cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geox-TMC
Doping
Ranskan poliisi pidätti tallin ajajan Riccardo Riccòn 17. heinäkuuta 2008 hänen Ranskan ympäriajon 4. etapilla antamansa positiivisen doping-näytteen jälkeen. Riccòa vastaan nostettiin syyte 18. heinäkuuta 2008, ja talli vetäytyi Ranskan ympäriajosta ennen 12. etapin alkua. 18. heinäkuuta Riccò ja Leonardo Piepoli erotettiin tallista. 23. heinäkuuta 2008 Saunier Duval ilmoitti lopettavansa tallin sponsoroimisen. Ilmoitus annettiin neljä päivää sen jälkeen, kun Barloworld oli antanut vastaavan ilmoituksen.
Crayon Physics Deluxe
Crayon Physics Deluxe on Kloonigamesin kehittämä ja julkaisema pulmapeli, joka julkaistiin 7. tammikuuta 2009.
Deluxe-versio on eteenpäin kehitetty versio ensimmäisestä Crayon Physics -prototyypistä. Prototyypin Petri Purho kehitti viidessä päivässä ja julkaisi verkkosivullaan kesäkuussa 2007. Purho otti vapaata koulusta ja käytti vuoden sekä kahdeksan kuukautta pelin jatkokehitykseen.
Pelin varhainen versio voitti pääpalkinnon Independent Games Festival -tapahtumassa.
Pelaaminen
Peli on yhden pelaajan fysiikkapohjainen pulmapeli. Peli keskittyy yksinkertaisten kappaleiden piirtämiseen haasteiden ratkaisemiseksi. Pelaaja piirtää väriliiduilla kappaleita saadakseen pallon etenemään tason läpi tähdelle, joka merkitsee tason loppumaalia.
Jaime Arbós
Arbós pelasi neljissä olympialaisissa vuosina 1972–1984. Hän oli kentällä kahdeksassa pelissä Münchenin kisoissa 1972, joissa Espanja oli seitsemäs, ja oli voittamassa kultaa Barcelonan EM-kilpailuista 1974. Vuoden 1976 olympialaisissa Espanja oli kuudes ja Arbós teki yhden maalin seitsemässä ottelussa. Hän oli voittamassa hopeaa Moskovan kisoista 1980 ja osallistui vielä Los Angelesin olympialaisiin 1984, joissa hän teki neljä maalia.
Arthur Leonard Schawlow
Arthur Leonard Schawlow (5. toukokuuta 1921 – 28. huhtikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hänet muistetaan erityisesti laserin kehittäjänä. Schawlow'lle ja Charles Townesille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1981 lasertutkimuksistaan.
Schawlow'n äiti oli kotoisin Kanadasta, ja isä oli juutalainen maahanmuuttaja Latviasta. Hän sai protestanttisen kasvatuksen, äitinsä uskonnon mukaisesti. Perhe muutti Torontoon Schawlow'n ollessa kolmivuotias. High Schoolin jälkeen hän pääsi Toronton yliopistoon opiskelemaan. Opiskelua vaikeutti käynnissä oleva toinen maailmansota. Toronton yliopiston jälkeen hän sai paikan Columbian yliopistosta vuonna 1949.
Schawlow meni naimisiin Charles Townesin siskon Aurelia Townesin kanssa vuonna 1951, ja heille syntyi kolme lasta: Arthur Jr., Helen ja Edith. Arthur Jr. sairasti autismia ja oli todella hiljainen. Schawlow sai työpaikan Bell Labsista ja pääsi myös professoriksi Stanfordin yliopistoon. Standfordissa hän tapasi professori Robert Hofstadterin, jolla oli myös autistinen lapsi. Schawlow ja Hofstadter ryhtyivät tekemään työtä autististen lasten hyväksi. Schawlow toimi tuetun kommunikaation puolestapuhujana ja edisti tämän kiistanalaisen tekniikan yleistymistä Yhdysvalloissa.
Stine Skogrand
Stine Skogrand (s. 3. maaliskuuta 1993 Bergen) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa huhtikuusta 2013 alkaen 65 maaottelua ja tehnyt niissä 99 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Ruotsissa 2016. Seuratasolla hän on kaudella 2017–2018 edustanut Silkeborg-Voel KFUM:ää.
Reikäsaha
thumb|Tyypillinen reikäsaha thumb|Tyypillinen reikäsaha Reikäsaha on saha, jolla voi tehdä reikiä porakoneen avustamana. Sovellettuja materiaaleja ovat esimerkiksi puu ja muovi. Sahaa on olemassa ainakin kolmena eri versiona:
Työkalun käyttökohteina ovat tapaukset, joissa poran tai pistosahan käyttäminen ei olisi käytännöllistä.
Sähkömiehet voivat reikäsahalla sahata reiät uppoasennettaville kytkimille ja pistorasioille.
Mikael Nygård
Mikael Nygård (s. 1966 Oravainen ) on suomalainen valtiotieteilijä ja sosiaalipolitiikan professori.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Nygård aloitti valtiotieteiden opinnot Åbo Akademissa vuonna 1985. Hän suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1990, yhteiskuntatieteiden lisensiaattitutkinnon vuonna 1996 ja yhteiskuntatieteiden tohtorintutkinnon 2003. Väitöskirjan otsikko on ''Välfärdsstaten, partierna och marknaden. Den välfärdsideologiska förändringen inom fyra finländska partier under 1990-talet''. (suom. Hyvinvointi-ideologian muuttuminen neljässä suomalaisessa puolueessa 1990-luvulla.) Nygård sai vuonna 2012 sosiaalipolitiikan dosentuurin Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanista ja toimii nykyään sosiaalipolitiikan professorina Åbo Akademissa Vaasassa. Tutkimustyössään hän on ennen kaikkea tehnyt vertailevia hyvinvointianalyysejä, sekä tutkimuksia liittyen terveyteen ja hyvinvointiin sekä erilaisten väestöryhmien yhteiskunnalliseen osallisuuteen. Nygård on myös amatöörimuusikko, ja hän on opiskellut pianonsoittoa muun muassa Pietarsaaren konservatoriossa.
ERT
ERT voi viitata seuraaviin:
Paavo Virkkunen
Paavo Eemil Virkkunen (vuoteen 1906 Snellman, 27. syyskuuta 1874 Pudasjärvi – 13. heinäkuuta 1959 Pälkäne) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Virkkunen toimi kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1932–1934.
Varhainen elämä ja koulutus
Virkkunen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1892 Oulun lyseosta, filosofian kandidaatiksi vuonna 1896 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1903. Teologian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1904. Virkkunen oli samana vuonna syntyneen Ilmari Kiannon ystävä kouluajoista lähtien. Opiskeluaikana Paavo Virkkunen oli aktiivinen toimija keväällä 1899 kotiseudullaan Oulujokivarressa kerättäessä nimiä Helmikuun manifestia protestoineeseen Suureen adressiin.
