cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomi 1980-luvulla
Uusi aalto
Ajankohtaisuuden vastapainona käytiin myös kunnianhimoista vuoropuhelua maailmankirjallisuuden klassikoiden kanssa. Aki Kaurismäen Rikos ja rangaistus ja Timo Linnasalon Aikalainen (1984) ovat syntyneet Dostojevskin teosten pohjalta, kun taas Aki Kaurismäen Hamlet liikemaailmassa (1987) ja Pauli Pentin Macbeth (1987) ovat syntyneet Shakespearen pohjalta. Markku Lehmuskallion elokuvat, kuten Korpinpolska (1980), käsittelivät omaperäisesti ihmisen ja luonnon suhdetta. Taiteen ja taiteilijuuden ajattomia kysymyksiä lähestyivät epookkielokuvat, kuten Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon yhteiset Tulipää (1980) ja Da Capo (1985) sekä Jaakko Pakkasvirran Pedon merkki (1981).
Perinteikkäät kotimaiset elokuvat
Edellisen vuosikymmenen tapaan suosituimpia elokuvia olivat yhä Rauni Mollbergin elokuvat ja Spede Pasasen tuotannot. Menestyksekkäitä Mollbergin teoksia olivat muun muassa Milka (1980) ja Tuntematon sotilas (1985, järjestyksessään toinen Tuntematon sotilas -elokuva). Vuosikymmenen aikana ilmestyi jopa kahdeksan Uuno Turhapuro -elokuvaa, joista katsotuimpia ovat Ere Kokkosen Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984) ja Uuno Epsanjassa (1985). Spede Pasanen tuotti osan Uuno Turhapuro -elokuvista, ja lisäksi useita tv-sketseissä koeteltujen hahmojen ympärille rakentuneita elokuvia, kuten Hei kliffaa hei (ohjaus Ere Kokkonen, 1985) ja Onks' Viljoo näkyny? (ohjaus Hannu Seikkula, 1988). Visa Mäkisen tunnusomaiseksi lajiksi vakiintui seikkailu- ja kohelluskomedia (esimerkkinä Kaikenlaisia karkulaisia, 1981). Mäkinen jatkoi myös 1950-60-luvun Pekka Puupää -sarjaa elokuvilla Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985) ja Pekka Puupää poliisina (1986). Ne ovat viimeiset Pekka ja Pätkä -elokuvat, joita moni piti ”alkuperäisten” Puupäiden halventamisena.
Edvin Laine teki viimeiset elokuvansa Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986), joissa käsiteltiin katoavaa maalaiselämää. Hänen jälkeensä perinteikkään eeppisen realismin lippua kantoi Pekka Parikka Antti Tuurin romaanien pohjalta ohjaamissaan elokuvissa Pohjanmaa (1988) ja Talvisota (1989). Laineen päätettyä uransa alalla toimi studiokauden aktiiviohjaajista enää vain Matti Kassila, joka toi vielä kerran valkokankaalle Hella Wuolijoen ja F. E. Sillanpään tuotannon elokuvissaan Niskavuori (1984) ja Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988). Mikko Niskanen palasi myös kadonneeseen talonpoikais-Suomeen viimeisissä töissään, Kalle Päätalo -filmatisoinneissa Elämän vonkamies (1986) ja Nuoruuteni savotat (1988).
1980-luvun lopun kansainvälistyminen
Vuoskymmenen lopun kasinotalouden ja juppikulttuurin kulta-aika sai monimielisen kuvaajan Lauri Törhösestä, joka on ohjannut elokuvat Riisuminen (1986), Tropic of Ice – Jään kääntöpiiri (1987) ja Insiders (1989). Suomen suuntautuminen kohti länttä sai aikaan avaukset amerikkalaisissa populaarilajeissa, esimerkkeinä Renny Harlinin toimintaelokuva Jäätävä polte (1986) ja Olli Soinion kauhuelokuva Kuutamosonaatti (1988). Harlinille aukesi ura Hollywood-ohjaajana, ja suomalainen elokuva alkoi saada hieman jalansijaa ulkomailla. Noin kolmannes 1980-luvun suomalaisista elokuvista saatiin kaupaksi ulkomaille ja yli puolet esitettiin ulkomaisilla festivaaleilla, mikä on etenkin Suomen elokuvasäätiön tiivistyneen kulttuurivaihdon ansiota.
Kansainvälistymistä johtivat Kaurismäen veljekset, jotka alkoivat saada yhä enemmän ulkomaisia yhteistyökumppaneita elokuviensa rahoitukseen ja myyntiin. Mika Kaurismäki aloitti pitkän tiensä kansainvälisten yhteistuotantojen ohjaajana elokuvalla Helsinki Napoli All Night Long (1987). Aki Kaurismäki pääsi ensimmäisenä suomalaisena maailman elokuvaohjaajien eturiviin ”työläis-” tai ”häviäjätrilogialla” Varjoja paratiisissa (1986) ja Ariel (1988).
Käytettyjä näyttelijöitä
1980-luvun kotimaisten elokuvien käytetyimpiä näyttelijöitä olivat muiden muassa Kari Heiskanen, Aake Kalliala, Matti Pellonpää, Pirkka-Pekka Petelius, Markku Toikka ja Timo Torikka. Heiskanen on näytellyt pääosia muun muassa elokuvissa Calamari Union (1985) ja Älä itke Iines (1987), ja Pellonpää muistetaan etenkin monien Aki Kaurismäen elokuvien vakionäyttelijänä. Petelius taas on näytellyt useiden sketsisarjojen ohella muun muassa Urho Hietasta elokuvassa Tuntematon sotilas (1985) ja Hamletia elokuvassa Hamlet liikemaailmassa (1987). Vuosikymmenellä debytoivat monet 1950-60-luvuilla syntyneet näyttelijät, kuten Eeva Eloranta, Juuso Hirvikangas, Taneli Mäkelä, Kati Outinen ja Vesa Vierikko. Mäkelä on näytellyt pääosia muun muassa elokuvissa Pohjanmaa (1988) ja Talvisota (1989).
Hieman varttuneempaa näyttelijäpolvea edustivat muun muassa Heikki Kinnunen, Vesa-Matti Loiri, Marita Nordberg, Paavo Piskonen, Marjatta Raita, Esko Salminen ja Leena Suomu. Vesa-Matti Loiri muistetaan etenkin roolistaan Uuno Turhapurona ja Marjatta Raita Uunon vaimona, Elisabeth Turhapurona. Heikki Kinnunen muistetaan esimerkiksi useista eri rooleistaan komediaelokuvassa Onks Viljoo näkynyt (1988) ja Marita Nordberg freelancer-roolistaan Reetta Tuurana useissa Uuno Turhapuro -elokuvissa. Ajan iäkkäimpiä näyttelijöitä olivat muun muassa Paavo Piskonen, Elina Salo sekä jo 60 vuoden ikään ennättänyt Tapio Hämäläinen, joka näytteli etenkin Uuno Turhapuro -elokuvissa Vuorineuvos Tuuraa.
Katsotuimmat elokuvat
Katsotuimmat suomalaiset elokuvat 1980–1989 (Suomen elokuvateattereissa):
Katso myös: Luettelo 1980-luvun suomalaisista elokuvista
Urheilu
1980-luvun menestyneimpiin suomalaisiin urheilijoihin kuului muun muassa Matti Nykänen, joka oli yksi maailman kaikkien aikojen parhaista mäkihyppääjistä. Nykänen voitti lähes kaikki mitalinsa 1980-luvulla. Hän voitti Sarajevon olympialaisissa 1984 yhden ja Calgaryn olympialaisissa 1988 kolme kultamitalia. 1980-luvun MM-kisoissa Nykänen on voittanut yhteensä seitsemän MM-kultamitalia. Myös Jari Puikkonen on moninkertainen mäkihypyn maailmanmestari, joka on voittanut 1980-luvulla yhden olympiakullan ja neljä MM-kultaa.
