cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elaska
Tuntomerkit ja elintavat
Elaska on pohjakala, joka elää tyypillisesti 100–200 metrin syvyydessä, mutta talvisin saattaa nousta 25 metrin syvyyteen. Itämeren elaskoja saadaan harvoin pyydettyä, joten se on melko tuntematon kalalaji eikä sillä ole taloudellista merkitystä.
Ulkonäöltään elaskaa muistuttavat suomalaisista kaloista ankerias, kivinilkka, nahkiainen, pikkunahkiainen ja teisti.
Piraatit (kirja)
Piraatit on Ilkka Remeksen ensimmäinen nuortenkirja. Kirjan on julkaissut WSOY vuonna 2003.
Myriokéfala
Myriokéfala on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 268 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Myriokéfalan luostarin kirkko.]] Myriokéfalan kylä, suomeksi ”Lukemattomia päitä”, sijaitsee noin 36 kilometriä lounaaseen Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 550 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimeä on selitetty kahdella tavalla: se voisi viitata siihen, että turkkilaiset leikkasivat aikanaan useita päitä poikki seudun asukkailta, tai ehkä ennemmin seudun lukuisiin vuorenhuippuihin. Kylä on kehittynyt Myriokéfalan luostarin ympärille, ja luostari on edelleen sen tunnetuin nähtävyys.
Myriokéfala muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μυριοκεφάλων, Topikí Koinótita Myriokefálon), johon kuuluu varsinaisen Myriokéfalan kylän lisäksi Marouloún kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 309.
Aiemmin kylä kuului Láppan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Réthymnon kunnan Láppan kunnallisyksikköön.
Mogiljovin kuvernementti
Mogiljovin kuvernementti eli Mahiljoun kuvernementti oli Venäjän keisarikunnan hallinnollinen alue vuosina 1772–1796 ja 1802–1917. Mogiljovin kuvernementti perustettiin vuonna 1772 tapahtuneen Puolan ensimmäisen jaon jälkeen; tässä jaossa Venäjälle siirtyi suuri kaistale maata nykyisen Valko-Venäjän itäosien seudulta. Mogiljovista tehtiin vuonna 1773 kuvernementin hallintokeskus ja vuonna 1778 nimensä tuolloin Mogiljovin käskynhaltijakunnaksi (наме́стничество) muuttaneen alueen keskus. Myöhempiä Puolan jakoja ja seuranneiden hallinnollisten muutosten seurauksena käskynhaltijakunta lakkautettiin vuonna 1796, kun Valko-Venäjän kuvernementti perustettiin. Mogiljovin kuvernementti synnytettiin uudelleen vuonna 1802.
Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä koko maan kattaneessa väestönlaskennassa 1897 Mogiljovin kuvernementin asukasluku oli 1 686 764 henkeä ja pinta-ala 42 134,6 neliövirstaa eli 47 951,8 neliökilometriä. Väestöstä 91,3 prosenttia (1 539 577 as.) asui maaseudulla ja 8,7 prosenttia (147 187 as.) kaupungeissa.
Väestö jakautui äidinkielensä perusteella seuraavasti: valkovenäläisiä oli 1 390 000, juutalaisia 204 000, (iso)venäläisiä 58 000, puolalaisia 18 000, latvialaisia 7 000, ukrainalaisia (vähävenäläisiä) ja liettualaisia 3 600. Ortodoksisen kirkon piiriin kuului 1 402 000 asukasta, juutalaisuuteen 204 000, katoliseen kirkkoon 50 000 ja vanhauskoisia oli 23 000.
Atar (mytologia)
Atar (”tuli”) oli tarinoiden mukaan iranilaisen jumalan Ahura Mazdan poika, pyhä tuli. Atarin palvonnan taustalla on saattanut olla muinainen tulen palvonta. Zarathustralaisuuden opetusten mukaan tuli oli yksi Ahura Mazdan seitsemästä luomuksesta. Atarin kerrottiin tuovan ihmisille lohtua ja viisautta sekä suojaavan maailmaa pahuudelta. Atar edusti ihmiskunnassa asuvaa totuuden valoa ja jumalallista hehkua, jumalan läsnäoloa.
Hirviömäinen lohikäärme Azhi Dahaka pyrki sammuttamaan tämän pyhän tulen kauheassa taistelussa, jota käytiin maassa, meressä ja ilmassa. Lopulta Atar sai vangittua lohikäärmeen ja sitoi sen kahleilla vuoreen.
Mogiljovin kuvernementti
Vuoden 1897 väestönlaskennan aikaan kuvernementissä oli seuraava kihlakuntajako:
Mahiljoun kuvernementti lakkautettiin 1917. Vuosina 1919–1926 suurin osa sen kihlakunnista kuului Valko-Venäjän SNT:n Gomelin kuvernementin piiriin.
Jevgeni Hvalko
Jevgeni Hvalko (ven. Евгений Михайлович Хвалько, s. 7. maaliskuuta 1975 Krasnoturjinsk, Neuvostoliitto) on venäläis-valkovenäläinen jääpalloilija, joka on edustanut useita venäläisseuroja saavuttaen viisi Venäjän mestaruutta kolmessa seurassa, Krasnojarskin Jeniseissä, Arkangelin Vodnikissa ja Moskovan Dynamossa. Hvalko aloitti uransa 17-vuotiaana joulukuussa 1992 Majakissa. Hän edustaa Krasnojarskin Jeniseitä.
Hvalko aloitti uransa Valko-Venäjän jääpallomaajoukkueessa vuoden 2003 kisoissa ja on edustanut sen jälkeen Valko-Venäjää kuusi kertaa vuoteen 2013 mennessä (2003, 2008, 2009, 2011, 2012 ja 2013). Hän on ollut Valko-Venäjän maajoukkueen näkyvimpiä pelaajia.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Varusohjelma
Varusohjelma on tietokoneohjelma, joka mahdollistaa laitteen käytön ja on usein asennettu siihen valmiiksi. Varusohjelmia ovat laitteen alkulatausohjelmat (esimerkiksi bios) ja käyttöjärjestelmä.
Lauklampi (Siuntio)
Lauklampi on matala, humuspitoinen järvi Siuntion pohjoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 19,4 hehtaaria. Etäisyys Siuntion asemanseudulta on yhdeksän kilometriä pohjoiseen ja Helsingin keskustasta 40 kilometriä länteen.
Zygophyllum coccineum
pienoiskuva|Zygophyllum coccineumin kukka. Zygophyllum coccineum on mehikorvakasvien heimoon kuuluvan mehikorvien suvun pensas. Se on kuivakkokasvi, joka kasvaa kuivilla aavikoilla.
Lauklampi (Siuntio)
Maantiede
Lauklammen etelä–pohjoissuuntainen pituus on noin kilometrin, järven eteläosan leveys on 300 metriä, pohjoisosan leveys on 100 metriä. Järvi on saareton. Laukalammen lähin ympäristö on metsää, rannoilla on useita pientaloja. Lähistöllä sijaitsee useita pieniä järviä, kuten Tuohilampi ja Syvälampi. Noin 2,6 kilometriä itään sijaitsee Karhujärvi.
Zygophyllum coccineum
Oksat ja lehdet
Z. coccineum kasvaa noin 75 senttimetriä korkeaksi ja metrin levyiseksi. Sillä on paljon haarautuvat alhaalta puutuneet kohenevat oksat joiden päällä on aluksi ohutta harmaata karvaa, myöhemmin ne muuttuvat paljaiksi. Lehdet ovat meheviä, sylinterimäisiä ja vastakkaisia.
