cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Back in Black
Tietoa albumista
Back in Black nousi suoraan listaykköseksi muun muassa Australiassa ja Isossa-Britanniassa. Albumi on saavuttanut Yhdysvalloissa 21 platinalevyn rajan (21 miljoonaa myytyä kappaletta) ja on siellä kaikkien aikojen neljänneksi myydyin albumi. Back in Black nousee yhä silloin tällöin albumilistoille. Esimerkiksi Suomessa albumi nousi listalle vasta vuonna 2007 ja korkeimman listasijoituksensa (9.) se saavutti kesäkuussa 2009, yhtyeen loppuunmyydyn Helsingin konsertin aikoihin.
Albumi julkaistiin ensimmäisen kerran remasteroituna 1997 Bonfire-boksissa ja toisen kerran vuonna 2003 osana AC/DC Remasters -sarjaa yhdessä yhtyeen muiden siihenastisten albumien kanssa.
Death metal -yhtye Six Feet Under julkaisi 19. lokakuuta 2004 cover-levyn Graveyard Classics 2, jolla kaikki Back in Blackin kappaleet kuullaan death metal -versioina.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Les Herbiers
Les Herbiers on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 13 932 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Les Herbiersin pinta-ala on 89 neliökilometriä.
Träskholm
Träskholm on saari Espoon Suvisaaristossa noin kilometrin Suvisaariston pääsaarista itään ja puolitoista kilometriä Miessaaresta lounaaseen.
Träskholmin pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja sen rannat ovat kiviset. Saaren etelä–pohjoissuuntainen pituus on noin 190 metriä. Träskholm on huvilakäytössä. Välittömästi saaren lounaispuolella sijaitsee kallioluoto, jonka nimi on Träskholmsgrundet.
Lehtisaaret sijaitsevat puolisentoista kilometriä Träskholmista etelään, osapuilleen asteiden 150° ja 190° välissä, ja siten peittävät näkymän Suomenlahden ulapalle.
Suvisaaristossa on myös toinen Träskholm-niminen saari. Se sijaitsee Stora Herrön ja Kaparenin välissä noin kuusi kilometriä Träskholmista lounaaseen. Eteläisempi Träskholm tunnetaan myös nimellä Herrön Träskholm.
Huovinrinteen varuskunta
thumb|Laturetken hiihtäjiä mehutauolla Ampumaradan paviljongin luona. Huovinrinteen varuskunta on varuskunta Säkylän kunnassa Satakunnan maakunnan eteläosassa. Siellä toimii Porin prikaatin Säkylän toimipiste ja lähellä sijaitsee Porin prikaatin käyttämä Säkylän ampuma-alue. Suomen 1960-luvulla perustettuihin korpivaruskuntiin kuuluva Huovinrinne edustaa korkeatasoisesti oman aikansa karua modernia kasarmiarkkitehtuuria. Se on myös yksi Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kasarmialueeseen liittyy laaja, maisemaan hyvin sopeutuva asuntoalue.
SSE
SSE eli Streaming SIMD Extensions (aluksi ISSE,, myöhemmin  ) on Intelin SIMD-käskykantalaajennus (Single Instruction, Multiple Data; yksi käsky, paljon dataa) IA-32-käskykantaan. SSE tuli käyttöön vuonna 1999 Pentium III -suorittimessa.
Huovinrinteen varuskunta
Historia
Uuden varuskunnan rakentaminen silloin Heikkilän kasarmeilla Turussa toimineelle Porin prikaatille (vuoteen 1957 saakka Porin rykmentti) nousi esille 1950-luvun alkuvuosina kaupungin laajenemisen vuoksi. Kilpailun rakennettavan varuskunnan sijoituspaikasta voitti Säkylän kunta, jossa maaston ja alueen soveltuvuus maavoimien koulutuskeskukselle oli hyvä. Lisäksi kunnalliset palvelut olivat lähellä. Valtioneuvosto valtuutti syyskuussa 1959 puolustusministeriön pakkolunastamaan varuskuntaa ja siihen liittyvää harjoitusaluetta varten noin 4 000 hehtaarin maa-alueet, ja myös Säkylän kunta osallistui niiden hankintaan. Varuskunta-alueen rakentaminen aloitettiin työllisyystöinä marraskuussa 1959. Kasarmialueen asemakaavan laati puolustusministeriön arkkitehti Pentti Viljanen, ja rakennukset suunnitteli arkkitehti Osmo Lappo. Porin prikaatin II komppania muutti Huovinrinteelle elokuussa 1963, ja kolme vuotta myöhemmin koko prikaati oli siirtynyt uuteen varuskuntaansa. Huovinrinteen varuskunnan suunnittelu- ja rakennustyöt kestivät kaikkiaan kahdeksan vuotta suurelta osin siksi, että rakennustöitä tehtiin työllisyystöinä vain talvisin.
SSE
SSE lisää suorittimeen kahdeksan 128-bittistä rekisteriä (XMM0–XMM07) ja 70 kpl näitä käyttäviä käskyjä. Käskykannasta löytyy mm. käskyjä joilla rekistereille voidaan laskea rinnakkain neljää 32-bittistä liukulukuoperaatiota.
Huovinrinteen varuskunta
Historia
Vuonna 2008 Huovinrinteen varuskuntaan siirrettiin Niinisalon varuskunnasta Euroopan unionin nopean toiminnan joukkoihin osallistuvien rauhanturvaajien koulutus. Vuoden 2015 alussa toteutetussa puolustusvoimien organisaatiouudistuksessa Niinisalossa toiminut Tykistöprikaati lakkautettiin ja Niinisalon varuskunnasta tuli Porin prikaatin Niinisalon toimipiste. Samasta ajankohdasta lähtien Huovinrinteen varuskunta on muodostanut Porin prikaatin Säkylän toimipisteen.
SSE
SSE tehostaa erityisesti 3D-grafiikan geometriamuunnosten laskemista. Laajennus tuplasi Pentium III:n liukulukusuorituskyvyn lisäten suorittimen ytimen pinta-alaa vain kymmenyksellä. Käskykannan avulla Pentium III pystyi reaaliaikaiseen MPEG-1 ja MPEG-2-videon purkuun ja soittamaan DVD-levyjä 30 ruutua sekunnissa siten että aikaa jäi vielä muillekin ohjelmille. Surkuhupaisasti sitä mainostettiin alun perin Internetin käyttöä nopeuttavana laajennuksena, mistä alkuperäinen nimikin tuli.
Huovinrinteen varuskunta
Toimijoita:
Varuskuntaan kuuluvat seuraavat yksiköt ja toimijat:
Varuskunta-alueen taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat
Huovinrinteen varuskunta-alueella on monia muistoteoksia esikuntarakennuksen lähettyvillä Kunniapolulla.
SSE
Ensimmäinen SSE-käskykantaa tukenut suoritin oli Intelin Pentium III, joka julkaistiin alkuvuodesta 1999. AMD oli vajaata vuotta aikaisemmin julkaissut oman 3DNow!-käskykantansa K6-2-suorittimen myötä. 3DNow! puolestaan oli "oikein tehty" korvaaja Intelin alkuperäiselle MMX-käskylaajennukselle, joka ei osannut käsitellä kuin kokonaislukuja, ja sitä käytettäessä esti suorittimen liukulukumatematiikan käytön. SSE ja 3DNow! olivat keskenään kilpailevia käskykantalaajennoksia, ja ajan myötä SSE vei voiton mm. Intelin suuremman markkina-aseman ja paremman kääntäjätuen ansiosta, ja nykyisin ohjelmat optimoidaan tyypillisesti käyttämään SSE-käskyjä mutta ei 3DNow!-käskyjä. AMD otti SSE-käskykannan käyttöön Athlon XP-suorittimessaan vuonna 2001. SSE-käskykantaa on myöhemmin laajennettu SSE2-käskyillä.
