cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krimin miehitys 2014
Venäjän interventio Krimille
Venäjän media uutisoi Ukrainan tapahtumista propagandamaisen yksipuolisesti. Venäläisissä pääviestimissä käytettiin tyypillisiä sotapropagandan keinoja. Totalitaarisen viestinnän turvaamiseksi esimerkiksi Krimillä katkaistiin kolmen ukrainalaisen televisiokanavan lähetykset maaliskuun alkupäivinä. Tilalla lähetettiin venäläisiä televisiokanavia. Krimin aluehallinto pyrki muutenkin vaientamaan kriittisiä puheenvuoroja. Esimerkiksi poliisi ei suojellut toimittajia, jolloin aseistetut ryhmät pääsivät uhkailemaan, keskeyttämään toimittajien työn ja takavarikoimaan toimittajien työkaluja. Vastaavasti Ukrainassa Venäjän television lähetykset katkaistiin.
Maaliskuun 3. päivänä Ukraina kertoi, että Venäjän Mustanmeren laivasto tekisi hyökkäyksen Krimin joukkoja kohtaan mikäli nämä eivät antaudu. Mustanmeren laivasto ja myöhemmin myös Venäjän puolustusministeriö kiisti väitteen. Ukrainan rajaviranomaiset kertoivat Venäjän tuoneen lisäjoukkoja Krimille. Venäjän joukot valtasivat lauttasataman Kertšin kaupungissa. Sieltä oli tarkoitus pääministeri Dmitri Medvedevin mukaan rakentaa 2010 tehdyn sopimuksen mahdollistama silta Venäjän puolelta Ukrainaan. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö Etyjin tarkkailijoita saapui Ukrainaan. YK:n oli tarkoitus pitää uusi hätäkokous vielä samana iltana Venäjän pyynnöstä.
Venäjän presidentti Vladimir Putin kommentoi 4. maaliskuuta ensimmäistä kertaa Krimin tapahtumia konfliktin puhjettua. Putin sanoi ettei Venäjällä ole intresseissä sotilaalliseen voimankäyttöön Krimillä, mutta piti sitä viimeisenä vaihtoehtona eikä sen liittäminen Venäjään ole suunnitelmissa. Hän tuolloin vielä kiisti, että venäläisjoukot olisivat vallanneet Krimin vaan kyseessä olisi paikalliset ”itsepuolustusjoukot”. Samaan aikaan Venäjä nosti omien sotilaskohteiden valmiutta. Putin luonnehti Ukrainan vallankumousta perustuslain vastaiseksi ja piti Viktor Janukovitšia edelleen maan virallisena, mutta asemansa menettäneenä presidenttinä. Putin lupasi taloudellista tukea Krimille.
Aseistautunut joukko pidätti YK:n lähettilään lyhyeksi ajaksi Simferopolissa Krimillä. Venäläissotilaat estivät Etyjin tarkkailijoiden pääsyn Krimin tarkastuspisteellä. Venäjä ei ole myöntänyt sotilaidensa estäneensä tarkkailijoita. Myöhemmin presidentti Putin ja Etyjin sveitsiläisedustajat pääsivät kuitenkin sopuun, että tarkkailijoita voidaan päästää Ukrainaan.
Krimin alueparlamentti hyväksyi yksipuolisen päätöksen, että Venäjän joukot ovat ainoa hyväksytty aseellinen voima Krimillä. Seurauksena ukrainalaisia joukkoja kohdellaan miehittäjinä.
10. maaliskuuta Krimin pääministeri Sergei Aksjonov kertoi niemimaan perustaneen oman armeijan, joka liitetään mahdollisesti Venäjän armeijaan jos tulevassa kansanäänestyksessä krimiläiset päättävät liittyä Venäjään. Ukrainan pääministeri Jatsenjuk vei konfliktin käsiteltäväksi YK:n turvallisuusneuvostoon. Venäjä lupasi Krimille 40 miljardin ruplan (790 miljoonaa euroa) suuruisen yritystuen.
15. maaliskuuta Ukrainan rajaviranomaiset ilmoittivat venäläisten maahanlaskujoukkojen tunkeutuneen pitkälle Arabatinkynnäälle sekä tuoneen joukkoja jo Strelkovojen (Strilkoven) kylän lähistölle, eli kynnään pohjoisosiin Ukrainan Hersonin alueen puolelle (45.898°N, 34.886°W).
Toimien perustelut
Venäjän presidentti Vladimir Putin katsoi, että Krimin johdon tarkoituksena on toimillaan suojella alueen väestön etuja. Alueella vierailleen Etyjin vähemmistövaltuutetun, Astrid Thorsin, mukaan Etyjin valtuuskunta ei löytänyt todisteita venäläisväestöön kohdistuvasta väkivallasta tai heidän oikeuksiensa loukkaamisesta. Sen sijaan Thors katsoi, että uhka kohdistui tosiasiallisesti ja erityisesti ukrainalaisiin ja Krimin tataareihin.
Putinin puhe
Venäjän presidentti Vladimir Putin piti 18. maaliskuuta puheen Krimin kansanäänestyksen jälkeen Kremlissä valtiollisen duuman jäsenille, liittoneuvoston jäsenille, Venäjän alueiden johtajille ja kansalaisyhteiskunnan edustajille.
Puheessa Putin esitti Ukrainan kehittyneen 20 vuoden ajan alueen venäläisille haitalliseksi riistämällä historiallisen muistin, jopa äidinkielen ja alistaneen pakkoassimiloinnin kohteeksi. Hän ymmärsi ukrainalaisten kyllästyneen maan huonoihin johtajiin ja Maidanin mielenosoittajien rauhanmielistä vastustusta korruptiota, tehotonta valtionhallintoa ja köyhyyttä vastaan. Hän kuitenkin tulkitsi vallankumouksen myötä valtaan nousseiden olevan nationalisteja, uusnatseja, venäläisten vihaajia, antisemiitejä ja Stepan Banderan aatteellisiä perillisiä, jotka olivat valmiita terroriin, murhiin ja omaisuuden tuhoamiseen. Putin suomi Ukrainan uuden hallituksen päätöstä virallistaa ukrainan kieli ainoaksi viralliseksi kieleksi ja venäjänkielisten uuden hallinnonvastustajien vainoamista. Presidentin mukaan Venäjän oli pakko vastata krimiläisten hätään ja avunpyyntöön. Hän ihmetteli puheessaan länsieurooppalaisten ja pohjoisamerikkalaisten kollegoiden syytöksiä kansainvälisten oikeuksien rikkomisesta Krimillä ja väitti venäläisjoukkojen olleen jo etukäteen alueella sopimusten mukaisesti. Hän huomautti krimiläisten vedonneen YK:n peruskirjan mukaisesti itsemääräämisoikeuteensa, kuten Ukrainakin teki aikanaan erotessaan Venäjästä. Lisäksi Putin mainitsi Kosovon itsenäistymisen olleen länsimaiden hyväksymä ja länsimaiden toimivan kaksoisstandardein. Hän kiitti krimiläisiä itsepuolustusjoukkoja ja ukrainalaisia sotilaita siitä, ettei alueella ole tullut kuolonuhreja. Hän kiitti myös Intian hillittyä asennetta asiaan.
