cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joe Strummer
Kuolema
The Clash hyväksyttiin Rock and Roll Hall of Fameen 10. maaliskuuta 2003. Strummer oli Mick Jonesin kanssa suunnitellut Clashin paluuta Hall of Fameen pääsyn kunniaksi, mutta hänen kuolema hautasi toiveet yhtyeen paluusta. Samana vuonna ilmestyi Joe Strummer & The Mescaleros -yhtyeen viimeiseksi jäänyt albumi Streetcore. Mescaleros lopetti toimintansa Strummerin kuoltua.
Strummerin leski Lucinda Mellor suunnittelee miehensä jäämistöön perustuvaa kirjaa, jossa olisi tekstejä, piirroksia, valokuvia, ja siinä olisi mukana myös CD-albumi.
Soittimet ja tyyli
Joe Strummerin käyttämistä kitaroista kuuluisin oli vuoden 1966 Fender Telecaster. Hän osti sunburst -värisen kitaran käytettynä vuonna 1975 ja maalasi sen mustaksi. Vuosien kuluessa kitaran pinta kului ahkeran käytön seurauksena osittain harmaaksi ja täyttyi tarroista. Strummer vaihtoi kitaran tallan ja virityskoneen uusiin. Hän käytti toisinaan myös muita kitaroita, mutta hänet muistetaan Telecasterin soittajana. Vuonna 2007 Fender julkaisi kunnianosoituksena Strummerille version Telecasterista, joka näyttää ulkoisesti hänen kitaraltaan. Strummer käytti vahvistimenaan Music Man HD 212150:tä, joka tuotti häntä parhaiten miellyttäneen kitarasoundin.
Strummerin soittotyyli oli erittäin energinen, raivoisa ja raju. Hän soitti suorastaan hakkaamalla kitaran kieliä, joka loi tanakan kitarasoundin. Strummer oli vasenkätinen, mutta hänen ystävänsä Tymon Dogg opetti hänet soittamaan oikeakätisesti. Strummer ei ollut taitava soittaja ja sanoi sen johtuvan vasenkätisyydestään. Hän soitti yhtyeissään ainoastaan komppikitaraa, sillä kitarasoolot olivat hänelle liian vaikeita.
Diskografia
The Clashin kanssa äänitetty materiaali: The Clashin diskografia
Silovalaat
Silovalaat (Balaenidae) ovat yksi neljästä hetulavalaiden heimosta. Silovalaisiin kuuluu nykyään kolme tai neljä lajia kahdessa suvussa. Silovalaiden nimi tulee niiden sileästä, uurteettomasta kurkusta. Ne ovat tukevarakenteisia eläimiä, ja niillä on paksu rasvakerros. Selkäevä puuttuu kokonaan, ja kuperasti kaartuva yläleuka kapenee edestä kuonomaiseksi. Paksu alahuuli peittää osittain ylähuulen, mikä aiheuttaa sen, että suun linja on käyrä. Hetulat ovat paljon pidemmät ja niiden reunasukaset ovat ohuemmat ja tiheämmät kuin uurteisvalailla. Puhallusaukossa on kaksi sierainta, joista uloshengityksessä purkautuu ilmaan kaksi ylösalaisen kartion muotoista höyrysuihkua. Rintaevät ovat lyhyet ja tylpät, pyrstöevä taas on suuri ja laakea. Kaikki seitsemän kaulanikamaa on ovat sulautuneet yhteen, ja erittäin suuren pään pituus voi olla jopa kolmannes kokonaispituudesta. Silovalaat eivät ole yhtä virtaviivaisia kuin uurteisvalaat, ja ne uivat varsin hitaasti.
Heimon lajit ovat kärsineet kovasti valaanpyynnistä, ja niiden määrä on nykyään pieni. Hitaan uintinsa takia niitä on helppo pyytää, ja ne jäävät kuoltuaan kellumaan.
Chorizo
pienoiskuva|Chorizo-makkaraa Chorizo [ˈtʃoriso] on erityisesti espanjankielisissä maissa valmistettu, chilillä ja muilla mausteilla maustettu makkara. Sitä voidaan tehdä monien eläinten lihasta, jopa kalasta.
Juha Nieminen
Juha Nieminen (s. 31. elokuuta 1967 Jyväskylä) on suomalainen pesäpalloilija. Nieminen edusti pääsarjaurallaan kasvattajaseuraansa Hongikon Nuorisoseuran Urheilijoita, Jyväskylän Kiriä, Hyvinkään Tahkoa, Haminan Palloilijoita ja Kinnarin Pesistä. Hyvinkään Tahkossa pelatessaan Nieminen saavutti yhden SM-hopean kaudella 1996. Nieminen pelasi urallaan kaksi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1993 ja 1994. Nieminen pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 360 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 17 kunnaria ja 231 tavallista juoksua, toi 174 juoksua ja keräsi 1 210 kärkilyöntiä. Nieminen pelasi urallaan 27 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja seitsemän tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 65 kärkilyöntiä. Nieminen pelasi urallaan 34 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 25 tavallista juoksua, toi 25 juoksua ja keräsi 114 kärkilyöntiä.
Chorizo
Yhdysvalloissa chorizolla tarkoitetaan yleensä ohutta maustettua kestomakkaraa.
Juha Nieminen
Niemisen sisko Riikka Sallinen on Suomen maineikkaimpia naisjääkiekkoilijoita ja myös veli Lasse pelasi jääkiekkoa pitkään pääsarjatasolla.
Chorizo
Chorizo Espanjassa
Kaksi espanjalaista chorizomakkaraa ovat EU:ssa nimisuojattuja tuotteita. Muun muassa niiden raaka-aineet ja valmistustavat ovat tarkasti määriteltyjä. "Chorizo Riojano" on sianlihasta tehty ja siansuolessa valmistettu hevosenkengän muotoinen makkara. Sitä valmistetaan vain La Riojan autonomisella alueella. "Chorizo de Cantimpalos" on Segovian maakunnan alueella valmistettava makkara. Se on sianlihasta valmistettu, vähintään suolalla ja paprikalla maustettu valkopintainen makkara.
A. O. Wuorimaa
Artur Oliver (A. O.) Wuorimaa, vuoteen 1906 Blomberg (1. elokuuta 1854 Dragsfjärd – 9. marraskuuta 1921 Kymi) oli Kymin kirkkoherra, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Blombergista tuli Liperin kirkkoherran apulainen vuosiksi 1877–1880, Rääkkylän kirkkoherran apulainen ja armovuoden saarnaaja 1880–1883, Leivonmäen vt. kirkkoherra 1882–1883 ja kirkkoherran 1883–1904, rovasti 1899, Sippolan kirkkoherra 1904–1915 ja Kymin kirkkoherra 1915–1921.
Wuorimaa, tuolloin vielä Blomberg, oli pappissäädyssä valtiopäivämies 1897.
Kansanedustaja Wuorimaa oli ensin suomalaisen puolueen eduskuntaryhmässä 1907–1910 ja 1911–1914, sitten Maalaisliiton eduskuntaryhmässä 1917–1921 Viipurin läntisestä vaalipiiristä. Hän sai vapautuksen eduskuntatyöstä 23. syyskuuta 1921 sairauden tähden. Hän kannatti 1918 eduskunnassa valtiollisten vankien (punaisten) lähettämistä Saksaan (pakko)töihin, mitä Erkki Kaila vastusti.
Artur Wuorimaan poika oli suurlähettiläs Aarne Wuorimaa.