SSE-komentojen käyttö
SSE-komentoja voidaan käyttää erikseen assembly-ohjelmilla tai inline komennoilla ylemmän tason kielestä kuten C- tai C++-kielestä.
Triviaali esimerkki kahden vektorin yhteenlaskemisesta SSE-komentoja käyttäen C++-kielisestä ohjelmasta (inline-assembly):
Kääntäjien mukana on tyypillisesti intrinsics standardifunktiot suoritinkohtaisten alemman tason operaatioiden käyttämiseen ilman inline-assemblya. Esimerkiksi Microsoftin kääntäjä toteuttaa standardifunktiot, jotka vastaavat suoraan x86-käskykannan laajennuksia. Samoin tekevät myös mm. Intelin C/C++ kääntäjä ja GCC.
Suoritin odottaa, että muuttujat tasataan tiettyyn kokoon, joka SSE-komennoilla tarkoittaa 16-tavuista (128-bittistä) tasausta. Koska  on tyypillisesti neljä tavua tämä tapahtuu automaattisesti neljän muuttujan taulukolla. Muuttujatyypille tasaus asetetaan  määrittelyllä seuraavasti:
Koska kyseessä on käskylaajennus tavalliseen käskykantaan normaalisti tarkistettava että suoritin tukee laajennusta.
Artisti maksaa
Artisti maksaa on Kummeli-ryhmän tekemä huumorilevy vuodelta 1994. CD-levyn tunnus on PRY-001 ja C-kasetin PRYMC-001.
Finnoon metroasema
thumb|Finnoonsillan sisäänkäynti heinäkuussa 2022.
Metroasemalla on kaksi asemahallia. Pohjoisempi Finnoonsillan asemahalli sijoittuu samannimisen kadun itäpuolelle, ja sen yhteyteen rakentuu liikekeskus. Useimmista muista metroasemien lippuhalleista poiketen laituritasolle ei ole liukuporrasyhteyttä, vaan matkustajia palvelee neljä hissiä. Toinen lippuhalli sijaitsee etelämpänä, Meritien itäpuolella, ja siellä ovat Suomen pisimmät liukuportaat. Liukuportaiden nostokorkeus on 34,5 metriä ja pituus noin 78 metriä. Asemalaiturilla on Leena Nion taideteos Haavekuvia.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Historia
pienoiskuva|Aseman työtunnelin pää helmikuussa 2016. Konkreettiset suunnitelmat länsimetron rakentamisesta Kivenlahteen asti juontavat juurensa aina 1990-luvulle asti. Myös Finnooseen sijoittuva asema on ollut mukana selvityksissä alkuajoista lähtien. Alueesta on kuitenkin käytetty Finnoon kanssa rinnakkain nimeä Suomenoja, joka on myös varhaisissa suunnitelmissa esiintynyt metroaseman työnimenä. 2010-luvun aikana Espoon kaupunki päätti kuitenkin vakiinnuttaa alueen suomenkieliseksi nimeksi Finnoo, joka toimii lopulta myös metroaseman nimenä.
Aseman rakennusurakka valmistui toukokuussa 2022. Metro Matinkylästä Kivenlahteen oli maaliskuussa 2018 tarkennetun hankesuunnitelman mukaan tarkoitus luovuttaa sitä operoivalle Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:lle (ent. HKL) vuoden 2022 aikana, ja liikennöinti Kivenlahteen alkoi 3. joulukuuta 2022.
Oireachtas
Viimeisimmät vaalit pidettiin 8. helmikuuta 2020.
Ferai
Ferai (, myös Pherai, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Velestínon kaupungin alueella noin 19 kilometriä länteen nykyisestä Vóloksesta.
Maantiede
Ferai sijaitsi Pelasgiotiin alueen kaakkoisosassa Thessaliassa Larissasta Pagasainlahdelle johtaneen tien varressa. Kaupunki oli rakennettu nykyisen Velestínon pohjoisosan paikalle. Stefanos Byzantionlaisen mukaan kaupunki olisi jakautunut Vanhaan ja Uuteen Feraihin, jotka olisivat sijainneet kahdeksan stadioninmitan eli noin 1,4 kilometrin päässä toisistaan, mutta tälle ei ole löytynyt vahvistusta.
Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä tasankoa. Ferain eteläpuolella sijaitsi Khalkodonion-vuori ja itäpuolella Boibeis-järvi. Ferain satamana toimi Pagasai, joka sijaitsi noin 90 stadioninmitan eli noin 16 kilometrin päässä.
Historia
Ferain paikka on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa Ferai oli kuningas Admetoksen koti. Kaupunki oli saanut nimensä tämän isästä Fereestä. Herakles pelasti Admetoksen vaimon Alkestiin Haadeesta. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Sodassa ferailaisia johti Admetoksen poika Eumelos.
Antiikin ajalla Ferai oli Thessalian merkittävimpiä kaupunkeja. Peloponnesolaissodan alussa kaupunki oli Ateenan puolella. Tuolloin kaupunkia hallitsivat aristokraatit. Myöhemmin Lykofron I nousi kaupungin tyranniksi ja pyrki saamaan koko Thessalian valtaansa. Hänen työtään jatkoi hänen poikansa Iason, josta tuli Thessalian tagos eli despootti vuonna 374 eaa. Hänet murhattiin vuonna 370 eaa., minkä jälkeen tagoksena jatkoivat hänen veljensä Polydoros ja Polyfron. Myöhemmin Polyfron murhasi Polydoroksen, ja hänet puolestaan murhasi hänen veljensä tai veljenpoikansa Aleksanteri.
Aleksanteri hallitsi Thessaliaa julmasti. Theba voitti hänet Kynoskefalain taistelussa vuonna 364 eaa. Noin vuonna 359/358 (tai 357/356) eaa. Aleksanterin vaimo Thebe veljineen murhasi hänet. Tämän jälkeen näistä veljistä kaksi, Teisifonos ja Lykofron, toimivat vuorostaan tagoksina. Lopulta Filippos II:n Makedonia valtasi alueen vuonna 352 eaa. ja sijoitti Feraihin varuskunnan vuonna 344 eaa. Vuonna 192/191 eaa. kaupunki antautui Antiokhos Suurelle. Pian tämän jälkeen sen valtasivat roomalaiset.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|280px|Ferain Hypereian lähteen paikka vuonna 1821. [[Edward Dodwell.]]
Ferain tiedetään jakaantuneen ainakin hellenistisellä kaudella yläkaupunkiin ja alakaupunkiin. Kaupunki oli ympäröity kaupunginmuurilla.