Harri Kirvesniemi voitti maastohiihdossa yhden MM-kullan ja yhden MM-hopean 1989. Jo tätä ennen hän oli voittanut useita MM-pronssimitaleja. Kirvesniemi oli myös toukokuussa 1986 mukana tekemässä 100 × 1 000 metrin viestijuoksun maailmanennätystä juosten ajan 2.33,9. Hänen vaimonsa Marja-Liisa Kirvesniemi on Suomen menestyneimpiä naishiihtäjiä, joka on voittanut kolme olympiakultaa Sarajevossa 1984 ja kaksi MM-kultaa 1989. Hän on myös saanut useita hopea- ja pronssimitaleja. Myös Juha Mieto menestyi hyvin, saaden pari hopeaa ja kaksi pronssia.
1980-luvun merkittävin suomalainen jääkiekkoilija on ehkä Jari Kurri, joka pelasi tuolloin NHL:ssä edustaen useita eri jääkiekkoseuroja. Kurri on NHL:n kaikkien aikojen neljänneksi paras eurooppalainen maalintekijä, ja NHL:n runkosarjan kaikkien aikojen pistepörssissä hän on sijalla 21. Teemu Selänteen pääsarjaura alkoi vuosikymmenen lopulla. Suomen jääkiekkomaajoukkue sai hopeaa Calgaryn olympialaisissa 1988, mikä oli EM-mitaleja lukuun ottamatta kaikkien aikojen ensimmäinen Suomen jääkiekkomaajoukkueen saama mitali.
Keke Rosberg voitti ensimmäisenä suomalaisena Formula 1 -maailmanmestaruuden vuonna 1982, ajettuaan Williams-tallissa. Rosberg valittiin ensimmäisenä moottoriurheilijana Suomen vuoden urheilijaksi vuonna 1982. Suomalaiset menestyivät erinomaisesti myös rallissa: Ari Vatanen voitti rallin maailmanmestaruuden 1981, Hannu Mikkola 1983, Timo Salonen 1985 ja Juha Kankkunen 1986 ja 1987. Vuoden 1986 Monte Carlo -rallissa suomalaiset saavuttivat kolmoisvoiton: voittaja oli Henri Toivonen, toinen Timo Salonen ja kolmas Hannu Mikkola. Henri Toivonen ja hänen kartanlukijansa Sergio Cresto saivat surmansa rajussa ulosajossa saman vuoden Korsikan rallissa. Suomalaisia järkytti myös Ari Vatasen vakava loukkaantuminen Argentiinan rallissa vuonna 1985.
Maailman ensimmäiset yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Helsingin olympiastadionilla elokuussa 1983. Suomi tuli kisoissa jaetulle kahdeksannelle sijalle voittaen yhden kullan, yhden hopean ja yhden pronssin. Kultaa voitti Tiina Lillak keihäänheitossa, hopeaa Arto Bryggare 110 metrin aitajuoksussa ja pronssia Martti Vainio 5 000 metrin juoksussa.
Terveys
Suomessa aiemmin tuntemattoman tappavan sairauden synnyttämä järkytys johtui siitä, ettei tautiin ollut hoitoa eikä sen aiheuttajaa tunnettu. Ensitietojen perusteella oletettiin AIDSin leviävän nimenomaan homoseksuaalien keskuudessa. Ebsireaktiona monet suomalaiset alkoivat välttää yleisten WC-tilojen, yhteisten aterimien ja juomalasien sekä yhteisten ehtollisastioiden käyttöä. Kun taudin aiheuttajaksi vuonna 1984 todettiin HI-virus, pystyttiin varmistamaan, että se tarttui vain seksin ja veren kautta. Rohkeimmat AIDS-potilaat kertoivat sairastumisestaan itse julkisesti.
Lääkintöhallitus vitkasteli laajemman AIDS-valistuksen aloittamisessa, sillä potilaat edustivat seksuaalista vähemmistöryhmää eikä sairauden katsottu koskevan valtaväestöä. Ensimmäisen naispotilaan myötä tilanne muuttui, ja pakollisia AIDS-testejä alettiin vaatia esimerkiksi varusmiehille, maahanmuuttajille ja yksittäisten yritysten työntekijöille. Vuoden 1987 eduskuntavaaleja edeltäneessä tentissä toimittajat Leif Salmén ja Pekka Oksala tiedustelivat eri puolueiden edustajilta, pitäisikö AIDS-testi määrätä pakolliseksi kaikille suomalaisille.
Vapaa-aika
upright|thumb|left|Sekoitettu Rubikin kuutio. 1980-luvulla kuntosalit ja solariumit löivät itsensä läpi juppi-kulttuurin oheistuotteena, ja vapaa-aikaa alettiin entistä enemmän kuluttaa myös laskettelukeskuksissa. Purjelautailu oli olennainen osa juppikulttuuria. Talvella auton katolla oli suksiboksi, kesällä purjelauta. Vuosikymmenen aikana valmistui nopeaan tahtiin monia koko perheen kesälomakeskuksia: Mikkelin Visulahti avattiin 1980, Tervakosken Puuhamaa 1984, Kouvolan Tykkimäki 1986, Kalajoen JukuJukuMaa (nykyinen Jukupark) niin ikään 1986, Vaasan Wasalandia 1988 ja Espoon Serena 1989. Amerikkalaisia trendejä omaksuttiin vauhdilla: esimerkiksi rap-musiikki, rullaluistelu ja rullalautailu tulivat suosituiksi nuorison keskuudessa.
VHS-videot ja videolaitteet tulivat, ja videovuokraamoista saattoi vuokrata myös TV:hen antennijohdolla yhdistettävän videokatselulaitteen kotiin videon katselua varten, jos ei omistanut itse kyseistä laitetta. Kotona suosittua ajanvietettä olivat Rubikin kuutio ja Trivial Pursuit. Myös roolipelit yleistyivät 1980-luvulla.
Matkailu yleistyi entisestään. Espanjan ja Kreikan ohella suosiotaan kasvattivat Turkki ja kaukomatkat. Ajan hitti olivat aktiivilomat, kiertomatkat sekä erilaiset harrastematkat urheilukilpailuihin ja kulttuuritapahtumiin.
Muoti
1980-luvun huomattavimpia muoti-ilmiöitä olivat ylisuuret, neonväreillä ja logoilla koristellut vaatteet, leveälahkeiset housut, napaan asti ulottuvat farkut, olkatoppaukset, purjehduskengät ja hihojen kääriminen. Leveitä vöitä ja huiveja käytettiin usein koristeina. Etenkin monet naiset permanenttasivat hiuksensa valtavaksi kiharatukaksi. Ajalla suosittiin myös joustavia vaatteita: etenkin uima-asuista tuttua elastaania käytettiin myös päällysvaatteissa. Nousukausi näkyi myös vaatemuodissa: kalliilla ja kalliinnäköisillä merkkivaatteilla sekä suurilla, selvästi erottuvilla logoilla luotiin vaikutelmaa vauraudesta ja korkeasta elintasosta. Yleisilmeeltään 1980-luvun muoti oli värikästä ja iloista. Naisten vaatteisiin tuli useita vaikutteita miesten muodista: olkatoppaukset sekä jakku- ja housupuvut syrjäyttivät mekkojen käyttöä ja loivat naisille menestystä miehisillä aloilla, kuten pankeissa ja teollisuusyrityksissä. Pukeutumiseen tuli vaikutteita myös musiikkimaailman tähdiltä, kuten Madonnalta, Michael Jacksonilta ja kotimaiselta Dingolta. Myös Walesin prinsessa Dianan pukeutumista seurattiin tarkasti. Vaikutteita haettiin myös suosituista televisiosarjoista, kuten Dallasista ja Dynastiasta.
