cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanada
Liikenne
thumb|[[Canadian Pacific Railwayn juna]] Rautatieliikenne oli merkittävässä osassa Kanadaa muodostettaessa, mutta sen merkitys on vähentynyt 2000-luvulla pääosin auto- ja lentoliikenteen suosion vuoksi. Maassa on suuri ja kehittynyt rautatiejärjestelmä, jota käytetään pääasiassa tavarakuljetukseen. Maassa toimii kaksi suurta yksityistä tavaraliikennettä hoitavaa rautatieyhtiötä, Canadian Pacific Railway ja Canadian National Railway. Valtion omistama VIA Rail hoitaa matkustajaliikennettä lähes koko maan alueella. Kanadan tärkeimmät rautatielinjat ovat kaikki maan eteläosissa, ja suurin osa matkustajaliikenteestä on keskittynyt erityisesti niin sanotun Québecin–Windsorin käytävän alueelle. Maanalaista metroliikennettä Kanadassa on vain Torontossa ja Montrealissa. Vancouverissa on sen sijaan maanpäällinen monorail. Lisäksi Calgaryssä, Edmontonissa ja Ottawassa on toimiva pikaraitiotiejärjestelmä.
Kanadan tiheästi asutetuilla alueilla maantieverkko on tiheä, mutta harvaan asutuilla alueilla myös tiet ovat harvassa. Moniin syrjäkyliin kulkee vain metsä- tai kaivosyhtiöiden rakentamia teitä, jotka eivät aina ole edes julkisessa käytössä. Suuri valtatiejärjestelmä, Trans-Canada Highway yhdistää Kanadan itä-länsi-suunnassa. Se valmistui 1962 ja mahdollisti 7 821 kilometrin mittaisen automatkan Newfoundlandin St. John’sista Brittiläiseen Kolumbiaan.
Kanadassa oli vuoden 2016 tilastojen perusteella 1 594 lentoliikenteelle tarkoitettua liikennepaikkaa. Kanadan selvästi suurin lentoasema on Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema. Se oli 2017 nousujen ja laskujen perusteella maailman 14. vilkkain lentoasema. Muita tärkeitä lentoasemia ovat Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema, Vancouverin kansainvälinen lentoasema sekä Calgaryn kansainvälinen lentoasema. Kanadan päälentoyhtiö on yhtenä turvallisimmista lentoyhtiöistä pidetty Air Canada.
Vesiliikenteessä kuljetetaan iso osa Kanadan sisäisestä ja ulkomaille suuntautuvasta tavaraliikenteestä. Melkein 3 800 kilometriä pitkä Saint Lawrencen vesitie on tärkeä reitti, jota pitkin kuljetetaan muun muassa viljaa ja rautamalmia. Kanadan suurin satama on kuitenkin länsirannikolla sijaitseva Vancouverin satama, jota kautta liikkuu Aasian rahtiliikenne.
Väestöjakauma
pienoiskuva|upright|vasen|Kanadan asukasluvun kehitys vuosina 1961–2010 (asukkaiden määrä miljoonissa) Kanadan väkiluku on Kanadan tilastokeskuksen arvion mukaan 38 527 000 asukasta (tammikuu 2022). Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan maan asukasluku oli 35 151 728. Kanadan asukasluku on kymmenkertaistunut sitten vuoden 1871, jolloin sen asukasluku oli vain 3,5 miljoonaa. Vuosien 2011 ja 2016 välillä maan asukasluku kasvoi keskimäärin noin 1 % vuodessa. Noin kaksi kolmasosaa väestönkasvusta johtui maahanmuutosta. Kasvavasta väestöstä huolimatta Kanada on edelleen hyvin harvaan asuttu maa. Vuonna 2016 väestötiheys oli vain 3,9 asukasta neliökilometriä kohden. Esimerkiksi etelänaapuri Yhdysvaltojen vastaava lukema oli 35,3 neliökilometriä kohden.
Suurin osa Kanadan väestöstä asuu maan eteläosassa lähellä Yhdysvaltain rajaa. Kanadalaisista kaksi kolmasosaa asuu sadan kilometrin säteellä Yhdysvaltojen rajasta. Alue käsittää vain 4 % koko pinta-alasta. Väestö on siirtynyt Kanadan historian aikana kohti länttä ja vuonna 2016 Manitoban, Saskatchewanin, Albertan ja Brittiläisen Kolumbian alueella asui noin kolmasosa maan väestöstä. Suurimmat väestökeskittymät ovat Quebecin ja Windsorin välinen noin 1 150 kilometriä pitkä käytävä, jossa asuu noin 60 prosenttia Kanadan väestöstä, Vancouverin metropolialue Brittiläisessä Kolumbiassa, sekä Calgaryn ja Edmontonin välinen käytävä Albertassa. Kaupungeissa asuu noin 80 prosenttia väestöstä.
Etniset ryhmät
Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennassa kysyttiin kansalaisten etnisestä taustasta. Väestönlaskennassa huomioitiin yli 250 eri etnistä ryhmää ja kanadalaiset saattoivat ilmoittaa kuuluvansa useampaan kuin yhteen eri ryhmään. Suurimmat yksittäiset ryhmät olivat Britteinsaarilta tai Ranskasta, mutta näiden ryhmien osuus on laskenut historiallisesti. Vuonna 1871 60,5 % ilmoitti taustakseen etniset ryhmät Britteinsaarilta ja 31,1 % Ranskasta. Vain 1 % kirjattiin kuuluvaksi alkuperäisväestöön. Vuonna 2016 suurin yksittäinen ilmoitettu ryhmä olivat kanadalaiset, joita oli noin 11,1 miljoonaa tai 32,3 % koko väestöstä. Seuraavaksi suurimmat ryhmät olivat englantilaiset (6,3 milj.), skotit (4.8 milj.), ranskalaiset (4.7 milj.) ja irlantilaiset (4.6 milj.). Kaikkiaan eri eurooppalaistaustaisiin ryhmiin kuului 20 miljoonaa kanadalaista. 20 suurimman ryhmän joukossa olivat myös kiinalaiset (1.8 milj.), itäintialaiset (1.4 milj.) ja filippiiniläiset (837 130). Kanadassa arvioidaan asuvan noin 1,4 miljoonaa ukrainalaistaustaista ihmistä, mikä on enemmän kuin missään muussa maassa Ukrainan ja Venäjän jälkeen. Suurimmat ukrainalaisten keskittymät ovat Edmontonin ja Winnipegin alueilla. Kaikkiaan 7 674 580 kanadalaista kuului niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin, joka terminä käsittää Kanadassa muut kuin valkoiset ja alkuperäisasukkaat.
Vuonna 2016 kanadalaisista 1 673 785 eli 4,9 % väestöstä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin. Alkuperäiskansat Kanadassa käsittävät ensimmäiset kansat, métisit ja inuitit. Ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 henkilöä, métiseihin 587 545 ja inuiteihin 65 025. Yli puolet ensimmäisistä kansoista asuu Kanadan länsiosissa. Suhteellisesti eniten heitä oli Luoteisterritorioiden väestöstä (32,1 %) ja määrällisesti eniten Ontariossa (1,8 % provinssin väestöstä, 24,2 % ensimmäisistä kansoista). Métisseistä 80,3 % asui Kanadan länsiosissa ja Ontariossa. Suurin keskittymä heitä oli Ontariossa (120 585). Inuiteista 72,8 % asui inuitien historiallisella asuinalueella, joka tunnetaan myös nimellä Inuit Nunangat. Sen alueella inuiteista 63,7 % asui Nunavutissa ja 24,9 % Nunavikissa.
