cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kookoslurikki
Esiintyminen
Kookoslurikki elää vain asumattomalla Hendersonin saarella Pitcairnin saaristossa Tyynenmeren keskellä. Lajin elinympäristön laajuus on 37,3 neliökilometriä ja sen populaation koko oli vuonna 1992 noin 1 200 paria. Parvet ovat liikkuvaisia ja vaeltelevat kukkivia puita etsien paikasta toiseen. Lajin kanta on vaarantunut polynesianrottien (Rattus exulans) takia. Kookoslurikkia pidetään harvoin vankeudessa lemmikkilintuna.
Kolikkoinmäki (Viipuri)
Historia
Kolikkoinmäestä olivat kotoisin muun muassa ministeri Johannes Koikkalainen, professori Pekka Myrberg, taidemaalari Väinö Kamppuri, viihdetaiteilija Jorma Ikävalko ja työläisaktivisti Kalle Procopé. Myös ministeri Johannes Virolainen asui Kolikkoinmäellä käydessään oppikoulua Viipurissa.
Admiral Scheer
Valmistus
Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1933 kumminaan amiraali Reinhard Scheerin tytär rouva Marianne Besserer ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1934.
Kookoslurikki
Elinympäristö
Kookoslurikit asuvat metsissä, mielellään metsänreunoissa, sekä kookospalmumetsiköissä. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain.
Admiral Scheer
Palvelus
Admiral Scheer kiersi 6.-19. kesäkuuta sisaraluksensa Deutschlandin kanssa Britteinsaaret. Alus vieraili 23.-29. kesäkuuta Tukholmassa. Alus 24. heinäkuuta lähetettiin Espanjaan evakuoimaan Saksan kansalaiset sisällissotaa käyvästä maasta ja se palasi Saksaan 31. elokuuta. Alus teki seuraavat matkat Espanjan rannikolle 2. lokakuuta - 3. joulukuuta sekä 15. maaliskuuta - 7. huhtikuuta 1937. Alus aloitti neljännen matkansa Espanjan rannikolle 9. toukokuuta. Se vakoili matkoillaan samalla Neuvostoliiton tasavaltalaisille sotamateriaalia kuljettavia aluksia sekä suojasi saksalaisia kansallismielisille aseita kuljettavia aluksia. Alus tulitti 31. toukokuuta 1937 yhdessä torpedoveneiden Seeadler, Albatros, Luchs ja Leopard kanssa tasavaltalaisten asemia Almeriassa sen sisaraluksen Deustchlandin jouduttua tasavaltalaisten lentokoneiden pommitukseen Ibizalla pari päivää aiemmin.
Kolikkoinmäki (Viipuri)
Historia
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Kolikkoinmäessa oli 6 276 asukasta, joista 6 124 oli suomenkielisiä, 23 ruotsinkielisiä ja 129 muunkielisiä.
Kookoslurikki
Lisääntyminen
Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Admiral Scheer
Palvelus
Alus teki viidennen purjehduksensa Espanjan rannikolle 30. heinäkuuta - 11. lokakuuta, jonka jälkeen se oli koulutuspurjehduksella Itämerellä maaliskuussa 1938. Se aloitti kuudennen Espanjan purjehduksensa 19. maaliskuuta, mistä se palasi kotimaahan 29. kesäkuuta. Alus osallistui 22. elokuuta laivastokatselmukseen Kielissä, jolloin laskettiin vesille raskas risteilijä Prinz Eugen. Admiral Scheer osallistui purjehdukseen Atlantilla 18. huhtikuuta - 3. toukokuuta 1939.
Toinen maailmansota
Admiral Scheer joutui 4. syyskuuta 1939 Wilhelmshavenissa Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien Bristol Bleinheim -pommikoneiden hyökkäyksen kohteeksi, jolloin siihen osui kolme pommia. Osumat eivät kuitenkaan aiheuttaneet merkittäviä vaurioita. Alus siirrettiin kuitenkin huollettavaksi, kun sen sisaralukset lähtivät merelle häiritsemään kauppamerenkulkua.
Kookoslurikki
Ravinto
Kookoslurikit syövät siitepölyä, mettä, kukkia, pehmeitä hedelmiä ja hyönteisiä sekä muita pieniä niveljalkaisia.
Admiral Scheer
Toinen maailmansota
Aluksen lähestyttyä saattuetta havaittiin, että saattueen suojana oli apuristeilijä HMS Jervis Bay. Saattueen hajaantuessa Jervis Bay suojasi pakenevia tykkitulella ollen kuitenkin selvästi heikompi kuin risteilijä, joka upotti sekä Jervis Bayn että viisi saattueen alusta.
Alus siirtyi etelään tankkaamaan ja täydentämään ampumatarvikkeensa emälaiva Nordmarkilta kohtaamatta sitä jahtaavia Kuninkaallisen laivaston aluksia. Alus oli merellä seuraavat pari kuukautta upottaen ja kaapaten kauppa-aluksia, kunnes se siirtyi helmikuussa 1941 Intian valtamerelle.
Alus upotti pari alusta, mutta jälkimmäinen upotetuista lähetti hätäsignaalin. Alus kykeni kuitenkin palaamaan Atlantille kohtaamatta sitä takaa-ajavia risteilijöitä. Se purjehti Tanskansalmen kautta Kieliin, jonne se saapui 1. huhtikuuta.
Seuraavan avomeripurjehduksensa alus teki 2. heinäkuuta 1942 kohdatakseen Murmanskiin matkaavan saattueen PQ17. Alus purjehti elokuussa 1942 Pohjoisella Jäämerellä etsien saattueita ja esittääkseen Saksan lippua Neuvostoliiton pohjoisilla alueilla (operaatio Wunderland). Se tulitti 25. elokuuta neuvostoliittolaista sääasemaa Zhelaniyan niemimaalla, minkä jälkeen se upotti Nordenskjöldin niemimaan edustalla aseistetun jäänmurtajan Aleksandr Sibiryakovin. Alus ei kuitenkaan kohdannut alueella matkannutta saattuetta ja palasi Narvikiin.
Kirjailija Cajus Bekker sanoo teoksessaan Saksan laivaston taistelu ja tuho että Admiral Scheer oli ainoa Kriegsmarinen suuri alus, joka kirjaimellisesti haudattiin. Varustelupoukama, jossa alus oli kaatunut, täytettiin sodan jälkiraivauksen aikana raunioiden soralla.
Kosmos (ravintola)
thumb|Ravintola Kosmos. Kosmos on helsinkiläinen ravintola, joka sijaitsee osoitteessa Kalevankatu 3.
Yrjö Lindfors perusti 1924 silloiselle Wladimirinkadulle Kosmos ruokasalit. Suomessa oli silloin kieltolaki. Vladimirinkatu muuttui Kalevankaduksi, ja Lindfors suomennettiin Hepolammeksi. Ravintolan asiakkaina olivat alun perin ylioppilaat ja matkustavaiset, mutta sittemmin asiakaskuntaan kuului liikemiehiä, taiteilijoita ja virkamiehiä.
Sodan aikana ravintola sinnitteli Aino Hepolammen johdolla säännöstelyn varassa, johon kuuluivat elintarvikekupongit ja grammalleen lasketut ruoka-annokset. Vuonna 1944 ravintola pakkovuokrattiin Saksan armeijan ruokalaksi. Sen asiakaskuntaan ovat vuosien varrella kuuluneet niin lehtitalojen toimittajat, kuvataiteilijat, kirjailijat kuin vasemmistoradikaalitkin. Kosmos on esiintynyt usean suomalaisen romaanin tapahtumapaikkana, muun muassa Tuomas Vimman Toisessa.