Ruoka ja juoma
thumb|Mikroaaltouunit yleistyivät nopeasti 1980-luvun lopulla. Suosituimpia ruokia 1980-luvulla olivat perinteiset jauheliharuoat (esimerkiksi lihapullat, jauhelihakastike ja makaronilaatikko), kokoliharuoat (esimerkiksi porsaankyljykset ja lihakeitto), makkarakastike, kanaviillokki, kalakeitto, munakas ja pizza. Suosittuja kahvipöydän antimia olivat pasteijat, pullat, mokkapalat ja kermakakut. Kasvikset ja hedelmät tulivat suositummiksi. Edellisen vuosikymmenen lopulla alkaneen rasvakeskustelun vaikutuksesta margariini ohitti voin suosituimpana rasvana.
Ruokakauppojen valikoimat kasvoivat, ja ruokapöytään saatiin eksoottisia lisäyksiä, muun muassa kiivi ja soijakastike. Perunoiden rinnalle nousivat riisi ja pasta. Ruokia alettiin maustaa perinteisen suolan ja pippurin lisäksi esimerkiksi valkosipulilla, yrteillä ja chilillä. Tuontielintarvikkeita oli kuitenkin vielä rajoitetusti, sillä kun Suomi ei ollut vielä Euroopan unionin jäsen, korkeilla tuontitulleilla suojeltiin kotimaista maataloutta ja elintarviketuotantoa. Esimerkiksi tuoreita tuontihedelmiä saatiin lähinnä talvella ja keväällä, kun kotimaisia omenoita ja marjoja ei ollut saatavilla.
1980-luvulla miehet alkoivat enenevissä määrin osallistua ruuanlaittoon. Erilaiset keittiövempaimet, kuten leivänpaahtimet ja vohveliraudat, yleistyivät vuosikymmenen aikana. Mikroaaltouunit yleistyivät nopeasti vuosikymmenen lopulla: vielä vuonna 1985 vain joka 20. suomalaisessa kotitaloudessa oli sellainen, mutta jo vuonna 1990 mikrouunin omisti kolme viidestä taloudesta.
Ravintolassa syönti ja pikaruokakulttuuri tekivät Suomessa läpimurron 1980-luvulla. Vuosikymmenen alussa Burger King käväisi muutaman vuoden ajan Suomessa. Suomen ensimmäinen McDonald’s avattiin vuonna 1984 Tampereella.
Alkoholijuomien, erityisesti keskioluen, kulutus kasvoi elintason nousun myötä läpi 1980-luvun aina 1990-luvun alun lamaan asti. 1960-luvulla alkanut viinien kulutuksen kasvu kiihtyi huomattavasti 1980-luvun puolenvälin jälkeen. Baarien suosituimpia drinkkejä olivat muun muassa sininen enkeli ja katkeroa sisältävät cocktailit.
Kuolleita
Suomessa jouduttiin 1980-luvulla suremaan seuraavien merkittävien henkilöiden poismenoa:
Edward Yang
Edward Yang (6. marraskuuta 1947 Shanghai, Kiina – 29. kesäkuuta 2007 Beverly Hills, Kalifornia) oli taiwanilais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka työskenteli myös teatterissa. Hänen palkituimpia elokuviaan ovat lähes nelituntinen nuorisokuvaus Kirkkaampi kesäpäivä (1991) sekä Cannesin parhaan ohjaajan palkinnon tuonut perhetarina 1 + 2 (2000), joka jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen.
Manner-Kiinan Shanghaissa syntynyt Yang muutti lapsena perheineen Taiwaniin, jonne tasavaltalaisia kiinalaisia pakeni 1950-luvun taitteessa kommunistien päästyä valtaan. Jo 12-vuotiaana Yang oli lahjakas manga-piirtäjä ja -käsikirjoittaja. Hän opiskeli sähköinsinööriksi ensin Taipeissa ja sitten Yhdysvalloissa Floridan yliopistossa, vietti sitten jonkin aikaa USC-elokuvakoulussa Kaliforniassa mutta totesi sen liian kaupalliseksi. Hän työskenteli mikrotietokoneiden suunnittelijana Seattlessä. Nähtyään Werner Herzogin elokuvan Aguirre – jumalan viha hän palasi kotikaupunkiinsa Taipeihin 1981 ja päätti toteuttaa siellä haaveensa elokuvaurasta. Hän pääsi ohjaamaan yhden neljästä osasta episodielokuvassa Guang yin de gu shi (engl. In Our Time, 1982), jota pidetään ”taiwanilaisen uuden aallon” aloittaneena teoksena.
Barbu Știrbey
Romanialaisen ylhäisaatelin jälkeläisenä
Prinssi Știrbey oli prinssi Alexandru Știrbeyn ja hänen vaimonsa Maria Ghika-Comăneștin poika Valakia n prinssin Barbu Dimitrie Știrbein (syntyjään Bibescu, adoptoituna Știrbei). Hän opiskeli nuoruudessaan Ranskassa - viime vaiheessa Pariisin yliopisto ssa oikeustiedettä. Palattuaan Romaniaan hän avioitui serkkunsa Nadejda Bibescun kanssa. Heillä oli kaikkiaan neljä tytärtä. Știrbeystä tuli Romaniassa suurliikemies, jonka omistuksessa oli laajoja maa- ja metsäalueita. Vaikka hän ei ollut aktiivisesti mukana politiikassa, hänet valittiin oikeistolaisen Perustuslaillisen puolueen listalta vuosiksi 1901-1905 Romanian parlamenttiin.
Prinssi Știrbey toimi lähellä Romanian kuningashuonetta. Hänestä tuli Romanian politiikan "harmaa eminenssi" eli hänellä oli hyvät suhteet kuningashuoneeseen ja hän tunsi silloiset romanialaisen politiikan keskeiset toimijat. Hänen sisarensa Elisa Știrbei oli naimisissa Romanian Kansallisliberaalin puolueen johtajan ja moninkertaisen pääministerin Ionel Brătianun kanssa. Știrbeyllä oli läheinen suhde myös perintöprinssi Ferdinandin, josta tuli myöhemmin kuningas Ferdinand I, puolison prinsessa Marian kanssa. Vahvat aikalaishuhut kertoivat, että kuningasparin kahden nuorimman lapsen eli prinsessa Ileanan ja lapsena kuolleen prinssi Mircean biologinen isä olisi ollut prinssi Știrbey. Vuonna 1913 Știrbeystä tuli vielä Romanian kuningashuoneen omaisuuden valvoja.