Lauklampi (Siuntio)
Maantiede
Lauklampeen ei virtaa selkeästi erottuvia tulouomia. Lauklammen läntisimmästä kolkasta virtaa laskuoja runsaan 200 metrin päähän länteen Tuohilampeen, jonka korkeustaso on 8,6 metriä Lauklampea alempi.
Zygophyllum coccineum
Kukat ja hedelmä
Z. coccineum kukkii helmikuusta huhtikuuhun. Kukat ovat yksikotisia. Sillä on viisi vihreänkellertävää, tylppää pyöreäkärkistä verholehteä, joiden pituus on noin 4–6 millimetriä ja leveys 2–3 millimetriä. Terälehdet ovat vaaleankellertävät, hennon karvaiset, jotka ovat pituudeltaan noin 5–7 millimetriä ja 2–2,5 millimetriä leveitä. Heteitä on 10. Emilehtiä on viisi ja emissä on viisi lokeroa.
Sipoonjoki
Sipoonjoki on itäisellä Uudellamaalla virtaava, noin 37 kilometriä pitkä ja monihaarainen joki, josta noin 30 kilometriä sijaitsee Sipoossa. 1800-luvun lopulla joki oli vielä niin leveä ja syvä, että siinä pystyi liikkumaan laivoilla. Nykyisellään joki muistuttaa paikoin enemmänkin ojaa. Joen mukaan on nimetty Sipoon toinen yläaste, Sipoonjoen koulu.
Zygophyllum coccineum
Kukat ja hedelmä
Hedelmä on lohkohedelmä. Sen palko on lieriömäinen ja siemenet soikeita.
Lauklampi (Siuntio)
Maantiede
Lauklammen kuormitus on arvioitu vähäiseksi.
Lauklampi (22.002.1.008) kuuluu Tjusträskin alueeseen (22.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Lauklampi on toiseksi laajin Tjusträskin alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen vakavesistä yli kymmenen hehtaarin laajuisia ovat Lauklammen ohella Tjusträsk, Storträsk, Kynnarträsk ja Tuohilampi.
Zygophyllum coccineum
Kasvupaikat ja levinneisyys
Z. coccineum kasvaa Pohjois-Afrikassa, Siinain niemimaalla, Arabian niemimaalla, Etelä-Palestiinassa, Etelä-Jordaniassa ja Etelä-Irakissa kuivilla aavikkoalueilla.
Sophie Monk
Sophie Charlene Akland Monk (s. 14. joulukuuta 1979) on australialainen laulaja ja näyttelijä.
Elämäkerta
Monk syntyi Englannissa, mutta muutti lapsena Queenslandiin. Hän seurusteli Good Charlotte yhtyeen basistin Benji Maddenin kanssa, mutta he erosivat tammikuussa 2008.
Monk toimi vuosina Popstars-ohjelmassa syntyneessä yhtyeessä Bardot. Yhtyeen hajottua hän aloitti soolouransa. Hänen ensimmäinen sooloalbumi oli Calendar Girl (2003). Näyttelijänä hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Date Movie (2006), Klik! (2006) ja 101 naista (2007).
Górtynan ja Arkadían hiippakunta
Górtynan ja Arkadían hiippakunta on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Iraklionin alueyksikön lounaisosan, ja siihen kuuluu 6 rovastikuntaa (archieratikí periféreia) ja 108 seurakuntaa (enoría). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Moíresissa sijaitseva Pyhän Georgioksen katedraali.
Historia
Górtynan ja Arkadían hiippakunnan nimi viittaa seudun kahteen antiikin aikaiseen kaupunkiin, Gortyniin ja Arkadekseen eli Arkadiaan. Näistä Gortyn oli saaren roomalaisaikainen ja samalla varhaiskristillinen keskus, josta käsin apostoli Paavalin työtoveri ja Kreetan ensimmäinen piispa Titus toimi.
Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella Kreetan kirkollinen keskus siirtyi Khandakakseen eli nykyiseen Iraklioniin. Arkadían hiippakunta perustettiin saaren eteläosiin vuonna 1900, piispanistuimenaan Ágioi Déka. 1900-luvun puolessa välissä hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Moíresiin, jossa se on edelleen. 1960-luvulla hiippakunnan nimeksi tuli Górtynan ja Arkadían hiippakunta.
Seurakunnat ja kirkot
Hiippakunnassa on kuusi rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 108 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 75 muuta kirkkoa tai kappelia, 750 syrjäkappelia, 100 hautausmaakirkkoa ja 29 luostarikirkkoa (vuonna 2020).
1. rovastikunta (A΄ Archieratikí Periféreia), 20 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Tympákin Pyhän Tituksen kirkko (Naós Agíou Títou).]] 2. rovastikunta (V΄ Archieratikí Periféreia), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Ágioi Dékan Pyhien kymmenen kirkko (Naós Agíon Déka).]] 3. rovastikunta (G΄ Archieratikí Periféreia), 23 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Asími (Iraklion)|Asímin Pyhän Tituksen kirkko (Naós Agíou Títou).]] 4. rovastikunta (D΄ Archieratikí Periféreia), 25 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Agía Varvára (Iraklion)|Agía Varváran Pyhän Barbaran kirkko (Naós Agías Varváras).]] pienoiskuva|[[Ágios Thomás (Iraklion)|Ágios Thomáksen Pyhän Tuomaan kirkko (Naós Agíou Thomá).]] 5. rovastikunta (E΄ Archieratikí Periféreia), 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
6. rovastikunta (ST΄ Archieratikí Periféreia), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit
pienoiskuva|[[Odigítrian luostari.]]
Hiippakunnan alueella on seitsemän toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Tyresån
Tyresån on Ruotsissa Tukholman läänissä virtaava 3 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Tyresånin vesistössä sen 27 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 252 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Kalvfjärdeniin Tyresön kunnassa kahta vesireittiä myöten. Kumpikin erkaantuu Albysjönistä. Vesistö on siten bifurkaatiovesistö.
Vesistö on pikemminkin järvien kuin jokien vesistöjärjestelmä.
Peter Criss (albumi)
Peter Criss on KISS-yhtyeen silloisen rumpali-laulajan Peter Crissin vuonna 1978 julkaistu sooloalbumi. KISSin alkuperäiskokoonpanon jäsenet Gene Simmons, Paul Stanley, Ace Frehley ja Peter Criss julkaisivat kukin oman albuminsa. Peter Crissin albumi nousi Billboardin listalla sijalle 43. Sitä myytiin sooloalbumeista vähiten, mutta sekin ylitti lopulta platinarajan.
Crissin albumi poikkesi tyyliltään melkoisesti KISSin muiden jäsenten albumeista. Crissin levy sisälsi muun muassa jazz-vivahteita ja hitaita balladeja, kun puolestaan Simmonsin, Stanleyn ja Frehleyn levyt olivat tyyliltään raskasta rockia.
Valeri Brjusov
Valeri Jakovlevitš Brjusov, (1. joulukuuta [ J: 13. joulukuuta] 1873 Moskova, Venäjän keisarikunta – 9. lokakuuta 1924 Moskova, Neuvostoliitto ) oli venäläinen kirjailija. Brjusov oli yksi venäläisen symbolismin johtajista, mutta hänen oma tyylinsä oli lähempänä varhaisempaa dekadenssia.