Akropolis ja kaupunginmuurit
Ferain akropoliina eli yläkaupunkina toimivat kaksi kukkulaa, jotka sijaitsivat kaupungin lounaisosassa ja nykyisen Velestínon länsipuolella. Pohjoisempi kukkula oli noin 150 metriä korkea tasalakinen kukkula, joka tunnetaan myös nimellä Magoúla Bakáli (39.38389°N, 22.73778°W). Siltä on löydetty jälkiä myös esihistoriallisen ajan asutuksesta. Eteläisempi kukkula tunnetaan myös nimellä Panagía siellä nykyisin olevan Neitsyt Marian kirkon mukaan sekä nimellä Ágios Athanásios (39.38194°N, 22.73556°W). Akropoliilla on ilmeisesti ollut temppeli, sillä sieltä on löydetty marmorisen Athenen patsaan osa 400-luvulta eaa.
Kaupunginmuurien, joiden paksuus oli 3–5 metriä, reitti on voitu suurimmaksi osaksi jäljittää. Muureista on säilynyt jäänteitä erityisesti Panagían kukkulan länsi- ja eteläosassa. Muurit rakennettiin 300-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla.
Zeus Thaulioksen temppeli
Zeus Thauliokselle omistettu temppeli sijaitsi kaupungin pohjoislaidalla. Se oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Temppelin koko oli noin 16 x 32 metriä ja siinä oli 6 x 12 pylvästä. Temppeli rakennettiin 300-luvun eaa. lopulla varhaisemman, 500-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta peräisin olleen temppelin paikalle. Se puolestaan on sijainnut ilmeisesti vielä varhaisemman pyhäkön paikalla, sillä alueelta on löydetty lukuisia votiivilahjoja 700-luvulta eaa. lähtien. Varhaisella geometrisella kaudella paikalla oli ollut hautausmaa.
Nykyisin temppelin rauniot ovat koko Thessalian alueen harvoja esiin kaivettuja temppeleitä. Rakennuksesta on säilynyt lähinnä osa sen perustuksista sekä pylväsrumpuja, kapiteelien osia sekä muita koristeosia. Temppelin arkeologinen kohde sijaitsee noin puoli kilometriä nykyisestä kaupungista pohjoiseen (39.38917°N, 22.7425°W).
Temppelin on myös ehdotettu olleen omistetun Zeuksen sijasta Artemis Ennodialle.
Hypereian lähde
Hypereian lähde (Hypereia krēnē) sijaitsi antiikin aikaisen kaupungin keskellä (39.38444°N, 22.7425°W). Se mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa, ja muun muassa Sofokles kutsui sitä ”jumalten rakastamaksi”. Nykyisinkin paikalla on pieni lampi. Raunioita, kuten jonkinlaisen tukimuurin jäänteitä, on sekä lammessa että sen ympärillä. Ainakin osa niistä voi olla peräisin antiikin ajalta.
Muut rakennukset
Antiikin aikaisen kaupungin koillisosasta on löydetty hellenistisellä kaudella rakennetun, doorilaista tyyliä edustaneen stoan eli pylväshallin rauniot. Ne sijaitsivat oletettavasti kaupungin agoralla.
Kaupungin tärkein hautausmaa sijaitsi muurien ulkopuolella Larissaan johtaneen tien varressa. Kaupungin ympäriltä on löydetty joitakin kammiohautoja ja hautakumpuja.
Esinelöydöt
Ferain alueelta tehdyt esinelöydöt ovat pääosin Vóloksen arkeologisessa museossa sekä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Silikaattimineraali
Silikaattimineraalit eli silikaatit (< lat. silicium = pii) ovat laaja ja monimuotoinen ryhmä mineraaleja, jotka muodostavat 90 prosenttia maankuoresta ja joihin kuuluu yli 300 eri mineraalia. Kemiallisesti ne koostuvat silikaateista, jotka ovat piin ja hapen muodostamia yhdisteitä (esimerkiksi SiO2 tai SiO4) ja sisältävät yleensä myös yhtä tai useampaa metallia sekä joskus lisäksi vetyä. Silikaattimineraalit muodostavat maankuoren merkittävimmät kivilajit.
Silikaattimineraalien kiderakenteen perustan muodostavat pii- ja happiatomien muodostamat SiO4-tetraedrit. Jokaisen tetraedrin keskipisteessä on piiatomi ja kussakin kärjessä happiatomi. Tetraedrit voivat olla erillään toisistaan tai ne voivat liittyä toisiinsa siten, että kahdella tetraedrillä on yksi yhteinen kärki ja siinä kummallekin tetraedrille yhteinen happiatomi. Yhteisten happiatomien välityksellä tetraedrit voivat muodostaa monimutkaisiakin rakenteita aina ketjuista renkaiksi ja verkoiksi. Jos vain osa happiatomeista on yhteisiä kahdelle tetraedrille, muodostuvalla rakenteella on negatiivinen sähkövaraus eli kyseessä on anioni. Tällöin sähkötasapainon vuoksi kiteessä on oltava myös positiivisia ioneja eli kationeja, jotka ovat yleensä metalli-ioneja.
Jalosilikaatit
Jalosilikaatit eli nesosilikaatit eli ortosilikaatit sisältävät erillisiä SiO4-tetraedrejä eli SiO44--ioneja. Niiden rakenne on tiivis ja ne ovat siksi varsin raskaita mineraaleja.
Sorosilikaatit
Sorosilikaatit sisältävät erillisiä kaksoistetraedrejä, jotka jakavat yhden happiatomin ja ovat muotoa Si2O76-.
Rengassilikaatit
Rengas- eli syklosilikaatit koostuvat SixO3x-tetraedrien muodostamista renkaista, joissa on kussakin joko kolme, neljä tai kuusi piihappitetraedria. Jokainen piiatomi jakaa muiden piiatomien kanssa kaksi happiatomiaan.
Hohkasilikaatit
Hohka- eli tektosilikaateilla on kolmiulotteinen verkosto SiO4-tetraedreja, joissa jokainen happiatomi on kahden tetraedrin yhteisessä kärjessä ja sitoutunut suoraan kahteen piiatomiin. Hohkasilikaatteihin kuuluvat mineraalit muodostavat 75 prosenttia maankuoren aineesta, ja ne ovat tavallisesti varsin värittömiä, keveitä sekä kovia mineraaleja.
Lähteet
Piroksenoidi Piroksenoidi
SEAT Arosa
SEAT Arosa on SEATin vuosina 1997–2004 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi SEAT Marbellan. Arosan lähes identtinen sisarmalli on Volkswagen Lupo. Nimensä malli on saanut Espanjassa sijaitsevan Vilagarcía de Arousan kunnan mukaan. SEAT esitteli seuraavan A-segmentin mallinsa Miin vasta vuonna 2011.
Vuonna 2000 testattu Volkswagen Lupo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä Euro NCAP -kolaritestissä.
Arosa esiteltiin keväällä 1997 Geneven autonäyttelyssä. Moottorivalikoimassa oli aluksi kaksi bensiinimoottoria: kolmesylinterinen 1,0-litrainen (50 hv) ja nelisylinterinen 1,4-litrainen (60 hv), jonka yhteyteen oli valittavissa neliportainen automaattivaihteisto. Syksyllä 1997 valikoimaan tuli dieselmoottori 1,7 SDI (60 hv). vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin SEAT Arosa. Vuonna 2000 Arosa koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudenlaisen keulan ilmeen. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia ja sisällä kojelauta ja ohjauspyörä vaihtuivat uusiin. Uusia moottoreita olivat 1,4 16V (100 hv) ja turbodiesel 1,4 TDI (75 hv).
