cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nestlé
Muu kritiikki
Indonesiassa, Pakistanissa ja Tunisiassa ammattiliitot ovat arvostelleet Nestléä alhaisista palkoista ja liittoon kuuluvien työntekijöiden syrjinnästä. Filippiineillä armeija on kutsuttu lopettamaan lakkoa Nestlén tehtaalla, minkä seurauksena kymmeniä ihmisiä sai surmansa.
Kolumbiassa Nestléllä on ollut elintarviketyöläisten liiton Sinaltrainalin kanssa jatkuvasti kiistaa työntekijöiden oikeuksista. Sveitsiläinen ihmisoikeusryhmä MultiWatch raportoi, että Kolumbiassa on surmattu marraskuuhun 2013 mennessä yhteensä 15 Nestlén työntekijää. Viimeisin uhri oli ammattiyhdistysaktiivi, joka oli ollut nälkälakossa ajaakseen työntekijöiden oikeuksia, kunnes puolisotilaalliset joukot murhasivat hänet. Muutkin Nestléllä töissä olevat ammattiyhdistysaktiivit ovat saaneet tappouhkauksia puolisotilaallisten ryhmittymien nimissä. Nestlé on myös yrittänyt estää ammattiliiton työtä ja painostanut siihen kuuluvia vaihtamaan liittoa.
Marraskuussa 2015 Nestlé ilmoitti havainneensa Thaimaan tuotantoketjussaan pakkotyön käyttöä. Nestlén meriruokateollisuuden siirtotyöntekijöiden havaittiin joutuneen ihmiskaupan uhreiksi, eikä heille ollut maksettu palkkaa. Orjatyöllä oli valmistettu Fancy Feast -tuotemerkille kuuluvaa kissanruokaa Nestlén tytäryhtiö Nestlé Purina Petcarelle. Orjuutta vastaan toimiva kansalaisjärjestö Freedom Fund kiitteli Nestléä ongelman vapaaehtoisesta paljastamisesta, mikä voi toimia esimerkkinä muille yrityksille.
Jaguar Racing
Jaguar Racing oli Fordin omistama Formula 1 -talli. Talli tuli mukaan F1-sarjaan kaudella Fordin ostettua Stewart-tallin. Jaguar kilpaili sarjassa kauteen asti, jonka jälkeen Red Bull -energiajuomayhtiö osti tallin, ja nimesi sen uudelleen Red Bull Racingiksi.
Jaguar ei F1-aikanaan yltänyt odotettuihin tuloksiin, minkä vuoksi Ford veti tukensa pois tallilta. Pari kertaa pohjoisirlantilainen Eddie Irvine onnistui kuitenkin tuomaan Jaguar-autonsa maaliin kärkikolmikon joukossa.
Talli osallistui viidellä kaudellaan 85 kilpailuun ja saavutti niissä yhteensä 49 pistettä ja kaksi palkintosijoitusta. Parhaiten tallilta meni kaudella, jolloin se saavutti 18 pistettä ja seitsemännen tilan valmistajien MM-sarjassa.
Tallin tallipäällikkönä toimi kauden puolestavälistä kauden  loppuun kolminkertainen F1-maailmanmestari Niki Lauda.
Taustaa
Jaguar Racingin perustana oli vuonna 1996 perustettu Stewart-talli, jonka Ford osti kaudella  ja sittemmin nimesi Jaguar Racingiksi.
Stewart Grand Prix kilpaili sarjassa kolme kautta. Kaksi ensimmäistä kautta eivät sujuneet kovinkaan hyvin, vaikka talli saavuttikin yhden palkintosijan. Viimeiseksi kaudeksi jäänyt 1999 oli kaikkein menestyksekkäin: yksi voitto, yhteensä 36 pistettä ja neljäs sija valmistajien MM-sarjassa.
2000
Kausi oli tallin ensimmäinen. Kuljettajina olivat Ferrarilta siirtynyt Eddie Irvine ja Stewartilla ajanut Johnny Herbert. Ensimmäinen auto nimettiin R1-nimiseksi. Autossa oli Cosworthin moottori ja Bridgestonen renkaat kuten kaikissa tallin autoissa läpi sen historian. Tallin tallipäällikkönä toimi Wolfgang Reitzle.
Kuuluisa nimi ei kuitenkaan taannut menestystä. Talli saavutti vain neljä MM-pistettä, jotka kaikki olivat Irvinen saavuttamia. Keskeytyksiä ei tullut kuitenkaan mitenkään erityisen paljon, sillä Irvine ja Herbert ajoivat usein maaliin, vaikkakin useimmiten pisteiden ulkopuolelle. Ainoat pisteet tulivat Monacon GP:stä ja kauden päättäneestä Malesian GP:stä. Irvine oli loukkaantumisen takia sivussa Itävallan GP:stä. Hänet korvasi brasilialainen Luciano Burti.
Tallin kauden pistesaldoksi jäi neljä pistettä, minkä takia talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa yhdeksänneksi. Taakse jäivät vain pisteittä jääneet Minardi ja Prost. Kauden päätteeksi Johnny Herbert lopetti 12 vuotta kestäneen F1-uransa.
2001
200px|thumb|left|Kauden 2001 R2-auto näyttelyssä Goodwoodissa. Kaudella tallin kuljettajina olivat toista kauttaan tallissa ajanut Eddie Irvine ja Luciano Burti. Pedro de la Rosa tosin korvasi Burtin kauden viidennestä kilpailusta, Espanjan GP:stä lähtien. Auto oli nimeltään R2.
Kausi ei ollut kovinkaan ruusuinen. Keskeytyksiä tuli enemmän kuin edellisellä kaudella, mutta sen vastapainoksi myös pistesijoja saavutettiin enemmän. Irvine saavutti tallin ensimmäisen palkintosijan Monacon GP:stä, ja sen lisäksi saavutti kaksi pistettä Yhdysvaltain GP:stä. De la Rosa ajoi kahdesti pisteille: kuudenneksi Kanadan GP:ssä ja viidenneksi Italian GP:ssä.
Talli saavutti kaiken kaikkiaan yhdeksän MM-pistettä. Sijoitus valmistajien MM-sarjassa oli kahdeksas.
2002
200px|right|thumb|Eddie Irvine [[Yhdysvaltain Grand Prix 2002|Yhdysvaltain GP:ssä kaudella 2002.]] Kaudella Irvine ja de la Rosa jatkoivat Jaguarin kuljettajakaksikkona. Tallin käyttämä auto oli nimeltään R3.
Kauteen sisältyi paljon keskeytyksiä. Viimeistä kauttaan formuloissa ajanut Irvine onnistui kuitenkin saavuttamaan pisteitä Australian GP:stä, Belgian GP:stä ja palkintosijan Italian GP:stä. De la Rosa sen sijaan ei pisteitä onnistunut saavuttamaan, mutta hän ajoi muutamaan otteeseen kymmenen parhaan joukkoon.
Kauden päätteeksi talli saavutti yhteensä kahdeksan MM-pistettä, joilla talli saavutti seitsemännen sijan valmistajien MM-sarjassa. Sijoitus oli tallin historian paras. Kauden päätteeksi Eddie Irvine lopetti kymmenen vuotta kestäneen F1-uransa.
2003
Kausi osoittautui tallin kautta aikain parhaaksi kaudeksi. Molemmat kuljettajat olivat tallissa uusia: Mark Webber ja Antônio Pizzonia aloittivat kauden tallikavereina. Auto nimettiin tutun nimeämiskäytännön mukaisesti nimelle R4.