Kosmoksen asiakaskuntaan ovat kuuluneet muun muassa Olavi Virta, Pentti Saarikoski, Jorma Ojaharju, M. A. Numminen ja Matti Pellonpää. Nykyisin Kosmos tavoittelee pääkaupungin ominta kulinaarista kulttuuria, ”helsinkiläistä keittiötä”, jonka taustalla elävät venäläiset, ranskalaiset ja ruotsalaiset maut. Ravintolan sisustus on säilynyt lähes samanlaisena perustamisesta lähtien. Varovaisia uudistuksia on tehty sisustusarkkitehti Kaisa Blomstedtin johdolla. Kosmoksen nykyisille kanta-asiakkaille on jaettu Stefan Lindforsin suunnittelema rintanappi, jonka käyttämistä pidetään kunnia-asiana Kosmoksessa ruokaillessa.
Katri Hepolampi (1936–2015) oli ravintolan sielu vuosikymmenet. Hänet valittiin Stadin Ravintoloitsijaksi 2004. Nykyään ravintolan johdossa on Hepolampia kolmannessa polvessa. Nykyinen toimitusjohtaja Irina Hepolampi (ent. Numminen) on Katri Hepolammen veljen tytär.
Devon Murray
Devon Michael Murray (s. 28. lokakuuta 1988 Kildaren kreivikunta) on irlantilainen näyttelijä. Hän on tunnettu roolistaan Seamus Finniganina Harry Potter -elokuvasarjassa. Lisäksi hän on näytellyt Christyä elokuvassa This Is My Father, Malachya elokuvassa Seitsemännen portaan enkeli ja Geoffreyta elokuvassa Yesterday's Children.
Murray syntyi Kildaren kreivikunnassa Irlannissa, ja on Michael ja Fidelma Murrayn ainoa lapsi. Menestyttyään maanlaajuisesti laulamalla kykykilpailuissa hän liittyi Billie Barryn esiintymiskouluun. Myöhemmin hän siirtyi The National Performing Arts School -esiintymiskouluun, ja menestyi menestymistään sitä mukaa kun hän kasvoi ja kehittyi. Murrayn näyttelijänura kuitenkin alkoi elokuvan This Is My Father myötä, mikä avasi ovet suurille elokuvarooleille. Seitsemännen portaan enkeli ja Yesterday's Children soivatkin Murraylle maailmanlaajuista huomiota ja auttoivat häntä pääsemään Seamus Finniganin rooliin Harry Potter -elokuviin.
Murray on kokenut ratsastaja, ja hän on kilpaillut lukuisissa kisoissa ympäri Irlantia. Hän on myös voittanut useita mitaleita. Muita Devonin harrastuksia ovat rullalautailu, mönkijät, tanssiminen ja rapmusiikki. Hän on sanonut ihailevansa muun muassa irlantilaismuusikko Christy Moorea. Murray on roomalaiskatolinen.
Luokkakokouksen blondit: Näin kaikki alkoi
Luokkakokouksen blondit: Näin kaikki alkoi on vuonna 2005 ensi-illan saanut komediaelokuva, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Robin Schiff. Elokuvan pääosissa näyttelevät Katherine Heigl ja Alex Breckenridge.
Elokuva on jatkoa vuonna 1997 valmistuneelle Blondit luokkakokouksessa.
Juoni
High Schoolista valmistuneet Romy ja Michele yrittävät epätoivoisesti päästä pois kotikaupungistaan Tuscosta, Arizonasta. He päätyvät asumaan Hollywoodiin, jossa he huomaavat unelmansa tutustua rikkaisiin ja kuuluisiin henkilöihin. Kaksikon elämä olisi vielä täydellinen mikäli he pääsisivät Ozone yökerhoon. Romy ja Michele säästävät rahaa yökerhoa varten, jonka keräämiseen meni kolme vuotta. Kaksikon elämä kuitenkin muuttuu törmättyään Lindaan.
Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira
Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira (Hollandse herdershond korthaar) on keskikokoinen paimenkoira. Hollanninpaimenkoirasta on kolme karvamuunnosta: pitkäkarvainen, karkeakarvainen ja lyhytkarvainen. Rotua kutsutaan Suomessa usein lempinimellä holsku.
Ulkonäkö ja rakenne
Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Sen turkki on melko karheaa ja lyhyttä villavalla pohjavillalla. Koiralla on kaulus, housut sekä hapsuinen häntä. Karvapeitteen hyväksytty väri on brindle eli juovikas, mutta myös värivirheellisiä syntyy. Juovia on joko (kullan)keltaisella pohjalla (gold brindle) tai harmaalla pohjalla (silver brindle). Musta maski päässä on toivottava. Silmät ovat mantelinmuotoiset, tummahkot, normaalikokoiset eivätkä ulkonevat. Kuonon ja kallon tulisi olla saman mittaiset, otsapenger on vähäinen ja kallo litteähkö. Huulet ovat tiiviit. Runsas musta väri karvapeitteessä ei ole toivottavaa. Uroksen säkäkorkeus on 57–62 cm ja nartun 55–60 cm, korkeuteen nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Koira on hieman korkeuttaan pidempi.
Luonne
Rotumääritelmän mukainen lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira on ystävällinen, hyvin luotettava, uskollinen ja yhteistyöhaluinen. Valitettavasti rodussa esiintyy myös varautuneempia yksilöitä, joiden kohdalla kannattaakin kiinnittää huomiota pennun totuttamiseen jo varhaisessa vaiheessa sietämään erilaisia ihmisiä ja eläimiä. Koira on motivoitunut oppimaan uusia asioita ja sen vuoksi myös helposti koulutettavissa. Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira on kuitenkin hyvin aktiivinen ja vaatii sekä fyysistä että henkistä aktiviteettia. Pelkäksi sohvakoiraksi hollanninpaimenkoirasta ei ole; tekemisenpuute johtaa helposti erinäiseen ongelmakäyttäytymiseen kuten tavaroiden tuhoamiseen tai paimennus- ja vartioimiskäytöksen lisääntymiseen.
Käyttötarkoitus
thumb|right|280px|Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira vuodelta 1915. Hollanninpaimenkoira soveltuu hyvin erilaisiin tehtäviin. Alkujaan sitä on käytetty maatilan monissa tehtävissä; paimentamaan, vahtimaan pihaa ja vetämään kärryjä. Nykyisin sitä käytetään mm. haku-, jälki-, viesti- sekä rauniokoirana. Myös agility- ja toko-koiria löytyy. Luonteensa puolesta se on erinomainen harrastus- ja työkoira. Hollanninpaimenkoirilla on Suomessa palveluskoirakoeoikeudet ja vuoden 2020 alussa FCI hyväksyi rodun käyttökoiraroduksi.
Terveys
Lonkka- ja kyynärniveltilastoissa lyhytkarvainen muunnos on hollanninpaimenkoirista kaikkein tervein, eikä kyseisiä vikoja juuri esiinny. Em. tutkimusten ohella lyhytkarvaisille suositellaan selkäkuvausta mahdollisten muutosten toteamiseksi (spondyloosi, LTV).
Jalostustyö
Vuosikymmeniä jalostukseen käytettiin ainoastaan parhaat käyttöominaisuudet omaavia yksilöitä, joten rodun käyttöominaisuudet ovat säilyneet tähän päivään asti. Geenipoolin laajentamiseksi lyhytkarvaisen hollanninpaimenkoiran jalostukseen on ajan kuluessa käytetty belgianpaimenkoiria, saksanpaimenkoiria ja erityisesti KNPV-linjaisia ei-FCI-rekisteröityjä käyttökoiria, joiden taustalta löytyy kaikkiakin em. rotuja. Myös lyhyt-pitkäkarvaristeytystaustaisia koiria on käytetty jalostukseen lyhytkarvojen kanssa.
