cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suvi Hartlin
Ura
Vuosina 2010–2011 Hartlin oli juontajana televisiokanava The Voicen ja samannimisen radiokanavan aamuohjelmassa Heräämö. Ennen The Voicea hän oli juontanut televisiossa kanavilla Subtv ja MTV3, muun muassa ohjelmaa Viihdelounas. Hän on juontanut televisiossa myös Veikkauksen Naapurit-pelin arvontalähetyksiä vuodesta 2014 vuoden 2016 loppuun asti. Radio- ja televisiojuontamisen lisäksi Hartlin on tehnyt juontoesiintymisiä yritystapahtumissa ja muotinäytöksissä.
Hartlin toimi syyskuusta 2016 alkaen Radio Aallon juontajana. Hän juonsi arkisin kanavan keskipäivän lähetystä. Ennen siirtymistään Radio Aallon juontajaksi hän työskenteli vuosien 2012 ja 2016 välillä radiokanavilla Metro Helsinki (aiemmin Metro FM) ja Groove FM.
Yksityiselämä
Hartlin oli avoliitossa niin ikään radiojuontajana työskennelleen Jussi Mäntysaaren kanssa. Hartlinilla on tytär aiemmasta liitostaan. Hartlin ilmoitti eronneensa Mäntysaaresta heinäkuusssa 2023.
Arnaud Clément
Arnaud Clément (s. 17. joulukuuta 1977 Aix-en-Provence, Ranska) on ranskalainen tennispelaaja. Clémentin korkein sijoitus ATP-listalla on ollut 10 (2.4.2001). Clément on 173 cm pitkä ja painaa 73 kg. Clément aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996. Hän asuu tällä hetkellä Genevessa, Sveitsissä. Clément on oikeakätinen pelaaja.
Clément on voittanut urallaan neljä kaksinpelin ATP-turnausta ja kaksitoista nelinpeliturnausta, joista yksi on Grand Slam-titteli Wimbledonissa 2007. Clément on pelannut voiton lisäksi Australian avointen kaksinpelin finaalissa 2001 ja Australian avointen nelinpelin finaalissa 2008.
Harald V
Harald V (s. 21. helmikuuta 1937) on ollut Norjan kuningas 17. tammikuuta 1991 lähtien. Kuninkaallisessa asemassaan Harald V on Norjan asevoimien ylipäällikkö. Hänellä on myös Norjan maavoimien ja ilmavoimien kenraalin sekä merivoimien amiraalin arvo.
Varhainen elämä
Harald on Olavi V:n ja Ruotsin prinsessa Märtha Sofia Lovisan poika. Harald syntyi kruununprinssi Olavin kuninkaallisessa asumuksessa Skaugumissa, Askerissa lähellä Osloa. Hän on ensimmäinen Norjassa syntynyt prinssi sitten Olavi IV:n vuonna 1370. Harald V on Britannian kuningatar Viktorian jälkeläinen ja kuningatar Elisabet II:n pikkuserkku, molempien isoisoisä on Edvard VII, kuningatar Viktorian vanhin poika.
Kuninkaallinen perhe pakeni Saksan hyökkäystä vuonna 1940. Harald, hänen äitinsä ja siskonsa asuivat Washingtonissa toisen maailmansodan aikana. Kuningas Haakon ja kruununprinssi Olavi olivat Lontoossa pakolaishallituksen johdossa. Harald palasi Norjaan sodan päätyttyä 1945.
Kuninkaana
Isänsä kuoltua tammikuussa 1991 Harald nousi Norjan uudeksi kuninkaaksi. Maan perustuslaki ei vaadi kruunajaisten pitämistä, minkä sijaan Harald antoi hallitsijanvakuutuksen suurkäräjille 21. tammikuuta. Hänet, ja uusi kuningatar Sonia, siunattiin kuningaspariksi Nidarosin tuomiokirkossa 23. kesäkuuta.
Vuonna 2003 kuninkaan ilmoitettiin sairastavan virtsarakon syöpää, joka leikattiin. Toipumisen ajan kruununprinssi Haakon toimi valtionhoitajana. Myöhemmin Haakon sijaisti kuningasta tämän toipuessa sydänleikkauksesta.
Vuonna 2012 Norjan perustuslakia muutettiin siten, että kuningas ei ole enää Norjan evankelis-luterilaisen kirkon nimellinen johtaja, jonka tehtävä on mm. suojella kirkkoa. Kuninkaan tulee kuitenkin edelleen kuulua kyseiseen kirkkoon. Samana vuonna evankelis-luterilainen kirkko menetti myös asemansa kuningaskunnan virallisena kirkkona.
Perhe
Harald nai 29. elokuuta 1968 aatelittoman Sonja Haraldsenin (s. 1937). Avioliitto herätti paljon vastustusta. He olivat seurustelleet yhdeksän vuotta salassa Sonjan aatelittomuuden vuoksi. Lopulta kruununprinssi Harald uhkasi hylätä oikeutensa kruunuun, jollei pari saisi mennä naimisiin. Heillä on kaksi lasta, prinsessa Märtha Louise (s. 1971) ja kruununprinssi Haakon Magnus (s. 1973).
Kunnianosoituksia
Kuninkaana Harald toimii norjalaisten ritarikuntien suurmestarina. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat ulkomaalaiset kunniamerkit:
Liettuan herttuakunta
Liettuan herttuakunta oli pääosin liettualaisista koostunut herttuakunta 1100-luvulta vuoteen 1413. Suurimman osan historiastaan se oli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa.
Historia
Liettuan laajentuessa 1100-1200-luvuilla herttukunnasta tuli Liettuan suuriruhtinaskunnan ja myöhemmin Liettuan kuningaskunnan (1251-1263) hallinnollinen yksikkö. Kernavė-nimisen kylän arvellaan olleen herttuakunnan pääkaupunki.
Herttuakunnan seuraaja oli Vilnan voivodikunta.
Morangin piirikunta
Morangin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Itäisen kehitysalueen Kosin vyöhykkeen eteläosassa.
Piirin nimi Morang on peräisin limbukuningas Mawrong Mung Hangilta, joka perusti Morangin kuningaskunnan 600-luvun alussa jaa. Kuningaskunta oli olemassa nimellään vuoteen 1774 saakka, jolloin Gorkhassa asunut kuningas liitti tämän Kosijoelta Mechijoelle ulottuneen alankoalueen (Terai) valtakuntaansa. Nimi Morang otettiin uudelleen käyttöön Nepalin kuningaskunnassa, kun valtakunta jaettiin piirikuntiin.
Nykyään Morangin piirikunnan naapurina on etelässä Intian Biharin osavaltio. Piirikunta rajautuu lännessä Sunsarin, pohjoisessa Dhankutan, sekä idässä Ilamin ja Jhapan piirikuntaan.