Kausi oli Webberille vahva, sillä hän saavutti 17 MM-pistettä ja sijoittui kuljettajien MM-sarjassa kymmenenneksi. Talli saavutti loppujen lopuksi 18 MM-pistettä ja sijoittui valmistajien MM-sarjassa seitsemänneksi. Hyvää pistesaldoa tosin avusti kaudesta 2003 lähtien muutettu pisteidenlaskusääntö, jonka mukaan kahdeksan parasta saavat pisteitä entisen kuuden parhaan sijaan.
2004
left|thumb|200px|[[Mark Webber Yhdysvaltain GP:ssä 2004.]] Kausi jäi Jaguar Racingin viimeiseksi kaudeksi. Kuljettajina kyseisellä kaudella ajoivat edellisellä kaudella hyvin ajanut Mark Webber ja esikoiskauttaan ajanut itävaltalainen Christian Klien. Auto oli nimeltään R5.
Red Bull osti tallin ja nimesi sen Red Bull Racing -nimiseksi.
Tulokset kilpailuittain
* Japanin GP:ssä 2004 Wirdheimin oli tarkoitus ajaa harjoituksissa, mutta hänellä oli käytössä rajallinen määrä erittäin märälle kelille tarkoitettuja renkaita, jonka vuoksi hän ei päässyt ajamaan kierrostakaan.
Karatepen piirtokirjoitus
thumb|Karatepen piirtokirjoitus. Karatepen piirtokirjoitus on Karatepen rautakautisesta kaupungista Turkissa löydetty foinikiankielinen piirtokirjoitus ja sen luuvilainen paralleeliteksti. Karatepen piirtokirjoitus pisin tunnettu foinikialainen piirtokirjoitus. Se on ajoitettu yleensä 700-luvun lopulle tai 600-luvun alkuun eaa. Teksti sisältää tärkeää tietoa 700-luvun lopun myöhäisheettiläisestä valtakunnasta aikana jolloin Assyrian valtakunta laajeni länteen.
Piirtokirjoitus
thumb|Karatepen portilta löydettyjä reliefejä, joiden välissä on luuvilaista piirtokirjoitusta. Karatepen rautakautisesta linnoitetusta kaupungista eteläisessä Turkissa löydettiin foinikiankielinen piirtokirjoitus vuosina 1946–1947. Piirtokirjoitus on säilynyt kolmena kopiona foinikian kielellä, joista kahdelle löytyy lisäksi luuvilainen paralleeliteksti. Kyseessä on alun perin kahdella kielellä kirjoitettu teksti. Piirtokirjoituksista kaksi sijaitsee kaupungin kahden portin yhteydessä (tekstit A ja B) ja kolmas on kirjoitettu toisen portin lähelle sijoitetun myrskyn jumalaa kuvaavan steelan jalustaan. Jalustan piirtokirjoituksen luuvilainen paralleeliteksti ei ole säilynyt. Kyseessä on pisin tunnettu foinikialainen piirtokirjoitus.
Porteilta löydetyt foinikialaiset tekstit ovat pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta identtiset. Myös steelan teksti noudattaa uskollisesti porttien tekstejä, mutta sen lopusta löytyvä siunaus- ja kirousjakso poikkeaa niistä. Erojen vuoksi porttien ja steelan siunaus- ja kirousjaksot on käännetty erikseen. Luuvilaisten ja foinikialaisten paralleelitekstien välillä on lisäksi joitakin eroja. Esimerkiksi luuvilaisessa tekstissä tekstin kirjoituttanut hallitsija Asatiwada esitellään Auringon siunaamaksi säänjumala Tarhuntin palvelijaksi, kun vastaavassa kohdassa foinikialainen teksti kertoo Asatiwadan olleen Baalin siunaama ja Baalin palvelija. Koska erot ovat suhteellisen pieniä, paralleelitekstit auttavat tulkitsemaan vaikeita kohtia. Paralleelien suuren määrän vuoksi lähes koko foinikialainen teksti voidaan rekonstruoida. Ainoan poikkeuksen muodostaa steelan piirtokirjoituksen siunaus- ja kirousosa, josta on säilynyt ainoastaan yksi kopio. Sen viimeisistä riveistä voidaankin hahmottaa ainoastaan yksittäisiä sanoja.
Piirtokirjoitukset ajoitetaan yleensä 700-luvun lopulle tai 600-luvun alkuun eaa. Ne on kirjoituttanut kaupungin hallitsija Asatiwada, joka myös kertoo nimenneensä kaupungin itsensä mukaan Asatiwadajaksi. Piirtokirjoituksen mukaan Kuen hallitsija ja danunilaisten kuningas Urikku (tai Awarik[k]u, Warik[k]u) oli asettanut Asatiwadan virkaansa. Kyseessä saattaa olla vasallisuhde Kuen alueen suurkuninkaan Urikkun ja paikallisen kuninkaan Asatiwadan välillä. Jos kyseessä on sama hallitsija kuin Urikkun piirtokirjoituksessa, eikä dynastian toinen samanniminen kuningas, Karatepen piirtokirjoitus voidaan ajoittaa karkeasti samalle ajalle. Piirtokirjoituksessa Asatiwada kerskuu alistaneensa muut alueen kuninkaat hallintaansa, joten ilmeisesti hän saavutti merkittävän aseman Kuen valtakunnassa.
Karatepen piirtokirjoitus sisältää tärkeää tietoa yhdestä 700-luvun lopun myöhäisheettiläisestä valtakunnasta aikana jolloin Assyrian valtakunta laajeni länteen. Se myös kertoo alueen jumalmaailmasta sekä foinikialaisen ja luuvilaisen kulttuurin rinnakkaiselosta eteläisen Turkin alueella. Piirtokirjoitus on edelleen alkuperäisellä sijaintipaikallaan Turkissa.
Teksti
thumb|Osa foinikiankielisestä tekstistä.
Siunaukset ja kiroukset (C-teksti steelassa)
thumb|Esimerkki luuvilaista tekstistä Karatepessa.
Huomioita
Luuvilaisessa tekstissä ei mainita Baal-jumalaa, vaan tekstissä viitataan Auringon siunaamaan ja Tarhuntin palvelijaan. Urikku on assyrialainen muoto nimestä. Foinikialaisissa teksteissä käytettäviä muotoja ovat Awarik(k)u (Karatepen piirtokirjoitus) ja Warik(k)u (Urikkun piirtokirjoitus). Danunilaiset viittaa tosennäköisesti Adanan tasangon asukkaisiin. Luuvilaiset paralleelitekstit käyttävän alueen asukkaista nimitystä adanawealaiset (Karatepen piirtokirjoitus) tai (a)hijawalaiset (Urikkun piirtokirjoitus).
Tekstissä käytetty sana ”hankin” on kirjaimellisesti ”tein”, ”armeija” voi olla myös ”armeijan leiri” tai ”kasarmi”, ”kuningashuoneen” voi olla ”palatsin”, ”huoneen”. Kohta ”istuin isäni valtaistuimelle” on kiistelty. Joidenkin tutkijoiden mukaan tässä viitataan Urikkun valtaistuimeen. Seuraavassa tekstissä kuitenkin ylistetään Asatiwadan urotekoja, mikä tukisi tulkintaa, että tässä viitataankin Asatiwadan valtaistuimeensa. Mopsun on luuvilaisessa tekstissä Muksas. Tämä viittaa joko Urikkun tai Asatiwadan kuningassukuun. Useiden tutkijoiden mukaan tämä on yhteydessä kreikkalaisen käyttämään nimitykseen Mopsos, mutta yhteys ei ole selvä.