Ukrainan kansaa Putin kiitti ja toivoi sen ymmärtävän, että Venäjä ei tuota vahinkoa tai loukkaa kansallistunnetta, sekä varoitti niitä, jotka pelottelevat Venäjällä. Ukrainalaisten hän katsoi olevan samaa kansaa venäläisten kanssa. Putin sanoi, että venäläisiä ja venäjänkielisiä maa tulee puolustamaan. Krimiä Putin piti puheessaan yhteisenä omaisuutena ja toivoi sen saavuttavan rauhan ja koki alueen tarvitsevan vakaan suvereniteetin. Putin sanoi, että tänään sellaisena suvereniteettina voi toimia ainoastaan Venäjä ja että Ukrainassa ei ole edelleenkään legitiimiä toimeenpanovaltaa, joten Putinin mukaan Ukrainassa ei ole ketään kenen kanssa Venäjä voisi keskustella. Ukrainan mahdollisen Nato-jäsenyyden Putin näki uhkaksi Etelä-Venäjälle. Hän näki kansanäänestyksen kysymysasettelussa Krimin ja Sevastopolin johdon ja lainsäädäntöelinten kansanedustajien asettuneen ryhmäkuntaisten ja poliittisten intressien yläpuolelle ja asettaneen toimintansa kulmakiveksi yksinomaan ihmisten todelliset edut. Muunlaisen äänestystuloksen hän näki johtavan vain väliaikaiseen johtoon. Putin esitti venäläisten näkemyksenä ne kyselytulokset, joiden mukaan 95 prosenttia kannattaa venäläisten puolustamista Krimillä, 86 prosenttia pitää Krimiä edelleen Venäjään kuuluvana ja 92 prosenttia haluaa Krimin liitettävän Venäjään.
Krimin liittäminen Venäjään
Kansanäänestyksen jälkeen 18. maaliskuuta 2014 presidentti Putin ja myöhemmin duuma hyväksyi päätöksen liittää Krim Venäjään. Ukraina ja länsimaat tuomitsivat kansanäänestyksen laittomana ja Krimin liittämisen Venäjään. 21. maaliskuuta Venäjän parlamentin ylähuone hyväksyi yksimielisesti Krimin liittämisen Venäjään.
Ukrainalainen varusmies kuoli ja kapteeni loukkaantui Simferopolissa olevaan tukikohtaan 18. maaliskuuta tehdyssä iskussa. Ukrainan pääministeri arvioi tilanteen muuttuneen ampumisen myötä poliittisesta sotilaalliseksi. Samana päivänä löytyi kadonneen tataarin Reshat Ametovin ruumis, jossa oli väkivallanmerkkejä. Seuraavana päivänä joihinkin ukrainalaistukikohtiin tunkeuduttiin. Valtaajia olivat venäläismieliset joukot ja naamioituneet venäläissotilaat. Ukrainan hallitus suunnittelee vetävänsä sotajoukot pois Krimiltä.
Kriisin pitkittyessä Saksan liittokansleri Angela Merkel totesi, että jännitteet Venäjää kohtaan ovat johtaneet siihen ettei G8-maita käytännössä enää ole. Ryhmään kuuluivat siitä alkaen vain sen perustajajäsenet (G7-maat) Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Ranska, Italia, Japani ja Kanada. Yhdysvallat asetti lisäpakotteita merkittäville venäläisille talousvaikuttajille. Venäjä vastasi tähän vastapakotteilla. Pakotteet kohdistuivat vaikutusvaltaisimpiin republikaani- ja demokraattipoliitikkoihin.
Puheiden koveneminen heinäkuussa
Ukrainan uusi presidentti Petro Porošenko on ollut yhteydessä presidentti Putiniin samalla kun Itä-Ukrainassa on menossa Ukrainan armeijan tykistöhyökkäys itäosien separatisteja vastaan. Venäjän ja Ukrainan sekä Ranskan ja Saksan ulkoministerit ovat päässeet neuvottelukosketukseen, mutta osapuolien johto ei tunnu olevan enää kenenkään hallinnassa. Venäjä väittää ukrainalaisten ampuneen rajan yli Venäjän puolelle. Ukrainan uusi puolustusministeri Valeri Heletei ilmoitti Ukrainan valtaavan myös Krimin takaisin.
Krimin kansanäänestys
Krimillä järjestettiin pikaisesti, 16. maaliskuuta kansanäänestykseksi kutsuttu tapahtuma, josta raportoitujen tulosten mukaan 96,6 % kannatti Krimin liittymistä Venäjään. Äänestysprosentiksi kerrottiin 83,1 %. Ukrainan alaisuudessa pysymistä kannattava tataariväestö boikotoi äänestystä, sillä äänestyksessä ei ollut heidän kantansa mukaista vaihtoehtoa. Tataarit muodostivat 12 prosenttia Krimin väestöstä. Luvut eivät ole saaneet ulkopuolista vahvistusta; hätäisesti järjestetyllä äänestyksellä ei ollut puolueettomia kansainvälisiä vaalitarkkailijoita.
Äänestyksen sisältö
Äänestyksessä esitettiin kaksi vaihtoehtoa kansalaisille:
tai
Jälkimmäinen vaihtoehto, jossa olisi palautettu vuoden 1992 perustuslaki Krimin alueelle, olisi tarkoittanut palaamista alueen erittäin laajaan autonomiaan osana Ukrainaa. Politiikan asiantuntijat pitivät kumpaakin äänestysvaihtoehtoa päämäärältään samanlaisina eli liittymisenä Venäjään. Näin äänestäjille tarjottiin käytännössä lyhyt (ensimmäinen vaihtoehto) ja hieman pitempi tie (jälkimmäinen vaihtoehto) osaksi Venäjää, ei mahdollisuutta pitää Krim Ukrainan autonomisena osana.
Reaktiot äänestykseen
Ukrainan nykyhallinto piti äänestystä laittomana. Krimin parlamentti pyysi Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestöä Etyjiä lähettämään vaalitarkkailijoita. Etyjin tiedottaja kertoi ettei Krim voinut pyytää vaalitarkkailijoita siltä, koska pyytäjä ei ole valtio eikä järjestön jäsen. Etyjin mukaan vaali oli laiton eikä se täten lähettänyt vaalitarkkailijoita Krimiin. Britannian ulkoministeri William Hague syytti Krimin äänestystä demokratian pilkkaamiseksi. Pohjoismaat ja Baltia tuomitsivat Krimin kansanäänestyksen. Ranska ei aikonut missään olosuhteissa tunnustaa Krimin kansanäänestyksen tulosta. Maan presidentin François Hollanden mukaan äänestys on selkeästi laiton. Presidentti Sauli Niinistö ja ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta (Utva) piti Krimin kansanäänestystä Ukrainan perustuslain vastaisena ja laittomana. YK:n yleiskokous julisti Krimin kansanäänestyksen laittomaksi.
Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous tuomitsi kansanäänestyksen päätöslauselmassa 68/262 äänin 100 tuomitsemisen puolesta ja 11 sitä vastaan. 58 valtiota jätti äänestämättä. Äänestetyssä päätöslausemassa todetaan ”[Krimin kansanäänestys] ei ole sitova eikä sen avulla voida Krimin autonomisen tasavallan tai Sevastopolin kaupungin asemaa muuttaa”.
