cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rory Cochrane
Cochrane on syntynyt Yhdysvalloissa, mutta kasvanut Englannissa. Cochrane muutti takaisin Yhdysvaltoihin kouluttaakseen itsensä näyttelijäksi. Cochrane aloitti näyttelijänuransa 1990-luvun alussa.
Herbert A. Hauptman
Herbert Aaron Hauptman (14. helmikuuta 1917 – 23. lokakuuta 2011 ) oli yhdysvaltalainen matemaatikko. Hän jakoi vuoden 1985 Nobelin kemianpalkinnon yhteistyökumppaninsa Jerome Karlen kanssa kiinteän aineen kiderakenteen määrittämiseen liittyvistä tutkimuksista.
Juutalainen Hauptman syntyi New Yorkissa Israel Hauptmanin ja Leah Rosenfeldin pojaksi. Päästyään Townsend Harris High Schoolista hän jatkoi opintojaan City College of New Yorkissa, Columbian yliopistossa ja Marylandin yliopistossa. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1988 lähtien.
Hauptman meni 10. marraskuuta 1940 naimisiin Edith Citrynellin kanssa, ja parilla oli yhteiset lapset Barbara (s. 1947) ja Carol (s. 1950).
Laura Jones
Laura Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Kalmarin unioni
Kalmarin unioni oli personaaliunioni Pohjoismaissa vuosina 1397–1523. Personaaliunioniin kuuluivat aikoinaan Tanskan, Norjan ja Ruotsin valtakunnat. Näiden valtakuntien alueisiin kuuluivat myös suuri osa Suomesta, Islanti ja Färsaaret, pieni osa Pohjois-Saksaa ja aina 1470-luvulle asti sittemmin Skotlannille siirtyneitä saaria, kuten Shetlanti ja Orkneysaaret. Teoriassa myös Grönlanti oli unionin aluetta. Personaaliunionin jäsenvaltakunnat säilyttivät erilliset lakinsa ja valtaneuvostonsa, mutta niillä oli yhteinen kuningas.
Synty
Pohjoismaisten kuningaskuntien yhdistymisprosessi käynnistyi Norjan hallitsijasuvun sammumisesta vuonna 1319, kun Haakon V kuoli. Valtaistuin siirtyi hänen tyttärenpojalleen, Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpojalle. Maunun poika Haakon puolestaan peri Norjan kuninkuuden isältään vuonna 1355 ja Ruotsin kuninkuuden veljeltään vuonna 1359. Vuonna 1363 hän nai Tanskan prinsessa Margareetan.
Haakon VI kuitenkin menetti Ruotsin kuninkuuden jo seuraavana vuonna. Haakonia vastustavat ruotsalaisaateliset pelkäsivät, että kuninkaan valta vahvistuisi Tanskan liiton myötä ja alkoivat suunnitella hänen syrjäyttämistään. He ottivat yhteyttä Mecklenburgin herttua Albrektiin ja tarjosivat Ruotsin kruunua hänen pojalleen Albrekt nuoremmalle. Ruotsiin paluun jälkeen kapina menestyi hyvin, ja Albrekt kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi vuonna 1364.
Kalmarin unioni syntyi, kun Tanskan ja Norjan kuningatar Margareeta I valittiin vuonna 1389 Ruotsin hallitsijaksi. Personaaliunionin katsotaan kuitenkin varsinaisesti alkaneen Eerik XIII Pommerilaisen kruunajaisista 1397, jolloin kuningatar Margareeta I laaditutti unionikirjeen. Kirjeen sitovuudesta on kuitenkin kiistelty, sillä siitä puuttuvat monien osanottajien sinetit. Vaikka Eerik XIII Pommerilainen kruunattiin kuninkaaksi, käytti Margareeta I todellisuudessa valtaa kuolemaansa asti.
Kalmarin unionin päätökset tehtiin etupäässä Tanskassa. Personaaliunioni aiheutti lopulta ristiriitoja, sillä Ruotsi oli politiikassaan kiinnostunut idästä, nykyisen Venäjän suunnasta (Novgorod, Moskovan Venäjä, joka syntyi 1500-luvulla), kun taas Tanskan intressit suuntautuivat enemmän etelää kohti (Hansaliitto).
Sota Hansaliiton kanssa
Slesvigin herttuakunta eteläisessä Tanskassa oli nauttinut puolinaista itsenäisyyttä 1320-luvulta alkaen. Tanskan hallitsijat olivat vuosien saatossa yrittäneet useasti saada herttuakuntaa uudelleen hallintaansa, mutteivat siinä onnistuneet. Eerik Pommerilainen päätti hakea Lyypekistä tukea vaatimukselleen liittoutumalla Jordan Pleskowin puolueen kanssa kaupungin sisäisessä valtataistelussa. Kun Lyypekki ei kuitenkaan puolestaan osoittanut tukeaan Eerikin vaatimukselle, alkoi Eerik suosia hollantilaisia ja englantilaisia kauppiaita ja vaatia tullimaksuja kaikilta laivoilta, jotka kulkivat Tanskan salmien läpi. Tilanne kärjistyi sodaksi vuonna 1426, ja Hansaliitto saartoi Tanskan salmet.
Eerikin vastaiset kapinat
Hansaliiton ja Slesvigin kanssa käyty pitkä ja kallis sota oli yhtenä osasyynä Ruotsissa syntyneeseen kapinaliikkeeseen, jonka johtoon asettui aatelismies Engelbrekt Engelbrektinpoika. Sodan vuoksi veroja oli korotettu valtakunnassa ja satamien saarrot haittasivat vientiä. Toisena kiistakapulana olivat Eerikin tekemät nimitykset siviili- ja kirkollisvirkoihin. Ruotsalaiset kokivat hänen suosivan itselleen uskollisia tanskalaisia ja saksalaisia ruotsalaisten kustannuksella.
Eerik joutui lopulta myöntymään moniin kapinallisten vaatimuksiin. Kalmarissa heinä-elokuussa 1436 pidetyssä kokouksessa Eerikiä edusti Tanskan valtaneuvosto ja hansalaiset lähettiläät, jotka sitoutuivat siihen, että hallitsija jatkossa noudattaisi Ruotsin lakeja ja tapoja. Ruotsalaisia linnoja ja läänityksiä sai jatkossa antaa vain ruotsalaisille ja Ruotsin valtaneuvoston suositusten mukaisesti. Ruotsalaiset vastavuoroisesti myönsivät tanskalaisille omistusoikeuden heidän Ruotsin puolella oleviin perintötiloihinsa. Rahvas oli kuitenkin tyytymätön sopimukseen ja puhkesi vielä toinen kansannousu, ns. Puken kapina, joka taltutettiin vuonna 1437.
Myös Norjassa kapinoitiin, kun Anund Sigurdinpoika Bolt asettui talonpoikaisen kapinaliikkeen johtoon, joka vastusti voutien mielivaltaa maassa. Myös Norjassa Eerik joutui antamaan periksi monille kapinallisten vaatimuksille. Oslossa helmikuussa 1437 sovitussa rauhassa hän armahti kapinalliset ja takasi, ettei rahvaan oikeuksia enää poljettaisi. Jatkossa norjalaisiin virkoihin ei voitaisi enää nimetä tanskalaisia, elleivät he olleet naimisissa norjalaisten kanssa.
Suomessa vastarintaan nousi talonpoika nimeltä David Ylä-Satakunnassa. Seppo Suvanto on nähnyt Davidin kapinan taustalla olleen kartanotalouden kehityksen, eli maanomistuksen siirtymisen talonpoikien käsistä aatelisille.