”Missä tiet olivat vaarallisia” on kirjaimellisesti ”missä mies pelkäsi kulkea tietä pitkin”. ”Kulkea yksin värttinän kanssa” on epäselvä foinikialaisessa tekstissä. Käännös perustuu osin luuvilaisen tekstin tukeen. ”Yötä” voidaan kääntää myös ”pimeyttä”. Luuvilaisessa tekstissä ei mainita Baalia, vaan jumalan nimi on Tarhunt. Lyömäaseen Baal eli Baal Krntris (bʿl krntris) oli ilmeisesti Aleppon Baalin (eli Baal-Smd:n) anatolialainen muoto. Nimen krntris vokalisointi on epäselvä.
Kohta ”uhrasin kaikille jumalankuville” on kiistelty. Monien tutkijoiden mukaan tässä ei viitata kuninkaan antamiin uhreihin jumalankuville, vaan jokilaakson asukkaiden uhreihin. Sana, joka tässä kohdassa käännetään jumalankuvaksi, on luuvilaisen tekstin peruseella tulkittu jokilaakson asukkaiksi. Tällöin käännös olisi: ”kaikki jokilaakson asukkaat uhraavat hänelle (Baalille) ja tuovat hänelle vuosittaisen uhrin …” Ilman luuvilaista tekstiä tämä tulkinta ei olisi mahdollinen. Luuvilainen ja foinikialainen teksti kuitenkin poikkea vat toisistaan monessa kohdassa, ja koska foinikialaisessa tekstissä ei ole mitään epäselvää tässä kohtaa, päädytään seuraamaan sen lukutapaa.
”Vuosittaisena uhrina” voisi viitata myös päivittäiseen uhriin, mutta härän uhraaminen päivittäin vaikuttaa epärealistisen suurelta määrältä. ”Runsaasti viljaa” seuraa luuvilaista tekstiä. Foinikiankielisessä tekstissä lukee ”runsaasti kaikkea”. Elkunirsa tulee sanoista ”El, maailman luoja”. ”Jumalan poikien” voidaan kääntää myös ”jumalien poikien”.
Jokioisten Museorautatie
Jokioisten Museorautatie (lyh. JMR) sijaitsee Jokioisten ja Humppilan kuntien alueella Lounais-Hämeessä. Se on Suomen ainoa nykypäiviin säilynyt yleiselle henkilö- ja tavaraliikenteelle avoinna ollut kapearaiteinen rautatie. Alun alkaen rautatie yhdisti Humppilan ja Forssan. Nykyään se on elävä museorautatie.
Jokioisten Museorautatie käsittää 14 kilometrin mittaisen kapearaiteisen rautatien (raideleveys 750 mm) Jokioisista Humppilaan. Höyryveturivetoiset museojunat liikennöivät tällä rataosuudella sunnuntaisin kesäkuun alusta elokuun loppuun. Muina aikoina ajetaan tilausjunaliikennettä. Kesäisin kun radalla ei ole tilaus- tai museojunaliikennettä on Minkiön asemalta vuokrattavissa kahden kokoisia resiinoja, joilla vieraat voivat vapaasti liikkua rautatiellä koko sen mitalla.
Museorautatien Minkiön asemalla on kapearaidemuseo, jonne on koottu kapearaiteista veto- ja vaunukalustoa eri puolilta Suomea.
Museorautatietä pyöritetään vapaaehtoistyöllä, ja kaikki toiminta tapahtuu Museorautatieyhdistys ry:n kautta. Radan, radan maapohjan, asema-alueet ja rakennukset ja pääosan kalustosta sen sijaan omistaa Jokioisten Museorautatie Oy.
Historia
Jokioisten rautatie avattiin vuonna 1898, ja se kulki Humppilan rautatieasemalta Jokioisten kautta Forssaan. Henkilöliikenne radalla lakkautettiin vuonna 1954 ja tavaraliikenne 1974. Rautatiestä purettiin seitsemän kilometrin osuus Forssasta Jokioisten asemalle vuoden 1974 aikana. Vuonna 1975 rautatieyhtiö purki kahdeksan kilometrin osuuden Minkiöltä Humppilaan.
Toimintansa Museorautatieyhdistys aloitti vuonna 1969 Veturien Ystävät ry:n (Suomen rautatiehistoriallinen seura ry vuodesta 1975) kapearaidejaoksena. Vuonna 1971 jaos irtautui itsenäiseksi yhdistykseksi nimellä Museorautatie Forssa - Humppila ry. Museojunaliikennöinnin yhdistys aloitti vuonna 1971, tuolloin Forssan ja Humppilan välillä. Jokioisten rautatien vuonna 1974 tapahtuneen lakkauttamisen jälkeen museoliikenne oli muutaman vuoden seisahduksissa. Museoliikenne aloitettiin uudelleen vuonna 1978, tuolloin Minkiön ja Jokioisten välillä ja ensimmäistä kertaa omalla radalla. Yhdistyksen nimi vaihtui nykyiseksi Museorautatieyhdistykseksi vuonna 1979.
Vuosien 1992–1994 aikana osuus Minkiö–Humppila rakennettiin uudelleen alkuperäiselle paikalleen. Minkiön pieni seisakelaituri on kehittynyt merkittävästi Jokioisten Museorautatien ja Kapearaidemuseon toiminnan ansiosta.
Veturinkuljettajina toimivat aluksi VR:n veturinkuljettajat, mutta vuodesta 1994 alkaen on yhdistys kouluttanut kaikki kuljettajansa. Myös lämmittäjäkoulutus sekä muiden liikennetehtävien koulutus toteutetaan itse.
Vuonna 2002 Minkiölle valmistui lämmitettävä korjaamorakennus, joka mahdollisti laajamittaisen kaluston kunnostuksen ympäri vuoden.
Humppilaan siirrettiin entinen Riipan asemarakennus nykyisen Kokkolan alueelta joulukuussa 2018. Asemarakennus oli tarkoitus siirtää museorautatielle jo lokakuussa 2018, mutta Siirto peruuntui paikallisen kotiseutuyhdistyksen valituksen takia. Valitus kuitenkin peruttiin, ja asemaa päästiin siirtämään pari kuukautta alkuperäisestä aikataulusta. Rakennus kunnostettiin ja entisöitiin kevään 2019 aikana.
Kalusto
pienoiskuva|Schöma torijunan veturina Kermalassa
Jokioisten Museorautatiellä on neljä ajokuntoista höyryveturia, dieselvetureita sekä paljon henkilö- ja tavaravaunukalustoa. Museorautatielle on siirretty runsaasti kapearaidekalustoa lakkautetuilta rataosuuksilta ympäri Suomen.
Rata
Rautatien nykyinen pituus on 14 kilometriä ja sen raideleveys on 750 mm. Radan pääteasemat ovat Humppila-Museorautatie ja Jokioinen. Näiden välissä sijaitsee Minkiön asema sekä useita pienempiä seisakkeita ja vaihteita. Radan suurin sallittu nopeus on 50 km/h.
Hankkeet
Tulevaisuudessa on tarkoitus jatkaa rataa nykyiseltä Jokioisten asemalta entisen siirappivaihteen ohi Loimijoen rantaan, radan linjaus noudattaisi pääosin entisen Ferrarian raiteen linjausta entisen Loimijoen ylittävän rautatiesillan maatuille asti.