Morangin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 965 370 henkeä (843 220 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 855 neliökilometriä ja väestötiheys 520 as./km2 (2011). Hallinnollinen keskus on Biratnagar (204 949 as., 2011), joka sijaitsee linnuntietä noin 240 kilometriä Kathmandusta kaakkoon. Vuonna 2014 piirikuntaan perustettuja kaupunkeja ovat Koshi Haraichha, Letang-Bhogateni, Pathari Sanischare, Rangeli, Sundar Dulari ja Urlabari (35 166 as., 2011),   joista ainakin osa muodostettiin yhdistämällä kahden tai useamman kyläkomitean alueet ja väestö.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin Itäiseen alankoon (Terai) kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 80,9 % sisällytetään alavampaan trooppiseen, 11,5 % ylempään trooppiseen, 7,4 % subtrooppiseen ja 0,2 % lauhkeaan kasvillisuus/ilmastovyöhykkeeseen. Pääosaa maapinta-alasta käytetään riisin ja juutin viljelyyn. <gallery widths=170px heights=125px>
Lanaria lanata
Lanaria lanata on Asparagales-lahkoon kuuluva yksisirkkaiskasvi, joka on heimonsa (Lanariaceae) ainoa laji. Se kasvaa Etelä-Afrikan Kapmaassa.
Tuntomerkit
Lajin tuntomerkkeihin kuuluu erityisesti sen lyhythaarainen kukinto, joka on kauttaaltaan puumaisesti haarovien karvojen peittämä. Kukat ovat säteittäissymmetrisiä, ja niiden kehälehdet ovat kasvaneet yhteen puolitiehen asti.
IOMMU
IOMMU (input–output memory management unit, myös nimellä SMMU, System Memory Management Unit ) on tietokoneen ominaisuus, joka lisää muistinhallintayksikön (MMU) kaltaisen toiminnan oheislaitteiden kanssa käytettäväksi. IOMMU lisää osoitteiden muunnoksen ja muistisuojauksen DMA:ta käyttäville oheislaitteille sekä auttaa suodattamaan ja uudelleenohjaamaan keskeytyksiä oheislaitteilta. IOMMU:n luoma virtualisoitu osoiteavaruus ohjaa oheislaitteet omiin alueisiinsa tietokoneen muistissa. Virtualisoidussa ympäristössä IOMMU estää kahta virtuaalikonetta häiritsemästä toisiaan ja mahdollistaa pääsyn laitteistoon käyttäjäavaruudesta tai vierasvirtuaalikoneesta. IOMMU:lla voidaan korvata GART-mekanismi ja sen avulla 32-bittiset oheislaitteet voivat käyttää koneen muistia 64-bittisessä ympäristössä.
John Wilmot
'''John Wilmot, Rochesterin 2. jaarli''' (10. huhtikuuta 1647 Ditchley, Oxfordshire – 26. heinäkuuta 1680 Woodstock Park) oli englantilainen runoilija ja hovimies, tunnettu holtittomista elämäntavoistaan ja riettaista runoistaan.
Oxfordissa opiskeltuaan Wilmot matkusti Ranskaan ja Italiaan. Hän palasi kotimaahan 1664 ja sai hyvän vastaanoton Kaarle II:n hovissa. Hollantia vastaan käydyn sodan aikana hän osallistui 1665 Bergenissä retkeen hollantilaisia aluksia vastaan ja osoitti 1666 rohkeutta meritaistelussa hollantilaisia vastaan Englannin kanaalissa. Hänen maineensa perustuu kuitenkin ennen kaikkea siihen, että hänen elämäntyylinsä oli jopa Kaarle II:n hoviin nähden holtitonta, äärimmäisen huikentelevaista, mutta myös hänen runoihinsa.
Wilmot joutui usein kuninkaan epäsuosioon, mutta sai aina palata armoihin, vaikka oli tätä kohtaan sarkasmeissaan säälimätön. Häneltä on peräisin esimerkiksi tunnettu Kaarlea koskeva arvio, että tämä "ei koskaan sanonut mitään tyhmää eikä koskaan tehnyt mitään viisasta".
Huonojen elämäntapojensa vuoksi Wilmot oli fyysisesti surkeassa kunnossa, kun hän vetäytyi viimeisiksi elinvuosikseen maaseudulle. Vähän ennen kuolemaansa piispa Burnetin kanssa käymissään hengellisissä keskusteluissa hän osoitti katuvansa hukkaan mennyttä elämäänsä. Burnet on kuvannut tätä kääntymystä suositussa kirjasessaan Some passages of the life and death of John, earl of Rochester (1680).
Wilmotin runoissa on nokkeluutta ja eleganssia mutta niistä puuttuu todellista tunnetta. Taitavimpia ovat hänen satiirinsa, jotka on julkaistu myöhemmin uudestaan teoksessa Bibliotheca curiosa. I (1885), ja niistä "Satire against mankind" nousee kunniapaikalle. Monet hänen runonsa ovat niin rivoja, että niitä on julkaistu vain erikoispainoksissa. Hänen teostensa täydelliset editiot ovat Poetical works of the earl of Rochester (1731–1732). Perheen sisäisessä kirjeenvaihdossa Familiar letters (1686) hän näyttäytyy puolisona ja isänä paremmassa valossa kuin mitä voisi odottaa aikalaisten muistelmien kertomusten perusteella.
Mauno Isola
Mauno Isola kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1910 ja aloitti sen jälkeen opinnot Helsingin yliopiston maatalous- ja metsätieteellisessä tiedekunnassa tähtäimessään agronomin tutkinto. Lupaavasti alkaneet opinnot keskeytyivät Maunon isän yllättävään kuolemaan vuonna 1914, jolloin pojan oli palattava kotiin ja otettava kotitilan johtaminen käsiinsä.
Mauno Isola omisti Isolan kartanon Riihimäen Arolammin kylässä. Hän harrasti runojen kirjoittamista ja musiikkia ja oli opiskeluaikanaan jäsenenä Ylioppilaskunnan Laulajissa, jossa hän lauloi toista tenoria, ja vuodesta 1926 helsinkiläisessä Laulu-Miehet -mieskuorossa. Vuonna 1933 Isola näytti kirjoittamiaan jouluaiheisia runoja kuoron uudelle johtajalle maisteri Martti Turuselle. Yksi runoista oli nimeltään Me käymme joulun viettohon ja tämän runon Turunen sävelsi vuonna 1934.
Laulu Me käymme joulun viettohon kertoo vertauskuvallisesti siitä, kuinka joulun sanoma, Jeesus-lapsen syntymä, jää huomaamatta joulun kaupallisuuden keskellä; "laps' hankeen hukkuu, unhoittuu". On mielenkiintoinen sattuma, että tasan 20 vuotta laulun säveltämisen jälkeen, joulun alla 1954, pilapiirtäjä Kari Suomalainen julkaisi Helsingin Sanomissa puhuttelevan piirroksen Joulukatu. Siinä Aleksanterinkadun varrella porttikäytävässä seisova Jeesus on vain kuokkavieraana omissa syntymäpäiväkesteissään.
Isolan muista runoista on lisäksi rehtori Matti Nikunen säveltänyt viisi rakkausrunoa Arolampi-yksinlaulusarjaksi vuonna 1999.
Mauno Isola oli vuodesta 1916 naimisissa Toini Pätiälän kanssa. He olivat tutustuneet Rautajärven kartanossa Luopioisissa Isolan suorittaessa siellä opintoihinsa kuuluvaa harjoittelua. Heidän tyttäriänsä olivat kuvaamataidon opettaja, näytelmäkirjailija Irma Airisto ja tekstiilisuunnittelija, taiteilija Maija Isola.