Yhdistystoiminta rodun parissa
NHC eli Nederlandse Herdershonden Club perustettiin Hollannissa vuonna 1898. VVHH eli Vereniging voor de Hollandse Herder perustettiin vuonna 1989 lyhytkarvakasvattajien yhdistykseksi, joka myöhemmin sai nimen Vereniging Kortharige Hollandse Herder. Vuonna 2012 yhdistys pääsi Hollannin kennelliiton Raad van Beheer'in silmissä samalle viivalle NHC:n kanssa virallistumalla toiseksi rotuyhdistykseksi, jolloin nimi vaihdettiin VVHH:ksi. Nykyisin nämä kaksi yhdistystä tekevät tiivistä yhteistyötä. Suomen Hollanninpaimenkoirat ry on merkitty yhdistysrekisteriin vuonna 1994 ja se toimii Suomen Palveluskoiraliiton alaisuudessa. Rotua harrastavan yhdistyksen statuksen Suomen Hollanninpaimenkoirat ry sai vuonna 2003.
Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira Suomessa
Ensimmäinen lyhytkarva tuotiin Suomeen vuonna 1991 ja ensimmäinen pentue syntyi maassamme vuonna 1993. Alusta asti lyhytkarva on ollut toiseksi yleisin karvamuunnos pitkäkarvan jälkeen, mutta se yleistyy nykyisin nopeampaa tahtia, ja ohittanee kokonaisrekisteröinneissä pitkäkarvan lähivuosina.
HMS Royal Sovereign (1857)
HMS Royal Sovereign oli Britannian kuninkaallisen laivaston Duke of Wellington -luokan 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 17. joulukuuta 1849. Höyrykoneiden ja potkureiden yleistyessä alus määrättiin 23. kesäkuuta 1854 muutettavaksi 131-tykkiseksi potkurialukseksi, mikä aloitettiin 25. tammikuuta 1855. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1857 ja valmistui heinäkuussa 1857, jolloin se sijoitettiin reserviin.
Muutostyöt
Oltuaan vuosia reservissä alus päätettiin 4. huhtikuuta 1862 muuttaa kokeelliseksi kapteeni Cowper Colesin suunnittelemien tornien alustaksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 20. elokuuta 1864, jolloin alus oli ensimmäinen tykkitornein varustettu brittiläinen sotalaiva ja samalla ainoa puurunkoinen tornein varustettu alus. Aluksen runko sahattiin alimman kannen tasolta, jolloin laitojen korkeus laski reiluun kahteen metriin. Runkoa ja kantta vahvistettiin tornien painon ja tykkien käytön vaatimusten mukaisiksi. Rakennustöiden edistyessä todettiin sahauksen tapahtuneen liian alhaalta ja laitoja jouduttiin korottamaan.
Suunnitelman mukaan alukselle piti tulla viisi tornia, joissa kussakin joko yksi 100 naulan SB -tykki tai kaksi 68 naulan SB -tykkiä. Suunnitelma kuitenkin muutettiin nelitorniseksi, jossa oli yksi kaksi tykkinen (167 t) ja kolme yksitykkistä (á 150 t) tornia. Kaikki tykit olivat 10,5 tuuman SB tykkejä, jotka vaihdettiin 1867 yhdeksän tuuman MLR -tykkeihin.
Palvelus
Alus otettiin 7. heinäkuuta 1864 palvelukseen Portsmouthissa ensimmäisenä päällikkönään Sherard Osborn ja sijoitettiin Kanaalin laivastoon. Aluksella testattiin tornien toimivuutta. Se poistettiin palveluksesta lokakuussa 1866 ja sijoitettiin reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen heinäkuussa 1867 laivastokatselmukseen. Tämän jälkeen alus oli laivaston tykistökoulutuskeskuksessa HMS Excellent koululaivana, kunnes HMS Glatton korvasi sen vuonna 1873. Alus siirrettiin reserviin ja myytiin toukokuussa 1885 romutettavaksi.
Kawachi-luokka
Kawachi-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka (A-30). Luokka oli paranneltu versio edeltäneestä Satsuma-luokasta. Edeltäneestä luokasta poiketen ainoastaan 20 prosenttia materiaalista tuotettiin ulkomailta, vastaavan luokan ollessa aiemmin 60 prosenttia.
Alukset
Luokan alusten valmistus viivästyi maailmanlaajuisen laman aiheuttamien talousongelmien vuoksi. Alusten tykit tilattiin Britanniasta, mutta 25 000 hevosvoiman Brown-Curtiss-turbiinimoottorit valmisti Kawasaki lisenssillä.
Bechtel
Bechtel Corporation ['bɛktəl] on yhdysvaltalainen rakennusalan yritys, jonka pääkonttori sijaitsi 2010-luvun lopulle asti San Franciscossa ja nyt Virginian osavaltion Restonissa. Bechtel on yksi maailman suurimmista rakennusyrityksistä ja oli 13. suurin yhdysvaltalainen yksityisomistuksessa oleva yhtiö vuonna 2020.
Yhtiön perusti Warren A. Bechtel Kalifornian San Franciscossa vuonna 1902, minkä jälkeen se on pysynyt saman Bechtel-suvun hallinnassa viiden sukupolven yli. Yhtiön hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja oli vuonna 2019 Brendan Bechtel.
Bechtel tunnetaan erityisesti valtavista infrastruktuurihankkeista eri puolilla maailmaa. Yhtiö on rakentanut muun muassa Hooverin padon Coloradojokeen, Kanaalin tunnelin Britanniaa ja Ranskaa yhdistämään, Alaskan öljyputken, Jubailin kaupungin satamineen Saudi-Arabiaan, Washingtonin, San Franciscon, Riadin ja Ateenan metrot ja Tšernobylin ydinvoimalaitoksen suojakuoren Ukrainassa. Bechtel oli 1950- ja 1960-luvulla ydinvoimaloiden rakentamisen uranuurtaja, ja se tunnetaan monista muistakin energiantuotannon ja öljynjalostusalan rakennusprojekteista. 1970-luvulla Bechtel yhdisti Kanadan Ontariossa kolme jokea virtaamaan uuteen vesivoimalaan.
Bechtel on ollut tunnettu yhteyksistään Yhdysvaltojen republikaanipuolueeseen. Monissa Yhdysvaltojen hallituksissa 1960-luvulta 1980-luvulle istunut George P. Shultz työskenteli ministeritehtäviensä välillä Bechtelin pääjohtajana. Ronald Reaganin puolustusministeri Caspar Weinberger toimi ennen ministerinimitystään Bechtelin lakimiehenä.
Perheyrityksenä Bechtel Corporation on tunnettu talousasioistaan vain vähän tietoja antavana. Yhtiön osakkuuksia on annettu omistajasuvun lisäksi myös yhtiön avaintyöntekijöille. Eläkkeelle jäädessään heidän on kuitenkin pitänyt myydä osakkeensa, jolloin omistus on pysynyt tiukasti pienessä piirissä.