Suur-Romanian johtomiehenä
Știrbeyn asema vahvistui, kun perintöprinssi Ferdinandista tuli Romanian kuningas elokuussa 1914. Știrbeystä tuli kuninkaan henkilökohtainen neuvonantaja. Romania liittyi elokuussa 1916 ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolella. Keskusvallat Saksan keisarikunnan johdolla valloittivat kuitenkin nopeasti Romanian alueen. Romanialaiset perääntyivät Venäjän suuntaan niin, että ainoastaan Iasin alue jäi romanialaisille. Sinne siirtyivät myös kuningashuone ja myös prinssi Știrbey. Maailmansota päättyi marraskuussa 1918 ympärysvaltojen voittoon.
Prinssi Știrbeyn vaikutusvalta Romaniassa oli 1920-luvulla vahvimmillaan. Talouselämässä hän oli myös suurten pankkien, yritysten ja tehtaiden hallitusten puheenjohtajana, kuten esimerkiksi öljy-yhtiössä Steaua Româna ja metallurgiayhtiössä Resita. Hän oli tällöin myös Romanian rikkaimpia henkilöitä. Läheinen suhde kuningatar Marian kanssa katkesi välillä jatkuen muutaman vuoden jälkeen. Kuningas Ferdinand pyysi kesäkuussa 1927 prinssiä muodostamaan maahan hallituksen, jonka hän onnistuikin kasaamaan pääpuolueiden eli Kansallisliberaalien Brătianun ja Kansallisen talonpoikaispuolueen Iuliu Maniun edustajien kanssa. Hallituksen kausi jäi kuitenkin vain vajaan kuukauden mittaiseksi. Kuningas Ferdinandin kuolema heinäkuun lopulla 1927 johti hallitusvallan vaihtumiseen Brătianun noustessa pääministeriksi. Kuninkaaksi nousi Ferdinandin pojanpoika 6-vuotias Mikael todellisen vallan ollessa kolmihenkisellä valtionhoitajaneuvostolla.
Maanpakolainen ja rauhansopimuksen tekijänä
Prinssi Barbu Știrbeyn keskeinen poliittinen vaikutusvalta Romaniassa säilyi aina edemenneen Ferdinandin pojan prinssi Kaarlen paluuseen kesäkuuhun 1930 asti. Kuningas Kaarle ei hyväksynyt äitinsä kuningatar Marien ja prinssi Știrbeyn suhdetta. Lisäksi kuningas Kaarle katsoi hänen maanpakolaisuutensa olevan yhtenä keskeisenä syynä prinssi Știrbey yhdessä äitinsä, kuningatar Marien ja silloin jo edesmennyt liberaalipoliitikko Ionel Brătianu. Niinpä prinssi poistui Romaniasta. Kuningatar Marie oleskeli käytännössä myös Romanian ulkopuolella, lähinnä Italia ssa ja Ranska ssa, aina kuolemaansa eli heinäkuuhun 1938 asti. Kuningas Kaarlen asiamiehet yrittivät surmata prinssi Știrbeyn Pariisissa, jos hän eli 1930-luvun pakolaisaikansa, mutta epäonnistuivat. Prinssi Știrbey pääsi palaamaan Romaniaan, vasta kuningas Kaarlen vallan kaaduttua ja poistuttua maasta syyskuussa 1940. Prinssi Știrbey palasi maanpakolaisuudesta 15. lokakuuta 1940. ,
Știrbeyn rooli "harmaana eminenssinä" tuli jälleen oikeuksiin, kun Romania haki rauhaa liittoutuneilta maan kokiessa tappioita natsi-Saksan kumppanina itärintama lla. Kuningas Mikael ja hänen poliittiset yhteistyökumppaninsa, jotka työskentelivät salassa maan silloiselta poliittiselta johtajalta, marsalkka Ion Antonesculta, lähettivät Știrbeyn Kairoon neuvottelemaan liittoutuneiden kanssa tammikuussa 1944. Kuningas Mikael johti 23. elokuuta 1944 kaappausta, jolloin hän vangitutti marsalkka Antonescun lähimpine miehineen ja Romania teki aselevon liittoutuneiden kanssa. Välirauhaa koskevat neuvottelut käytiin sen jälkeen Moskovassa, joihin prinssi Știrbey osallistui yhdessä Lucrețiu Pătrășcanun, Dumitru Dămăceanun ja Ghiță Poppin kanssa vastapuolen pääneuvottelujan ollessa Neuvostoliiton marsalkka Rodion Malinovskin. Neuvottelijat allekirjoittivat välirauhasopimuksen 12. syyskuuta 1944.
Neuvostoliitto oli edennyt Toisen maailmansodan loppuvaiheessa myös Romanian kautta kohti Saksaa. Maassa oli siis puna-armeijan joukkoja. Kuningas Mikael pyrki nimittämään porvarillisen pääministerin kenraali Nicolae Rădescun syrjäyttimisen jälkeen helmikuussa 1945. Hänen ehdokkaansa oli prinssi Barbu Știrbey, mutta venäläisten painostuksesta pääministeriksi nousi kommunistien kanssa liitossa ollut agraarijohtaja Petru Groza. Barbu Știrbey kuoli odottamatta vain vuoden tämän jälkeen maaliskuussa 1946 maksasyöpään. Hänet haudattiin isoisänsä, hallitsijan Barbu Stirbei rinnalle Buftean palatsinpuiston kappeliin.
Selleri
Selleri eli ruokaselleri eli mausteselleri (Apium graveolens) on Etelä- ja Keski-Euroopasta kotoisin oleva viljelykasvi, josta on kehitetty useita viljelymuotoja. Salaateissa ja liemiruokien mausteena käytettävän mukulasellerin (Apium graveolens var. rapaceum) juurimukula on turpea ja vaaleamaltoinen, lehtisellerin (Apium graveolens var. dulce) lehtiruoteja ja lehtiä käytetään vihanneksena ja raakasalaattina. Myös sellerin siemeniä käytetään keittojen ja muhennosten mausteina. Eräitä lajeja on käytetty lääkekasveina.
Sellerit ovat kaksivuotisia ja hidaskasvuisia. Kasvaakseen ne tarvitsevat pitkän ja lämpimän kesän, jonka jälkeen ne korjataan myöhään syksyllä.
Selleri on yksi yleisimpiä allergisoivia ruoka-aineita. Selleri voi altistaa kasviperäiseen valoherkistymään eli fytofotodermatiittiin.
thumb|180px|left|Selleri 190px|thumb|left|[[Mukulaselleri]]
Kowloon-Canton Railway
Kowloon-Canton Railway (KCR; ) oli rautatieverkko Hongkongissa. Verkon ensimmäinen rataosa avattiin 1910, jolloin junia vetivät höyryveturit. 1980-luvulla KCR:n rautatieverkkoa täydennettiin pikaraitiotielinjoilla luoteisissa territorioissa. KCR:n verkosto käsitti lopuksi 32 rautatieasemaa ja 68 pikaraitiotieasemaa. Verkostoa liikennöi ja ylläpiti Hongkongin hallinnon täysin omistama Kowloon-Canton Railway Corporation (KCRC). Vuonna 2007 KCR:n verkosto yhdistettiin Hongkongin metroon. Kokonaisuutta kutsutaan samalla nimellä kuin metroa aiemmin (Mass Transit Railway, lyh. MTR).
Vuonna 2006 KCR:n verkostossa Hongkongissa (pois lukien kaukoliikenne) kulki 544 miljoonaa matkustajaa.
Wa (kana)
わ hiraganalla tai ワ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen 44. sijalla ro- ja wo-tavujen välissä.
Latinisaatio
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « wa ».