Vuonna 2016 kanadalaisista 7 540 830 eli 21,9 % koko väestöstä oli syntynyt ulkomailla. Heistä 1 212 075 saapui vuosien 2011 ja 2016 välillä. Hiljattain Kanadaan muuttaneista 61,8 % saapui Aasiasta, 13,4 % Afrikasta, 12,6 % Amerikoista ja 11,6 % Euroopasta. Aasiasta hiljattain muuttaneiden viisi yleisintä kotimaata olivat Filippiinit, Kiina, Intia, Pakistan ja Syyria. Afrikasta vastaavasti Nigeria, Algeria, Egypti, Marokko ja Kamerun. Yli puolet maahanmuuttajista asuu Toronton, Vancouverin ja Montréalin seuduilla. Hiljattain muuttaneista noin 6/10 saapui taloudellisista syistä ja 3/10 perhesyistä. 1/10 oli pakolaisia.
Uskonto
Vuoden 2016 väestönlaskennassa ei kysytty kanadalaisten uskonnollista taustaa. Uskontoa kysyttiin kuitenkin vuonna 2011. Tuolloin suurimman uskonnollisen ryhmän muodostivat kristityt. Heitä oli yhteensä 22,1 miljoonaa, eli 67,3 % kaikista kanadalaisista. Kristityistä ryhmistä suurin oli 12,8 miljoonaa katolilaista. Muslimeja oli 1 053 945, hinduja 497 965, sikhejä 454 965, buddhalaisia 366 830 ja juutalaisia 329 495. Yhteensä edellä mainittuihin ryhmiin kuului 2,4 miljoonaa kanadalaista, eli noin 7,2 % koko väestöstä. 7 850 605 kanadalaista eli 23,9 % koko väestöstä ei mieltänyt itseään mihinkään uskonnolliseen ryhmään.
Kieli
200px|vasen|pienoiskuva|Kaksikielinen kyltti [[Montrealissa]] Kanadalla on kaksi virallista kieltä, englanti ja ranska. Quebecin virallinen kieli on ranska, ja New Brunswick on maan ainoa virallisesti täysin kaksikielinen provinssi. Manitobassa ranska on englannin ohella virallinen kieli oikeuslaitoksissa ja julkishallinnossa, ja koulutusta on lain mukaan saatavilla molemmilla kielillä. Muiden provinssien ainoa virallinen kieli on englanti. Useilla alkuperäisasukkaiden kielillä on virallinen asema Luoteisterritorioissa. Inuittikielet ovat Nunavutin puhutuimmat kielet, ja niillä on myös virallinen asema territoriossa.
Englanti on Kanadan kahdesta virallisesta kielestä suurempi. Vuonna 2016 sitä osasi noin 30 miljoonaa kanadalaista, tai 86,2 % kaikista kanadalaisista. Äidinkielenään englantia puhui vuonna 2016 20 193 335 kanadalaista, eli 58,1 % kaikista kanadalaisista. Toista virallista kieltä ranskaa osasi vuonna 2016 noin 10,36 miljoonaa henkilöä, tai 29,8 % kaikista kanadalaisista. Ranskan osaajien valtaosa, 7,6 miljoonaa henkilöä, asuu Quebecissä. Sen ulkopuolella ranskan osaajia on 2,7 miljoonaa. Äidinkielenään ranskaa puhui vuonna 2016 yhteensä 7 452 075 henkilöä, eli 21,4 % kaikista kanadalaisista. Ranskaa äidinkielenään puhuvista noin miljoona asui Quebecin ulkopuolella. Englantia äidinkielenään, sekä ranskaa äidinkielenään ja kotonaan puhuvien suhteellinen määrä on ollut laskussa.
Maahanmuuton seurauksena muita kuin kahta Kanadan virallista kieltä puhuvien määrä on lisääntynyt. Vuonna 2016 kanadalaisista 7 335 745 eli 21,1 % koko Kanadan väestöstä puhui äidinkielenään jotakin maahanmuuttajien kielistä. Maahanmuuttajien eri kieliä on yli 140. Maahanmuuttajataustaisista äidinkielistä suurimpia vuonna 2016 olivat mandariinikiina (610 835), kantoninkiina (594 030), pandžabi (543 495), tagalog (510 420), espanja (495 090), arabia (486 525), italia (407 455) ja saksa (404 745). Yli 100 000:n puhujan maahanmuuttajataustaisia kieliä oli kaikkiaan 22. 75,5 % maahanmuuttajataustaisten kielten puhujista asui Kanadan kuudella suurimmalla metropolialueella.
Kahden virallisen kielen ja maahanmuuttajataustaisten kielten lisäksi Kanadassa puhutaan yli 70 alkuperäiskansojen kieltä. Vuonna 2016 kanadalaisista 260 550 osasi puhua jotakin alkuperäiskansojen kielistä. Alkuperäiskansoihin kuuluvista osaajien määrä muodostaa 15,6%. Kielten osaajien suhteellinen määrä on pienentynyt, mutta kokonaismäärä on kasvanut. Äidinkielenään alkuperäiskansojen kieliä puhui 208 720 henkilöä, eli jonkin verran osaajia vähemmän. Kielten osaajien määrässä mitattuna suurimpia alkuperäiskansojen kieliä vuonna 2016 olivat cree (96 575), inuktitut (39 770), odžibwa (28 130), oji-cree (15 585), dene (13 005) ja montagnais (11 360).
Suurimmat kaupungit
pienoiskuva|250px|[[Toronto, Ontario]] pienoiskuva|250px|[[Montreal, Québec]] pienoiskuva|[[Calgary, Alberta]]
Koulutus
pienoiskuva|vasen|upright|[[Toronton yliopisto]]
Valtion tarjoaman koulutuksen ensimmäinen aste on 4–5-vuotiaana aloitettu vapaaehtoinen kindergarten. Pakollinen peruskoulu alkaa kuuden vuoden iässä. Oppilaat siirtyvät 14-vuotiaina high schooliin tai muuhun toisen asteen oppilaitokseen, ja lasten täytyy osallistua opetukseen 16-vuotiaiksi. Useimmat kuitenkin käyvät neljävuotisen high schoolin loppuun.
Yliopistojen suhteen suurin ero provinssien välillä on siinä, kuinka paljon julkista rahoitusta ne saavat toimintaansa. Albertan yliopistojen tuloista noin 72 prosenttia tuli julkisista varoista, kun Nova Scotian yliopistojen valtionosuus oli vain 49 prosenttia tuloista. Quebecin yliopistoissa sen sijaan on pienimmät koulumaksut. Shanghain Jiao Tong -yliopiston vuoden 2019 yliopistorankingissa kanadalaisista yliopistoista sadan parhaan joukossa olivat Toronton yliopisto, Brittiläisen Kolumbian yliopisto, McGill-yliopisto ja McMaster-yliopisto.
Erityispiirteet
pienoiskuva|215px|[[Vaahteranlehti on tunnettu kanadalainen symboli.]] Kanadalaiseen kulttuuriin ovat vaikuttaneet erityisesti brittiläinen, ranskalainen ja yhdysvaltalainen kulttuuri. Kanada onkin monikulttuurinen valtio, ja monikulttuurisuus on ollut hallinnon virallinen politiikka vuodesta 1971. Yhdysvallat tunnetaan yleisesti kansojen ”sulatusuunina”, kun Kanada puolestaan on kansojen ”mosaiikki”, jossa jokainen kansanryhmä on muodostanut oman palan mosaiikkiin.