Kuninkaanvaihdos
Eerik ei hyväksynyt valtaneuvostonsa Kalmarissa neuvottelemaa sopimusta. Tanska ja Ruotsi olivat vaalikuningaskuntia, joten kun Eerik vuonna 1438 nimesi serkkunsa Pommerin herttua Bogislav IX:nnen perijäkseen, tarkoitti se vallankaappausyritystä. Tanskan valtaneuvosto vastasi pyytämällä Eerikin sisarenpoikaa Kristoffer Baijerilaista Tanskan valtakunnan suojelijaksi. Vastaavasti Ruotsissa valittiin Kaarle Knutinpoika Bonde valtionhoitajaksi. Virallisesti Eerik syrjäytettiin valtaistuimelta kesäkuussa 1439 ja Kristoffer nousi unionikuninkaaksi 1440.
Kristoffer oli edeltäjäänsä huomattavasti heikompi kuningas ja valta oli valtaneuvostojen käsissä. Toisaalta Kristofferin aikana laadittiin uusi maanlaki ja nautittiin pitkästä rauhanjaksosta. Rahvaan silmissä Kristofferin valtakautta kuitenkin leimasivat nälänhädät ja hän saikin pilkkanimen Pettukuningas.
Unioni hajoaa ensimmäisen kerran
vasen|pienoiskuva|300x300px|Kaarle Knuutinpoika Bonde lähdössä Viipurin linnasta Tukholmaan kuninkaanvaaliin 1448 (Severin Falkman, 1886) Kristoffer Baijerilainen kuoli yllättäen ja ilman perillistä tammikuussa 1448. Kaarle Knuutinpoika Bonde matkusti läänityksiltään Viipurista Tukholmaan suuren sotajoukon kanssa ja hänet valittiin Ruotsin kuninkaaksi saman vuoden kesäkuussa perustuen vanhaan maanlakiin, jonka mukaan Ruotsin kuninkaaksi piti valita kotimainen mies, jos kuolleella hallitsijalla ei ollut perillistä. Tanskalaiset syyttivät Ruotsia unionisopimuksen rikkomisesta, koska he eivät olleet ensin neuvotelleet Tanskan kanssa uudesta hallitsijasta, ja Tanskan kuninkaaksi valittiin syyskuussa Kristian I.
Kiistakapulaksi Kaarlen ja Kristianin välille tuli Gotlannin omistajuus. Syrjäyttämisensä jälkeen Eerik Pommerilainen oli asettunut saarelle ja hyökkäili sieltä käsin ohi kulkevien laivojen kimppuun. Saaren strateginen merkitys ymmärrettiin jo 1400-luvulla, ja kuningaspari aloitti kilpajuoksun sen valloittamiseksi. Ruotsalaiset ehtivät ensin valloittaen koko saaren Visborgin linnaa lukuun ottamatta joulukuuhun 1448 mennessä. Eerik teki sopimuksen ruotsalaisten kanssa, jonka mukaan hän luovuttaisi linnan huhtikuussa 1449 ja saisi vastineeksi Borgholmin ja Öölannin itselleen elinikäisinä läänityksinä. Ennen määräaikaa saarelle saapui kuitenkin myös tanskalainen sotavoima, ja Eerik teki heidän kanssaan uuden, itselleen edullisemman sopimuksen. Suoranaisen sodan välttämiseksi Tanska ja Ruotsi sopivat, että saaren lopullinen omistajuus päätettäisiin Halmstadin kokouksessa seuraavana vuonna.
Toinen kiista koski Norjan kuninkuutta. Kaarle oli onnistunut saamaan kuninkuudelleen hyväksynnän maan pohjoisosissa, mutta Norjan valtaneuvosto asettui tukemaan Kristiania, joka valittiin kuninkaaksi Marstrandissa. Kaarle vastasi matkustamalla Norjaan suuren sotajoukon kanssa, ja marraskuussa 1448 Nidarosin arkkipiispa kruunasi hänet Norjan kuninkaaksi. Kaarle yritti valloittaa Osloa sotavoimin vuoden 1450 alussa, mutta kun yritys epäonnistui, sovittiin että myös Norjan kuninkuudesta päätettäisiin myöhemmin Halmstadissa.
Kokouksessa ei päästy yhteisymmärrykseen Gotlannin omistajuudesta, mutta norjalaisille annettiin oikeus valita itse oma kuninkaansa. Koska Kristian I:n, toisin kuin Kaarlen, oli valinnut Norjan valtaneuvosto, tulkittiin tätä niin, että Kristian oli Norjan laillinen kuningas.
Tanskan poliittista voittoa vahvistettiin vielä Tanskan ja Norjan välisellä Bergenin sopimuksella. Tuon sopimuksen mukaan Tanskan ja Norjan valtaneuvokset kokoontuisivat Kristianin kuoleman jälkeen valitsemaan yhteistä kuningasta hänen perillistensä joukosta. Toisin sanoen, jos Kristian olisi kuollut ennen Kaarlea, ei Kaarle olisi voinut tulla valituksi Tanskan kuninkaaksi niin kuin Halmstadissa oli sovittu.
Unionin palauttaminen
Gotlannin kiistan sovittelua oli tarkoitus jatkaa Avaskärissä. Tanskalaiset kuitenkin aloittivat neuvottelut vaatimalla kuningatar Dorotea Brandenburgilaisen huomenlahjan lunastamista. Kuningatar Dorotea oli Kristian I:n puoliso ja edesmenneen kuningas Kristofferin leski. Avioituessaan Kristofferin kanssa hänelle oli myönnetty huomenlahjana merkittäviä läänityksiä kaikissa kolmessa kuningaskunnassa, joista Kristian nyt siis vaati Ruotsin osuutta. Tilanne johti sotaan Ruotsin ja Tanskan välillä.
Sota johti vakaviin taloudellisiin ongelmiin Ruotsissa. Tanska häiritsi ruotsalaisten kaupankäyntiä Itämerellä ja verojenkeräys rajamailla vaikeutui. Vuonna 1453 Kaarle alkoi suunnitella kirkon omaisuuden reduktiota kruunulle sodan rahoittamiseksi, joka asetti hänet vastakkain kirkon mahtimiesten kanssa. Arkkipiispa Jöns Pentinpoika Oxenstiernan johtama kapina puhkesi vuonna 1457, kun myös sotaonni oli kääntynyt Kaarlea vastaan. Kaarle joutui pakenemaan Danzigiin ja valtionhoitajiksi asetetut Jöns Pentinpoika ja Eerik Akselinpoika Tott hyväksyivät Kristianin kuninkuuden myös Ruotsissa.
Valtakamppailu Ruotsissa
pienoiskuva|400x400px|Sten Sture vanhempi saapuu Tukholmaan (Georg von Rosen, 1864) Seuraava kiista verotuksesta käynnistyi kuitenkin vain muutamaa vuotta myöhemmin. Kristianille avautui mahdollisuus saada Slesvigin herttuakunta vihdoin takaisin hallintaansa vuonna 1459, kun herttua Aadolf VIII kuoli. Tullakseen nimitetyksi Slesvigin herttuaksi ja Holsteinin kreiviksi, Kristianin tarvitsi vain maksaa kipurahaa veljelleen ja arvonimien lailliselle perilliselle Otto Schauenburgilaiselle. Nämä maksut kustannettiin nostamalla veroja. Uplannissa syttyi vuonna 1463 talonpoikainen kapina, jota taltuttaakseen Jöns Pentinpoika peruutti veronkorotukset. Kristian suhtautui Jönsin motiiveihin epäillen, koska hän oli aiemmin tukenut talonpoikien vaatimuksia ja vangitutti arkkipiispan.