Linda Howard
Linda S. Howington eli Linda Howard (s. 1950) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Howard syntyi Alabamassa. Hän aloitti kirjoittamisen jo lapsuudessaan ja kirjoitti pitkään vain omaksi ilokseen. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa ilmestyi vuonna 1982, jolloin kirjailija oli jo yli kolmenkymmenen.
Linda Howard asuu yhä Alabaman osavaltiossa. Kirjoissa esiintyy sekä jännitystä että romantiikkaa.
Linda Howardilta on julkaistu suomeksi:
Pokkarina
Sisältää teoksen MacKenzie's Magic
Suurimman menestyksen ulkomailla on saavuttanut Täydellinen mies. Siinä kerrotaan neljästä naisesta, jotka kehittelevät hauskan listan unelmamiehensä ominaisuuksista. Ongelmat alkavat, kun murhaaja ilmestyy laatijoiden kannoille.
Howard on julkaissut teoksia 1980 -luvulta alkaen. Ensimmäiset niteet olivat Harlequin -sarjan kirjoja, joissa "alpha male" -tyyppiset sankarit ottivat yhteen kovapäisten sankarittarien kanssa. Teokset sisältävät aikanaan rohkeita kohtauksia.
1990-luvulla päästiin kirjoittamaan pitkiä kirjoja eli ns. oikeita romaaneja. Suosio kasvoi ja Howard siirtyi samaan sarjaan Nora Robertsin kanssa. Kioskikirjallisuus kulki siinä sivussa linjana. 2000-luvulla Howard on kirjoittanut näitä suomennettuja teoksia.
Linda Howardia on käännetty eurooppalaisella kielialueella mm. suomeksi, ruotsiksi ja saksaksi.
Linda Howardin varhaiselle tuotannolle on tyypillistä vauhdikas tilannekehittely, kiihkeä romanttisuus ja aika yksioikoiset sankarit. Toisaalta sarjaromantiikassa henkilöiden ominaisuudet on aika tiukasti määritelty. 2000 -luvun kirjoissa teemaa on laajennettu. Cry no more (Spårlöst försvunnen) käsittelee vauvojen sieppausta. Kiss me while I sleep (En stilla hämnd) -teoksessa päähenkilö on naispuolinen agentti, joka murhaa kostoksi ystävänsä tappajan. Näistä kumpaakaan teosta ei ole suomennettu, mutta ruotsiksi ne löytyvät.
Oopiumi
thumb|Oopiumia thumb|Oopiumia alkoholiuutteessa. Oopiumi (< kreikk. opos, 'mehu' ) on oopiumiunikon kuivattua lateksia, jota käytetään päihteenä ja lääkkeiden raaka-aineena. Oopiumi on luokiteltu YK:n vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksessa huumausaineeksi. Oopiumista voidaan valmistaa useita lääkkeitä, joista käytetään termiä opiaatit. Niitä ovat muiden muassa heroiini, kodeiini ja morfiini. Oopiumi sisältää myös muita alkaloideja, kuten tebaiinia, papaveriinia ja noskapiinia. Oopiumia käytetään sellaisenaan huumausaineena imemällä siitä kuumennettaessa nousevaa höyryä erityisesti oopiumiunikon viljelyalueilla sekä historiallisesti 1500-luvulta alkaen laudanumiksi kutsuttuna alkoholiuutteena.
Historia
thumb|Ranskalainen oopiumiluola 1900-luvun alussa, Le Petit Journal -lehden kansikuva 1903. Oopiumiunikko on mahdollisesti peräisin Lähi-idästä, mistä sen käyttö on levinnyt itään ja länteen. Varhaisimmat merkit oopiumiunikoiden kasvatuksesta ja oopiumin valmistuksesta tunnetaan 7 000 vuoden takaa sumerilaisten savitauluista. Oopiumi mainitaan myös myöhemmissä assyrialaisten lääkintäaiheisissa tauluissa. Myös Euroopasta on samoilta ajoilta löydetty joitain viitteitä oopiumiunikon viljelystä, joskaan siitä ei välttämättä valmistettu oopiumia. Muinaiset egyptiläiset käyttivät oopiumia jo vuoden 2000 eaa. tienoilla lasten rauhoittamiseen ja hammassärkyyn. Roomalaisten kirjoittajien mukaan egyptiläiset käyttivät oopiumia melko laajalti viinin kanssa. Antiikin Kreikassa oopiumi oli suosittua etenkin sotilaskäytössä, ja se mainitaan esimerkiksi Homeroksen Iliaassa ja Odysseiassa. Etenkin lääkäri Galenos suositteli oopiumin käyttöä innokkaasti ja vaikutti sen suosion kasvuun Rooman valtakunnassa. Muslimilääkäreistä esimerkiksi Avicenna (k. 1037) suositteli oopiumia etenkin ripulin ja silmien hoitoon, ja hänen väitetään itsekin kuolleen sen käyttöön. Itään oopiumi levisi arabikauppiaiden mukana 800-luvulla. Koska Koraani kieltää alkoholin, oopiumista tuli muslimimaailmassa melko suosittu päihde.
Renessanssin jälkeen oopiumista tuli niin lääkärien kuin kirjailijoidenkin suosittelemaa. Sitä käytettiin etenkin yskän ja ripulin hoidossa, ja kirjailijat arvostivat sen kykyä ”herättää ajatuksia”. Oopiumin ja alkoholin sekoituksesta laudanumista tuli suosittua 1600-luvulla punataudin hoidossa. Tunnetuimpia oopiumikirjailijoita olivat esimerkiksi Samuel Taylor Coleridge (1772–1834) ja Thomas de Quincey (1785–1859).
1800-luvulla Yhdistynyt kuningaskunta ei ollut tyytyväinen Kiinan kanssa syntyneeseen kauppataseeseen, jota korjatakseen se (tai Englannin It%C3%A4-Intian kauppakomppania sen puolesta) vei suuria määriä oopiumia Kiinaan. Oopiuminpoltosta syntyi suuri ongelma Etelä-Kiinassa, minkä vuoksi Kiinan hallitus (Qing-dynastia) pyrki rajoittamaan oopiumikauppaa. Asiasta syttyi Britannian ja Kiinan välillä kaksi sotaa, ensimmäinen (1839−1842) ja toinen oopiumisota (1856–1860). Eräs sotien tarkoituksista ja saavutetuista päämääristä oli oopiumikaupan salliminen Kiinassa.
Tuotanto
pienoiskuva|Maitiaisnestettä unikon kodasta. Suurin oopiumintuottajamaa on Afganistan, joka tuottaa 90 prosenttia maailman laittoman huumekaupan oopiumista (2014). Toiseksi eniten oopiumia tuotetaan Myanmarissa.
Oopiumiunikon sato korjataan muutama päivä terälehtien putoamisen jälkeen. Kodan kylkeen tehdään varovaisia vaaka- tai pystysuuntaisia viiltoja, mikä saa valkean maitiaisnesteen valumaan kodan pintaan. Kun neste on osittain kuivunut, se kaavitaan talteen, kuivataan ja pakataan. Hehtaarin pellosta voidaan saada 7–12 kg raakaoopiumia.