Kirjoitus
thumb|Vetojen järjestys merkille わ. Hiragana わ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Eino Salakka
Eino Aleksander Salakka (13. huhtikuuta 1926 Sakkola – 4. marraskuuta 2006 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Wa (kana)
Kirjoitus
thumb|Vetojen järjestys merkille ワ. Katakana ワ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Eino Salakka
Salakan vanhemmat olivat konstaapeli Kaarlo Vilhelm Salakka ja postinhoitaja Ida Similä. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1947.
Salakka toimi opettajana muun muassa Kaavilla, Sonkajärvellä ja Varkaudessa. Pisimpään hän oli Lahden Launeen peruskoulun yhteiskuntaopin, historian, uskonnon ja venäjän opettajana. Salakka oli mukana Lahden kunnallispolitiikassa ja oli perustamassa 1954 Lahden Työväen Mieskuoroa. Vuodesta 1987 Salakka asui Kuopiossa.
Fergie
Fergie Duhamel (syntyjään Stacy Ann Ferguson, s. 27. maaliskuuta 1975 Whittier, Kalifornia ), taiteilijanimeltään Fergie, on yhdysvaltalainen laulaja, näyttelijä, muotisuunnittelija ja hip hop -yhtye The Black Eyed Peasin entinen laulaja. Hän on aiemmin esiintynyt myös Wild Orchid ja Kids.inc -yhtyeissä. Fergie esiintyy myös sooloartistina.
Elämä
Fergie syntyi Whittierissä, Kaliforniassa Patrick Fergusonin ja Terri Goren esikoiseksi. Hänen uransa alkoi jo lapsena, kun hän näytteli monta vuotta sarjassa Kids Incorporated. Fergien salonkikelpoinen olemus sarjassa on varsin erilainen kuin hänen nykyinen "ghetto-funk"-tyylinsä. Hän myös ääninäytteli Sallia kahdessa Tenavat-animaatiossa. Hänen siskonsa Dana on myös työskennellyt näyttelijänä.
Fergie on näytellyt mm. elokuvissa Planet Terror, Nine sekä Poseidon.
Vuodesta 2004 Fergie seurusteli näyttelijä Josh Duhamelin kanssa. Pari kihlautui joulukuussa 2007, he avioituivat tammikuussa 2009 ja erosivat vuonna 2017. Heillä on vuonna 2013 syntynyt poika.
Fergie on toiminut Calvin Kleinin mallina.
Wild Orchid
Fergie ja hänen kanssanäyttelijänsä Renee Sands Kids Incorporated'sta perustivat yhdessä Stefanie Ridelin kanssa 1991 R&B/Pop/Dance-yhtyeen Wild Orchid. Ensimmäisen, yhtyeen mukaan nimetyn, albumin he julkaisivat vuonna 1997 ja sitä seurasivat Oxygen (1998), Fire (2001) ja Hypnotic (2003). Debyyttialbumia myytiin miljoona maailmanlaajuisesti, mutta sen jälkeen suosio oli laskusuhdanteinen. Kolmannen albumin julkaisun kynnyksellä levy-yhtiö vetäytyi ja tämä aiheutti Fergielle vakavan henkisen kriisin, joka vaati terapiaa. Pian albumin julkaisun jälkeen hän jätti yhtyeen eli neljännellä albumilla hän ei enää esiintynyt.
Huumeriippuvuus
200px|thumb|Fergie MMVA:ssa vuonna 2007. Pettymys Wild Orchidiin ajoi Fergien käyttämään ekstaasia ja metamfetamiinia. Hänen painonsa putosi 41 kiloon. Lopulta huumeiden käyttö alkoi vaikuttaa hänen mielenterveyteensä. Syyskuussa 2006 hän kertoi Time-lehden haastattelussaan miten hän lopetti metamfetamiinin käytön ja sanoi sen olleen "vaikein poikaystävä, josta olen eronnut". Fergie uskoi taustansa lapsitähtenä vaikuttaneen paljon, koska hän oli jo nuorena oppinut peittämään tunteensa.
The Black Eyed Peas
Vuonna 2000 Kim Hill lähti Black Eyed Peasista ja Fergie tuli täyttämään taustalaulajan paikkaa. Viisi kappaletta Fergien kanssa levytettyään will.i.am, apl.de.ap ja Taboo pyysivät hänet mukaan yhtyeen naisvokalistiksi. Hänen mukaantulonsa myötä yhtyeen nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa The Black Eyed Peas ja ensimmäinen neljän jäsenen voimin tehty levy Elephunk toi yhtyeen koko maailman tietoisuuteen.
Vuonna 2006 Fergie aloitti BEP:in ohella oman soolouransa. Hänen ensimmäinen albuminsa The Dutchess julkaistiin 19. syyskuuta 2006. Albumia oli edeltänyt single "London Bridge". Albumin nimi on tahallaan väärinkirjoitettu versio Sarah Fergusonin entisestä tittelistä "Yorkin herttuatar" (englanniksi the Duchess of York) – näitä naisia kun yhdistää sukunimen lisäksi sama lempinimi.
Sebastian Rudy
Sebastian Rudy (s. 28. helmikuuta 1990) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa TSG Hoffenheimia, jossa hän pelasi jo kaudet 2010–2017 ja lainasopimuksella kaudet 2019–2021. Pelipaikaltaan Rudy on keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Saksan jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
VfB Stuttgartin kasvatti Rudy debytoi ammattilaistasolla vuonna 2007 Stuttgartin kakkosjoukkueessa. Hänelle ei auennut vakiopaikkaa seuran ykkösjoukkueesta. Hän pelasi seurassa 15 ottelua Bundesliigassa sekä neljä Mestarien liigassa, joissa sekä teki että syötti yhden maalin. Rudy siirtyi vuonna 2010 niin ikään Bundesliigassa pelanneeseen TSG Hoffenheimiin. Hoffenheimissä nuori Rudy nousi nopeasti vakiopelaajaksi. Hän pelasi seitsemän kauden aikana 195 bundesliigaottelua, joissa teki 11 ja syötti 29 maalia. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 29 ottelua tehden neljä maalia, mikä oli hänen paras maalimääränsä.
Maajoukkueura
Rudy on edustanut monia Saksan nuorten maajoukkueita. Hän pelasi kuusi ottelua ja teki yhden maalin Saksan saavuttaessa pronssia alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007. Vuodet 2009–2013 hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi kolme ottelua ja teki kaksi maalia ikäluokan EM-kilpailuissa 2013.
Toukokuussa 2014 Rudy teki debyyttinsä Saksan jalkapallomaajoukkueessa ystävyysottelussa Puolaa vastaan. Häntä ei kuitenkaan valittu saman kesän MM-kisoihin, joissa Saksa voitti kultaa. Rudy valittiin EM-karsintaotteluun syyskuussa 2014 Skotlantia vastaan. Hän myös pelasi tuossa ottelussa. Hän pelasi kaikki viisi ottelua Saksan voittaessa Maanosaliittojen cupin 2017. Toistaiseksi ainoan maajoukkuemaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia vastaan lokakuussa 2017. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi 31 minuuttia ottelussa Ruotsia vastaan.
Rudy on toukokuuhun 2020 mennessä pelannut 29 maaottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän on pelannut kolme MM- ja viisi EM-karsintaottelua.
Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2019
Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2019 pelattiin SM-liigakauden 2018–2019 runkosarjan jälkeen 16. maaliskuuta – 4. toukokuuta 2019. Pudotuspeleihin etenivät runkosarjan kymmenen parasta joukkuetta, joista kuusi parasta suoraan puolivälieriin.
