cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iso Suojärvi (Ylöjärvi)
Vedenlaatu
Järvi on suovaltaisen valuma-alueensa latvajärviä. Sen vedenlaatua on tutkittu vuosina 1979 ja 1992. Veden väri on soiden vuoksi tumma, mutta kuitenkin vaaleampi kuin suojärvissä keskimäärin. Vesi on silti hapanta. Kesällä happamuudentaso eli pH ylittää arvon 5,0, mutta talvella se alittaa tuon arvon. Happamuus haittaa jo kaloja, joten vain kestävimmät lajit kuten ahven ja hauki menestyvät siinä. Talvella järvessä oli hyvin vähän ravinteita ja sitä voidaan silloin luonnehtia karuksi järveksi. Kesällä ravinteita kertyy veteen niin paljon, että oikeampi luonnehdinta olisi silloin lievästi rehevöitynyt järvi. Kesän hyvä happitilanne voi kääntyä talvella välttäväksi. Näin ei kuitenkaan aina ole käynyt. Happea riittää kaloille koko talven ajan riittävästi. Ongelmat liittyvät kesällä ja talvella lämpötilakerrostuneisuuteen, jolloin pohjan lähellä veden happipitoisuus alenee vähäiseksi. Järven virkistyskäyttöarvo luokiteltiin vuonna 1992 arvosanalla välttävä. Viime aikoina arviota ei ole uudistettu.
Ustaz Mohammed Yusuf
Ustaz Mohammed Yusuf (1970 – 30. heinäkuuta 2009) oli nigerialainen islamisti. Hän johti vuonna 2004 perustamaansa Boko Haram -liikettä, jota on kutsuttu myös "Talibaniksi". Liikkeen tavoitteina on ollut länsimaisen koulutuksen lakkauttaminen, nykyisen Nigerian valtion kaataminen ja tiukan islamilaisen lain valtakunnanlaajuinen käyttöönotto. Liike opettaa, että sade on Jumalan luomaa ja hylkää siksi tieteellisen selityksen sen synnystä. Se myös kiistää evoluution ja tukee näkemystä litteästä Maasta.
Ustaz Mohammed Yusuf oli korkeasti koulutettu. Hän puhui sujuvaa englantia ja ajoi kertoman mukaan Mercedes Benzillä.
Kuolema
Poliisi ampui Ustaz Mohammed Yusufin Maidugurin väkivaltaisuuksien keskellä vuonna 2009. Surmaa edelsivät Boko Haramin jäsenten tekemät väkivaltaiset iskut poliisiasemille.
Förbyn kaivos
pienoiskuva|Förbyn vanha kaivostorni. Förbyn kalkkikaivos toimi Särkisalon Isossaluodossa 1882–2010 ja sen omisti Karl Forsström Oy. Kaivos lopetettiin talvella 2010 koska kalkkikiven louhinta nykyistä syvemmältä olisi tullut kannattamattomaksi. Viime vaiheissa kaivos työllisti 7 henkilöä ja sen alin taso oli 530 metrin syvyydessä.
Perustaminen
Kaivoksen perusti merikapteeni Karl Teodor Forsström (1850–1912). Förbyssä oli harjoitettu kalkin louhintaa jo 1300-luvulta lähtien mutta Forsström aloitti ensimmäisenä Suomessa teollisen kalkin valmistuksen. Louhinta aloitettiin ensin avolouhoksesta mutta jo vuodesta 1904 lähtien siirryttiin maanalaiseen louhintaan. Förbyn kalkkikiviesiintymä on noin 600 metriä pitkä.
Android Runtime
Android Runtime on korvannut aiemmin käytetyn Dalvik-virtuaalikoneen Androidin versiossa 5.0, mutta se tukee edelleen Dalvikin DEX-tavukoodimuotoa. ART käyttää ennen ajoa tehtävää kääntämistä (, AOT) ajonaikaisen kääntämisen (, JIT) sijaan, joka nopeuttaa ohjelmien käynnistymistä. ART parantaa automaattisen roskienkeruun aiheuttamaa hidastumista ja sisältää tiukemman asennuksen aikaisen verifioinnin kuin Dalvik.
Förbyn kaivos
Perustaminen
Förbyn kaivoksella tapahtui 25. helmikuuta 1928 onnettomuus, jossa neljä työmiestä sai surmansa. He olivat louhimassa kalkkikiveä 60 metrin syvyydessä olleessa tunnelissa kun tunnelin katosta irtosi kolmen metrin pituinen ja puolen metrin levyinen kivenlohkare heidän päälleen.
Android Runtime
Android 7 (N, Nougat) -versiosta lähtien Java-kirjastot ovat käyttäneet OpenJDK:ta aiemman Apache Harmonyn sijaan. Samassa yhteydessä AOT/JIT-käännös on saanut tuen profilointiin perustuvalle optimoinnille.
Android 13:sta myötä ART käyttää Linux-ytimen -ominaisuutta (sivutuksen käsittely käyttäjäavaruudessa ): uusi roskienkeruu poistaa ylimääräistä kuormaa, pienentää muistinkäyttöä ja pienentää käännetyn koodin kokoa. Android 13:ssa on uusi julkinen API, JNI-kutsut ovat nopeampia ja ART suorittaa enemmän tavukoodin validoinnista sovelluksen asennuksen aikana jolloin lataaminen nopeutuu.
Förbyn kaivos
Perustaminen
Karl Forsström Ab ja sveitsiläinen Pluess-Staufer Ag perustivat 1981 Oy Förby Ab nimisen yhteisyrityksen joka hoiti kalkkikiven jalostuksen maan päällä kun taas itse louhinta jäi Karl Forsström Ab:n tehtäväksi. Nykyisin kalkkikiven jatkokäsittelyn hoitaa Omya Oy. Omyan tehdas jatkaa toimintaansa kaivoksen sulkemisen jälkeenkin muualta tuodulla raaka-aineella ja hylättyä kaivosta käytetään jatkossa tuotannossa syntyvän silikaattikalkin varastointiin.
Aiheesta muualla
60.09778°N, 22.87556°W
Lillträsk
Lillträsk (myös Hentmossen) on pieni, noin 15 hehtaarin laajuinen suoalue Espoossa Henttaan ja Kuurinniityn pientaloalueiden välissä.
Suon paikalla sijaitsi aikoinaan muinainen merenlahti. Alueen soistuminen alkoi 3000 vuotta sitten järven kasvettua umpeen altaan erottauduttua Litorinamerestä. 1700- ja 1800-luvuilla suon keskellä on ollut vielä pieni lampi, mutta ajan kuluessa aiempi pieni järvi on soistunut rannoista ja vähitellen muuttunut kokonaan suoksi. Lillträskillä ei kulje pitkospuita.
Alueen yleisimmät suotyypit ovat rehevät korvet. 60 % havainnoista on tyypiltään ruoho- ja heinäkorpia sekä nevakorpia. Suon luonnontilaisuusaste on noin 59 prosenttia ja se kuuluu Espoon maakunnallisesti arvokkaiden suojelukohteiden luetteloon.
Meredith Hooper
Meredith Jean Hooper (21. lokakuuta 1939 Adelaide, Etelä-Australia, Australia ) on australialaissyntyinen kirjailija.