Oopiumi sisältää unikkolajikkeesta riippuen 20–35 % ainakin kahtakymmentäviittä eri alkaloidia, joista 4–21 prosenttia on morfiinia, 4–8 prosenttia noskapiinia, 0,8–2,5 prosenttia kodeiinia, 0,5–2,5 prosenttia papaveriinia ja 0,5–2 prosenttia tebaiinia.
Raakaoopiumiksi kutsutaan myös, auringossa tai mekaanisesti kuivatettua maitiaisnestettä, joka kuivuttuaan muuttuu tummanruskeaksi/mustaksi öljymäiseksi massaksi.
Käyttö
thumb|Akhamies polttaa oopiumipiippua. Oopiumia käytetään oraalisesti nauttimalla, tai polttamalla, joka oikeammin on oopiumin höyrystämistä ja siitä nousevien höyryjen imemistä keuhkoihin. Oopiumunikosta voidaan myös uuttaa vaikuttavia aineita. Kuumalla vedellä hauduttamalla siemenkotien kuorta saadaan unikkoteetä ja alkoholilla uuttamalla raakaoopiumia syntyy laudanumia. Suomessa on vielä 2000-luvun alussa ollut saatavilla oopiumia sisältänyttä, Tannopon-nimistä ripulilääkettä. Lääke poistui markkinoilta, koska hyväksyttävää raaka-ainetta ei ollut enää saatavissa. . Dropizol-niminen oopiumtinktuura vaikean ripulin hoitoon sai Suomessa myyntiluvan vuonna 2017.
Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto
Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto SHKL ry on vuonna 1976 perustettu hevosenomistajien edunvalvontajärjestö. Liiton tarkoitus on valvoa hevosenomistajien yleisiä ja yhteisiä etuja. Suomen Hevosenomistajien Keskusliittoa edelsi Suomen Raviurheilijain Liitto, joka oli perustettu vuonna 1957.
SHKL ry on Suomen Hippoksen sekä kansainvälisen amatööriraviurheilijoiden liitto FEGAT:n jäsenjärjestö. Liitto hallinnoi vuonna 1983 perustettua Suomen Ravihevoskasvattajien Säätiötä ja omistaa hevoshuutokauppayhtiö Starinita Oy:n yhdessä Suomen Ravihevoskasvattajat ry:n kanssa.
Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto ry:n puheenjohtajana on vuodesta 2020 alkaen toiminut europarlamentaarikko Henna Virkkunen.
Julkaisutoiminta
SHKL ry julkaisee kuudesti vuodessa ilmestyvää Hevosenomistaja-jäsenlehteä.
Keinoemovälitys
SHKL:n Keinoemovälitystoiminta on ollut koordinoitua ja ympärivuorokautista vuodesta 2000 alkaen. Keinoemovälityksestä on vastannut koko nykymuotoisen toiminnan olemassaolon ajan Heli Lepo. Varsansa menettäneiden tammojen ja emänsä menettäneiden varsojen yhteensaattaminen pelastaa usein varsan hengen ja mahdollistaa sen kehittymisen terveeksi ja tasapainoiseksi hevoseksi.
Liiton järjestämiä kilpailuja
Lisäksi Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto ry on yksi Varsakunkku-kilpailun yhteistyökumppaneista.
Albert Oesch
Albert Oesch (19. huhtikuuta 1897 Sankt Gallen, Sveitsi – 5. huhtikuuta 1962 Jerusalem, Israel) oli sveitsiläinen katolinen pappi.
Historia
Oesch valmistui Einsiedelnin luostarikoulusta, opiskeli filosofiaa ja teologiaa Innsbruckin yliopistossa ja Fribourgissa. Vuonna 1920 hänet vihittiin papinvirkaan. Vuosina 1920–1929 hän oli Flawilissa kirkkoherrana ja vuonna 1929 hänestä tuli pastori Thaliin.
Oesch oli sveitsiläisamerikkalaisen avustusjärjestön "Association de la faculte americaine de theology" puheenjohtaja ja osallistui merkittävästi Innsbruckin teologisen tiedekunnan karkotukseen Sionissa vuosina 1938−1940.
Oesch tunsi silloisen kardinaalivaltiosihteeri Eugenio Pacellin, joka vietti lomia Stella Mariksessa Rorschachissa. Pacelli valittiin vuonna 1939 paaviksi (Pius XII). Hän kutsui Oeschin vuonna 1947 rakentamaan uutta Pyhän haudan ritarikunnan ritaristoa Jerusalemiin, Sveitsiin ja saksankielisiin maihin.
Paavi Pius XII nimitti hänet ensimmäiseksi suurprioriksi. Vuonna 1950 häntä seurasi Josephus Meile. Toukokuussa 1953 Oeschista tuli ritarikunnan konsultti ja ritarikunnan ritari.
Oesch oli mukana lukuisissa Pyhän maan hankkeissa, erityisesti Beit Jalan seminaarissa. Hänet haudattiin fransiskaanien hautausmaalla Getsemanessa Jerusalemissa.
Raven Goodwin
Raven Tyshanna Goodwin (s. 24. kesäkuuta 1992 Washington DC) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Ivy Wentzinä perhekomediasarjassa Onnea matkaan, Charlie!. Vuonna 2003 hän näytteli elokuvassa The Station Agent. Hänellä oli päärooli Tangie Cunninghamina amerikkalaisessa sitcomissa Just Jordan vuosina 2007–2008. Ravenin debyytti oli elokuvassa Ihanat naiset (2001), jossa hänellä oli merkittävä rooli.
Goodwin esiintyi tv-sarjan Glee kolmannella tuotantokaudella kovistyttö Sheilana. Hän on tehnyt rooleja myös sarjoissa kuten 30 Rock, Lapsuuteni luuserina ja Kolme miestä ja tyttö. Goodwin on afroamerikkalainen.
Tampereen johdinautoliikenne
Tampereen johdinautoliikenne oli Tampereella vuosina 1948–1976 toiminutta julkista liikennettä. Järjestelmän avajaiset pidettiin 8. joulukuuta 1948 ja liikenne lopetettiin 15. toukokuuta 1976. Tampereen johdinautoliikenne oli Suomen vanhin ja laajin johdinautojärjestelmä, jossa johdinautot palvelivat useiden linjojen muodostamaa verkostoa.
Historia
pienoiskuva|vasen|Johdinauto Hämeensillalla 1950-luvulla 1900-luvun alussa Tampereelle oli suunniteltu raitiotietä, joka ei kuitenkaan vielä tuolloin toteutunut. Toisen maailmansodan jälkeen ryhdyttiin suunnittelemaan johdinautoliikenteen aloittamista. Rakentaminen aloitettiin vuoden 1948 kesällä, ja viralliset avajaiset pidettiin 8. joulukuuta 1948. Ensimmäinen linjoista, ja ainoa, jota liikennöitiin koko järjestelmän olemassaolon ajan, oli linja 1 Koskipuistosta Härmälään. Suurimmillaan linjojen määrä oli 1950-luvun lopulla, jolloin liikennöitiin viittä linjaa (linjat 1, 2, 3, 11 ja 16).