Krimin alueparlamentti hyväksyi 6. maaliskuuta yksimielisesti päätöksen liittymisestä Venäjään sekä antoi itsenäisyysjulistuksen 11. maaliskuuta ja pyysi Venäjän presidenttiä käsittelemään pyynnön. 100-paikkainen alueparlamentti hyväksyi päätöksen äänin 78–0. Samalla kansanäänestystä asiasta aikaistettiin pidettäväksi 16. maaliskuuta. Lain taustamateriaaliin liitettiin selitys, jossa kansanäänestystä perustellaan Ukrainan helmikuisilla väkivaltaisuuksilla. Tekstissä todetaan, että Kiovassa vallan otti perustuslain vastaisella tavalla nationalistiset voimat, jotka rikkoivat kansalaisoikeuksia. Tästä on seurannut uhka kansalaisten oloille ja poliittiselle toiminnalle. Parlamentin mukaan ääriainekset ovat myös yrittäneet tunkeutua Krimin alueelle, lisätä jännitystä ja kaapata vallan laittomasti. Krimin paikallishallitus päätti aluksi järjestää kansanäänestyksen alueen asemasta 25. toukokuuta, joka olisi ollut sama päivä kuin tuleva Ukrainan presidentin vaali.
Äänestyksen kritiikki
Ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja Mika Aaltola kommentoi vaaleja sanoin: "Tämä oli absurdi näytelmä, joka toteutettiin miehitysoloissa, joka oli laiton monella tavalla. Äänestystuloskin on sitä luokkaa, mitä Itä-Euroopassa ja entisen Neuvostoliiton maissa aikoinaan saatiin aikaan manipuloiduissa vaaleissa." Esimerkiksi Krimin tataareja edustavan Mejlisin verkkosivustolla kerrotaan ainoastaan 34,2 prosentin Krimin asukkaista osallistuneen ”niin sanottuun kansanäänestykseen”. Osuus poikkeaa vahvasti venäläislähteiden uutisoimista luvusta. Ukrainan radiolle antamassaan haastattelussa Krimin tataarien parlamenttiedustaja Jemilev kertoo nyt julkaistun, ”valeäänestykseksi” luonnehtimansa äänestysprosentin pohjautuvan Krimin tataarien saamiin, Venäjän FSB:lle lähetettyihin tarkkoihin tietoihin, eikä ”propagandaan jota he lähettivät”. Krimin tataarien edustaja kritisoi myös äänestyksen toteutusta, sillä ”oli mahdollista äänestää ensin yhdessä kylässä, siten toisessa”.
Venäläinen journalisti kertoi, että hänet oli päästetty äänestämään, vaikka hän oli kertonut olevansa Venäjän kansalainen vain määräaikaisella yhden vuoden oleskeluluvalla. Journalistin mukaan tämä oli laitonta, ja hän korosti sitä, että toisen maan kansalaisen ei pitäisi sallia äänestää toisen itsenäisen maan vaaleissa. Myös brittiläisen The Guardian -lehden haastattelussa on kerrottu venäläisten passien kelvanneen vaalipaikoilla.
Juuri Krimillä valtaan noussut venäjämielinen hallinto kutsui Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön vaalitarkkailijoita varmistamaan äänestyksen laillisuutta. Etyj ei kuitenkaan osallistunut vaalien tarkkailuun millään lailla. Sen mukaan Krim ei voi esittää pyyntöä, sillä se ei ole itsenäinen valtio tai alue, vaan kutsun pitäisi tulla Ukrainalta. Vaalitarkkailuasiantuntija Kimmo Kiljunen sanoi haastattelussa, että ”laittomia vaaleja ei voi valvoa”.
Venäjän presidentti on puolestaan todennut miehityksen yhä jatkuessa Krimillä käydessään, että Venäjän asevoimat osallistui tämän ”äänestyksen” järjestämiseen. Tämä alleviivaa ja osoittaa niin sanotun kansanäänetyksen järjestelyn laittomuutta ja osaltaa kyseenalaistaa ”ääntenlaskennan” totuudellisuutta.
Toisaalta moni länsimainen media on tutkinut krimiläisten mielipiteitä ja tullut pääosin samaan tulokseen Krimin asukkaiden tahdosta liittyä Venäjään kuin Venäjän ilmoittama vaalitulos.
Venäjän uusi kanta
Vladimir Putin lipsautti vasta 16. heinäkuuta 2018 Helsingin huippukokouksessa, että Venäjä itse järjesti Krimin niin sanotun kansanäänestyksen Ukrainan maaperällä. Senkin Kreml poisti puheen translitteraatiosta.
Itä-Ukrainan tilanteen kiristyminen
Huhtikuun ensimmäisenä päivänä Nato irtisanoi kaikenlaisen sotilaallisen ja siviiliyhteistyön Venäjän kanssa, kun Venäjä pyynnöistä ja lupauksista huolimatta ei ollut alkanut siirtämään sotajoukkojaan Ukrainan vastaiselta rajalta. Ukraina ei ole Nato-jäsen, mutta Nato aikoo silti lisätä yhteistyötä maan kanssa. Päivää aikaisemmin presidentti Putin ilmoitti Saksan liittokansleri Angela Merkelille Venäjän aloittaneen joukkojensa osittaisen siirtämisen Ukrainan rajalta.
6. huhtikuuta venäläismieliset mielenosoittajat valtasivat hallintorakennuksia Itä-Ukrainassa muun muassa Slovjanskissa, Luhanskissa ja Harkovassa. Seuraavana päivänä Donetskissa hallintorakennuksen vallanneet julistivat kaupungin "Donetskin kansantasavallaksi". Tšekin presidentti Miloš Zeman vaati hallintorakennusten valtausten jälkeen Nato-joukkoja Itä-Ukrainaan jos Venäjä yrittää ottaa alueen haltuunsa.
13. huhtikuuta venäläismieliset mielenosoittajajoukot valtasivat hallintorakennuksia Slovjanskissa. Samana päivänä Kramatorskissa aseistautuneet joukot hyökkäisivät poliisiasemalle ja tilanne ajautui tulitaisteluksi Ukrainan turvallisuusjoukkojen kanssa. Seuraavana päivänä sisäministeri Arsen Avakov julisti ”terrorismin vastaisen operaation” mielenosoittajia vastaan Slovjanskissa. Ukrainan turvallisuusjoukot ja aseistautuneet mielenosoittajat ottivat tämän jälkeen yhteen. Useita henkilöitä kuoli yhteenotoissa. Itä-Ukrainan levottomuudet levisivät myös Kaakkois-Ukrainassa sijaitsevaan Mariupolin kaupunkiin vaatien itsenäisen valtion perustamista Itä-Ukrainaan. Kielenkäyttö on niinkin kovaa, että vt. presidentti Turtšynov sanoo Venäjän käyvän sotaa Ukrainaa vastaan kylvämällä epäjärjestystä Itä-Ukrainassa.
Taloudelliset vaikutukset
Maanantaina 3. maaliskuuta Venäjän keskuspankki nosti ohjauskorkoaan 5,5 prosentista seitsemään prosenttiin. Venäjän ruplan vaihtokurssi heikkeni yli kaksi prosenttia, yhdellä eurolla sai 50,3 ruplaa ja yhdellä dollarilla 36,6 ruplaa. Moskovan pörssin yleisindeksi Micex oli 10 prosenttia miinuksella, joka on jyrkin alamäki viiteen vuoteen.
6. maaliskuuta Yhdysvallat asetti viisumikieltoja ja yhdysvaltalaisen omaisuuden jäädyttämisiä. Pakotteet kohdistuvat venäläisiin ja ukrainalaisiin, jotka ovat olleet osallisina Krimin kriisissä.