Kanadan kulttuurin monimuotoisuutta lisää se, että Britannian ja Ranskan siirtomaavaikutus on ollut myös moninainen. Brittiuudisasukkaiden joukossa oli englantilaisia, irlantilaisia, walesilaisia ja skotteja. Ranskalaiset puolestaan jakautuivat 1760-luvulla kanadanranskalaisiin ja acadialaisiin. Lisäksi britit ja ranskalaiset sekoittuivat alkuperäisasukkaisiin, ja näin syntyivät métisit. Alkuperäiskansat ovat lisäksi jakaantuneet useisiin kulttuuriryhmiin, ja 1800-luvun puolivälistä lähtien maahan on muuttanut runsaasti maahanmuuttajia myös muista maista.
Yhdysvaltalainen kulttuuri on myös vaikuttanut paljon Kanadaan, ja vuoden 1951 raportin mukaan kanadalainen kulttuuri oli jo lähes sulautunut naapurimaansa kulttuuriin erityisesti yhdysvaltalaisten elokuvien, radiolähetysten ja aikakauslehtien invaasion takia. Tämän jälkeen hallinto ilmoitti, että kanadalaisia medioita pitää rohkaista julkaisemaan kanadalaisia teoksia. Esimerkiksi televisio- ja radiokanavien sisällöstä osa täytyy olla kanadalaista tuotantoa, vaadittu osuus vaihtelee ohjelmien ja kanavien formaatin mukaan.
Kanadan kansallissymboleihin ovat vaikuttaneet maan luonto, historia ja alkuperäiskansat. Erityisesti vaahteranlehti on tunnettu kanadalainen symboli, ja se esiintyykin muun muassa lipussa ja vaakunassa. Muita tunnettuja symboleja ovat muun muassa majava, vaahterasiirappi, ratsupoliisi ja monarkiaa kuvastava kruunu. Kanadan kansallislaulu on Calixa Lavalléen säveltämä ”O Canada”.
Kanadalainen keittiö vaihtelee paljon alueittain. Itäisten provinssien keittiöön on vaikuttanut meren läheisyys, ja niissä syödään esimerkiksi paljon hummereita ja turskaa. New Brunswickissä on jo nähtävissä ranskalaisvaikutteet, ja siellä tarjoillaan sianlihalla täytettyjä perunoita, poutine râpée. Quebecin ruokakulttuuri on hyvin ranskalaista, mutta osavaltio on myös maailman suurin vaahterasiirapin tuottaja. Ontario puolestaan on Kanada pienoiskoossa, ja siellä yhdistyvät monien alueiden ruoat. Alberta on Kanadan naudanlihapääkaupunki. Manitobassa on laajat itäeurooppalaiset vaikutteet, ja sinne on tullut heidän mukanaan muun muassa pierogeita ja makkaroita. Brittiläisessä Kolumbiassa merenantimet ovat jälleen pääosassa. Alkuperäisasukkaiden keittiö on ihan omanlaisensa, ja esimerkiksi inuiteilla on monia eksoottisempia ruokalajeja, kuten valaanihosta tehty maktaaq.
Taiteet
pienoiskuva|215px|Kanadan intiaanien tekemiä [[toteemipaaluja on vasta 1900-luvulla alettu pitää taiteena. ]] Kanadan taiteet ovat käytännössä vasta 1900-luvulla alkaneet saada omaleimaisia piirteitä. Kanadalainen maalaustaide on tyypillisimmillään maisemamaalausta. Ensimmäisenä selvästi kanadalaisen tyyliin kehitti 1920-luvulla niin sanottu Seitsemän ryhmä, jonka jäsenet maalasi myös maisemia. Vaikka 1900-luvulla Kanadankin kuvataiteessa ovat vaikuttaneet vuosisadan länsimaiset taidesuunnat abstraktista taiteesta käsitetaiteeseen, niin silti maisemat ovat olleet monien taiteilijoiden suosikkiaiheita. Kanadan alkuperäisasukkaat tekivät veistoksia ja käsitöitä paljon ennen eurooppalaisten tuloa, ja niitä on alettu myös pitää taiteena vasta 1900-luvulla.
Kirjallisuus jakautuu Kanadassa erityisesti englannin- ja ranskankieliseen kirjallisuuteen. Yleisimmät kanadalaisen kirjallisuuden teemat ovat suhtautuminen luontoon ja rajaelämään sekä Kanadan asemaan maailmassa. Joidenkin kirjallisuudentutkijoiden mielestä kansallista kanadalaista kirjallisuutta ei varsinaisesti ole. Monet kaupallisesti merkittävimmät kanadalaiskirjailijat, kuten Margaret Atwood, Mordecai Richler, Douglas Coupland ja Michael Ondaatje eivät olekaan teemoiltaan erityisen kanadalaisia.
Eurooppalaisten maahanmuuttajien ansiosta taidemusiikilla on vahvat perinteet Kanadassa, ja esimerkiksi kaikissa suurimmissa kaupungeissa on oma sinfoniaorkesterinsa. Todennäköisesti tunnetuin kanadalainen klassinen muusikko on pianisti Glenn Gould. Kanada on tuottanut myös suuren määrän kansainvälisesti menestyneitä populaarimuusikoita, joista kuitenkin monet, kuten Neil Young, Joni Mitchell, Leonard Cohen ja The Band ovat tehneet uransa Kanadan ulkopuolella. Ensimmäinen todella tunnettu kanadalainen kevyen musiikin esittäjä oli Paul Anka, ja hänen jälkeensä ovat saavuttaneet suosiota muun muassa Shania Twain, k.d. lang, Justin Bieber ja Céline Dion. Viime aikoina myös muusikot kuten Shawn Mendes, Drake, The Weeknd ja Carly Rae Jepsen ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti Yhdysvalloissa.
Kanadassa on syntynyt useita tunnettuja elokuvanäyttelijöitä ja -ohjaajia, mutta he tekevät uraansa usein Hollywoodissa eivätkä näin yleensä saa tunnustusta kanadalaisina. Kanadassa tuotetaan myös monia Hollywood-elokuvia, ja erityisesti Vancouverin seutua on alettu kutsua Pohjois-Hollywoodiksi. Kanadan oma elokuvatuotanto on kuitenkin vaikeuksissa, sillä yhdysvaltalaiset elokuvat valtaavat usein maan elokuvateatterit, joihin on vaikea saada mahtumaan kotimaassa tehtyjä elokuvia. Tunnetuimpia kanadalaisia ohjaajia ovat muun muassa David Cronenberg, Paul Haggis ja James Cameron. Tunnettuja näyttelijöitä ovat muun muassa Jim Carrey, Michael J. Fox, Keanu Reeves ja Donald Sutherland.
Media
Kanadan yleisradioyhtiö on CBC, Canadian Broadcasting Corporation, jolla on sekä englannin- että ranskankielinen televisio- ja radioverkko. Yksityinen CTV on toinen kansallinen verkko. Kanadassa toimii 685 (2007) televisiokanavaa, joista 456 on englanninkielisiä, 103 ranskankielisiä ja 126 muilla kielillä. Maassa toimii myös 1 222 radiokanavaa, joista 912 on englanninkielisiä, 274 ranskankielisiä ja 36 lähettää ohjelmaa muilla kielillä.