Kapinointi kuitenkin jatkui heti, kun Kristian poistui Ruotsista. Linköpingin piispa ja Jöns Pentinpojan serkku Kettil Kaarlenpoika Vaasa nostatti uuden kapinan. Heinäkuussa 1464 kapinalliset päättivät kutsua Kaarle Knuutinpoika Bonden takaisin Ruotsin kuninkaaksi. Hän saapui Tukholmaan elokuussa ja sai kaupungin haltuunsa tekemällä sopimuksen sitä miehittäneiden tanskalaisten kanssa, joka salli näiden palata Tanskaan vapaasti. Muut kapinalliset pahastuivat Kaarlen omapäisestä toiminnasta ja aloittivat neuvottelut Kristianin kanssa. Tanskan kuningas vapautti arkkipiispa Jöns Pentinpojan, joka nostatti tällä kertaa sotajoukon Kaarle Knuutinpoikaa vastaan. Kaarlella ei ollut Ruotsissa todellista tukea ja hän joutui luopumaan kruunusta uudestaan, tällä kertaa vain puoli vuotta kestäneen hallitusjakson jälkeen. Ruotsin valtionhoitajiksi nimitettiin Jöns Pentinpoika Oxenstierna ja Kettil Kaarlenpoika Vaasa, joka kuitenkin kuoli ruttoon elokuussa 1465. Näin ollen arkkipiispasta tuli sekä maallisen että kirkollisen vallan johtaja Ruotsissa.
Oxenstierna-Vaasa-sukuliittouman kilpailijana esiintynyt Tottin suku liittoutui Kaarle Knuutinpojan kannattajien kanssa, ja he painostivat arkkipiispan eroamaan valtionhoitajan virasta. Syyskuussa 1466 Kaarle kutsuttiin Ruotsin kuninkaaksi kolmannen kerran.
Kaarle kuoli kesken sodan vuonna 1470 ja nimesi perijäkseen nuoren poikansa Karlin ja tämän holhoojaksi sisarenpoikansa Sten Sturen. Kristian vaati edelleen kruunua itselleen ja kun vaatimuksiin ei vastattu, hän muodosti liiton Lyypekin ja Lüneburgin hansakaupunkien kanssa. Sovintoa yritettiin ensin löytää neuvotteluilla, mutta lopulta kiista ratkaistiin Brunkebergin taistelussa, jossa Sten Sturen johtamat joukot kukistivat Kristian I:n.
Rauhansopimus allekirjoitettiin Kalmarissa vuonna 1472 ja 1470-luvulla elettiin taas rauhanaikaa. Kristian tavoitteli edelleen Ruotsin kruunua, mutta tällä kertaa diplomaattisin keinoin. Kristian I kuoli vuonna 1481 ja hänen kruununsa Tanskassa peri hänen poikansa Hannu, jonka kuninkuus hyväksyttiin myös Norjassa vuonna 1483. Ruotsissa Sten Sture kuitenkin säilytti asemansa valtionhoitajana.
Vanha viha ja unionin palautus
Hannulle avautui uusi mahdollisuus painostaa Sten Sturea, kun Moskovan suurruhtinas Iivana Suuri valloitti Novgorodin ja nousi ensimmäiseksi koko Venäjän hallitsijaksi. Hannu ja Iivana solmivat Sten Sturen vastaisen liiton vuonna 1493, ja Iivana hyökkäsi Suomeen vuonna 1495 hävittäen maata pahoin kahden seuraavan vuoden aikana. Sten Sturen sodanjohto aiheutti ristiriitoja muiden maan mahtimiesten kanssa. Hän olisi halunnut solmia rauhan mahdollisimman pian keskittääkseen voimansa mahdollista Tanskan hyökkäystä vastaan, mitä vastusti arkkipiispa Jakob Ulfsson. Samoista syistä Sten oli vastahakoinen lähettämään lisäjoukkoja Suomeen, mikä puolestaan ärsytti taisteluita johtaneita aatelisia.
Kuningas Hannu lähetti Ruotsin valtaneuvostolle uhkavaatimuksen: jos häntä ei hyväksyttäisi Ruotsin kuninkaaksi, syttyisi sota. Valtaneuvosto ei onnistunut suostuttelemaan Sten Sturea hyväksymään sopimusta, joten maaliskuussa 1497 valtakunta oli sodassa myös Tanskaa vastaan. Kesäkuussa Ruotsin oppositio aloitti kapinan syrjäyttääkseen valtionhoitajan, joka lisäsi Sten Sturen neuvotteluhalukkuutta. Hän teki sopimuksen Hannun kanssa, jonka mukaisesti Sten Sture sai armahduksen ja läänityksinä koko Suomen sekä Nyköpingin linnan ja Hannu puolestaan kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi.
Vadstenan kapina
Vuonna 1500 Hannun veli, Holsteinin ja Slesvigin herttua Fredrik päätti valloittaa Dithmarschenin suomaat, jotka olivat vapaiden talonpoikien hallussa. Hän suostutteli kampanjansa tueksi veljensä, joka lähetti taisteluun 2 000 miestä. Talonpojat tuhosivat Hannun ja Fredrikin joukot lähes täydellisesti Hemmingstedtin taistelussa, jolloin sekä Ruotsissa että Norjassa nähtiin mahdollisuus murtaa Hannun valta. Sten Sture ja norjalainen Knut Alvinpoika Tre Rosor tekivät liittouman Vadstenassa elokuussa 1501 ja nousivat kapinaan. Kapina eteni nopeasti. Maaliskuussa 1502 Knut Alvinpoika oli valloittanut Akershusin linnan Oslossa ja Tönsbergin linnan Oslonvuonon suulla. Tukholma puolestaan antautui Sten Sturelle toukokuussa, jolloin vangiksi saatiin myös kaupungin puolustusta johtanut Hannun vaimo kuningatar Kristiina.
Hannu lähetti kruununprinssi Kristianin taltuttamaan Norjan kapinaa samalla kun keskittyi itse Ruotsiin. Joidenkin sotilasvoittojen jälkeen Kristianin onnistui saada Knut Alvinpoika neuvotteluihin elokuussa. Kapinallisten edustajille oli annettu turvakirje, mutta siitä huolimatta Kristian hyökkäsi heidän kimppuunsa neuvottelupaikalla ja Knut Alvinpoika sai surmansa, johon sammui Norjan kapina.
Sten Sture nuoremman sota
Unionimieliset onnistuivat kuitenkin vahvistamaan asemiaan, kun Jakob Ulfsson erosi arkkipiispan virasta ja hänen tilalleen valittiin Erik Trollen poika Gustav. Sten Sture syytti heitä salaliitosta ja vangitsi kaikki kolme. Tämän johdosta Lundin arkkipiispa ja paavin legaatti Birger Gunnerinpoika julisti Sten Sturen pannaan. Sten Sture ja hänen kannattajansa sinetöivät Tukholmassa salaliittokirjeen, jossa he sitoutuivat yhteiseen rintamaan kaikkia tapahtuman oikeudellisia seuraamuksia vastaan.