13. maaliskuuta Talousjärjestö OECD pani Venäjän jäsenyyshakemuksen jäihin. Järjestön hallintoneuvosto päätti keskeyttää Venäjän jäsenyysvalmistelut toistaiseksi.
17. maaliskuuta Yhdysvallat ja Euroopan unioni asettivat Venäjälle pakotteita. Pakotteet koskevat Vladimir Putinin lähipiiriläisiä. Vastatoimet sisältävät muun muassa tilien jäädytyksiä ja matkustuskieltoja. 20.3 Yhdysvallat ja Euroopan unioni laajensivat pakotteita ja lisäsivät uusia henkilöitä pakotelistalle.
20. maaliskuuta Luottoluokittaja Standard & Poor’s laski Venäjän luokitusnäkymät negatiivisiksi Ukrainan kriisin vaikutusten ja länsimaiden Venäjälle asettamien pakotteiden takia. 21.3 luottoluokitusyhtiö Fitch laski myös Venäjän talousnäkymät negatiivisiksi samoista syistä.
21. maaliskuuta Visa ja Mastercard lopettivat palvelut venäläisen Rossija-pankin asiakkaille, joka on mukana Yhdysvaltojen pakotelistalla.
25. maaliskuuta Venäjän apulaistalousministeri Andrei Klepach arvioi, että tammi–maaliskuussa maasta on paennut noin 52 miljardin euron edestä pääomaa.
26. maaliskuuta Maailmanpankin arvion mukaan pahimmassa tapauksessa Venäjän talous voi supistua vuonna 2014 jopa 1,8 prosenttia Ukrainan kriisin takia.
Siviili- ja sotilasuhrit
Kaksi siviiliä kuoli ja useita loukkaantui Krimin parlamentin edustalla 26. helmikuuta 2014. Toinen sai sydänkohtauksen ja toinen tallautui. Donetskissa Itä-Ukrainassa Venäjää tukevien ja maan toimia vastustavien välisissä mellakoissa kuoli 13. maaliskuuta kaksi ihmistä sekä kymmeniä loukkaantui.
Ensimmäinen Krimin tukikohtiin liittyvä kuolemantapaus sattui pääkaupunki Simferopolissa. Tuntematon asemies ampui ukrainalaisen sotilaan, kun tämä oli valvomassa tornissa tukikohdan ajoneuvovarikkoa.
7. huhtikuuta Venäjän sotilas ampui Ukrainaan palaamassa olleen aseettoman ukrainalaisupseerin kuoliaaksi Itä-Krimillä olevassa Novofedorivkan kaupungissa.
Tataarien ja ukrainalaisten vainot
Krimin suurin vähemmistö ja ukrainalaiset joutuivat Venäjään anneksoimisen jälkeen vainojen kohteeksi. Nuoria tataareja, jotka olivat vastustaneet Ukrainasta irtautumista alettiin painostaa ja myöhemmin heitä alkoi kadota heti sen jälkeen keväällä, kun Krimin niemimaa liitettiin Venäjään.
Useita kymmeniä ihmisiä oli lokakuuhun mennessä pidätetty, heidän kodeistaan oli etsitty todisteita terroritekojen valmistelusta ja heidän omaisuuttaan oli takavarikoitu. Näyttöä rikollisesta toiminnasta ei kuitenkaan oltu saatu.
Yhtenä osana painostusta olivat nuorten sieppaukset. Kadonneiden miesten joukossa oli myös ainakin kaksi naista. Kolmen ruumiit oli löydetty lokakuuhun mennessä. Muista ei ollut mitään tietoa. Myös Krimin ukrainalaisia katosi.
Asevelvollisuus
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusvaltuutettu totesi raportissaan syksyllä 2017, että Krimillä ja Sevastopolissa nyttemmin voimaan tullut Venäjän asevelvollisuus on ihmisoikeusongelma. Alueen asukkaita on paennut, eivätkä he voi palata alueelle, sillä heitä syytettäisiin sotilaskarkuruudesta. Kansainvälinen humanitaarinen laki määrää, että miehitysvalta ei saa pakottaa miehitetyn alueen asukkaita sotilaspalvelukseen tai painostaa heitä värväytymään armeijaan vapaaehtoisesti.
Venäjän kanta
Venäjän ulkoministeriön Eurooppa-yhteistyön johtajan Ivan Soltanovskyn 1. elokuuta 2015 antaman lausuman mukaan Krimin liittäminen Venäjään oli YK:n peruskirjan ja Helsingin sopimuksen mukainen, koska Krimillä järjestettiin kansanäänestys. Toukokuussa 2016 Vladimir Putin sanoi uutistoimisto Reutersin mukaan, että Venäjä ei neuvottele Krimin asemasta enää koskaan.
Venäjän presidentti Vladimir Putin kertoi lehdistötilaisuudessa 16.7.2018 Helsingissä, että Venäjä järjesti Krimillä kansanäänestyksen. Aiemmin venäläiset ovat väittäneet, että Krim järjesti kansanäänestyksen Venäjään liittymisestä itse vuonna 2014 ja vasta sen jälkeen Venäjä liitti Ukrainalle kuuluneen niemimaan itseensä.
Reaktiot maailmalla
Useiden valtioiden ja puolustusliitto Naton johtajat ovat tuominneet Venäjän sotajoukkojen siirrot ja korostaneet Ukrainan alueellisen itsenäisyyden kunnioittamista. Venäjällä on ollut mielenosoituksia sekä Venäjän toimien puolesta että vastaan.
– Euroopan unioni antoi tukensa Ukrainalle ja tuomitsi Venäjän toimet. EU vaatii Venäjää vetämään joukkonsa pois Krimin niemimaalta.
– Naton pääsihteeri Anders Fogh Rasmussen sanoi Venäjän uhkaavan Euroopan rauhaa ja kehotti Venäjää lieventämään Ukrainan jännitteitä. Nato jäädytti yhteistyönsä Venäjän kanssa ja ilmoitti tiivistävänsä yhteistyötä Ukrainan asevoimien kanssa koulutusten ja yhteisharjoitusten muodossa.
– YK:n turvallisuusneuvoston kokouksessa kaikki muut turvaneuvoston jäsenmaat paitsi Venäjä ja tyhjää äänestänyt Kiina tukivat Ukrainan suvereniteettia, itsenäisyyttä ja alueellista koskemattomuutta. Myös 27. maaliskuuta 2014 hyväksytty YK:n yleiskokouksen päätöslauselma 68/262 tuomitsi Venäjän toimet.
15px – Human Rights Watch -ihmisoikeusjärjestön mukaan Krimin tunnuksettomat itsepuolustusjoukot syyllistyvät väkivaltaan ja rikoksiin sekä rikkovat ihmisoikeuksia, mutta Krimin hallinto ei puutu tilanteeseen eikä rankaise vääryyksistä. Järjestö pitää joukkoja täysin laittomina.
G7-ryhmän johtajat tuomitsevat sekä Krimin kansanäänestyksen että Venäjän päätöksen liittää alue itseensä.
Valtiot
{{legend|#efef8f|ilmaisee vain huolestuneisuutensa tai haluaa rauhanomaisen ratkaisun konfliktiin}} {{legend|#57d2d2|tukee Ukrainan alueellista koskemattomuutta}} {{legend|#289797|tuomitsee Venäjän toimet}} {{legend|#1b6565|pitää Venäjän toimia sotilaallisena interventiona}}
{{legend|#d93cd9|tukee Venäjän toimia ja/tai tuomitsee Ukrainan väliaikaisen hallituksen}} {{legend|#f08080|"tunnustaa Venäjän intressit"}}
{{legend|#CDCDCD|ei virallista kantaa / ei tietoa saatavilla}} ]]
Reaktiot Venäjällä
Putinin kannatus nousi huomattavasti Venäjällä Krimin kriisin aikana. Venäjän tutkimuslaitoksen VTsIOM:in mukaan 71,6 prosenttia vastaajista tuki Putinia vuoden 2014 maaliskuussa.