Uransa alkuvaiheessa Virkkunen toimi uskonnon opettajana useissa helsinkiläisissä kouluissa ja pappisvihkimyksen saatuaan vuonna 1903 myös hetken aikaa ylimääräisenä pappina Muhoksella. Helsingin Suomalaisen Normaalilyseon rehtorina hän toimi 1908–1918.
Kansanedustajana
Eduskuntaan Virkkunen valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1913 vaaleissa Suomalaisen puolueen edustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä. Virkkunen istui myös vuonna 1917 valitussa eduskunnassa. Vuodesta 1919 Virkkunen edusti Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä vuoteen 1935 Suomalaista puoluetta seuranneen Kansallisen Kokoomuspuolueen edustajana. Viimeisen kerran Virkkunen valittiin eduskuntaan Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuonna 1939 aloittaneeseen sota-ajan yli istuneeseen pitkään parlamenttiin eli aina maaliskuuhun 1945.
Virkkunen jätti keväällä 1919 esityksen uuteen hallitusmuodon, jossa pohdittavana oli tasavallan presidentin suhde kirkkoon. Yhdessä Wilhelmi Malmivaaran kanssa Virkkunen esitti, että presidentin tulisi ”tunnustaa evankelista uskoa”. Malmivaara ja Virkkunen perustelivat esitystä, että ”suurissa pääasioissa presidentin aseman tulee olaa sama kuin kansan enemmistön”. Esitystä ei kuitenkaan hyväksytty.
Virkkunen oli näkyvänä 1920- ja 1930-luvun kokoomuspoliitikkona mukana sen ajan kiihkeissä kiistoissa. Presidentti Ståhlbergin kauden lopulle ja Relanderin presidenttikauden alkuun ajoittui kiista jääkäritaustaisten ja venäläistaustaisten suomalaisupseerien välillä. Jääkäriupseerit vaativat armeijan puhdistamista tsaarin Venäjällä koulutuksensa saaneista. Kiista henkilöityi silloiseen sotaväen päällikköön kenraaliluutnantti Wilkamaan. Paavo Virkkunen asettui kiistassa näkyvästi Wilkaman kannattajaksi. Kiistan lopputuloksena presidentti Relander vapautti Wilkaman sotaväen päällikön tehtävästä vuoden 1925 lopulla. Paavo Virkkunen oli mukana näkyvästi Svinhufvudin saamisessa oikeiston presidenttiehdokkaaksi. Tapahtumat ajoittuivat Lapuan liikkeen kiihkeään vuoteen 1930.
Kokoomuksen puheenjohtaja 1932–1934
Kokoomuksessa Virkkunen toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 1932–1934. Hallituksessa Virkkunen oli hetken aikaa opetusministerinä Svinhufvudin II hallituksessa vuosina 1930–1931. Eduskunnan puhemiehenä Virkkunen toimi useaan otteeseen vuosina 1918, 1923, 1926, 1928 ja 1929–1930. Virkkusen jälkeen seuraava kokoomuslainen puhemies oli vasta vuonna 1983 tehtävään valittu Erkki Pystynen.
Paavo Virkkusen puheenjohtajakautena solmittiin vaaliliitto Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) kanssa vuoden 1933 eduskuntavaaleihin, jolloin kokoomuksen vaalitulos romahti 18 kansanedustajapaikkaan oikeuttavaksi. Vaaliliittokumppani IKL sai 14 kansanedustajapaikkaa. Virkkusen jälkeen puheenjohtajaksi tuli IKL:ään kielteisesti suhtautuva Paasikivi.
Teologi
Kirkollisella puolella Virkkunen toimi ensin Ilmajoen kirkkoherrana vuosina 1918–1925 ja sen jälkeen Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1926–1951. Tässä tehtävässä Virkkunen oli myös ensimmäisen suorana radiolähetyksenä lähetetyn jumalanpalveluksen saarnaaja.
Virkkusen poliittiseen konservatiivisuuteen yhdistyi teologinen vapaamielisyys, miltei radikaalisuus. Hän harrasti ekumeniaa, hyväksyi eronneiden vihkimisen ja kannatti naispappeutta. Tämän vuoksi hän joutui aatteelliseen ristiriitaan hakiessaan Ilmajoen kirkkoherran virkaa; silloinen arkkipiispa Gustaf Johansson vastusti Virkkusen hakua kyseisen virkaan.
Virkkunen kirjoitti eduskuntakautensa jälkeen vaimonsa äidinisän, säätyvaltiopäivien talonpoikassäädyn vahvan miehen Agathon Meurmanin kolmiosaisen elämäkerran; ensimmäisen osan 1935, toisen 1938 ja kolmannen 1957. Paavo Virkkunen oli ahkera kirjoittaja ja pitkäaikainen Uuden Suomen avustaja. Talvisodan aikaan hän oli käytännössä Uuden Suomen pääkirjoitustoimittaja.
Sotien aikana tri Paavo Virkkunen toimi yhteyshenkilönä Ruotsissa perustetun Finlandshjälpenin toiminnan kanssa. Kyseinen yhteistyöorganisaatio toi Suomeen talvisodan aikana useita ambulansseja Ruotsissa keräämillään varoilla. Jatkosodan aikainen osallistuminen kansallissosialistisen Saksan luterilaisen kirkon ns. Luther-Akatemia-toimintaan asetti myöhemmin suomalaisia kirkonmiehiä ml. tri Paavo Virkkusen kriittiseen tarkasteluun.
Virkkunen ei luonut akateemista uraa, mutta hänelle myönnettiin vuonna 1949 professorin arvonimi.
Suku
Paavo Virkkunen kuului tunnettuun Snellman-sukuun. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Gustaf Adolf Snellman ja Hilma Aurora Forsman, joka oli poliitikko G. Z. Yrjö-Koskisen serkku. Heillä oli kaikkiaan 14 lasta, joista kuusi selvisi aikuisikään; Paavo heistä kuopuksena.
Perhe-elämä
Paavo Virkkunen avioitui vuonna 1904 Agathon Meurmanin tyttärentyttären Katri Thulén kanssa, jonka veljiä olivat muun muassa Antti, Martti ja Eino Tulenheimo. Katri ja Paavo Virkkusen seitsemästä lapsesta tunnetuimpia ovat Steiner-koulut Helsinkiin ja Tampereelle perustanut Kaisu Virkkunen ja Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja Matti Virkkunen. Muita lapsia olivat professori Timo Virkkunen, STK:n johtaja Tapani Virkkunen ja ylilääkäri, professori Mikko Virkkunen. Paavo Virkkusen veljiä olivat muun muassa historioitsija ja poliitikko Artturi Virkkunen sekä professori Walter J. Snellman.
Gustaf Jansson (juoksija)
Urallaan Jansson edusti Hagforsin IF Vikingiä ja Karlstadin IF Götaa. Ensimmäisen mitalinsa Ruotsin mestaruuskisoissa Jansson saavutti kesällä 1950 sijoittuessaan maratonilla hopealle. Seuraava kesänä tuli 10 000 metrillä myös hopeaa. Kesällä 1952 ja 1953 Jansson saavutti maratonilla Ruotsin mestaruuden ja kesällä 1954 samalla matkalla pronssia.