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1914
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Kristianian Frogner Stadionilla 14.-15. helmikuuta 1914. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuden voitti Norjan Oscar Mathisen. Loppupisteissä on huomioitu vain niiden sijoitukset, jotka luistelivat loppuun kaikki neljä matkaa. Kaikkiaan kilpailun aloitti 21 luistelijaa.
Miesten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Charlotte Mew
Charlotte Mew (15. marraskuuta 1869 – 24. maaliskuuta 1928) oli englantilainen runoilija, jonka tuotanto sijoittuu viktoriaanisen ajan ja modernismin väliseen murroskauteen. Monet hänen runoistaan käsittelevät uskontoa, luontoa ja naisen asemaa. Mew’n ensimmäinen runokokoelma The Farmer’s Bride ilmestyi vuonna 1916. Thomas Hardy piti Mew’ta aikakautensa parhaana naisrunoilijana. Virginia Woolfin mukaan Mew oli ”erittäin hyvä ja kiinnostava ja erilainen kuin kaikki muut”. Sisarensa kuoleman jälkeen Mew sairastui masennukseen ja teki itsemurhan.
Hilkka
Hilkka voi tarkoittaa seuraavia:
Kickstart My Heart
Kickstart My Heart on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen kappale. Kappale on julkaistu vuoden 1989 albumilla Dr. Feelgood (albumi). Kappale kertoo basisti Nikki Sixxn huumeiden yliannostuksesta, jolloin hänet elvytettiin kahdella sydämeen annetulla adrenaliinipiikillä. Kappale sijoittui Billboardin Hot 100 listalla sijalle 18.
N’Djamena
thumb|Tšadin pääkaupunki N’Djamena kansainväliseltä avaruusasemalta kuvattuna (2010). N’Djamena on Tšadin suurin kaupunki ja pääkaupunki. Sen arvioitu asukasluku on noin 1,5 miljoonaa.
Historia
Kaupungin perustivat vuonna 1900 ranskalaiset siirtomaajoukot. Kaupungin nimi oli vuoteen 1973 saakka Fort-Lamy. Nimi tuli ranskalaisen upseerin, Amédee-Francois Lamyn mukaan, joka kaatui Koussérin taistelussa muutamaa päivää aikaisemmin.
Vuonna 1937 toimitettiin väestönlaskenta ja väkiluvuksi saatiin 9 976 henkilöä. Toisen maailmansodan aikana 21. tammikuuta vuonna 1942 yksinäinen saksalainen He 111 -lentokone pommitti kaupungin lentokenttää. Lentokone oli osa Sonderkommando Bleichia ja sen onnistui tuhota kymmenen lentokonetta ja kentän öljyvarastot.
Osa kaupungista tuhoutui Tšadin sisällissodan aikana vuosina 1979–1981. Kaupungin asukkaat pakenivat sotaa naapurimaahan Kameruniin ja palailivat vähitellen, vielä vuonna 1984 olivat koulut suljettuina.
Helmikuussa 2008 Sudanin tukemat kapinalliset ilmoittivat ottaneensa kaupungin haltuunsa ja pyrkivänsä kaatamaan presidentti Idriss Debyn hallituksen. Kaappausyritys ei onnistunut.
Vuonna 2009 N´Djamena oli maailman islamilaisen kulttuurin pääkaupunki.
Talous
N’Djamena on Tšadin talouselämän keskus. Siellä järjestetään suuria karja-, suola-, taateli- ja viljamarkkinoita. Paikallinen teollisuus jalostaa lihaa, kalaa ja puuvillaa. Tšadin talous on virkistynyt 2000-luvulla tehtyjen öljylöytöjen ansiosta. Se näkyy pääkaupungissa käynnistetyissä modernisaatiohankkeissa.
Kaupungissa on suuri pula korkeasti koulutetusta työvoimasta. Tšadin öljy- ja maakaasuteollisuus etsivät korkeastikoulutettuja toimihenkilöitä ulkomailta. Tarjolla olisi myös paljon vapaaehtoistyötä eri auttamisorganisaatioissa.
Vaikka Tšad on yksi maailman köyhimmistä maista, on sen pääkaupungista tullut asukkailleen kallis paikka elää. Maan nouseva energiateollisuus on houkutellut maahan ulkomaalaisia, joille rakennetut nykyaikaiset talot ovat tasoltaan kaukana paikallisten huterista peltikattoisista taloista. Vuokraa ulkomaalaiset saattavat joutua maksamaan kaksiosta lähes 2000 dollaria.
Kehitys on johtanut siihen, että monet tšadilaiset ovat joutuneet muuttamaan kaupungista sen reunoille, missä ei ole katuverkostoa, sähköä eikä juoksevaa vettä. Myös elintarvikkeiden hinnat ovat nousseet, mikä johtuu paljolti siitä, että niitä joudutaan kuljettamaan kaupunkiin lentokoneella pitkien matkojen takaa.
Tšadin hallitus on alkanut on käynnistänyt vuonna 2002 köyhyyden vähentämisen ohjelman N’Djamenasta ja muista kaupungeista. Projekti panostaa kaupunkisuunnitteluun, siihen liittyy myös luottolaitoksen perustaminen asuntorakentamiseen rahoitukseen.Tämän on tarkoitus auttaa erityisesti vähävaraisia. Ohjelma on tuottanut jo tuloksia: Madjorion slummiin on rakennettu 100 kunnollista asuintaloa ja 23 000 kaupunkilaista on saanut juoksevan veden.
Maantiede, luonto ja ilmasto.
N’Djamena sijaitsee Tšadin länsirajalla Charijoen varrella Logonejoen yhtymäkohdassa. Chari virtaa noin 70 kilometrin etäisyydellä luoteessa sijaitsevaan Tšadjärveen.
Kaupungin ilmasto on kuuma ja kuiva. Sadekausi on lyhyt, kesäkuusta syyskuuhun ja eniten sadetta saadaan elokuussa. Ilmastonsa puolesta se on kuumimpia pääkaupunkeja. Elokuun keskilämpötila on yli 32 celsiusastetta.
Liikenneyhteydet
thumb|N’Djamenalainen pikkubussi. Kaupungin lähellä on N’Djamenan kansainvälinen lentoasema (IATA: NDJ). Tämä Tšadin tärkein lentoasema on siviili- ja sotilaskäytössä. Silta yhdistää N’Djamenan kamerunilaiseen Koussérin kaupunkiin. Kaupunkiin ei ole rautatieyhteyttä, mutta rautatien rakentamisesta myös N´Djamenaan on keskusteltu osana AfricaRail-projektia. Historiallisesti tärkein liikenneyhteys kaupunkiin oli laivaliikenne Chari- ja Logone-jokia pitkin.
Kulttuuri
Kaupungissa on muun muassa Tšadin kansallismuseo, Tšadin kansalliskirjasto, useita moskeijoita ja roomalaiskatolinen katedraali. Kaupungin asukkaat tunnustavat useita uskontoja, joskin islam on väestön valtaosan uskonto.
Tšadin itsenäistymisen yhteydessä vuonna 1960 maahan säädettiin pakollinen yhdeksän vuotta kestävä oppivelvollisuus. Kaikesta huolimatta vain noin 40% lapsista käy koulua. Kaupungissa toimii ranskankielinen N’Djamenan yliopisto joka on perustettu vuonna 1971 ja arabiankielinen Kuningas Faisalin yliopisto - Tšad joka perustettiin vuonna 1991.