Venäjän tutkimuslaitoksen VTsIOM:in mukaan 90% kyselyyn Krimin tilanteesta vastanneista venäläisistä kannatti Krimin tasavallan liittämistä Venäjään.
Venäjän tutkimuslaitos VTsIOM kysyi venäläisiltä, että "Pitäisikö Venäjän reagoida laillisesti äänestettyjen Ukrainan viranomaisten kukistamiseen?" Valtaosa eli 73 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä, ettei Venäjän pitäisi puuttua Ukrainan tilanteeseen, koska se oli Ukrainan sisäinen asia. Vain 15 prosenttia oli sitä mieltä, että Venäjän pitäisi puuttua tilanteeseen.
Liki sata venäläistä tiede- ja taidevaikuttajaa allekirjoittivat vetoomuksen, jossa arvostellaan kovin sanoin Venäjän toimintaa Ukrainassa.
Päivää ennen Krimin kansanäänestystä 50 000 ihmistä osoitti mieltään Moskovassa sekä Vladimir Putinia että Venäjän toimia Ukrainassa vastaan.
Joukko venäläisiä journalisteja tuomitsi 26. maaliskuuta avoimessa kirjeessään EU:n uutistoimisto Rossija Segodnjan (ven. Россия Сегодня, engl. Russia Today) johtajalle Dmitri Kiseljoville (ven. Дми́трий Киселёв) asettamat pakotteet sananvapauden vastaisiksi.
Arviot ja reagointi Suomessa
Eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Jussi Niinistö arvioi maaliskuussa, että Suomen valmiuden kohottamista tulee harkita, jos tilanne Ukrainassa kärjistyy ja syttyy sodaksi. Puolustusvoimissa, puolustusministeriössä ja Suomen valtiojohdossa on hänen mukaansa tehostettu tilannekuvan ylläpitoa.
Maaliskuun lopulla julkaistiin 15 suomalaisen kulttuurivaikuttajan adressi ja vetoomus Suomen Nato-jäsenyyden puolesta. He toteavat Venäjän astuneen nyt "sotilassaappaallan" kolmatta kertaa kylmän sodan jälkeen eurooppalaisen valtion maaperälle.
Englanninkielinen Suomeen liittyvä uutissivusto Finnbay julkaisi uutisen, että Suomi jatkaa yhteistyötä Venäjän kanssa EU:n tai Yhdysvaltojen valtalauseista huolimatta. Suomen Venäjän-suurlähettiläs Hannu Himanen varoitti sivuston olevan valeuutissivusto, ja Ulkopoliittisen instituutin Mika Aaltola näki sivuston toiminnan osana informaatio-operaatiota ja tarkoituksena hämmentää julkista keskustelua.
Alfred Hermann Fried
pienoiskuva|Alfred Hermann Fried.
Alfred Hermann Fried (11. marraskuuta 1864 Wien, Itävalta – 5. toukokuuta 1921 Wien) oli itävaltalainen pasifisti, kirjakauppias ja journalisti. Hän sai yhdessä Tobias Asserin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1911.
Elämä
Fried lopetti koulunkäynnin ollessaan viidentoista ja aloitti työnteon wieniläisessä kirjakaupassa. Vuonna 1883 hän muutti Berliiniin, jossa hän avasi oman kirjakauppansa vuonna 1887. Hän perusti Die Waffen nieder! -lehden ja kirjoitti itsekin siihen artikkeleita. Yhdessä Bertha von Suttnerin kanssa hän vuonna 1892 muutti lehden aikakauslehden muotoon. Aikakauslehdessä Die Waffen nieder! sekä sen seuraajaksi perustetussa Die Friensenswarte -lehdessä Fried perusteli pasifistista yhetiskunta- ja elämänfilosofiaansa.
Norjan ja Suomen raja
thumb|300px|Rajan kulku. Maaraja korostettu punaisella ja jokiraja sinisellä. thumb|right|[[Kolmen valtakunnan rajapyykki|Norjan, Suomen ja Ruotsin rajapyykki Koltajärvessä.]] thumb|right|Rajaa tunturissa Käsivarren kulmassa. Notkelmassa rajapyykki 304. thumb|Inarijoen silta [[Karigasniemi|Karigasniemellä. Näkymä Norjan suuntaan.]] thumb|Tenojoen hiekkasärkkiä. Kuvassa vasen ranta Suomea ja oikea Norjaa. thumb|Norjan, Suomen ja Venäjän rajapyykki [[Muotkavaaralla.]] Norjan ja Suomen raja on noin 736 kilometriä pitkä valtionraja, joka on koko matkaltaan sisämaassa. Sen länsi- ja itäosat ovat maarajaa, mutta keskiosa on jokirajaa Tenon vesistössä. Rajan ylitys on Schengenin sopimuksen ja pohjoismaisen passivapauden vuoksi verrattain vapaata.
Alfred Hermann Fried
Elämä
Vuonna 1892 Fried osallistui Saksan rauhanliikkeen perustamiseen. Häntä voidaan syystä pitää eräänä nykyaikaisen rauhan ylläpitämisen järjestelmän perustajana. Tämä ajatusmalli toteutui ensin Kansainliiton toiminnassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja sittemmin toisen maailmansodan jälkeen perustetun Yhdistyneet kansakunnat -järjestön toiminnassa.
Norjan ja Suomen raja
Norjan puolella rajaa ovat Tromssan ja Finnmarkin läänit, Suomen puolella Lapin maakunta.
Alfred Hermann Fried
Elämä
Fried oli kunnioitettu jäsen kansainvälisessä esperanto-liikkeessä. Vuonna 1903 hän julkaisi teoksen Lehrbuch der internationalen Hilfssprache Esperanto.
Vuonna 1911 Friedille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto yhdessä Tobias Michael Carel Asserin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän eli Sveitsissä ja kuoli vähän sodan jälkeen 1921 Itävallassa.
Norjan ja Suomen raja
Rajan kulku
Käsivarren juuressa lähellä Peltotunturia alkaa 294 kilometrin pituinen jokiraja, joka seuraa Rajajokea, Kietsimäjokea , Inarijokea ja lopulta Tenojokea. Raja seuraa jokiosuuksilla yleensä syväväylää ja järvissä keskiviivaa. Nuorgamissa on jokirajalla Suomen pohjoisin piste.
Nuorgamin ja Pulmangin kohdalla raja erkanee Tenojoesta ja kääntyy maarajana etelään, sitten kaakkoon ja Näätämön tienoilla jälleen etelään. Teno jatkuu Norjan puolella Jäämereen. Maarajan itäinen osuus on 151 kilometriä pitkä ja kohtaa Venäjän rajan Muotkavaaralla. Maarajan poikki laskevat Suomesta Norjan puolelle Näätämöjoki, Uutuanjoki ja Kotajoki.
Rajan historia ja hoito
Rajan kulku on peräisin 1700- ja 1800-luvuilta, jolloin se määriteltiin vaiheittain lännestä alkaen.
