cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaahteraliigan kausi 1988
Uutena joukkueensa sarjassa nähtiin Hyvinkää Falcons, joka nousi sarjaan viime kauden heikoimman joukkueen Vantaan TAFTin tilalle.
Pinta (laiva)
thumb|250px|Pintan replika.
Pinta oli nopein Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisellä, vuonna 1492 Atlantin poikki länteen suuntautuneella matkalla käytetyistä purjelaivoista.
Muut Kolumbuksen ensimmäisen tutkimusmatkan purjealukset olivat Santa María ja Niña.
Rattlesnake Bite
Rattlesnake Bite on suomalaisen rock-yhtye Smackin toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Vuonna 1998 ilmestyi remasteroitu versio, joka sisälsi 5 bonuskappaletta, joista kaksi oli live-versioita. Yhtyeen debyytti oli Smack On You, joka ilmestyi vuotta aiemmin, 1984.
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Manchuria & Claude, ellei toisin mainittu.
Sotalapset
Tausta ja toteutus
thumb|Sotalapsen nimilappu ja tuntolevy. Talvisodan aikana Ruotsissa levisi tunnuslause Finlands sak är vår! ("Suomen asia on meidän!"). Maa tarjosi heti turvapaikkaa Suomen lapsille. Suomi olisi halunnut auttamisen tapahtuvan ensisijaisesti Suomessa ja kieltäytyi aluksi. Ruotsalaiset hyväntekeväisyyttä harjoittavat naiset sopivat asiasta Carl Gustaf Emil Mannerheimin kanssa. Ruotsi oli jo aikaisemmin ottanut vastaan sotalapsia, mutta ei näin suurta määrää. Ensimmäiset sotalapset matkustivat Turusta Tukholmaan 15. joulukuuta 1939 Arcturus-laivalla. Valtaosa lapsista kuljetettiin myöhemmin rautateitse pimennetyin ikkunoin varustetuilla junilla Tornion-Haaparannan raja-aseman kautta. Ensisijaisesti mukaan otettiin kaupunkilaislapsia – kaupungit olivat yleensä myös suurimman pommiuhan kohteita. Talvisodan päätyttyä lapsia palautettiin Suomeen, mutta jatkosodan aikana lapsia vietiin Ruotsiin uudelleen. Palautukset Ruotsista jatkuivat läpi koko 1940-luvun.
Järjestäytyminen ja muistamiset
thumb|Sotalasten muistoksi [[Haaparanta|Haaparannalle pystytetty muistomerkki.|alt=]]
Toiminnan alku
Keskustelu sotalapsista käynnistyi Neuvostoliiton sortumisen jälkeen 1990-luvulla. Sotalapset järjestäytyivät ja perustivat ensimmäisen yhdistyksensä Suomessa vuonna 1991 ja Ruotsissa vuotta myöhemmin.
26. huhtikuuta 2005 paljastettiin Haaparannalla kuningas Kaarle XVI Kustaan ja presidentti Tarja Halosen läsnä ollessa sotalasten muistolle omistettu, helsinkiläisen arkkitehti Anna Jäämeri-Ruusuvuoren tekemä sotalapsipatsas.
Elokuvia
Sotalapset on Erja Dammertin ohjaama suomalainen dokumentti- ja opetuselokuva vuodelta 2003. Se voitti Parhaan dokumentin Jussin.
Cyril Beeson
Cyril Frederick Cherrington Beeson (1889–1975) oli brittiläinen entomologi ja naturalisti, joka työskenteli Intiassa ja kirjoitti lukuisia tutkielmia hyönteisistä. Palattuaan Britanniaan Beeson ryhtyi työskentelemään horologian parissa.
Krokidoliitti
thumb|300px|Krokidoliittikuituja. Mitan pituus on 1 cm.
Cyril Beeson
Beeson oli Arabian Lawrencena tunnetun T. E. Lawrencen lapsuudenystävä, jonka kanssa tämä teki pyörämatkoja Englannissa ja Pohjois-Ranskassa.
Krokidoliitti
Krokidoliitti eli kuitumainen riebeckiitti (ns. sininen asbesti) on asbestin rakenneosa. Krokidoliittia pidetään kaikkein vaarallisimpana asbestilajina sen kuiturakenteen vuoksi. Krokidoliittia on käytetty paljon ruiskutettuna eristemassana, ja se onkin aiheuttanut voimakkaita asbestialtistumisia eristäjille ja kaikille samoissa tiloissa työskennelleille. Tiloissa, joissa ruiskuasbestia on paljaana, ei saa oleskella ilman asianmukaisia suojaimia, koska massan katsotaan aiheuttavan aina asbestialtistusta. Suomessa krokidoliitin käyttö kiellettiin vuonna 1976.
Aiheesta muualla
Крокидолит Riebeckite
Haiyang
Haiyang on Kiinan kansantasavallan merentutkimussatelliittiperhe.
Good Act
Good Act on Pepe Ahlqvistin & Jarkka Rissasen ensimmäinen yhteinen albumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaatissa vuonna 1992.
Haiyang
Haiyang-1A laukaistiin 15. toukokuuta 2002. Se mittasi mm. meren pintalämpötilaa ja meren väriä. Mittausalueina olivat Bohainmeri, Keltainenmeri, Itä-Kiinan meri ja Etelä-Kiinan meri. Satelliitin toiminta-aika oli kaksi vuotta ja päättyi huhtikuussa 2004. Sen dataa käyttää 126 kiinalaista tieteellistä instituuttia ja valtion laitosta. 11. huhtikuuta 2007 Kiina laukaisi Haiyang-1B-satelliitin. Tämä toimii kolmen vuoden ajan. Satelliitin intrumenttien mittausresoluutio on suurempi kuin edeltäjällä ja satelliitti tuottaa kolminkertaisen määrän tietoa.
Satelliitit rakensi China Aerospace Corporation. Kantorakettina oli molemmissa tapauksissa Pitkä Marssi.
Iso Lehmijärvi
Iso Lehmijärvi eli Lehmijärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrön Pinsiössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Matalusjoen valuma-alueeseen.
Maantieto
Järven pituus on 500 metriä, leveys 400 metriä ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria. Järvi sijaitsee Paskolamminmaan ja Ketunkivenkankaan välissä Hämeenkankaan Pinsiönharjun eteläpuolella. Osa se rantojen rinteistä ovat jyrkkää hiekkamaata. Ainoa tulo-oja tuo vettä Välisuolta ja järven luusua sijaitsee sen lounaiskärjessä, josta vesi virtaa Niittukorven suon läpi Pinsiönjokeen. Järvellä on 18 vapaa-ajan asuntoa ja kaksi kiinteää asuntoa, jonne pääsee yhdystieltä 13145.
Järven valuma-alue on hyvin pieni ja järven vesi on peräisin tästä valumasta sekä pohjavedestä, joka on peräisin Pinsiönharjusta.
Järvi kuuluu Muotialan osakaskunnalle, mutta järveä hoitaa Mahnalan osakaskunta sopimuksen mukaisesti.