Historiaa
Yrityksen perustaja Warren A. Bechtel oli maanviljelijäperheen poika Kansasista, jonne perhe oli muuttanut Illinois’n osavaltiosta pojan ollessa 12-vuotias. Poika soitti pasuunaa, mutta epäonnistuttuaan yhtyeenjohtajana hän työskenteli perheen huonosti menestyvällä maatilalla, jossa kasvatettiin muuleja. Warren A. Bechtel pääsi muuleineen aliurakoimaan mantereen läpi rakennettavaa rautatietä. Pian hän luopui muuleista, mutta jatkoi työskentelyä rautatierakennuksen parissa ja pääomaa kerättyään perusti veljensä ja kolmen poikansa kanssa oman rakennusyrityksen nimeltä W. A. Bechtel Company. Se pääsi pian merkittävään asemaan suurten pato- ja valtatiehankkeiden rakentajana ja kasvoi vuoteen 1925 mennessä Yhdysvaltojen länsiosien suurimmaksi rakennusyritykseksi.
Toisen maailmansodan vuosina Bechtel-yhtiö meni mukaan sotalaivojen telakkabisnekseen liittoutumalla teräskauppias John McConen kanssa, tarinan mukaan satumaisia voittoja tehden. Sodan jälkeen Bechtel urakoi muun muassa lähes 1 800 kilometrin mittaisen öljyputken Saudi-Arabiaan, useita sähkövoimaloita Etelä-Koreaan ja maailman ensimmäisen sähköä tuottavan ydinvoimalan Idahon osavaltion Arcoon. 1960-luvun taitteessa, kun yrityksen johtajaksi tuli perheen kolmatta sukupolvea edustanut Stephen Bechtel nuorempi, yritys toteutti rakennusprojekteja jo kaikissa maanosissa ja panosti nyt etenkin nopeasti kasvavaan ydinvoimalasektoriin.
1970-luvun keskivaiheilla Bechtel pääsi toteuttamaan maailman siihen asti suurinta rakennushanketta, kokonaista Jubailin öljyteollisuuskaupunkia Saudi-Arabian koillisrannikolle. Parikymmentä vuotta kestäneeseen urakkaan sisältyivät öljynjalostamo, satama, lentokenttä ja merivedestä käyttövettä tuottava laitos.
Bechtel vetäytyi 1980-luvun taitteessa ydinvoimaloiden rakentamisesta niiden aiheuttaman kritiikin ja yhtiön saamien korruptio- ja rakennusvirhetuomioiden takia. Monet muutkin oikeusjutut tahrasivat 1970-luvulla yhtiön mainetta. Bechtelin uusi menestyksekäs strategia painotti rahoitus- ja muita palveluja rakennushankkeiden tilaajille. Ydinvoimasektorilla se jatkoi yhä ydinvoimaloiden henkilöstön koulutusta, voimaloiden korjaamista ja purkamista sekä ydinvoimaonnettomuuksien tuhojen siivoamista.
Safet Sušić
Safet Sušić (s. 13. huhtikuuta 1955) on bosnialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelintekijä.
Bechtel
Historiaa
Ronald Reaganin presidenttikausilla peräti kaksi Bechtelin johtajaa toimi maan hallituksessa: George P. Shultz ulkoministerinä ja Caspar Weinberger puolustusministerinä, mikä entisestäänkin lujitti yrityksen sidoksia liittovaltion hallintoon. 1980-luvulla Bechtelillä oli kuitenkin vaikeuksia saada isoja uusia projekteja, ja sen henkilöstömäärää väheni 45 000:sta vuonna 1982 35 000:een vuonna 1984 ja edelleen 18 000:een vuonna 1988. Muutkin amerikkalaiset rakennusyritykset menettivät asemiaan japanilaisille, eteläkorealaisille ja eurooppalaisille kilpailijoille niin, että Yhdysvaltojen markkinaosuus suurista kansainvälisistä rakennusprojekteista puolittui 1980-luvun kuluessa 50:stä 25 prosenttiin. Vuosikymmenen puolivälissä Bechtel onnistui kuitenkin saamaan Eurotunneliurakan eli junayhteyden rakentamisen Englannin kanaalin ali, sekä yhdessä Parsons Brinckerhoff -yhtiö kanssa Yhdysvaltojen siihen asti suurimman valtatie- ja tunneliprojektin Bostonin alueelta.
Safet Sušić
Ura pelaajana
Sušić aloitti pelaajauransa pienessä FK Krijavan joukkueessa, josta siirtyi 1971 FK Sarajevon organisaatioon. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa vuonna 1973 ja nousi joukkueen legendaaristen pelaajien joukkoon 1970-luvulla. Sušić tuli tunnetuksi armoitettuna pelintekijänä ja taitavana syöttelijänä. Vuonna 1979 hänet valittiin Jugoslavian parhaaksi urheilijaksi ja kaudella 1979–1980 hän onnistui myös voittamaan Jugoslavian liigan maalikuninkuuden 18 osumallaan. Samalla kaudella FK Sarajevo voitti myös mestaruushopeaa.
Bechtel
Historiaa
1990-luvun alussa yrityksen johto siirtyi Riley Bechtelille, jonka onnistui saada tehtäväksi Kuwaitin öljyteollisuuden suuria korjaustöitä Persianlahden sodan jäljiltä. Bechtelin muita isoja kohteita 1990-luvulla olivat Kuningas Fahdin kansainvälinen lentoasema Saudi-Arabiassa ja Ateenan metro Kreikassa. Yritys sai myös ensimmäisenä avattua Kiinan-markkinat yhdysvaltalaisille rakennusyhtiöille, ja Neuvostoliiton romahdus toi Bechtelille töitä itäisen Euroopan demilitarisointi- ja modernisointihankkeissa.
2000-luvulla Bechtel sai Yhdysvaltojen liittovaltiolta tehtäväkseen 680 miljoonan dollarin urakan Irakin infrastruktuurin korjaamisesta Irakin sodan jäljiltä. Vuosikymmenen muita merkittäviä rakennusurakoita olivat Hamadin kansainvälinen lentoasema Qatarissa, 3G-matkapuhelinverkot Australiassa, alumiinisulatto Islannissa ja Hurrikaani Katrinan jälkeiset jälleenrakennustyöt Yhdysvaltojen eteläosissa. 2010-luvulla Bechtel muun muassa rakensi nesteytetyn maakaasun (LNG) tuotantolaitoksia Australian Queenslandiin, Riadin ja Sydneyn metrot, kaivosteollisuuslaitoksia BHP Billiton -yhtiölle Chileen ja aurinkovoimaloita Kaliforniaan.
Safet Sušić
Ura pelaajana
Jugoslavian maajoukkueessa Sušić esiintyi vuosina 1977–1990 yhteensä 54 A-maaottelussa ja teki niissä 21 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1982 ja 1990 sekä EM-kisoissa 1984.
Marraskuussa 2003 Sušić valittiin Bosnia ja Hertsegovinan parhaaksi pelaajaksi viimeisen 50 vuoden aikana. Vuonna 2010 France Footballin lukijat äänestivät hänet PSG:n historian parhaaksi pelaajaksi.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Sušić aloitti Ranskassa AS Cannes'n joukkueessa, jota hän luotsasi 1994–1995. Sittemmin hän on tehnyt varsin pitkän uran Turkissa, jossa hän on valmentanut İstanbulsporia, Konyasporia, MKE Ankaragücüä, Çaykur Rizesporia sekä Ankarasporia. Lisäksi hän toimi vuosina 2000–2001 Al-Hilalin päävalmentajana Saudi-Arabiassa.
Helmikuussa 2008 hän sai potkut Rizesporista ja siirtyi maaliskuussa Ankarasporin päävalmentajaksi.