Sten Sture nuorempi ja Kristian II ajautuivat sotaan Ruotsin kuninkuudesta vuonna 1517. Ruotsalaisten onnistui torjua Kristianin yritykset valloittaa Tukholma vuosina 1517 ja 1518. Vuoden 1519 hyökkäys Länsi-Götanmaalle sujui kuitenkin paremmin. Sten Sture nuorempi haavoittui kuolettavasti taistelussa Åsundenin järven jäällä tammikuussa 1520, johon kuihtui myös Kristianin vastustus. Tukholmaan kuningas kuitenkin pääsi vasta syyskuussa luvattuaan ensin armahduksen kaikista sekä itseään että kirkkoa vastaan tehdyistä rikoksista.
Tukholman verilöyly ja unionin hajoaminen
Marraskuun alussa vietettiin Tukholmassa Kristianin kruunajaisia, jotka keskeyttivät arkkipiispa Gustav Trolle, Jakob Ulfsson ja Västeråsin piispa Otto Svinhufvud. He esittivät Kristianille Sten Sturen kannattajien tekemän salaliittokirjeen ja vaativat sen perusteella hyvitystä syyllisiltä. Syytöksen seurauksena Tukholman linnassa aloitettiin oikeudenkäynnit ja seuraavana päivänä teloitukset, joissa henkensä menetti mahdollisesti jopa sata ihmistä.
Teloituksen seurauksena Ruotsissa alkoi taas uusi kansannousu. Tällä kertaa sen johtoon asettui Kustaa Vaasa, joka valittiin valtionhoitajaksi elokuussa 1521. Vuoden loppuun mennessä Kustaa oli saanut haltuunsa suurimman osan Ruotsia, kun taas Kristiania kohtasivat vastoinkäymiset myös muualla. Lyypekki liittyi sotaan Kustaa Vaasan puolella, koska Kristian pyrki rajoittamaan Hansaliiton valtaa perustamalla hollantilaisten johtaman kauppakomppanian Itämerelle. Tanskassa hänen uudistuksiensa tarkoituksena oli rajoittaa aatelin ja papiston valtaa, joka johti kovaan vastarintaan. Joukko johtavia aatelisia kutsui hänen setänsä Fredrikin uudeksi kuninkaaksi, ja hänet päästiin kruunaamaan jo maaliskuussa 1523.
Kristianilla oli kuitenkin edelleen merkittäviä sukuyhteyksiä, ennen kaikkea lankonsa pyhä saksalais-roomalainen keisari Kaarle V. Kristianin muodostama uhka sai Fredrikin tunnustamaan Kustaa Vaasan Ruotsin kuninkaaksi elokuussa 1524, joka muodollisesti päätti Kalmarin unionin ajan. Norja kuitenkin pysyi Tanskan yhteydessä vielä tämän jälkeen vuoteen 1814 saakka.
Uskonto
Pohjoismaiden kirkot olivat Kalmarin unionin kehittyneimpiä, vahvimpia ja vaikutusvaltaisimpia laitoksia. Kuninkaat tarvitsivat kirkkoa, jonka organisaation vaikutus ulottui koko valtakuntaan. Kirkolla oli merkittävä omaisuus ja sen parissa toimi korkeasti koulutettuja henkilöitä, jotka olivat tärkeitä neuvonantajia ja kansan hengellisiä johtajia. Myöhäiskeskiajalla Paavi yritti lisätä välitöntä vaikutusvaltaansa ja pidätti oikeuden piispan nimityksiin.
Kalmarin unionissa kirkko jakaantui kolmeen itsenäiseen arkkihiippakuntaan, vaikka Lundin arkkipiispa olikin koko kirkon pää. Nidarosin ja Upsalan arkkihiippakunnalla oli tietty vapaus tehdä Tanskan kuninkaan kirkkopolitiikasta poikkeavia itsenäisiä päätöksiä. Näin tapahtui mm. Kristian I kaudella, jolloin Norjan kirkon ja kuninkaan välit kiristyivät.
Kalmarin unionin muisto
1800-luvun keskivaiheilla esiintynyt skandinavistinen aate sai innoitusta Kalmarin unionin muistosta.
Uutta Kalmarin unionia ehdotettiin Ruotsissa vuonna 2009, kun ruotsalainen historiantutkija Gunnar Wetterberg ehdotti Pohjolan liittovaltion perustamista. Dagens Nyheter -lehteen kirjoittamassaan mielipidekirjoituksessa Wetterberg perustelee liittovaltiota monilla synergiaeduilla. Uudessa valtiossa olisi 25 miljoonaa asukasta, ja se olisi maailman kymmenenneksi suurin talousmahti; se jättäisi jälkeensä muun muassa Venäjän ja Brasilian. Suomessa lahtelainen apulaispoliisipäällikkö Aimo Ojanen esitti Kalmarin unionin henkiinherättämistä vuonna 2006 kirjassaan Eilispäivää ei ole. Personaaliunionin pääkaupungiksi hän esitti Maarianhaminaa.
Dévastation-luokka
Dévastation-luokka oli Ranskan laivaston kuuden Krimin sotaan valmistetun aluksen muodostama uiva patteriluokka.
Taustaa
Laivastontelakoilla tehtiin tutkimus meriministeriön 9. joulukuuta 1846 antaman määräyksen nojalla potkurein varustettujen uivien pattereiden soveltuvuudesta rannikkopuolustukseen. Saman vuoden hankintasuunnitelmaan oli jo sisällytetty varaus kahden panssaroidun uivan patterin hankinnasta.
Insinööri Victor Gervaizen tekemän raportin mukaan alukset tuli valmistaa kokonaan raudasta. Esitys kohtasi kuitenkin runsaasti vastustusta eikä sitä toteutettu. Seitsemän vuotta myöhemmin Krimin sodan alettua havaittiin tarve aluksille, jotka soveltuisivat hyökkäykseen Sevastopolin ja Kronstadtin rannikkolinnakkeisiin. Keisari Napoleon III esitti uivista pattereista tehdyn tutkimuksen jatkamista. Vincennesissä tehtiin koeammunnat, joiden tuloksena todettiin 110 millimetrin rautalevyn, jonka takana on 42 senttimetrin puu, suojaavan 160 ja 320 millimetrin ammuksilta.
Alukset
Alusten hankinta valtuutus annettiin 28. heinäkuuta 1854 ja sen nojalla tehtiin tilaus kuuden Pierre Armand Guiyessen suunnitteleman aluksen hankinnasta.
Puustelli Group
Puustelli Group Oy:n tehtaat valmistavat keittiökalusteita tuotantolaitoksissaan Harjavallan Merstolassa. Puustelli Group Oy kuuluu Harjavalta-ryhmään, johon kuuluu myös Kastelli-talot ja Lapti Group. Yrityksen juuret ovat vuonna 1920 perustetussa Harjavalta Osakeyhtiössä.
Vuonna 2010 Puustelli Group Oy:n liikevaihto oli noin 72 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 262, joilla luvuilla se oli Suomen kolmanneksi suurin huonekaluvalmistaja Martelan ja Novartin jälkeen. Suomessa Puustelli Group Oy ja sen verkosto työllistää noin 1 400 henkilöä.
You’re My Boss
You’re My Boss on Antoinette Jadaonen ohjaama filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva vuodelta 2015.
Auli Nyman
Auli Nyman (o.s. Grönroos, s. 28. maaliskuuta 1970) on suomalainen koripalloilija.
Nyman pelasi ensimmäisen Koripallon naisten SM-sarjan ottelunsa vuonna 1982. Hän lopetti uransa polvivaivojen vuoksi kauden 2004–2005 jälkeen. Tuolloin hän oli pelannut SM-sarjassa 369 runkosarjan ottelua ja tehnyt näissä 6 171 pistettä, antanut 530 koriin johtavaa syöttöä ja ottanut 4 324 levypalloa. Kaudeksi 2009–2010 Nyman solmi yhden kauden pituisen sopimuksen Peli-Karhujen kanssa.