Tammikuussa 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan noin 21,9 miljoonaa kanadalaista eli noin 66 prosenttia maan väestöstä käyttää Internetiä. Internetin käyttäjien määrässä Kanada sijoittuu maailman maista 12. sijalle. . Laajakaistayhteyksien käyttäjiä maassa on noin 6,7 miljoonaa, mikä on 8. eniten maailmassa. Vuoteen 2009 mennessä koti-internet liittymiä oli 10,1 miljoonaa, joka on noin 75 prosenttia maan kaikista talouksista. Nopeiden liittymien käyttäjämäärät ovat myös lisääntyneet viime vuosina. Vuonna 2009 1,5 Mbps tai nopeampien liittymien määrä nousi 62 prosenttiin, edellisen vuoden 52 prosentista.
Urheilu
pienoiskuva|250px|[[Jääkiekko on Kanadan virallinen talviurheilulaji.]] Kanadan viralliset kansallisurheilulajit ovat jääkiekko ja haavipallo eli lacrosse. Jääkiekko on kuitenkin selvästi suosituin laji, ja vuonna 1917 perustetussa NHL-liigassa kaikki joukkueet olivat alkujaan kanadalaisia. Nykyään sarjan 30 joukkueesta seitsemän tulee Kanadasta, mutta kanadalaispelaajia on kuitenkin enemmän kuin muiden maiden pelaajia yhteensä. Lisäksi monet jääkiekon kautta aikojen parhaista pelaajista, kuten Wayne Gretzky ja Gordie Howe, ovat kanadalaisia.
Muita paljon seurattuja lajeja ovat muun muassa curling ja kanadalainen jalkapallo. Golfia, baseballia, hiihtoa, jalkapalloa, lentopalloa ja koripalloa harrastetaan paljon harrastelijatasolla, mutta ammattilaissarjat eivät ole niin laajoja.
Kanadassa on pidetty kolmet olympialaiset, kesäolympialaiset 1976, talviolympialaiset 1988 ja talviolympialaiset 2010. Maa on osallistunut jokaisiin olympialaisiin kesäolympialaisista 1904 lähtien kesäolympialaisia 1980 lukuun ottamatta. Kanadan menestyneimmät olympiaurheilijat ovat pyöräilijä ja pikaluistelija Clara Hughes ja pikaluistelija Cindy Klassen.
Kanadalla on yksi Formula 1 -sarjan maailmanmestari Jacques Villeneuve.
Hikari Takagi
Hikari Takagi (, s. 21. toukokuuta 1993 Mishima) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Takagi edustaa seuratasolla Nojima Stella Kanagawa Sagamiharaa. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2016 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2016. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Huhtikuuhun 2019 mennessä Takagi on pelannut maajoukkueessa 19 ottelua ja on tehnyt niissä yhden maalin.
Jo Cox
Helen Joanne ”Jo” Cox (o.s. Leadbeater; 22. kesäkuuta 1974 Batley, Yorkshire – 16. kesäkuuta 2016 Birstall, Yorkshire) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi työväenpuolueen parlamenttiedustajana toukokuusta 2015 lähtien. Häntä ammuttiin ja puukotettiin 16. kesäkuuta 2016, kun hän oli tapaamassa äänestäjiä vaalipiirissään Birstallissa Yorkshiressa. Hän kuoli saamiinsa vammoihin myöhemmin samana päivänä.
Helen Joanne Leadbeater syntyi Batleyssä 1974. Hänen isänsä Gordon oli tehdastyöntekijä ja äitinsä Jean työskenteli koulun kanslistina. Oppikoulun jälkeen hän pääsi opiskelemaan Cambridgen Pembroke Collegeen politiikkaa ja yhteiskuntatieteitä. Kesäisin hän työskenteli samassa tehtaassa kuin isänsä. Myöhemmässä haastattelussa hän muisteli, etteivät hänen vaatimattomat lähtökohtansa olleet valmentaneet häntä Cambridgeen, jossa hyvillä suhteilla ja kontakteilla sekä syntymäpaikalla ja jopa murteella tuntui olevan suuresti merkitystä. Valmistuttuaan hän työskenteli poliittisena neuvonantajana työväenpuolueen kansanedustaja Joan Walleylle ja kampanjapäällikkönä Glenys Kinnockille eurovaalien aikana. Vuonna 2002 hän liittyi Oxfamiin, suureen brittiläiseen kehitysapujärjestöön. Oxfam-vuosiensa aikana hän kävi lukuisissa kriisikohteissa maailmalla ja kehitti kokemuspohjaisen näkemyksen maailmanpolitiikkaan. Oxfamin jälkeen vuosina 2009-2011 hänestä tuli äitiyskuolleisuuteen keskittyneen avustuskampanjan päällikkö. Seuraavaksi hän työskenteli kahdessa lastensuojelujärjestössä, Save The Children -järjestössä ja NSPCC:ssä. Cox oli nykyaikainen feministi ja toimi vuosina 2010-2014 työväenpuolueen naisverkoston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli Freedom Fund on slavery-säätiön sekä Bill ja Melinda Gatesin säätiön neuvonantaja.
Hänet valittiin alahuoneeseen parlamenttivaaleissa 2015 Batley and Spenin vaalipiiristä. Työväenpuolueessa Coxia pidettiin nousevana vaikuttajana ja naisena, jolla on mahdollisuus vaikuttaa ihmisten elämään ja tehdä maailmasta parempi paikka. Työväenpuolueen puheenjohtajavaaleissa Cox nimesi Jeremy Corbynin ehdokkaakseen, mutta äänestikin Liz Kendallia, joka tuli neljänneksi. Puheenjohtajavaalien jälkeen Coxia arvosteltiin yhden tukemisesta ja toisen äänestämisestä, mutta tällä ei ollut haitallista vaikutusta hänen maineeseensa parlamentissa, jossa häntä pidettiin yhtenä suosituimmista ja mahdollisesti kyvykkäimmistä jäsenistä.
Cox oli innokas vuorikiipeilyn harrastaja, joskin viimeisinä vuosinaan hän ehti harrastaa vain pyöräilyä Thames -joen varrella. Hän oli naimisissa ja kahden lapsen äiti.
Murha
16. kesäkuuta 2016 Cox oli tapaamassa äänestäjiä vaalipiirissään Yorkshiren Birstallissa, kun Thomas Mair hyökkäsi hänen kimppuunsa. Thomas Mair oli tekohetkellä 53-vuotias työtön puutarhuri. Hyökkäyksen aikana Mair ampui .22-kaliperisella poikkisahatulla kiväärillä Coxia kahdesti päähän ja kerran rintakehän alueelle, sekä puukotti tätä yhteensä 15 kertaa. Lisäksi Mair puukotti apuun tullutta sivullista, 77-vuotiasta Bernard Carter-Kennyä, joka jäi nopean hoidon ansiosta henkiin. Äärioikeistolainen ja äärikansallismielinen Mair huusi hyökkäyksen aikana iskulauseita ”Britannia ensin” ja ”Pitäkää Britannia itsenäisenä”. Hänet pidätettiin pian iskunsa jälkeen. Pidätyksensä aikana hän sanoi poliisille olevansa ”poliittinen aktivisti”. Hänen tekemänsä hyökkäys ja Coxin murha tallentuivat valvontavideokameraan.
Seuranneessa oikeudenkäynnissä Old Baileyssä Mair tuomittiin elinkautiseen ilman armahdusmahdollisuutta. Tuomionjulistuksessaan tuomari Alan Wilkie sanoi Mairille: ”Cox oli elinvoimainen, avosydäminen, osallistuva ja antelias ... Sanan todellisessa mielessä hän oli patriootti. Te vain haluatte esittää patrioottia.”