Kapitaali
Kapitaali ( ’perussumma’) voi merkitä seuraavia asioita:
Iso Lehmijärvi
Veden laatu, kalastus ja kunnostustoimet
Aiemmin kirkasvetinen järvi on sameutunut ravinteiden ja leväskasvuston seurauksena 1990-luvun alkupuolelta alkaen. Tällöin järvestä katosi rapukanta. Vuonna 1994 tutkimuksissa todettiin ravinteista fosforin ja typen määrien olevan korkeat. Veden fosforipitoisuus vaihteli syvyyden mukaan 10 mikrogrammasta litraa kohti (μg/l) pintavesissä ja 17 μg/l 13 metrin syvyydessä. Typen korkeat määrät johtuivat sinilevien kyvystä yhteyttää typpeä ilmasta. Pohjalla on havaittu happipitoisuuden alenemista. Veden väriluku on 45−50 ja veden näkösyvyys oli vuonna 2005 2,2 metriä.
Vuonna 1998 suoritettiin järvellä tutkimuksellinen koekalastus. Saaliiksi tuli tavanomaisia kalalajeja: särki, ahven, hauki ja kiiski. Särjen osuus massasta oli 69%.
Iso Lehmijärven suojeluyhdistys on suorittanut kunnostustoimia. Näistä merkittävimmät ovat olleet hapettoman pohjaveden poispumppaaminen vuodesta 2003 alkaen, roskakalan pyyntiä vuodesta 2003 alkaen ja vesikasvillisuuden poistamista. Vuonna 2010 järveen asennettiin hapetuslaite, joka saa virtaa tuulivoimalasta.
Individualismi
Individualismi (< lat. individuum ‘yksilö’) on yksilöitä yhteisön sijasta arvostava maailmankatsomus, joka tunnustaa yksilön itsemääräämisoikeuden ja maksimaalisesti rajoittamattomat oikeudet yhteiskunnassa. Maailma hahmotetaan yksilökeskeisesti, ja yksilön itsekkyyttä puolustetaan. Kollektiivinen säätely torjutaan, sillä itsekkyyden katsotaan johtavan vapailla markkinoilla myös yhteisen edun toteutumiseen.
Individualistin mukaan kaikki arvot ovat ihmiskeskeisiä ja kaikki yksilöt moraalisesti samanarvoisia. Individualismissa korostetaan itseluottamusta, yksityisyyttä ja keskinäistä kunnioitusta. Individualismi vastustaa auktoriteettia ja kaikenlaista yksilön kontrolloimista, etenkin valtion harjoittamaa. Individualistin mielestä normaalin aikuisen ihmisen etuja palvelee parhaiten se, että hänelle annetaan täydellinen vapaus ja vastuu omien tavoitteidensa ja keinojensa valinnassa. Valtion pitäisi puuttua yksilöiden elämään mahdollisimman vähän ja keskittyä lähinnä vain lain ja järjestyksen ylläpitoon, ihmisten toistensa asioihin sekaantumisen estämiseen, sekä vapaaehtoisten sopimusten valvomiseen. Omaisuutta tulisi saada hankkia, hallita ja luovuttaa mahdollisimman vapaasti.
Individualismi on varhaisen liberalismin ja uuden ajan humanismin perussuuntaus. Aatteen kehittäjiä olivat Adam Smith ja Jeremy Bentham, ja Alexis de Tocqueville yhdisti sen erityisesti Yhdysvaltoihin. Individualismi menetti 1900-luvun alussa asemiaan suurten yhteiskunnallisten organisaatioiden synnyn sekä individualismin vastaisten poliittisen ideologioiden kuten kommunismin ja fasismin nousun myötä. Kun fasismi ja kommunismi olivat romahtaneet 1900-luvun loppuun mennessä, individualismi koki uuden nousun.
Sephora
thumb|250px|Sephora-toimipiste Toronton Eaton Centressä. Sephora on ranskalainen kauneudenhoidon vähittäiskauppa. Sephoran omistaa LVMH Moët Hennessy. Sephora tekee yhteistyötä Yhdysvalloissa J. C. Penney -tavarataloketjun kanssa ja Sephoralla on omia osastoja J. C. Penneyn toimipisteissä.
Kohl’s
thumb|250px|Kohl’sin toimipiste, jossa tyypillinen julkisivu.
Kohl’s on yhdysvaltalainen tavarataloketju, joka on kotoisin Wisconsinin osavaltiosta. Yrityksellä on noin 1 200 toimipistettä. Kohl’silla on noin 140 000 työntekijää. Tavaratalojen markkinalla Kohl’s sijoittuu J. C. Penneytä edullisempaan hintaluokkaan. Kohl’sin ja J. C. Penneyn merkittävänä erona on, että Kohl’sin toimipisteet ovat tyypillisesti itsenäisiä rakennuksia, siinä missä J. C. Penneyn toimipisteet sijaitsevat usein kauppakeskuksissa. Kohl’s myöntää tehdyistä ostoksista eräänlaisia bonuspisteitä, joita kutsutaan Kohl’s cash -nimityksellä.
Vuonna 2013 Kohl’s oli Yhdysvaltain 21. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Kohl'sin historian suurin julkistus on ollut Jennifer Lopezin ja Marc Anthonyn vaatemallistot.
Stanislau Drahun
Stanislau Drahun (, ; s. 4. kesäkuuta 1988 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Krylja Sovetov Samaraa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Drahun pelasi vuosina 2005–2006 valkovenäläisessä Lokomotiv Minskissä 38 ottelua, joissa teki kaksi maalia. Seuraavat kaksi vuotta hän vietti Gomelissa pelaten 39 ottelua ja tehden neljä maalia. Heinäkuussa 2008 Drahun siirtyi Dinamo Minskiin, jota edusti viiden kauden ja 129 ottelun ajan. Tammikuussa 2013 hän siirtyi venäläiseen Krylja Sovetov Samaraan.
F. L. Calonius
Caloniuksen vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Matthias Alexander Calonius ja Johanna Lovisa Hultgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1854 Porvoon lukiosta ja harjoitti arkkitehtiopintoja Tukholman taideakatemiassa.
Calonius suunnitteli useita uusrenessanssityylisiä puu- ja kivirakennuksia Tampereelle, ja hän laati myös asemakaavat Tampereen Amurin, Tammelan ja Kyttälän alueille. Tunnetuimpia Caloniuksen suunnittelemista rakennuksista ovat Plevna-kutomorakennus, Finlaysonin kirkko sekä Keskustorin varrella sijaitsevat Selinin talo ja Sandbergin talo. Calonius suunnitteli myös nykyisen Helsingin Meilahdessa sijaitsevan pääministerin virka-asunnon Kesärannan alun perin omaksi kesähuvilakseen.
In Your Eyes (Innan kappale)
In Your Eyes on romanialaisartisti Innan kappale hänen kolmannelta, Party Never Ends-studioalbumilta. Kappaleella myös duetoi Yandel. Sen julkaisi Roton albumin seitsemäntenä singlenä 2. marraskuuta 2013. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 16. lokakuuta 2013. Kappale on päässyt listoille viidessä eri valtiossa.
Retaliation
Retaliation on saksalainen death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2006 Marktheidenfeldissä, Baijerissa.
Yhtyeen esikoisalbumi Seven julkaistiin elokuussa 2010.
Isänmaallinen kansanliike
Isänmaallinen kansanliike (, lyhenne IKL ) oli suomalainen äärioikeistolainen ja fasistinen puolue, joka perustettiin 5. kesäkuuta 1932 Hämeenlinnassa jatkamaan lapuanliikkeen toimintaa. IKL:stä tuli 1930-luvun merkittävin suomalainen oikeistoradikaali ryhmittymä, jolla oli enimmillään 100 000 jäsentä. Toisin kuin lapuanliike, IKL pyrki pitäytymään laillisissa ja parlamentaarisissa menettelytavoissa.