Bernin EM-kilpailuissa 1954 Jansson sijoittui viidenneksi ajalla 2.27.27,8. Nopeimman aikansa 2.21,40 hän juoksi Bostonin maratonilla 1955 sijoittuessaan kuudenneksi, mutta reitti oli tuolloin 1,1 km vajaamittainen.
Utin rautatieasema
Utin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Valkealan Utissa, Kouvolassa Karjalan radan varrella. Asema avattiin 11. syyskuuta 1870 Pietarin radan yhteydessä.
thumb|Utin rautatieliikennepaikka ja vanha rautatieasema sekä ratapiha maaliskuussa 2019
Utin ensimmäisen asemarakennuksen suunnitteli Knut Nylander III luokan aseman piirustusten mukaan. Liikennepaikka kuitenkin alennettiin IV luokkaan vuonna 1884. Asemarakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1920, ja sen tilalle valmistui uusi rakennus kaksi vuotta myöhemmin Kaipiaisten aseman pienentämisestä syntyneistä ylijäämätarpeista.
Utin asemalta etelään kulki kapearaiteinen Utin–Haukkasuon turverata, joka oli toiminnassa 1920-luvulta 1960-luvulle asti.
Aseman miehitys poistettiin 3. elokuuta 1973. Henkilöliikenne Uttiin lopetettiin 1. kesäkuuta 1975, joidenkin lähteiden mukaan vasta toukokuussa 1977. Henkilöliikenteessä asemaa käyttivät lähinnä Vekaranjärven varuskunnan varusmiehet. Sivuraiteet on jätetty paikoilleen Puolustusvoimien käyttöä varten. Ränsistynyt asemarakennus on toistaiseksi tyhjillään, mutta Ratahallintokeskuksen mukaan se tulisi kunnostaa. Keväällä 2016 Senaatti-kiinteistöt asetti asemarakennuksen ja sen ulkorakennukset julkiseen myyntiin.
Asemarakennuksen ympärillä on 1880–1920-luvuilta peräisin olevia puisia asuinrakennuksia ulkorakennuksineen ja kellareineen. Niiden ympäristössä kasvaa vanhan asemapuiston jäänteinä istutettuja lehmuksia, koivuja ja kuusia.
Neu–Laxovan oireyhtymä
Neu–Laxovan oireyhtymä on harvinainen, ilmeisesti autosomin kautta peittyvästi periytyvä sairaus. Siihen kuuluu sikiöaikaista kasvuviivettä, epämuodostumia ja poikkeavuuksia aivoissa, munuaisissa, iholla ja sydämessä. Iktyoosi on tyypillistä.
Neu–Laxovan oireyhtymä kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1971, jolloin sairaus todettiin kolmella saman suvun lapsella. Huomattavaa näissä lapsissa oli erittäin pienikokoinen pää.
On yleistä, että Neu–Laxovan oireyhtymä johtaa kuolleena syntymiseen tai ennenaikaiseen kuolemaan jo pian syntymän jälkeen.
Millwall FC
Millwall Football Club on vuonna 1885 perustettu jalkapalloseura, joka pitää kotipaikkaansa Bermondseyssä, Etelä-Lontoossa, Englannissa. Joukkue pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa.
Historia
Millwall "Roversin" perustivat Millwallissa, Lontoon East Endissä, sijainneen skotlantilaisen J.T. Mortonin tehtaan työntekijät vuonna 1885. Seuran tuolloinen lempinimi "The Dockers", "Satamatyöntekijät", johtui seuran kannattajien ammatista. Ensimmäisen ottelunsa Millwall pelasi perustamisvuonnaan Fillebrookin joukkuetta vastaan ja hävisi maalein 0–5. Seuraavissa kahdessatoista ottelussaan se ei kuitenkaan kärsinyt yhtään tappiota ennen ottelua Itä-Lontoon tuolloista huippujoukkuetta Old St Paulsia vastaan.
Millwallin historian tunnetuin kotikenttä oli New Crossissa sijainnut The Den, jolle seura muutti vuonna 1910. Aikaisemmin se oli pelannut kotiottelunsa 25 vuoden ajan neljällä eri kentällä Isle of Dogs -niemellä. The Denin rakennuttaminen maksoi arviolta noin 10 000 puntaa. Sen suunnitteli arkkitehti Archibald Leitch. Stadionin ensimmäinen ottelu pelattiin Brighton & Hove Albionia vastaan, joka voitti kamppailun maalein 0–1. Tuolloin esiteltiin seuran uusi tunnus, karjuva leijona, jonka johdosta seura sai myös uuden lempinimen "The Lions", "leijonat". Noilta ajoilta on peräisin myös seuran raivokas kannattajajoukko, jonka takia The Den ei ollut mieluisa paikka pelata vierasotteluita. Toisessa maailmansodassa The Den vaurioitui pommituksissa, joten seura joutui pelaamaan otteluitaan naapurijoukkueidensa kentillä. 24. helmikuuta 1944 se pääsi palaamaan Denille, jonka kaikki katsomopaikat olivat seisomapaikkoja katsomoiden tuhouduttua.
7. huhtikuuta 1945 Millwall kohtasi epävirallisessa eteläisen jalkapalloliiton cup-finaalissa Wembleyllä Chelsean. Noihin aikoihin sota Euroopassa oli loppuvaiheissaan ja stadionin yleisömäärä oli 90 000, joka on yhä suurin katsojamäärä, minkä edessä Millwall on pelannut. Vaikka Milwall oli hienoinen ennakkosuosikki, se hävisi ottelun maalein 2–0.
1960-luvun loppupuolella Millwall teki uuden ennätyksen ja pelasi yhtäjaksoisesti 59 kotiottelua ilman tappiota.
Elokuussa 1993 seura muutti uudelle stadionille, nimeltään New Den. Kauden päätteeksi joukkue oli uudessa 1. divisioonassa kolmas, mutta hävisi Derby Countylle nousupudotuspeleissä.
Kaudeksi 2003–2004 nimitettiin pelaaja-valmentajaksi entinen Chelsean ja Englannin maajoukkueen pelaaja Dennis Wise. Wise johdatti seuran FA Cupin loppuotteluun saakka, missä se kuitenkin hävisi Manchester Unitedille 3–0. Joukkueen vahvuudesta puuttui loukkaantumisten takia 16 pelaajaa. Joukkueessa vaihtomiehenä tuli kentälle tuolloin 17 vuoden ja 119 päivän ikäinen keskikenttäpelaaja Curtis Weston kautta aikain nuorimpana FA Cupin loppuottelun pelaajana. ManU oli kuitenkin selviytynyt jo Mestarien liigaan, joten Millwall sai FA Cupin voittajalle varatun UEFA Cupin paikan kaudelle 2004–2005. UEFA Cupissa joukkue putosi ensimmäisellä kierroksella maalierolla 4–2 unkarilaista Ferencvárosia vastaan. Kauden 2005–2006 päätteeksi Millwall putosi kolmannelle sarjatasolle ykkösliigaan, jossa se pelasi neljä kautta.