Elias Brenner
Elias Brenner (18. huhtikuuta 1647 Isokyrö – 16. tammikuuta 1717 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Brennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Isak Brenner ja Susanna o.s. Werenberg. Hänen puolisonsa olivat 1. Ehrengerd o.s. Stamm, 2. Sophie Elisabeth o.s. Weber. Hän oli antikviteettikollegion asessori 1692, ja hänet aateloitiin 1712.
Brenner julkisti 1680 teoksen "Nomenclatura et species Colorum miniatae picturrae" ja aloitti teoksen "Thesaurus Nummorum Sveo-Gothicorum" kuvittamisen 1691. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa, Sinebrychoffin kokoelmissa ja Kansallismuseossa Ruotsissa teoksia on Nationalmuseumissa Tukholmassa ja Malmö museumissa.
Brenner toimi antikviteettikollegion piirtäjänä 1668–1672. Hän tuli piirtäjänä Suomeen 1670 ja tallensi muistiin Turussa ja muualla Suomessa paljon sellaista, mikä myöhemmin tuhoutui. 1672 hän palasi Tukholmaan, mutta erosi antikviteettikollegiosta, koska katsoi jääneensä vaille korvausta työstään. Hän oli piirtäjänä Kaarle XI:n seurueessa 1673 Ruotsissa ja kävi myös Kööpenhaminassa. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa vapaana taiteilijana, kunnes hänet 1677 kutsuttiin hovin miniatyyrimaalariksi. Numismaattisten tutkimusten ansiosta Brenner nimitettiin 1693 antikviteettikollegion asessoriksi.
Marián Kovačócy
Marian Kovacocy (s. 1984 Trnava, Slovakia) on slovakialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Kovacocy on saavuttanut MM-kilpailuissa kultaa poikien sarjassa ja miesten sarjassa kultaa ja hopeaa.
Polykarp Kusch
Polykarp Kusch (26. tammikuuta 1911 – 20. maaliskuuta 1993) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko. Hän toimi professorina Columbian yliopistossa vuodesta 1946. Kusch vuonna 1955 yhdessä Willis Eugene Lambin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin magneettisen momentin määrityksestä, ja sen havaitsemisesta silloista teoreettista arvoa suuremmaksi, mikä johti kvanttisähködynamiikan kehitykseen.
Kusch syntyi Saksassa vuonna 1911 mutta asui Yhdysvalloissa vuodesta 1912 alkaen ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän aloitti kemianopiskelijana mutta vaihtoi pian fysiikkaan, suoritti alemman kokeakoulututkinnon Ohiossa ja jatkoi opintojaan Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa, missä hän väitteli tohtoriksi vuonna 1936.
Johan Ramstedt
Johan Olof Ramstedt (7. marraskuuta 1852 – 15. maaliskuuta 1935) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies, joka toimi Ruotsin pääministerinä huhtikuusta elokuuhun vuonna 1905. Hän joutui eroamaan virasta, kun valtiopäivät katsoivat hänen antavan liikaa periksi norjalaisille Ruotsi-Norjan hajoamisen aikana.
Soukan metroasema
pienoiskuva|Sisäänkäynti. Soukan metroasema on yksi Länsimetron jatkeen metroasemista. Asema sijoittuu Soukantorin alapuolelle, Soukan kauppakeskuksen välittömään läheisyyteen. Metroaseman louhinta käynnistyi lokakuussa 2015 alueen työtunnelin louhinnan valmistuttua. Metro Matinkylästä Kivenlahteen luovutettiin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteelle syyskuussa 2022 ja asema avattiin 3. joulukuuta 2022.
Johan Ramstedt
Ramstedt syntyi varakkaaseen perheeseen Tukholmassa ja opiskeli juristiksi Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1920 hän vastaanotti Serafiimiritarikunnan ansiomerkin.
Soukan metroasema
Soukan metroasemalle rakennettiin kaksi sisäänkäyntiä: Soukantorin laidalle ja Yläkartanontien pohjoispuolelle. Sisäänkäyntien arkkitehtuuri sovitetaan ympäröivään, 1960-luvun suoralinjaista ja teräväkulmaista modernismia edustavaan rakennuskantaan. Soukantorin kaksikerroksiseen sisäänkäyntiin rakennetaan neljä rinnakkaista hissiä, mutta ei liukuportaita. Yläkartanontien sisäänkäynnistä on mahdollisuus kulkea myös liukuportaita. Vuonna 2015 arvioitiin, että Soukan metroaseman vuorokautinen matkustajamäärä vuonna 2025 olisi kymmenen tuhatta.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa lounaisen Espoon kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Magomedrasul Gazimagomedov
Vuoden 2015 MM-kilpailuista Las Vegasista Gazimagomedov sai kultaa 70-kiloisista, hän voitti finaalissa Iranin Hassan Yazdanin. Saman vuoden Euroopan kisoista Bakusta Gazimagomedov voitti kultaa niin ikään 70-kiloisten sarjasta. Hän voitti 70 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden jälleen Budapestissa 2018. Hän sai samassa sarjassa EM-pronssia Bukarestissa 2019 ja 74-kiloisissa EM-hopeaa 2020.
Etniseltä taustaltaan Gazimagomedov on tindi.
Soukan metroasema
Kummankin sisäänkäynnin tieltä purettiin vanhaa rakennuskantaa.
Herrön Träskholm
Herrön Träskholm (myös Träskholm) on saari Espoon Suvisaaristossa. Se sijaitsee Stora Herrön ja Kaparenin välisellä merialueella noin 150 metriä Stora Herröstä itään.
Träskholmin pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen rannat ovat kallioiset. Saaren lounais–koillissuuntainen pituus on noin 230 metriä ja rantaviivan pituus noin 460 metriä. Träskholmissa on muutama rakennus. Saaren lounaispuolella sijaitsee Skötgrundenin kallioluoto ja itäpuolella pieni Kobbskiftetin kallioluoto.
Träskholmin lähellä sijaitsee kari nimeltään Träskholmsgrundet. Ei ole kuitenkaan selvää, viittaako nimi Träskholmin kaakkoispuoliseen luotoon vai sen koillispuoliseen kariin.
Suvisaaristossa on myös toinen Träskholm-niminen saari. Se sijaitsee Suvisaariston pääsaarten tuntumassa noin kuusi kilometriä Herrön Träskholmista koilliseen.
Kaitaan metroasema
Kaitaan metroasema on Helsingin metron asema Kaitaan kaupunginosassa Etelä-Espoossa. Se on yksi vuonna 2022 käyttöönotetun länsimetron Matinkylä–Kivenlahti-jatkeen viidestä uudesta metroasemasta ja sijaitsee Finnoon ja Soukan asemien välissä.
thumb|Metroaseman sisäänkäynti heinäkuussa 2022.
Asema sijoittui Helsingin seudun liikenteen vuoden 2019 maksuvyöhykeuudistuksessa Etelä-Espoon länsiosat kattavalle C-maksuvyöhykkeelle.