IKL vastusti kommunismia ja sosialismia, ja sen päämääränä oli Akateemisen Karjala-Seuran tavoin yksikielinen Suur-Suomi. Talouspoliittisesti puolue oli korporatiivinen. IKL:n kansainvälisiä esikuvia olivat Italian fasistit ja Saksan kansallissosialistit. Puolue julkaisi Ajan Suunta -nimistä lehteä, vuoteen 1936 sen nuorisojärjestönä toimi Sinimustat-järjestö ja sen jälkeen Mustapaidat-järjestö.
IKL:n tavoitteista toteutuivat – tosin vasta vuosikymmeniä myöhemmin – tasavallan presidentin valinta suoralla kansanvaalilla ja kansalaisaloite. Nykyisessä tulopoliittisessa kolmikannassa – työnantaja- ja työntekijäjärjestöt sekä hallitus – on piirteitä IKL:n korporatismista.
Ideologia
Isänmaallinen kansanliike eli IKL oli lapuanliikkeen jatkaja ja henkinen perillinen. IKL:n tärkein ero lapuanliikkeeseen oli pyrkimys toimia ainakin nimellisesti hallitusmuodon puitteissa, laillisesti ja väkivallattomasti. Lapuanliikkeen kohtalo osoitti, että yhteiskunnalla oli keinoja puuttua laittomaan toimintaan. IKL:stä tuli 1930-luvun merkittävin suomalainen oikeistoradikaali ryhmittymä, jolla oli enimmillään 100 000 jäsentä. Jäsenmäärä oli yhtä suuri kuin suurimmilla puolueilla.
IKL:n ideologian ytimessä oli parlamentarismin vastustaminen. Sen näkökulmasta puoluepolitiikka johti hajaannukseen. Tavoite oli kansallinen yhtenäisyys, yksi puolue ja yksi vahva johtaja. Muita ideologisia juonteita olivat kommunismin vastustaminen, nationalismi ja maanpuolustuksen korostunut asema. Italian fasismin tavoin puolueen tavoitteena oli niin sanottu kolmas tie marxilaisen ja porvarillisen vaihtoehdon välillä. Demokratia haluttiin korvata korporativismilla, jossa eduskunnan valtaa siirrettäisiin hallitukselle ja parlamentarismin sijasta valtaa käyttäisivät ammattikuntien edustajat. Diktatuurista ei puhuttu kuitenkaan ääneen. Vaikka IKL korosti yhden vahvan johtajan periaatetta, sellaista liikkeellä ei ollut. Liikkeen johto oli kollektiivista.
IKL:n esikuvia olivat Italian fasistit ja Saksan kansallissosialistit. Se toi suomalaiseen politiikkaan näkyvän sotilaallisen organisoitumisen, yhtenäiset asut ja järjestötunnukset. Liike luonnehti toimintaansa ja järjestäytymistään sotilaallisella kielellä: ”Järjestömme varsinainen poliittinen taisteluyksikkö on ryhmä.” Liikkeen omassa järjestölehdessä kirjoitettiin, miten ”me olemme fascisteja”. Myöhemmin lehden laajoissa artikkelikokonaisuuksissa esiteltiin ideologiaa, joka sisälsi vaikutteita kansallissosialisteilta, antisemitismiä ja rotuoppia. Italian Helsingin lähetystö pyrki saamaan IKL:n Italian fasistipuolueen vaikutuspiiriin toimittamalla sille italialaista fasismia ja Mussolinia esittelevää propagandamateriaalia. IKL:n aktiiveja oli mukana Italian lähetystön tukemassa Nuoret Italian Ystävät -järjestössä.
Tärkein ero suomalaisen äärioikeiston ja Saksan kansallissosialismin välillä oli suhde uskontoon. Suuri osa Suomen papistosta oli IKL:n kannattajia, kun taas natsit korostivat germaanista uuspakanuutta ja ahdistelivat Saksan kirkkoa. IKL:n taustalla oli myös lapuanliikkeen körttiläisyys, ja uskonnon ja kansallisuusaatteen yhteys oli liikkeen aatteelle keskeistä. IKL:n kannatus oli vahvaa herännäisseuduilla ja suuri osa puolueen kansanedustajista oli taustaltaan pappeja. Liikkeen ideologia ja kannatus perustuikin nimenomaan aitosuomalaiseen arvomaailmaan. IKL:n johto ja puolueen Ajan Suunta -lehti olivat julkisesti arvostelleet Saksan suorittamaa Tšekkoslovakian miehitystä, mikä vaikeutti myöhemmin jatkosodan aikana puolueen yhteistyötä Saksan kansallissosialistien kanssa.
Liikkeen alku
pienois|Liikkeen keskustoimisto vuonna 1935 osoitteessa Mikonkatu 15, Helsinki. |alt=|200x200px IKL perustettiin aluksi rekisteröitynä yhdistyksenä Hämeenlinnassa kesäkuussa 1932 Mäntsälän kapinan epäonnistumisen jälkeen. Saman vuoden joulukuussa aloitti puolueen äänenkannattaja Ajan Suunta. Liikkeen nimellinen johtaja oli lapuanliikkeen johtohahmo Vihtori Kosola, mutta Isänmaallisen kansanliikkeen todellinen johto oli Helsingin akateemisissa piireissä. Vankilatuomion Mäntsälän kapinan seurauksena saanut Kosola muodostui liikkeelle vähitellen painolastiksi ja syrjäytettiin lopullisesti vuonna 1936.
IKL:n perustamista edelsivät monivaiheiset ja usein riitaiset neuvottelut. Akateeminen Karjala-Seura (AKS) oli alusta saakka voimakkaasti mukana. Erimielisyyksiä syntyi esimerkiksi kielikysymyksestä. Kiisteltiin myös siitä pitäisikö perustaa porvarikenttää yhdistävä liike vai erillinen yhdistys, jota ei kuitenkaan saisi sanoa puolueeksi. AKS ajoi liikkeeseen Suur-Suomi-aatteen ja aitosuomalaisuuden, mikä vieraannutti siitä ruotsin- ja kaksikieliset, myös kenraali Gustaf Mannerheimin. IKL tuomitsi vapaamuurarit, mikä karkotti oikeistolaisen teollisuusmiehen ja lapuanliikkeen taustavaikuttajan Rafael Haarlan.
Vuoden 1933 eduskuntavaalit
pienois|IKL:n kurssi [[Riihimäki|Riihimäellä vuonna 1933. Selin kameraan Paavo Susitaival. |alt=|200x200px]] Samaan aikaan IKL:n perustamisen kanssa kärjistyi Kokoomuksen sisäinen kriisi. Kokoomuksessa lapuanliikkeen antikommunismia oli kannatettu laajalti. Edellisenä vuonna 1932 Kokoomus oli tukenut Mäntsälän kapinallisia ja puolueessa oli keskusteltu oikeistodiktatuurista vakavasti otettavana vaihtoehtona. Uuden Suomen päätoimittaja Kaarlo Koskimies erotettiin ja tilalle nostettiin S. J. Pentti. Eino Suolahden ja Edwin Linkomiehen johtama ”lapualaissiipi” nosti puolueen puheenjohtajaksi pappispoliitikko Paavo Virkkusen.