Kaudeksi 2010–2011 Millwall nousi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle mestaruussarjaan. Ensimmäisellä kaudella joukkue sijoittui yhdeksänneksi mutta sen jälkeen sijoitukset heikkenivät ja keväällä 2015 joukkue putosi ykkösliigaan. Keväällä 2017 Millwall selvitti nousukarsinnan menestyksekkäästi ja palasi mestaruussarjaan. Kaudella 2017–2018 se sijoittui kahdeksanneksi ja samoin yhden heikomman kauden jälkeen kaudella 2019–2020.
Entisiä pelaajia
Millwallin Hall of Fameen on valittu seuraavat pelaajat:
Tyrnit
Tyrnit (Hippophaë) on hopeapensaskasvien (Elaeagnaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Tyrnit ovat kaksikotisia pensaita, joiden kukat ovat terälehdettömiä ja hedelmä on marjamainen.
Millwall FC
Tunnettuja kannattajia
Suomessa seura on tullut tunnetuksi erityisesti siitä, että entinen ulkoministeri, Sinisen tulevaisuuden Timo Soini on ilmoittanut olevansa seuran kannattaja.
Tyrnit
Lajit
Nykykäsityksen mukaan tyrneihin kuuluu seitsemän lajia. Aikaisemmin lajeja eroteltiin kolme tai viisi, mutta nykyään aikaisemmin alalajeiksi erotetut taksonit määritellään omiksi lajeikseen. Eniten tyrnilajeja ja niiden alalajeja on Keski-Aasian vuoristoissa, Kiinassa ja Himalajalla. Suomessa tavataan vain yhtä tyrnilajia, tyrniä (Hippophaë rhamnoides).
Tyrneihin kuuluvat muun muassa seuraavat lajit:
Earl Scruggs
thumb|Earl Scruggs esiintymässä vuonna 2005. Earl Eugene Scruggs (6. tammikuuta 1924 Flint Hill, Pohjois-Carolina – 28. maaliskuuta 2012 Nashville, Tennessee ) oli yhdysvaltalainen bluegrass-muusikko ja banjonsoittaja. Hänet tunnetaan banjonsoittoperinteen elvyttäjänä Yhdysvalloissa.
Scruggs oli ristipikkaukseksi (engl. crosspicking) kutsutun näppäilytekniikan ja siinä erityisesti eteenpäin meneväksi rolliksi kutsutun näppäilykuvion pioneeri. Ristipikkauksessa säveliä näppäillään kappaleen koko keston ajan jatkuvalla kaavalla, jolloin yksittäisten sävelten näppäily banjolla tai akustisella kitaralla laulajaa säestettäessä kuulostaa paremmalta kuin kokonaisten sointujen soittaminen. Eteenpäin menevässä rollissa kieliä näppäillään alhaalta ylöspäin.
Helena Siltala
Helena Siltala (vuodesta 1955 Kronqvist; 20. heinäkuuta 1930 Helsinki – 17. heinäkuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen jazz- ja iskelmälaulaja, jonka tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat "Ranskalaiset korot", "Tuuli tuo tuuli vie" ja "Pikku midinetti".
Earl Scruggs
Scruggs sai Grammy-palkinnon vuosina 1969 2002. Ensimmäinen tuli hänelle ja kitaristi Lester Flattille Scruggsin tunnetuimmasta kappaleesta ”Foggy Mountain Breakdown”, jota käytettiin vuoden 1967 elokuvassa Bonnie ja Clyde. Sävelmää käytettiin myös Vesa-Matti Loirin huumorikappaleella ”Saiskos pluvan” (1968).
Helena Siltala
Elämä ja ura
Siltala aloitti esiintymisen 1953, jolloin Ossi Aallon orkesterin laulusolistina toiminut Sacy Sand jätti paikkansa ja orkesterin trumpetisti Rolf Kronqvist ehdotti tämän tilalle Helsingin jazzpiireissä tapaamaansa Siltalaa. Levytysura alkoi vuonna 1955. Läpimurto tuli kappaleilla "Ranskalaiset korot", "Tuuli tuo tuuli vie" ja "Pikku midinetti", josta hän sai kultalevyn (25 000 kpl). Hän oli tunnettu etenkin pitkäaikaisesta yhteistyöstään muusikko ja säveltäjä Erik Lindströmin kanssa. Vielä myöhemmällä iälläänkin Siltala lauloi jazzia Lindströmin Dream Teamissa ja Happy Swing Bandissa.
Earl Scruggs
Scruggs sai vuonna 1992 National Medal of Artsin. Hän pääsi 13. helmikuuta 2003 Hollywood Walk of Fameen ja vuonna 1991 International Bluegrass Music Hall of Honoriin.
Scruggs kuoli vuonna 2012 pitkään sairastettuaan.
Helena Siltala
Elämä ja ura
Helena Siltala on itse kertonut tutustuneensa jazziin lankonsa suuren levykokoelman välityksellä ollessaan lapsenpiikana sisarensa perheessä 1940-luvun lopulla, ja erityisesti hän on muistellut ihastuneensa Artie Shawn esityksiin sekä samoihin aikoihin elokuvateattereissa pyörineeseen Glenn Milleristä kertoneeseen elokuvaan. Yhteistyö Erik Lindströmin kanssa alkoi vuonna 1955, jolloin Siltalasta tuli Erikin veljen Olle Lindströmin yhtyeen laulusolisti. Tuon vuoden joulukuussa hän levytti Erik Lindströmin kvintetin kanssa jazzstandardin "Some of These Days" Reino Helismaan suomentamin sanoin "Näinä päivinä". Ensimmäiset Siltalan levyttämät Erik Lindströmin kappaleet olivat vuotta myöhemmin taltioidut "Etkö uskalla mua rakastaa" ja "Tuuli tuo, tuuli vie". Suomessa uutta ranskalaista musette-tyyliä edustaneen "Pikku midinetin" Siltala lauloi levylle jo loppuvuonna 1957, mutta listojen kärkeen se nousi vasta vuoden 1958 syyskuussa.
Pietarinkadun Oilers
Pietarinkadun Oilers on suomalainen näytösotteluita pelaava jääkiekkojoukkue, joka kerää toiminnallaan rahaa hyväntekeväisyyteen.
Helena Siltala
Elämä ja ura
Erik Lindström kertoi myöhemmin, että hän tunsi Helena Siltalan vahvasti hengenheimolaisekseen, ja häntä viehättivät etenkin Siltalan verevä ääni ja voimakas eläytymiskyky: "Helena tulkitsee sävellykseni juuri niin kuin olen ne ajatellut ja kirjoittanut."
Pietarinkadun Oilers
Joukkue perustettiin vuonna 1989 Sleepy Sleepers -yhtyeen jäsenten jääkiekkojoukkueeksi ja ensimmäisen hyväntekeväisyysottelunsa se pelasi vuonna 1990 Lahdessa. Historiansa aikana Oilers on kerännyt hyväntekeväisyyteen yli 2 miljoonaa euroa.