Joulukuussa 2009 Sušićista tuli Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueen päävalmentaja. Sušićin johdolla Bosnia ja Hertsegovina jatkoi hyviä esityksiään EM2012-karsinnoissa ja taisteli viimeisellä kierroksella lohkovoitosta Ranskan kanssa. Päätöskierroksella Ranska oli kuitenkin vahvempi 1–0 ja Bosnian oli tyytyminen jatkokarsintaan. Kotonaan Bosnia ja Hertsegovina pelasi maalittoman tasapelin Portugalia vastaan, mutta Lissabonissa se hävisi 6–2 eikä näin ollen selvinnyt lopputurnaukseen.
Tammikuussa 2012 Sušić allekirjoitti MM-kisoihin 2014 ulottuvan jatkosopimuksen Bosnia ja Hertsegovinan liiton kanssa. Sušićin johdolla maajoukkue hävisi vain yhden MM-karsintaottelun ja selvisi ensimmäistä kertaa maan historiassa arvokisoihin. Lopputurnaus itsessään sujui kehnommin ja joukkueen tie jatkopeleihin katkesi tappioihin Argentiinalle ja Nigerialle. Viimeisessä paineettomassa ottelussaan Bosnia ja Hertsegovina nappasi arvokisahistoriansa ensimmäisen voiton kaatamalla Iranin 3–1. MM-kisojen jälkeen Sušić allekirjoitti kaksivuotisen jatkosopimuksen Bosnia ja Hertsegovinan liiton kanssa.
MM-kisojen jälkeen Bosnia ja Hertsegovinan pelit eivät kulkeneet. Sušićin suojatit aloittivat EM2016-karsinnat heikosti ja syksyn neljän karsintaottelun jälkeen kasassa oli vain kaksi pistettä. Maan jalkapalloliitto veti kehnoista tuloksista omat johtopäätöksensä ja erotti Sušićin marraskuun puolivälissä 2014.
Heinäkuussa 2015 Sušićista tuli Ranskan Ligue 2:een pudonneen Evian TG:n päävalmentaja. Bosnialainen ei onnistunut Evianissa odotusten lailla ja alkukaudesta tasapelien kanssa tuskaillut seura juuttui sarjan keskikastiin. Seura erotti hänet tammikuussa 2016, kun joukkue oli hävinnyt viisi edellisestä kuudesta ottelustaan.
Tammikuussa 2017 Sušićista tuli Turkin Superliigan hännille pudonneen Alanyasporin päävalmentaja. Bosnialaisen johdolla Alanyaspor nousi putoamisviivan alapuolelta pois ja säilytti sarjapaikkansa kauden päätteeksi neljän pisteen erolla. Joulukuussa 2017 seura erotti Sušićin, kun Alanyaspor majaili liigassa sijalla 13.
Kesäkuussa 2018 Sušićista tuli turkkilaisen Akhisar Belediyesporin päävalmentajana. Pesti päättyi potkuihin jo syyskuun puolivälissä Akhisarin hävittyä kolme pelaamastaan viidestä liigaottelusta.
Etenee Records
Etenee Records on vuonna 2014 perustettu suomalainen levy-yhtiö. Yhtiö on Warner Music Finlandin alalevymerkki, ja sitä johtaa DJPP-taiteilijanimellä tunnettu Perttu Mäkelä. Yhtiön kiinnittämiä artisteja ovat Aksel Kankaanranta, ANI, costee, Figaro, Isaac Sene, Mouhous, Överi, Raappana, Saimaa, STIG, Vesala, Vesta ja Yön Polte.
Šilkan piiri
thumb|200px|Šilkan piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Šilkan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 6 100 neliökilometriä. Asukkaita on 45 700 henkeä (vuonna 2009).
Šilkan piiri sijaitsee Taka-Baikalian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tungokotšenin, idässä Nertšinskin ja Balein, kaakossa Olovjannajan, etelässä Mogoituin ja lännessä Karymskojen piireihin.
Hallinnollinen keskus on Šilkan kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Holbonin ja Pervomaiskin kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Bogomjagkovo, Galkino, Kazanovo, Mirsanovo, Nomokonovo, Novoberezovskoje, Ononskoje, Razmahnino, Tširon, Ust-Telengui ja Verhnjaja Hila. Asutuskeskuksia on yhteensä 42.
Piirin kautta kulkee Trans-Siperian rautatie. Rakenteilla on Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin maanteitse 210 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun lopussa.
Talous perustuu kaivosteollisuuteen, metsänhankintaan ja maataloustuotteiden jalostukseen. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Šilkassa on ammattikoulu. Paikallislehtenä ilmestyy Šilkinskaja pravda (”Šilkan totuus”). Šivandassa toimii kylpylä. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Jalkapallon Suomen Cup 1957
Suomen Cupin ottelut
'''Varsinaisen kilpailun 1. ja 2.kierros'''
Puolivälierän uusinta: Karihaaran Tenho - Kokkolan Jymy 6-3
Cup-mestarit: Matti Jokinen, Kurt Österberg, Stig Backlund, Aatos Joutsimäki, Rainer Nyman, Holger Strömberg, Eelo Viitanen, Stig Hagberg, Olof Sandsund, Aatos Virkama ja Börje Nygård sekä Helmer Lindqvist, joka ei voinut osallistua loppuotteluun. Joukkueen valmentaja oli Kurt Martin.
Jenny Nyström
Jenny Nyström (13. kesäkuuta 1854 – 17. tammikuuta 1946) oli ruotsalainen taiteilija ja kuvittaja. Nyström tunnetaan pohjoismaisen, kuvallisen tonttuhahmon luojana. Nyström yhdisti kuvissaan kansanperinteen ja joulunvieton. Nyströmin jälkiä seurasivat myös suomalaiset Rudolf Koivu (1890–1946) ja Martta Wendelin (1893–1986).
Nyström syntyi Kalmarissa, kanttori Daniel Nyströmin ja kansakoulunopettaja Anette Nyströmin perheeseen. Jenny oli kahdeksanvuotias, kun perhe muutti Göteborgiin. Vuonna 1865 Jenny aloitti taidekoulun Göteborgissa kunnes aloitti taideopinnot Tukholmassa vuonna 1873. Nyström opiskeli myös Pariisissa vuosina 1882–1886. Nyström avioitui vuonna 1887 Daniel Stoopendaalin kanssa. Heidän poikansa Curt Nyström Stoopendaal seurasi äitinsä jalanjäljillä ja hänestä tuli joulukortti- ja julistetaiteilija.
Fred Evans
Freddie William Evans (s. 4. helmikuuta 1991 Cardiff, Wales) on brittiläinen amatöörinyrkkeilyn olympiamitalisti ja Euroopan-mestari. 190 senttimetriä pitkä ja 69 kilogrammaa painava Evans kilpailee välisarjassa.
Evans saavutti hopeaa välisarjasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän kärsi finaalissa tappion Kazakstanin Serik Sapijeville. EM-kilpailuista Evansilla on kultaa vuodelta 2011 Walesin edustajana. Tuolloin hänestä ja kärpässarjassa kultaa voittaneesta Andrew Selbystä tuli ensimmäiset EM-kultaa voittaneet walesilaisnyrkkeilijät 86 vuoteen.
Vuonna 2015 Evans mursi toisen nyrkkeilijän leuan pubitappelussa. Hän ei kuitenkaan joutunut vankeuteen.
Eugène-François Vidocq
thumb|Eugène-François Vidocq, [[Achille Devérian piirros noin vuodelta 1828.]] Eugène-François Vidocq (24. heinäkuuta 1775 Arras – 11. toukokuuta 1857 Pariisi) oli ranskalainen rikollinen sekä myöhemmin poliisi ja yksityisetsivä, joka perusti Ranskan keskusrikospoliisi Sûretén.
