuten Puolan roolista elintilasuunnitelmassa Hitler ei mainitse mitään, vaikka Saksalla ja Neuvostoliitolla ei tuolloin ollut edes yhteistä rajaa.
Hitlerin mielestä juutalaiset olivat syyllisiä Saksan tappioon ensimmäisessä maailmansodassa: hän uskoi juutalaisten romahduttaneen kotirintaman samaan aikaan, kun varsinaisella rintamalla ei ollut hätää. Eräässä Taisteluni-kirjan kuuluisassa kohdassa Hitler väittää, että jos ”12 000 – 15 000 tuommoista heprealaista kansanturmelijaa” olisi sodan aikana saatettu myrkkykaasulle alttiiksi, miljoonien saksalaisten uhraaminen rintamalla ei olisi mennyt hukkaan tai olisi voitu välttää. Teoksessa juutalaisia kutsutaan muun muassa ”loisiksi”, ”basilleiksi”, ”vampyyreiksi” ja ”ihmiskunnan ikuiseksi mätäbakteeriksi”. Yhtenä todisteena juutalaisten kataluudesta Hitler mainitsee Siionin viisaiden pöytäkirjat, joita hän pitää aitoina.
Taisteluni-kirjassa Hitler esitti ensi kertaa itsensä nerokkaana ja messiaanisena Saksan kansan tulevana johtajana, joka yksin kykenisi toteuttamaan kirjassa esitellyt tavoitteet. Teoksen omaelämäkerralliset tiedot sisältävät useita epätarkkuuksia ja vääristelyitä. Korostaakseen kuuluneensa Saksan työväenpuolueen (kansallissosialistisen työväenpuolueen edeltäjän) ensimmäisiin jäseniin Hitler esimerkiksi väittää alkuperäisen jäsenkirjansa numeroksi 7, vaikka todellisuudessa se oli 555.
Kaikkiaan 782-sivuista teosta on pidetty melko sekavana ja raskaslukuisena, ja monet uskollisetkin kansallissosialistit joutuivat jättämään sen lukemisen kesken. Hitler halusi kirjassaan ilmaista mielipiteensä hyvin monenlaisista aiheista: muun muassa historiasta, kulttuurista, sarjakuvista ja kupasta. Keskeiset teoksessa esitetyt poliittiset näkemykset oli muotoiltu kansallissosialistisen puolueen ydinpiirissä jo vuosia aiemmin. Juutalaisista Hitler oli esittänyt samanlaisia ajatuksia jo vuosina 1919–1920, ja hänen näkemyksensä juutalaisuuden ja bolševismin (tai marxismin) välisestä yhteydestä sekä hänen visionsa kansainvälisen politiikan liittolaisuuksista ja elintilan valtaamisesta olivat hahmottuneet 1920-luvun alkupuoliskon aikana.
Kirjoittaminen
thumb|pysty=1.15|Adolf Hitler (vas.), [[Emil Maurice, Hermann Kriebel, Rudolf Hess ja Friedrich Weber viihtyisissä oloissa Landsbergin vankilassa vuonna 1924.]] Hitler kärsi tuomiotaan epäonnistuneesta vallankaappausyrityksestä marraskuusta 1923 joulukuuhun 1924 Landsbergin vankilassa. Hän totesi myöhemmin, että ilman vankeutta Taisteluni olisi jäänyt kirjoittamatta. Hitler halusi alkujaan kirjoittaa kirjan ”selvittääkseen tilit” häntä vastaan vuonna 1923 toimineiden ”petturien” kanssa, mutta tämä ajatus väistyi teoksen lopullisen sisällön tieltä.
Teoksen syntytavasta on useita erilaisia kuvauksia. Yleisen käsityksen mukaan Hitler ei varsinaisesti kirjoittanut sitä itse vaan saneli sen vankisellissään yksityissihteerinään toimineelle Rudolf Hessille, joka puhtaaksikirjoitti sen. Jo ennen Hessiä Hitlerin on väitetty sanelleen sen autonkuljettajalleen Emil Mauricelle. Oluttupavallankaappaukseen osallistuneet Maurice ja Hess olivat molemmat vankeina Landsbergissa. Historiantutkija Ian Kershaw on päätynyt siihen, että todellisuudessa Hitler kirjoitti sittenkin ensimmäisen osan luonnoksen itse kirjoituskoneella ja saneli vain osan kirjan toisesta osasta.