Hooper suoritti Adelaiden yliopistossa B.A.-tutkinnon historiassa ja Oxfordin yliopistossa M.Phil.-tutkinnon brittiläisen imperiumin historiassa. Hän on ollut vierailijana Britanniassa Royal Institutionissa ja opettanut historiaa Adelaiden yliopistossa.
Hooper käsittelee kirjoissaan eri aiheita, kuten luonnontieteitä, teknologiaa, taideaiheita, tutkimusmatkoja, ilmailua sekä Yhdysvaltojen ja Australian historiaa. Hän on kirjoittanut myös oppikirjoja sekä tietokirjoja lapsille. Joitakin kirjoja on käännetty eri kielille, suomeksi yksi, Kullan jäljillä (Treasure seekers).
Itsenäisen Suomen historia
Tämä artikkeli kertoo Suomen historiasta vuodesta 1917 eteenpäin.
Meredith Hooper
The Australian Antarctic Divisionin valitsemana kirjailijana hän osallistui 1994 matkaan Antarktikselle, ja 1998–1999 hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön kutsumana kirjailijana Antarktiksella säätiön Antarctica Artists and Writers Program -ohjelmassa. Hooper on saanut työstään useita palkintoja.
Hooperin puoliso on radion parissa uransa tehnyt brittiläinen Richard Hooper, ja heidän poikansa on elokuvaohjaaja Tom Hooper.
Itsenäisen Suomen historia
Suomen itsenäistyminen
pienoiskuva|260px|[[P. E. Svinhufvud|Svinhufvudin johtama ”itsenäisyyssenaatti” 1917.]]
Suomalaisten kansallistunne alkoi kasvaa 1800-luvulla yhdessä yleiseurooppalaisen kansallisuusaatteen kanssa. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinat ja Lönnrotin Kalevala muodostivat suomalaista kulttuuria ja antoivat maalle moraalisen identiteetin.
Ensimmäisessä maailmansodassa kärsityt tappiot ja sisäiset ongelmat ajoivat Venäjän kevättalvella 1917 vallankumoukseen ja keisarivalta kaatui. Suomi käytti tilaisuutta hyväkseen ja alkoi tunnustella mahdollisuutta laajempaan itsehallintoon, jopa itsenäistymiseen. Venäjän väliaikainen hallitus suhtautui kielteisesti Suomen itsenäistymispyrkimyksiin ja ilmoitti asiasta voitavan päättää vasta, kun perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontuisi.
Eduskunta kokoontui 6. joulukuuta 1917 ja hyväksyi porvarillisen senaatin eli hallituksen antaman itsenäisyysjulistuksen. Venäjä tunnusti Suomen virallisesti 4. tammikuuta 1918 ja samana päivänä itsenäisyyden tunnustivat myös Ruotsi ja Ranska. Saksa tunnusti itsenäisyyden 6. tammikuuta 1918.
Suomen sisällissota
pienoiskuva|260px|Saksasta saapuneet [[jääkäriliike|jääkärit Vaasassa 1918.]]
Suomen sisällissota oli osa ensimmäistä maailmansotaa. Sota käytiin Suomen senaatin eli hallituksen ja Suomen kansanvaltuuskunnan johtamien joukkojen välillä 27. tammikuuta – 16. toukokuuta 1918. Senaatin joukkoja kutsuttiin valkoisiksi ja kansanvaltuuskunnan joukkoja punaisiksi. Maailmansota aiheutti Venäjän keisarikunnan pirstoutumisen kautta sisäisen hajoamisen ja taistelun vallasta Suomessa, jonka poliittinen järjestelmä oli siirtymävaiheessa säätyvallasta parlamentaristiseen valtajärjestelmään. Lisäksi yhteiskunta oli jakautunut sosiaalisesti ja taloudellisesti kahtia. Hajaannuksen keskeinen seuraus oli kahden aseistetun valtakeskuksen muodostuminen maahan. Kriisi huipentui niiden väliseen sotaan tammikuussa 1918. Valkoiset voittivat sodan keisarillisen Saksan tuella. Neuvosto-Venäjän tukemat punaiset hävisivät sodan. Suomi siirtyi Venäjän valtapiiristä Saksan valtapiiriin. Saksan hävittyä suursodan suomalaisten itsenäisyys varmistui ja maan valtiomuodoksi muotoutui tasavaltainen demokratia. Sisällissodille luonteenomaisesti poliittinen terrori oli sodan aikana yleistä. Suurimmat henkilömenetykset koettiin kuitenkin vasta sodan jälkeen vankileireillä, joissa kuoli noin 13 000 punaista. Sisällissota vaati yhteensä noin 37 000 uhria, joista noin 75 % oli suomalaisia punaisia. Muut uhrit olivat suomalaisia valkoisia, sekä saksalaisia ja venäläisiä. Sisällissota oli psykologisesta ja aineellisesta näkökulmasta tarkasteltuna suomalaisen kansakunnan historian tuhoisin tapahtuma, joka traumatisoi kansaa ja jakoi sen kahtia. Ensimmäisen maailmansodan lopputuloksen seurauksena maltillinen vasemmisto ja oikeisto kykenivät kuitenkin aloittamaan pian sisällissodan jälkeen suomalaisia ajan myötä yhdistäneen yhteistyön.
Itsenäisen Suomen alkutaival
Vuonna 1920 Suomi solmi Tartossa, Virossa rauhan- ja rajasopimuksen Neuvosto-Venäjän kanssa. Sopimuksessa määriteltiin ensimmäistä kertaa itsenäisen Suomen rajat, joiksi määrättiin Suomen suuriruhtinaskunnan rajat. Itä-Karjalan rajakuntien Repolan ja Porajärven asukkaat olivat vaatineet kuntien liittämistä Suomeen ja käytännössä ne olivat jo olleetkin Suomen hallinnassa heimosotien seurauksena, mutta rauhansopimuksella ne palautettiin Venäjälle. Suomi sai kuitenkin Venäjältä Petsamon alueen ja samalla yhteyden Jäämerelle ja Liinahamarin sataman.
Suhteita Neuvosto-Venäjään, vuodesta 1922 lähtien Neuvostoliittoon, rasitti myös Itä-Karjalan asema. Suomi halusi laajempaa autonomiaa vedoten asiaa koskeneisiin Tarton rauhansopimuksen määräyksiin, Neuvostoliitto katsoi nimellisen autonomian riittävän. Kansainliitto totesi asian olevan Neuvostoliiton sisäinen asia eikä puuttunut siihen Suomen pyynnöistä huolimatta.
Toinen ongelma koski Ahvenanmaata, jonka Ruotsi oli miehittänyt Suomen sisällissodan aikana. Ahvenanmaalaiset halusivat liittyä Ruotsiin, mutta vaatimus hylättiin tiukasti. Viimein Kansainliitto ratkaisi kysymyksen 1921 Suomen toivomusten mukaan.
Suomen turvallisuusongelmaa pyrittiin ratkaisemaan puolustusliitolla Viron, Latvian ja Puolan kanssa, eduskunta ei kuitenkaan ratifioinut sopimusta, ja 1932 solmittiin Suomen ja Neuvostoliiton välinen hyökkäämättömyyssopimus. 1930-luvun loppupuoliskolla suunniteltiin puolustusliittoa Suomen ja Ruotsin välille, tämäkin hanke kariutui mm. Neuvostoliiton vastustaessa Ahvenanmaan uudelleenlinnoittamista.