Valmistautuessaan vuoden 1933 eduskuntavaaleihin IKL päätti salaa, että vaaleihin lähdettäisiin vaaliliitossa Kokoomuksen ja ehkä muidenkin ryhmien kanssa, mutta vaalien jälkeen liike muodostaisi oman eduskuntaryhmänsä. Kokoomuksen ja IKL:n ”Isänmaallinen vaaliliitto” sai vain 16,9 prosenttia annetuista äänistä ja 32 kansanedustajaa, kun Kokoomuksen kannatus edellisissä vaaleissa oli ollut 42 paikkaa. Äänestäjät olivat selvästi hylänneet oikeiston lapuanliikkeen väkivallan ja Mäntsälän kapinan seurauksena. Kokoomukselle jäi ainoastaan 18 eduskuntapaikkaa, mikä oli sen historian heikoin tulos. Oma 14 kansanedustajan eduskuntaryhmä teki IKL:stä puolueen, vaikka liike ei itse koskaan käyttänyt tai halunnut itsestään käytettävän tätä nimitystä.
Antiparlamentarismi ja demokratian itsepuolustus
pienois|Kansanedustaja [[Hilja Riipinen puhumassa IKL:n naisten kokouksessa Helsingissä, maaliskuussa 1936. |alt=|200x200px]] Isänmaallisen kansanliikkeen toiminta muiden eduskuntaryhmien kanssa oli ongelmallista. Suomen eduskuntaan oli tullut ryhmittymä, joka haastoi koko järjestelmän. IKL:n eduskuntaryhmä saapui valtiopäivien avajaisiin uudessa sotilaallisessa järjestöpuvussa, johon kuuluivat musta pusero ja sininen solmio. Erityisesti IKL:n ensimmäisellä eduskuntakaudella eduskunnan istunnot ja jopa budjettikeskustelut joutuivat näyttämöksi IKL:n ja sen vastustajien väliselle kiivaalle sananvaihdolle. IKL oli tunnuksineen eduskunnassa muistutus todellisesta uhasta. Samalla tavoin esiintyneet parlamentarismia vastustaneet äärioikeistolaiset liikkeet olivat nousseet valtaan eri puolilla Eurooppaa. Antiparlamentaristinen ideologia eristi IKL:n nopeasti yksinäiseksi toimijaksi ja Suomessa vallassa ollut laillisuusrintama kävi tiukkaan taisteluun IKL:ää vastaan demokratian itsepuolustuksen nimissä. Jo vuonna 1933 kiellettiin lailla sotilaallisesti järjestäytyneiden organisaatioiden toiminta. Vuonna 1934 säädettiin puserolaki, jolla kiellettiin poliittisten tunnusmerkkien käyttö. Lisäksi säädettiin lakeja, joilla tehtiin mahdolliseksi rajoittaa tai kieltää poliittisten järjestöjen toimintaa.
Vuonna 1934 IKL sotkeutui ulkopoliittiseen selkkaukseen. Virossa nousi 1930-luvun alussa vahva äärioikeistolainen Viron vapaussoturien liitto eli vapsit. IKL:n kansanedustajan Elias Simojoen johtama nuorisojärjestö Sinimustat osallistui vapsien liikehdintään ja laittomuuksiin vuonna 1934, mikä herätti kansainvälistä huomiota. Konstantin Päts muutti Viron hallintoa autoritäärisempään suuntaan, mutta Viron äärioikeisto jatkoi vallankaappauksen suunnittelua. Sinimustat tuki Viron äärioikeistoa muun muassa asetoimituksilla. Kun Sinimustien osuus paljastui Suomen oikeuslaitos lakkautti järjestön tammikuussa 1936. Työtä jatkamaan perustettiin keväällä 1936 uusi nuorisojärjestö Mustapaidat, joka ei kuitenkaan enää ollut yhtä voimakas toimija.
Vuosien 1936 ja 1939 eduskuntavaalit ja yritykset kieltää IKL:n toiminta
pienois|Isänmaallisen kansanliikkeen juhlakokous lokakuussa 1936 Helsingin [[Messuhalli|Messuhallissa. |alt=|294x294px]]IKL säilytti 14 paikkaansa vuoden 1936 eduskuntavaaleissa. Julkisessa keskustelussa oli toistuvasti vaadittu IKL:n lakkauttamista, mutta oikeistolainen Kivimäen hallitus ei ollut lähtenyt hankkeeseen. Vaalien jälkeen Cajanderin punamultahallituksen aikana IKL:n kieltämistä kuitenkin yritettiin. Vuonna 1938 sisäministeri Urho Kekkonen aloitti IKL:n kieltämiseen tähtäävän hallinnollisen prosessin. Kansainvälisen tilanteen kiristyessä Kekkonen korosti kansan yhtenäisyyden tärkeyttä ja piti äärioikeiston eristämistä yhtä välttämättömänä kuin Suomen Kommunistisen Puolueen kieltäminen oli aikoinaan ollut. Kekkonen pyrki osoittamaan IKL:n jatkavan Lapuan liikkeen ja Sinimustat-järjestön toimintaa. Prosessi päättyi Helsingin raastuvanoikeuden hylkäävään päätökseen muutamia kuukausia ennen vuoden 1939 eduskuntavaaleja. Lakkautusyritys jatkui pitkänä oikeusprosessina vaalien yli. Lopullisesti Kekkonen luopui hankkeesta vasta talvisodan alettua. Epäonnistuneet yritykset kieltää IKL saivat kansan suussa nimityksen Kekkosen konstit.
Tilanteen epävarmuus vaikutti osaltaan myös vuoden 1939 vaalien lopputulokseen. IKL menetti kannatustaan ja sai 8 kansanedustajaa. IKL:n kansanedustaja Kaarlo Kares oli ehtinyt jo ennen raastuvanoikeuden päätöstä julistaa eduskunnassa miten tuomio, jonka oikeus antaisi olisi väärä. IKL:n lopettamiseen oli ehditty varautua perustamalla ”varaliike” Suomen Valtakunnan Liitto.
Talvisodan ja välirauhan aika
pienois|IKL:n ryhmä Eduskuntatalon portailla lakkautuskeskustelun aikana vuonna 1938. Keskellä [[Hilja Riipinen, äärimmäisenä vasemmalla Elias Simojoki.|alt=]]Saksan tunkeutuminen Tšekkoslovakia an maaliskuussa 1939 ja Italian hyökkäys Albaniaan saman vuoden huhtikuussa hämmensivät Isänmaallista kansanliikettä, koska ne paljastivat suurvaltojen piittaamattomuuden pienten kansojen oikeuksista. Valloituksia ei voitu perustella kansallisuusaatteella. Saksan ja Neuvostoliiton 23. elokuuta 1939 solmima Molotov-Ribbentrop-sopimus oli IKL:lle ja sen kannattajille järkytys. Palvotun Adolf Hitlerin katsottiin pettäneen Suomen luovuttamalla sen Josif Stalinin etupiiriin. Talvisodan aikana Suur-Suomi-aate ja IKL:n järjestökoneisto lamaantuivat ja puolueen lehtien ilmestyminen keskeytyi. IKL:n vetoomuksiin suhtauduttiin Saksassa kylmästi.
Talvisota ja erityisesti Moskovan rauha nähtiin IKL:ssä parlamentaarisen hallituksen epäonnistumisen merkkinä. Talvisodan jälkeen Suomen ulkopolitiikka kuitenkin muuttui dramaattisesti. Välirauhan aikana Suomessa vahvistui saksalaissuuntaus ja myös IKL otettiin mukaan Rangellin hallitukseen. Puolueen puheenjohtaja Vilho Annala nimitettiin toiseksi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriksi. Vaaleja ei tosin järjestetty, joten puolueen tosiasiallinen kannatus jäi mittaamatta.