Veikko Pajunen
Veikko Juhani Pajunen (12. tammikuuta 1936 Siikainen – 13. syyskuuta 2016 Porvoo) oli suomalainen varatuomari, asianajaja ja toimitusjohtaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1972–1979. Lisäksi Pajunen toimi muun muassa vuosina 1965–1972 Liikennesolmu-nimisen television liikenneohjelman juontajana.
Ura
Pajusen vanhemmat olivat diplomikauppias Lauri Iivari Pajunen ja Helmi Emilia Heikkilä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1955, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1962 ja sai varatuomarin arvon 1965. Pajunen työskenteli poliisina ja ravintolamuusikkona vuosina 1956–1960 ja hän toimi sen jälkeen Taljan kenttäpäällikkönä Helsingissä 1960–1966 sekä Suomen autokoululiiton toiminnanjohtajana ja Opetustarvike Oy:n toimitusjohtajana 1966–1973. Vuosina 1965–1972, sekä vielä 1980-luvun puolivälissä, Pajunen juonsi suosittua Liikennesolmu-nimistä television liikenneohjelmaa.
Pajunen oli lyhyen aikaa Kalevi Keihäsen omistamien Keihäs-yhtiöiden pääjohtajana 1973–1974 ja vuodesta 1977 lähtien hänellä oli oma asianajotoimisto Helsingissä. Hän toimi myös Liikennetieto Oy:n toimitusjohtajana.
Pajunen oli SDP:n kansanedustajana 1972–1979 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa. Pajunen erotettiin vuonna 1977 sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsenyydestä vuoden 1977 valtiopäivien loppuun saakka kun hän äänesti Kalevi Sorsan II hallituksen ajoneuvoille säätämää vetokoukkuveroa vastaan. Pajusen mielestä vero rankaisi kuljetusalan yrittäjiä. Kesällä 1977 Pajunen sai ylinopeussakot, jolloin kävi ilmi, että hänellä oli autossaan tutkanpaljastin.
Yksityiselämä
Pajunen oli naimisissa vuosina 1958–1980 Astrid Tuulikki Salonojan kanssa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin Grazyna Anna Pyffelin kanssa 1981.
Renato Bruson
Renato Bruson (s. 13. tammikuuta 1936) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli musiikkia Padovassa ja debytoi roolilla Trubaduurissa vuonna 1961.
Bruson on myöhemmälläkin urallaan niittänyt mainetta lähinnä Verdin rooleilla, mutta tulkinnut myös muiden muassa Donizettia ja verismiä.
Kabardia
thumb|250px|Kabardia 1800-luvun kartassa. Kabardia  on historiallinen valtio, jonka alue vastasi suurin piirtein nykyistä Venäjän federaatioon kuuluvaa Kabardi-Balkarian tasavaltaa pohjois-Kaukasiassa.
Kabardit ovat olleet alueen ensimmäisiä tunnettuja asukkaita ja he tulivat sinne lännestä. Heidät mainitaan nimillä zigei ja zikhi lähteissä, jotka ajoittuvat ajanlaskun 500 ensimmäiselle vuodelle. Ensimmäisellä vuosisadalla kreikkalainen maantieteilijä Strabon kirjoitti zigei-kansasta, joka asui Gorgrippian tuolla puolen. Strabon kuvasi zigeiden aluetta satamattomaksi ja vuoristoiseksi, ja kertoi heidän ansaitsevan elantonsa merirosvouksella ja ryöstöretkillä aina Mustanmeren rannikon siirtokuntiin asti. Rooman valtakunnan historiassa zikhit mainitaan ensimmäisen kerran 200-luvulla. 400-luvulla Roomassa tiedetään olleen zikhi-lähettiläitä ja kauppiaita. Roomalla oli samoin kauppiaita, lähettiläitä ja sotilaita zikhien mailla.
1200-luvulla alueelle saapuneet mongolit tuhosivat pitkälle kabardien alueelle rakentaman yhteiskunnan. Mongolit kutsuivat heitä nimellä jerkei, joka tarkoittaa "tien tukkivaa", "vastuksena olevaa". Mongolit eivät kutsuneet pelkästään kabardeja jerkeiksi, vaan se oli yleisnimitys pohjois-Kaukasiassa asuville kansoille. 1400-luvun matkakirjailijan Giosofat Barbaron teoksessa heidät mainitaan nimellä Cheuerthei. Jerkein venäjänkielinen versio tuli aikanaan länsi-Euroopassa kaikista adygei-kansoista käytetyksi yleisnimeksi tšerkessi.
Kabardien alueeksi määriteltiin Kaspianmereen laskevan Terek-joen rannat. 1400-luvulla Terekin läntisen osan aluetta kutsuttiin Iso-Kabardiaksi ja itäistä osa Pieneksi Kabardiaksi. Näitä nimityksiä käytettiin vielä 1800-luvulla.
1500-luvun alussa Kultainen orda poistui pohjois-Kaukasiasta ja Krimin kaanikunta pyrki valtaamaan ordan jättämiä alueita. Kabardia, joka oli ollut yksi alueen hallitsevista heimoista etsi muiden lailla tukea ulkopuolelta. Vastustaakseen Krimin kaanin Devlet I Girayn vaatimuksia Kabardian ruhtinas Temrjuk etsi liittolaista Venäjästä vuonna 1557. Tsaari Iivana Julma, joka oli vallannut jo Astrahanin kaanikuntaan kuuluneen osan pohjois-Kaukasiasta suostui tähän ja vahvisti liiton naimalla Temrjukin tyttären Maria Temrjukovnan 1561.
Vuonna 1739 Kabardia itsenäistyi uudelleen. Vuonna 1774 alue joutui taas Venäjän keisarikunnan valtaan kabardien sitkeästä vastarinnasta huolimatta. Venäjän-Tšerkessian sodan jälkeen Venäjä suoritti pohjois-Kaukasiassa adygei-heimoja vastaan suunnatun etnisen puhdistuksen, joka kohdistui myös kabardeihin vuonna 1864. Kansojen jäseniä pakkosiirrettiin muualle laumoissa ja heitä kuoli tuhansittain nälkään. Monet pakenivat alueelta, lähinnä Osmanien valtakuntaan ja Iraniin. Vuonna 2011 Georgia julisti etnisen puhdistukseen olleen suunniteltu joukkomurha.
Turun sähkölaitoksen räjähdys 1920
thumb|Sähkölaitos räjähdyksen jälkeen. Vain julkisivun seinät olivat pystyssä. thumb|Räjähdyksen aiheuttamaa tuhoa. Turun sähkölaitoksen räjähdys tapahtui 12. toukokuuta 1920. Räjähdyksen syynä oli laitoksen yhden höyrykattilan rakennevika. Onnettomuudessa kuoli kahdeksan työntekijää. Tapaus aiheutti Turussa pitkäaikaisen sähköpulan, ja esimerkiksi raitioliikenne oli 87 päivää keskeytyksissä.
Sähkölaitos rakennettiin Linnankadulle vuonna 1906, ja se alkoi tuottaa sähköä vuonna 1908. Se oli aluksi AEG-yhtiön omistama, mutta siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1919. Kaupunki aikoi laajentaa laitosta, koska sähkönkulutus kasvoi. Tätä varten tilattiin uusia höyrykoneita ja tutkittiin energian saamista kauempaakin.
Onnettomuudessa räjähti yksi sähköaseman vanhimmista komponenteista, vuonna 1908 asennettu Steinmüller-höyrykattila. Syynä oli kattilan rakenteen vika: onnettomuustutkinnassa paljastui yläkattilan päätelevyn murtuma, joka syntyi kattilan suuren läpimitan ja päätelevyn liian jyrkän taivutuksen vuoksi. Kattilan huollossa ja testauksessa ei ollut puutteita. Nämä havainnot aiheuttivat maailmanlaajuisen kattilakonstruktiomääräysten muuttamisen.