1920- ja 1930-luvuilla Suomea pitkään vaivanneet rakenteelliset ristiriidat pyrittiin ratkaisemaan. Ruotsin- ja suomenkielisen väestönosan välinen kieliriita onnistuttiin lopettamaan kielilainsäädännöllä. Ruotsin kielen asemaa heikennettiin kuitenkin vasta 1930-luvun loppua kohti.
Vuonna 1918 väestöstä 70 prosenttia sai elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Vuosien 1919 ja 1922 maauudistuksilla parannettiin maaseudun vuokraviljelijöiden ja maatyöläisten asemaa. Lakiuudistusten perusteella lunastettiin itsenäisiksi yhteensä 126 000 torppaa, mäkitupaa ja lampuotitilaa.
Ståhlbergin presidenttikaudella 1919–1925 oikeisto ja keskustaryhmät olivat vallassa. Pisimpiin vankeustuomioihin sisällissodan jälkeen tuomitut armahdettiin. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue järjestäytyi uudelleen Väinö Tannerin johdolla ja muodostettuaan vähemmistöhallitukseen 1926 järjesti yleisen armahduksen.
Ståhlberg ajoi tietoisesti vahvaa eheyttämispolitiikkaa, pienentääkseen sisällissodassa syntynyttä kuilua suomalaisten välillä. Hänen kaudellaan maassa tehtiin lukuisia sosiaalisia uudistuksia lainsäädännössä ja verotuksessa, mitkä lisäsivät tasa-arvoa ja kasvattivat elintasoa.
Radikaaleimmat sosiaalidemokraatit pakenivat Venäjälle sisällissodan loppuvaiheessa ja perustivat siellä elokuussa 1918 Suomalaisen Kommunistisen Puolueen, joka ei saanut toimia laillisesti Suomessa. Niinpä SKP liittolaisineen perusti lailliseksi muodokseen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen, joka sai vuoden 1922 vaaleissa 27 paikkaa. Poliisi kuitenkin pidätti kaikki sen kansanedustajat maanpetoksesta syytettynä ja kielsi puolueen vuonna 1923. Kommunismin kasvun myötä järjestyi fasistinen Lapuan liike, joka 1929–1932 toimi kommunistisia sanomalehtiä vastaan, järjesti massamielenilmauksia ja terrorisoi yksittäisiä kansalaisia toimeenpanemalla muilutuksia. Kommunisteja estettiin osallistumasta 1930 vaaleihin ja kommunistien toiminta kaikissa muodoissaan kiellettiin. Kommunistilaeilla rajoitettiin paino-, yhdistymis- ja kokoontumisvapautta.
Svinhufvud nostettiin presidentiksi 1931 lapualaistenkin tuella. Pian liike kääntyi sosiaalidemokraattejakin vastaan ja vuoden 1932 Mäntsälän kapinana tunnetun vallankaappausyrityksen jälkeen presidentti puuttui asiaan ja sai radiopuheellaan kapinan loppumaan. Samoihin vuosiin sattui myös talouspula, jonka kärjistymänä koettiin muun muassa Nivalan konikapina.
Suuri epäonnistuminen oli vuosien 1919–1932 kieltolaki, joka johti rikosten määrän ja laittomuuden kasvuun ja lisäsi merkittävästi alkoholin kulutusta. Kieltolaki lopetettiin vasta kansanäänestyksen jälkeen 1932.
Toinen maailmansota
pienoiskuva|250px|Suomalaisia sotilaita talvisodassa.
Toisen maailmansodan aikana Suomi kävi kolme sotaa: talvisodan, jatkosodan sekä Lapin sodan.
Elokuussa 1939 tehdyn Neuvostoliiton ja Saksan välisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen salainen lisäpöytäkirja määritteli Suomen kuuluvan Neuvostoliiton etupiiriin. Syksyllä 1939 Neuvostoliitto vaati neuvotteluja Leningradin turvaamiseksi ja vaati Suomelta aluetta Karjankannakselta, tukikohtaa Hangosta ja Suomenlahden ulkosaaret. Virallisen neuvostopropagandan mukaan alueluovutukset olisi korvattu vaihtona alueisiin Itä-Karjalasta (Porajärvi ja Repola).
Neuvottelujen katkettua Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen 30. marraskuuta 1939 järjestämiensä ns. Mainilan laukausten jälkeen ja alkoi talvisota. Huolimatta monista voitoista puolustus Karjalankannaksella oli murtumaisillaan. Moskovan rauha 13. maaliskuuta 1940 päätti sodan, ja Suomen täytyi luovuttaa Karjalankannas, Laatokan Karjala, Raja-Karjala, Suomenlahden ulkosaaret (luovutettu Karjala) sekä Kuusamon ja Sallan itäosat ja Petsamosta Kalastaja- ja Srednisaarentojen länsiosat ja vuokrata Hangon tukikohta Neuvostoliitolle 30 vuodeksi.
Pohjoismaisen puolustusliiton suunnittelua jatkettiin talvisodan päätyttyä. Hanke kuitenkin kariutui jälleen.
Kansallissosialistisen Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Suomi liittyi Saksan rinnalle kesäkuussa 1941 tavoitteena ainakin saada luovutetut alueet takaisin. Näin aluksi kävikin, mutta lisäksi suuri osa Itä-Karjalaa miehitettiin pyrkimyksenä luoda Suur-Suomi. Jatkosota päättyi lopulta kesän 1944 perääntymiseen ja uusiin aluemenetyksiin. Moskovassa 19. syyskuuta 1944 solmitun välirauhasopimuksen mukaan saksalaiset oli ajettava maasta. Tämän jälkeen käytiin Lapin sota aiempaa liittolaista Saksaa vastaan Lapissa päättyen 27. huhtikuuta 1945. Saksan joukot tuhosivat perääntyessään suuria alueita Lapissa.
Välirauhansopimuksen mukaan Suomen täytyi talvisotaa seuranneiden aluemenetysten lisäksi luovuttaa Petsamo ja vuokrata Porkkala 50 vuodeksi tukikohdaksi. Sotakorvauksiksi määrättiin 300 miljoonaa dollaria. Lopullisesti välirauhansopimuksen ehdot vahvistettiin Pariisin rauhassa 1947.
Suomi myi Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliitolle vuonna 1947.
Puolueeton Suomi
pienoiskuva|160px|[[Helsingin olympialaiset 1952. Paavo Nurmi sytyttää olympiatulen.]]
Toisen maailmansodan jälkeen Suomi oli harmaalla vyöhykkeellä länsivaltojen ja Neuvostoliiton välissä. Suomen ja Neuvostoliiton välinen vuonna 1948 solmittu sopimus ystävyydestä, yhteistoiminnasta ja keskinäisestä avunannosta eli YYA-sopimus liitti – tiukimman tulkinnan mukaan – Suomen sotilaallisesti tavallaan samaan leiriin Neuvostoliiton kanssa, vaikka Suomi virallisesti selitti olleensa puolueeton valtio. Sopimusta jatkettiin vuosina 1955, 1970 ja 1983. Monet poliitikot käyttivät neuvostosuhteita puoluepoliittisten kiistojen selvittelyyn, mikä tietysti johti Neuvostoliiton vaikutusvallan kasvuun. Toiset taas työskentelivät määrätietoisesti Neuvostoliiton vaikutuksen vastustamiseksi.