Jatkosodan aika
Jatkosodan kestäessä puolueen poliittinen noste väheni, eikä IKL:ää otettu enää Edwin Linkomiehen hallitukseen keväällä 1943. IKL tuki hyvin voimakkaasti Suomen ja Saksan liittoa ja keräsi syksyllä 1943 yhdessä Rintamamiesliiton kanssa presidentti Rytille osoitetun tuhansia nimiä käsittäneen kansalaisadressin, jossa vastustettiin Suomen erillisrauhaa ja vaadittiin taistelun jatkamista Saksan rinnalla. Suomen katkaistua suhteensa Saksaan syyskuun alussa 1944 sisäministeri Kaarlo Hillilä kutsui IKL:n johdon luokseen. Tässä tapaamisessa puoluejohtaja Annala lupasi myös IKL:n hyväksyvän irtautumisen Saksasta ja pysyvän lojaalina Suomen hallitukselle sekä välttävän rauhanneuvotteluja haittaavia provokaatioita, minkä lupauksen hän toisti myös Valpolle. Vastineeksi sisäministeriö ja Valpo hävittivät hallussaan olleet IKL:n jäsenluettelot, jotteivat ne päätyisi vastaisuudessa venäläisten käsiin – vuoden 1943 adressi sen sijaan jätettiin Annalan pyynnöstä huolimatta hävittämättä. IKL:n kansanedustaja, professori Bruno Salmiala käytti puolueen viimeisen poliittisen puheenvuoron eduskunnan käsitellessä välirauhansopimusta myöhemmin syyskuussa 1944. Salmiala sanoi, ettei IKL voinut ”historian tuomion edessä” hyväksyä sopimusta, jonka ehdot merkitsivät hänen mielestään käytännössä Suomen ehdotonta antautumista sekä ”tuhoa ja kuolemaa”.
Lakkauttaminen ja lakkauttamisen jälkeinen aika
Jatkosodan jälkeen IKL:n merkkihenkilöitä painostettiin jättämään virkansa, mutta harvan kohdalla painostustoimet onnistuivat. Muun muassa professori Rolf Nevanlinna joutui eroamaan Helsingin yliopiston rehtorin virasta, kun taas Bruno Salmiala jatkoi virassaan rikosoikeuden professorina. Ketään ei Suomessa rangaistu äärioikeistoon kuulumisesta ja useimmat entiset IKL:n johtohenkilöt sopeutuivat muuttuneisiin oloihin. Moni nimitettiin myöhemmin korkeisiin virkoihin kuten professoreiksi ja piispaksi. Vain muutamat ajautuivat IKL:n lakkautuksen myötä henkiseen umpikujaan. IKL:n näkyvistä hahmoista Rauno Kallia, Niilo Vapaavuori ja Vilho Helanen kuolivat muutamia vuosia sotien päättymisen jälkeen.
IKL:ssä toimineiden asettuminen ehdokkaiksi kevään 1945 eduskuntavaaleissa estettiin. Kun IKL:n poliitikoista Yrjö Kivenoja ja Yrjö R. Saarinen ilmoittautuivat ehdokkaiksi vaaleihin, oikeusministeri Urho Kekkonen sanoi heille valvontakomission neuvostoliittolaisten jäsenten ilmoittaneen, ettei kukaan IKL:n poliitikko saanut olla ehdokkaana. Kun Kivenoja ja Saarinen eivät halunneet taipua laittomaksi kokemansa painostuksen edessä, Kekkonen ilmoitti, että siinä tapauksessa tultaisiin säätämään laki, joka kieltää IKL:ään kuuluneiden sekä entisten suojeluskuntalaisten ja lottien asettumisen ehdokkaiksi. Tämä uhkaus sai Kivenojan ja Saarisen perääntymään ja luopumaan ehdokkuudestaan. Lupa ehdokkuuteen palautui vuoden 1951 vaaleissa. Moni jatkoi poliittista toimintaansa Kokoomuksessa – muiden muassa kansanedustajat Iisakki Nikkola ja Reino Ala-Kulju sekä Vihtori Kosolan poika Niilo Kosola, joka valittiin myöhemmin eduskunnan varapuhemieheksi ja maatalousministeriksi Fagerholmin kolmanteen hallitukseen. Muutamia henkilöitä siirtyi myös muiden puolueiden riveihin.
Mustat paidat
Järjestö käytti univormunaan mustaa kauluspaitaa ja sinistä solmiota. Toisia tervehdittiin roomalaisella tervehdyksellä eli natsitervehdyksellä Italian Fasistipuolueen ja brittiläisen Sir Oswald Mosleyn liikkeen esikuvan mukaan. Toisaalta musta paita tuli järjestöön sen vahvalta uskonnolliselta jäsenistöltä, sillä körtit olivat käyttäneet mustaa paitaa jo pitkään. 5. huhtikuuta 1934 astui voimaan puserolaki, jolla hallitus pyrki vaikuttamaan hillitsevästi IKL:n julkiseen toimintaan.
Maantieteellinen kannatus
Dosentti Mikko Uolan mukaan IKL:n vahvimpia kannatusalueita olivat monet pikkukaupungit ja kauppalat sekä niihin verrattavat maaseudun asutuskeskukset. Kaupungeista IKL:n kannatus oli vuoden 1936 eduskuntavaaleissa annettujen äänien perusteella suurinta Hämeenlinnassa ja kauppaloista Vammalassa; viimeksi mainitussa IKL sai kaikista tuolloin annetuista äänistä 32,3 prosenttia. Uolan mukaan näillä paikkakunnilla asiaan vaikuttivat suurelta osin vuoden 1918 sisällissodan kokemukset.
Yksittäisistä kunnista IKL:n kannatus vuoden 1936 eduskuntavaaleissa oli suurinta Kuortaneella, jossa puolue sai 51,4 prosenttia äänistä. IKL:n puoluesihteeri Reino Ala-Kulju oli kotoisin Kuortaneelta. IKL:n kannatus myös muissa Etelä-Pohjanmaan kunnissa oli huomattavaa.
Eduskuntavaalit
Huomiot
IKL:n historiankirjoituksen kritiikki
Vuonna 1953 perustettiin Suomen 1920–1940-lukujen historian säätiö tutkimaan ja edistämään tuon ajan historian tutkimista. Käytännössä sen päätehtävä oli IKL:n historian kirjoittaminen. Perustamisessa olivat aktiivisesti mukana IKL-aktiivit Annala ja Salmiala. Säätiön toimeksiannosta Paavo Susitaival keräsi 1950-luvulla Lapuan liikkeen ja IKL:n toimintaan liittyneitä asiakirjoja ja haastatteli toiminnassa mukana olleita henkilöitä. Myöhemmin nämä asiakirjat ja haastattelut talletettiin Kansallisarkistoon.
Land of Tales (albumi)
Land of Tales on hard rock -yhtye Land of Talesin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin 4. heinäkuuta 2008.