Väkiluvun kehitys
Kaupungin väestönkasvu 1930-luvun lopulta 2000-luvulle. (RGPH 2007)
Etsikkokäräjät
Etsikkokäräjät olivat Ruotsissa (ja sen mukana Suomessa) kuninkaan tai kuninkaan valtuuttamien henkilöiden pitämiä käräjiä. Kuninkaan tuomiovallasta kerrotaan jo Ruotsin maakuntalaeissa, mutta tarkemmat määräykset kuninkaan käräjistä annettiin maanlaeissa, joissa niitä nimitetään kuninkaan etsikko- ja oikaisukäräjiksi. Etsikkokäräjillä oli tavallisesti 12-miehinen lautakunta, johon kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Kun Birger-jaarli sääti rauhanlain, kuninkaan tuomiovalta sai entistä laajemman merkityksen. Maunu Eerikinpojan maanlaissa määrättiin niitä pidettäviksi kihlakunnissa, ja näissä lautakuntaan kuului kuusi rälssimiestä ja kuusi talonpoikaa. Nämä jäsenet nimitti tuomari. Eerik Pommerilainen muutti etsikkokäräjäsäädöksiä: Hän määräsi jokaiseen maakuntaan vakinaisen tuomioistuimen ja kumosi mahdollisuuden vedota kuninkaaseen. Tuomareina olivat piispa, laamanni, kaksi kanunkia sekä kuusi kuninkaan valitsemaa ritaria ja asemiestä. Etsikkokäräjiä pidettiin erityisesti 1500-luvulla. Ne lakkasivat, kun hovioikeuksia alettiin perustaa vuonna 1614.
Tomi Wilenius
Tomi Wilenius (s. 15. tammikuuta 1993 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberliga-joukkue Herner EV:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Wilenius osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Wilenius on Tampereen Ilveksen kasvatti. Kaudella 2008–2009 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 8+14=22. Samalla kaudella Wilenius oli tehoilla 14+9=23 B-nuorten SM-sarjassa Ilveksen paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin myös kaudella 2009–2010 tehoilla 17+25=42, joilla Wilenius sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä toiseksi HPK:n Robert Leinon jälkeen. Hän vahvisti myös Ilveksen A-nuoria keväällä 2010, jolloin Wilenius voitti SM-pronssia, kuten myös keväällä 2011.
Toukokuussa 2011 Wilenius solmi kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Hän pelasi kauden 2011–2012 kuitenkin suurimmaksi osaksi seuran A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Wilenius oli tehoilla 18+17=35. Hän teki liigadebyyttinsä 5. tammikuuta 2012 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Wilenius merkittiin heti Ilveksen ykkösketjuun Masi Marjamäen ja Michael Keräsen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.21 minuuttia. Wileniuksen liigauran avausmaali syntyi hänen kuudennessa ottelussaan 19. tammikuuta 2012 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan.
Kauden 2012–2013 Wilenius aloitti lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän jäi joukkueessa kuitenkin vähälle peliajalle. Syyskuussa 2012 Ilves purki yhteistyösopimuksensa LeKin kanssa ja ilmoitti virallisesti syyksi omien pelaajiensa peluuttamisen vähyyden. Wilenius pelasi loppukautensa suurimmaksi osaksi Ilveksen A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä hän oli 16 osumallaan Eero Savilahden kanssa. SM-liigassa Wilenius pelasi kauden aikana seitsemän runkosarjaottelua. Kesäkuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Wilenius ehti pelata kaudella 2013–2014 vain yhden ottelun lainalla LeKissä, sillä hän oli siirtymässä jo syyskuussa 2013 Venäjän nuorten sarjassa, MHL:ssä pelanneen itävaltalaisen EC Salzburgin kakkosjoukkueeseen. Wileniuksen siirto ei kuitenkaan toteutunut sopimussotkujen vuoksi ja hän jatkoi Ilveksen sopimuspelaajana. Wilenius pelasi kuusi SM-liigaottelua ja kolme Mestis-ottelua LeKissä, mutta suurin osa hänen kaudestaan eteni kuitenkin Ilveksen A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä Wilenius oli tehtyään 29 runkosarjaottelussa tehot 22+31=53. Hänen piste per peli -keskiarvonsa (1.83) oli koko A-nuorten SM-liigan paras. Wilenius sijoittui sarjan pistepörssissä kahdeksanneksi. Tammikuun 2014 lopulla hän siirtyi loppukaudeksi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Inter-National-Leaguessa pelaavaan italialaisjoukkue HC Neumarkt/Egnaan, jota valmensi suomalainen Teppo Kivelä. Wilenius voitti joukkueessa kauden päätteeksi sarjan mestaruuden.
Heinäkuussa 2014 Wilenius siirtyi try-outille monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Graz 99ersiin. Hän jäi ennen runkosarjan alkua ilman sopimusta. Wilenius palasi lokakuussa Suomeen ja siirtyi loppukauden 2014–2015 kattaneella sopimuksella Kajaanin Hokkiin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2015–2016 Wilenius siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Janne Kumpulaisen jälkeen tehoilla 22+18=40. Wilenius sijoittui Mestiksen maalipörssissä neljänneksi TUTO Hockey Topi Taavitsaisen ja Jukureiden Jaakko Turtiaisen kanssa.
Kaudeksi 2016–2017 Wilenius siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella TUTO Hockeyn joukkueeseen. Hän jakoi tehoilla 11+25=36 joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Tuukka Pulliaisen kanssa. Kaudella 2017–2018 Wilenius pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 28 runkosarja- ja kahdeksan playoff-ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Wilenius voitti kauden aikana myös Suomen Cupin.
Wilenius siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryyn. Hän oli tehoilla 30+28=58 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Henri Sandvikin jälkeen. Wilenius jakoi koko sarjan pistepörssin kolmannen sijan Laser HT:n Harri Pälveen kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi Suomi-sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2019–2020 Wilenius siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue EK Zell am Seehen. Hän oli tehoilla 28+38=66 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jure Sotlarin jälkeen. Wilenius sijoittui koko liigan pistepörssissä yhdeksänneksi. Hän jakoi myös Zell am Seen sisäisen tehotilaston voiton Sotlarin kanssa lukemalla +35. Kaudeksi 2020–2021 Wilenius siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue Hannover Scorpionsiin. Hän jakoi tehoilla 36+35=71 koko liigan maalipörssin toisen sijan EG Diez-Limburgin Cheyne Mathesonin kanssa edellään vain Hannover Indiansin Brett Bulmer sekä sijoittui pistepörssissä neljänneksi. Wilenius eteni Scorpionsin kanssa aina Oberligan finaaleihin, mutta mestaruuden vei ja DEL2:een nousi lopulta kuitenkin VER Selb otteluvoitoin 3–2.
Maajoukkueura
Wilenius valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2008.
Matteus Lähdesmäki
Matteus Lähdesmäki (s. 27. huhtikuuta 1987) on suomalainen vapaaottelija, joka edustaa Shooto Lahtea. Lähdesmäki on käynyt 15 ottelua ammattilaissäännöin, joista hän on voittanut kahdeksan ja hävinnyt neljä, otteluista kolme on päättynyt tasan. Vuonna 2009 Lähdesmäki otteli lajin Euroopan mestaruudesta Alexandre Abinia vastaan voittaen ottelun.