Neuvostoliiton katsotaan useaan kertaan pyrkineen puuttumaan epäsuorasti tai muutoin painostamalla Suomen sisäpoliittiseen tilanteeseen ja hallitusratkaisuihin, kuten 1958 yöpakkashallituksen hajotuksessa ja lokakuun 1961 noottikriisissä.
1960-luvun lopulta 1980-luvun alkuun varsinkin kulttuuri- ja viestintäkentässä näkyi niin sanottu taistolaisuus, SKP:n neuvostomielistä vähemmistöä myötäillyt ja Neuvostoliittoa ihaillut äärivasemmistolainen liike.
Vuoden 1973 alussa Kekkonen valittiin poikkeus­lailla presidentiksi ilman vaaleja ja vastaehdokkaita, mitä nykyään jotkut pitävät demokratiavajeen aallonpohjana ja merkinneen Kekkoselle lopullista yksinvallan aikakauden alkua. Toisin kuin nykyään, tuohon aikaan Suomessa presidentillä oli erittäin paljon valtaa ja hän saattoi halutessaan hajottaa eduskunnan ja hallituksen lähes mielivaltaisesti.
Vuonna 1973 Suomi solmi kuitenkin länsieurooppalaisten maiden kanssa EEC-vapaakauppasopimuksen. EEC-sopimusta vastustettiin Helsingin Sanomissa julkaistulla koko sivun ilmoituksella, jonka olivat allekirjoittaneet monet vieläkin tunnetut poliitikot.
Urho Kekkonen erosi presidentin virastaan vuoden 1981 lopulla sairauden vuoksi. Hän toimi presidenttinä yli 25 vuoden ajan, selvästi kauemmin kuin kukaan muu presidentti. Vuonna 1982 presidentiksi valittiin Mauno Koivisto, joka halusi kaventaa presidentin valtaa ja lisätä pääministerin valtaoikeuksia.
Vasta 1989 Mihail Gorbatšovin Suomen vierailun yhteydessä Neuvostoliitto tunnusti selväsanaisesti Suomen puolueettomaksi maaksi.
Suomi yhdentyneessä Euroopassa
Vuonna 1991 tapahtunut Neuvostoliiton romahdus tuli Suomelle täytenä yllätyksenä, mutta sitä käytettiin heti hyväksi. Suomi hylkäsi yksipuolisesti Pariisin rauhansopimuksesta muut sotilaalliset kohdat paitsi rajasopimukset. Vuonna 1992 Suomi ja Venäjä solmivat YYA-sopimuksen korvaavan ns. naapuruussopimuksen suhteiden perusteista.
1991 pankkikriisin ja Neuvostoliiton vientikaupan romahduksen seurauksena Suomen talous aloitti sukelluksensa syvimpään lamaansa sitten 1930-luvun suuren laman (kts. Suomen 1990-luvun alun lama). Muutamassa vuodessa katosi 450 000 työpaikkaa, ja työttömyys nousi kohisten 16 prosenttiin. Vasta 1994 bruttokansantuote kääntyi uudelleen nousuun.
Suomen ja Euroopan yhteisön lähentyminen alkoi syksyllä 1989 ensin päätöksellä liittyä EFTA:n EY:n talousalueet yhdistävään Euroopan talousalueseen (ETA). Se kuitenkin astui voimaan vasta 1. tammikuuta 1994, jolloin neuvottelut varsinaisesta jäsenyydestäkin olivat jo pitkällä.
Ensimmäisenä EY-jäsenyyden puolesta otti kantaa Suomen talouselämän etujärjestöt 1990-luvun alussa. Poliitikot olivat ainakin julkisuudessa pitkään varauksellisia välttäen ärsyttämästä muutoksessa olevaa Neuvostoliittoa. Vielä Yleisradion vaalitentissä maaliskuussa 1991 puolueiden puheenjohtajista ainoastaan RKP:n Ole Norrback oli avoimesti jäsenyyden kannalla eikä EY-jäsenyyden hakemista kirjattu suoraan Esko Ahon (kesk.) hallitusohjelmaankaan. Presidentti Mauno Koivisto oli varovainen ja asetti sanansa myöhemmin keväällä 1991 tarkasti ”En ole sitä viime aikoina paljon viitsinyt vastustaakaan”. Kevään ja kesän 1991 aikana kokoomus ja oppositiopuolue SDP muuttivat kantansa EY-myönteisiksi ja kun vielä pääministeri Aho kääntyi jäsenyyden taakse syksyn mittaan, antoi hallitus tammikuussa 1992 selonteon eduskunnalle, jossa päädyttiin ehdottamaan jäsenyyden hakemista.
Eduskunnan myönteisen äänestyksen jälkeen Suomen EY-jäsenhakemus jätettiin 18. maaliskuuta 1992 ja jäsenyysneuvottelut alkoivat 1. helmikuuta 1993 samanaikaisesti Ruotsin ja Itävallan kanssa. Jäsenyysneuvotteluissa yksi kiperistä kysymyksistä oli Suomen pohjoisen ilmaston huomioon ottaminen maataloustukipolitiikassa. Myönnytyksenä Suomi sai lopulta luvan tukea maataloutta myös omin varoin EY-tukien lisäksi. Jäsenyysneuvottelut saatiin päätökseen saman aikaan, kun Martti Ahtisaaresta tuli Suomen 10. ja samalla ensimmäinen suoralla kaksivaiheisella kansanvaalilla valittu presidentti.
EY-jäsenyyden tärkeyttä perusteltiin julkisuudessa erityisesti taloudellisilla syillä ja pääsyllä mukaan päätöksentekoon, mutta myös turvallisuuspoliittinen näkökulma oli monille vähintäänkin yhtä tärkeä. Jäsenyydestä pidettiin Esko Ahon aiemman lupauksen mukaisesti 16. lokakuuta 1994 Suomen kaikkien aikojen toinen neuvoa-antava kansanäänestys, edellinen oli kieltolain kumoamisesta vuoden 1931 lopussa. EU-kansanäänestyksessä 57 % äänesti jäsenyyden puolesta. Ahvenanmaalla järjestettiin oma erillinen kansanäänestys, joka sekin oli jäsenyyden puolesta.
1. tammikuuta 1995 Suomi liittyi Euroopan unioniin, joksi EY:tä nyt Maastrichtin sopimuksen voimaan tulon myötä kutsuttiin. 1999 Suomen markka kiinnitettiin euroon pysyvästi siten, että 5,94573 markkaa on 1 euro. Vuonna 2002 eurosta tuli käteisvaluutta ja yli 140 vuotta käytössä ollut markka poistui käytöstä kahden kuukauden siirtymäajan jälkeen 1. maaliskuuta 2002.
Vuonna 2000 Suomen ensimmäinen naispresidentti, Tarja Halonen, astui virkaansa. Suomen entinen presidentti Martti Ahtisaari sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2008. Nykyinen presidentti, Sauli Niinistö, aloitti virassaan vuonna 2012.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022– johti Suomen turvallisuusympäristön muutokseen. Suomen valtionjohto ilmoitti toukokuussa 2022 Suomen hakevan puolustusliitto Naton jäsenyyttä. Suomi liittyi Natoon 4. huhtikuuta 2023 viimeisenä jäsenmaana Turkin hyväksyttyä jäsenyyden.