Kanadanilves
Kanadanilves (Lynx canadensis) on ilveksen lähisukulainen, ja jotkut auktoriteetit pitävät niitä jopa samaan lajiin kuuluvina. Joiltakin piirteiltään kanadanilves muistuttaa kuitenkin enemmän punailvestä.
Ulkonäkö ja koko
Ulkonäöltään kanadanilves muistuttaa ilvestä: tiheä turkki on hopeanruskea, ja siinä voi olla tummia merkkejä. Kesällä turkki on punertavampi. Urokset ovat naaraita kookkaampia. Ilveksellä on tuuhea kaulus, joka näyttää kaksihaaraiselta parralta, lyhyt häntä, jonka kärki on musta, ja korvissa pitkät tupsut. Sillä on pitkät raajat ja runsaskarvaiset tassut, joilla ilveksen on helppo kulkea syvässäkin lumessa.
Kanadanilveksen vartalon pituus ilman häntää on 65–105 senttiä, ja hännän pituus on 5–13 senttiä. Paino vaihtelee 4,5–17,5 kilon välillä. Urokset painavat keskimäärin enemmän kuin naaraat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kanadanilvestä tavataan melkein kaikkialla Kanadan ja Alaskan pohjoisissa metsissä. Suuria populaatioita on lisäksi Yhdysvaltojen Montanassa, Idahossa ja Washingtonin osavaltiossa. Kanadanilveksiä on vain vähän Utahissa, Minnesotassa ja Uudessa Englannissa. Coloradoon sitä on yritetty siirtää vuodesta 1999. Ensimmäiset luonnossa syntyneet pennut vahvistettiin 2003, ja sittemmin siellä on syntynyt useita pentueita. Lajia pidetään uhanalaisena Yhdysvaltojen rajalla.
Kanadanilveksen elinaluetta ovat vanhat tiheät metsät, mutta sitä tavataan myös harvahkoissa metsissä, kallioilla ja tundra-alueilla.
Elintavat
Kanadanilvekset saalistavat jäniksiä, jyrsijöitä ja lintuja, joskus isompiakin eläimiä, kuten peuroja. Saaliin ne paikantavat kuulon ja näön avulla. Paikka paikoin lumikenkäjänis on lähes ainoa kanadanilveksen saaliseläin. Ilveskannan suuruus noudattaa selvästi lumikenkäjäniksen lukumäärän kymmenen vuoden vaihtelun kaarta.
Kanadanilves elää yksinään ja näkymättömissä. Se on tavallisesti aktiivinen yöaikaan ja tarvitsee suuren reviirin.
Lisääntyminen
Kanadanilves synnyttää keväällä 1–5 poikasta. Poikasten selviytyminen on riippuvainen saaliin määrästä. Ne seuraavat emoa seuraavan talven kiimaan, ja senkin jälkeen pentue voi pysytellä jonkin aikaa yksissä.
Peugeot 309
Peugeot 309 on Peugeot’n vuosina 1985–1993 valmistama pieni perheauto. Autoa valmistettiin vuosien 1985 ja 1993 välillä PSA:n tehtailla Englannissa, Espanjassa ja Ranskassa. Auto oli alun perin suunniteltu korvaamaan Talbot Horizon ja sen nimeksi oli tarkoitus tulla Talbot Arizona. PSA Peugeot Citroën päätti kuitenkin vuonna 1985 lopettaa Talbot-merkkisten autojen tuotannon. Tämän seurauksena auton nimeksi muutettiin ennen myynnin aloittamista Peugeot 309. Samaan aikaan Peugeot-merkillä myytiin Peugeot 305 -mallia, joka oli kooltaan hieman suurempi. Koska uusi Talbot-lähtöinen auto ei ollut suoraan tarkoitettu 305-mallin seuraajaksi ja valmistaja halusi erottaa sen malleista, jotka oli alun perinkin suunniteltu Peugeot-merkille, otettiin uudelle, Simca- ja Talbot-merkeistä lähtöisin olevalle mallille käyttöön normaalista Peugeot-mallien numeroinnista poikkeava 309 sarjassa seuraavan numeron, 306, asemasta. Peugeot-tehtaan suunnittelema 309:n seuraajamalli sai sitten aikanaan nimekseen Peugeot 306. Peugeot-mallien numeroinnissa tuli ongelma eteen siinä vaiheessa, kun markkinoille oli tulossa Peugeot 308:n seuraajamalli, jonka olisi loogisesti tullut saada numerokseen 309, joka oli kuitenkin siinä vaiheessa jo käytetty aiemmin. Tämän vuoksi Peugeot 308:n seuraaja jatkaa Peugeot 308 -nimisenä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot 309. vasen|pienoiskuva|Peugeot 309 GTi Auton tuotanto alkoi loppukesällä 1985, alun perin Simca-merkkiä valmistaneilla, Poissyn tehtailla Ranskassa. Ensimmäiset autot asiakkaille toimitettiin saman vuoden lokakuussa.
Auto perustuu tekniikaltaan paljolti edeltäjäänsä, Simca Horizon -malliin (myöhemmin Talbot Horizon). Muotoilusta vastasi PSA-konsernin autojen uutta ilmettä kokonaisuutena suunnitteleva työryhmä ja projektilla oli tunnus C28. Projektissa pyrittiin yhdistämään viistoperäinen ja sedan-korimalli, mikä näkyy hyvin Peugeot 309:n peräosan muotoilussa. Osin muotoilua on inspiroinut kilpailijan Renault 11 -mallin kuplamainen takalasi. Peugeot 309 hyödyntää myös Peugeot 205:n alustaa, jota on kasvatettu isompikokoisen auton tarpeisiin. Esimerkiksi ovet ovat täysin samat kummassakin mallissa.
Peugeot 309 koki vuonna 1989 kasvojenkohotuksen, johon kuului muun muassa uusi maski, isompi ja helppokäyttöisempi takaluukku, uudet takavalot ja uusi sisusta. Se oli merkittävä parannus myös sikäli, että vanhemman mallin perä vuoti takavalojen kohdalta, aiheuttaen takapään pohjan ruostumista. 1990-luvulla Peugeot korvasi Simcan peruja olevat moottorit Peugeot’n omilla TU-sarjan moottoreilla.
Peugeot 309 -malleja olivat Style 1,1 ja 1,4, GL 1,6, GT 1,9, GTI 1,9 ja 1,9 16V sekä dieselit GLX 1,8 turbo, GRD 1,8 turbo, GLD 1,9. Myös 1,3-litraista Talbot-moottoria on tarjottu. 1,1-litrainenkin oli Talbot (Simca) -sukuinen moottori.
Etiketti
Etiketti (< muinaisransk. estiquette, 'lappu' ) on käyttäytymissäännöstö, joka ohjaa yksilöiden käytöstä ja toimintaa sosiaalisissa tilanteissa. Etiketti voi syntyä eettisistä normeista, tai toisaalta se voi olla puhtaasti muodin ja kulttuurin sanelema. Etiketti antaa kehykset ihmisten vuorovaikutukselle yhteiskunnan tai muiden sosiaalisten ryhmien sisällä ja helpottaa ihmisten kanssakäymistä. Tietyissä tilanteissa, kuten yritysmaailmassa tai arvokkaissa juhlissa, käytetään omia erityisetikettejä. Uusia käyttäytymissääntöjä on syntynyt ohjaamaan toimintaa esimerkiksi internetissä.