Joseph Anthony Irudayaraj
Joseph Anthony Irudayaraj (4. lokakuuta 1935 – 29. marraskuuta 2019 ) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 20. huhtikuuta 1965 ja nimitettiin Dharmapurin hiippakunnan johtoon 24. tammikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat James Masilamony Arul Das ja Michael Augustine.
Irudayaraj jäi eläkkeelle 13. tammikuuta 2012.
Olaf Christian Ditlev-Simonsen
Nuoruus
Ditlev-Simonsen syntyi Dypvågissa, josta 10-henkinen perhe muutti vuonna 1902 Osloon. Hän kävi Kristianian (myöh.Oslon) kauppakoulun vuonna 1917 ennen työuraansa. Hän oli John Ditlev-Simonsenin veli ja Halfdan Ditlev-Simonsen, Jr.:n ja Per Ditlev-Simonsenin setä. Ditlev-Simonsen avioitui vuonna 1920 Else Heyerdahlin kanssa, jonka isä oli vuosisadan alun norjalainen konservatiivipoliitikko ja Oslon kaupunginjohtaja Hieronymus Heyrdahl
Urheilu-ura
Olaf Ditlev-Simonsen oli myös aktiivi toimija urheilun järjestötoiminnassa. Hän kuului Norjan tennisliiton hallitukseen vuosina 1918–1919 sekä jalkapalloliiton hallitukseen neljän vuoden ajan. Oman palloiluseuransa IF Readyn puheenjohtajana hän oli vuosina 1923–1927 ja Kuninkaallisen Norjan Pursiseuran (norjaksi Kongelig Norsk Seilforening) puheenjohtaja vuosina 1947–1949. Ditlev-Simonsen valittiin Kansainväliseen Olympiakomiteaan (KOK) vuonna 1948 ja hänen KOK-kautensa kesti aina vuoteen 1966. Vuoden 1952 Oslon talviolympialaisissa hän toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. KOK:ssa hänen edeltäjänsä oli ollut Thomas Fearnley.
Yritystoiminta – laivanvarustaja, sotavanki
Vuonna 1936 Ditlev-Simonsen aloitti oman laivanvarustustoimintansa. Hän kuului Norjan laivanvarustajien yhdistyksen hallitukseen 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikaan hän oleskeli Ruotsissa, ja toimi ulkomailla olevien norjalaislaivojen yhdistyksen Nortraship alueellisena päällikkönä Göteborgissa. Vuosina 1945–1949 hän oli norjalaisen turvallisuussäätiön Det Norske Veritas valvontaneuvostossa.
Saksan sotavoimien miehitettyä Norjan keväällä 1940 Ditlev-Simonsen oli saksalaisten näkökulmasta vaaralliseksi katsottu norjalainen. Tämän vuoksi saksalaiset vangitsivat hänet tammikuussa 1942 ja pitivät hänet vangittuna Grinissä syyskuuhun 1942 asti. Hänen veljensä John vangittiin myös.
Pirates (albumi)
Pirates on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Rickie Lee Jonesin toinen studiolevy vuodelta 1981. Levyn on julkaissut Warner Bros. Records ja sen ovat tuottaneet Russ Titelman ja Lenny Waronker. Kappaleista Skeletons ja The Returns on äänitetty livenä 30. tammikuuta 1980.
Kappaleet
Rickie Lee Jones itse on tehnyt torvi- ja laulusovitukset ja lisäksi Ralph Burns on tehnyt orkesterisovituksen kappaleilla Skeletons ja The Returns sekä Nick DeCaro kappaleella Living It Up.
Laulujen tekijänoikeudet omistaa Easy Money Music (ASCAP).
Muusikot
torvisektio kappaleilla Pirates ja Woody and Dutch:
Jimmy Shergill
Jimmy Shergill (oik. Jasjit Singh Gill; s. 3. joulukuuta 1970 Gorakhpur, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka työskentelee hindin- ja pandžabinkielisissä elokuvateollisuuksissa. Hänen menestyselokuviinsa kuuluvat muun muassa Mohabbatein (2000) ja Nimeni on Khan (2010).
Yksityiselämä
Shergill on uskonnoltaan sikhi. Hänellä on vaimonsa Priyankan kanssa Veer-niminen poika.
USS Terror (BM-4)
USS Terror (runkonumero BM-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1883 vesille laskettu Amphitrite-luokan monitori.
Valmistus
Alus tilattiin William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Aluksen valmistus eteni kolme vuotta ennen töiden keskeyttämistä vuonna 1877. Työt jatkuivat kuusi vuotta myöhemmin ja alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1883. Alus luovutettiin 1877 keskeneräisenä laivastolle, joka siirsi sen New Yorkin laivastontelakalle. Työt aluksella jatkuivat hitaasti ja se otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1896 päällikkönään P. F. Harrington.
Paul Constantin Pepene
Pepene on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin, vuosina 2010, 2014 ja 2018. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 24:s tila yhdistelmäkilpailusta vuodelta 2018 Pyeongchangista. Pepene on osallistunut viisiin MM-kilpailuihin, parhaana sijoituksenaan 29:s tila 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta vuoden 2017 MM-kilpailuista Lahdesta. Vuonna 2010 Pepene voitti alle 23-vuotiaiden MM-kultaa 30 kilometrin takaa-ajossa Hinterzartenissa.
Kati Mikola
Mikola asuu Sauvossa Art Alsilaksi nimetyssä vanhassa kansakoulussa, jossa hänellä on ateljee, taidegalleria ja kurssitoimintakeskus.
Mikola oli aiemmin naimisissa taidemaalari Kaj Stenvallin kanssa.
Paul Constantin Pepene
Maailmancupissa Pepene debytoi marraskuussa 2011 Sjusjønin 15 kilometrin kilpailussa sijoittuen sijalle 68. Avauspisteensä hän saavutti helmikuussa 2013 Sotšin yhdistelmäkilpailusta ollen 30:s. Pepenen paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 18:s tila Lillehammerin yhdistelmäkilpailusta joulukuulta 2015. Tour de Skin 2016 pitkään loppunousuun päättyneen viimeisen etapin osuusajoissa hän oli yhdeksäs.
Yvette Monginou
Yvette Henriette Trombetta (o.s. Monginou, 16. toukokuuta 1927 Castres, Tarn – 16. helmikuuta 2023 Castres, Tarn) oli ranskalainen pika- ja aitajuoksija.
Yvette Monginou sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa 80 metrin aitajuoksussa neljänneksi; virallista loppuaikaa hänelle ei otettu mutta arvioitu loppuaika oli 11,8 s. Helsingin 1952 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä sekä 80 metrin aitajuoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Hän osallistui kaksissa EM-kilpailuissa, sekä Brysselissä 1950 että Bernissä 1954 edellä mainittuihin kolmeen lajiin ja selviytyi loppukilpailuun vain Brysselin viestijuoksussa, jossa Ranskan joukkueen saavutuksena oli neljäs sija ajalla 48,5 s.
Monginou voitti Ranskan mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1948, 1949 ja 1952, 100 metrin juoksussa vuonna 1951 sekä 200 metrin juoksussa vuonna 1953. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa kolmasti Ranskan ennätyksen, viimeisimpänä vuonna 1954 ajalla 47,4 s. Hän on pituudeltaan 162-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 56 kiloa.