USS Phoenix (SSN-702)
USS Phoenix (runkonumero SSN-702) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 30. heinäkuuta 1977. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1979 ja liitettiin laivastoon 19. joulukuuta 1981.
Palvelus
Alus poistettiin käytöstä 29. heinäkuuta 1998.
Morten Lauridsen
thumb|Morten Lauridsen vastaanottamassa [[National Medal of Artsia George W. Bushilta.]] Morten Lauridsen (s. 27. helmikuuta 1943) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan hänen kuoromusiikistaan, jota hän on säveltänyt sekä maallista että hengellistä.
Lauridsen on voittanut urallaan useita palkintoja. Hänen tunnetuimpiin kuoroteoksiinsa lukeutuu Lux Aeterna (1997).
Nasaalinen käyttö
Nasaalinen käyttö on lääkkeen käyttämistä nenän kautta. Jotta lääkettä voi käyttää nasaalisesti, sen tulee olla vesiliukoinen. Yleisimmin lääkkeitä käytetään naasalisesti, kun niitä halutaan käyttää väärin ja vaikutuksen alkamista nopeuttaa.
Luettelo televisiosarjan Pieni moskeija preerialla jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Pieni moskeija preerialla jaksoista. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin CBC Television- kanavalla 9. tammikuuta 2007. 17. maaliskuuta 2010 mennessä jaksoja on esitetty yhteensä 66 yhteensä neljällä kaudella.
Mustaperän kivikautinen talo
Mustaperän kivikautinen talo on Pohjois-Pohjanmaalla Taivalkoskella sijaitseva kivikautisen asuinrakennuksen jäännös. Se löydettiin vuonna 2010 tehdyssä inventoinnissa.
Painauman viereisen kaatuneen puun alta löytyi palaneita kiviä, kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Luusta tehdyn radiohiiliajoituksen mukaan paikalla on ollut asutusta noin 6 200 vuotta sitten.
Serum Institute of India
Serum Institute of India Pvt. Ltd. (lyhenne SII) on vuonna 1966 perustettu intialainen bioteknologinen teollisuusyritys.
SII on annosten kappalemäärällä mitattuna maailman suurin rokotteita valmistava yritys, ja valmisti jo ennen covid-19-taudin aiheuttamaa rokotetuotannon laajentamista noin 1,3 miljardia rokoteannosta vuosittain.
Yritys toimii miljardööri Cyrus Poonawallan hallitseman, vuonna 1896 perustetun Poonawalla Investment & Industries -holdingyhtiön tytäryhtiönä.
Katso myös
Suuria intialaisia lääketeollisuus- tai bioteknologiayhtiöitä ovat myös (BSE:n top-100 -listalta yhtiön markkina-arvon mukaan ; tai muun lähteen perusteella)
Châlette-sur-Loing
Châlette-sur-Loing on kunta Ranskassa Loiret'n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 110 kilometriä Pariisista etelään.
pienoiskuva|vasen|Châlette-sur-Loingin hydrografinen kartta Kunnan alueella on runsaasti vesistöjä. Se sijaitsee kahden joen, Loingin ja Solinin varrella. Lisäksi kuntaa halkoo kolme kanavaa: Canal du Loing, Canal de Briare ja Canal d'Orléans.
Châlette-sur-Loing on tehdaskaupunki, joka alkoi kukoistaa Hutchinsonin kumitehtaan kehityksen myötä.
Don’t Bother Me
Don't Bother Me on englantilaisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1963 albumilta With the Beatles. Se on ensimmäinen George Harrisonin Beatlesille yksin säveltämä kappale, joka julkaistiin yhtyeen albumilla. Hän oli aikaisemmin säveltänyt John Lennonin kanssa ”Cry for a Shadow” -nimisen kappaleen, joka oli Tony Sheridanin kanssa tehdyllä albumilla. Se oli parodia The Shadows -yhtyeen tyylistä.
The Esquires teki ”Don’t Bother Me” -kappaleesta Orvokki Idän sanoittaman version ”Mua kiusaat vain”.
Kokoonpano
Lähde:
John A. List
John August List (s. 25. syyskuuta 1968) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori (Kenneth Griffin Distinguished Service Professor of Economics) Chicagon yliopistossa. List on erikoistunut kenttäkokeiden (engl. field experiment) soveltamiseen taloustieteellisten kysymysten tutkimuksessa.
USS Boston (SSN-703)
USS Boston (runkonumero SSN-703) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Electric Boat Companyltä (nykyisin General Dynamics Electric Boat Division) Grotonista, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1978. Se laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1980 ja liitettiin laivastoon 30. tammikuuta 1982.
Palvelus
vasen|pienoiskuva|The Sub Sail of the USS Boston Alus poistettiin palveluksesta 19. marraskuuta 1999 ja poistettiin samana päivänä laivaston alusluettelosta. Sen romutus saatiin päätökseen 30. kesäkuuta 2003.
Alus fiktiossa
Boston on merkittävässä osassa Tom Clancyn romaanissa Myrsky nousee.
Viipurin kimnaasin kirjapaino
Viipurin kimnaasin kirjapaino perustettiin Viipurin piispan Petrus Bångin aloitteesta vuonna 1689. Se toimi vuoteen 1710 saakka, jolloin Venäjä valloitti kaupungin Ruotsilta suuressa Pohjan sodassa.
Perustamisvaiheet
Tilanne alkoi muuttua, kun Petrus Bångista tuli Viipurin piispa vuonna 1681. Tarmokkaalla piispalla oli hyvät suhteet kuninkaaseen ja valtaneuvostoon, ja hän koki kirjapainotoimintaa harjoittaneen Turun piispan Johannes Gezeliuksen kilpailijakseen. Viipurin tuomiokapitulin esittämän anomuksen johdosta kimnaasi sai vuonna 1688 luvan kirjapainon ja paperinvalmistamon perustamiseen sekä nuorison opiskelua hyödyttävän kirjallisuuden julkaisemiseen. Kirjapainohankkeen rahoittajina toimivat Bång ja hiippakunnan papisto. Vuonna 1692 anottua paperimyllyä ei kuitenkaan saatu.
Kirjapainon toiminta ja julkaisut
Kirjapaino toimi kimnaasin tontilla Kellovuorella ilmeisesti pienessä kivirakennuksessa, joka oli jäljellä vielä 1800-luvun lopulla. Kirjanpainajaksi saatiin Turun akatemian kirjapainon kaivertaja Daniel Medelplan, jonka mukana seurasi kirjansitojaveli Johan. Kirjapainon toiminta alkoi viimeistään syksyllä 1689. Sukurutsasta syytetty Daniel Medelplan pakeni Viipurista syksyllä 1693 ja hänet tuomittiin lapsensa äidin kanssa kuolemaan vuonna 1695. Turun hovioikeus muutti tuomion sakkorangaistukseksi, jonka takia Medelplan oli vangittuna Viipurin linnassa vuoteen 1697 saakka.
thumb|upright|Exultatio cordis candidi eller en from och gudfruchtig siäls troinnerliga glädjeroop. [[Abraham Carstenius|Abraham Carsteniuksen sepittämä onnentoivotus vuodelle 1694.]] Medelplanin seuraajaksi tuli ilmeisesti jo vuoden 1693 puolella Tukholmassa työskennellyt kirjanpainaja Matthias Syngman. Hän kuoli vuonna 1697, minkä jälkeen kirjapainosta vastasi vuoteen 1704 saakka hänen leskensä Elisabeth Rödh. Viimeisen kirjanpainajan Tuomas Abborin nimi mainitaan vuosien 1708 ja 1709 vaihteessa.