Vuonna 1734 tehtiin Ruotsin ja Tanskan (johon Norja tuolloin kuului) välinen sopimus rajankäynnistä. Raja seurasi Kölivuoristoa Haltille asti ja sieltä vedenjakajaa Peltotunturille.
Vuonna 1751 Strömstadin sopimuksessa sovittiin rajan jatkuvan Peltotunturilta jokirajana (Skeckemjock, Enara älf, Teno älf). Rajankäyntiä tehtiin 15 vuotta ja se päättyi Golmmesoaiville Näätämön ja Pulmangin välille. Pidemmälle ei rajaa katsottu voitavan pyykittää Venäjää kuulematta. Strömstadin sopimuksen myötä Ruotsi joutui luopumaan vaatimuksestaan päästä Jäämerelle.
Strömstadin sopimuksessa ei määrätty, missä kohtaa jokea raja kulkee, mutta rajankäynnissä perustaksi asetettiin syväväyläperiaate, jota on sittemmin seurattu kaikissa rajankäynneissä.
Säännönmukaisten rajankäyntien väliksi on sovittu 25 vuotta. Rajankäyntejä on suoritettu viimeksi vuosina 1950, 1975–1976 ja 2000–2001. Rajankäynneissä muun muassa kunnostetaan ja lisätään rajamerkkejä, raivataan raja-aukkoa ja tarkistetaan jokirajan sijainti. Hiekkamassojen siirtyessä syväväylän paikka siirtyy, ja rajankäynneissä voidaan tehdä pieniä rajan siirtoja syväväylän seuraamiseksi. Esimerkiksi vuosien 2000–2001 rajankäynnissä siirtyi vesialueita kumpaankin suuntaan, Suomelle noin 14 hehtaaria enemmän kuin Norjalle; Suomelle siirtyi myös pieni pusikkoinen 0,14 hehtaarin saari.
Liikenne
Koska Norja ja Suomi kuuluvat molemmat Schengen-alueeseen, rajan saa ylittää mistä tahansa, ellei mukana ole tullattavaa tavaraa. Tullattavan tavaran kanssa on kuljettava tullitoimipaikan kautta. Tullitoimipaikkoja ovat:
Jokirajan ylittäviä siltoja ovat Inarijoen Karigasniemen kohdalla ylittävä Torvikosken silta kantatiellä 92 ja Tenojoen ylittävä Saamen silta E75-tiellä. Ensin mainittu valmistui vuonna 1958 ja jälkimmäinen 1993. Molemmat suunniteltiin ja rakennutettiin Suomen ja Norjan valtioiden yhteistyöllä ja kustannukset jaettiin tasan.
Dag Hammarskjöld
thumb|200px|Dag Hammarskjöldin syntymäkoti [[Jönköpingissä]] Dag Hjalmar Agne Carl Hammarskjöld (, 29. heinäkuuta 1905 Jönköping – 18. syyskuuta 1961) oli ruotsalainen diplomaatti, joka toimi Yhdistyneiden kansakuntien toisena pääsihteerinä huhtikuusta 1953 syyskuussa 1961 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Nuoruus
Dag Hammarskjöld syntyi Jönköpingissä mutta asui lapsuutensa pääasiassa Uppsalassa. Hänen isänsä Hjalmar Hammarskjöld oli Ruotsin pääministeri 1914–1917.
Hammarskjöld opiskeli humanistisia tieteitä, taloustiedettä ja oikeustiedettä Uppsalan yliopistossa.
Vuosina 1930–1934 Hammarskjöld oli hallituksen työttömyyslautakunnan sihteeri. Hän teki väitöskirjansa Konjunkturspridningen ja väitteli tohtoriksi Tukholman yliopistosta vuonna 1933. Vuonna 1936 Hammarskjöld meni töihin Sveriges Riksbankiin ja toimi sen pääjohtajana vuosina 1941–1948. Vuonna 1945 hänet nimitettiin hallituksen talousasioiden neuvonantajaksi koordinoimaan suunnitelmia sodanjälkeisen ajan taloudellisten ongelmien voittamiseksi.
Hammarskjöld toimi Ruotsin delegaation varapuheenjohtajana YK:n yleiskokouksessa Pariisissa 1951–1952 ja delegaation puheenjohtajana New Yorkin yleiskokouksessa 1952–1953.
Hammarskjöld valittiin Ruotsin akatemiaan isältään vapautuneelle paikalle 20. tammikuuta 1954.
YK:n pääsihteeriksi
250px|thumb|Dag Hammarskjöld [[Yhdistyneet kansakunnat|YK:n päämajan edessä New Yorkissa.]] Trygve Lien erotessa pääsihteerin virasta vuonna 1953 Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto päätti suositella pääsihteeriksi Hammarskjöldiä. Se tuli hänelle yllätyksenä. Kymmenen maata yhdestätoista kannatti häntä. Yleiskokous valitsi hänet huhtikuussa 1953 virkaan 57 äänellä 59:stä. Hänet valittiin uudelleen vuonna 1957.
Hammarskjöldin mielestä pääsihteerin tuli tehdä päätöksiä hätätapauksissa ilman YK:n turvallisuusneuvoston tai yleiskokouksen suostumusta. Hammarskjöld toimi virassaan useiden konfliktien sovittelijana. Hän yritti neuvotella ratkaisua Israelin ja arabivaltioiden välillä. Vuonna 1956 hän matkusti Kiinaan neuvottelemaan 15 Korean sodan aikana vangitun amerikkalaisen lentäjän vapauttamisesta. Samana vuonna hän perusti UNEF:n eli YK:n rauhanturvajoukot. Hän oli mukana selvittämässä Suezin kriisiä 1957.
Hammarskjöld vieraili Suomessa heinäkuun alussa 1956 ja tapasi presidentti Urho Kekkosen.
Belgian Kongo (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960, ja maahan valittiin sosialistinen pääministeri Patrice Lumumba. 11. heinäkuuta maan itäinen osa Katanga, jossa on paljon luonnonrikkauksia, julistautui itsenäiseksi pääministeri Moise Tšomben johtamana. Eri puolilla maata syntyi kapinoita ja alueellisia itsenäistymisliikkeitä (Kongon kriisi). Hammarskjöld teki neljä matkaa Kongoon johtamaan Lumuban ja Tšomben välisiä neuvotteluja. Hänen ehdotuksensa rauhanturvajoukkojen lähettämisestä maahan kaatui Neuvostoliiton vastustukseen. Neuvostoliitto vaati Hammarskjöldin eroa ja halusi, että YK:n pääsihteereiksi valittaisiin kolmen miehen troikka, yksi sosialistisista maista, yksi kapitalistisista maista ja yksi juuri itsenäistyneistä kolmannen maailman maista, ja näillä olisi veto-oikeus. Hammarskjöld ei kuitenkaan eronnut. Hammarskjöld ei suostunut Lumumban ehdotukseen Katangan liittämisestä Kongoon, ja Lumumba pyysi apua Neuvostoliitosta.
Kuolema
Useat maat pyrkivät turmatutkimusten alussa suuntaamaan huomion koneen kapteeniin, joka olisi tehnyt virheen.