Räjähdys näkyi usean kuukauden ajan kaupunkilaisten arkielämässä, sillä yli 60 % Turun asunnoista oli sähköistetty. Paikallisia sanomalehtiä ei voitu julkaista, lukuun ottamatta käsivoimin pyöritettäviä lisälehtiä. Aluksi vallitsi melkoinen pimeys, ennen kuin kaduille saatiin vanhoja karbidilamppuja. Satamaa valaistiin ”Lux-lampuilla” ja rautatieasemaa tilapäisesti kynttilöillä. Useat tehtaat pysähtyivät ja huvitilaisuudet peruutettiin joksikin aikaa.
María Isabel
María Isabel López Rodríguez (s. 4. tammikuuta 1995 Ayamonte, Huelvan maakunta, Espanja) on espanjalainen laulaja, joka voitti vuoden 2004 lasten Euroviisut kappaleella ”Antes muerta que sencilla”. Hänen vanhempansa ovat Julío López ja Marisa Rodríguez, hänellä on isoveli Saúl.
María Isabelin ensimmäinen studioalbumi No me toques las palmas que me conozco julkaistiin vuonna 2004 ja toinen, Número 2, lokakuussa 2005. Molemmat nousivat Espanjan listojen kärkeen. Kolmas albumi Capricornio julkaistiin Espanjassa marraskuussa 2006. María Isabel näyttelee myös espanjalaisessa elokuvassa Ángeles S.A., joka sai ensi-iltansa joulukuussa 2007.
María Isabelin kotikunnassa Ayamontessa on hänen mukaansa nimetty puisto ja patsas.
No me toques las palmas que me conozco
Albumi julkaistiin 2. marraskuuta 2004 ja sitä on myyty 500 000 kappaletta.
Número 2
Albumi julkaistiin 2. lokakuuta 2005. Sitä on myyty 200 000 kopiota ja siltä on julkaistu singlenä kappaleet ”Pues va a ser que no”, ”En mi jardín” ja ”Quién da la vez”.
Ángeles S.A.
Albumi on kokoelma kappaleista samannimisessä elokuvassa. Elokuva sai ensi-iltansa 21. joulukuuta 2007. Albumia on myyty yli 40 000 kopiota ja siltä on julkaistu singlenä kappaleet ”Cuando no estás”, ”El mundo al reves” ja "Angelitos Buenos".
Asynkroninen kommunikaatio
Asynkroninen kommunikaatio eli ei-reaaliaikainen kommunikointi on kommunikointitapa, jossa kommunikoinnin osapuolet eivät ole ajallisesti toisistaan riippuvaisia eli ovat ajasta (ja paikasta) riippumattomia.
Asynkronista kommunikaatiota ovat esimerkiksi kirjeenvaihto tai tietotekniikan puolella sähköposti, blogi ja uutisryhmät.
Gelete Burka
Gelete Burka (sukunimi myös muodoissa Burika ja Burika Bati, s. 23. tammikuuta 1986 Arsi, Oromia, Etiopia) on etiopialainen maasto- ja keskimatkojen juoksija.
Burka voitti Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa 2003 nuorten sarjassa pronssia ja joukkuekilpailussa kultaa. St. Etiennen ja St. Galmierin maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hän voitti nuorten kilpailun ja oli samalla joukkuekilpailussa hopealla. Hän juoksi toukokuussa Dohassa 3 000 metrin junioreiden Etiopian ennätyksen 8.39,90. Helsingin MM-kisoissa hän juoksi 1 500 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 4.04,77 ja teki elokuun lopussa Rietissä saman matkan nuorten Afrikan ennätyksen 3.59,60. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrin juoksussa toiseksi ajalla 8.48,65. Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa 2006 hän voitti lyhyen matkan maailmanmestaruuden ja oli samalla mukana joukkuekilpailun voittaneessa Etiopian joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi 3 000 metrillä kuudenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa ajalla 8.41,22.
Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa 2007 Burka sijoittui neljänneksi ja sai joukkuekilpailussa kultaa. Hän voitti Algerin Afrikan kisoissa 1 500 metriä ajalla 4.06,89. Osakan MM-kilpailuissa hän sijoittui 5 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 15.07,46. Maaliskuussa 2008 hän juoksi Valencian sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä kolmanneksi Afrikan ennätysajalla 3.59,75, mutta nousi voittajaksi kun dopingista kiinni jääneet venäläiset Jelena Soboleva ja Julija Fomenko hylättiin. Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli samana vuonna kuudes ja sai joukkuekultaa. Hän voitti 1 500 metrin Afrikan-mestaruuden Addis Abebassa ajalla 4.08,25. Pekingin olympialaisissa 2008 hän ei päässyt 1 500 metrin alkueristä jatkoon, mutta juoksi Rietissä mailin Afrikan ennätyksen 4.18,23. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän juoksi 1 500 metrillä toiseksi.
Burka oli Ammanin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2009 kahdeksas ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 1 500 metrillä kymmenenneksi kaaduttuaan 200 metriä ennen maalia. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä kuudes. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai samalla matkalla pronssia ajalla 4.08,39 ja Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hopeaa ajalla 4.11,12. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän keskeytti 1 500 metrin välierissä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia 3 000 metrillä ajalla 8.40,18. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi.
Burka karsiutui 1 500 metrin alkuerissä Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 31.41,77. Brazzavillen Afrikan kisoissa hän sai samalla matkalla pronssia ajalla 31.38,33.Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 10 000 metrillä kahdeksanneksi ennätyksellään 30.26,66.
Valentina Sidorova
Valentina Vasiljevna Sidorova (, 4. toukokuuta 1954 Moskova, Venäjän SFNT – 9. kesäkuuta 2021) oli kilpaurallaan Neuvostoliittoa edustanut miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Sidorova voitti floretin joukkuekilpailussa olympiakultaa Montréalissa 1976 ja olympiahopeaa Moskovassa 1980. MM-kilpailuista Sidorova saavutti floretin yksilö- ja joukkuekilpailuista yhteensä yhdeksän maailmanmestaruutta, kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Sidorova kuoli 67-vuotiaana 9. kesäkuuta 2021.
Garrett Pilon
Garrett Pilon (s. 13. huhtikuuta 1998 Mineola, New York, Yhdysvallat) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa WHL-joukkue Kamloops Blazersia. Hän on Washington Capitalsin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2016.
Ura
Kamloops Blazers varasi Pilonin vuoden 2013 CHL:n varaustilaisuudessa. Pilon siirtyi Blazersiin kaudeksi 2015–2016, jolloin hän pelasi 71 runkosarjaottelua tehoin 15+32=47. Pudotuspelien seitsemässä ottelussa hän teki kolme tehopistettä. Kauden päätteeksi Washington Capitals varasi Pilonin 87. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa.
Toisella WHL-kaudellaan, 2016–2017 Pilon oli Blazersin sisäisen pistepörssin kolmas tehtyään 67 ottelussa 20+45=65 tehopistettä. Maaliskuussa 2017 Pilon ja hänet varannut Washington Capitals solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen. Kauden lopussa Pilon teki ammattilaisdebyyttinsä pelatessaan Capitalsin AHL-farmiseura Hershey Bearsissa yhden pudotuspeliottelun.