Suku ja koulutus
Valeri Brjusov syntyi kauppiasperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Jakov Kuzmitš Brjusov (1848-1907), joka julkaisi 1880-luvulla runoja aikakauslehdissä, tuhlasi omaisuutensa urheiluveikkaukseen ja kauppiaantytär Matrjona Aleksandrovna Bakulina (1846-1920), joka oli kauppiastätinsä Jeletsissä kouluttama; ryhtyi ateistiksi, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, halusi kouluttaa itseään lisää ja meni palvelukseen tultuaan Moskovaan 1870-luvulla.
Vanhemmat olivat yhteiskuntaluokkaansa nähden koulutettuja, mutta heillä ei ollut juurikaan tekemistä Valerin kasvatuksen kanssa, joten poika jäi suurelta osin itsekseen. Brjusovin äidinpuoleinen isoisä oli Lipetskista oleva kauppias, fabulisti-runoilija Aleksandr Jakovlevitš Bakulin, joka julkaisi tarinoitaan 1840-luvulla. Isänpuoleinen isoisä Kuzma Andrejevitš Brjusov oli maanomistajan Fedosia Alalikinan maaorja Kostroman kuvernementin Soligalitškin alueen Kartsevskajan volostissa. 1850-luvulla hän osti itsensä vapaaksi ja muutti Moskovaan, missä hän perusti kaupan ja osti talon, joka oli Valeri Brjusovin lapsuudenkoti, jossa hän asui vuosina 1878-1910.
Valerilla oli neljä sisarusta: Nadežda (1881-1951), musiikkitieteilijä, opettaja; Jevgenia naim. Kaljužnaja (1882-1977); Aleksandr (1885-1966), arkeologi ja Lidia (1888-1964). Hän vietti paljon aikaa lukemalla "kaikkea, mitä hän sai käsiinsä", kuten Charles Darwinin, Mayne Reidin ja Jules Vernen teokset sekä erilaisia ​​materialistisia ja tieteellisiä esseitä. Uskonnollinen kirjallisuus ja satujen lukeminen oli pojalta kiellettyä. Valeri Brjusov opiskeli vuosina 1885-1890 F. I. Kreimanin yksityisessä klassisessa kymnaasissa, josta hänet erotettiin ateistisen toiminnan vuoksi ja vuosina 1890-1893 L. I. Polivanovan arvostetussa yksityislukiossa. Viimeisinä lukiovuosinaan Brjusov rakasti opettajansa ansiosta matematiikkaa. pienoiskuva|Valeri Brjusov 1910-luvulla Vuodesta 1893 alkaen Brjusov opiskeli keisarillisessa Moskovan yliopistossa historian ja filologian tiedekunnan klassisen filologian laitoksella, jossa hänen kurssitoverinsa oli kirjallisuushistorioitsija Vladimir Savodnikin (1874-1940). Vuonna 1895 hän siirtyi historian osastolle, josta hän valmistui vuonna 1899. Opiskeluaikanaan hän joutui filosofi Nikolai Fjodorovitš Fjodorovin (1829-1903) ja tiedemies Konstantin Tsiolkovskin vaikutuksen alaiseksi.
Yksityiselämä
Brjusovin vaimo vuodesta 1897 lähtien oli tšekkiläissyntyinen ranskankielen kääntäjä, valimomestarin tytär Ioanna Matvejevna Runt (1876-1965), joka oli valmistunut ranskalaisesta katolisesta koulusta Moskovassa ja työskenteli lastenohjaajana Brjusovin perheessä. Hän oli runoilijan kumppani ja lähin avustaja tämän kuolemaan asti.
Jelena (Ljoja) Kraskova oli Brjusovin ensimmäinen rakkaus, joka kuoli yllättäen isorokkoon keväällä 1893. Monet Brjusovin runot vuosilta 1892-1893 on omistettu hänelle.
Brjusovilla oli myös useita avioliiton ulkopuolisia romanttisia suhteita: opettajatar Anjuta (sukunimi tuntematon), opettajatar Jevgenia Pavlovskaja (kuoli keuhkotautiin vuonna 1897), runoilija Ljubov Nikitinina Stolitša (1884-1934), näyttelijä ja teatterituottaja Vera Fjodorovna Komissarževskaja (1864-1910), vuosina 1904-1911 kirjailija Nina Ivanovna Petrovskaja (1879-1928), vuosina 1911-1913 aloitteleva runoilija Nadežda Lvova (1891-1913), suhde päättyi tytön itsemurhaan sekä hänen oman aviovaimonsa Ioanna Runtin nuorempi sisar.
Kirjallinen ura
pienoiskuva|Valeri Brjusov vuonna 1920
Runous
Valeri Brjusov omistautui jo varhain kirjallisuudelle ja julkaisi vuosina 1894-1895 kolme Russkije simvolisty (Venäläisiä symbolisteja) -nimistä kokoelmaa, etupäässä omista runoistaan. Kokoelmat Chefs d’oeuvre (Mestariteoksia, 1895), Me eum esse (1897), Tertia vigilia (1900) ja Urbi et orbi (1903) tekivät Brjusovista nuorten symbolistien johtohahmon. Kokoelma Stephanos (1906) sisältää historiallisten ja mytologisten aiheiden ja intiimilyriikan ohella ajankohtaisia sotaa ja vallankumousta käsitteleviä runoja.
thumb|upright|left|Valeri Brjusov vuoden 1906 tienoilla. Nuori Valeri Brjusov päätti ryhtyä runoilijaksi ja julistautui venäläisen symbolismin johtohahmoksi tutustuttuaan ranskalaiseen nykykirjallisuuteen kuten Paul Verlaine, Maurice Maeterlinck ja Stéphane Mallarmé sekä yhdysvaltalainen Edgar Allan Poe. Antologiassa 'Venäläiset symbolistit' (Russkije simvolisty, 1894-1895) hän julkaisi pääasiassa omia runojaan eri salanimillä, mutta joukossa oli myös ranskalaisten runoilijoiden käännöksiä. Paljolti juuri tämän antologian vaikutuksesta varhaisen modernismin nimeksi tuli Venäjällä symbolismi. Hänen kirjallinen tyylinsä ja esteettinen ohjelmansa on kuitenkin lähempänä 1890-luvun dekadenssia kuin sitä 1900-luvun ensi vuosina syntynyttä kirjallista suuntausta, jota pidetään varsinaisesti venäläisenä symbolismina.
Kustannustoiminta ja journalismi, proosa ja käännöstyö
Brjusov perusti symbolistien käyttämän Skorpion-kustantamon (1900-1916) ja johti vuosina 1904-1909 perustamaansa Vesy (Vaaka)-aikakauslehteä. Vuosina 1907-1913 hän kirjoitti runojen ja kirjallisuuskritiikin lisäksi myös näytelmiä ja proosaa sekä toimi kääntäjänä. Brjusov oli ahkera kriitikko ja polemisti. Vesy-lehden ensimmäisessä numerossa hän julkaisi esseen Kljutši tajn (Avaimet salattuun, 1904), jota voi pitää hänen esteettisenä ohjelmanaan. Hänen mukaansa taide avaa tien tuntemattomaan, ja taiteilijan rooli on näkijän ja profeetan rooli. Sama ajatus käy ilmi hänen kuuluisasta ohjelmallisesta runostaan Runoilijalle (Poetu, 1907, suom. 1946): se julistaa runoilijan tehtävän pyhäksi kutsumukseksi, joka vaatii uhrikseen koko elämän.