Nyman päätti uransa 6.2.2010 pelattuun Peli-Karhut - Catz otteluun polvivaivojen takia.
Nyman on edustanut uransa aikana SM-sarjassa KTP:ta, Merikorista, Peli-Karhuja ja Pussihukkia. Hän on voittanut SM-hopeaa, kahdesti SM-pronssia ja kolme Suomen Cupin mestaruutta. Hänet on valittu vuoden naispelaajaksi vuosina 1989, 1996, 1999 ja 2000 sekä vuoden puolustuspelaajaksi vuosina 1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2005.
Maajoukkueessa hän on pelannut 133 maaottelua ja tehnyt näissä 1 513 pistettä.
Peli-Karhut jäädytti hänen pelipaitansa syyskuussa 2005.
Montenerodomo
Montenerodomo on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 656 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 736 asukasta.
Konrad Bloch
thumb|Konrad Blochin muistolaatta. Kondrad Bloch (21. tammikuuta 1912 – 15. lokakuuta 2000) oli saksalaisamerikkalainen biokemisti. Bloch syntyi Sleesiassa ja opiskeli Münchenissä. Vuonna 1934 juutalaisyyntyinen Bloch pakeni natseja ensin Sveitsiin ja 1936 Yhdysvaltoihin.
Bloch sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1964 kolesterolia ja rasvahappojen metabolismia koskevista tutkimuksistaan.
Death Rally
Death Rally on Remedy Entertainmentin kehittämä ajopeli, jonka Apogee julkaisi MS-DOS:lle vuonna 1996. GT Interactive toimi pelin levittäjänä. Vuonna 2009 Remedy julkaisi pelistä ilmaisen Microsoft Windows -käännöksen.
Pelaaminen
pienoiskuva|Pelinaikainen näkymä kilpailun alussa.
Pelissä kilpaillaan vaarallisissa kilpa-ajoissa, joissa kaikki autot ovat aseistettuja. Pelaaja aloittaa vähäisellä rahamäärällä ja vaatimattomalla ajoneuvolla, tavoitteenaan edetä tuloslistalla korkeammalle. Kisan jälkeen kuski palkitaan rahasummalla, jonka määrä on riippuvainen kilpailun vaikeustasosta ja sijoituksesta rallissa. Rahaa saa myös keräämällä radoille asetettuja käteisbonuksia tai suorittamalla tehtäviä. Lopullinen päämäärä on voittaa ”The Adversary”, joka on pelin päävastustaja ja Death Rallyn kuningas.
Death Rallya voi pelata yksinpelinä tekoälyvastustajia vastaan tai enintään neljän pelaajan moninpelinä lähiverkkoyhteyden kautta. Yksinpelikampanjan tavoitteena on voittaa päävastus, ”The Adversary”, jonka peittoamista on mahdollista yrittää päästyään tuloslistan kärkeen. Jotkin tekoälyvastustajat muistuttavat nimeltään julkisuuden henkilöitä, kuten esimerkiksi Clint West (Clint Eastwood) ja Jane Honda (Jane Fonda). Julkaisijan luvalla mukaan saatiin myös Duke Nukem, joka omaan tyyliinsä huudahtaa ”Hail to the king, baby!” voittaessaan kilpailun.
Death Rallyssa on kuusi eri ajoneuvoa: Volkswagen Kuplaan perustuva Vagabond, avolava-auto Dervish, neliovinen henkilöauto Sentinel, Chevrolet Camaroon perustuva Shrieker, Porsche 911:een perustuva Wraith ja futuristinen superauto Deliverator. Autoonsa voi ostaa uusia osia, jotka parantavat auton kestävyyttä, ohjattavuutta tai huippunopeutta. Kestävyyttä parannetaan panssareilla, ohjattavuutta paremmilla renkailla ja huippunopeutta tehokkaammilla moottoreilla. Mustasta pörssistä voi hankkia kanssakilpailijoiden tuhoamista edistäviä osia, kuten puskuriin kiinnitettävän piikkirivin tai maamiinoja. Rakettipolttoaine paitsi tuo lisävauhtia myös vahingoittaa omaa, sekä perässä mahdollisesti kaahaavaa autoa. Halutessaan pelaaja voi lainata rahaa ennen kilpailua koronkiskurilta. Rahan lainaaminen on riski, sillä jos laina jää maksamatta, pelaaja joutuu vararikkoon ja peli loppuu.
Radat on jaoteltu kolmeen eri vaikeusasteiseen liigaan. Yhteensä ratoja on 19. Keskisarjan kilpailuihin suositellaan ostettavaksi Sentinel tai parempi auto. Ylimmän sarjan kilpailuihin on hyvä olla Wraith tai Deliverator. Myös huonoimmilla autoilla voi osallistua vaikeampiin liigoihin, mutta voittaminen vaatii hyvää taitoa ja tuuria. Toisinaan salaperäiset työnantajat tarjoavat rahakkaina lisätehtävinä jonkun tietyn kilpailijan auton tuhoamista tai radalle ripoteltujen steroidien keräämistä. Jos tehtävässä epäonnistuu, hämärämies suuttuu ja vie rahaa tai vaurioittaa autoa. Tehtävän voi kuitenkin olla ottamatta vastaan, jos se vaikuttaa liian vaikealta. Bonuksia saa myös, jos voittaa kolme kilpailua putkeen, tuhoaa kaikki kilpailijat tai saapuu maaliin auto vahingoittumattomana.
Versiot
Vuoden 1996 Windows-julkaisu on Steam-palvelussa nimellä Death Rally Classic. Tämä on yleisesti mainittu 3D Realms (Apogee Software) julkaisu. Pelistä on julkaistu vuonna 2012 uusintajulkaisu Windows-alustalle Steam-palvelussa nimellä Death Rally.
Pelistä on julkaistu mobiilialustoille versiot iPhonelle, iPadille ja Androidille. Tammikuussa 2011 Remedy ilmoitti julkaisevansa pelistä uudistetun version iPhonelle ja iPadille. Peli julkaistiin 31. maaliskuuta 2011 App Storessa. Se sisältää samoja autoja ja ratoja kuin alkuperäinen. Android-versio pelistä julkaistiin Suomessa ja Kanadassa helmikuussa 2012 ja maailmanlaajuisesti maaliskuussa 2012.
Preiviiki
pienoiskuva|vasen|Ilta-aurinkoa Preiviikinlahdella Preiviiki sijaitsee Preiviikinlahden rannalla, joka on yksi Suomen runsaslintuisimmista rannoista. Preiviiki mainittiin jo vuonna 1491. Preiviikin kalarannassa sijaitsee lintutorni, jota voidaan pitää alkupisteenä Preiviiki–Yyteri-luontopolulle. Polku kiertää 4 600 hehtaarisen Preiviikinlahden ja päättyy Yyterin hiekoille. Preiviikinlahti ja sen rannat kuuluvat Natura 2000 -suojeluohjelmaan.
Preiviikissä sijaitsevat toimintansa vuonna 2006 lopettanut Porin lyhytaaltoasema sekä Porin keskiaaltoasema, jonka nykyinen omistaja on Digita Oy.