Kätkönoki
Kätkönoki merkitsee eräitä mm. viljalajeissa loisivia nokisieniä, joiden itiöt pysyvät peitossa ja eivät pölyä esiin tähkylöistä. Kätkönokilajeja ovat esimerkiksi ohrassa esiintyvät ohrankätkönoki (Ustilago hordei) ja ohranlentonoki (Ustilago nuda) sekä kaksi kaurassa esiintyvät Ustilago levis ja Ustilago avenae. Kätkönokea on torjuttu pesemällä kylvösiemeniä formaliiniliuoksella tai käsittelemällä kylvösiemeniä elohopeapitoisilla kasvinsuojelumyrkyillä.
Let’s Get Loud
"Let's Get Loud" on yhdysvaltalaisen laulajan Jennifer Lopezin esikoisalbumin On the 6 viides ja viimeinen single. Single julkaistiin kesäkuussa 2000 ja sen kirjoittivat Gloria Estefan ja Kike Santander. "Let's Get Loud" sijoittui Australian singlelistalla yhdeksänneksi, Italiassa kuudenneksi ja Ranskan singlelistan sijalle neljäkymmentä, ja singleä myytiin Australiassa platinaa.
"Let's Get Loud" -kappaleen musiikkivideon ohjasi Jeffrey Doe ja se kuvattiin livenä vuoden 1999 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailuissa Rose Bowl -stadionilla Kaliforniassa.
Henrik II (Englanti)
thumb|Henrik II ja [[Canterburyn arkkipiispa Thomas Becket väittelemässä. Kirjan kuvitusta 1300-luvulta.]] Henrik II (5. maaliskuuta 1133 Le Mans, Ranska – 6. heinäkuuta 1189 Chinon, Ranska) oli Anjoun kreivi, Normandian herttua vuosina 1150–1189 ja Englannin kuningas vuosina 1154–1189.
Henrik II oli Englannin kruunusta Tapanin kanssa kilpailleen Vilhelm Valloittajan pojantyttären, Matilden poika. Hän aloitti kruunun tavoittelun jo Tapanin eläessä hyökäten Englantiin. Henrik II pakotti Tapanin kanssaan sopimukseen, jonka mukaan hänestä tulee kuningas Tapanin kuoltua, eikä tämän omasta pojasta Justuksesta. Asia helpottui entisestään Justuksen kuoltua.
Henrik II aloitti uuden Plantagenet-hallitsijasuvun. Nimi Plantagenet tuli hänen tunnuksenaan olleesta hernekasvin kukasta ja periytyi Henrik II:n isältä, Anjoun kreivi Gottfriediltä. Äitinsä puolelta Henrik II oli edellisen normannihallitsijasuvun sukua.
Elämä ennen kruunajaisia
thumb|left|Henrik II. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva noin vuodelta 1620. Henrik syntyi vuonna 1133 Le Mansissa ja kasvoi Anjoussa. Vuonna 1149 hän vieraili Englannissa auttaakseen äitiään tämän kruununtavoittelussa.
Henrik nai Eleonoora Akvitanialaisen 18. toukokuuta 1152. Eleonoora oli saanut 21. maaliskuuta 1152 eron ensimmäisestä miehestään, munkkimaisesta Ludvig VII:stä. Eleonoora tiesi mitä tahtoi ja otti heti eron jälkeen yhteyttä Henrikiin. Pari vihittiin Ranskassa jo 18. toukokuuta 1152. Eleonoora toi mukanaan Henrikin valtakuntaan Akvitanian, johon tuolloin kuului noin kolmasosa Ranskan pinta-alasta. Pariskunnan ensimmäinen lapsi Vilhelm syntyi kesällä 1153. Saman vuoden alussa Henrik oli matkustanut Englantiin ja sai taisteluiden jälkeen Tapanin kanssa solmittua Wallingfordin rauhansopimuksen, jossa päätettiin Henrikistä tulevan kuninkaan Tapanin kuoltua.
Tapani kuoli 25. lokakuuta 1154 ja Henrikin kruunajaiset pidettiin 19. joulukuuta 1154.
Henrik ja Becket
Henrikin hallitsijakautta leimasi kamppailu kirkon valtaa vastaan. Henrik teki oikeuslaitokseen merkittäviä parannuksia ja tämä vähensi kirkollisten oikeusistuimien merkitystä. Kirkko luonnollisesti vastusti tätä ja sen kiihkeimpänä puhemiehenä toimi Canterburyn arkkipiispa Thomas Becket, Henrikin aiempi hyvä ystävä. Thomas Becket oli seurannut Theobaldia arkkipiispana vuonna 1162 oltuaan aiemmin kuninkaan kanslerina – Henrik oli ajatellut Becketin olevan täydellinen valinta tehtävään, sillä hän oli ollut uskollinen Henrikille kiistatilanteissa kirkkoa vastaan.
Becketin mielipiteet kuitenkin muuttuivat arkkipiispaksi valitsemisen jälkeen, ja hän toimi sitä enemmän kuningasta vastaan, mitä enemmän tämä yritti pakottaa häntä yhteistyöhön. Vuonna 1164 Henrik saattoi voimaan Clarendonin säädökset, joissa oli kirjattu ylös oikeudet ja erioikeudet, jotka kuninkaalla oli kirkon suhteen. Becket kieltäytyi tunnustamasta näitä säädöksiä ja pakeni Ranskaan tavatakseen henkilökohtaisesti paavi Aleksanteri III:n, jolta halusi saada tukea. Tämä oli Ranskassa maanpaossa kardinaalien ja kuningas Ludvig VII:n erimielisyyksien vuoksi. Aleksanteri pysyi kiistassa puolueettomana oman horjuvan asemansa vuoksi. Becket pysyi Ranskassa kuitenkin aina vuoteen 1170 asti, jolloin hän teki sovinnon Henrikin kanssa Normandiassa.
Becket palasi Englantiin 30. marraskuuta. Aiemmin Ranskassa ollessaan Becket oli julistanut kirkonkiroukseen Lontoon ja Salisburyn piispat näiden kannatettua kuningasta. Nyt hän ei kuitenkaan vapauttanut näitä kirouksesta ja uutisten saavutettua kuningas Henrikin, joka oli yhä Ranskassa, tämän kerrotaan lausuneen usein siteeratut sanat: Who will rid me of this meddlesome priest. ("eikö kukaan päästä minua tästä kiivaasta papista?").
Neljä Henrikin ritareista otti sanat kirjaimellisesti ja matkusti Canterburyyn, jossa he tappoivat Becketin 29. joulukuuta iltapäivällä Canterburyn katedraalissa pyhän Benediktuksen alttarin edessä kesken jumalanpalveluksen neljällä iskulla päähän.
Tästä teosta Henrik asetettiin kirkonkiroukseen, mutta hän sai armahduksen Mont Saint-Michelin apotin Robert Torignylaisen ansiosta. Hyvityksenä Henrik teki pyhiinvaellusmatkan säkkikankaaseen puettuna Becketin haudalle, lupautui lähettämään Palestiinan ristiretkivaltioille rahaa, jota Johanniittain ritarikunta ja Temppeliherrain ritarikunta vartioisivat kunnes Henrik saapuisi käyttämään sen pyhiinvaelluksella tai ristiretkellä. Jälkeenpäin 21. toukokuuta 1172 Henrik myös ruoskittiin julkisesti pelkkä paita yllään. Henrik viivytteli Palestiinaan lähtöä vuosia eikä lopulta koskaan matkannut sinne.