Historia
pienoiskuva|Kaitaan metroaseman työmaa-aluetta helmikuussa 2016. Länsimetron jatkeen ja siten myös Kaitaan metroaseman rakentamispäätös tehtiin Espoon kaupunginvaltuustossa vuonna 2012, ja rakennustyöt alueella alkoivat vuonna 2014. Varsinaisen aseman lisäksi sen itäpuolelle kaivettiin työtunneli, jota on myöhemmässä vaiheessa käytetty laajemminkin kuljetus- ja huoltotunnelina. Metroaseman on suunnitellut PES-Arkkitehdit Oy, ja sen rakentamisesta vastasivat YIT Suomi Oy ja Are Oy.
RN Pegaso
RN Pegaso oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1938 valmistunut Orsa-luokan torpedovene.
Kaitaan metroasema
Historia
Aseman rakennusurakka valmistui toukokuussa 2022. Metro Matinkylästä Kivenlahteen oli maaliskuussa 2018 tarkennetun hankesuunnitelman mukaan tarkoitus luovuttaa sitä operoivalle Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:lle (ent. HKL) vuoden 2022 aikana, ja liikennöinti Kivenlahteen alkoi 3. joulukuuta 2022.
RN Pegaso
Valmistus
Alus tilattiin Napolista Bacini e Scali Napoletanilta, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 8. joulukuuta ja liitettiin laivastoon 30. maaliskuuta 1938.
Palvelus
Aluksen miehistö upotti aluksensa 11. syyskuuta 1943.
Guatemala
Guatemalan 16,2 miljoonasta asukkaasta 60 prosenttia puhuu äidinkielenään espanjaa, 40 prosenttia erilaisia intiaanikieliä. Aluetta hallinneiden mayojen perinne näkyy edelleen maan kulttuurissa. Mayojen valtakautta seurasi espanjalaisten siirtomaavalta. Guatemala itsenäistyi Espanjasta 1821, mutta kuului Keski-Amerikan liittotasavaltaan seuraavan lähes 20 vuoden ajan. Kylmän sodan aikana se ajautui sisällissotaan, joka kesti yli 40 vuotta (1954–1996) ja jossa sai surmansa 200 000 siviiliä.
Guatemalan presidentiksi valittiin elokuussa 2019 Alejandro Giammattei.
Korkokuva ja vesistöt
Tulivuoriketjun erottaa maan keskiosassa olevasta vuoristoista itään virtaavan Motagua- ja länteen virtaavan Cuilcojoen laaksot. Vuoristot erottavat etelän tulivuorialueet pohjoisen harvaan asutusta Peténistä. Läntinen vuorijono Sierra de los Cuchumatanes kohoaa yli 3 000 metriin. Idempänä olevat vuoristot ovat selvästi matalampia. Petén on puolestaan matalaa, suurimmaksi osaksi alle 300 metrissä olevaa kalkkikivitasankoa, jonka pohjoisosa kuuluu Jukatanin niemimaahan. Peténin alueella on paljon järviä, joista suurin on Petén Itzá -järvi.
Kulttuurimaantiede
Guatemalan asutus on keskittynyt Tyynenmeren rannikkotasangolle ja sitä pohjoisessa reunustavalle tulivuoriketjun etelärinteille. Sillä alueella elää noin kolme viidesosaa maan asukkaista.
Pääkaupunki Guatemala on moderni miljoonakaupunki. Vuonna 2016 kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 994 000. Seuraavaksi suurimmat kaupungit ovat Villa Nueva, Mixco, Petapa, Quetzaltenango, San Juan Sacatepéquez, Chimaltenango ja Escuintla.
Ilmasto ja luonto
Maan pohjoisosan alankoalueella vallitsee kuuma, trooppinen ilmasto. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten toukokuusta syyskuuhun. Lännessä ja etelässä maasto on vuoristoisempaa, ja ylempänä on viileämpää. Suuressa osassa kukkuloiden muodostamaa maata vallitsee BBC:n mukaan miellyttävä ilmasto, ja pääkaupunki on sijoittunut tälle alueelle. Pääkaupunki Guatemalassa on lämpimintä huhtikuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 27,5 °C. Viileintä on marras-joulukuussa, keskimääräinen ylin lämpötila on silloinkin 23,4 °C. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun.
Peténissä tiheää sademetsää täplittää ruohikkosavanni. Vuoristoalueella on puolestaan tammi- ja kuusimetsiä. Tulivuorten rinteiltä ja Tyynenmeren rannikkotasangolta iso osa alkuperäisestä metsästä ja savannista on kaadettu.
Maan eläimistöön kuuluvat jaguaarit, puumat, tapiirit, apinat, haikarat ja puna-arat. Mayan biosfäärinsuojelualue muodostuu kolmesta kansallispuistosta: Tikal, Laguna del Tigre ja Mirador-Río Azul. Alueella on tavattu 95 nisäkäslajia ja 400 lintulajia.
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
Guatemala oli 300–900-luvuilla kukoistaneen mayakulttuurin sydänaluetta. Miradorin laaksossa on jäänteitä noin 200 maya-aikaisesta asutuskeskuksesta, joista 26 oli suurehkoja kaupunkeja.
Vuosina 1523–1524 Espanja valloitti alueen siirtomaakseen. Siirtomaa-aikana Guatemala oli Espanjan kapteenikenraalin alaisuudessa (Capitanía General de Goathemala), mutta osa Uutta-Espanjaa (nyk. Meksiko). Paikalliset intiaanit tekivät työtä espanjalaisten perustamilla suurilla viljelmillä. Kapteenikenraalikunta ulottui Costa Ricasta Etelä-Meksikoon, josta siihen kuului Chiapasin osavaltio.
Itsenäistyminen
Alueella ei ollut hopeaa tai kultaa, eikä se saanut siirtomaana käydä kauppaa kuin Espanjan kanssa. 15. syyskuuta 1821 Guatemalan eliitti julisti maan itsenäiseksi. El Salvadorin maakunta sai muut Guatemalan alueen maakunnat liittymään Agustín de Iturbiden (Augustín I) johtamaan Meksikon keisarikuntaan. Kun keisari joutui eroamaan vuoden kuluttua, Guatemala irtautui Meksikosta.
Miguel García Granadosin ja Justo Rufino Barriosin johtama vuoden 1871 vallankumous aloitti lähes katkeamattoman liberaalien valtakauden vuoteen 1944 saakka. Barrios teki maassa paljon uudistuksia, ja hän hajotti vanhan aristokratian vallan ja toi kirkon siviilihallinnon alaisuuteen. Hänen aikanaan kahvi myös nostettiin maan merkittävimmäksi vientituotteeksi.
Manuel Estrada Cabrera oli presidenttinä 1898–1920. Hän jatkoi Barriosin taloudellisia uudistuksia ja rakennutti muun muassa teitä. Hän kuitenkin myös vainosi poliittisia vastustajiaan. Hänet pakotettiin vallasta 1920, ja hänen seuraajinaan oli monia lyhytaikaisia presidenttejä. Vuoden 1931 sotilasvallankaappaus nosti valtaan kenraali Jorge Ubico. Hänet pakotettiin eroamaan kesäkuussa 1944 järjestetyn yleislakon jälkeen, jolloin valta siirtyi hetkeksi sotilasjuntalle.
Sisällissota
Guatemalan sisällissota käytiin oikeistolaisen sotilasjuntan ja vasemmiston välillä vuosina 1954–1996. Sodassa sai surmansa 200 000 siviiliä. Siinä oli voimakkaita yhteyksiä kylmään sotaan: Yhdysvallat tuki laajasti sotilasjunttaa ja koulutti maan armeijaa.