HPK ja Kärpät etenivät loppuottelusarjaan, joka päättyi HPK:n voittoon seitsemännessä ottelussa.
1. kierros
Pudotuspelien 1. kierroksella pelasivat runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet: Lukko, Ilves, SaiPa ja JYP. Kierros pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä, jossa kahdella voitolla joukkue eteni puolivälieriin.
Lukko – JYP
Lukko voitti ottelusarjan 2–1.
Ilves – SaiPa
Ilves voitti ottelusarjan 2–1.
Kärpät – Ilves
<section begin="puolivälierä1"/>
Kärpät voitti ottelusarjan 4–0.<section end="puolivälierä1"/>
Pelicans – HIFK
HIFK voitti ottelusarjan 4–2.<section end="puolivälierä2"/>
Tappara – Lukko
<section begin="puolivälierä3"/>
Tappara voitti ottelusarjan 4–0.<section end="puolivälierä3"/>
TPS – HPK
<section begin="puolivälierä4"/>
HPK voitti ottelusarjan 4–1.<section end="puolivälierä4"/>
Kärpät – HIFK
<section begin="välierä1"/>
Kärpät voitti ottelusarjan 4–2.<section end="välierä1"/>
Tappara – HPK
HPK voitti ottelusarjan 4–2.<section end="välierä2"/>
Tappara – HIFK
<section begin="pronssiottelu"/>
Tappara voitti pronssia.
Kärpät – HPK
HPK voitti mestaruuden voittamalla ottelusarjan 4–3.
Ampumakoe
Ampumakoe on ampumaradalla metsästysasetta käyttäen suoritettava ampumataitokoe, jonka hyväksytty suorittaminen vaaditaan Suomessa ennen kuin saa luvallisesti metsästää karhua, hirveä, valkohäntäpeuraa, saksanhirveä, metsäpeuraa, kuusipeuraa, japaninpeuraa tai metsäkaurista rihlatulla luotiaseella.
Metsäkaurista haulikolla täyteispatruunaa käyttäen metsästettäessä ei tarvita ampumakoetta. Koe on suoritettava kyseisen lajin metsästykseen lain mukaan soveltuvalla ampuma-aseella.
Kokeita on kolme erilaista:
Kokeen suorittaminen
Ennen kokeen suorittamista tulee esittää voimassa oleva metsästyskortti ja aseen hallussapitolupa tai rinnakkaiskortti siihen. Koe tulee suorittaa metsästysasetuksen 16§:n 2 momentin mukaisella ampuma-aseella.
Hirvieläinkokeissa käytetään maalikuviota, jossa osuma-alueen halkaisija on 23 senttimetriä ja karhukokeessa maalikuviota, jonka osuma-alueen halkaisija on 17 senttimetriä.
Patruunoiden tulee ampumakokeessa täyttää seuraavat vaatimukset: Metsäkauriskoe: luoti vähintään 3.2 g ja E100 > 800 J. Hirvi- ja peurakoe: luoti vähintään 6.0 g ja E100 > 2000 J, tai vähintään 8.0 g ja E100 > 1700 J. Karhukoe: luoti vähintään 9.0 g ja E100 > 2700 J, tai vähintään 10.0 g ja E100 > 2000 J. Käytettävä luotityyppi on vapaa. Sallittuja luoteja ovat mm. kokovaippa-, puolivaippa-, ja lyijyluoti.
Lomana LuaLua
Lomana Trésor LuaLua (s. 28. joulukuuta 1980 Kinshasa, Zaire) on jalkapalloilija Kongon demokraattisesta tasavallasta, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Blackpoolia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkuetta LuaLua on edustanut 28 kertaa. Hän toimi vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskilpailuissa maansa kapteenina.
Sears Holdings
Sears Holdings Corporation on yhdysvaltalainen vähittäiskauppayritys, joka syntyi Kmartin ja Sears, Roebuck and Companyn yhdistyessä vuonna 2005. Sillä on yhteensä nelisen tuhatta Sears- ja Kmart-tavarataloa, ja se oli vuonna 2011 Yhdysvaltain kymmenenneksi suurin vähittäiskauppayritys.
Sears Holdings syntyi, kun tappiollinen Sears fuusioitiin selvitystilassa olleeseen Kmartiin vuonna 2005 ja aloitettiin päällekkäisyyksien poisto ja molempien ketjujen raju saneeraus.
Sears Holdings omistaa myös 51 prosenttia Sears Canadasta ja 20 prosenttia Sears Mexicosta (loput omistaa Carlos Slim Helú). Kmart-ketjun Australiassa ja Uudessa-Seelannissa omistaa sikäläinen Wesfarmers-yhtiö.
Yhtiön myynti ja taloudellinen menestys on jatkuvasti heikentynyt fuusiosta alkaen. Vuoden 2011 huonon joulumyynnin jälkeen Sears Holdings ilmoitti 100–120 myymälän sulkemisesta. Pari kuukautta sen jälkeen se ilmoitti lopettavansa kaikki yhdeksän The Great Indoors -sisustusmyymälää.
Vuonna 2013 Sears Holdings oli Yhdysvaltain 13. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Sears haettiin konkurssiin 15. lokakuuta 2018.
Kvintti
thumb|Kvintti nuottiviivastolla kahden nuotin välissä.|alt= Kvintti on länsimaisessa säveljärjestelmässä viiden sävelaskelen väli eli intervalli. Monien kielisoittimien kuten viulun, alttoviulun, sellon ja mandoliinin kielet viritetään kvintin päähän toisistaan.
Kvintin pituus
Sävelasteikolla on eripituisia kvinttejä. Tarkalleen kvintti on diatonisen asteikon mistä tahansa sävelestä lukien ensimmäisen ja viidennen sävelen välinen ero. Välin sisältämien sävelaskelten pituus kuitenkin vaihtelee. Jos kvintti sisältää yhden pienen sekunnin (C-duuriasteikolla joko intervallin E–F tai H–C), sitä kutsutaan puhtaaksi, ja jos kvintti sisältää molemmat pienet sekunnit, se on vähennetty.
Puhdas kvintti voidaan muuttaa ylinousevaksi ylentämällä intervallin ylin tai alentamalla sen alin sävel. Puhtaassa kvintissä sävelten taajuuksien suhde on 3:2.
Puhdas kvintti oli eniten käytetty intervalli yhdessä keskiajan musiikin varhaisessa polyfonian muodossa, rinnakkaisessa organumissa.
Diatoninen asteikko
Diatoninen asteikko on seitsensävelinen sävelasteikko, jossa oktaavin alueella on viisi kokosävelaskelta ja kaksi puoliaskelta ja puoliaskelten välissä on vuorotellen kaksi ja kolme kokoaskelta.
Tain-l’Hermitage
Tain-l’Hermitage on kunta itäisessä Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella.
Kunta on ollut tunnettua viinintuotantoseutua jo roomalaisten aikaan. Joen varrella olevilla rinteillä kypsyy nykyään laadukkaita AOC-viinejä. Kunnassa on myös Valrhonan suklaatehdas.
Karsten Heine
Karsten Heine (s. 6. huhtikuuta 1955) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Heine aloitti peliuransa GSK Köpenickissä 1963 siirtyen 14-vuotiaana 1. FC Union Berlinin nuorisojoukkueeseen. 1973 hän debytoi joukkueen edustusmiehistössä kauden viimeisessä ottelussa FC Carl Zeiss Jenaa vastaan. Tulevina vuosina Heine nousi Union Berlinin avainpelaajien joukkoon ja juhli kauden 1975/76 päätteeksi DDR:n mestaruutta.