L’Osservatore Romano
L’Osservatore Romano (italiaa, suomeksi ”Rooman tarkkailija”) on Vatikaanivaltion ja Pyhän istuimen puolivirallinen lehti. Vatikaanivaltion toinen pääviestin on Vatikaanin radio. Lehti ilmestyy päivittäin italiaksi. Lehden kunkin päivän numero ilmestyy jo edellisen päivän iltapäivällä, mikä johtaa joskus sekaannuksiin ilmestymispäivämäärissä.
Pius IX tunsi yhteiskunnan liberalisoitumisen uhkaavan katolisen kirkon ja kristinuskon asemaa. Hänen aikanaan L’Osservatore Romanosta tuli katolisen kirkon modernismin ja liberalismin vastaisen taistelun äänitorvi. Erityisesti konservatiivisen Augusto Bavieran tultua lehden päätoimittajaksi 1866 lehti kävi kärjekkääseen taisteluun kristinuskon vastaisia voimia, vasemmistolaisuutta ja yhteiskunnan vapaamielisyyttä vastaan. Lehdessä julkaistiin myös satunnaisesti juutalaisvastaisia artikkeleita ja kiivailtiin vapaamuurareita vastaan.
1938 lehti kritisoi avoimesti kansallissosialistista rotupolitiikkaa ja juutalaisten syrjintää Kolmannessa valtakunnassa. Lehti myös tuomitsi toisen maailmansodan.
Kuten yleensäkin sanomalehdissä, julkaistavat artikkelit edustavat virallisesti vain niiden kirjoittaneiden toimittajien mielipiteitä. Käytännössä Vatikaanivaltion valtiosihteeri kuitenkin valvoo lehdessä julkaistavaa materiaalia, ja katolisen kirkon virallisesta kannasta eroavien artikkeleiden julkaisu estetään tai niiden kirjoittajia rangaistaan. Lehden toimituksellinen politiikka on perinteistä: Se julkaisee paavin sekä muiden korkeiden kirkonmiesten puheita ja saarnoja sekä virallisia kirkollisia dokumentteja, kommentoi niitä lyhyesti ja tarkastelee maailman politiikkaa katolisen kirkon näkökulmasta. Lehti harrastaa tuskin syvällemenevää kriittistä journalismia. Katolisen kirkon ”puolivirallisena lehtenä” L’Osservatore Romano on arvokas ja tiiviisti seurattu tietolähde.
Italiankielisen version lisäksi lehdestä ilmestyy virallinen versio viikoittain myös ranskaksi (vuodesta 1949), englanniksi (vuodesta 1968), espanjaksi ja portugaliksi (vuodesta 1969), saksaksi (vuodesta 1971) sekä kuukausittainen versio puolaksi (vuodesta 1980). Myös italiaksi ilmestyy viikoittainen versio vuodesta 1950.
Danny Guthrie
Danny Sean Guthrie (s. 18. huhtikuuta 1987 Shrewsbury) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Readingia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Guthrie siirtyi 15-vuotiaana Manchester Unitedista Liverpooliin. Guthrie valmistui Liverpoolin jalkapalloakatemiasta kesällä 2005 ja pelasi sen jälkeen pääasiassa Liverpoolin reservijoukkueessa, mutta pääsi harjoittelemaan edustusjoukkueen kanssa. Ensiottelunsa Liverpoolissa hän pelasi ystävyysottelussa Wrexhamia vastaan vuonna 2006, jolloin hän pelasi hyvän ottelun. Guthrie kävi vuonna 2007 lainalla Southamptonissa hakemassa peliaikaa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi lainasopimuksella Boltoniin. Kesällä 2008 Guthrie solmi sopimuksen Newcastle Unitedin kanssa. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Readingiin.
Perimmäisten kysymysten äärellä
Perimmäisten kysymysten äärellä on Kai Niemisen vuonna 2004 ilmestynyt runokokoelma.
Anselm Pitkäsilta
Anshelm (Anselmi) Pitkäsilta (23. toukokuuta 1879 Nastola – 30. marraskuuta 1959 Lahti) oli suomalainen vaatturimestari ja kansanedustaja Hämeen eteläisestä vaalipiiristä sosialidemokraattisen puolueen eduskuntaryhmässä 1936–1945. Hänestä käytettiin etunimeä Anselmi.
Pitkäsilta oli vaatturioppilaana vuodesta 1891 ja vuodesta 1895 vaatturina Lahdessa, Helsingissä, Kotkassa ja Kymissä sekä vaatturinliikkeen omistajana Lahdessa vuodesta 1908.
Hänestä tuli Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtaja, kaupunginhallituksen jäsen sekä varakaupunginjohtaja sekä Lahden osuuskaupan edustajiston jäsen.
Industrial
Industrial on muun muassa konkreettisesta musiikista, dadasta, futurismista ja fluxuksesta vaikutteita ottanutta kokeellista musiikkia. Sen juuret ovat 1970-luvulla, englantilaisessa Industrial Records -levy-yhtiössä. Yhtyeet olivat usein poikkitaiteellisia ryhmiä, jotka tekivät myös esimerkiksi performanssitaidetta ja installaatioita. Nykyään termiä käytetään hyvin laajana yläkäsitteenä monelle toisistaan radikaalisti eroavalle musiikkityylille.
Throbbing Gristle ja Industrial Records (1975−1981)
Avantgardistisesta performanssiryhmästä syntyneen musiikkiprojekti Throbbing Gristlen jäsenet keksivät termin industrial (teollinen) kuvaamaan tekemänsä kokeellisen musiikin mekaanisuutta ja poikkeavuutta vanhasta "ihmisläheisestä" musiikista. Termi levisi laajempaan käyttöön heidän 1975 perustamansa Industrial Records -levy-yhtiön myötä. Yhtiön nimi oli tarkoitettu myös parodioimaan valtavirran levy-yhtiöiden teollistunutta tapaa tuottaa musiikkia ja suuryritysten hallitseman yhteiskunnan etiikkaa ylipäätään. Sen iskulause oli "Industrial music for industrial people", teollista musiikkia teollisille ihmisille. Logona oli Auschwitzin portti.
Merkittäviä alkuaikojen industrial-yhtyeitä olivat muun muassa Throbbing Gristle, Cabaret Voltaire, NON, SPK ja Clock DVA. Musiikillisesti niitä yhdisti spontaani kokeellisuus ja tuotantotekniikoiden suorasukaisuus: nauhasilmukat ja erilaisten itsetehtyjen tai improvisoitujen soittimien kuten työkalujen ja metalliesineiden äänet olivat tavallisia. Yhtyeillä ei ollut kaavamaisen selvää yhtenäistä tyyliä, vaan esimerkiksi Throbbing Gristlen tuotanto sisälsi niin synthpopia muistuttavaa elektronista musiikkia, ambient-tyylisiä maalailevia äänimaisemia kuin aggressiivisesta huudosta ja vahvistimien häiriöäänistä koostuvia kappaleita.
Industrial-yhtyeet olivat tavallisesti provosoivia, mutta samalla vahvasti itseironisia. Etenkin Throbbing Gristle ja Industrial Records käyttivät paljon militaristista kuvastoa. Samalla kuitenkin niiden takana olevat aatteet käännettiin täysin päälaelleen ja niistä tehtiin pilkkaa. Esiintymiset olivat äänekkäitä ja niihin sisältyi usein aikanaan kohua herättäneitä teemoja. Throbbing Gristle projisoi lavoille pornografiaa ja kuvia keskitysleireiltä. NON soitti äärimmilleen särötettyjä poliittisia puheita, radio-ohjelmia ja keskustelunpätkiä kipukynnystä lähentelevillä äänenvoimakkuuksilla.