Isänmaallinen kansanliike
IKL:n historiankirjoituksen kritiikki
Entisellä IKL- ja Sinimustat-aktiivilla Lauri Hyvämäellä oli 1960- ja 1970-luvuilla yksinoikeus IKL:n arkistoihin, ja hän vastasikin pitkälle IKL-historiankirjoituksesta. Säätiö myös kustansi vuonna 1982 ilmestyneen Mikko Uolan kirjan ''Sinimusta Veljeskunta. Isänmaallinen Kansanliike''. Myöhemmät tutkijat ovatkin kiinnittäneet huomionsa IKL:n julkista kuvaa määritelleen historiantutkimuksen ongelmiin. Tutkimus ja julkaistu kirjallisuus perustui IKL-aktiivien itse keräämään ja valikoimaan materiaaliin ja työ tehtiin IKL:ssä toimineiden tahojen rahoittamana. André Swanströmin mukaan ilmeisenä tavoitteena oli maineenhallinta ja liikkeen fasististen piirteiden, natsisympatioiden ja antisemitismin häivyttäminen.
Filippiinienkiipijät
Filippiinienkiipijät (Rhabdornis) on ainoastaan Filippiineillä esiintyvä pienenkokoisten kottaraisiin kuuluvien varpuslintujen heimo. Filippiinienkiipijöillä on ohut, terävä ja alaspäin kaartuva nokka, jolla ne pyytävät hyönteisiä kaarnan alta. Linnut syövät myös mettä, jota ne lipovat kielellään. Pesä on puun kolossa.
Aikaisemmin filippiinienkiipijöitä pidettiin omana heimonaan Rhabornithidae. Mitokondriohin ja solujen tumiin perustuvien tutkimusten perusteella filippiienienkipuajien on todettu kuuluvan kottaraisten heimoon.
Sukuun kuuluu kaksi lajia, jotka ovat filippiinienkiipijä (Rhabdornis inornatus) ja pikkufilippiinienkiipijä (Rhabdornis mystacalis).
Rhabdornis grandista pidetään joskus filippiinienkiipijän alalajina ja joskus omana lajinaan.
Ensio Groundstroem
thumb|150px|Ensio Edvard Gabriel Groundsroem Ensio Edvard Gabriel Groundstroem ['grʊndström] (1. huhtikuuta 1893 Längelmäki – 19. joulukuuta 1938) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen kamreeri Karl Johan Gabriel Groundstroem ja Aino Fredrika Widbom. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Signe Hellas Vijkbergin kanssa.
Palvelus Venäjän armeijassa
Groundstroem toimi virkailijana Suomen yhdyspankin Tampereen konttorissa, josta hän astui vapaaehtoisena Venäjän armeijan palvelukseen 18. elokuuta 1914 ja kävi Kasaanin sotakoulun vuosina 1914–1915 ja palveli sen jälkeen 186. Jalkaväkirykmentin täydennyspataljoonassa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Venäjän armeijan käytyään hän käänsi katseensa Saksaan ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, jossa haavoittui lievästi 1. marraskuuta 1916 ja hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 21. marraskuuta 1916. Hänet komennettiin Saksan meriesikunnan määräämiin tehtäviin Ruotsiin ja Tanskaan 4. huhtikuuta – 21. syyskuuta 1917 väliseksi ajaksi. Pataljoonan yhteyteen hän palasi 26. syyskuuta 1917. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille sotakoulun A-kursseille.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen samassa joukossa 3. komppanianpäällikkönä ja adjutanttina, joukolla oli myöhemmin nimet Jääkäripataljoona n:o 2 ja Pohjolan jääkäripataljoona. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1919 ja liittyi Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin 1. helmikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin kenraali Wetzerin 1. esikunnan operatiiviseen osastoon adjutantiksi. Hän johti Marienburgin taistelun loppuvaiheessa vähän aikaa Pohjan-Poikain rykmentin 1. pataljoonaa. Viron sisällissodasta palattuaan hän liittyi suojeluskuntajärjestöön 17. huhtikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Iin suojeluskuntaan, missä hän palveli 31. elokuuta 1920 saakka, jonka jälkeen hän liittyi Iitin suojeluskuntaan paikallispäälliköksi ja 1. maaliskuuta 1921 alkaen paikallispäälliköksi Heinolan suojeluskuntaa, missä hän palveli 10. marraskuuta 1921 saakka. Armeijaan hän palasi 15. maaliskuuta 1922 ja hänet määrättiin Keski-Suomen rykmentin 1. pataljoonan taloudenhoitajaksi ja 30. syyskuuta 1923 alkaen rykmentin majoitusmestariksi ja 25. maaliskuuta 1924 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Hänet siirrettiin 6. joulukuuta 1925 Savon jääkärirykmentin 1. komppanian ja 17. maaliskuuta 1926 alkaen Keski-Suomen rykmentin 3. konekiväärikomppanian ja 20. syyskuuta 1926 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Suojeluskuntajärjestöön hänet siirrettiin 4. toukokuuta 1928 ja määrättiin Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Järjestöstä hän erosi sairauden vuoksi 31. tammikuuta 1935. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Kaj Brynolf Lindgren
Kaj Brynolf Lindgren (4. joulukuuta 1922 Varkaus – 17. marraskuuta 2007 Helsinki ) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston germaanisen filologian pitkäaikainen professori.
Lindgren kirjoitti ylioppilaaksi 1941, valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja väitteli tohtoriksi 1953 Helsingin yliopistossa. Hän toimi Erva-Latvalan mainostoimittajana 1952–1954, Helsingin kauppakorkeakoulun saksan kielen lehtorina 1954–1962 sekä Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosenttina 1957–1962, apulaisprofessorina 1962–1964 ja professorina 1964–1989.
Hänen tyttärensä on toimittaja-kirjailija Minna Lindgren.
Rasvahappoamidihydrolaasi
Rasvahappoamidihydrolaasi eli FAAH on nisäkkäiden lipidikalvoista löytyvä entsyymi (amidaasi), joka hajottaa hydrolyysin kautta joitakin rasvahappojen amideita. Se hajottaa eritoten anandamidia arakidonihapoksi ja 2-aminoetanoliksi sekä vähäisessä määrin 2-arakidonyyliglyserolia arakidonihapoksi ja glyseroliksi. 2-AG:tä hajottaa ensijaisesti monoasyyliglyserolilipaasi eli MAGL. Anandamidi ja 2-AG ovat tärkeimmät nisäkkäiden endokannabinoidit. FAAH hydrolysoi keskeisesti myös endokannabinoideihin kuulumattomia N-palmitoyylietanoliamiinia (PEA) ja oleyylietanoliamiinia (OEA), jotka vähentävät tulehdusreaktioita ja kiputuntemuksia.
Ihmisillä on myös rasvahappoamidihydrolaasi 2 (FAAH2), joka on eri entsyymi kuin FAAH. FAAH2 on kuitenkin toiminnoiltaan samankaltainen kuin FAAH.
Geeni, rakenne ja sijainti
Ihmisillä FAAH:n geeni on FAAH ja se on kromosomissa 1 kohdassa 1p33. Ihmisten FAAH koostuu yhdestä 579:n aminohapon peptidiketjusta, jonka massa on noin 60 kDa. Solukalvoissa se on homodimeeri.
FAAH:ta on ihmisillä paljon eritoten keskushermostossa, joissa se on lähinnä soomassa ja tuojahaarakkeissa solujen sisäisissä kalvoissa, kuten sileässä solulimakalvostossa ja mitokondrioiden ulkokalvoissa. Sitä on myös muualla kehossa, mutta alueellisesti keskushermostoa rajoittuneemmin.