Helena Siltala
Elämä ja ura
Siltala työskenteli myöhemmin mainostoimiston valokuvalaboratoriossa. Hän oli naimisissa muusikko Rolf Kronqvistin (1929–2002) kanssa, ja he saivat kaksi tytärtä.
Pietarinkadun Oilers
Pietarinkadun Oilersin ”ottelut” ovat show-tapahtumia, joissa on usein esiintynyt monia suomalaisia huippujääkiekkoilijoita, kuten Jari Kurri, Teemu Selänne ja Esa Tikkanen. Joukkue voittaa aina pelaamansa näytösottelut.
Vuonna 1998 Radiomafia aloitti Pietarinkadun Oilers Go Go -nimisen radio-ohjelman. Ohjelmaa tekivät ”Nilviäiset”, eli Simo Ruuskanen ja Teemu Skinnari. Ohjelma päättyi YleX:ssä vuoden 2006 lopussa. Ohjelman perinteitä jatkoi löyhästi Pasilan Asema -ohjelma, joka sekin lopetettiin vuoden 2007 aikana. Ohjelma alkoi uudelleen Radio City -kanavalla tammikuussa 2012.
Pietarinkadun Oilersilla on myös oma rock-henkinen yhtye, joka esiintyy aina otteluiden jälkeisissä voitonjuhlissa. Yhtyeen nimi on Oilers Band. Vuosien varrella Oilers Bandin lavalla on nähty mm. Pave Maijanen, Mato Valtonen, Sakari Kuosmanen, Mikko Leppilampi, Heikki Paasonen, Pimme Korhonen, Upi Heikkinen, Juha Valvio, Jone Ullakko, Jani Alkio, Signmark ja Ville Galle JVG:stä.
Markus Koljander
Markus Koljander (s. 25. lokakuuta 1983 Valkeakoski) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Koljander on Hakan kasvatti. Seuran miesten edustusjoukkueessa hän pelasi yhden Veikkausliiga-ottelun kaudella 2004. Hän lukeutui Hakan miehistöön myös kaudella 2005, mutta ei pelannut otteluakaan. Koljander oli myös lainalla TP-Seinäjoessa kauden 2005 aikana.
Kausilla 2006–2009 Koljander kuului Veikkausliigassa pelanneen Jaron joukkueeseen, minkä jälkeen hän palasi kasvattajaseuraansa Hakaan. Vuoteen 2011 mennessä hänelle on kertynyt yhteensä 50 Veikkausliiga-ottelua.
Koljander on pelannut Suomen maajoukkueissa 11 poikien ja nuorten maaottelua.
Franz Lederer (jalkapallovalmentaja)
Franz Lederer (s. 25. marraskuuta 1963) on itävaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura
Lederer edusti omalla pelaajaurallaan SV Mattersburgia, jossa on toiminut sittemmin valmennustehtävissä. Hänestä tuli vuonna 2002 Werner Gregoritschin apuvalmentaja. Hän oli aiemmin luotsannut SC Wiesenin ja FC Marzin amatöörijoukkueita. Yhdessä Gregoritschin kanssa Lederer nosti SV Mattersburgin Bundesliigaan kauden 2002–2003 päätteeksi.
Jonathan Sadowski
Jonathan Sadowski (s. 23. marraskuuta 1979 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten elokuvasta She’s the Man, jossa hän näytteli Viola Hastingsin ystävää, Paul Antoniota.
Sadowski syntyi Chicagossa, Illinoisissa ja kävi Mount Carmel High Schoolia sekä University of Illinois at Urbana-Champaignia, josta hän valmistui pääaineenaan taiteet.
Ennen rooliaan Paul Antoniona Sadowski työskenteli The Griddle Cafe -nimisessä kahvilassa.
Kaikista kasvoista (kappale)
”Kaikista kasvoista” on suomalaisartisti Anna Erikssonin kappale hänen samaa nimeä kantavalta viidenneltä studioalbumilta. Universal Music julkaisi kappaleen albumin toisena singlenä vuonna 2003. Kappaleen on sanoittanut Sinikka Svärd ja sen on säveltänyt Esa Nieminen salanimellä E .A. Nyman. Kappale kertoo rakkauden etsimisestä ja sen löytämisestä.
9. maaliskuuta
9. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 68. päivä (69. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 297 päivää.
The Move
The Move oli brittiläinen psykedeelistä rockia, popia ja varhaista heavy metal -musiikkia esittänyt yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1966. Yhtyeen johtohahmo oli soolokitaristi-laulaja Roy Wood. Muut alkuperäiskokoonpanon jäsenet olivat Carl Wayne (laulu), Trevor Burton (rytmikitara ja laulu), Chris Kefford (bassokitara ja laulu) ja Bev Bevan (rummut). The Moven musiikissa on yhtymäkohtia sellaisten aikalaisyhtyeiden kuin The Beatlesin kokeellisuuteen ja The Whon rajuuteen.
9. maaliskuuta
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 8. maaliskuuta, 10. maaliskuuta
The Move
Alkumenestys
The Move aloitti uransa varsin näyttävästi. Vuoden 1966 aikana kokoonpano sai kuuluisuutta hurjilla julkisuustempuillaan. Yhtyeen esityksiin saattoi kuulua television särkeminen kirveellä, pommien paukuttelu tai jopa lavalle raahatun auton hajottaminen. Kaikki tämä tehtiin tarkoin harkitun suunnitelman mukaan, sillä yhtyeen kokenut manageri Tony Secunda tiesi, että yleisön mielenkiinto olisi herätettävä jo ennen The Moven ensimmäisen singlen ilmestymistä. Debyyttisingle "Night of Fearin" esittelytilaisuudessa Marquee-klubilla joulukuussa 1966 The Moven jäsenet olivat pukeutuneet gangstereiksi ja esittivät näyttävän show’n, jonka rekvisiittaan kuului kolme paloautoa. Tilaisuudesta seurasi etusivun juttu, joka lisäsi The Moven mainosarvoa ja takasi sille imagon, jolla oli helppo myydä levyjä. Yhtyeen myöhempi arvostus perustuu kuitenkin sen musiikilliseen osaamiseen ja vahvoihin laulumelodioihin.
"Night of Fear" nousi tammikuussa 1967 brittilistan toiselle sijalle. Jotkut lehtimiehet tuomitsivat levyn puhtaaksi LSD-matkaksi, mutta yhtyeen jäsenet eivät halunneet kommentoida väitettä. Kun flower power -liike rantautui Britteinsaarille saman vuoden alkukesällä, oli The Movella tarjolla rakkauden kesään täydellisesti istuva single "I Can Hear the Grass Grow". Se jatkoi edeltäjänsä menestystä kavuten viidenneksi Englannin listalla.