Throbbing Gristle hajosi vuonna 1981 jäsenten erimielisyyksiin. Sen perintöä jatkoivat Genesis P-Orridgen Psychic TV ja Peter Christophersonin ja hänen kumppaninsa John Balancen yhtye Coil, jotka perustettiin 1982.
Noise, martial industrial ja neofolk
80-luvun alussa industrial alkoi hajota eri suuntiin. Noise-artistit veivät genren meluisuuden ja brutaaliuden äärimmilleen tekemällä kappaleita pelkistä häiriöäänistä. Neofolk kehittyi vastakkaiseen suuntaan: se peri alkuperäisen industrialin mystiikan ja melankoliset teemat ja yhdisti ne kansanmusiikin kanssa.
Sotaisasta marssimusiikista vaikutteita ammentava martial industrial jatkoi suurieleisten totalitarismiteemojen kehittämistä. Erityisen tunnettu martial industrial -yhtye on slovenialainen 1980 perustettu Laibach (saksankielinen nimi Ljubljanalle), joka parodioi natseja univormuillaan ja saksaksi lauletuilla kappaleillaan. Heitä on syytetty vuorotellen äärivasemmistolaisiksi ja äärioikeistolaisiksi. Näihin syytöksiin he ovat vastanneet olevansa "fasisteja yhtä paljon kuin Hitler oli taidemaalari". Tämä vastaus kumminkin kuvastaa Laibachin käyttämää ironiaa parhaimmillaan, sillä Hitler oli maalari ennen poliittista uraansa Muita martial industrial -yhtyeitä ovat muun muassa Der Blutharsch, Von Thronstahl ja ruotsinsuomalainen Karjalan sissit.
Post-industrial
Myöhemmin industrial-termi on liitetty monenlaiseen musiikkiin ja saavuttanut jopa valtavirtasuosiota industrial rockin ja industrial metalin muodossa. Useilla näistä myöhemmistä yhtyeistä ei enää ole paljonkaan tekemistä Industrial Records -ajan musiikin kanssa, vaan termiä käytetään enemmänkin viittaamaan niiden "teolliseen" estetiikkaan.
Industrial rock ja industrial metal
Termejä industrial rock ja industrial metal tavataan käyttää kuvaamaan artisteja kuten KMFDM, Nine Inch Nails, Ministry, Rammstein ja Die Krupps. Niissä sähkökitaravetoiseen rockiin on yhdistetty konemusiikin elementtejä.
EBM
EBM eli Electronic Body Music on 80-luvulla syntynyt elektronista tanssimusiikkia ja industrialia sekoittava alagenre. Varsinkin uuden aallon Dark/Harsh EBM-bändit ovat gootti-kulttuurin suosiossa. Merkittäviä yhtyeitä ovat etenkin Front 242, Nitzer Ebb, Deutsch-Amerikanische Freundschaft ja Die Krupps.
Darkwave
Darkwave on laaja kattotermi tunnelmalliselle, mm. goottirockia ja synthpopia yhdistelevälle musiikille.
Kinnari
Kinnari on Järvenpään 5. kaupunginosa ja sijaitsee heti kaupungin keskustasta itään. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 2 711 ihmistä.
Alueella on pääosin omakoti- ja rivitaloasuntoja. Kinnarissa toimii Kinnarin koulu (ala-aste ja yläaste), päiväkoti ja moskeija sekä K-market. Kinnarin koulun urheilukentällä on tekonurminen pesäpallokenttä. Löytyy myös puistoja.
Zombies Paradise
Zombie's Paradise on Leningrad Cowboysin albumi, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2006. Levyllä ei ole lainkaan yhtyeen omia kappaleita, vaan kaikki raidat ovat cover-versioita ulkomaalaisten artistien tunnetuista kappaleista.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 39.
San Martino sulla Marrucina
Martino sulla Marrucina on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 920 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 960 asukasta.
Kikka Laitinen
Kirsi-Marja ”Kikka” Laitinen (s. 8. lokakuuta 1960 Lempäälä) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, rock-muusikko, sanoittaja ja säveltäjä.
Lapsuus ja opinnot
Laitinen aloitti musiikkiharrastuksen kotonaan isänsä opastuksella nelivuotiaana, ja sai ensimmäisen kiinnityksen kosketinsoittajana rock-yhtyeeseen ollessaan 17-vuotias. Hän on suorittanut musiikkiopintoja Tampereen konservatoriossa 1968–1975, Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa 1994–1998 sekä yksityiset klassisen laulun opinnot opettajanaan Ingrid Suoniemi vuosina 1992–1998. Laitinen on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen normaalilyseosta vuonna 1979 ja diplomikielenkääntäjäksi Tampereen yliopistosta 1984.
Musiikkiura
Laitinen oli perustajajäsen ja lauluntekijä suomalaisessa rockyhtyeessä Gasoline Girls And Petrol Boys joka julkaisi neljä albumia vuosina 1988–1992. Vuodesta 1992 hän toiminut rock-yhtyeensä Kikka Laitinen Co. laulaja-lauluntekijänä. Kikka Laitinen Co. -yhtye on toiminut vuodesta 1992 ja on julkaissut kahdeksan albumia. Yhtyeessä soittavat Kikka Laitinen (laulu, piano, koskettimet), Kustaa Kantelinen (kitara), Petteri Korhonen (rummut) ja Mikko Yli-Knuuttila (basso). Yhtyeen uusin aiemminjulkaisematon albumi (julkaistu 25.5.2018) on nimeltään Puut, linnut ja taivas, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat nimikappale "Puut, linnut ja taivas", "Elämisen keveys" ja "Kanssa vanhan omenapuun". Tuorein julkaistu levy on kokoelma Parhaat 2000–2022, jossa yhtyeen tunnetuimmat kappaleet.
Yhtyeen edellinen albumikokonaisuus julkaistiin trilogiana Suomalaisia rakkaustarinoita. Suomalaisia rakkaustarinoita osa 1 julkaistiin vuonna 2006, Suomalaisia rakkaustarinoita 2 vuonna 2008 ja Suomalaisia rakkaustarinoita 3 vuonna 2012. Trilogian tunnetuimmat laulut ovat ”Ei surullista”, ”Onni on pienissä asioissa", ”Tatuoitu neitoperhonen”, ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei” ja ”Rakkaus naista kuljettaa”. Muita tunnettuja Kikka Laitinen Co. -yhtyeen kappaleita ovat "Vaikka yhden keskikaljan", ”Sun mielikielisuudelma”, ”Kun radio auki on”, ”Sydän valvoo”, ”Omenapuut”, ”Mä tahdon luoksesi tulla”. Laitinen on säveltänyt ja sanoittanut suomalaisille artisteille.
Laitiselle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.
Yksityiselämä
Laitinen katsoo olevansa vapaaehtoisesti lapseton. Hän on ollut naimisissa Kari Peitsamon kanssa vuoteen 1993, jonka jälkeen hän oli parisuhteessa muusikkomiehensä kanssa vuoteen 2010. Nykyinen avopuoliso on muusikko Harri Blomster.
Luottamustoimet ja jäsenyydet
Laitinen on ollut Georg Malmstén -säätion ja Junnu Vainion rahaston hallituksen jäsen useita vuosia.
Ylinen Tuuloslammi
Ylinen Tuuloslammi Tuuloslammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Sairialan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Soil Stradivarius
Soil Strad tai Soil Stradivarius on Antonio Stradivarin vuonna 1714 Cremonassa valmistama viulu. Se valmistui Stradivarin parhaana viulunrakennuskautena, ja sitä pidetäänkin maailman parhaisiin lukeutuvana viuluna.