Aiheeesta muualla
61.49545°N, 21.62555°W
El Comercio (Ecuador)
pienoiskuva|El Comercion logo El Comercio on Ecuadorissa ilmestyvä sanomalehti. Lehden perustivat 1906 Celiano Monge ja veljekset César Mantilla Jácome ja Carlos Mantilla Jácome. Lehti on edelleen Mantillan suvun omistuksessa.
Lehti käsittelee sekä koti- että ulkomaisia aiheita, mutta pääpaino on kotimaan uutisoinnissa. Lehden levikki on arkisin 68 000 ja sunnuntaisin 152 000 kappaletta.
Axel Edvard Wasastjerna
Axel Edvard Wasastjerna (17. marraskuuta 1866 Vaasa – 30. huhtikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Wasastjernan vanhemmat olivat senaattori Jakob Viktor Wasastjerna ja Wendla Helena Wilhelmina Bonsdorff ja puoliso vuodesta 1895 Agda Matilda Donner. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Helsingissä, valmistui filosofian kandidaatiksi 1887, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Hän oli senaatin siviilitoimituskunnan kanslisti 1897–1902 ja lainvalmistelukunnan nuorempi jäsen 1899–1901 ja toimi sitten asianajajana Helsingissä.
Wasastjerna oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1904–1905.
Professori Jarl Axel Wasastjerna oli Axel Edvard Wasastjernan poika.
Aleksandr Kadeikin
Aleksandr Andrejevitš Kadeikin (, s. 4. lokakuuta 1993) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hänet varattiin 201. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014 Detroit Red Wingsiin.
Kylmät väreet
Kylmät väreet (Shivers) on kanadalaisen David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1975. Elokuva on ohjaajan ensimmäinen täyspitkä elokuva.
Juoni
Elokuvassa elinsiirrännäisiksi tarkoitetut parasiittiset eliöt aiheuttavat kantajissaan väkivaltaisuutta ja seksuaalista himoa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 kutsui elokuvan viisi minuuttia leikattua VHS-videoversiota ”väkevän seksuaalikielteiseksi shokkielokuvaksi”. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aleksandr Kadeikin
Pelaajaura
Kauden 2013–2014 jälkeen Kadeikin oli Atlantin paras pistemies tehden 54 pelissä kahdeksan maalia ja 15 syöttöpistettä.
Kaudella 2014–2015 Kadeikin ehti saada yhden syöttöpisteen yhdeksässä Atlantissa pelaamassaan ottelussa ennen kuin hänet kaupattiin SKA Pietariin vaihdossa Anton Malyševiin 26. syyskuuta 2014.
Valery Larbaud
Valery Larbaud (1881 Vichy, Ranska – 1957 Vichy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, kääntäjä ja kriitikko. Hän vaikutti La Nouvelle Revue françaisen piirissä ja oli myös merkittävä kääntäjä. Teoksissaan hän hyödyntää omia kokemuksiaan. Hän kirjoitti matkaesseitä laajan matkustelunsa pohjalta ja myös novelli- ja runokokoelmia.
Henkikaartin jääkärirykmentti
Henkikaartin Hänen majesteettinsa jääkärirykmentti oli Venäjän armeijan keisarillisen kaartin joukko-osasto.
Historia
Joukko-osasto perustettiin vuonna 1796 pataljoonana, joka muodostettiin Hatsinan jääkärikomppaniasta sekä Semjonovin ja Izmalovon kaartinrykmenttien jääkärijoukoista. Vuonna 1806 siitä tehtiin rykmentti. Se osallistui historiansa aikana Napoleonin sotiin, Venäjän-Turkin sotaan (1828-1829), Puolan kansannousun (1830-1831) kukistamiseen, Turkin sotaan (1877-1878) ja ensimmäiseen maailmansotaan.
Sotkamon kirkko
Sotkamon kirkko on Sotkamon seurakunnan kirkko. Kirkossa on noin 1 400 istumapaikkaa, ja se on näin ollen Kainuun kirkoista suurin.
Sotkamon seurakunta on Kainuun vanhoja seurakuntia, joka erotettiin Paltamon emäseurakunnasta vuonna 1647. Nykyinen kirkkorakennus on järjestyksessään jo viides kirkko seurakunnan historiassa. Vanhemmat kirkot tuhoutuivat tulipalossa tai ne purettiin huonokuntoisina. Nykyistä kirkkoa edelsi poltetun kirkon tilalle vuonna 1737 valmistunut Grels Norlingin johdolla rakennettu kirkko. Sen käytöstä luovuttiin uuden kirkon myötä, ja vanhan kirkon hirret käytettiin Naapurinvaaran kansakoulun rakentamiseen.
Lääninarkkitehti Johan Oldenburgin vuonna 1854 suunnittelema kirkko rakennettiin vuosina 1860–1870. Rakentaminen sijoittui nälkävuosiin, jolloin neljäsosa Sotkamon väestöstä kuoli nälkään. Myös kirkkoherra ja rakennustöiden urakoitsija kuolivat. Kirkko vihittiin käyttöön vuoden 1870 elokuussa. Se on empiretyylinen päätytornillinen pitkäkirkko. Kirkon alttaritaulun Kristuksen ylösnousemus on maalannut taiteilija Severin Falkman vuonna 1877.
Talvisodan aikana maaliskuussa 1940 kirkkoon osui kaksi lentokoneesta pudotettua pommia, joista toinen räjähti ja vaurioitti muun muassa alttaritaulua.
Kirkkoon mahtui alun perin 2 300 henkeä, mutta vuosien 1954–55 peruskorjauksen ja vuonna 1996 rakennettujen uusien urkujen asennuksen jälkeen tilat ovat pienentyneet noin tuhannella.
Kalle Väisälä
Kalle Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 19. elokuuta 1893 Utra, Kontiolahti – 16. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Hän toimi professorina Turun yliopistossa ja Teknillisessä korkeakoulussa, Helsingin yliopiston dosenttina sekä Munkkiniemen yhteiskoulun matematiikan opettajana. Hän oli myös koulumatematiikan uudistaja ja suomalaisuusmies sekä esperanton harrastaja.
Elämä ja ura
Filosofian kandidaatiksi Väisälä valmistui 1914. Sen jälkeen hän valmistui lisensiaatiksi 1916 ja maisteriksi 1917. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1917 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa aiheena olivat viidennen asteen yhtälöt. Valmistumisen jälkeen Väisälä toimi 1917–1922 Helsingin yliopiston matematiikan dosenttina. Sitten hän työskenteli 1919–1922 Tarton yliopiston matematiikan professorina.
Väisälä nimitettiin 1922 Turun yliopiston matematiikan professoriksi. Hän toimi virassa vakinaisesti vuoteen 1938 asti. Vuosina 1934–1938 hän oli myös Turun yliopiston vararehtori. Vuonna 1939 Väisälä siirtyi matematiikan professoriksi Teknilliseen korkeakouluun. Hän hoiti TKK:n professuurin ohella Turun yliopiston professuuria sivutoimenaan vuoteen 1949 asti. Hän oli sen ohella myös toistamiseen Helsingin yliopiston dosenttina 1939–1957.
Väisälän kirjoittama kirja Vektorianalyysi on ollut erittäin käytetty matematiikan oppikirja Suomen korkeakouluissa. Hän laati myös oppikouluissa ja lukioissa käytettyjä algebran ja geometrian oppikirjoja. Työllään hän uudisti käytössä ollutta oppikirjallisuutta ja sitä kautta matematiikan opetusta kouluissa, ollen mukana mm. differentiaali- ja integraalilaskennan perusteiden opetuksen tuomisessa lukiotasolle. Tuolloiset sisällöt olivat pitkälti samoja, joita edelleenkin opetetaan erityisesti lukion pitkässä matematiikassa, vaikka eksaktiudesta onkin aikojen kuluessa tingitty. Väisälä kirjoitti oppikirjoja myös yliopistoon. Hänen teoksensa Lukuteorian ja korkeamman algebran alkeet oli pitkään käytössä yliopisto-opetuksessa.