Lääkinnällinen merkitys
FAAH:n toimintaa estäviä aineita voitaisiin käyttää kipu- tai masennuslääkkeinä, sillä esto lisää kannabinoidireseptoreihin aktivoivasti sitoutuvien endokannabinoidien pitoisuuksia ihmiskehossa. Estäjät voisivat siis toimia vaihtoehtona tetrahydrokannabinolin kaltaisille ulkoisille kannabinoidireseptorien agonistien annostelulle.
FAAH-estäjiä on kehitetty monia, mutta mitään niistä ei ole toistaiseksi hyväksytty lääkemarkkinoille. Useat FAAH-estäjät ovat osoittautuneet vaarattomiksi, mutta joidenkin estäjien testaus on lopetettu esimerkiksi siksi, että niiden on havaittu olevan lääkinnällisesti tehottomia. Kuitenkin vuonna 2016 Bial-lääkeyhtiön kehittämän "BIA 10-2474"-nimisen kokeellisen FAAH-estäjän antaminen Ranskassa 90:lle koehenkilölle johti yhden koehenkilön kuolemaan aivoverenvuodon takia ja aiheutti neljälle pysyvän aivovaurion.
Puutos
Vuonna 2019 tuolloin 66-vuotiaalta skotlantilaiselta naiselta löydettiin toimimaton FAAH:n geeni yhdestä alleelista (eli heterotsygoottinen puuttuvan toiminnan mutaatio). Alleelista oli poistunut pieni osa eli kyse oli mikrodeleetiosta. Mutaation seurauksena muodostuneelle toimimattomalle geenille eli pseudogeenille annettiin nimi FAAH-OUT. Mutaation takia nainen ei ollut tuntenut elämänsä aikana koskaan kipua (katso kongenitaalinen analgesia), pelkoa tai ahdistusta, mutta poti huonomuistisuutta. Mutaation takia naisella oli veressään noin 70% normaalia enemmän anandamidia sekä noin kolme kertaa enemmän oleyylietanoliamiinia ja palmitoyylietanoliamidia.
Bakun kuvernementti
Bakun kuvernementti (myös lääni, ) oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa. Sen pinta-ala oli 39 100 neliökilometriä ja asukasluku 826 700 henkeä (vuonna 1897).
Kuvernementti syntyi vuonna 1859, kun sen pääkaupunki siirrettiin Şamaxın maanjäristyksen jälkeen Bakuun. Vuonna 1860 siihen yhdistettiin Quban kihlakunta. Nuxan ja Şuşan kihlakunnat liitettiin myöhemmin Jelizavetpolin kuvernementtiin.
Kuvernementtiin kuului 1800-luvun lopussa (1897) kuusi kihlakuntaa: Baku, Cavad (keskuspaikka Salyan), Göyçay, Lənkəran, Quba ja Şamaxı.
Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan asukkaista 58,7 % oli azereja ja muita turkkilaisia, 10,8 % tateja, 8,9 % venäläisiä, 6,3 % armenialaisia, 5,8 % lezgejä ja 4,2 % tališeja.
Seudun elinkeinoja olivat öljyn tuotanto sekä maanviljely ja puutarhanhoito.
Bakun kuvernementti lakkautettiin vuonna 1920.
Bergambacht
Bergambacht on kylä ja entinen kunta Alankomaissa, Etelä-Hollannin maakunnassa. Kunnan pinta-ala oli 38,05 km², josta vesialuetta 2,92 km². Kunnan asukasluku oli marraskuun 2009 lopussa 9 728.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Bergambachtin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Metslosilliini
Metslosilliini (C21H25S2N5O8) on penisilliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina.
Haittavaikutukset
Metslosilliinin haittavaikutuksia ovat muun muassa ripuli, huonovointisuus, veren hyytymisen häiriöt ja suurina annoksina neurotoksisuus.
Valmistus
Metslosilliinin synteesissä 2-imidatsolidinoni sulfonoidaan reaktiolla metaanisulfonyylikloridin kanssa ja toinen 2-imidatsolidinonin aminoryhmistä reagoi fosgeenin kanssa. Näin muodostunut yhdiste reagoi ampisilliinin kanssa, jolloin muodostuu metslosilliiniä.
Päällinen (Hämeenlinna)
Päällinen on Kanta-Hämeessä Tammelassa ja Hämeenlinnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven pohjoiseen Kuorijoen reittiin se kuuluu.
Maantiede
Järven pinta-ala on 9,9 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 350 metriä. Siihen laskee metsäoja ja Kuorijoki, joka on Sotkajärven laskujoki. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla harjun matalimmalla kohdalla, josta saa alkunsa 70 metriä pitkä laskuoja Alaseen.
Järven rantaviiva on 2,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven pohjoisranta ja itäranta ovat soistuneita. Järvellä on suuri 160 metriä pitkä saari. Rannat ovat rakentamattomia lähintie kulkee Myllyharjun päällä. Hämeenlinnan ja Tammelan välinen raja kulkee järven ja saaren yli.
Luonnontila
Järvi on matala ja hyvin ruohottunut. Myllyharjun yli länsipuolelle ulottuva luonnonsuojelualue kattaa myös palan järven länsirantaa ja vesialuetta.
Historia
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimeksi oli merkitty "Myllynpääl'linenjärvi". Järvessä oli tuolloin enemmän vettä ja toinen pienempi saari. Erään tarinan mukaan Sotkajärven laskun menettelystä oli syntynyt riita teurolaisten ja Saaren kartanonväen välille. Sen seurauksena Myllyharjun myllyn lasku-uoma tuhoutui liiallisen vedentuloon ja myllyn uoma syveni itsekseen. Harjun hiekka-ainesta joutui veden mukana Alaseen. Päällisen lasku-uoman syveneminen laski myös sitä.
Budapestin kylpylät
Termaalikylpylät eli lämminvesikylpylät Budapestissa ovat suosittuja turistikohteita sekä yleisiä mukavuuksia kaupungin asukkaille. Yksi syy siihen, että roomalaiset ensin asuttivat alueen heti Tonavan länsipuolella ja perustivat alueellisen pääkaupunginsa Aquincumiin (nykyään osa Óbudaa, Pohjois-Budapestissa), on se, että he voisivat hyödyntää lämpimiä lähteitä ja nauttia niistä. Tänä ajanjaksona rakennettujen valtavien kylpylöiden joukossa on edelleen näkyviä raunioita. Turkin aikana (1541–1686) rakennetut uudet kylpylät palvelivat sekä uima- että lääketieteellisiä tarkoituksia, ja jotkut niistä ovat käytössä edelleen tänäkin päivänä. Budapest saavutti maineensa kylpyläkaupunkina 1920-luvulla, kun termaalivesien taloudelliset potentiaalit toteutettiin ensimmäisen kerran vierailijoiden ilmaantuessa. Itse asiassa vuonna 1934 Budapest luokiteltiin virallisesti kylpyläkaupungiksi. Kiraly-kylpylän rakentaminen aloitettiin vuonna 1565, ja suurin osa nykypäivän rakennuksista on peräisin turkkilaiselta ajalta, mukaan lukien erityisesti hieno kupoli-pohjainen uima-allas.