Eric Froehlich
Eric Froehlich (s. 9. helmikuuta 1984) on yhdysvaltalainen Virginian Springfieldistä kotoisin olevan pokeriammattilainen. Hän on urallaan voittanut kaksi World Series of Poker -turnausta.
Froehlich harrasti nuorena paljon urheilua: koripalloa, baseballia ja amerikkalaista jalkapalloa, mutta loukkaannuttuaan alkoi pelata Magic: The Gathering -peliä. Vuonna 2002 hänet valittiin vuoden pelaajaksi. Pokerin hän aloitti high schoolissa ja 18-vuotiaana nettipokerin. Huhtikuussa 2005 Froehlich keskeytti opintonsa Virginian yliopistossa ja ryhtyi pokeriammattilaiseksi.
Vuonna 2005 Froehlichilla oli mahdollisuus osallistua ensimmäisen kerran WSOP:hen. Heti ensimmäisenä vuotenaan hän voitti rannekkeen 1500 limiitti hold'em -turnauksessa. Ykköspalkinto oli 303 908 dollaria ja hänestä tuli tuolloin kaikkien aikojen nuorin WSOP-voittaja (ennätyksen rikkoivat sittemmin Jeff Madsen vuonna 2006, Steve Billirakis 2007 ja Annette Obrestad WSOPE:ssa vuonna 2008).
Seuraavana vuonna 2006 Froehlich voitti toisen WSOP-rannekkeensa, nyt 1500 dollarin pot limit omahassa (rebuy-turnaus). Voitosta hän ansaitsi 299 675 dollaria.
Eric Froehlich edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Kesäkuussa 2008 hänen turnausansionsa ylittivät 0,9 miljoonaa dollaria.
Lockerbien pommi-isku
Lockerbien pommi-isku oli 21. joulukuuta 1988 suoritettu terrori-isku, jossa 270 ihmistä kuoli lentokoneen räjähtäessä ja pudotessa Lockerbien kylään Skotlannissa. Syyskuun 11. päivän iskuihin 2001 saakka Lockerbien pommi-isku oli toiseksi tuhoisin siviilejä vastaan lentokoneessa suunnattu terrori-isku.
Iskussa Semtex-H-pommi tuhosi Pan Amin Boeing 747-121 -koneen (lento PA103, kone N739PA, ”Clipper Maid of the Seas”), joka oli matkalla Frankfurtin kansainvälisen lentoaseman ja Lontoon Heathrow’n lentoasemaan kautta John F. Kennedyn kansainväliselle lentoasemalle New Yorkiin. Kaikki koneessa olleet 259 ihmistä kuolivat, samoin 11 Lockerbien kylän asukasta, jotka jäivät pudonneen lentokoneen alle.
Tuhotyöstä tuomittiin 31. tammikuuta 2001 libyalainen tiedustelu-upseeri Abdelbaset Ali Mohmed al-Megrahi elinkautiseen vankeuteen. Hän on aina kieltänyt syyllisyytensä. Pommi-isku johti myös Libyan vastaisiin talouspakotteisiin. Vuonna 2002 Libyan ilmoitettiin maksaneen 2,7 miljardin dollarin korvaukset turmassa kuolleiden omaisille ja elokuussa 2003 maa ilmoitti ottavansa vastuun tapahtuneesta. Syyskuussa 2003 Yhdysvallat ilmoitti lopettavansa 15 vuotta kestäneet talouspakotteensa Libyaa vastaan.
Elokuussa 2009 al-Megrahi vapautettiin inhimillisten syiden nojalla, koska hän sairasti parantumatonta eturauhassyöpää. Hän kuoli toukokuussa 2012.
Soitto Helsinkiin
16 päivää ennen hyökkäystä, 5. joulukuuta 1988 Federal Aviation Administration (FAA) antoi turvatiedotteen, jossa kerrottiin, että arabialaisella korostuksella englantia puhunut mies oli soittanut Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystöön ja kertonut, että Frankfurtista seuraavan kahden viikon aikana lähtevä lento räjäytettäisiin. Tuntemattoman soittajan mukaan iskun järjestäisi eräs nimeltä mainittu Hämeenlinnassa Suomessa asuva Israelin arabi, joka oli palestiinalaisen Abu Nidalin terroristijärjestön ANO:n jäsen, oli äskettäin saapunut Libyasta ja saisi räjähteet Frankfurtissa asuvalta järjestön toiselta jäseneltä. Frankfurtista Yhdysvaltoihin matkustava suomalainen nainen veisi tietämättään pommin lentokoneeseen.
Anonyymina pysynyt varoittaja otettiin Yhdysvalloissa erittäin vakavasti.
Suomen Suojelupoliisi ei uskonut puhelussa ilmiannetun hämeenlinnalaismiehen liittyvän mitenkään iskuun. Aiemmin samana vuonna Israelin Helsingin-suurlähetystöön oli tehty kolme nimetöntä puhelinsoittoa – ensimmäinen tammikuussa ja kaksi muuta heinäkuussa – joissa väitettiin saman miehen suorittavan pommi-iskun Kööpenhaminasta Tel Aviviin matkaavalla El Al -yhtiön matkustajalennolla, mutta näitä iskuja ei tapahtunut. Soittajan, joka kolmannessa puhelussa oli esiintynyt salanimellä Hub Richard, arveltiin olleen sama. Myös palestiinalaisjärjestö PLO:n Helsingin-tiedotustoimiston johtaja oli saanut vuosina 1987 ja 1988 yhteensä kuusi omituista puhelinsoittoa, joiden arveltiin tulleen samalta ilmiantajalta. Supon arvion mukaan kyse oli valheellisista ilmiannoista, jotka todennäköisesti oli tehnyt eräs toinen Hämeenlinnassa asunut Israelin arabi tehdäkseen kiusaa ilmiannon kohteena olleelle miehelle. Vaikka Supolla oli soittajan henkilöllisyydestä vahva epäilys, asiaa ei voitu varmuudella todistaa. Soittajaksi epäillyllä miehellä ei myöskään tiedetty olevan yhteyksiä terrorismiin.
Lentokone
Pan Amin lennolla 103 käytetty lentokone oli N739PA, Boeing 747-121 nimeltään Clipper Maid of the Seas (aiempi nimi Clipper Morning Light). Se oli viidestoista Boeingin rakentama 747-kone ja toimitettu Pan Amille helmikuussa 1970, kuukausi Pan Amin ensimmäisen 747:n jälkeen.
Pommi-iskun aikaan kone oli 18 vuoden ikäinen ja sillä oli lennetty noin 75 000 tuntia. Vuonna 1987, vuotta ennen pommi-iskua, kone oli huollettu täysin, koska se oli siviilireservilentokone. Koneeseen tehtiin muutoksia, joiden ansiosta se olisi voitu muuttaa kansallisessa hätätilanteessa rahtikoneeksi kahdessa päivässä. Koneen huoltohistoriasta löytyi merkintöjä metallin väsymisestä, ruostumisesta ja koneessa olleesta tulipalosta. Vuosien 1980 ja 1988 välillä huoltotietoihin oli tehty 24 huomionarvoista merkintää.
Lento
Clipper Maid of the Seasin oli tarkoitus lentää lennon 103 Atlantin ylitys. Lento alkoi Frankfurtista Boeing 727 -koneella. Heathrow’n lentoasemalla matkustajat ja matkalaukut siirrettiin suoraan toiseen koneeseen. Kaikkien matkalaukkujen omistajat eivät olleet lennolla mukana. Jatkoyhteys lähti portilta kello 18:04 ja lähti lentoon kello 18:25.