Kirjapainon varusteista tiedetään ainoastaan säilyneiden painotuotteiden perusteella. Kirjasinvarasto käsitti antiikvaa, kursiivia ja fraktuuraa useampina kokoina ja yksittäisiä sanoja on ladottu myös kreikkalaisin kirjasimin. Leipäkirjasimet riittivät vain puolen arkin latomiseen yhdellä kerralla. Koristeaineisto oli barokkiajan typografiaan nähden niukkaa.
Viipurissa julkaistuista painotuotteista on säilynyt tai tunnetaan nimeltä noin 85, mutta isonvihan hävitykset ja Viipurin läänin sittemmin erottaneen valtakunnanrajan huomioon ottaen niitä on varmasti ollut enemmän. Kovin laajaa ei vaatimattoman kirjapainon tuotanto kuitenkaan liene ollut. Sen ensimmäisiin töihin kuului Bångin syksyllä 1689 painattama Lutherin Vähä katekismus, joka herätti kiistan Turun piispaksi vuonna 1690 nousseen Gezelius nuoremman kanssa. Viipurissa painettiin myös suomenkielinen virsi- ja evankeliumikirja, mahdollisesti ruotsinkielinen rukouskirja, saarnatekstejä, synodaalikokousten aineistoja, rukouspäiväjulistuksia, rippikirjoja, kinkerikaavakkeita ja hengellisiä laulukirjoja. Kirjapainon suurin ja samalla ainoa tieteellinen teos on Bångin Chronologia sacra vuodelta 1694.
Latinankielisiä koulukirjoja, joiden julkaisua varten kirjapaino oli perustettu, tunnetaan Medelplanin ajalta kolme tai neljä ja Syngmanin ajalta kolme. Niistä laajin oli Johannes Bunon 270-sivuinen historiateos vuodelta 1696. Viipurin piispaksi vuonna 1696 nimitetty Petrus Laurbecchius hankki koulukirjojen julkaisua varten uuden privilegion, jonka tuloksista tunnetaan vain Arvid Alopaeuksen pienen Breviarium rhetoricumin toinen painos vuodelta 1698. Kimnaasia varten julkaistiin myös ohjelmia ja puheita juhlapäiviä varten sekä ainakin yksi tiedossa oleva tutkielma. Yksityishenkilöt tilasivat Viipurin piispoille, papeille, kauppiaille ja heidän perheenjäsenilleen omistettuja henkilökirjasia, ruumissaarnoja sekä hautajais- ja hääkirjoituksia, joista valtaosa lienee kokonaan hävinnyt.
Painon tuhoutuminen sodassa
Viipurin kimnaasissa juhlittiin vuonna 1701 Kaarle XII:n voittoa Narvan taistelussa. Maaherra Anders Lindhielmin perheen kotiopettaja Lampertus Alardus esitti sen johdosta ulkoa opetellun latinankielisen juhlapuheen Applausus panegyricus, joka painettiin samana vuonna noin 50-sivuisena vihkosena. Suuren Pohjan sodan tapahtumat lähenivät pian Viipuria, ja venäläiset piirittivät kaupunkia ensimmäisen kerran lokakuussa 1706. Hiippakunnan, kimnaasin ja sen kirjapainon toiminta lamaantui, ja vuosilta 1708 ja 1709 tunnetaan vain muutamia pieniä painotuotteita. Kirjapainon viimeinen julkaisu lienee suomenkielinen rukouspäiväjulistus, jonka tuomiokapituli lähetti papistolle maaliskuussa 1710. Pian sen jälkeen Pietari Suuren joukot ryhtyivät jälleen piirittämään kaupunkia, joka antautui 13. kesäkuuta 1710. Kirjanpainaja- ja kirjansitojakisällien tiedetään osallistuneen Viipurin puolustamiseen, mutta kirjapainon kohtalosta ei kaupungin hävityksen jälkeen ole mitään tietoa.
Jukka Veltheim
Jukka Veltheim (s. 18. kesäkuuta 1984 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura
Veltheim on lahtelaisen Kuusysin kasvatti ja saavutti seurassa A-nuorten Suomen-mestaruuden vuonna 2003.
Vuoden 2008 alussa Veltheim pelasi viisi kuukautta malediivilaisessa New Radiant Sports Clubissa, josta hän palasi Kakkosen City Starsiin alkukesällä. Heinäkuussa Veltheim nousi City Starsin yhteistyöseuran FC Lahden liigajoukkueen kokoonpanoon. Hän debytoi Veikkausliigassa ottelussa KooTeePeetä vastaan 28. heinäkuuta, ja ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 11. elokuuta Lahden lyödessä Kuopion Palloseuran numeroin 8–1. Elokuun lopulla Veltheim solmi Lahden kanssa loppukauden 2008 ja kauden 2009 kattaneen sopimuksen, jossa oli myös optio kaudesta 2010. Hän pelasi kauden 2008 aikana 12 liigaottelussa ja saavutti Lahden kanssa SM-pronssia.
Veltheimin toinen ja viimeinen kausi Veikkausliigassa Lahdessa oli loukkaantumisten rikkoma, ja hän pelasi vain kahdessa liigaottelussa. Syksyllä 2008 hän kärsi alavatsavaivoista. Vaivojen syyksi paljastui lantion rasitusmurtuma, minkä vuoksi Veltheim joutui olemaan vuoden 2009 alussa kuukausia toipilaana. 14. toukokuuta 2009 Myllykosken Palloa vastaan pelatussa ottelussa Veltheimin jalasta murtui sekä sääri- että pohjeluu yhteentörmäyksessä vastustajan pelaajan kanssa, mikä päätti hänen kautensa.
Kaudeksi 2010 Veltheim siirtyi Ykkösen KooTeePeehen ja kaudeksi 2011 takaisin FC Lahteen Ykkösessä.
Rob Shearer
Robert Shearer (s. 19. lokakuuta 1976 Kitchener, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi viimeiseksi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan EC VSV:n riveissä. Hän pelasi Itävallan lisäksi kaksi NHL-ottelua, 377 AHL-ottelua, yhden kauden SM-liigassa, kolme kautta DEL-liigassa, 34 ottelua ECHL:ssa. Hän kävi myös pelaamassa Sveitsin liigan pudotuspeleissä Fribourg-Gotteronin joukkueessa keväällä 2006. Shearer voitti urallaan AHL:n ja DEL:n mestaruuden. Uransa jälkeen hän on toiminut lukiojoukkue Cumberland Valley High:n apuvalmentajana USHS-liigassa.
Ura
Shearer pelasi Ontarion paikallista juniorisarjaa Kitchener Lionsin joukkueessa, kunnes hän siirtyi kaudeksi 1993–1994 OHL-joukkue Windsor Spitfiresiin. Shearer teki siellä ensimmäisellä kaudellaan 66 ottelussa tehopisteet 17+25=42, ja hän oli Spitfiresin neljänneksi paras pistemies. Kaudella 1994–1995 Shearer teki 56 pistettä. Häntä ei varattu NHL:ään. Shearer teki lokakuussa 1995 sopimuksen vapaana agenttina Colorado Avalanchen kanssa. Hän kuitenkin pelasi kauden 1995–1996 loppuun Spitfiresissä, jossa Shearer oli tehopisteillä 40+53=93 joukkueen paras pistemies ja OHL:n pistepörssin kymmenes.