Tampereella oli enimmillään käytössä 29 Valmetin valmistamaa johdinautoa, joista viimeiset oli hankittu vuonna 1959. Suurin osa autoista oli vuosimalleja 1949 ja 1950, ja pitkäikäisimmille yksilöille kertyi jopa 27 vuotta liikenteessä. Ensimmäinen johdinautolinja kulki keskustasta Härmälään, sittemmin linjat ulottuivat myös mm. Kalevaan ja Epilään. Johdinautoja säilytettiin ja huollettiin Pyynikinharjun rinteeseen vuonna 1950 valmistuneessa Rollikkahallissa. Johdinautolinjoja vähennettiin 1960-luvulta alkaen asteittain, kunnes liikenne lakkautettiin lopulta kokonaan 5. toukokuuta 1976. Liikenteen lopettamisen jälkeen pääosa autoista myytiin huutokaupalla eri ostajille vuoden 1976 aikana. Autoista vanhin ja pari uudempaa on sittemmin kunnostettu täysin ajokuntoisiksi museoautoiksi. Jarmo Peltolan 1998 kirjoittamassa Onnikoita ja rollikoita -kirjassa kuvataan tarkemmin johdinautojen hankintaprosessi, kaupunkisuunnittelun ja johdinautoliikenteen yhteys sekä johdinautoliikenteestä luopuminen.
Jääkiekon SM-liigakausi 2000–2001
Kausi 2000–2001 oli jääkiekon SM-liigan 26. kausi, ja ensimmäinen 13 joukkueen suljettuna sarjana. Liigakarsinnat palautettiin keväällä 2009. Mestaruuden voitti kolmatta kertaa peräkkäin Turun Palloseura. Hopealle tuli Tampereen Tappara ja Tampereen Ilves voitti pronssia. Jokerit voitti runkosarjan 77 pisteellä, toiseksi tuli vain pisteen erolla TPS. Runkosarjan pistepörssin voitti Jokereiden Petri Varis tehopisteillä 27+43=70. Kauden puolivälierissä, perjantaina 23.3.2001, HIFK ja Ilves pelasivat jääkiekon SM-liigan siihen mennessä kaikkien aikojen pisimmän ottelun. Ilveksen Jani Nikko iski kiekon maaliin 4. jatkoerässä lopputulokseksi Ilvekselle 0-1. Maalin syntyaika oli 124:41. Ennätys rikottiin vajaat 14 vuotta myöhemmin 15. maaliskuuta 2015, jolloin samat joukkueet Ilves ja HIFK pelasivat pudotuspelien ensimmäistä kierrosta. Sen ottelun ratkaisi HIFK:n Mika Partanen niin ikään neljännessä jatkoerässä pelikellon näyttäessä aikaa 134:14.
Hämeenlinnan satama
Hämeenlinnan satama on sisävesiliikenteen käyttöön tarkoitettu satama Vanajaveden rannalla Hämeenlinnan keskustassa. Satama-alue sijaitsee Arvi Kariston kadun varrella Koilliskulman kaupunginosassa aivan keskustan itälaidalla. Satamassa sijaitsee satamaravintola Rantakasino. Hämeenlinnan satamasta on kesäisin säännöllistä matkustajaliikennettä Tampereen suuntaan Suomen Hopealinjan liikennöimänä.
Garrett Wilson
Garrett Wilson (s. 30. toukokuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Pittsburgh Penguinsin organisaatiossa.
Wilson pelasi juniorikiekkoa OHL-liigan Owen Sound Attackin joukkueessa, joka eteni vuonna 2011 Memorial Cup -turnaukseen. Wilson valittiin kaudella 2010–2011 OHL:n ensimmäiseen tähdistöön.
1. kesäkuuta 2011 NHL-joukkue Florida Panthers teki Wilsonin kanssa tulokassopimuksen.
Sanna Koivisto
Sanna Maarit Koivisto (s. 21. marraskuuta 1955 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä. Koivisto on opiskellut muun muassa Limingan ja Lahden taidekouluissa sekä toiminut opettajana eri kansalaisopistoissa muun muassa Iissä, jossa hän asuu. Ensimmäisen näyttelynsä Koivisto piti vuonna 1975 Oulussa. Hänen näyttelyitään on järjestetty Suomessa monella paikkakunnalla.
Sanna Koivistolle myönnettiin Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Pohjanmaan rahaston tunnustuspalkinto 20.5.2022.
Sanna Koiviston retrospektiivinen näyttely on esillä Kemin taidemuseossa 31.3.–27.5.2023.
Sanna Koiviston teoksia on useiden taidemuseoiden, kuntien, yritysten ja yksityisten omistamissa kokoelmissa.
Julkisia teoksia
Yksi Koiviston viimeisimpiä töitä on Utajärven kunnan 150-vuotisjuhliin vuonna 2015 tilattu teräskonstruktio Joen laulu. Teos on corten-terästä, joka on ruostutettu merivedellä. Teoksessa on neljä osaa, jotka kuvaavat utajärveläistä maisemaa ja kunnan elinkeinohistoriaa. Teoksen juurella on utajärveläisistä peruskivistä tehty sommitelma. Kannel ja tervavene ovat muhoslaisen entisen sonniaseman sokkelikivien varassa.
Ondřej Čelůstka
pienoiskuva|Ondřej Čelůstka maajoukkueen pelaajana lokakuussa 2019. Ondřej Čelůstka (s. 18. kesäkuuta 1989 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Turkissa, Englannissa ja Saksassa. Hän on elokuusta 2020 alkaen edustanut Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Sparta Prahaa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2013.
Čelůstka aloitti liigauransa Tescoma Zlínin joukkueessa kausina 2007–2009. Kaksi seuraavaa kautta hän edusti Slavia Prahaa ja pelasi kotimaansa liigan lisäksi viisi ottelua Eurooppa-liigassa. Hän oli alkuvuoden 2010 lainalla italialaisseura Palermossa mutta pääsi Serie A:ssa kentälle vain yhdessä ottelussa runsaaksi kymmeneksi minuutiksi. Kesällä 2011 hän siirtyi turkkilaisseura Trabzonsporiin. Kahden seuraavan kauden aikana hän pelasi Turkin Superliigassa 55 ottelua ja teki yhden maalin, lokakuussa 2011 Ankaragücüa vastaan. Kaudella 2011–2012 hän pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua ja teki ensimmäisessä ottelussaan vieraskentällä italialaista Interiä vastaan ottelun ainoan maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdella kaudella yhteensä viisi ottelua. Kauden 2013–2014 Čelůstka pelasi lainasopimuksella englantilaisseura Sunderlandissa. Hän pelasi Englannin Valioliigassa 21 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa.
Čelůstka siirtyi elokuussa 2014 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Nürnbergiin. Hän pelasi kauden aikana 31 liigaottelua. Kesällä 2015 Čelůstka palasi Turkkiin, tällä kertaa Antalyasporin joukkueeseen, jossa hän viipyi viisi kautta. Hän pelasi Superliigassa 142 ottelua ja teki yhden maalin, joulukuussa 2019 entistä seuraansa Trabzonsporia vastaan. Kesällä 2020 hän siirtyi kotimaansa pääsarjassa pelaavaan Sparta Prahaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Tšekin liigassa 28 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Čelůstka pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja viisi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 31 A-maaottelua, joissa 28 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kolme maaottelumaalia: debyyttiottelussaan Kanadaa vastaan sekä marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kosovoa ja kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Tšekin viidessä ottelussa täydet minuutit aina Tanskaa vastaan pelatun puolivälieräottelun 65. minuutille, jolloin hän joutui loukkaantumisen takia vaihtoon.
Burullus
Burullus on järvi Niilin suistolla Egyptissä. Järvi on hyvin matala ja murtovetinen. Se on tärkeä kosteikkoalue ja yksi Niilin suiston parhaiten säilyneistä kosteikoista.