Ajan myötä Brjusov erkani symbolistien mystiikasta ja uskonnollisuudesta. Arkisempiin aiheisiin keskittyvät kokoelmat Zerkalo tenei (Varjojen kuvastin, 1912), Sem tsvetov radugi (Sateenkaaren seitsemän väriä, 1916), Devjataja Kamena (Yhdeksäs Camena, 1916–1917) ja Poslednije metšty (Viimeiset haaveet”, 1917–1919) todistivat kriitikoiden mukaan Brjusovin runoilijanlahjojen heikkenemisestä. Tänä aikana hän kirjoitti paljon myös proosaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Brjusov keskittyi kääntämiseen ja kirjallisuustieteeseen. Hänen käännös- ja toimitustyönsä tuloksena ilmestyivät muun muassa armenialaisen, latvialaisen ja suomalaisen kirjallisuuden kokoomateokset. Kääntäjänä Brjusov saattoi Émile Verhaerenin teokset ja armenialaisen ashugh-rmuusikkorunoilija Sajat-Novan (armeniaksi: Սայեաթ-Նովայ (klassinen), Սայաթ-Նովա (uudistettu) , 1712-1795) teokset venäjänkielisten lukijoiden saataville. Hän oli yksi tärkeimmistä Paul Verlainen runouden kääntäjistä. Hänen tunnetuimpia käännöksiään ovat Edgar Allan Poen, Romain Rollandin, Maurice Maeterlinckin, Victor Hugon, Jean Racinen, Ausoniuksen, Molièren, Byronin ja Oscar Wilden teoksista. Brjusov käänsi myös Goethen Faustin ja Vergiliuksen Aeneisiksen.
Brjusovin runousoppi julkaistiin kirjoina Kratki kurs nauki o stihe (”Runousopin lyhyt kurssi”, 1919) ja Osnovy stihovedenija (”Runousopin perusteet” 1924). Kirjallisuudentutkijana häntä kiinnosti varsinkin Aleksandr Puškinin tuotanto.
Bryusovin tunnetuimpia proosateoksia ovat historialliset romaanit Voiton alttari (1913) kuvaa elämää muinaisessa Roomassa ja Tulienkeli (1907-1908) kuvaa 1500-luvun Saksan psykologista ilmapiiriä. Jälkimmäinen kertoo tarinan ritarin yrityksistä voittaa nuoren naisen rakkaus, jonka hengellinen koskemattomuus on heikentynyt hänen osallistuttuaan okkultistisiin menoihin ja oltuaan tekemisissä epäpuhtaiden voimien kanssa. Romaani toimi pohjana Sergei Prokofjevin oopperalle Tulienkeli. Brjusov kirjoitti myös scifi- tarinoita Edgar Allan Poen, H. G. Wellsin ja Camille Flammarionin inspiroimana. Useat näistä koottiin kokoelmaan Respublika Južnogo Kresta (ven. Республика Южного Креста, 'Etelänristin tasavalta').
Brjusov ja Suomi
Myöhemmin hänen tuotantoonsa tuli yhä enemmän yhteiskunnallisia teemoja. Yksi näistä oli Suomen kysymys, jota hän käsittelee runossa Suomen kansalle (Finskomu narodu, 1910). Hyvin suomalaiskansallista katsantoa noudattaen hän kuvaa suomalaiset juron ankariksi, tyyniksi ja suoriksi kuin ikivanha graniitti. Suomen kansa on raatanut raskaassa työssä mutta säilyttänyt kielensä ja laulunsa - laulut viittaavat Kalevalaan. Suomi ei ollut Brjusoville ensijaisesti poliittinen kysymys. Hän oli kiinnostunut kansojen mytologioista laajemminkin, ja siksi Kalevala herätti hänessä kiinnostusta. Suomen luonto symboloi luovuuden lähdettä: Saimaan leppeät aallot ja kalliot sekä Imatrankosken kahlitsematon voima ovat osa venäläisen symbolistisen runouden kuvastoa.
Brjusov kävi useita kertoja Suomessa ja kirjoitti runot Saimaasta ja Imatrankoskesta. Vuonna 1910 hän julkaisi kannustusrunon tsaarinvallan ahdistamalle Suomen kansalle (suomennettu 1975 teoksissa Venäjän runotar ja Neuvostolyriikkaa 1 ). Brjusov ja Maksim Gorki julkaisivat valikoiman suomalaista kirjallisuutta Finljandskaja literatura (1917).
Poliittinen toiminta
Lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen Brjusov asettui bolševikkien puolelle. Hän työskenteli valistusasiain kansankomissariaatissa, liittyi kommunistipuolueeseen ja perusti vuonna 1921 kirjallisuus- ja taidekorkeakoulun. Brjusovin viimeiset runokokoelmat V takije dni (”Tällaisina päivinä”, 1921), Dali (”Kaukaisuus”, 1922) ja Mea (1924) käsittävät ”tieteellistä” ja vallankumousaiheista lyriikkaa, joka on muodoltaan taiturimaista mutta sisällöltään abstraktia ja ilmeetöntä. pienoiskuva|Valeri Jakovlevits Brjusovin hautamuistomerkki [[Novodevitšin hautausmaa|Novodevitšin hautausmaalla Moskovassa]]
Perintö
Valeri Brjusovin rooli varhaisen modernismin johtohahmona onkin merkittävä juuri siksi, että vaikka hän aloitti ranskalaisen dekadenssin hengessä, nuoremmat kirjailijapolvet tulkitsivat hänen keskeisiä ideoitaan toisin. Esimerkiksi nuorille symbolisteille Aleksandr Blokille ja Andrei Belyille Valeri Brjusov oli kulttuuriprofeetta ja venäläisen kansallisen kulttuurin uudistaja. Näin Brjusovin vaikutus sulki sisäänsä venäläisen varhaismodernismin molemmat vaiheet, dekadenssin ja omintakaisen venäläisen symbolismin.
Valeri Brjusov kuoli 50-vuotiaana 9. lokakuuta 1924 keuhkokuumeeseen kotonaan Moskovassa. Runoilija haudattiin Moskovan Novodevitšin hautausmaalle esi-isiensä hautojen joukkoon. Kirjailijan kuoleman jälkeen hänen leskensä Ioanna Matvejevna Runt valmisteli ja toimitti useita tämän runojen ja proosan painoksia, mukaan lukien aiemmin julkaisemattomat teokset. Muun muassa hän valmisteli julkaistavaksi Brjusovin päiväkirjoja vuosilta 1891-1910, jotka julkaistiin vuonna 1927 N. S. Ašukinin kommenteilla, ja monet runoilijan rakkauksiin ja intiimeihin kokemuksiin liittyvät merkinnät jätettiin pois.
Teokset
pienoiskuva|Valeri Brjusovin muotokuva, Sergei Maljutin 1913, Kansallinen kirjallisuusmuseo
Keitosta pähkinöihin
Keitosta pähkinöihin on vuonna 1928 valmistunut yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, jonka pääosissa nähdään Ohukainen ja Paksukainen eli Stan Laurel ja Oliver Hardy.
Elokuvan toisinto oli päivälliskohtaus kaksikon myöhäisemmässä elokuvassa Lorvista loordiksi (1940), jossa näyttelijätkin olivat pysyneet Tiny Sandfordia lukuun ottamatta samoina. Hänen roolinsa korvasi Jimmy Finlayson.
Frogger 2: Swampy’s Revenge
Frogger 2: Swampy’s Revenge on lapsille tarkoitettu videopeli. Pelissä ohjataan sammakkoa ja tarkoituksena on kerätä kaikki pikkusammakot jokaisesta pelin kentästä. Pelissä voi kerätä myös kolikoita ja kielellä voi siepata lentäviä kärpäsiä ja perhosia, joista saa erilaisia bonuksia. Kun kaikki pikkusammakot on kerätty, siirtyy peli seuraavalle tasolle.