Sisällissotaan johtavat tapahtumat alkoivat 1950-luvun alussa, kun vasemmistolainen presidentti Jacobo Arbenz Guzmán toteutti joukon uudistuksia, jotka veivät maan lähemmäksi sosialismia. Viimeinen pisara oli yritys kansallistaa yhdysvaltalaisen yhtiön omistamia banaaniviljelmiä. Operaatiossa joukko oikeistolaisia poliitikkoja ja sotilaita kaappasi vallan, ja eversti Carlos Castillo Armas asetettiin presidentiksi. Vuonna 1957 henkivartiojoukot murhasivat hänet.
Sotilasjohtaja seurasi toistaan, ja maassa pidettiin vaaleja joiden rehellisyys kyseenalaistettiin. Guatemalassa toimi neljä suurta vasemmistojärjestöä, jotka hyökkäilivät hallituksen organisaatioita vastaan. Samaan aikaan äärioikeistolaisjärjestöt, kuten ESA (”salainen kommunisminvastainen armeija”) ja Valkoinen käsi, kiduttivat ja murhasivat vasemmistoyhteyksistä epäiltyjä opiskelijoita, työläisiä ja älymystön edustajia.
Sisällissotaan osallistui useita vasemmistojärjestöjä, joiden kattojärjestöksi perustettiin vuonna 1982 Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca eli URNG. Sisällissota päättyi YK:n neuvottelemaan rauhansopimukseen presidentti Álvaro Arzún ja URNG:n välillä vuonna 1996. Väkivaltaisin kausi osuu vuosina 1978–1983 hallinneiden kenraalien Fernando Romeo Lucas Garcían ja Efraín Ríos Monttin valtakausille. Varsinkin Ríos Monttin aikana hallitus käytti mayaintiaaneja vastaan poltetun maan taktiikkaa, jossa satoja vasemmistosissien tukijoiksi epäillyn alkuperäisväestön kyliä poltettiin.
Vuonna 1992 Rigoberta Menchú sai Nobelin rauhanpalkinnon paljastaessaan hallituksen alkuperäisväestön kansanmurhan.
Sisällissodan jälkeen
Lokakuussa 2005 hurrikaani Stan aiheutti runsaita sateita ja tulvia Keski-Amerikassa Guatemalassa, Hondurasissa ja El Salvadorissa. Guatemalassa yhteensä yli 100 000 ihmistä joutui jättämään myrskyn takia kotinsa. Lokakuun lopussa laskettiin, että noin 664 ihmistä on saanut surmansa ja kateissa oli edelleen 844 ihmistä. Tuhoutuneita koteja oli noin 9 000 ja jonkinlaisista vahingoista oli kärsinyt yli 430 000 ihmistä.
Sodasta toipuminen on ollut hidasta, sillä köyhyys ja yhteiskunnalliset ongelmat vaikeuttivat ihmisten elämää vielä 2000-luvulla. Monet El Salvadorin, Kolumbian ja Meksikon rikolliset joutuivat ahtaalle kotimaassaan ja tulivat Guatemalaan salakuljettamaan aseita ja huumeita sekä pesemään rahansa. Vuonna 2011 presidentiksi valittu Otto Pérez Molina lupasi iskeä voimakkaasti huumeisiin liittyvään rikollisuuteen ja toi asevoimat mukaan taisteluun.
Guatemalan korkeinta hallintoa iski 2010-luvulla korruptioskandaali, kun YK:n perustama kansainvälinen rankaisemattomuuden vastainen komitea paljasti huhtikuussa 2015 rikollistahojen maksamat voitelurahat. Kymmenet tuhannet guatemalalaiset protestoivat kaduilla Pérez Molinan korruptoinutta hallitusta vastaan. Pérez Molina erosi syyskuun alussa menetettyään syytesuojansa edellisenä päivänä.
right|thumb|160px|Guatemalan parlamenttitalo (kongressi) vuonna 2010 Syksyllä 2015 presidentinvaalit voitti selvästi Jimmy Morales. Hän on entinen tv-koomikko, jolla ei ole aikaisempaa poliittista kokemusta. Taustaltaan Morales on evankelikaalinen kristitty, joka vastustaa aborttia, sukupuolineutraalia avioliittoa ja huumeiden laillistamista
Tammikuusta 2016 Guatemalan presidenttinä toimineen Moralesin tukena ovat lähinnä oikeistopuolueet, konservatiivinen eliitti sekä maan armeija. Hänen lähipiiriinsä on kohdistunut epäilyjä taloudellisista väärinkäytöksistä.
Elokuun 2019 presidentinvaaleissa Moralesin seuraajaksi valittiin konservatiivi Alejandro Giammattei Hänen vastaehdokkaana oli keskusta-vasemmistolainen Sandra Torres, joka on entisen  presidentin (vallassa 2008–2012) Álvaro Colomin puoliso
Tammikuussa 2020 uusi presidentti Alejandro Giammattei astui virkaansa. Hän on entinen vankilanjohtaja ja arvoiltaan konservatiivi. Presidentti Giammattei oli tuonut esille kannattavansa kovaa linjaa rikollisuutta vastaan sekä kuolemanrangaistuksen palauttamista Guatemalaan. Hän vastustaa aborttia ja sukupuolineutraalia avioliittoa.
Marraskuun 31. päivänä 2020 presidentti Giammattein eroa vaativat mielenosoittajat sytyttivät Guatemalan parlamenttitalon tuleen.
Politiikka
Guatemala on presidentillinen tasavalta, jossa ei ole pääministerin virkaa. Presidentti ja varapresidentti valitaan suoralla kansanvaalilla. Peräkkäiset kaudet on rajoitettu yhteen eli perustuslain mukaan presidenttiä ei voida valita uudelleen virkaansa, joten Guatemalan presidentti on vaihtunut aina neljän vuoden välein.
Lainsäädäntövalta on tasavallan kongressilla (Congreso de la República), jossa on 158 jäsentä (vuodesta 2003). Näistä osa valitaan departementtien vaalipiireistä ja osa valtakunnalliselta listalta suhteellisella vaalitavalla. Sekä presidentin, varapresidentin että kansanedustajien kausi on neljä vuotta.
Guatemalan puoluekenttä on melko hajanainen, ja moni puolue on lyhytikäinen, minkä takia äänestäjät ovat liikkuvia. Lisäksi puolueiden kannatus perustuu usein johtajien persoonaan varsinaisen poliittisen ohjelman sijaan. Monet puolueista on lyhytikäisiä ja lopettavat toimintansa nopeasti. Vuoden 2015 vaaleissa 13 puoluetta sai edustajia kongressiin. Eniten paikkoja saivat Uudistettu demokraattinen vapauspuolue (44), Kansallisen toivon liitto (36), Todos (18), Isänmaallinen puolue (17) ja Frente de Convergencia Nacional (11).