Lailliset
thumb|Henrik II laillisine lapsineen. Kirjan kuvitusta 1300-luvun alulta. Eleonooran ja Henrikin avioliitossa syntyi viisi poikaa ja kolme tytärtä:
Ensimmäinen poika Vilhelm kuoli jo lapsena. Toinen lapsista Henrik, kruunattiin viisitoistavuotiaana kuninkaaksi (toinen syy Thomas Becketin närkästykseen), mutta hän ei tosiasiassa koskaan hallinnut kuninkaana ja näin hänen nimeään ei mainita Englannin hallitsijoiden luetteloissa. Hänet tunnetaan nimellä Henrik Nuori (tai Henrik Nuorempi) erotuksena veljenpojastaan, myöhemmästä Englannin kuninkaasta Henrik III:sta. Henrik II:n yritys riistää maat Eleanooralta (ja tämän perilliseltä Rikhardilta) johtivat yhteenottoon, jossa toisella puolella oli kuningas ja toisella puolella kuningatar ja molempien yhteiset pojat.
Aviottomat
Henrikin kuuluisa, kansantarujen aiheena ollut rakkaussuhde Rosamund Cliffordiin alkoi ehkä kuninkaan Walesin-sotaretken aikana vuonna 1165 ja päättyi Rosamundan kuolemaan vuonna 1176. Henrik ei kuitenkaan tunnustanut suhdettaan julkisesti ennen kuin vuonna 1174, samoihin aikoihin kuin kuninkaan ero Eleanoorasta tapahtui. Henrik oli neuvotellut Ranskan Ludvig VII:n tyttären Adèlen naittamisesta pojalleen Rikhardille. Henrikillä sanotaan olleen suhde myös Adèleen ja huhut kertoivat tämän synnyttäneen kuninkaalle aviottoman pojan. Suhteesta Rosamundaan ei tiettävästi syntynyt lapsia.
Henrikillä oli useita aviottomia lapsia eri naisten kanssa ja Eleanoora kasvatti useita näistä kuninkaallisessa lastentarhassa yhdessä heidän omien lastensa kanssa. Jotkut pysyivät perheenjäseninä aikuisikään asti. Näitä olivat muun muassa:
Poikien kapina ja kuninkaan kuolema
thumb|[[Eleonoora Akvitanialainen|Eleonoora Akvitanialaisen ja Henrik II:n hauta Fontevraudin apottiluostarissa.]] Huhtikuussa 1173 Henrikin pojat Henrik Nuori, Rikhard ja Gottfried nousivat isäänsä vastaan kapinassa, joka kesti puolitoista vuotta ja päättyi poikien antautumiseen. Juhana, pojista nuorin, oli tuolloin vasta noin kymmenvuotias. Kun Henrik Nuori kuoli 1183, Juhana oli Henrik II:n suosikki kruununperijäksi, Rikhard oli taas äitinsä Eleanooran vaihtoehto. Gottfried kuoli jouduttuaan hevosen tallomaksi vuonna 1186. Rikhard Leijonamieli löi lopulta Ranskan kuninkaan Filip II:n avustuksella Henrikin 4. heinäkuuta 1189. Henrik kuoli Chinonin linnassa 6. heinäkuuta 1189, ja hänet haudattiin Fontevraudin apottiluostariin. Historioitsija Giraldus Cambrensiksen mukaan kuolinvuoteella Henrikin viimeiset sanat olivat ''alas, the shame for a king to be thus overcome! alas, the shame!'' ("voi, häpeä näin voitetulle kuninkaalle! voi, häpeä!").
Oikeusistuimet
Henrik II kehitti englantilaista lainkäyttöä ja perusti paikallisten ja kansallisten oikeusistuimien järjestelmän. Aiemmin syyllisyys tai syyttömyys oli todettu jumalantuomiolla: yleisesti käytetty jumalantuomio oli esimerkiksi kaksintaistelu osapuolten välillä. Jumalantuomiot korvattiin vuonna 1179 kahdentoista miehen valamiehistön suorittamalla oikeudenkäynnillä. Tätä kutsuttiin nimellä "grand assize" ja se oli perusta edelleen suuressa osassa englantia puhuvista maista käytössä olevalle järjestelmälle.
Aatto Haapanen
Frans Aatto Haapanen (24. kesäkuuta 1899 Vampula – 30. lokakuuta 1976 Vampula) oli suomalainen kirjailija.
Haapasen omaelämäkerrallinen romaani Elämän ristiaallokoissa ilmestyi 1974 Otavan Kertomus elämästä -sarjassa.
Ball (Iron Butterflyn albumi)
Ball on Iron Butterfly-yhtyeen studioalbumi vuodelta 1969. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 3. ja myi kultalevyn arvoisesti, mutta ei kuitenkaan yltänyt edellisen In-A-Gadda-Da-Vida-albumin myyntilukemiin. Kappaleet "In the Time of Our Lives" ja "Soul Experience" julkaistiin singleinä ja ne saivat pienehköä listamenestystä.
Jalkapallon Suomen Cup 1980
Jalkapallon Suomen Cup 1980 oli cupin 26. järjestämisvuosi. Kilpailuun osallistui 290 joukkuetta joista muita kuin liiton sarjoissa pelaavia oli yhteensä 37 joukkuetta. (Kilpailun järjestäjä SPL kertoo osallistuneiden joukkueiden lukumääräksi myös 287 .) Loppuotteluun selvisivät Valkeakosken Haka ja Kotkan Työväen Palloilijat, ja se pelattiin Olympiastadionilla. Ottelun voitti KTP 3-2.
Sam Giancana
thumb|Sam Giancana
Jalkapallon Suomen Cup 1980
SM-sarjan ja I divisioonan joukkueet
1. kierroksella SM-sarjan ja I divisioonan joukkueista muodostettiin 12 otteluparia. Näiden otteluiden voittajat etenivät suoraan cupin 7. kierrokselle.
Sam Giancana
Giancana syntyi ja varttui Chicagon Little Italyksi kutsutussa kaupunginosassa. Hänen isänsä Antonino Giancana oli yritteliäs katukauppias. Sukulaisten mukaan Antonino Giancana olisi kerännyt mukavan omaisuuden laillisesti, ellei hän olisi joutunut jatkuvasti lunastamaan pidätettyä poikaansa vapaaksi. Sam Giancana liittyi paikalliseen nuorisorikollisten jengiin Forty-Two Gangiin, jossa hän sai mainetta kyvykkäänä pakokuskina ja tappajana. Hän onnistui kiinnittämään myös korkea-arvoisten mafiajohtajien, kuten Frank Nittin ja Paul Riccan huomion. Giancana alkoi työskennellä Al Caponen alaisuudessa 1920-luvulla. Giancana meni naimisiin 1933.