Pelin on suunnitellut ja kehittänyt Blitz Games, ja pelin on julkaissut Hasbro Interactive.
VMV 6
VMV 6 on Risto Orkon ohjaama suomalainen mustavalkoinen jännityselokuva vuodelta 1936. Elokuva on Mika Waltarin kirjoittama tarina merivartijoiden ja salakuljettajien maailmasta sekä hänen ensimmäinen elokuvakäsikirjoituksensa. Se oli myös Erik Blombergin ensimmäinen kuvaustyö.
1930-luvun alkuun sijoittuvassa elokuvassa merivartiosto yrittää estää Helsingin edustalla tapahtuvan pirtun salakuljetuksen. Neuvokas pursimies Olavi Manner (Joel Rinne) pääsee rikollisliigan jäljille. Hänen rohkeutensa tekee vaikutuksen kauniiseen Marjaan (Regina Linnanheimo).
Näyttelijät
Kreditoimattomat
Tuotanto
Kun kieltolaki oli huhtikuussa 1932 kumottu, salakuljetuksen arveltiin tyrehtyvän, mutta VMV 6:n kuvausten aikaan kesällä 1935 se oli rannikkoseudulla kalastustakin tuottoisampaa. Nimensä elokuva sai merivartioalusten tyyppitunnuksen mukaan. Suomen merivartiostolla oli vuosina 1931–1960 käytössään samanniminen alus, mutta elokuvan yhteydet siihen rajoittuvat vain nimeen. Merivartiolaitos avusti kuvauksissa: mukana nähtiin VMV 6 -aluksen lisäksi myös VMV 5 ja VMV 12. Uudenkaupungin telakalla valmistettu puurunkoinen VMV 6 poistettiin käytöstä 25. huhtikuuta 1960.
Erik Blombergin piti alun perin olla kakkoskuvaajana, mutta työnäytteiden perusteella Orko teki hänestä Theodor Lutsin sijaan pääkuvaajan.
VMV 6:n käsikirjoitusta muutettiin paikoin vielä kuvausvaiheessa, ja useita jaksoja leikattiin pois liiallisen pituuden vuoksi. Silti elokuvalle kertyi pituutta 3 500 metriä eli runsaat kaksi tuntia. Myöhemmin sitä lyhennettiin niin, että pituudeksi jäi 2 800 metriä (106 minuuttia). VMV 6:n juonessa on tavoiteltu jännityksen ja seikkailun tuntumaa rakkausjuonteilla ryyditettynä. Mukana oli laulu- ja soittokohtausten lisäksi Orkon elokuville tyypillinen tanssijakso, tällä kertaa saariston latotanssiaisina.
Regina Linnanheimolla oli elokuvassa ensimmäinen naispääosansa. Hänen roolinsa ei ollut yhtään niin suuri kuin miespääosaa esittäneen Joel Rinteen, mutta hänen hahmoaan varten tehtiin kaksi pukua ja hänen ulkonäköään hyödynnettiin elokuvan mainoksissa.
Elokuvan ulkojaksoja tehtiin Porvoon saariston Pirttisaaressa sekä Helsingin Kaivopuistossa ja Arkadiankadulla. Sisäkuvaukset tehtiin Suomi-Filmin studiossa Vironkatu 9:ssä. Elokuvassa on sisäkuvia myös vartiomoottoriveneen ohjaushytistä ja konehuoneesta. Rekvisiitaksi tarvitut pirtukanisterit hankittiin alan erikoisliikkeestä.
Sen ensi-ilta oli 16. helmikuuta 1936 Helsingin Kino-Palatsissa. VMV 6:n yleisömenestys oli vuoden 1936 kolmanneksi paras. Tuotantokustannuksiltaan tavallista kalliimpi elokuva sai kustannuksensa katettua vasta vuonna 1942.
Arviot
Aikalaiskriitikot kiittelivät Risto Orkon ohjaustyötä. Helsingin Sanomien kriitikko piti sitä ”suomalaisen elokuvan voittona” ja sanoi sen tarjoavan ”parasta vauhdikkuudessa ja jännittävyydessä, mitä suomalainen elokuva on koskaan pystynyt tekemään”. Erik Blombergin kuvaustyö sai myönteistä huomiota: ”ensimmäisessä suuryrityksessään osoittautuu [Blomberg] alansa hallitsevaksi ja hyviä ideoita omaavaksi valokuvaajaksi”. Jotkut arvioijat panivat jo tuolloin merkille käsikirjoituksen puutteet. Runsaan näyttelijäkaartin suorituksiin ei arvosteluissa liiemmin syvennytty, mutta niitä pidettiin yleisesti hyvätasoisina.
Myöhemmissä arvioissa todettiin muun muassa juuri Waltarin kokemattomuus, joka näkyy tapahtumien sekavuutena. Joel Rinteen jämäkkä näyttelijäntyö sai kiitosta. Vuoden 1991 televisioesityksen aikaan elokuva on nähty ”ihmiskuvaukseltaan ja psykologisilta painotuksiltaan vaatimattomana” (Pertti Lumirae) ja ”käänteiltään varsin kömpelönä, henkilöiltään mustavalkoisena ja repliikeiltään tahattoman koomisena” (Antti Lindqvist).
For You
For You on Princen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin huhtikuussa vuonna 1978, vain kaksi kuukautta Princen 20-vuotissyntymäpäivien jälkeen. Levy myi kohtuullisesti ja singlestä Soft and Wet tuli pieni hitti Yhdysvaltain R&B-listalla.
Albumi julkisti myöhemmin tutuksi tulleen fraasin, "Written, composed, performed, and recorded by Prince". Prince soittaa levyllä kaikki instrumentit itse. Myös kaikki materiaali on Princen säveltämää ja sanoittamaa, lukuun ottamatta yhden kappaleen (Soft and Wet) lyriikkaa, jonka kirjoittamiseen osallistui myös Chris Moon.
Kappalelista
Kaikki kappaleet ovat Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita.
Osakekirja
thumb|Ruotsalainen osakekirja, 1892 Osakekirja (vanh. osakekirje ) on paperimuotoinen arvopaperi, joka on todistus osakkeen tai osakkeiden omistamisesta. Yksi osakekirja vastaa yhtä tai useampaa osaketta. Osakkeiden lukumäärän lisäksi osakekirjaan on merkitty juokseva numero, ensimmäisen omistajan nimi ja aiemmin myös nimellisarvo.
Osakekirjat eri yhtiöissä
Suomalaisissa osakeyhtiöissä osakekirjat eivät nykyään ole pakollisia. Arvo-osuusjärjestelmään liittyneissä yhtiöissä ei anneta osakekirjoja.
Ruotsissa arvo-osuusjärjestelmään kuuluvissa yhtiöissä ei ole osakekirjoja. Muiden osakeyhtiöiden on annettava osakekirja osakkaalle, jos tämä sitä vaatii. Ruotsissa osakekirjan on oltava paperia; digitaalinen osakekirja ei käy.
Suomalaisissa asunto-osakeyhtiössä osakekirjat ovat aiemmin olleet pakollisia. Tästä on kerrottu enemmän jäljempänä.
Osakekirjan osat
thumb|Puolalainen osakekirja. Alhaalla osinkokuponkeja ja [[talonki.]]