Kansalaisten luottamus maan hallintoon on Guatemalassa matala verrattuna muihin Latinalaisen Amerikan maihin. Kansalaisten usko poliittisiin elimiin on huono erityisesti siksi, että ne eivät ole pystyneet parantamaan turvallisuutta eivätkä pysäyttämään väkivaltaisia rikollisia. Turvattomuuden lisäksi korruptio on laaja yhteiskunnallinen ongelma. Korruption kitkeminen on iso urakka, vaikka vuonna 2015 kymmeniä poliitikkoja ja virkamiehiä pidätettiin tutkinnoissa, jotka liittyivät skandaaliin, jossa oli maksettu miljoonia dollareita tariffien kiertämiseksi. Guatemalan presidentit ovat lähes säännöllisesti joutuneet korruptio-epäilyjen tai syytösten kohteeksi..
Hallinnollinen jako
250px|thumb|Guatemalan departementit
Guatemala on jaettu 22 departementtiin (departamentos), jotka on jaettu 340 kuntaan (municipios). Jokaisen departementin johdossa on presidentin valitsema kuvernööri ja kunnissa pormestarin johtama valtuusto.
Departementit ovat:
Talous
thumb|250px|Guatemala satelliittikuvassa huhtikuussa 2002 Guatemalan talous on Keski-Amerikan suurin. Sen taloudellinen epätasa-arvo ja köyhyys ovat kuitenkin latinalaisen Amerikan suurimpia. Maassa on syvä jako rikkaiden valkoisten ja latinoiden ja alkuperäisasukkaiden välillä. Pieni kaupunkilainen vähemmistö hallitsee suurinta osaa resursseista, kun taas suurin osa maaseudun alkuperäisasukkaista elää köyhyysrajan alapuolella. Social Watchin mukaan vuonna 2011 guatemalalaisista 79 prosenttia eli suhteellisessa köyhyydessä ja 59,3 prosenttia äärimmäisessä köyhyydessä. Sosiaaliset ongelmat, kuten lapsikuolleisuus, lasten aliravitsemus ja lukutaidottomuus ovat myös pallonpuoliskon pahimpien joukossa.
Guatemalan talous lepää edelleen vahvasti perinteisten kauppakasvien, kuten kahvin, sokeriruo’on ja banaanin viljelylle. Maan talous kasvoi voimakkaasti 1960–1970-luvuilla, mutta kuten monissa muissakin latinalaisen Amerikan maissa talouden kasvu hidastui 1980-luvulla. Ulkomaalaisia investointeja alkoi virrata maahan lisää, kun siviilihallinto palasi valtaan 1980-luvun lopulla, mutta edelleen kaupan alijäämä ja valtionvelka hidastivat kasvua. Guatemalan talous on 2010-luvulla ollut latinalaisen Amerikan nopeimmin kasvavia. Vuonna 2016 kasvu oli 2,9 prosenttia. Koska Guatemalan talous on riippuvainen luonnonvarojen hyödyntämisestä ja ulkomaalaisista sijoituksista, se on erittäin altis kansainvälisten hintojen heilahteluille.
Teollisuustuotanto on keskittynyt vahvasti Guatemala Cityn ympäristöön. Keskeisimmät teollisuuden haarat ovat elintarvikkeiden jalostus, juomien tuotanto, tupakan ja sokerin prosessointi, tekstiilien, vaatteiden, sementin, pyörien, rakennusmateriaalien ja lääkkeiden valmistus sekä öljyn jalostus. Muiden Keski-Amerikan maiden tapaan Guatemalassa on pyritty kannustamaan vientiin suuntautuvien pienten kokoamistehtaiden, ''maquiladoruien, perustamiseen.
Ulkomaisten pörssiyhtiöiden pyörittämät kaivos- ja vesivoimahankkeet ovat ristiriidassa alkuperäiskansojen oikeuksien kanssa ja häiritsevät yhteiskuntarauhaa. Maan lakien mukaan kaivoksen perustamiseen tarvitaan kuitenkin neuvoa-antava kansanäänestys.
Väestöjakauma
thumb|250px|Kaksi nuorta naista [[Chichicastenangossa vuonna 1996.]] Guatemalan tilastokeskuksen mukaan vuonna 2015 maassa oli 16 176 133 asukasta. Väestö jakautuu voimakkaasti kahteen ryhmään, eurooppalaisperäisiin ladinoihin ja mestitseihin sekä alkuperäisasukkaisiin. Vuoden 2002 tilastojen mukaan valkoihoisten ja mestitsien osuus väestöstä oli 60 prosenttia. Mayakansoihin kuuluu noin kaksi viidesosaa väestöstä. Lisäksi maan eteläosissa on xincoja ja koillisrannikon kaupungeissa Karibialta 1700-luvulla muuttaneita garifunia. Mayakansoista suurimmat ovat k’iche’- ja q’eqchi’-mayat, kaqchikelit ja mamit.
Noin 60 prosenttia asukkaista puhuu espanjaa, 40 prosenttia erilaisia intiaanikieliä, joista 23 on virallisia. Vaikka monet mayat ovatkin kaksikielisiä, mayaidentiteettiä ja mayakielten käyttöä alettiin 1900-luvun lopulla edistämään sekä päivittäisessä käytössä että kirjallisuudessa.
Katolisten osuus Guatemalan väestöstä on prosentuaalisesti suurin, mutta protestantismi ja erityisesti evankelikalismi on ollut 1900-luvun puolivälin jälkeen vahvassa nousussa. Vuoden 2015 tilastojen mukaan guatemalalaisista 45 prosenttia oli katolisia, 42 prosenttia protestantteja ja 11 prosenttia oli uskonnottomia.
Koulutus
Peruskoulutus on Guatemalassa teoriassa ilmaista ja pakollista. Ensimmäisen luokan aloittaa lähes kaikki ikäluokkaan kuuluvat, mutta vuonna 2013 vain 80 prosenttia pojista ja 73 prosenttia tytöistä läpäisee kuudennen luokan ja alle 40 prosenttia kaikista oppilaista jatkaa yläkouluun. Guatemalalaisten lukutaito on Keski-Amerikan alhaisimpia. Vuoden 2012 tilastojen perusteella lukutaitoisia oli koko väestöstä 83,4 prosenttia. Osuus vaihtelee huomattavasti ympäri maata, sillä Guatemalan departementissa lukutaitoisten osuus oli 93,5 prosenttia, kun se Quichén departementissa oli vain 68,4 prosenttia.
Guatemalan korkeakoulut ovat pääasiassa maan pääkaupungissa. Merkittävimpiä yliopistoja ovat vuonna 1676 perustettu San Carlosin yliopisto, vuonna 1961 perustettu Rafael Landívar -yliopisto, vuonna 1966 perustetut Universidad del Valle de Guatemala ja Mariano Gálvez -yliopisto, vuonna 1971 perustettu Francisco Marroquín -yliopisto ja vuonna 2000 perustettu Galileo-yliopisto.
Terveys
Guatemalan perustuslaki takaa yleisen terveydenhuollon, mutta se ei kuitenkaan toteudu, koska terveydenhuoltojärjestelmällä ei ole sen toteuttamiseen tarvittavia varoja. Ongelmia on erityisesti maaseudulla. Peräti yli 80 prosenttia lääkäreistä työskentelee Ciudad de Guatemalassa. Maassa onkin köyhien alkuperäisasukkaiden joukossa pahoja terveysongelmia, kuten kroonista aliravitsemusta.