Etelä-Afrikan Totuuskomission puheenjohtaja arkkipiispa Desmond Tutu kertoi 1998, että vähän aiemmin paljastuneet kirjeet yhdistävät MI5:n, CIA:n ja Etelä-Afrikan turvallisuuspalvelun lento-onnettomuuteen. Yhden kirjeen mukaan Hammarskjöldin lentokoneen renkaiden väliin oli piilotettu pommi, joka laukesi koneen alkaessa laskeutua. Tutun mukaan kirjeen aitous on kiistanalainen. Britannian ulkoministeriön mukaan kirjeet ovat voineet olla Neuvostoliitosta peräisin olevaa harhautusta.
Hammarskjöldin syntymästä oli 29. heinäkuuta 2005 kulunut sata vuotta. Norjan armeijan komentajaa kenraalimajuri Bjørn Eggea haastateltiin Aftenposteniin edesmenneen pääsihteerin kuolemaan liittyvistä tapahtumista. Egge oli ensimmäinen YK:n virkamies, joka näki Hammarskjöldin ruumiin, ja hän sanoi, että otsassa oli reikä. Reikä retusoitiin pois Hammarskjöldin ruumiista otetuista valokuvista. Eggen mukaan vaikuttaa siltä, että Hammarskjöld selvisi lento-onnettomuudesta ja yritti lähteä loukkaantuneena hylyltä. Egge ei suoraan väittänyt kyseessä olevan ampumahaava.
Alasampumisen mahdollisuus
Ruotsalainen Afrikassa työskennellyt avustustyöntekijä Göran Björkdahl raportoi tutkimuksiensa tuloksena vuonna 2011, että alkuperäisissä virallisissa tutkimuksissa kuulematta jääneet turmapaikan asukkaat olivat nähneet Hammarskjöldin konetta ammutun toisesta, pienemmästä lentokoneesta. Lehden mukaan brittiviranomaiset olivat myös peitelleet todellisia tapahtumia. Tansanian korkeimman oikeuden entisen puhemiehen Mohamed Chande Othmanin johtama YK:n tutkimusryhmä esitti vuonna 2017 mahdollisuuden, että Hammarskjöldin koneen olisi pudottanut Katangan ilmavoimissa palvellut "Beukels"-niminen belgialainen palkkasoturi, joka olisi varoituslaukauksellaan saanut koneen siiven katkeamaan. Othmanin tutkimusryhmä ei kyennyt varmuudella vahvistamaan "Beukelsin" henkilöllisyyttä. Katanga oli helmikuussa 1961 vastaanottanut Ranskalta kolme Fouga Magister -suihkuhävittäjää, joita oli käytetty säännöllisesti yöhyökkäyksissä jo ennen Hammarskjöldin kuolemaa.
Tammikuussa 2019 Sundancen elokuvajuhlilla esitetyssä dokumenttielokuvassa Cold Case Hammarskjöld esitetään tietoja, joiden mukaan koneen ampui alas belgialainen palkkasoturi Jan van Risseghem. Hän oli entinen Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentäjä, ja tapahtuma-aikaan hän lensi Katangan kapinallisten palveluksessa. Hänet oli tunnistanut toinen lentäjä, mutta hänellä oli todisteena lentokoneen lokitiedot, joiden mukaan hän oli turman aikana toisaalla. Lokitietoja on kuitenkin pitänyt väärennettynä dokumentissa esiintyvä Roger Bracco, joka oli Katangassa samaan aikaan kuin van Risseghem. Van Risseghemin ystävä Pierre Coppens sanoo dokumentissa, että van Risseghem myös tunnusti vuonna 1965 ampuneensa koneen alas ja kuvaili tarkasti tekonsa. Viranomaiset tai tiedotusvälineet eivät ole haastatelleet van Risseghemiä asiasta suoraan.
Lokakuussa 2019 julkaistujen tietojen mukaan YK on saanut haltuunsa valokuvia, joissa näkyy koneen rungossa luodinreikiä.
Tunnustukset
Hammarskjöldille myönnettiin postuumisti Nobelin rauhanpalkinto 1961.
Hammarskjöldin kuva on Ruotsin vuonna 2015 liikkeelle lasketussa 1 000 kruunun setelissä. Helsingin Taka-Töölössä Olympiastadionin lähellä on vuonna 1962 Hammarskjöldin mukaan nimetty Hammarskjöldintie.
Kirjallinen tuotanto
Hammarskjöldin ainoa kirja Vägmärken ilmestyi vuonna 1963 (suomeksi Kiinnekohtia, Otava 1964). Kirja on kokoelma hänen päiväkirjamerkintöjään. Se alkaa vuodesta 1925, jolloin hän oli 20-vuotias, ja päättyy vuoteen 1960. Kirjassa Hammarskjöld osoittautuu kristilliseksi mystikoksi ja kuvailee diplomaattisia toimiaan ikään kuin henkistä matkaa. Kirjasta tuli suosittu Yhdysvalloissa etenkin opiskelijoiden keskuudessa.
Jon Elster
pienoiskuva|Jon Elster vuonna 2010. Jon Elster (s. 22. helmikuuta 1940) on norjalainen sosiologi ja poliittinen filosofi. Elster on erikoistunut tieteenfilosofiaan sekä rationaalisen valinnan teoriaan. 1980-luvulla hän oli myös niin sanotun analyyttisen marxismin tunnetuimpia edustajia.
Tekopyhyyden sivilisoiva vaikutus
Tekopyhyyden sivilisoiva vaikutus on Jon Elsterin (1986) näkemys, teoria, periaate, siitä että ihmiset vetoamalla pinnallisestikin johonkin seikkaan samalla alkavat toteuttaa tuota käytännössä. Tällainen voisi olla vaikkapa se, että, Setälän esimerkkiä seuraten, oikeudenmukaisuusperiaatteeseen vetoavat yksilöt alkaisivat uskoa esittämiinsä periaatteisiin ja ryhtyisivät toteuttamaan niitä laajemmin.
Sanna Järvelä
Sanna Marketta Järvelä (s. 1964) on suomalainen kasvatustieteilijä. Hän on toiminut Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnassa oppimisen ja opetuksen tutkimuksen professorina vuodesta 2007 lähtien. Järvelä johtaa myös Oppimisen ja koulutusteknologian tutkimusyksikköä (Learning and Educational Technology, LET). Hän on kansainvälisesti johtavia oppimisen itsesäätelyn ja oppimisteknologian tutkijoita.
Opinnot
Valmistuttuaan Turun yliopistosta kasvatustieteiden maisteriksi Järvelä siirtyi jatko-opiskelijaksi Joensuun yliopistoon. Joensuussa hän opiskeli professori Erno Lehtisen johtamassa Tietotekniikan opetuskäytön tutkimus- ja kehittämisyksikkö TOTY:ssä, joka oli alallaan edelläkävijä.
Järvelä valmistui kasvatustieteiden lisensiaatiksi Joensuun yliopistossa vuonna 1993. Hänen englanninkielisen lisensiaatintyönsä otsikko on: "C ognitive apprenticeship method in a technologically rich learning environment: socioemotional processes in learning interaction". Lisensiaatintyön jälkeen hän jatkoi opintoja valmistuen Joensuun yliopistosta kasvatustieteiden tohtoriksi vuonna 1996. Hänen englanninkielisen väitöskirjatyönsä otsikko on: "Cognitive apprenticeship model in a complex technology based learning environment: socioemotional processes in learning interaction".
Työura ja tutkimus
Järvelä nimitettiin 8.11.2006 Oulun yliopiston kasvatustieteiden professoriksi 1.1.2007 alkaen. Viran alan täsmennys on oppimisen ja opetuksen tutkimus. Aikaisemmin Järvelä toimi yliassistenttina, apulaisprofessorina ja määräaikaisena professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1996. 1999–2001 hän toimi Suomen Akatemian tutkijatohtorina työskennellen vuoden vierailevana tutkijana King’s College Londonissa ja 2006–2007 Suomen Akatemian varttuneena tutkijana.