Vuodet 1996–2001 Shearer pelasi Coloradon farmijoukkue Hershey Bearsissa, AHL:ssä. Tulokaskaudellaan 1996–1997 Shearer teki Hersheyssä 78 ottelussa tehopisteet 12+16=28. Hershey voitti keväällä 1997 Calder Cupin. Kaudella 1997–1998 hän teki AHL:ssä tehopisteet 30+30=60, ja niillä Shearer oli Hersheyn kolmanneksi paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä. Myös kausilla 1998–1999 ja 1999–2000 hän teki yli 60 pistettä. Kaudella 1998–1999 Shearer oli 66 pisteellään Hersheyn kolmanneksi paras pistemies, ja kaudella 1999–2000 hän oli AHL:n yhden kauden piste-ennätyksellään, tehopisteillä 21+46=67 joukkueen neljänneksi paras pistemies. Kaudella 2000–2001 Shearer teki 73 ottelussa tehopisteet 18+34=52 ja oli Hersheyn toiseksi paras pistemies. Shearer pelasi samalla kaudella myös kaksi NHL-ottelua Coloradossa, kunnes hänet lähetettiin takaisin Hersheyhin, kun Ville Nieminen nostettiin Coloradon kokoonpanoon.
Kaudeksi 2001–2002 Shearer siirtyi Eurooppaan ja SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Paljon hänen kanssaan pelannut Ville Nieminen suositteli Shearerille joukkuetta. Shearer oli tehopisteillä 24+16=40 TPS:n paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Mika Alatalon jälkeen. Hän oli SM-liigan maalipörssissä viides. Vuodet 2002–2005 Shearer pelasi Saksan DEL:n Eisbären Berlinissä. Hän teki siellä parhaimmillaan tehopisteet 12+27=39 kaudella 2003–2004, jolloin Shearer oli Eisbärenin kolmanneksi paras pistemies Mark Beaufaitin kanssa. Keväällä 2005 hän voitti Saksan mestaruuden.
Shearer siirtyi kaudeksi 2005–2006 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan EHC Black Wings Linziin. Shearer on välillä pelannut muualla vain keväällä 2006, kun hän edusti sveitsiläistä Fribourg-Gottéronia Nationalliga A:n karsinnoissa sekä Nationalliga B:n pudotuspeleissä. Kaudella 2005–2006 Shearer oli Dave Chyzowskin jälkeen Linzin toiseksi paras pistemies tehopisteillä 19+33=52. Kaudella 2006–2007 hän teki Erste Bank Eishockey Ligassa yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 26+46=72. Shearer oli Linzin paras pistemies ja liigan pistepörssin kahdeksas. Kaudella 2007–2008 hän oli tehopisteillä 25+30=55 Linzin paras maalintekijä sekä toiseksi paras pistemies Brad Purdien jälkeen. Shearer oli runkosarjassa liigan pistepörssin viides ja maalipörssin kuudes. Kaudella 2009–2010 hän oli Pat Leahyn ja Purdien jälkeen Linzin kolmanneksi paras pistemies tehopisteillä 17+36=53. Kevään 2010 pudotuspeleissä Shearer teki tehopisteet 9+13=22 ja jakoi pistepörssin voiton Purdien ja Vienna Capitalsin Patrick Lebeaun kanssa.
USS Baltimore (SSN-704)
USS Baltimore (runkonumero SSN-704) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin General Dynamicsin Electric Boat divisioonalta, missä valmistus aloitettiin 21. toukokuuta 1979. Alus laskettiin vesille 13. joulukuuta 1980 ja liitettiin laivastoon 24. heinäkuuta 1982.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 10. heinäkuuta 1998 ja laivaston alusluettelosta samana päivänä.
Orissaare
Orissaare on pienkauppala (alevik) ja entinen kunta Saarenmaalla, Virossa. Orissaare liitettiin osaksi uutta Saarenmaan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Orissaaresta tuli Saarenmaan kuntaan kuuluva pienkauppala.
Pinta-alaa kunnalla oli 163 km². Asukkaita kunnassa oli vuoden 2010 alussa yhteensä 2 004. Kunnan keskus oli Orissaaren kylä.
Maantiede
Orissaaren kunta sijaitsi Saarenmaan koillisosassa. Matkaa Tallinnaan oli 163 kilometriä ja Kuressaareen 54 kilometriä. Kunnan alueesta 36 % oli metsää, 25 % talousmaata, 10 % niittyä tai laidunmaata ja loput 29 % vesistöjä ja teitä ym. Kunnan alueella oli 35 kylää, jotka ovat Ariste, Arju, Haapsu, Hindu, Imavere, Jaani, Järveküla, Kalma, Kareda, Kavandi, Kõinastu, Kuninguste, Laheküla, Liigalaskma, Liiva, Maasi, Mäeküla, Mehama, Ööriku, Orinõmme, Põripõllu, Pulli, Randküla, Rannaküla, Raugu, Saikla, Salu, Suur-Pahila, Suur-Rahula, Taaliku, Tagavere, Tumala, Väike-Pahila, Väike-Rahula, Väljaküla ja Võhma.
Väestö
Vuonna 2011 Orissaaren kunnassa oli 1 666 asukasta, joista 1 641 (98,5 %) oli virolaisia, 9 (0,5 %) venäläisiä ja 18 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Historia
220px|thumb|vasen|Maasinlinnan raunioita. Ennen Viron valloitusta ristiretkien aikaan Orissaaren alueella oli hajanaista maaseutuasutusta. 1227-1233 alue siirtyi Kalparitariston haltuun. Vuonna 1343 alueella oli kapina, jonka kukistettuaan Saksalainen ritarikunta rakennutti rakennutti Maasin kylän lähelle Maasilinnan eli Soneburgin. Orissaare mainitaan ensimmäisen kerran historillisissa lähteissä vuonna 1464 nimellä Orezare. Vuonna 1532 paikka mainitaan nimellä Oricvali. Nimi juontuu mahdollisesti sanasta ori. Toinen teoria on, että nimi juontuu sanasta suur eli suuri, jota Saarenmaa on Muhulta päin katsottuna. Vuonna 1564 alue myytiin Tanskalle, jonka valtakaudella alueella käytiin tuhoja aiheuttaneita taisteluja ruotsalaisten kanssa. Myöhemmin 1600- ja 1700-luvuilla tuhoja tekivät suuri Pohjan sota ja rutto. Vuonna 1881 nykyisen kunnan alueella olleet kahdeksan moisiota yhdistettiin kahdeksi kunnaksi, Maasiksi ja Uuemõisaksi. Viron itsenäistyttyä suoritettiin maanjakouudistus, joka toi alueelle lisää asukkaita. Alueelle perustettiin myös myöhemmin saha. Neuvostoliiton miehitettyä Orissaaren kunnan väkiluku nousi 1950-luvulla yli tuhanteen. Vuonna 1990 Orissaaren kunnasta erotettiin Pöiden kunta.