Maailman terveysjärjestön mukaan odotettavissa oleva elinikä vuonna 2012 oli 72 vuotta. Suurimmat kuolinsyyt vuonna 2012 olivat hengitysjärjestelmän infektiot, väkivalta ja sepelvaltimotauti. Vuonna 2009 maassa eli 62 000 HIV:n kantajaa. Positiivisten osuus oli 0,8 prosenttia aikuisväestöstä, mikä on korkeampi kuin Etelä-Amerikan keskiarvo 0,5 prosenttia. Vuonna 2010 ARVT-lääkitystä sai 10 362 henkeä.
Kulttuuri
pienoiskuva|Guatemalalainen katukeittiö Guatemalalainen kulttuuri voidaan jakaa karkeasti eurooppalaisten kaupunkilaisten ja alkuperäisten mayojen kulttuureihin. Varsinkin pääkaupungissa Guatemalassa elämä on kansainvälistä, kun taas maaseudulla mayojen elämä on edelleen vanhojen perinteiden mukaista.
Guatemalalaisten perusruokaa on maissi leivottuna tortilloiksi tai tamaleiksi, mustat pavut, riisi ja vehnä leivän tai pastan muodossa. Tortillat ovat etenkin intiaanitaustaisen väestönosan ruokaa, he saattavat syödä 12 yhdellä aterialla. Varakkuudesta riippuen lisukkeena voidaan syödä enemmän tai vähemmän kanaa, sian- tai naudanlihaa, rannikolla myös kalaa ja äyriäisiä. Monenlaisia hedelmiä ja vihanneksia syödään ja kasvatetaan paljon, hedelmät ovat yleinen jälkiruoka ja välipala. Päivässä syödään kolme ateriaa, joista lounas on suurin.
Guatemalan sanomalehdet käyttävät perustuslain takamaa oikeuttaan arvostella hallitusta. Varsinkin korruptiota paljastavia toimittajia kuitenkin uhkaillaan, usein nimettömästi. Neljä televisiokanavaa kuuluvat samalle yksityiselle omistajalle, mutta niiden sanotaan tiedottavan valtion näkemyksiä uskollisesti. Valtion radiokanavan lisäksi maassa toimii useita yksityisiä radioasemia.
Popol Vuh on mayojen kansalliseepos. Guatemalalainen kirjailija Miguel Asturias käänsi sen espanjaksi. Myös hänen ensimmäinen oma tunnettu teoksensa Leyendas de Guatemala  (1930) perustuu mayatarinaan. Asturias sai vuoden 1967 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Guatemalan tunnetuin taidemaalari on Carlos Mérida.
Urheilu
Guatemalan suosituin urheilulaji on jalkapallo. Maan jalkapallojoukkue oli toukokuussa 2017 FIFA-rankingissa sijalla 92. Rekisteröityjä pelaajia on 154 649. Guatemala ei ole koskaan edennyt MM-kilpailuihin, mutta Gold Cupin se on voittanut 1967.
Olympialaisiin Guatemala on osallistunut vuodesta 1932 epäsäännöllisesti, kaikkiaan 14 kertaa. Maan ainoa olympiamitalisti on Lontoossa 2012 hopealle 20 kilometrin kävelyssä sijoittunut Erick Barrondo.
HMS Verulam (1917)
HMS Verulam oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla sekä otti osaa brittiläiseen laivasto-osastoon Itämerellä 1919.
Valmistus
Alus tilattiin Hebburnistä Hawthorne Leslie and Companyltä. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1917.
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan lopulla alus oli 13. hävittäjälaivueessa, jonka johtoaluksena oli HMS Shakespeare. Alus lähti Saksan Avomerilaivaston antautumista seuranneena päivänä 27. joulukuuta 1918 Itämerelle HMS Cardiffin ja neljän muun risteilijän, yhdeksän hävittäjän ja seitsemän miinanraivaajan muodostamassa osastossa, jonka tehtävänä oli tukea Viron, Liettuan ja Latvian hallituksia taistelussa bolševikkeja vastaan.
Matkalla risteilijä HMS Cassandra osui Saarenmaan rannikolla miinaan alkaen upota. Hävittäjät HMS Vendetta ja HMS Westminster pelastivat uppoavan aluksen miehistön. Cassandran miehistö piti toimittaa takaisin Rosythiin, jolloin Liepājan edustalla vedenalaiseen hylkyyn osunut HMS Calypso ja toisiinsa törmänneet Westminster ja Verulam määrättiin tehtävään.
Alus liitettiin 13. hävittäjälaivueesta muodostettuun 2. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se palasi helmikuussa 1919 Itämerelle Cowanin laivasto-osastossa. Alus tuhoutui 4. syyskuuta 1919 vastaisena yönä osuttuaan brittien laskemaan miinaan lähellä Seiskaria Suomenlahdella. Aluksen upotessa sai surmansa 29 miehistönjäsentä.
Britannian hallitus lahjoitti aluksen sekä sen sisaraluksen HMS Vittorian Suomen hallitukselle. Pelastustoimia aloitettaessa 1925 todettiin, että laivojen korjaaminen ei olisi taloudellisesti mielekästä.
Junkarsborg
Junkarsborg on linnavuori Raaseporissa Karjaan alueella. Se on ollut käytössä ainakin myöhäisellä rautakaudella sekä keskiajalla. Linna sijaitsee Päsarträsket-nimisen järven kaakkoispuolella keskellä Mustionjokea. Linnan sijainti on ollut kulkuyhteyksien kannalta erinomainen. Jokea pitkin on päässyt sisämaahan Lohjanjärvelle ja rannikolle Pohjanpitäjänlahdelle. Vain muutaman kilometrin päässä Lohjanharjulla kulki keskiajan tärkein maaliikenneväylä, Suuri rantatie.
Linnan historia
Perinteisen käsityksen mukaan Junkarsborgin alkuperäinen nimi olisi ollut Raseborg, sijaitseehan se keskiaikaisen Rasa-bol -nimisen verotuskunnan alueella, ja että nimi olisi sittemmin periytynyt lännemmäksi Snappertunaan rakennetulle Raseborgin linnalle. Nykykäsityksen mukaan Junkarsborg on löytöaineiston perusteella rakennettu 1300-luvun toisella neljänneksellä, ja Junkarsborg ja Raseborg olisivat olleet toiminnassa rinnakkain, kunnes Junkarsborg 1400-luvun lopulla poistui käytöstä.
Linnan rakenne
Linna muodostuu Mustionjokeen työntyvän niemen kärkeen rakennetusta päälinnasta ja sitä mantereen puolelta suojanneesta esilinnasta. Linnan uloimpana puolustusvarustuksena luoteessa on toiminut niemen juureen kaivettu vallihauta, josta on jäljellä noin 60 metriä. Neliömäisen päälinnan pinta-ala on noin 20 × 20 metriä. Linnanpihaa kiertävät maavallit, jotka ovat jykevimmillään etelään antavalla sivustalla. Linnanpihan kaivauksissa on tullut esiin useiden puurakennusten jäännöksiä, jotka on kaivausten jälkeen jälleen peitetty maakerroksen alle. Nykyisin linnanpihalla on näkyvänä rakenteena ainoastaan harmaakivin vuorattu kaivo.
Junkarsborgin maasto ja kasvillisuus
pienoiskuva|200x200px|Junkarsborg Mustionjoelta päin vuonna 2018. Museovirasto. Junkarsborg rakennettiin niemelle, mutta niemen poikki on rakennettu kanava, joten paikka on nykyisin saari.