Kaudella 1981/82 Heinen ura otti takapakkia ja selkävaivoista kärsinyt keskikenttäpelaaja putosi Union Berlinin avauskokoonpanosta. 1983 hän siirtyi BSG Stahl Brandenburgiin, jossa pelasi kaksi kautta. Heine oli juhlimassa seuran kanssa nousua DDR-Oberligaan kauden 1983/84 päätteeksi.
Heine palasi vielä 1985 Union Berliniin, mutta pelasi seurassa vain kuusi ottelua ja lopetti uransa joulukuussa 1986.
Ura valmentajana
Heine aloitti valmennusuransa 1987 BSG WBK Berlinin pelaajavalmentajana. Tammikuussa 1988 hän siirtyi DDR-Oberligan hännille pudonneen Union Berlinin päävalmentajaksi. Heinen johdolla seura sijoittui liigassa lopulta sijalle 11 ja vältti putoamisen. Seuraava kausi oli murheellisempi ja Union Berlin putosi sarjajumbona liigasta. Heine sai kuitenkin jatkaa tehtävässään, mutta kun nousuhaavet kariutuivat keväällä 1990 sai Heine potkut tehtävistään.
Kesällä 1990 Heine jatkoi uraansa Hertha BSC:n organisaatiossa apulaisvalmentajana. Toukokuussa 1991 hän nousi hetkeksi seuran päävalmentajaksi Peter Neururerin potkujen vuoksi.
1991 hän jatkoi Herthan II-joukkueen päävalmentajana johdattaen amatöörijoukkueen kaudella 1992/93 sensaatiomaisesti Saksan Cupin loppuotteluun, jossa Bayer 04 Leverkusen oli kuitenkin vahvempi. Huhtikuussa 1994 hän nousi jälleen Herthan edustusjoukkueen peräsimeen, tällä kertaa Uwe Reindersin potkujen myötä. Heine luotsasi seuraa 2. Bundesliigassa puolitoista vuotta, kunnes sai joulukuussa 1995 tehdä tilaa Jürgen Röberille seuran nousuhaaveiden kariuduttua.
Hertha-potkujensa jälkeen Heine toimi 1996–97 Union Berlinin ja 1997–99 SV Babelsbergin päävalmentajana. Babelsbergistä lähtönsä jälkeen Heine toimi nelisen vuotta scouttina, kunnes palasi tammikuussa 2004 Herthan organisaatioon II-joukkueen valmentajaksi. Kauden päätteeksi Herha II juhli nousua Regionalliga Nordiin ja voitti myös Berlin Landespokalin.
Huhtikuussa 2007 Heinesta tuli jälleen Herthan edustusjoukkueen päävalmentaja, tällä kertaa Falko Götzin potkujen vuoksi. Jälleen kerran pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja kesällä Hertha palkkasi sveitsiläisen Lucien Favren päävalmentajakseen ja Heine jatkoi II-joukkueen peräsimessä.
Katastrofaalinen kauden alku 2009/10 toi Favrelle potkut syyskuun lopulla 2009 ja Heine nousi jälleen Herthan päävalmentajaksi. Friedhelm Funkelin noustua lokakuussa päävalmentajaksi Heine palasi U23-joukkueen valmennustehtäviin.
Lokakuussa 2013 Heine allekirjoitti vuoteen 2015 ulottuvan sopimuksen 3. Ligassa pelaavan Chemnitzer FC:n päävalmentaja. Heinen johdolla Chemnitzer pelasi nousujohteisesti ja pelastui kaudella 2013/14 putoamiselta. Heinen ensimmäisellä täydellä kaudella 2014/15 Chemnitzer sijoittui viidenneksi. Kevätkauden 2015/16 heikot peliesitykset johtivat kuitenkin Heinen potkuihin maaliskuun alussa 2016.
Pušnoi
Pušnoi on:
Viisaus
Viisaus on kykyä käyttää tietoa ja kokemusta hyvien päätösten ja arviointien tekemiseksi. Viisaus muodostuu monipuolisten elämänkokemusten myötä ja on arvostettua syvällistä tietämystä, jota katsotaan olevan vain harvoilla.
Psykologisessa tutkimuksessa viisaus on esimerkiksi usein määritelty kyvyksi tehdä sellaisia ratkaisuja, jotka pitkällä aikavälillä tuottavat "yhteisesti hyvän" lopputuloksen. Viisauteen eri näkökulmissa liitettyjä ominaisuuksia ovat myös esimerkiksi oikeudenmukaisuus, elämäntuntemus ja -kokemus, itseymmärrys, prososiaalisuus, tilannesidonnaisuus ja myötätunto.
Merkitys
Viisautta tarvitaan arkielämän ja työelämän ongelmien ratkaisussa. Vaativissa ammateissa kuten lääkärin ja opettajan työssä tarvitaan ammatillisen osaamisen ja kokemuksen ohella myös elämänkokemusten kartuttamaa tietoa.
Psykologisia määritelmiä
Bangen ym. 2013 tekemään laajan, erilaisia psykologisten viisauden malleja ja määritelmiä (yhteensä 24 erilaista) arvioivan yhteenvedon mukaan yleisin viisauteen liittyvä piirre on  elämäntuntemus ja -kokemus  (knowledge of life). Toiseksi tärkeimpänä ominaisuutena mainitaan prososiaaliset arvot, ja kolmantena syvä itseymmärrys. Neljänneksi tärkeimpänä ominaisuutena on epävarmuuden ymmärtäminen, viidentenä tunne-elämän tasapaino ja kuudentena suvaitsevaisuus, sekä muina piirteinä avoimuus kokemuksille, henkisyys ja huumorintaju.
Viisauden useille määritelmille on usein yhteistä se, että niissä viisauden olennainen tunnusmerkki on yhteisen hyvän tavoittelu. Viisauden tulee siten näkyä toiminnan tasolla. Omalta kannalta hyvän ratkaisun pitäisi olla myös muiden henkilöiden kannalta hyvä, joten pelkästään oman edun tavoittelussa onnistunut ei ole viisas. Viisauden katsotaan myös muodostuvan monipuolisten elämänkokemusten myötä ja olevan arvostettua syvällistä tietämystä, jota on vain harvoilla.
Hietamäen kappeli
Hietamäen kappeli oli Laajoen varressa nykyiseen Mynämäkeen kuuluvan Mietoisten Hietamäen kylässä sijainnut puinen kirkkorakennus. Kappeli oli rakennettu kylän länsilaidalle Kappelinmäelle, jonka rinteeseen oli haudattu vainajia jo rautakaudella. Itse kappeli mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1366, vaikka seurakunta lieneekin tätä vanhempi. Kappelin käyttö väheni ja kirkkomaahan hautaaminen lopetettiin Mietoisten kirkon valmistuttua 1600-luvulla. Viimeinen kirkollinen toimitus Hietamäen kappelissa pidettiin vuonna 1731, ja sitten kappeli jäi lahoamaan paikalleen. Osa esineistöstä siirrettiin Mynämäen ja Mietoisten kirkkoihin. Kappelin ja sen kirkkotarhan jäänteetkin tuhoutuivat lopullisesti 1920-luvulla, kun paikasta tuli soranottoalue. Kappelimäen etelälaidalle on kuitenkin 1950-luvulla pystytetty kivistä muurattu kappelin muistomerkki ja sen juurella on myös pidetty jumalanpalveluksia.