Hyūga (1917)
Hyūga oli keisarillisen Japanin laivaston Ise-luokan taistelulaiva toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Mitsubishin telakalta Nagasakista marraskuussa 1912 osana vuoden hätäohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. toukokuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1917, ja se valmistui 30. huhtikuuta 1918. Alus oli paranneltu versio edeltäneestä Fusō-luokasta ja muistutti ulkoisesti edeltäjiään.
Modernisointi
Vuodesta 1921 alkaen aluksen 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykit oli asennettu yksittäin kaksi sillan sivuille ja kaksi taaemman tulenjohtotornin sivuille. Vuosina 1930–1931 aluksen ulkonäkö muuttui lukuisten kansiterassien valmistuttua kolmijalkaiseen etumastoon, jolloin aluksen kansirakennelma alkoi muistuttaa epagodia.
Eugène-François Vidocq
Elämänvaiheet
Vidocq erosi poliisin palveluksesta vuonna 1827 ja perusti Saint-Mandéhen Pariisin lähelle paperi- ja pahvitehtaan, joka työllisti entisiä vankeja. Jättäessään poliisin hänellä oli puolen miljoonan frangin omaisuus, mutta hän hävisi rahat uhkapeleissä, jolloin tehdas ajautui vararikkoon. Vidocq palasi heinäkuun monarkian alussa Sûretén johtajaksi ja auttoi Ranskan hallitusta kesäkuun 1832 kansannousun tukahduttamisessa. Hänet kuitenkin erotettiin myöhemmin samana vuonna, kun hänen väitettiin järjestäneen erään varkauden. Vidocq perusti tämän jälkeen yksityisen etsivätoimiston, jota on pidetty nykyaikaisten etsivätoimistojen esikuvana. Toimistolla oli kortisto tunnetuimmista rikollisista. Se erikoistui aluksi petoksiin ja myöhemmin aviorikoksiin. Ranskan viranomaiset kuitenkin kielsivät lopulta sen toiminnan. Vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen Vidocq teki salaisia poliittisia palveluksia Louis Napoléonille. Hän oli vuonna 1849 viimeisen kerran vankilassa, Pariisin pahamaineisessa Conciergeriessa, vakoilemassa peitetehtävässä edellisen vuoden levottomuuksien aikana pidätettyjä kumouksellisia sosialisteja.
Hyūga (1917)
Modernisointi
Alus modernisoitiin Kuren laivastontelakalla 23. marraskuuta 1934 – 7. syyskuuta 1936. Sen runkoa pidennettiin perästä runsaat kahdeksan metriä, konehuoneet sijoitettiin uudelleen ja uudet turbiinimoottorit asennettiin, jolloin koneteho lähes kaksinkertaistui 80 000 hevosvoimaan ja nopeus kasvoi 25,3 solmuun. Kattiloiden määrän vähetessä etummainen savuhormi poistettiin, ja sen vapauttamaan tilaan rakennettiin suurempi komentosilta.
Eugène-François Vidocq
Elämänvaiheet
Vidocqin nimissä julkaistiin hänen elinaikanaan useita kirjoja, muun muassa vuonna 1828 ilmestyneet neliosaiset muistelmat (Mémoires), mutta haamukirjoittajana toiminut Louis-François L’Héritier de l’Ain sekoitti niihin paljon dramatisoitua fiktiota. Muistelmat tekivät Vidocqista jo elinaikanaan kansainvälisen kuuluisuuden ja romantisoidun sankarin.
Hyūga (1917)
Palvelus
Hyūga lojui 19. maaliskuuta 1945 ankkurissa Hiro Wanin saaren rannassa noin 20 kilometriä Kuresta, kun siihen osui kaksi pommia. Alus oli ollut täysin palveluskelpoinen lukuun ottamatta polttoainetta ja lentokoneita. Toinen pommeista räjähti kattilahuoneessa numero kuusi ja toinen lentokannella. Aluksen ja sen viereen osui pommeja jälleen 24. heinäkuuta, ja niiden seurauksena alus upposi kölilleen pohjaan. 28. heinäkuuta tehdyssä ilmahyökkäyksessä alus oli ainoastaan osin miehitetty, ja siihen osui uudelleen, jolloin alus tuhotui lopullisesti ja se täyttyi vedellä etukannen tykkitorneista taaksepäin. Harimalainen yritys Harima Zosensho romutti hylyn heinäkuusta 1946 alkaen.
Lepolan hautausmaa
Lepolan hautausmaa voi tarkoittaa seuraavia hautausmaita:
Sudanin vaakuna
right|240px Sudanin vaakuna on Sudanin tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1969.
Eugène-François Vidocq
Populaarikulttuurissa
Vidocqin ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa kirjailijat Victor Hugo, Honoré de Balzac, Eugène Sue ja Alexandre Dumas vanhempi. Vidocq on toiminut innoittajana lukuisille ranskalaisen klassikkokirjallisuuden henkilöhahmoille kuten Hugon Kurjat-romaanin kahdelle päähahmolle Jean Valjeanille ja etsivä Javertille sekä Balzacin Inhimillinen komedia -teossarjassa esiintyvälle Vautrinille. Vidocqin maine toimi innoituksen lähteenä myös monille rikoskirjallisuuden etsivähahmoille kuten Edgar Allan Poen luomalle C. Auguste Dupinille.
Vidocqista on tehty useita elokuvia. Douglas Sirkin vuonna 1946 ohjaamassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa A Scandal in Paris Vidocqia näyttelee George Sanders, vuoden 2018 ranskalaisessa elokuvassa L'Empereur de Paris vuorostaan Vincent Cassel.
Salla Mattila
Salla Hannele Mattila (ent. Tervajoki, Laitela ja Mattila-Taalasmaa , es. Hanna Kinnunen) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät. Hahmo oli sarjassa mukana alun perin vuosina 2006–2010. Hahmo palasi vierailulle sarjan tv-oheissarjassa Pihlajasatu kesällä 2018. Salla palasi runkosarjaan vuonna 2019 kevään päätösjaksossa, mutta lähti saman vuoden marraskuussa pois. Syksyn 2020 pressitilaisuudessa Sallan kerrottiin palaavan uudelleen, vielä syyskauden aikana.
Salla saapui sarjaan keväällä 2006 tullessaan silloisen kihlattunsa Tuomo Tervajoen kanssa serkkunsa Laura Kivirannan häihin, jotka olikin yllättäen peruttu. Myöhemmin syksyn 2006 jaksoissa Salla muutti Pihlajakadulle samaan taloon Lauran kanssa Kempeleestä asti ensimmäisen yhteiseen kotiin Tuomon kanssa, mutta parin suhde päättyi kuitenkin eroon. Vajaan neljän vuoden aikana, ennen poistumistaan, Salla ehti mennä kahdesti naimisiin ja asua kahdessa eri asunnossa Pihlajakadulla. Salla poistui sarjasta 15. tammikuuta 2010 esitetyssä jaksossa, jossa hän lauloi junassa, jolla poistui, Ressu Redfordin kanssa laulua ”Taas aurinko nousee”.
Luonne ja työelämä
Salla on puhelias ja temperamenttinen sekä ajoittain ärsyttävä ja mustasukkainen. Uteliaalla Sallalla on tapana nuuskia toisten asioita. Salla rakastaa perhettään vilpittömästi ja yrittää pitää perheen puolia kaikin keinoin. Hän haluaa ulkopuolisten ajattelevan elämänsä olevan onnellista. Salla on kokenut myös paljon vastoinkäymisiä, mikä on lujittanut hänen luonnettaan.