Mantteli, talonkilehti ja kupongit
Pörssiyhtiöiden osakekirjat koostuivat Suomessa aiemmin kahdesta erillisestä osasta. Varsinainen osakekirja oli taitettu arkki, jota kutsuttiin mantteliksi. Manttelin sisällä oli irrallinen kuponkiarkki eli talonkilehti. Talonkilehteen kuuluivat talonki (kantalippu, emälippu) ja siihen liittyvät osinkokupongit ja osakeantikupongit. Kun kupongit oli käytetty loppuun, talonkilehti vaihdettiin uuteen. Tämä tapahtui noin kymmenen vuoden välein.
Yksiosainen osakekirja
thumb|Suomalainen osakekirja, sport-malli. Dorseeraus vihreällä nauhalla, 10 osaketta. Vuoden 1984 paikkeilla osakekirjat alkoivat Suomessa muuttaa muotoaan yksiosaisiksi A4-kokoisiksi osakekirjoiksi. Mallissa arkin yläpuoli on varsinainen osakekirja. Kupongit ovat sen alapuolella samalla sivulla. Tällaista osakekirjaa kutsutaan myös sport-malliksi. Myöhemmin keksittiin yhdistää osinko- ja osakeantikupongit numeroiduiksi osakekupongeiksi eli osakelipuiksi.
Osinkokupongit
Joko talonkilehdellä tai osakekirjassa oli tavallisesti kymmenen osinkokuponkia (osinkolippua), yksi osinkokuponki kullekin vuodelle. Kunkin vuoden osinko maksettiin kuponkia vastaan. Kupongissa oli joko järjestysluku tai vuosiluku, minkä osinkoon se oikeutti. Pörssiosakkeiden osingon sai tavallisesti nostaa kupongilla joko yhtiön pääkonttorista tai pankista. Oikeus osinkoon säilyi viiden vuoden ajan.
Osinkokuponki on haltijapaperi. Kupongissa ei ole sen omistajan nimeä. Osinko maksetaan sille, joka esittää kupongin.
Osakeantikupongit
Osakeantikupongit eli osakeantiliput (myös emissiokupongit) oikeuttivat niiden haltijaa osallistumaan merkintäoikeusantiin, joka on yksi osakeannin tyyppi. Merkintäoikeusanteja on niihin tarvittujen kuponkien vuoksi kutsuttu myös nimellä kuponkianti. Kussakin osakeantikupongissa oli osakkeen numero ja juokseva numero.
Kupongilla ei ollut taloudellista arvoa ennen osakeantipäätöstä. Kun yhtiö järjesti osakeannin, se ilmoitti samalla, minkänumeroiset osakeantikupongit oikeuttivat osakemerkintään. Tällöin kupongeista tuli arvopapereita, joilla käytiin kauppaa pörssissä: jos antiin ei halunnut osallistua, kupongit saattoi myydä. Toinen sijoittaja pystyi ostamaan kuponkeja pörssistä ja pääsi näin osallistumaan antiin.
Jos osakeantikupongit oli jo käytetty, anti voitiin järjestää myös tiettyä käyttämätöntä osinkokuponkia vastaan.
Osakekirjan koko
Yksi osakekirja vastaa yhtä tai useampaa osaketta. Osakkeiden lukumäärä käy ilmi osakekirjasta numeroin. Tästä on se hyöty, että jos osakkeita on paljon, ei kuitenkaan tarvita suurta määrää osakekirjoja. Lukumäärä voi olla merkitty osakekirjaan myös kirjaimella. Esimerkiksi littera A voi tarkoittaa 1 osaketta, B 10 osaketta ja C 100 osaketta. Järjestys voi olla myös päinvastainen siten, että littera A merkitsee suurinta osakemäärää, B pienempää jne.
Dorseeraus tarkoittaa järjestelmää, jossa osakekirjan (tai obligaation) selkäreunaan painettu värinauha ilmaisee lukumäärän. Dorseeraus oli ruotsalaisen Thor Thörnbladin patentoima keksintö, jolla pyrittiin nopeuttamaan arvopaperien käsittelyä. Osakekirjat värikoodattiin seuraavasti: Kaikki yritykset eivät ole noudattaneet dorseerausta. Jotkut yritykset ovat käyttäneet omia värikoodejaan.
Suuren osakekirjan voi tarvittaessa jakaa useammaksi pienemmäksi osakekirjaksi.
Asunto-osakeyhtiön osakekirja
Osakekirjat olivat aiemmin pakollisia suomalaisissa asunto-osakeyhtiössä. Osakekirja oli annettava kustakin osakehuoneiston hallintaan oikeuttavasta osakeryhmästä. Vuodesta 2019 alkaen uudet asunto-osakeyhtiöt eivät kuitenkaan voi antaa osakekirjoja. Vanhojen asunto-osakeyhtiöiden on luovuttava niistä myöhemmin.
Silloin, kun asunto-osakeyhtiöiden oli vielä annettava osakekirjoja, ne oli painettava hyväksytyssä painolaitoksessa varmuus- eli turvapainatuksessa. Turvapainatuksen tarkoitus on ollut väärentämisen estäminen niin, ettei samoista osakkeista voi painattaa useita osakekirjoja. Turvapainatus uusissa asunto-osakeyhtiöissä on ollut tavallista vuodesta 1972 alkaen; pakolliseksi se on kuitenkin tullut vasta myöhemmin. Vanhat osakekirjat siltä ajalta, kun turvapainatusta ei ole tarvinnut tehdä, ovat kuitenkin edelleen päteviä. Vanhojen asunto-osakeyhtiöiden ei ole tarvinnut turvapainattaa osakekirjojaan muuten kuin siinä tapauksessa, että kaikki osakekirjat on vaihdettu uusiin.
Asunto-osakeyhtiön osakekirjassa on oltava yhtiön toiminimi. Siinä on oltava myös yhtiön yritys- ja yhteisötunnus, mutta vanhoista osakekirjoista se yleensä puuttuu. Osakekirjassa on mainittava osakekirjan järjestysnumero, joko osakkeiden lukumäärä tai niiden järjestysnumerot ja lisäksi se osakehuoneisto, jonka hallintaan osakeryhmä oikeuttaa. Jos yhtiössä on lunastuslauseke tai osakkeita koskee jokin lain mukainen luovutusrajoitus, nämä tiedot on merkittävä näkyviin. Osakekirjassa on lisäksi oltava päiväys ja hallitusten jäsenten omakätinen allekirjoitus. Painettu allekirjoitus ei käy.
Pyhien leiri
Pyhien leiri on ranskalaisen Jean Raspailin dystopiaromaani vuodelta 1973. Ranskan äärioikeiston tuntijan, professori Cécile Alduyn mukaan romaani on ”rasistinen sanan varsinaisessa merkityksessä” ja ”kehystää kaiken kuolemaan asti käytäväksi rotujen väliseksi taisteluksi”.
Juoni
Le Camp des saints sijoittuu tulevaisuuteen, jossa lähes miljoona köyhää, nälkiintynyttä intialaista lähtee laivoissa etsimään parempaa tulevaisuutta. Heidät päästetään maihin Etelä-Ranskassa, mutta he eivät halua sulautua länsimaiseen yhteiskuntaan. Intialaisten maihinnousu toimii merkkinä, jonka myötä kaikki maailman ei-valkoiset ihmiset nousevat kapinaan. Ei-valkoiset kuvataan romaanissa köyhiksi, nälkiintyneiksi ja vastenmielisiksi. Jäljellä olevat valkoiset kristityt havahtuvat tilanteeseen ja ryhtyvät liian myöhään aseelliseen vastarintaan.