Viisaus
Psykologisia määritelmiä
Viisautta on eri kielten sanakirjojen antamien määrittelyjen pohjalta kuvattu
Hietamäen kappeli
Kappelin alueella on tehty arkeologisia kaivauksia, joissa on löytynyt muun muassa rahoja ja luita sekä muuta esineistöä. Vanhaa esineistöä siirrettiin jo 1700-luvulla todennäköisesti Mietoisten ja Mynämäen kirkkoihin, joissa niitä on edelleen.
Viisaus
Psykologisia määritelmiä
Paul Baltes ja Ursula Staudinger (2000) antavat kulttuurihistoriallista viisautta käsittelevän kirjallisuuden analyysin pohjalta viisauden kuusi tunnusmerkkiä, jotka ovat havaittavissa eri aikoina eri kulttuureissa:
Hietamäen kappeli
Esihistoria
Hietamäen kylän alueella sijaitsi asutus- ja kauppapaikka ilmeisesti jo rautakaudella. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirjassa vuonna 1887 julkaistun Juho Sjörosin artikkelin mukaan kappelin läheisyydessä, samalla Kappelinmäellä, on ollut lukuisia muinaishautoja. Mäen kaakkoislaidalla on ollut parikymmentä hautapaikkaa ja pohjoisrinteessä pitkä hautasarja, ainakin kolmekymmentä yksittäistä muinaishautaa. Maankohoamisen perusteella ne kaikki on ajoitettu aikaisintaan rautakautisiksi. Hietamäen kappeli on siis ilmeisesti pystytetty paikalle, jota on pidetty pyhänä jo esihistoriallisena aikana. Varhaisia kirkkoja on rakennettu Vakka-Suomen alueella muutenkin vastaaville paikoille, sillä esimerkiksi Laitilan Untamalan sekä Kalannin ja Vehmaan kirkot on ilmeisesti perustettu rautakautisten kalmistojen sijoille.
Viisaus
Psykologisia määritelmiä
Viisaudelle tunnusomaista on sen sosiaalinen luonne. Staudingerin (1996) mukaan viisauteen yhdistyvät tieto ja arviointi perustuvat sosiaaliseen vuorovaikutukseen, joka on viisauden kulttuurisen evoluution ja yksilöllisen kehityksen, viisauden käytön ja soveltamisen sekä tietyn tuotoksen viisaaksi tunnistamisen taustalla. Viisauden on yleensä havaittu kohdistuvan muiden hyödyksi tai muiden etujen ajamiseen.
Hietamäen kappeli
Esihistoria
Rautakaudella Kappelinmäki oli aivan meren rannalla, Mynälahden pohjukassa ja Laajoen suulla. Mynämäen kirkon alue oli jo tuolloin jäänyt maankohoamisen vuoksi Mynäjoen Raukkaan kosken yläpuolelle. Siksi Mynälahden kaupallisen ja vanhimman kirkollisen keskuksen on ajateltu olleen nykyisen Hietamäen ja siitä noin kilometrin verran kaakkoon sijaitsevien Pyheen ja Valaskallion kylien alueella. Kaikkien näiden kylien alueilta on myös tehty 800-luvun viikinkiajan esinelöytöjä.
Viisaus
Psykologisia määritelmiä
Robert Sternbergin (1990) mukaan henkilö määritellään viisaaksi, jos hänessä ovat nämä kuusi tunnusmerkkiä:
Hietamäen kappeli
Kappelin aika
Alun perin Hietamäki on ollut ilmeisesti itsenäinen seurakunta, mutta sen arvellaan menettäneen itsenäisyytensä ja muuttuneen Mynämäen kappeliseurakunnaksi jo 1300-luvulla. Teoksessa Muinainen Kalanti ja sen naapurit arvioidaan, että ensimmäinen puukirkko on voitu rakentaa Hietamäkeen jo 1200-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta Hietamäen seurakunnasta on Turun tuomiokirkon Mustassakirjassa vuodelta 1366. Arvellaan, että Hietamäessä on ollut puurakenteinen, Pyhälle Jaakobille omistettu kappelikirkko viimeistään keskiajan lopulla. Kappeli oli rakennettu vilkkaan kauppapaikan läheisyyteen ja siellä pidettiin jumalanpalveluksia toripäivinä ja kaikkina juhlapäivinä. Kappelin vaiheista seuraavan kahdensadan vuoden aikana ei ole tietoa, sillä seuraavan kerran Hietamäen kappeli mainitaan vasta 1558, kun Kustaa Vaasa takavarikoi kirkon omaisuutta. Muun muassa kirkkohopeita menetettiin kruunulle. Lähteiden mukaan Hietamäen kappelin hopeisia ehtoollisvälineitä ei kuitenkaan takavarikoitu, kullattua hopeista ehtoolliskalkkia lukuun ottamatta.
Viisaus
Psykologisia määritelmiä
Mihály Csíkszentmihályin ja Kevin Rathunden (1990) mukaan viisaus on muodostunut evoluution tuloksena. Viisauteen sisältyy tietynlainen tiedon hankinta ja käsittely, sosiaalisesti arvostettu ja hyväksytty käyttäytyminen sekä persoonallisen toivottu tila tai olosuhteet. Näin viisauden perusteella on tapahtunut valikoitumista.
Hietamäen kappeli
Kappelin aika
thumb|250px|Osa maanmittari [[Olof Mörtin piirtämästä tiluskartasta vuodelta 1687. Kappeli sijaitsee kuvan vasemmassa alalaidassa, Kappelimäen eteläpäässä. Mäki on kartassa nimetty Hietamäeksi . Kartan keskellä kulkee Laajoki, ja sen länsirannalla ovat Hietamäen kylän ja itärannalla Ravean kylän talot.]]
Ei ole tiedossa, onko 1500-luvulla käytössä ollut sama rakennus kuin 1300-luvulla. On kuitenkin erittäin todennäköistä, että ainakin myöhemmät, 1700- ja 1800-luvun kuvaukset kappelista koskevat jossakin vaiheessa paikalle rakennettua toista puukirkkoa. Suomen keskiaikaisiin kirkkoihin perehtynyt tutkija Markus Hiekkanen toteaa, että useimmissa seurakunnissa kirkkosukupolvia on täytynyt olla useampia kuin yksi, päinvastoin kuin yleensä esitetään. Historiallisia ja arkeologisia tietoja keskiajan puukirkoista on kuitenkin erittäin vähän.
Koska myös Hietamäestä kertovia lähteitä on hyvin vähän, kirkkorakennuksia ei ole voitu luotettavasti ajoittaa. Mynämäen nykyisen seurakunnan neljästä vanhasta kappelista Hietamäen 1920-luvulla tuhoutunut kappelirakennus oli lähteiden mukaan kuitenkin todennäköisesti vanhin. Sjörosin mukaan vuonna 1643 valmistunut Mietoisten kappelikirkko ja Karjalan kappeli olivat nimittäin Hietamäen silloista kirkkorakennusta nuorempia. Toisaalta Mynämäen kirkkoherra Antti Lizelius kirjoitti 1780-luvulla, että Mietoisten kappeli olisikin ollut silloista Hietamäkeä vanhempi, mutta myöhempien lähteiden mukaan tulkinta on todennäköisesti virheellinen. Vehmalaisten kappeli oli kuitenkin kappeleista selvästi nuorin, sillä se oli vihitty käyttöön vasta Lizeliuksen aikana, vuonna 1771.