Koulutukseltaan Salla on tradenomi. Salla toimi kosmetiikan verkostomarkkinoijana Jardinilla jo ennen Jarkon tapaamista. Jo syksyllä 2006 Salla sai paikan myymäläpäällikkönä Stellansista, jossa hän työskenteli muun muassa myyjänä työskentelevän Heli Sievisen kanssa. Alettuaan seurustella Jarkon kanssa aloitti Salla työt myös Jardinilla, vaikkakin työssä Snow Teamin kanssa ilmeni alkuun ristiriitoja.
Möhlittyään asioita Snow Teamissa, Salla sai potkut, mutta hänen onnekseen Ossi Puolakka palkkasi hänet uuteen kiinteistövälitysfirmaansa Happy Homesiin. Salla hoiti firmaa hyvin, mutta hänen palkatessaan Niina Kanervan töihin, Ossi suuttui. Salla otti lopputilin ja jatkoi töitään Stellansissa. Hän toimi jonkin aikaa Maarit Salinin henkilökohtaisena maskeeraajana televisiossa. Miron siirryttyä Jardinin johtoon hän tarjosi Sallalle maskeeraajan paikkaa mainoskuvauksiin. Kuvaustilojen vuokraemäntänä toimineen Isabellan raivonpuuskista huolimatta Salla hoiti keikkansa kunnialla, mikä poiki hänelle työn uuden Jardin Day Spa-kauneushoitolan johtajana. Salla tosin yritti myöhemmin järjestää kollegalleen Cindy Rintalalle potkut, minkä vuoksi Miro antoikin Sallalle potkut.
Palattuaan sarjaan vuonna 2020, hän osti majatalo Amandan Sabrina Mustavaaralta.
Saapuminen sarjaan
Salla saapui sarjaan Tuomon kanssa Lauran häihin, jotka olikin peruttu. Salla ja Tuomo olivat tavanneet ja rakastuneet jo sarjan ulkopuolella, mutta kaukosuhteessa elänyt kihlapari päätti kevään 2006 jaksoissa muuttaa asumaan yhdessä Helsinkiin. Niinpä Salla muutti yhdessä Tuomon kanssa ensimmäiseen yhteiseen kotiinsa Pihlajakadulle syksyllä 2006. Salla ja Tuomo asettuivat asumaan Elina Taalasmaan myynnissä olevaan asuntoon vuokralle. He olivat jo silloin kihloissa ja menivät naimisiin marraskuussa 2006 esitetyssä jaksossa. Salla otti tällöin Tuomon sukunimen käyttöönsä, mutta luopui siitä eron jälkeen. Tuomo petti Sallaa jo polttari-iltana tuntemattoman tytön kanssa sekä myöhemmin Emma Ilolan ja Elina Taalasmaan kanssa. Tuomo ja Salla erosivat syksyllä 2007 Sallan saatua tietää Tuomon olevan Onni Taalasmaan isä. Salla rakasti Tuomoa valtavasti ja tykkäsi kehua tätä ystävilleen, mutta Salla ei voinut antaa Tuomolle anteeksi sitä, että tämä osoittautui Elinan lapsen Onnin isäksi.
Suhde Jarkkoon
Jarkko ja Salla tapasivat Sallan kaaduttua suoraan Jarkon eteen humalassa seurapiirijuhlissa. Ensitapaamisen seurauksena Jarkko ihastui Sallaan palavasti ja pari alkoi seurustella. Onnea varjosti Jarkon mustasukkainen entinen aviopuoliso Isabella Holm, joka yritti kaikin keinoin rikkoa parin onnen. Myöhemmin Sallalle paljastui, että Jarkolla ja Isabellalla on poika, Miro Holm. Aluksi järkyttynyt Salla antoi Jarkolle kuitenkin anteeksi tämän valheet. pari muutti yhdessä Sallan serkun, Laura Kivirannan, vanhaan asuntoon tämän jouduttua mielisairaalaan. Myös Miro muutti saman katon alle. Salla odotti epätoivoisesti kosintaa, jota Jarkko ei koskaan tehnyt, sillä ei ollut valmis menemään naimisiin. Salla päätti jättää Jarkon, kun hän ei enää ollut onnellinen suhteessa. Miro jäi Sallan luokse asumaan, kunnes muutti pois Suomesta.
Avioliitto Ismon kanssa, ”kuolema” ja poistuminen sarjasta
Salla meni töihin Stellanssiin ja rakastui työkaveriinsa Ismo Laitelaan. Edes Ismon väkivaltainen menneisyys ei pelottanut Sallaa. Pian Salla ja Ismo päätyivät parisuhteeseen. Ismo muutti asumaan Sallan asuntoon, missä asuivat etukäteen myös Miro ja tämän tyttöystävä Oona Kiviranta. Sallan ja Ismon suhde eteni niin pitkälle, että pari päätti mennä naimisiin ja Salla otti Ismon sukunimen käyttöön. Kun hääpari oli sanonut toisilleen ”tahdon”, häävastaanotolla tapahtui räjähdys, jonka seurauksena Sallan luultiin kuolleen, mutta hän ”heräsi eloon” ruumishuoneella. Sallan heräämisen todistanut Ismo palasi yhteen Sallan kanssa. Pian heille tuli erimielisyyksiä Sallan mustasukkaisuuden vuoksi, minkä vuoksi he päättivät erota ja Salla poistui sarjasta muuttaen Turkuun.
Paluu sarjaan
Salla palasi sarjaan kevään 2019 päätösjaksossa, keskeyttäessään Ismon ja Jutan häät. Hän myös kertoi tuolloin Ismolle heidän yhteisestä lapsestaan, Ressusta. Sallalla on vielä tunteita Ismoa kohtaan ja haluaa hänet takaisin itselleen. Salla on sittemmin melkein joutunut kissatappeluun Jutan kanssa pariinkin otteeseen.
Aluksi Ismo halusi Sallan ja Ressun lähtevän hänen elämästään, mutta myöhemmin halusi tutustua poikaansa. Ismon ja Sallan välit ovat sittemmin olleet paremmat, kun Salla ja Ressu auttoivat Ismoa, kun Dahlia Mustavaara kiristi tältä rahaa.
Ismon palatessa takaisin Jutan kanssa yhteen Salla aloitti lyhyen seksisuhteen Kari Taalasmaan kanssa. Ismo tuli Sallasta mustasukkaiseksi, minkä vuoksi Jutan ja Ismon välit viilenivät uudestaan. Salla ja Jutta ystävystyivät, kun molemmat päättivät pysyä erossa Ismosta.
Marraskuussa 2019 Jarkko Peltonen palasi sarjaan. Tällöin selvisi, että Jarkko on vuosia sitten jo muuttanut takaisin Suomeen ja palanneen yhteen Sallan kanssa. Jarkon pelätessä sitoutumista, Salla palasi Helsinkiin ja erosi Jarkosta. Jarkko kosi Sallaa, johon tämä vastasi myöntävästi.
Salla ja Jarkko poistuivat yhdessä sarjasta 6. marraskuuta 2019, mennen aluksi häämatkalle Dubaihin, ja sitten he muuttaisivat takaisin Turkuun.
Toinen paluu sarjaan
Salla palasi sarjaan lokakuun lopussa 2020 melkein heti Nellan ja Ressun keskeytyneiden häiden vuoksi. Salla haukkui Evan pystyyn, sillä piti tätä syyllisenä siihen. Myöhemmin Salla myös koki Nellan epäsopivana kumppanina Ressulle, kun kuuli tämän olevan raskaana.