Maantiede
thumb|vasen|Kartta 1800-luvulta. thumb|vasen|Kalastajia. Burullus sijaitsee Egyptissä Niilin suistoon pohjoisosassa. Välimerestä sitä erottaa vain ohut hiekkasärkkä. Järvi on hyvin matala ja murtovetinen. Sulapitoisuus kasvaa kohti järven pohjoisosaa ja laskee kohti etelää, jossa vesi on lopulta makeaa. Sen keskisyvyys on 75–100 cm. Järveen laskee vettä kuutta eri kanavaa ja uomaa pitkin etelästä ja se laskee Välimereen vain yhdestä kohtaa järven koillisosassa. Järvellä on noin 50 pienehköä saarta. Järvi on suojeltua Ramsar-aluetta.
Luonto
Burullus on yksi parhaiten säilyneitä kosteikkoja Niilin suistolla. Etenkin järven etelärannikkoa kattavat ruovikot. Ruokolajeihin lukeutuvat erityisesti Phragmites- ja Typha-heimojen lajit. Vedenalaisiin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi Potamogeton-heimon lajit. Järvi on myös tärkeä lintualue. Lisääntyviä lajeja on noin 35 ja niihin lukeutuvat esimerkiksi pikkutiira, kynsihyyppä, aavikkokehrääjä ja afrikankukaali. Burullus on myös luultavasti pikkukiurun Niilin suiston endeemisen alalajin Calandrella rufescens nicolli tärkein elinalue. Alueella pesivien lajien lisäksi Burullus on tärkeä vesilintujen talvehtimisalue. Edellä mainittuihin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi ruskosotka, haapana ja punajalkaviklo. Rannikolla lisääntyy valekarettikilpikonnia. Nisäkkäistä alueella esiintyy esimerkiksi viidakkokissa.
Historia ja ihminen
Järven arabiankielinen nimi Burullus on lainattu järven koptinkielisestä nimestä, joka on puolestaan johdos kreikankielisestä nimestä Paralos. Kreikankielinen nimi tarkoittaa yksinkertaisimmillaan rantavyöhykettä. Paikalliset ovat pitkään harjoittaneet kalanviljelyä. Tapa on säilynyt näihin päiviin asti jo kaudelta ennen Egyptin muslimivalloitusta.
Lae (atolli)
Lae on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ralikin saariketjussa, Ujaesta kaakkoon ja Kwajaleinistä länteen. Atolli koostuu kahdestakymmenestä saaresta, joista suurimmat ovat Lae, Ribon, Lejab ja Enerein. Kaikkien saarten pinta-ala yhteensä on noin puolitoista neliökilometriä. Atollilla on laguuni, jonka pinta-ala on 17,7 neliökilometriä. Laessa oli 347 asukasta vuonna 2011.
Alfonso IV (Portugali)
Alfonso IV (1291–1357) oli Portugalin ja Algarven seitsemäs kuningas, lisänimeltään Urhea. Hän hallitsi vuosina 1325–1357.
Alfonso IV oli edeltäjänsä Dinis I Rakentajan ainoa avioliitossa syntynyt poika. Tämän kerrotaan kuitenkin suosineen Alfonson aviottomana syntynyttä velipuolta Afonso Sanchesia.
Alfonso IV pyrki luomaan tiiviit suhteen Kastiliaan naittamalla lapsiaan kastilialaisille ylimyksille ja kuningashuoneeseen. Avioliitot eivät olleet onnellisia ja johtivat sotiin ja vihanpitoon.
Kun muslimit rantautuivat Iberian niemimaalle 1340, Alfonso liittoutui Kastilian ja Aragonian kanssa puolustaakseen kristittyjen valtaa. Hän lähetti laivaston Cadiziin ja johti itse maavoimien voitokasta hyökkäystä. Muslimiarmeija lyötiin Saladossa.
Alfonso muistetaan soturikuninkaana ja urheana kenraalina, joka kehitti etenkin Portugalin laivastoa. Hän tuki muutenkin merenkulkua, laajensi kauppalaivastoa ja rahoitti tutkimusretket, joilla löydettiin Kanariansaaret.
Maailman helluntaiyhteisö
Maailman Helluntaiyhteisö (, PWF) on helluntailiikkeen maailmanlaajuinen organisaatio. Maailman Helluntaiyhteisössä on jäseninä eri maiden helluntaikirkkoja. Maailman helluntaiyhteisö on laajin helluntailaisia edustava organisaatio maailmassa. PWF:ssa ovat edustettuna monia Assemblies of Godin presbyteeris-kongregationaalisia helluntaikirkkoja sekä episkopaalisia helluntaikirkkoja. PWF:n yhteydessä on vuodesta 2005 toiminut World Missions Commission sekä muutama muu jaosto.
Historia
Helluntailiikkeiden maailmanlaajuinen yhteistyö alkoi toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1947, kun helluntaiyhteisön maailmankonferenssien järjestäminen aloitettiin. Alkujaan maailmankonferenssien toimintaa suunnitteli kevyt organisaatio. 2000-luvun alussa tämän yhteisön pohjalle perustettiin Maailman Helluntaiyhteisö.
Konferenssit
Maailman Helluntaiyhteisö järjestää Helluntailiikkeen Maailmankonferenssin joka kolmas vuosi. Ensimmäinen maailmankonferenssi järjestettiin vuonna 1947, jolloin tilaisuuteen osallistui 3000 osallistujaa. Konferenssi nimettiin vuonna 1961 virallisesti Helluntailiikkeen Maailmankonferenssiksi.
Maailmankonferenssi on järjestetty seuraavissa kaupungeissa:
Killing Is My Business... And Business Is Good!
Killing Is My Business... And Business Is Good! on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin ensimmäinen studioalbumi. Albumia äänitettiin Malibussa, Kaliforniassa vuoden 1984 joulukuusta vuoden 1985 tammikuuhun, ja levy-yhtiö Combat Records julkaisi albumin 12. kesäkuuta 1985. Heikosta tuotannosta huolimatta albumi sai hyvän vastaanoton ja se herätti nopeasti huomiota underground metal -piireissä. Killing is My Business... And Business is Good! oli myös hyvin olennaisessa osassa vahvistamassa thrash metalin asemaa metallimusiikin virallisena alakategoriana ja tyylilajina.
Albumin kappaleiden sanoitukset käsittelevät kuolemaa, väkivaltaa ja okkultismia. Albumi sisältää muun muassa alun perin Nancy Sinatran levyttämän lainakappaleen ”These Boots Are Made for Walkin'” ja kappaleen ”Mechanix”, jonka Megadethin laulaja ja rytmikitaristi Dave Mustaine sävelsi vaikuttaessaan vielä entisessä Metallica -yhtyeessään.
Levy-yhtiö Loud Records julkaisi albumin uusintapainoksen vuonna 2002. Painos sisälsi aiemmin julkaisemattomien demokappaleiden ohella alkuperäisen albumin uudelleenmiksattuna ja -masteroituna, ja myös albumin kansitaide vaihdettiin alkuperäisen painoksen kansikuvan sijaan sellaiseksi, kuin Dave Mustaine oli sen alun perin halunnut olevan.