Räjähdys ja putoaminen
thumb|N739PA Clipper Maid of the Seas [[Los Angelesissa vuonna 1987. Pommi räjähti miltei suoraan rungon "Pan Am" -tekstin 'P'-kirjaimen alapuolella.]] Clipper Maid of the Seas lähestyi Solwayn lahden reunaa kello 19.01 (UTC) ja ylitti rannikon minuuttia myöhemmin. Koneen transponderikoodi oli 0357 ja se lensi lentopinnalla 310. Koneen lentokorkeus oli siis 31 000 jalkaa eli 9 400 metriä. Se lensi suuntaan 316 nopeudella 580 km/h.
Yhteys menetetään
Kello 18.58 miehistö otti yhteyden Shanwickin aluelennonjohtoon Prestwickissä. Kello 19.02.44 lennonjohto antoi heille selvityksen Atlantin ylitykseen. Tähän viestiin ei kuitenkaan vastattu. Koneen transponderikoodi katosi tutkasta. Lennonjohto yritti ottaa koneeseen yhteyttä, mutta vastausta ei kuulunut. Tähän aikaan, 19.02.50, koneen ohjaamon ääninauhuri tallensi kovan äänen. Lennonjohdon tutkassa näkyi yhtäkkiä viisi heijastusta yhden sijaan. Ohjaamon ääninauhurin tietojen ja tutkatallenteen vertailussa selvisi, että kahdeksan sekuntia räjähdyksen jälkeen koneen kappaleet olivat levinneet merimailin (1,8 kilometrin) pituiselle alueelle. Glasgow’sta Lontoota kohti lentänyt British Airwaysin lentäjä ilmoitti hetkeä myöhemmin lennonjohdolle nähneensä maassa suuren tulipalon.
Kone hajoaa
thumb|Tietokoneella tehty kuva onnettomuuskoneen hajoamisesta. Räjähdys repi koneen vasempaan kylkeen puolimetrisen aukon. Miehistö ei ehtinyt aloittaa minkäänlaisia hätätoimenpiteitä, vaan kone hajosi kappaleiksi. Koneen pyrstöosassa sijaitseva ohjaamon ääninauhuri löydettiin pellolta 24 tunnin kuluessa. Nauhalla ei ollut mitään hätäkutsuun viittaavaa, vaan ainoastaan koneen kommunikaatiojärjestelmien tuhoutumisesta aiheutunut 180 millisekunnin pituinen sihisevä ääni. Vaikka räjähdys tapahtuikin koneen ruumassa, sitä tehosti koneen sisäpuolen ja ulkoilman suuri paine-ero. Räjähdys liikutti myös ohjauskaapeleita, minkä seurauksena kone kallistui alaspäin ja vasemmalle.
Räjähdyksen aiheutti ruumaan pakattuun kasettisoittimeen piilotettu pommi. Pommin sisältänyt laukku pystyttiin jäljittämään Maltalle. Sieltä sen kohde oli ensin Frankfurt, jossa se lastattiin PanAmin lennolle Lontoon kautta New Yorkiin.
Ennen onnettomuutta poliisin kotietsinnöissä löytyi vastaava kasettisoittimeen piilotettu Semtex-pommi. Pommi löytyi Länsi-Saksassa olevasta PLFP:n turvatalosta. Laajoissa poliisietsinnöissä löydettyjen Libya-viitteiden perusteella kyseessä oli Muammar Gaddafin kostoisku länttä vastaan.
Air Accidents Investigation Branchin (AAIB) tutkijat selvittivät, että koneen nokka irtosi lähes täysin räjähdyksessä. Se pysyi kuitenkin hetken kiinni muussa koneessa metallikaistaleen varassa taittuneena taaksepäin kuin säilyketölkin kansi. Se irtosi kolmen sekunnin päästä suuntautuen koneen runkoon nähden taakse, ylös ja vasemmalle. Se osui moottoriin numero 3 irrottaen sen ja putosi lopulta 4 km päähän Lockerbiesta lähelle Tundergarthin kirkkoa.
Runko osuu maahan
thumb|AAIB:n havainnekuva, jossa näkyvät rungon ja pyrstön murtumat sekä alueet, joille osat päätyivät. Vihreä – eteläinen romuvana; punainen – pohjoinen romuvana; harmaa – törmäyskraatteri; keltainen – Rosebank (Lockerbie); valkoinen – ei löydetty/tunnistettu. Runko jatkoi matkaansa eteen- ja alaspäin noin 5 800 metrin korkeuteen. Siitä eteenpäin kone putosi lähes pystysuoraan alaspäin. Pudotessaan kone hajosi pienempiin osiin. Ensimmäisenä maahan osui osa, jossa olivat siivet. Kyseinen osa sisälsi myös polttoainetankit. Niissä oli 91 000 kg kerosiinia, mikä aiheutti suuren, useita taloja tuhonneen tulipalon Sherwood Crescent kadulla, Lockerbiessa, jonne osa putosi. British Geological Surveyn mittalaitteet rekisteröivät 1,6 richterin seismisen tapahtuman kello 19.03.36. Sen aiheutti rungon iskeytyminen maahan.
Toinen rungon osa putosi asuinrakennuksen päälle noin 2,4 kilometrin päähän koilliseen päin. Vaikka talo tuhoutui täysin, sen asukas selvisi vammoitta.
Pina Bausch
thumb|260px|Pina Bausch (keskellä). Pina Bausch (oik. Philippina Bausch, 27. heinäkuuta 1940 – 30. kesäkuuta 2009) oli saksalainen koreografi, merkittävä modernin tanssin ja tanssiteatterin kehittäjä. Lähellä vasemmistolaista opiskelijaliikettä ollut tanssija-koreografi Bausch yhdisti teoksissaan saksalaista vapaan tanssin perinnettä, kokeilevaa teatteria ja amerikkalaista modernia tanssia. Pina Bausch käytti teoksissaan poikkitaiteellisesti tanssia, teatteria, elokuvaa, musiikkia, performanssia ja kuvataidetta. Useiden taiteenalojen ainesten käyttö saa Bauschin teokset muistuttamaan wagnerilaista kokonaistaideteosta, jossa eri taiteenalojen keinot sulautuvat yhteen.
Lockerbien pommi-isku
Uhrit
thumb|Lentokoneiskun uhrien muistomerkki Dryfesdalen hautausmaalla Lockerbiessa.
Pina Bausch
Bausch opiskeli tanssia ensin Essenissä ja vuosina 1960–1962 maailmankuulussa Juilliardin koulussa New Yorkissa. New Yorkin aikanaan hän esiintyi Metropolitan-oopperan balettiryhmässä ja New American Ballet -ryhmässä. Saksaan palattuaan hän pääsi Kurt Joossin vasta perustamaan Folkwang-Tanztheater -ryhmään soolotanssijaksi. Siellä hän myös loi ensimmäiset omat koreografiansa. Vuonna 1972 Bausch siirtyi Wuppertalin oopperan baletin taiteelliseksi johtajaksi. Oopperan balettiryhmä Wuppertalin tanssiteatteri muutti myöhemmin nimekseen Tanztheater Pina Bausch.