Salla koki myöhemmin tarvitsevansa jotain tekemistä kertoessaan Ismolle tämän vierailun jäävän pidemmäksi. Salla haaveili uuden kauneushoitolan perustamisesta, mutta Elina Taalasmaa tyrmäsi idean kaksikon monimutkaisten välien vuoksi. Salla lopulta päätti ostaa koko majatalo Amandan Sabrina Mustavaaralta sekä Gunnar Mustavaaralta Elinan nenän edestä. Salla huomasi, kuinka Amandan kävijämäärät olivat hurjassa laskussa, olihan ne jo laskeneet Aaron ampumisen myötä, mutta nousi taas, sittemmin laski, kun Kari Taalasmaa Sallan avustuksella järjesti perustamansa Taalasbisse-tilaisuuden, Kari oli humalassa, jonka seurauksena jonkun kuvattua tilaisuuden nettiin, Amandan kävijämäärät laskivat. Salla suuttui Karille. Myöhemmin Cindy palasi Pihlajakadulle. Hän kehotti Sallaa myymään puolet majatalosta Cindylle, Salla oli aluksi epäileväinen. Mutta lopulta Salla myi Cindylle Amandasta 40%.
Pihlajasatu
Pihlajasadussa nähdään, mitä jos Salla olisi jäänyt Pihlajakadulle ja olisi naimisissa vielä Ismo Laitelan kanssa.
Valkorintapeukaloinen
Levinneisyys
Valkorintapeukaloista tavataan Kolumbiassa, Costa Ricassa ja Panamassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 242 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kuitenkin arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Avaus (yritys)
Avaus on markkinoinnin asiantuntija- ja teknologiayhtiö. Yhtiö on erikoistunut markkinoinnin data- ja analytiikkaratkaisuihin. Yritys tekee kattavia markkinoinnin muutos- ja kehityshankkeita asiakasyrityksilleen. Hankkeisiin liittyy asiakastiedon laajamittainen hyödyntäminen keinoälyn ja uusien teknologioiden käyttöönotto asiakasyritysten markkinointiprosessissa. Suomalaisyritys aloitti kansainvälistymisensä 2015 avaamalla toimistot Tukholmaan, Ruotsiin, Gdanskiin, Puolaan ja vuonna 2018 Müncheniin Saksaan. Lokakuussa 2016 Avaus osti ruotsalaisen markkinoinnin analytiikkaan ja data-strategiaan erikoistuneen Actionbase Ab:n. Yritysoston jälkeen Avauksen analytiikka ja data - tiimi on 35 hengen vahvuinen ja koko yritys työllistää 120 täysipäiväistä henkilöä. Avaus valittiin vuonna 2017 Fast Growth Icons - kasvuyritykseksi.
Avaus Marketing Innovations eriytettiin vuonna 2013 omaksi yhtiöksi 2005 vuonna perustetusta Avaus Consulting Oy -yrityksestä. Emoyhtiö Avaus Consulting Oy myytiin elokuussa 2014 Helsingin Nasdaq- pörssiille 2016 listauneelle Siili Solutions Oyjlle. Avaus Marketing Innovations jatkoi myynnin jälkeen itsenäisenä yrityksenä omistajinaan Avaus Consultingin perustaja-osakkaat.
Avauksen osaamisalueita ovat muun muassa asiakasalytiikka, keinoälyyn ja koneoppimiseen perustuvat markkinoinnin ratkaisut, datastrategia, markkinoinnin datahallinta ja teknologiaratkaisut
Avauksen asiakkaita ovat Pohjoismaiden, Puolan ja Saksan suurimpia sekä kuluttaja- että teollista liiketoimintaa tekevät yritykset kuten ICA, OP-, DNA, Sanoma Oyj, Wärtsilä, McDonalds, NK, SAS, S-ryhmä, LOT ja Hapag-Lloyd
LoyaltyNorth - Avauksen edeltäjä
Vuonna 2005 perustettu LoyaltyNorth Oy siirtyi Avaus Consultingin omistukseen vuonna 2007. Yritys muutti nimensä Avaus Dialog Oyksi vuonna 2008. Vuonna 2011 2,5 miljoonaa euroa vaihtanut Avaus Dialog yhdistettiin Avaus Consultingiin alkuvuodesta 2012. Yhdistyneeseen yrityksen fuusioitiin myös teknologiayritys Uoma Oy. Yhdistettyjen yritysten yhteenlaskettu liikevaihto oli 9 miljoonaa euroa vuonna 2011.
Satama Interactive taustalla
Avaus Marketing Innovationsin avainhenkilöillä on aikaisempi tausta Satama Interactivessa ja Talentumissa. Avaus Consulting oli nopeasti kasvava teknologiayritys ennen elokuussa 2014 tapahtunutta yhdistymistään Siili Solutionsiin. Yritys käynnisti Puolan toiminnot kesällä 2012. Maaliskuussa 2013 Avaus Consulting solmi yhteistyösopimuksen yhden maailman suurimpien ohjelmistotalojen, SAPin kanssa. Sopimuksen mukaan Avaus suunnitteli ja toteutti mobiiliratkaisuja suuryrityksille ensisijaisesti Euroopan markkinoilla.
Avaus Consultingissa yrityksen henkilöstöstä runsas puolet työskentelivät teknologiaratkaisujen ja sovelluskehityksen piirissä sekä Suomessa että Wrocławissa, Puolassa. Avaus Consulting oli alun perin riippumattomien konsulttien muodostama verkosto, mutta 2007 yhtiö muuntui partneripohjaiseksi 12 konsulttia työllistäväksi liikkeenjohdon konsulttiyritykseksi.
Entinen emoyhtiö oli pienten fuusioiden synnyttämä
Avaus Consultingiin vuonna 2010 yhdistynyt Uoma oli syntynyt vuonna 2005, jolloin yhtiö aloitti toimintansa nimiellä Ferruno Solutions. Vuonna 2007 Ferruno fuusioitiin Onesta Solutions Oy:n kanssa. Onesta oli tuottanut Suomen johtavia sähköisiä asiointipalveluja vuodesta 2001 lähtien. Uoma aloitti IT Moon Oy –nimisenä yrityksenä vuonna 2000. IT-Moon oli pioneeri RIA-sovellusten kehittäjänä Suomessa. Uusi Uoma syntyi helmikuussa 2008, kun Uoma yhdistyi itseään huomattavasti suuremman Onestan kanssa.
Avaus Consulting omisti jo 38% Uomasta ennen yhdistymistä. Uoman palveluihin kuuluivat uudet digitaaliset toiminnat, integroidut verkko- ja asiointipalvelut. Uoman palveluksessa oli noin 50 henkilöä. Uoma oli vuoden 2010 Suomen nopeimmin kasvanut IT-palveluyritys Deloitten Technology Fast 50 kasvuyritystutkimuksen mukaan. Uoman kasvuprosentti viiden vuoden tutkimusjaksolla on 3015%. Kokonaisijoitus Suomessa oli neljäs ja Euroopassa 34.
Hans Hellmut Kirst
Hans Hellmut Kirst (5. joulukuuta 1914 Osterode, Itä-Preussi, Saksa (nyk. Puolaa) – 23. helmikuuta 1989 Werdum, Itä-Friisia, Saksan liittotasavalta ) oli saksalainen menestyskirjailija ja vuosina 1933–1945 ammattisotilas. . Kirst kirjoitti lähes 60 romaania, joista hänet nosti kansainväliseen menestykseen ja Saksan kirjailijoiden eturiviin romaanitrilogia 08/15.