Hitler aloitti teoksen kirjoittamisen huhti–toukokuussa 1924 oikeudenkäyntinsä aikana syntyneiden ajatusten pohjalta. Ensimmäinen osa syntyi Landsbergissa, toisen osan hän saneli vasta vapautumisensa jälkeen sihteerilleen sekä puolueen kustannusjohtajalle Max Amannille kesällä 1925 vuokratussa Haus Wachenfeldin huvilassa Berchtesgadenissa.
Hess toimitti teoksen julkaisukuntoon yhdessä kolmen muun neuvonantajan kanssa. Käsikirjoituksen lukivat ainakin Völkischer Beobachter -lehden kulttuurikriitikko Josef Stolzing-Czerny ja vähintään osittain myös Hessin tuleva puoliso Ilse Pröhl, jotka tekivät siihen myös toimituksellisia muutoksia. Kaikkiaan siihen tehtiin lukemattomia tyylillisiä korjauksia, mutta se jäi silti sekavaksi. Ilse Hessin kertoman mukaan käsikirjoitukseen olisivat kuitenkin tehneet korjauksia vain hän ja hänen miehensä, ja ne kaikki hyväksytettiin Hitlerillä itsellään. Ilmeisesti kustannustoimittajat tekivät vielä paljon pieniä tyylillisiä korjauksia 1920–1930-lukujen aikana Saksassa ilmestyneisiin myöhempiin painoksiin.
Kirjan julkaisi natsipuolueen oma kustantamo Franz Eher Nachfolger, ja alkuperäinen painos oli 10 000 kappaletta. Hitler halusi alun perin kirjan otsikoksi ”Neljä ja puoli vuotta taistelua valheita, tyhmyyttä ja pelkuruutta vastaan” (Viereinhalb Jahre Kampf gegen Lüge, Dummheit und Feigheit), mutta Amann päätti ehdottaa myyvempää nimeä Taisteluni. Ensimmäinen osa ilmestyi 18. heinäkuuta 1925 ja toinen 11. joulukuuta 1926. Ensimmäisen osan ensimmäisessä painoksessa tosin ilmoitettiin virheellisesti ilmestymisvuodeksi 1926 ja toisen osan ensimmäisessä painoksessa vastaavasti vuosi 1927.
Hans Frankin mukaan Hitler olisi vuonna 1938 tunnustanut hänelle pitävänsä itsekin teostaan huonosti kirjoitettuna ja lähinnä ”kokoelmana pääkirjoituksia Völkischer Beobachteriin”. Frankin mukaan Hitler oli kuitenkin samalla myös todennut, ettei muuttaisi kirjan sisällöstä mitään muuta paitsi kuppaa koskevan luvun, koska sen tiedot eivät pitäneet paikkaansa.
Julkaisuhistoria ennen toista maailmansotaa
Taisteluni ei aluksi ollut mikään suuri menestys: vuoden 1925 aikana sitä myytiin 9 473 kappaletta, ja sen jälkeen myyntiluvut laskivat vuosi vuodelta. Kansallissosialistien kannatuksen lisääntyessä myynti alkoi voimakkaasti kasvaa 1930-luvun alussa, mihin vaikutti myös halvan, yhteensidotun kansanpainoksen julkaisu vuonna 1929. Kansanpainos maksoi yhteensä vain kahdeksan Saksan markkaa, kun sitä ennen pelkän ensimmäisen osan hinta oli ollut 12 markkaa. Hitlerin valtaannousun jälkeen myynti räjähti – vuonna 1932 myytiin yli 90 000 kappaletta, vuonna 1933 jo puolitoista miljoonaa. Vain Raamattu pääsi sen jälkeen samoihin lukuihin.