Painokset
Le Camp des saintsin englanninkielinen käännös julkaistiin 1975, mutta se vaipui julkaisemisensa jälkeen pääosin unohduksiin. Teoksesta on tullut äärioikeiston kulttikirja. Yhdysvalloissa maahanmuuttoa vastustavat aktivistit julkaisivat siitä uusintapainoksia 1980-luvulta lähtien. Teosta alettiin levittää 2000-luvulla internetissä. Vuonna 2011 siitä julkaistiin ranskaksi uusintapainos, joka nousi bestselleriksi. Valkoisen talon neuvonantaja Steve Bannon on viitannut useasti puheissaan teokseen.
Kiuas Kustannus julkaisi Le Camp des saintsin Mika Keräsen suomentamana nimellä Pyhien leiri 20. helmikuuta 2021.
Osakekirja
Siirtomerkinnät
Osakekirja on tavallisesti asetettu nimetylle henkilölle (nimiosake). Hänen nimensä on kirjoitettu osakekirjan ensimmäiselle sivulle. Kun osakekirja siirretään toiselle omistajalle esimerkiksi kaupalla tai lahjoituksella, siihen tehdään siirtomerkintä. Merkintä tehdään siirtomerkinnöille varattuun osaan joko osakekirjan sisäsivulle tai takasivulle. Siirtotapoja on kaksi: nimisiirto ja avoin siirto.
Avoimella siirrolla osakkeen saanut voi muuttaa siirron nimisiirroksi. Silloin uusi omistaja merkitsee avoimen siirron yläpuolelle sanan ”siirretään" ja oman nimensä. Jos osakkeella on avoin siirto ”Kristiina Varajoki” ja osake on sittemmin päätynyt Arvo Rahavirralle, Rahavirta voi muuttaa avoimen siirron nimisiirroksi itselleen täydentämällä merkinnän seuraavasti: ”Siirretään Arvo Rahavirralle. Kristiina Varajoki”. Nimisiirroksi muuttaminen ei kuitenkaan ole välttämätöntä.
Siirtosarjan on oltava katkeamaton siitä, kenet on merkitty yhtiön osakeluetteloon, aina osakekirjan nykyiseen haltijaan asti. Siirtosarja voi koostua sekä nimisiirroista, avoimista siirroista että molemmista. Jos siirtosarjan katkeamattomuus ei käy siirtomerkinnöistä ilmi, se on osoitettava erillisillä saantoasiakirjoilla. Tämä on tarpeellista silloin, jos nimisiirrolla osakkeen saanut on kuollut, menettänyt oikeustoimikelpoisuutensa tai muuten estynyt siirtomerkinnän tekemisestä, ja osakekirja on muiden toimesta siirretty. Tarvittavat asiakirjat riippuvat tilanteesta.
Siirtosarjaa ei tarvitse tutkia, jos osakekirjan haltija on merkitty omistajana yhtiön osakeluetteloon. Tällöin häntä voi pitää oikeutettuna määräämään osakkeista (ns. omistajaolettama). Jos osakekirjan haltijaa ei kuitenkaan ole merkitty osakeluetteloon, on tutkittava siirtosarja edellä kerrotulla tavalla. Asunto-osakeyhtiön isännöitsijäntodistuksesta käy selville, kenet on merkitty osakeluetteloon, mutta tieto voidaan merkitä myös osakekirjaan.
Kun paperiosakkeita myytiin pörssissä, myyjä teki osakekirjaan avoimen siirron. Myyjähän ei voinut tietää, kuka oli osakekirjan seuraava omistaja. Jos viimeinen siirto oli avoin siirto, myyjän ei tarvinnut tehdä mitään siirtomerkintää.
Haittapuolia
Osakekirjoista on käytännössä yhtiölle ja osakkaille tiettyjä haittoja. Osakekirja voi kadota. Kun osakkeenomistaja myy ison osakekirjan osakkeista vain osan, täytyy osakekirja jakaa pienempiin osakekirjoihin. Osakeannissa merkityille osakkeille täytyy antaa uudet osakekirjat. Jos yhtiö liittyy arvo-osuusjärjestelmään, osakekirjat on kerättävä osakkailta pois.
Osakekirjan uusiminen
Jos osakekirja on kadonnut, tuhoutunut tai varastettu, se täytyy kuolettaa. Kuolettamista haetaan Suomessa käräjäoikeudelta.
Kun osakekirja on kuoletettu, sen tilalle voi saada yhtiöltä uuden osakekirjan. Myös turmeltuneen osakekirjan tilalle voi saada uuden. Uusimiskulut maksaa osakkeenomistaja. Uuteen osakekirjaan on tehtävä merkintä, että se on annettu kuoletetun osakekirjan sijaan.
Myös talongin voi Suomessa kuolettaa, sen sijaan osinkokuponkia ei voi. Kadonneen tai tuhoutuneen osinkokupongin viimeinen haltija voi nostaa sitä vastaavan osingon, jos hän ilmoittaa asiasta yhtiölle eikä kukaan muu nosta osinkoa säädetyn ajan kuluessa.
Asunto-osakeyhtiön osakekirja joudutaan uusimaan, jos osakkeiden lukumäärä muuttuu. Näin voi tapahtua esimerkiksi huoneistoja yhdistettäessä tai jaettaessa ja myös silloin, jos osakkeiden lukumäärä kasvaa huoneiston laajentamisen vuoksi.
Osakekirjojen keräily
Osakekirjojen keräily eli skripofilia on suhteellisen uusi harrastus. Keräilyn suosio on noussut 2010-luvulla. Eniten keräilijöitä on Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Alan suomalainen järjestö Osakekirjakeräilijät ry. perustettiin vuonna 2007.
Keräilyosakekirjan hintaan vaikuttavat kohteen ikä, ulkonäkö, lukumäärä, kunto sekä yhtiön tunnettuus, toimiala ja sijainti. Osakekirjassa oleva kuuluisan henkilön allekirjoitus tai nimi nostavat hintaa. Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa painetut osakekirjat ovat erityisen värikkäitä.
Vanhin tunnettu osakekirja on Amsterdamin pankin osakekirja 1600-luvulta. Samalla vuosisadalla valmistettiin osakekirjoja jo myös Englannissa ja Saksassa. Ruotsin vanhimmat tunnetut osakekirjat ovat 1720-luvulta.
Sopimusrikkomus
Sopimusrikkomus on sopimussuhteessa ilmenevä suoritushäiriö, jonka vuoksi sopimussuhteen kehitys ei ole odotetun mukainen. Se ei välttämättä johdu siitä sopijapuolesta, jonka suorituksessa se ilmenee, eikä vastapuoli vättämättä vaadi sen johdosta oikeudellisia seuraamuksia. Häiriötä nimitetään sen sopijapuolen sopimusrikkomukseksi, jonka vastuulla olevasta seikasta se johtuu, eikä siis sen rikkomukseksi, jonka suorituksessa se ilmenee. Sitä sopijapuolta, jonka suorituksessa häiriö ilmenee, nimitetään velalliseksi ja toista sopijapuolta velkojaksi. Sopimusrikkomuksen seuraamuksina käytetään velvoitteen tehosteita, joita ovat esimerkiksi hinnanalennus, luontoissuoritusta koskeva vaatimus, pidättämisoikeus, sopimuksen purku ja vahingonkorvaus. Sopijapuolten vastuun rajoittamiseksi on vedottu muun muassa liikavaikeuteen, mahdottomuuteen, ylivoimaiseen esteeseen ja edellytysoppiin perustuviin väitteisiin. Vastuuta rajoittavat myös kohtuullistaminen ja sosiaaliseen suoritusesteeseen vetoaminen.