Suku ja perhe
Kalle Väisälän veljistä Vilho oli meteorologi ja Vaisala Oyj:n perustaja, kun taas Yrjö oli geodeetti ja tähtitieteilijä. Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille.
Bourem Sidi Amar
Bourem Sidi Amar on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Farabongon varrella 15 kilometriä Diréstä koilliseen. Kunnassa on 10 500 asukasta (vuonna 2009).
Bourem Sidi Amarin kunnan pinta-ala on arviolta 99 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Kirchamban, etelässä Tienkourin ja Dirén, lännessä Arhamin ja pohjoisessa Goundamin piirin Douékirén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymä-alueeseen. Sen läpi virtaavat Nigerjoki ja sen haarat Farabongo, Bangou Tandé ja Kondi. Lisäksi on useita vadeja.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita. Lisäksi on tuaregeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, anis, kumina ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja.
Palveluihin kuuluu kuusi alakoulua, yläkoulu, terveyskeskus ja terveysasema.
Tagawa
Tagawa on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Tagawan tasangolla Fukuokan itä- ja Kita-Kyūshūn eteläpuolella. Se on Chikuhōn alueen keskuskaupunki. Vuoret ympäröivät kaupunkia kolmelta puolelta, ja etelässä kohoaa Hikovuori. Tagawassa on 47 739 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 54,55 neliökilometriä.
Tagawa on vanhaa hiilentuotantoaluetta, joka alkoi kehittyä voimakkaasti Mitsui-Tagawan kaivoksen avaamisen jälkeen vuonna 1900. Chikuhōn alueen hiilikentät tuottivat jopa 50 prosenttia maan hiilestä vuonna 1917. Tagawan kaupunki perustettiin vuonna 1943 Itan ja Gotōjin maaseutukaupunkien kuntaliitoksella; nykyisen muotonsa se sai vuonna 1950, kun siihen liitettiin Iikanen kunta. 1950-luvulta alkaen öljy korvasi hiilen polttoaineena ja Mitsui-Tagawan kaivos suljettiin vuonna 1964.
Tagawaa palvelevat JR Kyūshūn Hitahikosan-linja ja Gotōji-linja sekä Heisei-Chikuhō-rautateiden Ita-linja, Tagawa-linja ja Itoda-linja.
Explosions in the Sky
Explosions in the Sky on teksasilainen post-rock-yhtye, joka on tullut tunnetuksi tunteisiin vetoavasta musiikistaan, inspiroivista sävellyksistään, ja intensiivisistä live-esiintymisistään.
Historia
Yhtye perustettiin vuonna 1999, jolloin sen nimi oli vielä Breaker Morant. Nimi oli viittaus australialaiseen kansansankariin, Harry "Breaker" Morantiin. Explosions in the Skyn nykyinen nimi perustuu rumpali Chris Hraskyn kommenttiin kaupungilta kuuluneista ilotulituksista yhtyeen nauhoitettua ensimmäisen raitansa, Remember Me as a Time of Dayn.
Musiikki
Yhtyeen viimeisin levy, Take Care, Take Care, Take Care ilmestyi huhtikuussa 2011.
Opiskelu ulkomailla
Opiskelu ulkomailla on nimensä mukaisesti kouluttautumista kotimaan rajojen ulkopuolella. Määritelmä ei erottele ulkomailla olon kestoa, joten henkilö, joka opiskelee ulkomailla, voi esimerkiksi suorittaa koko tutkintoa ulkomailla tai olla opiskelijavaihdossa.
Taustaa
Ensimmäiset maininnat suomalaisesta opiskelijavaihdosta ovat vuodelta 1291 ja kokonaisen tutkinnon ulkomailla opiskelleista vuodelta 1309 (suomalaiset Pariisin maisterit).
Pohjoismaiset opiskelijat ovat nykyään kansainvälisesti maailman halutuimpia. Ominaisuuksista erityisesti vahva englannin kielen taito, korkea motivaatio ja kypsyys nostavat pohjoismaiset muiden edelle. Maiden standardisoidut ja yleisesti laadukkaiksi tunnustetut koulutusjärjestelmät luovat pohjan kiinnostukselle.
Koko tutkinnon suorittaminen
Suurin osa ulkomailla koko tutkintoa suorittavista suomalaisista opiskelee korkeakoulutason tutkintoa, mutta myös toisen asteen opinnot ovat mahdollisia. Monet opiskelevat sekä alemman että ylemmän korkeakoulututkinnon ulkomailla, mutta on myös mahdollista suorittaa alempi tutkinto ulkomailla ja hakea sen jälkeen Suomeen opiskelemaan ylempää korkeakoulututkintoa.
Lisäksi kotimaisten korkeakouluopintojen jälkeen on mahdollista suorittaa jatkotutkinto ulkomailla. Jatko-opinnolla tarkoitetaan Suomessa normaalisti ylemmän eli maisteritasoisen korkeakoulututkinnon jälkeisiä tohtoritason opintoja. Sen sijaan joissakin maissa jatko-opiskelijaksi lasketaan Bachelor-tutkinnon (vastaa suomalaista kandidaatin tutkintoa) suorittanut, Master-tason opintoja suorittava opiskelija.
Pääsyvaatimuksista tulee aina ottaa selvää tapauskohtaisesti. Ulkomailla ei yleensä erotella ammattikorkeakoulututkinnon ja yliopistotutkinnon kesken, kunhan tietty laajuusvaatimus täyttyy. Vain harvoissa maissa on edes ammattikorkeakouluja vastaavaa järjestelyä, ja missään se ei ole täysin samanlainen kuin Suomessa. Suomessa saatetaan esimerkiksi antaa ammattikorkeakoulussa joitakin tutkintoja, jotka ovat muualla yliopistotutkintoja.
Opiskelijavaihto
Suomalaisessa ammatillisessa tai korkea-asteen oppilaitoksessa opiskeleva voi suorittaa osan kotimaisesta tutkinnosta ulkomailla. Useimmiten määräaikainen opiskelu ulkomaisessa oppilaitoksessa kestää lukukauden tai kaksi. Suomalaiset oppilaitokset osallistuvat moniin erilaisiin vaihto-ohjelmiin, joiden lisäksi niillä saattaa olla omia vaihtosopimuksia. Yksi tunnetuimmista vaihto-ohjelmista on Euroopan unionin Erasmus-ohjelma.
Opiskelupaikan voi järjestää myös itse tai eri vaihto-organisaatioiden avulla, mikäli oppilaitoksen kautta ei löydy tai saa sopivaa vaihtopaikkaa. Opiskelupaikkansa itse tai vaihto-organisaation avulla järjestävä opiskelija on ns. omatoimivaihtari. Valinnasta riippuen ulkomaiseen oppilaitokseen hakeutuminen ja opintojen rahoitus järjestyvät eri tavoin.
Tavoitteena opiskelijavaihdossa on, että ulkomailla suoritetut kurssit ja niistä saatavat opintopisteet hyväksytään täysimääräisesti osaksi suomalaista tutkintoa. Opiskelijavaihtoa suunnittelevan onkin tärkeää selvittää etukäteen ulkomailla suoritettavien opintojen hyväksyminen osaksi kotimaista tutkintoa. Opiskelijavaihto voi kuitenkin olla arvokas oppimiskokemus, vaikka kaikkia suoritettuja kursseja ei laskettaisikaan mukaan suomalaiseen tutkintoon.