Rudas kylpylä sijaitsee keskeisellä paikalla - kapealla maa-alueella Gellért-mäen ja Tonavan välissä - ja ovat myös erinomainen esimerkki arkkitehtuurista, joka on peräisin Turkin ajanjaksolta. Keskeinen ominaisuus on kahdeksankulmainen uima-allas, jonka yli valoa heijastaa halkaisijaltaan 10m oleva kupoli, jota tukee kahdeksan pylvästä.
Gellértin kylpylä ja hotelli rakennettiin vuonna 1918, vaikka paikalla oli aikaisemmin ollut turkkilaisia saunoja ja keskiajalla myös sairaala. Vuonna 1927 kylpylä laajennettiin sisältämään aalto-uima-allas, ja poreileva kylpy lisättiin vuonna 1934. Hyvin säilyneeseen jugend-sisustukseen sisältyy värikkäitä mosaiikkia, marmoripylväitä, lasimaalauksia ja patsaita.
Lukács-kylpylä sijaitsee Budan puolella, ja on myös turkkilainen, vaikka se otettiin käyttöön vasta 1800-luvun lopulla. Tällöin myös kylpylä ja hoitokeskus perustettiin. Sisäpihan ympärillä on marmoritabletteja, jotka muistuttavat siellä parannettujen suojelijoiden kiitosta. 1950-luvulta lähtien sitä on pidetty intellektuellien ja taiteilijoiden keskuksena.
Széchenyin kylpylä on yksi suurimmista lämminvesiylpylöistä koko Euroopassa ja ainoa "vanha" lääkekylpylä, joka löytyy kaupungin Pestin puolelta. Sisäaltaat ovat peräisin vuodelta 1913 ja ulkouima-altaat vuodelta 1927. Suurimmat altaat muistuttavat roomalaisten kylpyihin liittyviä yksityiskohtia, pienemmät altaat muistuttavat hieman kreikkalaisten uimakulttuurista. Saunat ja sukellusaltaat on lainattu Pohjois-Euroopassa juontuvista perinteistä. Kolme ulkouima-allasta ovat avoinna ympäri vuoden, talvi mukaan lukien. Sisätiloissa on yli kymmenen erillistä uima-allasta, ja myös koko joukko lääketieteellisiä hoitoja on saatavana.
Frances Oldham Kelsey
Frances Kathleen Oldham Kelsey C.M. (o.s. Oldham; 24. heinäkuuta 1914 Shawnigan Lake, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 7. elokuuta 2015 ) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen farmakologi, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa, kun hän työskennellessään Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston FDA:n virkailijana kieltäytyi myöntämästä myyntilupaa talidomidi-lääkkeelle, jota silloin pidettiin vaarattomana, mutta joka pian paljastui haitalliseksi.
Elämäkerta
Vancouver Islandilta kotoisin ollut Kelsey opiskeli Montrealin McGill-yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1935. Hän jatkoi farmakologian opintojaan Chicagon yliopistossa ja sai 1938 filosofian tohtorin sekä 1950 lääketieteen tohtorin arvon. Hän opetti farmakologiaa Etelä-Dakotan yliopistossa vuosina 1954–1960, minkä jälkeen meni töihin virkailijaksi FDA:han Washingtoniin.
Kelsey oli yksi tuolloin vain muutamasta virkailijasta, joiden tehtävänä oli arvioida lääkevalmistajien myyntilupahakemuksia uusille lääkkeille. Hänen aloittaessaan työt vuonna 1960 yksi aivan ensimmäisistä hänen käsiteltäväkseen annetuista hakemuksista koski Kevadon-nimistä rauhoittavaa lääkettä, jonka vaikuttava aine oli talidomidi. Sitä myytiin jo yleisesti unilääkkeenä kymmenissä maissa, erityisesti Euroopassa. Vaikka lääkkeen haitallisuudesta ei vielä ollut tietoa, Kelsey hylkäsi hakemuksen, sillä lupaa hakenut yritys ei hänen mielestään ollut osoittanut lääkkeen turvallisuutta. Hän hylkäsi sen jälkeen yhtiön painostuksesta huolimatta talidomidin lupahakemuksen kuusi kertaa peräkkäin, koska yhtiön esittämät todisteet eivät hänen mielestään täyttäneet tieteellisen tutkimuksen kriteereitä. Hän ei myöskään luottanut hakemuksen esittäneeseen yhtiöön, William S. Merrel Companyyn, jolla oli aiemminkin ollut riitoja FDA:n kanssa.
Lopulta vuoden 1961 lopulla Saksassa ja Australiassa tehdyt tutkimukset osoittivat, että talidomidi oli syynä voimakkaasti lisääntyneisiin syntymättömien lasten epämuodostumiin, ja lääke vedettiin markkinoilta. Washington Post -lehden nostettua Kelseyn roolin julkisuuteen hänet julistettiin Yhdysvalloissa sankariksi, joka oli mahdollisesti pelastanut tuhansia amerikkalaislapsia. Tapauksen herättämän kohun seurauksena Yhdysvallat tiukensi lakia lääkkeiden myyntiluvista. Uuden lain allekirjoittamisen yhteydessä elokuussa 1962 presidentti John F. Kennedy myönsi Kelseylle President’s Award for Distinguished Federal Civilian Service -mitalin, joka on Yhdysvalloissa korkein mahdollinen virkamiehelle annettava ansiomerkki.
thumb|175px|Kelsey vuonna 2001. Kelsey johti 1960-luvulta 1990-luvulle asti FDA:n tieteellisen tutkimuksen osastoa. Hän sai myöhemmin monia kunnianosoituksia. Hän jäi eläkkeelle vasta 90-vuotiaana. FDA on vuodesta 2010 jakanut hänen mukaansa nimettyä Kelsey-palkintoa.
Kelsey kuoli 101-vuotiaana 7. elokuuta 2015. Hänet oli edellisenä päivänä palkittu Member of the Order of Canada -kunniamerkillä.
Kotinummen ala-aste
Kotinummen ala-aste oli Kotinummentien varrella sijaitseva peruskoulun ala-asteen koulu Tapanilassa Helsingissä. Koulurakennus valmistui vuonna 1989. Vuonna 2016 Kotinummen ala-aste yhdistyi Ylä-Malmin peruskoulun kanssa Malmin peruskouluksi ja Kotinummen ala-asteesta tuli Malmin peruskoulun yksi sivukoulu.
Ennen yhdistymistä Kotinummella opiskeli noin 180 oppilasta.
Sen yhteydessä on myös Kotinummen päiväkoti ja vieressä Kotinummen puisto. Kun Hiidenkiven peruskoulu perustettiin, Kotinummen oppilasmäärä väheni.
7741
7741 on turkulaisen rap-artisti NCO:n toinen albumi, joka julkaistiin 6. marraskuuta 2019 Skorpioni Recordsin kautta. Levyltä julkaistiin kaksi singleä: SILTI ja yhdessä IBE:n kanssa tehty Veitola.
Albumin kantavana teemana ovat muovailuvahasta tehdyt hahmot, levyn kannessa sekä kappaleen Kotibileet musiikkivideolla. NCO on kertonut haastattelussa, että albumin nimi tulee tämän asunnon ovikoodista.
Max Havelaar
Teos on ilmestynyt vuonna 1946 suomeksi samalla nimellä. Sen on suomentanut Helmi Krohn ja julkaissut Suomen Kirja.
Kirjasta on saanut nimensä Reilun kaupan tunnus.
Romaanin pohjalta valmistui vuonna 1976 Fons Rademakersin ohjaama samanniminen elokuva, joka tuli Suomen teattereihin syksyllä 1981.