SVT2 HD
pienoiskuva|SVT2 HD -logo SVT2 HD on Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n toisen päätelevisokanavan SVT2:n teräväpiirtomuoto. Alkujaan SVT2 HD oli SVT2:n ohjelmiston HD-laatuinen lähetys.
Vuonna 2006 SVT teki päätöksen teräväpiirtotelevisioille (HDTV) kohdistettujen lähetysten aloittamisesta. Vuonna 2010 teräväpiirtolähetykset alkoivat molemmilla pääkanavilla (SVT1 HD ja SVT2 HD). Teräväpiirtolähetyksistä kuten SVT2 HD:stä on sittemmin tullut STV:n maanpäällisten televisiolähetysten perusmuoto.
SVT2:n ohjelmisto koostuu uutisista, ajankohtaisista asioista, asiaohjelmista ja taiteesta.
Eurajoen kristillinen opisto
pienoiskuva|Eurajoen kristillisen opiston henkilökuntaa ja opiskelijoita vuodelta 1927. Eurajoen kristillinen opisto (lyhenne EKO) on Eurajoella sijaitseva oppilaitos, joka tarjoaa sekä yleissivistävää että ammatillista koulutusta. Eurajoen kristillinen opisto on yksi Suomen yli 80 kansanopistosta. Eurajoen kristillinen opiston perusti Suomen rukoilevaisten liike vuonna 1926 ja se on edelleen liikkeen ylläpitämä. Opistossa on vuosittain noin 1 000 opiskelijaa eripituisilla kursseilla ja 150 opiskelijaa talvikauden linjoilla.
Opiston opintolinjat ovat peruskoulu ja lisäopetus eli 10-luokka (myös musiikkikymppi), kirkkomusiikki, fysioterapia ja hieronta, musiikki, musiikkiterapia ja kasvatustiede. Opistossa voi suorittaa koulunkäynnin ja aamu- ja iltapäivätoiminnan ohjaajan ammattitutkinnon, perhepäivähoitajan ammattitutkinnon, web designer / audiovisuaalisen viestinnän ammattitutkinnon ja veneenrakentajan ammattitutkinnosta puuveneosion. Kurssien lisäksi opistolla on avoimen yliopiston opetusta.
Opistolla voi myös majoittua, ruokailla ja järjestää juhlia, kokouksia tai vastaavia.
Andy McCoy
Varhaiset vaiheet
Antti Hulkko syntyi Pelkosenniemellä. Perheeseen kuuluivat isän ja äidin ja Antin lisäksi Ilkka-isoveli ja vuonna 1967 syntynyt sisko. He asuivat Pelkosenniemellä, Kemijärven Tohmossa ja Oulussa. Myöhemmin perhe muutti Tukholmaan isän työn vuoksi. Hulkko on itse kertonut käyttäneensä alkoholia ja kannabista jo 9-vuotiaana ja raakaoopiumia 16-vuotiaana.
Andy McCoyn synnyinkunta Pelkosenniemi paljasti patsaan pojalleen heinäkuussa 2009. Mäntypuisen patsaan veisti McCoyn setä Matti Hulkko. Antti Hulkon serkku on lähes saman ikäinen entinen maavoimien komentaja kenraaliluutnantti Petri Hulkko.
Musiikkiuran alku
Hulkko oli kiinnostunut etenkin piirtämisestä, mutta Tukholmassa musiikki sai yhä suuremman merkityksen. Hulkon perheen naapurissa asui ruotsalainen naisjuristi, jonka mies oli jamaikalainen. Näiden pojalta Hulkko oppi englannin kielen. Hulkko oppi pian myös ruotsin kielen ja kitaran soiton. Hulkko alkoi Tukholmassa käyttää etunimenään ”Andy”. Näitä nimiä jaettiin sittemmin Hanoi Rocksin jäsenten kesken.
Vuonna 1976 Risto Hulkko sai työpaikan Helsingissä ja perhe muutti takaisin Suomeen. Syksyllä Hulkko aloitti opintonsa Helsingissä Botby Högstadieskolanissa (ent. Östra Svenska Läroverket), jossa hän pian tutustui 13-vuotiaaseen kitaristiin Jan Stenforsiin.
Hulkko on itse väittänyt, että hänelle paluumuutto Suomeen oli kulttuurishokki, eikä hän enää kunnolla osannut suomen kieltä. Ongelma oli sekin, että koulussa hän puhui riikinruotsia, kun taas muut puhuivat suomenruotsia. Hulkko harrasti jalkapalloa, jonka harrastuksen hän oli aloittanut jo Tukholmassa. Hulkko ei menestynyt koulussa kovin hyvin. Hän oli suomen kielen tukiopetuksessa, eivätkä häntä kiinnostaneet kuin taideaineet ja englanti. Koulu jäi yhä enemmän sivulle, kun Hulkko ja Stenfors olivat muodostaneet kitaraduon ja soittelivat koulun juhlissa ja tapahtumissa. Samoihin aikoihin Matti Fagerholm, Hulkko ja Jesu Hämäläinen ja joku muu muodostivat yhtyeen nimeltä Bolin.
Vuonna 1976 Andy Hulkon veli Ilkka Hulkko perusti Pete ”Räkä” Malmin kanssa punk-yhtyeen Briard. Malmi sai järjestettyä Briardin Linnanmäen vuoden 1977 kesäkauden päättäjäisjuhlien esiintyjäksi 1 400:lle ihmiselle. Konsertin jälkeen Finnlevyn Robbie Lindberg tuli tarjoamaan leyvytyssopimusta. Hulkko oli tällöin vasta 15-vuotias.
Briardista tuli Suomen ensimmäinen levyttänyt punk-yhtye singlellään I Really Hate Ya / I Want You Back. Briardin alkuaikoina Hulkko käytti taiteilijanimeä Andy von Hulkko. Kun Hulkko oli Tukholmassa ensimmäisen Briard-singlen julkaisun aikaan, levy-yhtiön edustajat Helsingissä kysyivät Pete Malmilta soolokitaristin nimeä. Pete Malmi vastasi tällöin: ”Real McCoy, se on se mitä se on, se on ehtaa kamaa se jäbä.” Kun Hulkko tuli takaisin Tukholmasta Helsinkiin, Briardin ensimmäiseen singleen oli jo painettu nimi Andy McCoy. Pete Malmin keksimää ja painattamaa nimeä ei enää lähdetty muuttamaan.
Vuonna 1980 McCoyta pyydettiin kahteen yhtyeeseen, Pave Maijasen Mistakesiin ja Pelle Miljoonan juuri kokoamaan Pelle Miljoona Oy:hyn. McCoy päätyi jälkimmäiseen Johannan johtajan Atte Blomin vihjattua Pelle Miljoonan tekevän pian läpimurron. Blom oli oikeassa, ja McCoy sai jo 17-vuotiaana ensimmäisen kultalevynsä Pelle Miljoona Oy:n suomirockin menestysalbumista Moottoritie on kuuma.
Vuonna 1979 McCoyn lähdettyä Briardista Pelle Miljoona Oy:hyn hänen tilalleen kitaristiksi tuli Jan Stenfors. Vuosina 1978–1980 Fagerholm ja McCoy tekivät yhteistyötä Maukka Perusjätkän ja Ralf Örnin hankkeissa. Musiikkivideoilla ”Säpinää” ja ”Vaatteet (on mun aatteet)” näkyvät Fagerholm soittamassa saksofonia ja McCoy kitaraa. Fagerholm, Stenfors ja McCoy viettivät vuosina 1977–1980 aikaa punkkareiden ja rokkareiden suosimassa Kill Cityssä.