Pääministerin suuttumus
Myöhemmin samana vuonna Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Harold Wilson haastoi yhtyeen kunnianloukkauksesta oikeuteen sen käytettyä singlelevynsä "Flowers in the Rain" mainonnassa seksuaalisesti vihjailevaa pilapiirrosta Wilsonista. Wilson voitti oikeudenkäynnin, jonka seurauksena oikeus määräsi hänet saamaan kaikki The Movelle osoitetut tekijänoikeuskorvaukset kyseisestä kappaleesta. Wilson lahjoitti tästä lähteestä saamansa tulot pysyvästi hyväntekeväisyyteen. Oikeuden päätös on yhä voimassa. Itse single nousi lokakuussa brittilistan toiselle sijalle. Tämän tapauksen jälkeen yhtye päätti jättää julkisuustemppunsa ja keskittyä pääpainoisesti musiikkiin.
Suosio säilyy, mutta rivit rakoilevat
The Move oli The Beatlesin ja The Rolling Stonesin ohella aikakautensa eniten julkisuutta saanut yhtye Englannissa. Aikaisemmin samana vuonna kokoonpanon jäsenet vierailivat taustalaulajina The Jimi Hendrix Experiencen albumilla Axis: Bold as Love (1967). Yhtyeen menestystä jatkoi single "Fire Brigade" (brittilistan kolmas sija maaliskuussa 1968). Keväällä Chris Kefford erosi yhtyeestä ja Trevor Burton ryhtyi soittamaan bassoa. Samoihin aikoihin ilmestyi myös yhtyeen ensimmäinen albumi Move, joka oli näyttö sen pop-rocktyylistä. Levy sisälsi myös yhtyeen jatkossa käyttämiä puhallin- ja jousisovituksia. Huhtikuussa 1968 albumi saavutti korkeimman sijoituksensa nousten Britannian LP-myynnissä sijalle 15. The Move kävi konsertoimassa myös Suomessa Helsingin Kulttuuritalolla joulukuussa 1967.
Luovuustekniikka
Luovuustekniikat ovat ideoinnin ja ongelmanratkaisun, esimerkiksi tuotekehitystoiminnan tueksi kehitettyjä työmenetelmiä. Kuten teknisessä lähestymistavassa yleensäkin niin luovuustekniikoiden taustalla ei ole kovin syvällistä itse luovuuskäsitteen tarkastelua vaan luovuustekniikat ovat hyvin käytännönläheisiä. Niiden yleisenä periaatteena on saada jonkin asian käsitykset pois normaaleista olettamuksista ideana, että ongelmien ratkaisu saattaa olla oletetun ratkaisujoukon ulkopuolella. Luovuustekniikat ovat menetelmiä, joiden avulla voidaan saada aikaan nokkelia oivalluksia perinteisten ratkaisujen sijaan. Luovuustekniikoita tai -menetelmiä käytetään joko yksin tai ryhmissä. Nykyisin puhutaan usein innovatiivisuudesta, kun tavoitteena on pyrkiä saattamaan ideoita käytännön tasolle. Innovatiivisuus on siis käytännön tuotteina ja ilmiöinä toteutuvaa luovuutta
Luova ongelmanratkaisu
Luovassa ongelmanratkaisussa yhdistetään tietoja ja asioita niin, että tulos on tekijälleen uusi. Se edellyttää luovia ajattelutapoja ja asenteita sekä erityisiä kykyjä ja taitoja. Luova ongelmanratkaisu on prosessi, johon kuuluu ongelman tai parannusmahdollisuuden huomaaminen, siihen liittyvien tosiasioiden, näkemysten ja tavoitteiden tunnistaminen, sekä lähestymistapojen ja ideoiden tuottaminen, ideoiden arvioiminen, valitseminen ja toteuttaminen.
Luovan ongelmanratkaisuprosessin välttämätön ehto on kaikkien ryhmän jäsenten positiivinen asenne, asioiden ja ideoiden tasavertainen käsittely ja ongelmien näkeminen haasteina, sekä ongelmanratkaisuun sitoutuminen.
Kaikista kasvoista (kappale)
Kappaleesta tuli singlejulkaisunsa jälkeen radiohitti ja se oli parhaimmillaan soitetuin radiokappale. Single julkaistiin promootiosinglenä, joten se ei noussut myyntilistoille.
Luovuustekniikka
Luova ongelmanratkaisu
Positiivinen asenne ilmenee ideoiden myönteisenä käsittelynä. Puutteiden esittäminen on rakentavaa, esimerkiksi 3+ ja Miten -tekniikka. Myönteisyys tekee ideoinnista miellyttävää, ja osoittaa ryhmälle, mikä ideassa on hyvää ja mistä suunnasta löytyy lisää hyviä ideoita.
Luovuustekniikoiden käyttötarkoitukset
Luovuustekniikoita käytetään elinkeinoelämässä, kun halutaan kehittää organisaatiota, tuotteita tai tuotteen markkinointistrategioita.
Luovuustekniikoita ovat:
Luovuusmenetelmien menestyminen perustuu niiden tuloksellisuuteen.
The Move
Suosio säilyy, mutta rivit rakoilevat
Etupäässä singleistään tunnetuksi tulleen The Moven pahin pettymys oli viidennen singlen eli kesällä 1968 ilmestyneen "Wild Tiger Womanin" jääminen Top 50:n ulkopuolelle. Kappale ei tuntunut kiinnostavan ostavaa yleisöä, ja yhtyeellä olikin edessään erilaisten musiikillisten kokeilujen sävyttämä loppuvuosi. Move päätti toistaiseksi pysytellä vanhalla linjallaan julkaisten joulukuussa kuudennen singlensä "Blackberry Wayn", jonka levytyksessä oli käytetty aiempaa enemmän sellon kaltaisia orkesterisoittimia. Kappale, josta löytyi selviä yhtymäkohtia The Beatlesien klassikkoon Penny Laneen, nousi Top Ten -listan kärkipaikalle.
Vuonna 1969 The Moven rivit alkoivat rakoilla. Musiikillisten erimielisyyksien seurauksena Trevor Burton erosi kokoonpanosta heti vuoden alussa. Hänen tilalleen tuli bassokitaristi Rick Price. Tämän lisäksi yhtye vaihtoi manageria ja esiintyi entistä vähemmän.The Move konsertoi toisen kerran Helsingin Kulttuuritalolla maaliskuussa 1969. Loppukesällä singlehitti "Curly" nosti yhtyeen nimen jälleen listoille.
Raskas tyylivaihe ja yhtyeen hajoaminen
Seuraava lp-levy oli Shazam (1970). Yhtye siirtyi musiikissaan monipuolisempaan ja raskaampaan ilmaisuun. Albumia pidetään usein varsin onnistuneena. Sen kannen suunnitteli Mike Sheridan. Levy sisältää muun muassa heavy metal -tyylisen kappaleen "Hello Susie" ja jousikvartetin säestämän balladin "Your Beautiful Daughter". Levyn myötä Roy Wood alkoi saada arvostusta lahjakkaana ja monitaitoisena muusikkona ja sovittajana. Vuoden 1970 loppupuolella laulaja Carl Wayne jäi pois kokoonpanosta siirtyen soolouralle ja kabareehen. Hänen seuraajakseen tuli kitaristi-laulaja Jeff Lynne (entinen The Idle Racen jäsen), joka soitti myös koskettimia ja bassoa. Samaan aikaan yhtye luopui esiintymisistä lähes kokonaan ja keskittyi sävellys- ja levytystyöhön.