Taustaa
Mustaine oli erotetuksi tullessaan kieltänyt Metallicaa käyttämästä hänen säveltämäänsä kappalemateriaalia. Tästä huolimatta Metallican heinäkuussa 1983 julkaisemalla esikoisalbumilla Kill 'Em All, joka sisälsi yhteensä kymmenen kappaletta, oli neljä Mustainen kappaletta: ”The Four Horsemen”, joka perustui Mustainen säveltämään kappaleeseen ”The Mechanix”, sekä ”Jump in the Fire”, ”Phantom Lord” ja ”Metal Militia”. Mustaine oli kirjoittamansa kappalemateriaalin julkaisemisesta hyvin katkera Metallicalle ja tämä loi vihanpitoa hänen ja Metallican jäsenten välille lukuisiksi vuosiksi.
Pian Los Angelesiin saapumisensa jälkeen Mustaine tutustui basisti David Ellefsoniin, jonka kanssa hän perusti Megadethin. Mustaine ryhtyi itse yhtyeen rytmikitaristiksi, ja Megadethin ensimmäisen kokoonpanon täydensivät soolokitaristi Greg Handevidt sekä rumpali Dijon Carruthers. Yhtyeelle etsittiin pitkään vakituista laulajaa, kunnes David Ellefson rohkaisi Mustainea ryhtymään myös yhtyeen laulajaksi.
Äänittäminen ja tuotanto
Levy-yhtiö Combat Records antoi Megadethin käytettäväksi 8 000 dollaria albumin äänittämistä varten. Albumin budjetista kuitenkin puolet kului alkoholiin, huumeisiin ja ruokatarvikkeisiin. Yhtye joutui erottamaan albumin äänittämisessä avustaneen managerinsa Jay Jonesin väliaikaisen tuottajan tehtävästä ja äänittämään albumin käytännössä itsenäisesti tuottaja Karat Fayen avustuksella. Combat Records antoi yhtyeen käytettäväksi vielä 4 000 dollarin summan albumia varten. Killing Is My Business... And Business Is Good! äänitettiin näin ollen lopulta 12 000 dollarin budjetilla Kalifornian Malibussa Indigo Ranch -äänitysstudiolla vuoden 1984 joulukuusta vuoden 1985 tammikuuhun.
Albumin alkuperäisen painoksen äänenlaatua ja miksausta pidetään yleisesti heikkona, mikä selittyy albumin budjetti- ja tuotanto-ongelmista. Albumin heikko äänenlaatu erottuu esimerkiksi Dave Mustainen epäselvästi kuuluvista lauluosuuksista ja instrumenttien huomattavan eriasteisista äänenvoimakkuuksista. Mustaine on kertonut, että vinyylilevyn rajallisen tallennuskapasiteetin vuoksi yhtye halusi albumin kummallekin kääntöpuolelle neljä kappaletta, joista jokaisen kesto olisi noin neljä minuuttia. Tämä pitäisi albumin konseptin yksinkertaisena ja välttäisi vinyylin urien liiallisen kaventumisen, ja sitä kautta äänenlaadun huononemisen. Koska yhtyeellä oli äänitysten alkaessa seitsemän kappaletta albumia varten, se avasi myös mahdollisuuden levyttää albumille yksi lainakappale. Kyseiseksi lainakappaleeksi valittiin lopulta alun perin Nancy Sinatran tunnetuksi tekemä ”These Boots Are Made for Walkin'”.
Myös albumin kansitaiteen kanssa tapahtui sekaannus. Mustaine oli alun perin toimittanut Combat Recordsille luonnostelemansa piirroksen, josta piti tulla albumin kansikuva. Piirroksessa esiintyi yhtyeen maskotti Vic Rattlehead. Alkuperäinen kansikuva kuitenkin hukattiin, ja lopulta albumin kanteen päätyi Rattleheadin hahmoa mukailevasta pääkallosta ikuistettu valokuva. Yhtye pettyi ratkaisuun syvästi, ja ongelma korjaantui vasta vuosia myöhemmin kun levy-yhtiö Loud Records julkaisi albumin uusintapainoksen, jonka kansikuvituksesta vastasi Mustainen alkuperäistä konseptia mukaillut Michael Mueller.
Loud Recordsin julkaiseman painoksen uudelleenmiksaus ja uudelleenmasterointi korjasi albumin äänimaailmaa. Kyseinen painos versio sisältää myös vuoden 1984 Last Rites -demoäänitteen, eli demoversiot kappaleista ”Last Rites/Loved to Death”, ”Mechanix” ja ”Skull Beneath the Skin”.
Musiikki
Killing Is My Business... And Business Is Good! on lähes yksinomaan Dave Mustainen sävellyksistä koostuva albumi. Albumin kappaleista ainoastaan lainakappale ”These Boots Are Made for Walkin'”, jonka on tehnyt Lee Hazlewood, ei ole Mustainen sävellys. Albumin avauskappale on kaksiosainen ”Last Rites/Loved to Death”. ”Last Ritesin” alun piano-osuuden päätyttyä käynnistyy kappaleen jälkimmäinen osio ”Loved to Death”, joka on hyvin nopeatempoinen kappale joka kertoo äärimmäisestä rakkaudesta. Kappaleen sanoitusten kuvaamassa kertomuksessa mies surmaa rakastamansa naisen, jolta hän ei ole saanut vastarakkautta, ettei kukaan muu voisi saada tätä.
Albumin nimikkoraita ”Killing Is My Business... And Business Is Good!” on kertomus alansa parhaimpiin kuuluvasta palkkamurhaajasta, joka tehtävän suoritettuaan aikoo seuraavaksi surmata toimeksiantajansa. Mustaine sai inspiraation kappaleeseen Marvel Comicsin sarjakuvahahmo Tuomarista.
”Skull Beneath the Skin” kertoo yhtyeen maskotti Vic Rattleheadista, okkultismista ja mustasta magiasta. Alun perin kappaletta työstettiin nimellä ”Self Destruct”. Kappaleessa Vicin ulkonäön myyttinen kehittyminen on hyvin keskeinen teema. Kappaleessa Vic eksyy mustan magian istuntoon ja tulee vangituksi, jonka jälkeen häntä muun muassa kidutetaan ja hänen kalloonsa asennetaan metallikorkit korvien päälle, viisiri peittämään silmiä ja rautaniitit lukitsemaan hänen leukansa paikoilleen. Näin ollen Vicin hahmo ilmentää tunnettua sanontaa ”älä näe pahaa, älä kuule pahaa, älä puhu pahaa.” Dave Mustainen mukaan hahmossa kiteytyivät hänen ajatuksensa uskonnosta, sorrosta ja ilmaisun vapaudesta.
Albumin neljäs kappale on alun perin Nancy Sinatran tunnetuksi tekemä vanha, blues-pohjainen pop-iskelmä ”These Boots Are Made for Walkin'”. Koska yhtyeellä oli äänitysten alkaessa seitsemän omaa kappaletta levytettäväksi, mahdollisuus lainakappaleen levyttämisestä nousi esiin. Dave Mustaine halusi yhtyeen levyttävän kappaleen, jota kukaan ei odottaisi kuulevansa Megadethin kaltaisen yhtyeen versioimana ja onnistui vakuuttamaan muun yhtyeen siitä, että ”These Boots Are Made for Walkin'” olisi oiva valinta albumille. Albumin julkaisua seuranneissa konserteissa kappaleesta tuli yhtyeen esiintymisen show-numero, jossa basisti David Ellefson istui lavalle tuodulla baarituolilla soittaen kappaleen bassointroa tavallista pitempään, ja kun intro päättyi myös muu yhtye aloitti kappaleen. Tällöin Ellefson myös potkaisi tuolin lavalta.