Lockerbien pommi-isku
Matkustajat ja miehistö
Kaikki 243 matkustajaa ja 16 miehistön jäsentä kuolivat koneen putoamisessa, kuten myös 11 Lockerbien asukasta. 270 uhrista 189 oli Yhdysvaltain ja 43 Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia. Loput 37 uhria olivat 19 eri valtion kansalaisia. Pommi-isku oli tuhoisin Yhdysvaltain kansalaisia vastaan tehty isku ennen syyskuun 11. päivän terroritekoja. Suuri osa yhdysvaltalaisuhreista oli kotoisin New Yorkin ja New Jerseyn osavaltioista.
Lennon 103 komentaja oli kapteeni James Bruce MacQuarrie (ikä 55). Hän oli kokenut lentäjä: hänellä oli lähes 11 000 lentotunnin kokemus, josta 4 000 tuntia oli kertynyt 747-koneella. Perämiehenä toimi Raymond Ronald "Ray" Wagner (52). Hänellä oli lähes 12 000 lentotunnin kokemus, niistä noin 5 500 tuntia 747-koneella. Lentoinsinööri oli Jerry Don Avritt (46). Hänellä oli lentotunteja yli 8 000, joista noin 500 747-koneella.
Ohjaamomiehistö, yksi lentoemäntä ja moni ensimmäisen luokan matkustaja oli yhä turvavöin kiinni istuimissaan koneen nokassa, joka putosi pellolle Tundergarthin kylässä. Yksi lentoemäntä löydettiin elävänä, mutta hän ehti kuolla ennen kuin paikalle saapui lisäapua. Myös kaksi matkustajaa olivat hetken aikaa elossa putoamisen jälkeen. Lääkintäviranomaiset totesivat myöhemmin, että toinen heistä olisi voinut selvitä, jos hänet olisi löydetty ajoissa.
Huomattavat matkustajat
thumb|Bernt Carlssonin muistolaatta Dryfesdalen hautausmaalla. Pommi-iskussa kuolleiden matkustajien joukossa oli YK:n Namibia-valtuutettu (Etelä-Afrikan valloittaman Namibian ulkopuolinen johtaja) Bernt Carlsson, joka oli matkalla New Yorkiin Namibian itsenäisyyssopimuksen allekirjoitustilaisuuteen. Koneessa olivat myös Volkswagen American -yhtiön toimitusjohtaja James Fuller ja markkinointijohtaja Lou Marengo, jotka olivat palaamassa Länsi-Saksassa Volkswagenin johdon kanssa pidetystä kokouksesta, muusikko Paul Jeffreys vaimonsa Rachelin kanssa, runoilijan ja muusikon Robert Frippin entinen naisystävä Joanna Walton, näyttelijä David Whiten poika Jonathan White sekä lupaava nuori fyysikko Alfred Hill. Koneessa oli myös Irving Sigal, Merck Sharp & Dome -tutkimuslaboratorion molekyylibiologian johtaja.
Yhdysvaltain viranomaiset
Lennolla 103 oli ainakin neljä Yhdysvaltain viranomaisten palveluksessa ollutta henkilöä. Viidennestä henkilöstä liikkuu vahvistamattomia huhuja. Näiden miesten läsnäolo on synnyttänyt salaliittoteorioita, joiden mukaan yksi tai useampi heistä oli pommi-iskun todellinen kohde.
Matthew Gannon, CIA:n Libanonin-osaston apulaisjohtaja, istui Clipper-luokassa (Pan Amin versio business-luokasta) paikalla 14J. Defense Intelligence Agencyn komennuksella ollut armeijan majuri Chuck "Tiny" McKee istui Gannonin takana keskikäytävän vieressä paikalla 15F. Turistiluokassa istui kaksi Diplomatic Security Servicen erikoisagenttia, jotka toimivat Gannonin ja McKeen henkivartijoina: Yhdysvaltain Beirutin suurlähetystön turvallisuusasiamies Ronald Lariviere paikalla 20H ja Yhdysvaltain Nikosian suurlähetystön turvallisuusasiamies Daniel O’Connor paikalla 25H. Kaikki neljä olivat lähteneet matkaan Nikosiasta joulukuun 21. päivän aamuna.
Lipun varanneet, jotka eivät olleet lennolla
Monet olivat varanneet lipun lennolle 103, mutta eivät ehtineet mukaan.
Intialainen mekaanikko
47-vuotias automekaanikko Jaswant Basuta oli tehnyt lähtöselvityksen, mutta saapui portille liian myöhään. Belfastissa häävieraana olleen Basutan ystävät tulivat saattamaan häntä lentokentälle ja tarjosivat hänelle juotavaa lentokentän baarissa. Kun lähtevien lentojen taululle tuli tieto portin sulkeutumisesta, Basuta kiirehti turvatarkastuksen ja passintarkastuksen läpi portille, mutta siellä oli enää vain Pan Amin virkailijoita, jotka epäsivät häneltä koneeseen nousun. Basuta oli aluksi yksi pommi-iskun epäillyistä, sillä myöhästymisestä huolimatta hänen laukkunsa olivat lennolla. Epäilyksiä lisäsi myös se, että hän on sikhi (kolme vuotta aiemmin tapahtuneesta Air Indian lennon 182 pommi-iskusta olivat vastuussa sikhimilitantit). Kuulusteluissa Heathrow’n poliisiasemalla todettiin, ettei Basutalla ole yhteyttä pommi-iskuun, minkä jälkeen hänet vapautettiin. BBC haastatteli Basutaa 20 vuotta myöhemmin. Hän sanoi: "Minun olisi pitänyt olla 271. uhri. Tuntuu vieläkin kauhealta niiden puolesta, jotka kuolivat".
Julkisuuden henkilöt
R&B-ryhmä The Four Topsin oli tarkoitus palata lennolla 103 Yhdysvaltoihin Euroopan-kiertueen jälkeen. Edellisillan äänityssessio venyi kuitenkin pitkäksi ja yhtyeen jäsenet nukkuivat pommiin.
Yhtyeistä Sex Pistols ja Public Image Ltd. tunnetun punk rock -muusikon John Lydonin (Johnny Rotten) oli tarkoitus olla lennolla 103 vaimonsa Noran kanssa, mutta he eivät ehtineet lennolle.
Vuoden 1988 maailman johtava tennispelaaja Mats Wilander oli varannut lipun, mutta ei noussut koneeseen.
Näyttelijätär Kim Cattrall oli myös varannut lipun lennolle 103, mutta vaihtoi viime hetkellä myöhäisemmälle lennolle ehtiäkseen tehdä tuliaisostoksia Lontoossa.
Lockerbien asukkaat
Yksitoista Lockerbien asukasta kuoli, kun koneen kappale, jossa siivet olivat kiinni, putosi Sherwood Crescentille yli 800 km/h nopeudella. Se räjähti synnyttäen 47 metrin pituisen kraatterin, jonka tilavuus oli 560 kuutiometriä. Talo osoitteessa 13 Housewood Crescent, jonka päälle osa putosi, tuhoutui täysin ja sen asukkaat, Dora ja Maurice Henry, kuolivat. Myös useat muut talot tuhoutuivat täysin, ja 21 vaurioitui niin pahoin, että ne piti purkaa. Osoitteessa 15 Sherwood Crescent asuvan Somervillen perheen kaikki neljä jäsentä kuolivat, kun heidän talonsa räjähti.
Räjähdys tappoi myös osoitteessa 16 Sherwood Crescent asuneen Kathleen Flanniganin, hänen aviomiehensä Thomasin sekä heidän 10-vuotiaan tyttärensä Joannen. Heidän poikansa Steven oli naapurin autotallissa korjaamassa siskonsa polkupyörää ja selvisi räjähdyksestä hengissä.