Teoksen kokonaismyynti ylti yksin Saksassa vuoteen 1945 mennessä noin 10 miljoonaan kappaleeseen, ja se muodostui Hitlerille tärkeäksi tulonlähteeksi. Amann arvioi myöhemmin, että teos tuotti vuosina 1925–1945 Hitlerin tilille noin kahdeksan miljoonaa markkaa. Kirjaa hankittiin muun muassa vihkipareille samaan tapaan kuin siihen asti vihkiraamattuja. Vuodesta 1936 natsihallinto lahjoitti yhden kappaleen jokaiselle naimisiin menneelle parille. Sitä annettiin myös koululaisille päättäjäislahjana, ja sen siteeraaminen oli pakollista tietyissä kouluaineissa. Teosta käytettiin myös oppikirjana rotuopin, perinnöllisyystieteen ja väestöpolitiikan opetuksessa. Vuoteen 1939 asti julkaistut painokset ladottiin fraktuuralla, mutta tuolloin julkaistiin myös antiikvaversio saksaa puhuvia ulkomaalaisia varten.
pienois|pysty|Teoksen ranskankielinen käännös vuodelta 1934. Kirjaa julkaistiin 1930-luvulla useissa Euroopan maissa ja vuoteen 1945 mennessä se käännettiin 16 kielelle. Englanninkielinen versio My Struggle ilmestyi Britanniassa lokakuussa 1933, ja sen 20 000 kappaleen painos myytiin loppuun lokakuuhun 1936 mennessä. Yhdysvalloissa julkaistiin kaksi päivää aiemmin luvaton lyhennetty englanninnos nimellä My Battle. Ranskaksi, ruotsiksi ja tanskaksi kirja käännettiin vuonna 1934. Vuonna 1936 Saksassa ilmestyi myös pistekirjoituksella tehty versio sokeille.
Natsi-Saksassa salattiin kaikki puolueen historiaa koskevat asiakirjat, jotka olivat ristiriidassa Hitlerin kirjassaan esittämien valheellisten elämäkertatietojen kanssa. Varhaisimmat saksalaiset Hitler-elämäkerrat toistivat uskollisesti teoksen sisältöä, ja monet siinä esitetyistä perättömistä tiedoista päätyivät myös myöhempiin kriittisiksi tarkoitettuihin elämäkertoihin.
Suomessa
Suomen Kansan Järjestö tarjosi jo vuonna 1934 Otavalle ilmaista suomennosta, mutta kustannusyhtiö torjui tarjouksen. Tiedossa ei ole, ottiko Suomen Kansan Järjestö yhteyttä muihin suomalaisiin kustantajiin. Teos ei juuri herättänyt Suomessa kiinnostusta 1930-luvun puolivälissä, koska valtaosalle suomalaisista Hitler oli silloin vielä tuntematon poliittinen pyrkyri, jonka ei uskottu pysyvän vallassa kovinkaan kauan. Tilanne oli kuitenkin ratkaisevasti muuttunut WSOY:n saadessa teoksen julkaisuoikeudet vuonna 1940, jolloin Saksasta oli tullut suurvalta ja Hitleristä kansainvälisen politiikan avainhenkilö.
WSOY:n kustantama Taisteluni ilmestyi aluksi vuonna 1941 kahtena erillisenä niteenä, joista otettiin useita painoksia vuosina 1941–1942, ja vuonna 1942 yhdistettynä laitoksena nimellä Taisteluni I–II. Lupa julkaisuun saatiin vasta, kun saksalaiselle osapuolelle oli toimitettu suomentajaksi valitun Lauri Hirvensalon usean sukupolven päähän ulottunut sukupuu, jolla varmistettiin hänen arjalainen sukutaustansa. Lisäksi saksalainen kustantaja vaati käännöksen tarkastettavakseen ennen sen julkaisua ja antoi siitä – puututtuaan eräisiin yksittäisiin sanavalintoihin – erittäin myönteisen lausunnon. Samana vuonna (1941) Otava sai samoin ehdoin julkaisuoikeudet kansallissosialismin pääideologin Alfred Rosenbergin puhe- ja kirjoituskokoelmaan Uutta Eurooppaa kohti, jonka suomensi taidehistorioitsija Aune Lindström. Kansallissosialistien hovikustantamon Franz-Eher-Verlagin vaatimus suomalaisen julkaisijan ”rotupuhtaudesta” kuitattiin olankohautuksella ”outona saksalaisena päähänpinttymänä”, koska holokaustista ei vielä silloin tiedetty Suomessa.