Järvelän tutkimustyö suuntautuu oppimisen perustutkimukseen aiheina motivaatio, oppimisen itsesäätely ja vastavuoroinen ymmärrys sekä opettamisen malleihin, kuten opettaja-oppilas-vuorovaikutukseen ja yhteisölliseen oppimiseen. Lisäksi hänen tutkimuksensa erityisalue on tieto- ja viestintätekniikan pedagoginen hyödyntäminen. Järvelä johtaa Oulun yliopistossa Oppimisen ja koulutusteknologian tutkimusyksikköä, joka tekee alan monitieteellistä perustutkimusta. Hän johtaa myös useita kansainvälisesti verkottuneita, Suomen Akatemian rahoittamia tutkimushankkeita ja toimii aktiivisesti EU:n rahoittamassa huippututkimusverkostossa.
Vuonna 2022 sveitsiläinen lasten ja nuorten yhdenvertaisia koulutusmahdollisuuksia edistävä Jacobs Foundation myönsi Järvelälle ja alankomaalaisen Radboudin yliopiston professori Inge Molenaarille 1,9 miljoonan euron rahoituksen uuden CELLA-tutkimuskeskuksen (Center for Learning and Living with AI) perustamiseen. Keväällä 2023 Järvelän tutkimuhanke Oppimisen säätely tekoälyn kanssa – edistystä peruskoululaisten oppimisen taitoihin (LEAD) sai Suomen Akatemian nelivuotisen rahoituksen kaudelle 2023–2027. Tutkimuksen tavoitteena on tuottaa tietoa tekoälyn opetusratkaisuihin peruskoulussa.
Luottamustehtäviä
Järvelä oli Oulun yliopiston hallituksen jäsen 2009–2017. Järvelä kutsuttiin Oulun yliopiston ylioppilaskunnan inspehtoriksi vuonna 2009. Hän on toiminut myös Oulun yliopiston Campus Futuruksen johtoryhmän puheenjohtajana sekä monitieteisen innovaatioympäristö V-LABin johtokunnan puheenjohtajina.
Lightning Bolt
Lightning Bolt on yhdysvaltalainen noise rock -yhtye, jonka jäseninä ovat rumpali ja laulaja Brian Chippendale sekä basisti Brian Gibson. Yhtye perustettiin vuonna 1994, ja se on julkaissut kuusi studioalbumia.
Yhtye tunnetaan parhaiten omalaatuisista live-esityksistään, joissa he eivät esiinny lavalla vaan permannolla. He alkoivat esiintyä vuonna 2014 kuitenkin lavalla, koska suurin osa yleisöstä ei nähnyt ollenkaan esiintyjiä. Brian Chippendale pitää päällään myös maskia, joka peittää suurimman osan hänen naamastaan.
Yhtyeen musiikki on tyyliltään aggressiivista, ja he ottavat vaikutteita muun muassa Boredomsilta, Ruinsilta, Philip Glassilta ja Sun Ralta.
David Ling
David Ling (s. 9. tammikuuta 1975 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, joka edusti jääkiekon SM-liigassa pelaavaa Jokereita kaudella 08-09. Vuonna 1992 uransa aloittanut Ling oli yksi IHL:n tähtipelaajista 1990-luvulla. Ling on edustanut monipuolisella urallaan NHL-seuroja Columbus Blue Jackets ja Montreal Canadiens.
Ling aloitti uransa kaudella 1992–93 OHL:n seurassa Kingston Frontenacs, jossa hän keräsi 63 tehopistettä. Hän sai kaudelta myös 275 jäähyminuuttia.
Ura
Ling pelasi yhteensä 93 peliä NHL-urallaan useimmiten Columbus Blue Jacketsin rivissä. Hän pelasi juniorina Kingston Frontenacsissa, jossa hän sai 135 pistettä kaudella 1994–95. Tämän saavutuksen jälkeen Ling voitti CHL:n vuoden pelaaja -palkinnon. 9. heinäkuuta 2007 Ling allekirjoitti vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, joka siirsi hänet farmijoukkueehensa.
Pacojet
thumb|Pacojet Pacojet on sveitsiläinen keittiökone, jota käytetään pakastettujen raaka-aineiden käsittelyyn. Laitetta käytetään ravintolakeittiöissä lähinnä makeiden jälkiruokien, kuten jäätelön ja sorbetin valmistukseen. Se soveltuu hyvin myös moussen, keittojen ja kastikkeiden valmistukseen. Pacojet on kehitetty 1980-luvulla.Ravintolakeittiössä Pacojet mahdollistaa vaativien makujen valmistuksen tehokkaasti ja taloudellisesti. Pacojetia hyödynnettäessä komponentit voidaan valmistaa suurempina erinä ja pakastaa käytettäviksi tarpeen mukaan. Koneessa olevat terät rouhivat jäisestä massasta halutun annosmäärän. Loput voidaan laittaa pakkaseen odottamaan myöhempää käyttöä, joten hävikki minimoituu.
Kotikeittiöissä Pacojet on harvinainen. Forbeslehti kuvailee Pacojetiä 4000 dollaria maksavaksi jäätelökoneeksi ja sen mukaan rikkaat laitteista kiinnostuneet ruokaharrastajat ovat kehittäneet sen ympärille vähän kultin kaltaista ilmiötä.
Honda
Honda Motor Company, Ltd. on japanilainen autojen ja moottoripyörien valmistaja. Lisäksi valikoimiin kuuluvat mönkijät, generaattorit, perämoottorit, ruohonleikkurit ja puutarhavälineet.
Honda oli vuonna 2015 maailman suurin moottorinvalmistaja. Honda valmistaa joka vuosi noin 14 miljoonaa polttomoottoria.
Hondan pääkonttori sijaitsee Minatossa, Tokiossa.
Historia
Toisen maailmansodan jälkeen Soichiro Honda saavutti etulyöntiaseman Japanin markkinoilla. Hän suunnitteli ja valmisti ensin puuöljyllä toimivan mopedin, sitten itse suunnittelemansa kaksitahtimoottoriversion ja lopulta nelitahtisen moottoripyörän.
1960-luvulla Honda valloitti suurimman osan maailmanmarkkinoista. 1980-luvulla Honda hallitsi 60 % maailman moottoripyörämarkkinoista ja 1990-luvulla tehtaat tuottivat kolme miljoonaa moottoripyörää vuodessa.
Honda aloitti autojen valmistamisen Japanin markkinoille 1960. Kansainväliseen moottoriurheiluun osallistumisesta huolimatta Hondalla oli suuria vaikeuksia myydä autoja Yhdysvaltoihin. Hondan pienet autot eivät saaneet tarvittavaa huomiota amerikkalaisilta ostajilta.
Vuonna 1972 Honda sai jalan ovenväliin amerikkalaisille markkinoille uudella Civicillä, joka oli suurempi kuin aikaisemmat mallit, mutta silti selvästi pienempi verrattuna tyypilliseen amerikkalaiseen autoon. Civicin etuna oli myös se, että se täytti uudet yhdysvaltalaiset päästönormit ilman katalysaattoria, kun sen kilpailijat joutuivat lisäämään autoihinsa hintoja nostaneen katalysaattorin.