Tulipallo nousi korkealle talojen yläpuolelle kohti A74-moottoritietä, kärventäen siellä ajaneiden autojen maalipintaa. Autoilijat ja paikalliset luulivat ensin, että tulipallo oli peräisin läheisestä Chapelcrossin ydinvoimalasta. Lockerbien roomalaiskatolisen kirkon piispa Patrick Keegansin perheen koti osoitteessa 1 Sherwood Crescent oli koko kadun ainoa talo, joka ei tuhoutunut törmäyksessä, räjähdyksessä tai tulipalossa.
Oikeudenkäynti
Libyan hallitus pidätti al-Megrahin ja Fhimahin, ja suostui luovuttamaan heidät oikeudenkäyntiä varten sillä ehdolla, että se pidettäisiin neutraalissa, kolmannessa maassa. Sijainniksi valikoitui Camp Zeist, Alankomaiden Utrechtissä sijaitseva entinen Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta. Britannian ja Alankomaiden solmiman sopimuksen mukaisesti sinne perustettiin Skotlannin ylioikeuden (High Court of Justiciary) erityisistunto. Oikeudenkäynnin ajan alueella oli voimassa ensisijaisesti Skotlannin laki, ja oikeuden tuomarit, henkilökunta, syytetyt edustajineen, todistajat ja muut oikeudenkäyntiin liittyvät henkilöt nauttivat täyttä tai osittaista immuniteettiä Alankomaiden laista.
Leijukatalyyttinen krakkaus
thumb|Krakkausprosessin kaavio Leijukatalyyttinen krakkaus (, FCC) on hiilivetyjen krakkausprosessi öljynjalostuksessa. Prosessin korkeassa, noin 500 celsiusasteen lämpötilassa ja 1,5 baarin paineessa kemiallisessa reaktorissa katalyytin vaikutuksen alaisena raakatislausyksiköstä tulevan tyhjiökaasuöljyn raskaat hiilivedyt muuntuvat kevyiksi. Krakkautuneet kaasut johdetaan reaktorista tislauskolonniin ja tislataan tuotteiksi, kuten bensiinin sekoitusaineiksi ja polttoöljyksi.
Lockerbien pommi-isku
Oikeudenkäynti
Al-Megrahia ja Fhimahia syytettiin pääasiassa murhista, murhasalaliitosta, ja vuoden 1982 ilmailuturvallisuuslain (Aviation Security Act 1982) rikkomisesta. Ison-Britannian ja Libyan välisen sopimuksen mukaisesti oikeuden kokoonpanossa oli kolme skotlantilaista tuomaria eikä valamiehistöä.
Oikeudenkäynti alkoi 3. toukokuuta 2000, ja oikeus antoi tuomionsa 31. tammikuuta 2001. Fhimah todettiin syyttömäksi, joten hänet vapautettiin, ja hän palasi Libyaan seuraavana päivänä. Al-Megrahi todettiin syylliseksi ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen suosituksella, ettei häntä tulisi päästää ehdonalaiseen vapauteen 20 vuoteen.
Pina Bausch
Bausch esiintyi myös tunnettujen ohjaajien elokuvissa, kuten Pedro Almodóvarin Puhu hänelle (2002) ja Federico Fellinin Fellinin Laiva (1983).
Terceira
Terceira on yksi Azorien saarista. Sen pinta-ala on 399,8 km² ja väkiluku 55 833 (2001).
thumb|upright=0.5|left|Kirjailija [[Vitorino Nemésion muistopatsas Praia da Vitóriassa.]] Terceiralla sijaitsee Azorien vanhin kaupunki, Angra do Heroísmo, jonka historiallinen keskusta on Unescon maailmanperintökohde. Lisäksi saarella sijaitsee Praia da Vitórian kunta, josta on kotoisin kirjailija Vitorino Nemésio.
Terceira on muiden Azorien tavoin tuliperäinen. Se on asukasluvultaan Azorien toiseksi suurin saari.
Pina Bausch
Wim Wenders ohjasi Pina Bauschin muistoksi elokuvan Pina, joka on ensimmäisiä 3D-tekniikalla toteutettuja taide-elokuvia. Elokuva oli tarkoitus tehdä yhteistyössä Bauschin kanssa, mutta ennen työn aloittamista Bausch kuoli keuhkosyöpään.
Bauschille myönnettiin Frankfurtin kaupungin vuoden 2008 Goethe-palkinto.
Lockerbien pommi-isku
Oikeudenkäynti
Al-Megrahi valitti tuomiostaan, ja maaliskuussa 2002 valitus hylättiin. Valituksen käsitteli sama ylioikeuden erityisistunto rikosvalitustuomioistuimen asemassa viiden tuomarin kokoonpanolla.
Al-Megrahi päästettiin vapaaksi vuonna 2009 pitkälle edenneen syövän johdosta. Hän kuoli Libyassa vuonna 2012. Hän kiisti syyllisyytensä kuolemaansa saakka.
Kiistakysymykset tuomiossa
Iskujen todellisista tekijöistä kiistellään edelleen, vaikka asianosaisten maiden hallitukset pitävät tapausta selvitettynä. Monien mielestä Yhdysvallat syytti Libyaa tapauksesta voidakseen julistaa vihollismaansa kauppasaartoon; Libyan väitetään ottaneen vastuun iskuista vain päästäkseen eroon sen taloutta 15 vuotta pahoin rasittaneesta saarrosta, kuten maan pääministeri vuonna 2004 selvitti BBC:lle. Myös YK:n nimittämä Lockerbie-oikeudenkäyntien tarkkailija piti saavutettua ratkaisua poliittisena ja tapausta pahasti selvittämättömänä. Osa Lockerbien iskun uhrien omaisista on tyytynyt rahoihin ja hyväksynyt oikeudenkäyntien päätöksen, kun taas toiset vaativat uusia tutkimuksia.
Kesällä 2007 julkaistun Scottish Criminal Cases Review Commission -raportin mukaan oikeudenkäynnissä saattoi olla epäselvyyksiä ja todisteet olivat epäluotettavia. Samana kesänä insinööri Ulrich Lumpert myönsi valaehtoisessa lausunnossa varastaneensa oikeudenkäynnissä käytetyn ratkaisevan todistuskappaleen työnantajaltaan Mebo Ab:ltä ja antaneensa sen 22. kesäkuuta 1989 ilman lupaa Lockerbie-iskua tutkineelle viranomaiselle.
Vuonna 2002 kuollut palestiinalaisterroristi Abu Nidal väitti olleensa iskun takana. Megrahin puolustusasianajajien ryhmä nimesi mahdolliseksi syylliseksi PFLP-GC:n Mohammed Abu Talbin. Iskusta syytettiin alun perin Syyriaa ja PFLP-GC:ta, mutta tämä muuttui 1991 kun Syyria liittyi liittoumaan, joka karkotti Irakin joukot Kuwaitista ja Syyriasta tuli Yhdysvaltain tukeman arabien ja Israelin välisen rauhansopimuksen ajaja.
Yhdysvaltain DIA:n dokumentit taas syyttivät Iranin entistä sisäministeriä Ali-Akbar Mohtashemi-Puria, jolloin isku olisi ollut kosto viisi kuukautta aiemmin USS Vincennesin alas ampumasta iranilaisesta matkustajakoneesta. DIA väitti Mohtashemi-Purin luvanneen PFLP-GC:n Ahmad Jibrilille iskusta miljoona dollaria. DIA piti myös Libyan osuutta epäuskottavana.