Kozain resonanssi
Kozain resonanssi, jota kutsutaan myös joskus Kozain mekanismiksi, on taivaanmekaniikassa esiintyvä prosessi, joka aiheuttaa taivaankappaleen rataan jaksollisen vaihtelun radan eksentrisyyden ja inklinaation välillä. Mekanismin kuvasi teoreettisesti ensimmäisenä japanilainen Yoshihide Kozai vuonna 1962. Kozain resonanssi on sittemmin osoittautunut tärkeäksi tekijäksi Aurinkokunnan rakenteen ymmärtämisessä, ja sen tiedetään vaikuttavan mm. eräiden Kuiperin vyöhykkeen kappaleiden liikkeeseen.
Kozain mekanismi esiintyy ainoastaan sellaisilla kappaleilla, joiden radan inklinaatio on suurempi kuin 39,2°. Mekanismi muuttaa kappaleen rataa siten, että kun radan eksentrisyys e on minimissään, saavuttaa inklinaatio i maksimin. Vaihtelu tapahtuu siten, että suure
Huomattakoon erityisesti, että Kozain resonanssi ei muuta radan isoakselia a.
Kozain mekanismilla uskotaan olleen merkittävä tehtävä Aurinkokunnan alkuvaiheessa suuren inklinaation omaavien kappaleiden hävittämisessä, sillä sen ansiosta suuri-inklinaatioisten kappaleiden radat ovat muuttuneet hyvin soikeiksi, jolloin niiden radan pienin etäisyys Auringosta on vastaavasti tullut hyvin pieneksi (pienin etäisyys on a(1-e)) ja aikaa myöten tällaiset kappaleet ovat päätyneet Aurinkoon. Näin resonanssi on edesauttaa planeettajärjestelmän litistymistä tasoon. Vastaavasti voimakkaasti planeetan ekvaattoritasoon nähden kallelleen joutuneet kuut ovat aikaa myöten päätyneet liian lähelle emoplaneettaansa ja hajonneet vuorovesivoimien vaikutuksesta (ks. Rochen raja). Oortin pilvessä Kozain resonanssin arvellaan myös aiheuttavan säännöllisesti havaittavat Aurinkoa hipovat (tai sinne syöksyvät) komeetat.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2020 – parikilpailu
Taitouinnin parikilpailu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 2.–4. elokuuta Tokyo Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistui 22 paria.
Karsinnat
Olympiaturnaukseen osallistui 22 paria. Kaikki kymmenen joukkuekilpailuun osallistuvaa maata saivat yhden parin myös parikilpailuun. Viisi paria valittiin alueellisten karsintojen kautta siten. Seitsemän paria valittiin erillisen karsintaturnauksen kautta.
Cosmopolitan Productions
Cosmopolitan Productions oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka toimi 1918–1923 New Yorkissa ja sen jälkeen vuoteen 1938 Hollywoodissa.
Historia
Cosmopolitanin elokuvien levytyksestä vastasi ensi vuosina Paramount. Vuodesta 1923 levittäjä ja toinen tuottaja oli MGM ja vuodesta 1934 Warner Bros..
Ohjaajia
Robert G. Vignola on ohjaaja, joka liittyy vahvasti Cosmopolitan Productionsiin. Hän ohjasi sille useita elokuvia, kuten noiden aikojen kalleimman elokuvan When Knighthood Was in Flower (1922). Ohjaaja King Vidor teki yhtiölle kolme komediaa Show People (1928), The Patsy (1928) ja Not So Dumb (1930), joiden pääosassa oli Davies.
Cosmopolitanille työskenteli lyhyen aikaa muitakin merkittäviä ohjaajia, kuten John Ford, joka ohjasi Young Mr. Lincoln (1939), ja Howard Hawks, joka ohjasi elokuvan Ceiling Zero (1936).
Brian L. Davies
Davies suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1977 Chicagon yliopistossa, jossa myös väitteli tohtoriksi 1983. Hän on erikoistunut Venäjän historiaan, ja hänen tutkimuksen kohteinaan ovat Euroopan varhainen uuden ajan historia sekä Osmanien valtakunnan ja Keski-Aasian historia. Hän on erityisen kiinnostunut vertailevaan varhaismodernin ajan valtionkehityksen ja kapitalistisen maailmanjärjestyksen kehityksen tutkimiseen.
Taksikuski
Juoni
New Yorkiin sijoittuva elokuva kertoo taksikuskiksi ryhtyneestä yksinäisestä Vietnamin sodan veteraanista. Ahdistunut, yksinäinen ja uneton Travis Bickle (Robert De Niro) ajaa öisin taksia New Yorkin pahamaineisimmilla alueilla. Joka yö hän tapaa toinen toistaan oudompia ihmisiä. Valoa Travisin elämään tuovat kaunis Betsy (Cybill Shepherd), johon Travis on ihastunut, sekä huonoille teille ajautunut 12-vuotias prostituoitu Iris (Jodie Foster), jonka hän haluaa hinnalla millä hyvänsä pelastaa sutenöörin kynsistä. Elokuva keskittyy ihmisen eristäytyneisyyteen ja vainoharhoihin sekä haluun kaupungin saastan ja likaisuuden poistamisesta. Yksi elokuvan tunnetuimmista kohtauksista on Travisin yksinpuhelu peilin edessä hänen harjoitellessaan aseen esiin vetämistä: ”You talking to me?”.
Jessica Watson
pienoiskuva|Jessica Watson kirjansa esittelytilaisuudessa Düsseldorfissa vuonna 2011.Jessica Watson (s. 8. toukokuuta 1993 Gold Coast) on australialainen yksinpurjehtija. Hän piti halussaan nuorimpana yksin maailmanympäri purjehtimisen ennätystä ennen Laura Dekkeriä. Hän sai ennätyksen nimiinsä toukokuussa 2010 3 päivää ennen kuin täytti 17 vuotta. Matka kesti 210 päivää. Toisin kuin Dekker, Watson purjehti maailman ympäri käymättä välillä satamassa. Watsonin käyttämän aluksen nimi oli Ella's Pink Lady. Aluksen pituus oli 30 jalkaa. World Speed Sailing Record Council ei tunnusta ennätystä virallisesti, koska kyseinen organisaatio lakkautti kategorian "nuorin" sen jälkeen, kun Jesse Martin purjehti yksin maailmanympäri 18-vuotiaana vuonna 1999.
Taksikuski
Juoni
Elokuva on omistettu säveltäjä Bernard Herrmannille, joka kuoli ennen sen valmistumista.
Elokuvaa innoittaneet tositapahtumat
Elokuvan päähenkilön Travis Bicklen esikuvana toimi Arthur Bremer, joka ampui Alabaman kuvernööri George Wallacea 15. toukokuuta 1972.
Arvostus
Taksikuski menestyi taloudellisesti erittäin hyvin ja sai huomiota useissa palkintogaaloissa. Elokuva oli ehdolla neljään Oscar-palkintoon, mutta ei voittanut niistä yhtäkään. Se sai Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun parhaana elokuvana. Jodie Foster sai kaksi Bafta-palkintoa, parhaasta sivuroolista ja uutena tulokkaana. Myös elokuvan musiikit säveltänyt Bernard Herrmann sai Baftan.
Ronald Reaganin salamurhayritys
Taksikuskin liiallinen katsominen ja erotomaaninen fiksaatio Jodie Fosteriin innoittivat John Hinckleyn yrittämään Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin murhaa 30. maaliskuuta 1981.