Seuraavilla singleillään "Brontosaurus" ja "When Alice Comes Back To Farm" sekä albumillaan Looking On (1970) The Move siirtyi kokonaan Led Zeppelinin ja Black Sabbathin kaltaisen heavy metal -musiikin suuntaan. Seuraavana vuonna Rick Price erosi ja yhtye jatkoi kolmimiehisenä. Viimeisenä levynä ilmestyi Message from the Country (1971), jonka arvostettu amerikkalainen Rolling Stone -lehti valitsi vuoden albumiksi. Levyn saama vastaanotto oli kuitenkin kaupallisesti ajatellen suhteellisen vaatimaton huolimatta Lynnen ja Woodin osoittamasta monilahjakkuudesta niin säveltämisen kuin laulullisen ilmaisun saralla. Vielä samana vuonna julkaistiin singlet "Tonight" ja "Chinatown" sekä vuoden 1972 puolella "California Man", joka nousi Top Ten -hitiksi. Roy Wood ja Jeff Lynne alkoivat kuitenkin keskittää aikaansa Electric Light Orchestran perustamiseen. Tulevan projektin valmistelu vei niin paljon aikaa, että keväällä 1972 The Move lopetti toimintansa.
Tatu Backman
Tatu Backman (s. 14. joulukuuta 1979 Pyhäjoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä Suomi-sarjan Kiekko-Laserissa.
The Move
Hajoamisen jälkeen
The Moven hajoamisen seurauksena Electric Light Orchestraan tuli mukaan myös Bev Bevan. ELO:n ensilevyn jälkeen Roy Wood jäi pois kokoonpanosta jatkaen perustamassaan Wizzard-yhtyeessä ja samanaikaisesti alkaneella soolourallaan. Bev Bevan ja Jeff Lynne työskentelivät pitkään Electric Light Orchestran jäseninä. 1980-luvulla Bevan nähtiin myös toisen birminghamilaisyhtyeen, Black Sabbathin, rumpalina.
Tatu Backman
SM-liigassa Backman pelasi kaudella Kärpissä, jonne sai sopimuksen koeajan kautta. Backman pelasi 33 ottelua ja keräsi yhden syöttöpisteen. Kyseisellä kaudella Backman voitti SM-liigassa hopeaa.
Jean-Pierre Lassau
Jean-Pierre Lassau (23. syyskuuta 1934 Pariisi, Ranska – 2. joulukuuta 2014 ) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kuulantyöntö.
Lassau paransi kuulantyönnössä Ranskan ennätystä kahdesti. Hän saavutti ensimmäisenä ranskalaistyöntäjänä 16 metrin rajan 16. lokakuuta 1955 tuloksellaan 16,00 m. Kesäkuussa 1956 Raymond Thomas otti Ranskan ennätyksen takaisin nimiinsä mutta lokakuussa 1957 Lassau työnsi uuden ennätyksen 16,55 m. Tämän ennätyksen rikkoi Pierre Colnard vasta toukokuussa 1961.
Törrösara
Törrösara (Carex muricata) on monivuotinen kasvilaji sarojen suvussa.
Ulkonäkö
Törrösara muistuttaa suuresti hakarasaraa (Carex spicata) ja kuuluu yhtäläistähkäisten kaksiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa 15–60 senttimetriä korkeaksi. Törrösaran varsi on roteva ja yläosastaan hyvin karhea. Lehdet ovat 3–4 mm leveitä ja niiden kielekkeen kaari on tylppä, erona hakarasaraan. Kukintona on 2–3,5 cm pitkä tähkistö, joka koostuu 4–7 tähkäosasta. Niistä alimmat ovat toisistaan erilliset ja siirottavat. Pullakot ovat kiiltäviä, eri suuntiin kääntyneitä, 3–4,5 mm pitkiä ja niiden suuota on lyhyt.
Levinneisyys
Törrösara esiintyy alkuperäisenä useimmissa Euroopan maissa ja Aasian länsipuoliskolla.
Törrösara Suomessa
Suomessa törrösaraa tavataan melko yleisenä eteläosassa, etenkin Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa. Lounais-Suomessa lajia pidetään alkuperäisenä, muuten muinaistulokkaana. Sen kasvupaikkoja ovat kuivat niityt ja pientareet.
Susanna Tapani
Susanna Tapani (s. 2. maaliskuuta 1993 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija, jalkapalloilija, salibandyn pelaaja ja ringettepelaaja. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Ura
Tapani kuului ringeten maailmanmestaruuden voittaneeseen Suomen joukkueeseen Tampereella 2010, Helsingissä 2016, Mississaugassa 2017 ja Burnanyssa 2019. Vuonna 2016 hän sai maajoukkueen kapteenina toimimisen myötä kutsun itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Hän voitti ringeten Suomen-mestaruuden Raision Nuorisokiekon joukkueessa kausilla 2010–2011 ja 2016–2017. Ringeten SM-sarjan kaikkien aikojen pistetilastossa Tapani on kauden 2021–2022 jälkeen seitsemäntenä. Hän on pelannut SM-sarjassa 268 ottelua ja tehnyt yhteensä 1 617 tehopistettä (981 maalia ja 636 maalisyöttöä).
Tapani pelasi jääkiekon alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009, 2010 ja 2011. Vuoden 2011 kisoissa hän oli Suomen pronssijoukkueen paras maalintekijä. Hän sai pronssia ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Sveitsin MM-kilpailuissa 2011. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2012 ja 2013 sekä viidenneksi sijoittuneeseen Suomen olympiajoukkueeseen Sotšissa 2014. MM-kilpailuissa Ruotsissa 2015 ja Yhdysvalloissa 2017 hän sai pronssia, kuten myös Pyeongchangin olympialaisissa 2018. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021 ja olympialaisissa 2022. Hän on pelannut 21. helmikuuta 2022 mennessä 199 naisten jääkiekkomaaottelua ja kerännyt niissä tehopisteet 85+75=160. MM-kilpailuissa hän on tehnyt 44 ottelussa 13 maalia ja antanut 14 maalisyöttöä. Olympialaisissa hän on pelannut 19 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän ja syöttänyt niin ikään yhdeksän maalia. Tapani kävi kesken vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuiden ystävänsä häissä. Päällekkäiselle menolle oli joukkueenjohdon etukäteislupa. Tapahtuma herätti keskustelua.