Talous
Maatalous on ollut historiallisesti Orissaaren kunnan tärkein talouden ala. Sen merkitys on kuitenkin pienen tynyt. Vuonna 1990 maataloudesta sai elantonsa 60 % väestöstä, kun vuonna 2005 sama luku oli vain 10 %. Kunnassa ei ole suurteollisuutta, mutta siellä toimii useita pienyrityksiä. Tärkeimpiä tuotteita ovat kansallispuvut, muut tekstiilit ja käsitellyt puutuotteet. Kunnan suurimmat menoerät ovat koulutus, hallinto, sekä teiden kunnossapito.
Italian miesten lentopallomaajoukkue
Italian miesten lentopallomaajoukkue edustaa Italian tasavaltaa sekä lentopalloliittoa kansainvälisissä lentopallon arvokilpailuissa sekä muissa kilpailuissa. Se on yksi menestyneimmistä lentopallomaajoukkueista kautta aikojen.
Historia
Italian miesten lentopallomaajoukkue on ollut Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Euroopan ja ajoittain myös maailman parhaita lentopallojoukkueita. Se on voittanut neljä maailmanmestaruutta, seitsemän Euroopan-mestaruutta ja kahdeksan kertaa maailmanliigan. Olympiakisoissa se on saavuttanut kolme hopeaa ja kolme pronssia.
Karl-Heinz Wiesemann
thumb|right|Karl-Heinz Wiesemann thumb|right|Wiesemannin vaakuna
Karl-Heinz Wiesemann (s. 1. elokuuta 1960 Herford) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Paderbornin arkkihiippakuntaan Franz König 10. lokakuuta 1985. Hänet nimitettiin Paderbornin vihkipiispaksi ja Macriana Minorin titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joachim Wanke, jota avustivat Hans-Josef Becker ja Paul Consbruch.
Wiesemann sai 19. joulukuuta 2007 nimityksen Speyerin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 2. maaliskuuta 2008.
Wilfried Theising
thumb|right|Wilfried Theising pienoiskuva Wilfried Theising (s. 20. syyskuuta 1962 Wettringen) on roomalaiskatolisen kirkon Münsterin (Saksa) apulaispiispa ja nimellisesti Minan piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 14. toukokuuta 1989 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Minan titulaaripiispaksi 31. toukokuuta 2010. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. elokuuta Felix Genn, jota avustivat Reinhard Lettmann ja Heinrich Janssen.
Julija Golubtšikova
Julija Aleksejevna Golubtšikova (, s. 27. maaliskuuta 1983 Moskova) on venäläinen seiväshyppääjä.
Länsimetsä
Länsimetsä on Vaasan Gerbyssä sijaitseva alue. Länsimetsässä on muun muassa Länsimetsän koulu ja päiväkoti.
Martta Sax
Martta Sax (20. tammikuuta 1906 – 5. toukokuuta 1934) oli 28-vuotias Limingan osuuskaupan Ylipään sivumyymälän myymälänhoitaja joka joutui ryöstömurhan uhriksi Kempeleessä toukokuussa 1934. Murhasta tuomittiin vuonna 1936 pientilallisen poika Kalle Jalmari Väisänen, joskaan kaikki eivät olleet vakuuttuneita hänen syyllisyydestään ja epäilivät, että tekijä olisi ollut Limingan osuuskaupalle velkaantunut ison talon isäntä. Väisäsen hallusta tavattiin Saxin asunnosta murhan yhteydessä kadonnut pistooli.
Maavärit
thumb|250px|Okrapitoista maata puolalaisessa joessa. thumb|250px| Punaisia maavärejä [[Altamiran luolamaalauksessa.]] Maavärit ovat yleensä luonnosta peräisin olevia pigmenttejä. Maavärejä on käytetty eri puolilla maailmaa esihistoriallisista ajoista lähtien muun muassa kehon värjäämiseen ja luolamaalauksiin. Luolamaalauksissa käytettiin jo 35 000 eaa. okravärejä, kuten keltaista okraa ja punamultaa. Pisimpään on käytetty rautaoksidipitoista punamultaa.
Martta Sax
Tyrnävän Peilipoika -nimellä tunnetulta selvänäkijä Armas Pasaselta pyydettiin apua Saxin murhan selvittämisessä. Pasanen antoikin poliisille murhaajan tuntomerkit, mutta perimätiedon mukaan häntä uhkailtiin tämän jälkeen ja vaadittiin vaikenemaan asiasta.
Maavärit
Ilmeisesti jo paleoliittisellä kaudella tunnettiin kalsinointitekniikka, jolla saatiin keltaisista ja ruskeista, siennoista ja umbrista punaista väriä. Rautaoksidipigmenttejä opittiin 1600–1700-luvulla valmistamaan synteettisesti.
Martta Sax
Kirjailija Pentti Haanpää sai päiväkirjamerkintöjensä mukaan alkusysäyksen romaanilleen Isännät ja isäntien varjot luettuaan lehdestä uutisen Saxin murhasta. Kirjan päähenkilö, pulakauden ahdistama isäntä Jopi Herneinen, surmaa romaanin lopussa osuuskaupan myymälänhoitaja Lyyli Kaislan, jonka kanssa hänellä oli ollut suhde.
Maavärit
Yleisimmät maavärit
Yleisimmät maavärit ovat okra, sienna ja umbra, jotka ovat saaneet nimensä löytöpaikan, kuten Sienan tai Umbrian mukaan. Useimmista maaväreistä on olemassa raaka ja poltettu sävy. Poltetut maavärit ovat usein punasävyisiä, kuten poltettu punasavi tai terrakotta. Tunnettuja ja pitkään käytössä olleita perusmaavärejä ovat siten raaka sienna, poltettu sienna, raaka umbra ja poltettu umbra.
Freaattinen purkaus
1. Höyrypilvi
Maavärit
Yleisimmät maavärit
Maavärit ovat hinnaltaan suhteellisen edullisia, valonkestäviä ja muutenkin hyvin säilyviä. Öljyväreinä ne myös kuivuvat nopeahkosti. Maaväreillä tarkoitetaan toisinaan myös ruskeasävyisiä värejä ja murrettua väriskaalaa yleensä.
Freaattinen purkaus
2. Purkauskanava
3. Laavan ja tuhkan kerroksia
4. Geologisia kerrostumia
5. Pohjavesikerros
6. Räjähdys
7. Magmasäiliö]]
Freaattinen purkaus eli hydrovulkaaninen purkaus on tulivuoren purkaus, jossa kuuma kiviaines pääsee kosketuksiin veden kanssa. Kiviaineksen lämpötila voi olla yli tuhat astetta, joten vesi alkaa kiehua välittömästi. Silloin tapahtuu voimakas räjähdys, jossa syntyy äkillisesti suuri määrä höyryä ja paljon hienoa kivituhkaa. Purkauksessa ei välttämättä ole mukana lainkaan sulaa kiveä.
Erkki Viljos
Erkki Viljos (oik. Viljo Valdemar Siltanen, 21. marraskuuta 1920 Tampere – 16. joulukuuta 2001 Helsinki) oli yksi Suomen merkittävimmistä amatöörinäyttelijöistä.
Viljos toimi alun perin kauppamerenkulun puolella karattuaan merille teini-ikäisenä, sitten taksi- ja kuorma-auton kuljettajana sekä autonkorjaajana. 1940-luvun lopulla hän ryhtyi näyttelemään sekä teatterissa että elokuvissa. Vaikka Viljoksella ei ollut näyttelijänkoulutusta, hän esiintyi useissa koreissa sankarirooleissa.