Cymric
Cymric on Manx-kissan sisarrotu, eli täysin sama kissa, vain karvanpituus on pidempi. Cymric-nimi viittaa Walesiin. Cymricit ovat alun perin kotoisin Mansaarelta. Manx-kissa kantaa toisinaan pitkäkarvageeniä, ja jos esimerkiksi pentueen molemmat vanhemmat kantavat tuota geeniä, saattaa syntyä sekä pitkäkarvaisia (cymricejä) että lyhytkarvaisia (manxeja) pentuja samaan pentueeseen. Kaksi cymriciä keskenään saa kuitenkin vain pitkäkarvaisia pentuja. Cymric on hännätön rotu, jonka aiheuttaa geenimutaatio. Koska jokainen yksilö kantaa myös pitkähäntätekijää, cymric voi syntyä myös hännällisenä.
Jim Abrahams
1990-luvun alussa Abrahams alkoi tehdä elokuvia ilman Zuckerin veljeksiä. Ensimmäisenä valmistui Welcome Homy, Roxy Carmichael, jonka Abrahams ohjasi. Parodiaelokuva Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti (Hot Shots!) vuodelta 1991 oli hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa, kuten myös elokuvan jatko-osa Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti (Hot Shots! Part Deux) vuodelta 1993.
Vakavampaa elokuvaa on hänen ohjaamansa televisioelokuva Kamppailu elämästä (...First Do No Harm, 1997), joka pohjautuu tositarinaan vaihtoehtoisesta lääketieteestä hoitokeinona epilepsiaan.
Vuonna 1980 Abrahams voitti Yhdysvaltain käsikirjoittajainliittojen palkinnon parhaasta komediakäsikirjoituksesta elokuvasta Hei, me lennetään! Käsikirjoittajana hän on jatkanut myös ohjaajauran hiljennyttyä. Vuonna 2004 ilmestynyt Scary Movie 4 on hänen kirjoittamansa.
Viimeisin Abrahamsin ohjaama teatterielokuva on vuodelta 1998.
Artikkeli
Artikkeli voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Mono (Benin)
Mono on yksi Beninin kahdestatoista departementista. Monon pääkaupunki on Lokossa. Jotkut Monon alueet liitettiin vastaperustettuun Kouffon departementtiin vuonna 1999. Mono on jaettu kuuteen piirikuntaan. Monon departementin pinta-ala on 1 396 neliökilometriä.
Vuoden 2013 väestönlaskennassa departementin väkiluku oli 497 243, josta 241 554 oli miehiä ja 255 689 naisia. Naisten osuus oli 51,40 prosenttia. Väestöstä maaseudun väestöä oli 50,30 prosenttia, kun taas kaupunkien väestöä oli 49,70 prosenttia. Työvoimaa departementissa oli 142 220 henkilöä, joista 48,60 prosenttia oli naisia. Kotitalouksia, joissa ei ollut minkäänlaista koulutusta 48,70 prosenttia.
Maantiede
Monon departementti sijaitsee rannikkoalueilla, joita yhdistää toisiinsa järvet ja laguunit, sekä pitkänomainen rannikoseutu jossa on laaja suoalue. Kalastus makeassa, sekä merivedessä on alueen merkittävä ammatti. Maaöljyä löydettiin 1960-luvulla merialueilla, kun taas tärkeimmät mineraalit ovat titaani, heikkolaatuinen rautamalmi, ilmeniitti ja kromiitti.
Alueen eteläosat saavat kaksi sadekautta maaliskuusta heinäkuuhun ja syyskuusta marraskuuhun, kun taas pohjoiset alueet saavat yhden sadekauden touko-syyskuussa. Beninin keskimääräinen vuotuinen sademäärä on noin 1 200 mm, mutta Monon departementti saa suhteellisesti vähemmän sadetta. Alueella on enimmäkseen alavaa hiekkaista tasankoa Atlantin valtameren rannikolla, sekä soita, laguuneja ja järviä. Departementin korkein paikka on 20 metriä rannikon tasangoilla, verrattuna Beninin 200 metrin keskikorkeuteen merenpinnan yläpuolella.
Hallinnollinen jako
Mono jaetaan kuuteen piirikuntaan:
Sá da Bandeira (1862)
Sá de Bandeira oli Portugalin laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen siirtomaasluuppi eli aviso.
Palvelus
Alus ei ole enää palveluksessa vuonna 1905.
Carl Djerassi
Carl Djerassi (29. lokakuuta 1923 Wien, Itävalta – 30. tammikuuta 2015 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli kemisti ja näytelmäkirjailija, joka tunnetaan suun kautta otettavan ehkäisypillerin keksimiseen johtaneesta tutkimustyöstä.
Ykkösen olosuhdeohjelma
Kaudella 2006 otettiin Ykkösessä käyttöön olosuhdeohjelma Veikkausliigan malliin. Sen tarkoitus on toimia eräänlaisena väliportaana ennen pääsarjan olosuhdevaatimuksia ja sitä kautta helpottaa nousijan taloudellisia rasituksia. Tarve tälle uudistukselle on ilmeinen, koska Ykkösestä korkeimmalle sarjatasolle nousseet joukkueet ovat säännöstään olleet vaikeuksissa Veikkausliigan olosuhdeohjelman vaatimusten täyttämisessä. Olosuhdeohjelman vaatimukset olivat ensimmäistä kertaa käytössä kaudella 2007.
Carl Djerassi
Djerassi syntyi Wienissä juutalaiseen perheeseen, jonka isä oli lähtöisin Bulgariasta. Hän muutti 1938 Bulgariaan turvaan natsien vainolta. Vuonna 1939 hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän suoritti 1942 alemman korkeakoulututkinnon Kenyon Collegessa ja väitteli Wisconsinin yliopistossa filosofian tohtoriksi 1945. Vuosina 1959–2002 hän toimi kemian professorina Stanfordin yliopistossa. Hänet valittiin 1978 kansalliseen keksijöiden museon (National Inventors Hall of Fame) arvovaltaiseen joukkoon.
Djerassi keksi yhdessä meksikolaisen Luis E. Miramontesin ja unkarilaisen George Rosenkranzin kanssa synteettisen progesteronin joka, toisin kuin luonnollinen progesteroni, tehoaa suun kautta otettuna ja on huomattavasti voimakkaampi kuin luonnollinen hormoni. Hänen ehkäisyvalmisteen kehittelyä koskevia valmistelujaan avustivat Gregory Pincus, John Rock ja Min-Cheuh Chang. Djerassi muistuttaa, että kun hän aloitti työn progesteronin kehittämiseksi, hänellä ei alun perin ollut mielessä syntyvyyden säännöstely. ”Emme edes hurjimmissa unelmissa … osanneet kuvitella sellaista.” Silti häneen viitataan ehkäisypillerin isänä.
Djerassi ennakoi ehkäisypillerin yhteiskunnallisia vaikutuksia. Hän huomasi sen suuret vaikutukset miehen ja naisen välisessä sosiaalisessa kanssakäymisessä suvunjatkamisen sosiobiologian kautta. Hän uskoi, että sillä olisi suuremmat sosiaaliset vaikutukset miehille kuin naisille, ja kutsui vaikutuksia miesten ”feminisaatioksi”, millä hän viittasi lakien ja yhteiskunnan arvojen muuttumiseen yhteiskunnassa yleensä naisille myönteisemmäksi.
Djerassi kirjoitti romaanin Cantor’s Dilemma, joka nostaa esille nykyaikaisen tieteellisen tutkimuksen etiikkaa päähenkilön tohtori Cantorin kautta.
Hän on saanut Wolfin palkinnon kemiassa vuonna 1978.