Jalkapallon Suomen Cup 1980
Ottelut 7. kierrokselta loppuotteluun
Neljännesvälieriin (7. kierros) selvisi kahden ylimmän sarjan 12 joukkueen lisäksi neljä joukkuetta alkukierroksilta (niillä mukana olivat II, III ja IV divisioonien ja piirinsarjaseurat): Kuopion Elo, Lahden Palloseura ja Finnairin Palloilijat (II divisioonasta) sekä Kajaanin Haka (III divisioonasta)
Sam Giancana
Giancana joutui vankilaan ja vapautui vuonna 1945. Hän onnistui suostuttelemaan silloisen Outfit-johtajan Tony Accardon ottamaan valtaansa afroamerikkalaisten lottopelin. Giancanan ura oli nousujohteista, ja vetäydyttyään nimellisesti vallasta Accardo nimitti Giancanan seuraajakseen. Accardo ja Paul Ricca pitivät kuitenkin ylimmän vallan itsellään. Giancana oli yksi mafiajohtajista, jotka Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA palkkasi järjestämään Kuuban johtajan Fidel Castron salamurhan. Hänen Outfitin johtaja-aikansa oli näkyvää. Giancana muun muassa ystävystyi Frank Sinatran kanssa, ja hänen tyttärellään Antoinettella oli suhde presidentti John F. Kennedyyn.
Giancanan turmioksi koituivat lopulta korkea profiili ja ahneus. Hän kitsasteli maksaessaan osuuksia voitoista alaisilleen. Se herätti närää, ja Tony Accardo korvasi Giancanan Joseph Aiuppalla. Giancana vetäytyi Meksikoon, jossa hän eli maanpaossa seitsemän vuotta, kunnes meksikolaispoliisit karkottivat hänet takaisin Yhdysvaltoihin. Pian paluunsa jälkeen 19. kesäkuuta 1975 hän oli paistamassa italialaista makkaraa kotonaan Oak Parkissa, kun salamurhaaja ampui häntä takaraivoon. Sen jälkeen kun hän oli kaatunut maahan, salamurhaaja viimeisteli tekonsa ampumalla häntä vielä kuudesti pään ja kasvojen alueelle. Murhasta on epäilty toisia gangstereita ja myös CIA:ta. Murhan motiivi saattoi olla se, että Giancanan oli määrä todistaa Yhdysvaltojen senaatin tutkintakomitean edessä osallisuudestaan 1960-luvun alussa CIA:n suunnitelmiin murhata Fidel Castro.
Jalkapallon Suomen Cup 1980
Ottelut 7. kierrokselta loppuotteluun
Suomen cup-mestari 1980 KTP: Jouko Kataja, Kari Bergqvist, Kalevi Eriksson, Arto Tolsa, Jouko Suuronen, Markku Eronen, Oiva Ukkonen, Heikki Immonen, Ari Tissari, Juha Vehviläinen, Ari Alila, Vesa Nironen. Valmentaja Kalervo Paananen.
Noël Treanor
pienoiskuva Noël Treanor (s. 25. joulukuuta 1950 Silverstream) on irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Clogherin hiippakuntaan Patrick Mulligan 13. kesäkuuta 1976. Hänet nimitettiin Down and Connorin hiippakunnan johtoon 22. helmikuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Seán Baptist Brady, jota avustivat Joseph Duffy ja Patrick Joseph Walsh.
Jaan Lintrop
Jaan Lintrop (13. kesäkuuta 1885 Alliku vald – 24. maaliskuuta 1962 Oisu) oli virolainen novellisti ja sanomalehtimies. Hän toimi eri sanomalehtien toimittajana, kunnes vuonna 1919 perusti sanomalehtitoimiston AB, jonka seuraajaa ETA:ta hän johti vuoteen 1929 asti.
Enter Chaos
Enter Chaos on puolalainen melodisen death metalin yhtye, joka on perustettu vuonna 2002. Vuonna 2004 julkaistun albumin Dream Worker jälkeen yhtye on ollut vailla levy-yhtiötä.
Kokoonpano
Viimeisin tunnettu kokoonpano
Entiset jäsenet
Musiikkia jousille, lyömäsoittimille ja celestalle
Musiikkia jousille, lyömäsoittimille ja celestalle (Sz. 106, BB 114) on Béla Bartókin vuoden 1936 sävellys, jonka tilasi Paul Sacher Baselin kamariorkesterin kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi. Sacherin johtama kamariorkesteri kantaesitti teoksen Baselissa 21. tammikuuta 1937. Universal Edition julkaisi sen samana vuonna.
Kokoonpano
Kokoonpano koostuu viuluista, alttoviuluista, selloista, kontrabassoista, harpusta, ksylofonista, pikkurummusta, symbaaleista, tamtamista, bassorummusta, patarummuista, celestasta ja pianosta.
Osat
Teos koostuu seuraavista neljästä osasta:
Pjongjangin taistelu
Pjongjangin taistelu oli ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan toinen maataistelu. Se käytiin 15. syyskuuta 1894 Koreassa Pjongjangissa keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä.
Taustaa
Japanin I armeijakunta nousi maihin 12. kesäkuuta ilman vastarintaa Chemulpossa (nyk. Inchon). Keisarillisen Japanin armeijan marsalkka Yamagata Aritomon komentamaan I armeijakuntaan kuuluivat kenraaliluutnantti Nozu Michitsuran Hiroshimasta koottu 5. maakuntadivisioona ja kenraaliluutnantti Katsura Tarōn Nagoyasta koottu 3. maakuntadivisioona. Joukkojen yhteisvahvuus oli noin 10 000 miestä.
Joukot etenivät ensin etelään, jossa he kävivät Seonghwanin taistelun. Taistelun jälkeen armeija palasi pohjoiseen kohti Pjongjangia. Matkalla armeija sai täydennyksiä joukoista, jotka olivat nousseet maihin Busanissa ja Wŏnsanissa.
Noin 13 000-15 000 Kiinan keisarikunnan Beiyangin armeijan sotilasta saapui 4. elokuuta 1894 Pjongjangiin aloittaen kaupungin muurien kunnostamisen sekä alueen linnoittamisen. Taistelun alkaessa noin 13 000 kiinalaissotilasta oli ryhmittynyt juoksuhaudoilla yhdistettyihin esteiden suojaamiin 27 linnakkeeseen.
Taistelu
Japanilaiset joukot etenivät Pjongjangiin eri suunnista. 15. syyskuuta joukot tekivät suoran hyökkäyksen linnoitusta vastaan pohjoisesta ja kaakosta heikon tykkitulen tukemana. Kiinalaisten vahva puolustus romahti japanilaisten tehdessä odottamattoman sivustahyökkäyksen selustaan. Iltapäivällä linnake nosti valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta antautuminen viivästyi voimakkaan sadekuuron vuoksi. Käyttäen viivästystä ja laskeutuvaa pimeää hyväkseen eloonjääneet kiinalaiset pakenivat rannikolle ja matalan Jalujoen yli rajakaupunki Wijuun (nyk. Uiju)
Seuraukset
Pjongjangin taistelun jälkeen Japanin 1. armeijan komentajaksi tuli kenraali Nozu marsalkan terveysongelmien vuoksi. 5. divisioonan komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Yasukata Oku. Japanilaisjoukot jatkoivat etenemistä pohjoiseen Jalujoelle ilman vastarintaa kiinalaisten päätettyä vetäytyä Pohjois-Koreasta ja asettua puolustukseen Jalujoen pohjoisrannalle.