Seinäjoen tangomarkkinat
Seinäjoen tangomarkkinat on vuosittain heinäkuun puolivälissä Seinäjoella, Etelä-Pohjanmaalla järjestettävä tangoon keskittyvä musiikkifestivaali. Se on yksi Suomen suurimmista kesätapahtumista. Vuonna 2019 tapahtumaan osallistui yli 111 000 kävijää.
Keskeinen osa Seinäjoen tangomarkkinoita on tangokuningas- ja tangokuningatarkilpailu. Kahtena ensimmäisenä vuonna ainoastaan Tangokuningas valittiin Tangolaulukilpailun voittajaksi, mutta 1987 alkaen myös Tangokuningatar. Poikkeuksellisesti vuosina 2009–2012 miesten ja naisten keskuudesta valittiin ainoastaan yksi henkilö Tangokuninkaalliseksi. Vuosi 2011 on ainoa, jolloin ei valittu uutta tangokuningasta lainkaan.
Osa tapahtumaa on tangon sävellys- ja sanoituskilpailu. Kilpailussa etsitään uusia tangokappaleita ja kahden parhaimman tangon tekijät saavat rahapalkinnon. Kilpailu on järjestetty markkinoiden alusta lähtien vuosittain, poikkeuksina vuodet 1987 ja 1988. Tangosävellys- ja -sanoituskilpailu ei ole saavuttanut samanlaista suosiota ja näkyvyyttä kuin tangokuninkaallisten valinta.
Historia
Keväällä 1985 Ilmajoen Musiikkijuhlat ry, Seinäjoen Maila-Jussit ry ja Viihdekuoro Marit ja Mikot ry perustivat Tangomusiikin edistämisyhdistyksen, ja Seinäjoen kaupungin tultua mukaan järjestettiin ensimmäinen Tangomarkkinat-tapahtuma saman vuoden heinäkuun toisena viikonloppuna. Paikan päälle kokoontui noin 18 000 tangon ystävää, mikä ylitti järjestäjien rohkeimmatkin odotukset, ja television välityksellä tapahtumaa seurasi noin 1,6 miljoonaa katsojaa. Ensimmäiseksi tangokuninkaaksi kruunattiin Kauko Simonen, ja hänen perintöprinsseikseen valittiin Jaska Mäkynen ja Mertsi Meri. Mäkynen kirkasti kruununsa myöhemmin, kun taas Meri katosi muutaman vuoden jälkeen iskelmäkuvioista. Tapahtuman johtoon ja 1997 perustetun Seinäjoen Tangomarkkinat Oy:n toimitusjohtajaksi tuli Reijo Pitkäkoski vuoteen 2004 saakka. Martti Haapamäki nimitettiin Seinäjoen Tangomarkkinat Oy:n taiteelliseksi johtajaksi vuonna 2012. . Vuonna 1988 Tangomarkkinoilla rikottiin 25 000 kävijän raja, ja 50 000 vieraan raja ylittyi vuonna 1991. Alun perin yhden viikonlopun kestänyt tapahtuma pidennettiin kolmipäiväiseksi vuonna 1990. 1990-luvun lama-aikaa kuvasi, että vuoden 1993 tangokuninkaalliset Merja Raski ja Sebastian Ahlgren olivat kumpikin voittohetkellään työttömyyskortistossa. Vuonna 1994, jolloin tapahtuma järjestettiin kymmenennen kerran, tapahtuma venähti jo viikon mittaiseksi. Samana vuonna rikkoutui myös sadantuhannen festivaalikävijän raja. Vuonna 1999, viidensillätoista Tangomarkkinoilla juhlan aiheena oli myös miljoonas festivaalivieras tapahtuman historiassa. Vuoden 2001 tangokuninkaalliset Mira Sunnari ja Erkki Räsänen kruunattiin juuri käyttöön otetulla Seinäjoki-areenalla.
Venla Hiidensalo
Venla Hiidensalo (s. 12. joulukuuta 1975) on suomalainen kirjailija, toimittaja, kriitikko ja kolumnisti, oppiarvoltaan valtiotieteen maisteri.
Seinäjoen tangomarkkinat
Historia
Ensimmäiset Tangomarkkinat juonsi Heikki Hietamies yksinään. Myöhemmin hänen juontajapareinaan olivat muiden muassa Sirpa Viljamaa, Johanna Raunio, Tamara Lund, Lola Odusoga, Anu Hälvä, Anu Palevaara ja Satu Silvo sekä tangokuningatar Arja Koriseva. Vuosituhannen vaihteessa Hietamies joutui väistymään nuorempien tieltä, ja vuosina 2000 ja 2001 juontajina olivat Pertti Salovaara ja Satu Silvo sekä vuosina 2002 ja 2003 Janne Porkka pareinaan Karita Tuomola (2002) ja Taru Valkeapää (2003).
Venla Hiidensalo
Hiidensalo on opiskellut Helsingin yliopistossa viestintää ja yleistä kirjallisuustiedettä ja valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 2006. Hän on opiskellut myös kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Hiidensalo on toiminut vapaana toimittajana, kirjallisuus- ja mediakriitikkona ja kolumnistina jo vuodesta 1997. Hän on kirjoittanut muun muassa Imageen, Mondoon, Annaan, Oliviaan, Nykypäivään ja Kodin kuvalehteen.
Veijo Rönkkönen
thumb|Taiteilijan puutarha patsaspuistossa.
Venla Hiidensalo
Hiidensalon esikoisromaani Mediahuora julkaistiin vuonna 2012. Teos käsittelee julkisuuden kirjoittamattomia lakeja ja valtasuhteita. Seuraava, vuonna 2014 julkaistu romaani Karhunpesä käsittelee sukupolvien yli jatkuvaa vaikenemisen ja syyllisyyden ketjua. Vuonna 2017 julkaistu teos Sinun tähtesi on historiallinen romaani, joka piirtää suomalaista kulttuuria muovanneen kuvataiteilijan Albert Edelfeltin elämäntarinan. Hiidensalon kerrontatyyliä on luonnehdittu maalaukselliseksi ja purevaksi.
Seinäjoen tangomarkkinat
Historia
Kilpailun televisioi vuosina 1985–2008 MTV3, vuosina 2009–2011 Yle TV2, vuosina 2012–2016 Yle TV1, vuosina 2017–2019 AlfaTV ja vuodesta 2023 Eveo. Mervi Pohjanheimo ohjasi Tangomarkkinoiden finaalin suorat tv-lähetykset MTV3:lle yhdeksänä vuonna, 1996–2004. Vuosina 2017–2022 festivaalin radioinnista on vastasi Järviradio ja vuodesta 2023 lähtien Radio Pooki.
Veijo Rönkkönen
Veijo Rönkkönen (25. helmikuuta 1944 Parikkala – 23. maaliskuuta 2010 Parikkala) oli suomalainen kansantaiteilija, ITE-taiteilija, joka sai Suomi-palkinnon vuonna 2007. Hän perusti veistoksilleen puutarhaansa puiston, josta kehittyi nähtävyys Parikkalan patsaspuisto. Hänen kuolemansa jälkeen puiston on ottanut vastuulleen hoitokunta, ja se on saanut eri tahoilta ulkopuolista rahoitusta.