Tapani pelasi jääkiekkoa Laitilan Jyskeen C-poikien joukkueessa, kunnes siirtyi naisten SM-sarjassa pelaavaan Hämeenlinnan Pallokerhoon vuodenvaihteessa 2010–2011 (toisen lähteen mukaan 2011−2012 ). Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi mestaruuden voittaneeseen Espoo Bluesiin ja pelasi myös Kiekko-67:n juniorijoukkueessa. Syksyllä 2013 hän alkoi opiskella liiketaloutta Pohjois-Dakotan yliopistossa ja pelata yliopiston joukkueessa. Kausilla 2014–2016 hän pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa ja 2016–2018 Rauman Lukossa. Kaudella 2018−2019 hän pelasi runkosarjan Turun Palloseurassa ja pudotuspelit Ruotsin SDHL:n Linköpings HC:ssä, jossa saavutti hopeaa. Kausilla 2019–2021 hän pelasi Turun Palloseuran alle 18-vuotiaiden poikajoukkueessa. Keväällä 2021 hän pelasi kolme pudotuspeliottelua Venäjän naisten sarjassa pelaavassa kiinalaisessa KRS Vanke Rays -joukkueessa. Kaudella 2021–2022 Tapani pelasi Vanke Raysissä 12 runkosarja- ja 8 pudotuspeliottelua. Hän liittyi joukkueen kokoonpanoon neljän muun suomalaisen tavoin vasta olympiatauon jälkeen. Kauden päätteeksi joukkue voitti mestaruuden. Pidettyään seuraavan kauden taukoa jääkiekosta hän siirtyi PHF:ssä pelaavaan Minnesota Rivetersiin kaudeksi 2023–2024.
Tapani on pelannut jääkiekon SM-sarjassa/liigassa 53 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 46 maalia ja antanut 27 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 28 ottelussa 25 maalia ja antanut 25 maalisyöttöä. USA:n yliopistosarjassa hän teki 24 ottelussa kahdeksan maalia ja antoi 12 maalisyöttöä. Ruotsin pudotuspeleissä hän on tehnyt kymmenessä ottelussa neljä maalia ja syöttänyt kolme.
Kesäkaudella 2016 Tapani oli mukana nostamassa Raision Futista jalkapallon III-divisioonaan. Tämän jälkeen hän pelasi pääsarjatasolla ringetteä Raision Nuorisokiekossa, jääkiekkoa Rauman Lukossa ja salibandyä Turun Palloseurassa. Ringettekaudella hän teki 19 runkosarjaottelussaan tehopisteet 94+55.
Pelityyli
Tapanin mukaan hän pyrkii pelaamaan sekä ringetessä että jääkiekossa samalla tavalla. Hän kuitenkin kertoo olevansa vahvimmillaan luistelussa.
Yksityiselämä
Susanna Tapanin äiti pelasi ringetteä maalivahtina ja kuului maajoukkuerinkiin. Susannan setä Mika Tapani valittiin Mr. Finlandiksi vuonna 1997.
Muuta
Susanna Tapanista on tehty vuonna 2020 julkaistu Jäänsärkijä-niminen dokumenttielokuva.
Kuha-luokan miinanraivaaja
Kuha-luokan miinanraivaajat rakennettiin korvaamaan A-veneiden poistumisen aiheuttama raivaajavaje. Aluksissa otettiin huomioon Ahven-luokasta saadut kokemukset. Kuusi ensimmäistä luokan aluksista (Kuha 1-6) tilattiin Aug. Eklöf AB:n veistämöltä Porvoosta 1. helmikuuta 1941 ja niistä kolme ensimmäistä valmistui vielä saman vuoden aikana ja loput kolme vuoden 1942 alussa. Raivauskauden raivaajakaluston puutteiden poistamiseksi tilattiin kaksitoista alusta lisää ja ne valmistuivat Kuhat 7-14 vuonna 1945, Kuhat 15-18 vuonna 1946. Alkuperäisille kuudelle annettiin nimet (Kuha, Salakka, Siika, Harjus, Säynäs ja Karppi), mutta nimet jäivät kuitenkin pois käytöstä raivauskauden päätyttyä.
Sodan aikana tuhoutuivat 30. syyskuuta 1944 Kuha 3 ja 15. syyskuuta 1944 Kuha 6. Luokan sodasta selvinneet alukset poistettiin palveluksesta 1957-1962. Kuha-18, joka poistettiin Suomen merivoimista 1961, on edelleen vesillä m/s Hiekkarantana Vesijärvellä Lahdessa. Aluksen toinen merivoimien jälkeinen omistaja oli Matkailu- ja Kuljetus Oy, joka oli jo 1940-luvulta suorittanut saaristoliikennettä. Tuolloin Kuha-18:sta tuli m/s Hiekkaranta, jolla suoritettiin saaristoliikennettä vuoteen 1969. Kolmas merivoimien jälkeinen omistaja oli iniöläinen kauppias, joka käytti alusta saaristossa kauppalaivana nimellä Freja. Tämän jälkeen alus palasi neljänneksi 1991-1996 Matkailu- ja Kuljetus Oy:lle. Viidenneksi omistajaksi tuli 1996 huutokaupassa lahtelainen Laivaravintolat Ritva Salmela, joka toi aluksen Vesijärvelle, miltä Marko Mikkola osti aluksen 14. huhtikuuta 1996. 15. huhtikuuta 1996 alkaen toisen puolen omistuksesta hankkivat tasaosuuksin Petri (25%) ja Ismo (25%) Solonen. Alukselle tehtiin perusteellinen korjaus 1997-2009.
Vili Välimäki
Vili "SilliS" Välimäki (s. 26. kesäkuuta 1994) on suomalainen animaattori, ääninäyttelijä, käsikirjoittaja ja tubettaja. SilliS tunnetaan muun muassa YouTube -videoistaan ja luomastaan nettianimaatiosarjasta, Bruno ja Pjarta. Hän on toiminut 3D-animaattorina elokuvassa Risto Räppääjä ja yöhaukka sekä näytellyt lyhyessä sivuroolissa vuoden 2009 elokuvassa Täällä Pohjantähden alla.
Välimäki palkittiin Vuoden tekijä-palkinnolla Shortland-palkintogaalassa syksyllä 2019.
Luominen
Luominen voi viitata seuraaviin:
Yrjö Pernu
Yrjö Pernu oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana vasta Suomen sisällissodassa, jossa hän toimi joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin, joissa hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä rintamajoukoissa.
Perhe ja koulutus
Pernun vanhemmat olivat kauppias Jooseppi Pernu ja Ida Maria Ollila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1939 sairaanhoitaja Elisabet Lapveteläisen kanssa. Hän kävi neljä luokkaa Kokkolan suomalaista yhteiskoulua. Hän kävi sotilasohjaajien täydennyskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1922 ja 1923 sekä tykistökurssin vuonna 1926.
Jääkäriaika
thumb|200px|Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) [[Riianlahti|Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.]] Pernu liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 27. helmikuuta 1917 pataljoonan 4. komppaniaan ja edelleen 1. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan.
Suomen sisällissota
Pernu astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 12. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika
Pernu palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Hän toimi rykmentissä III pataljoonan adjutanttina ja komppanianpäällikkönä. Hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, jossa hän palveli joukkueenjohtajana ja huhtikuusta 1920 alkaen 2. konekiväärikomppanian päällikkönä. Pernu erosi armeijasta 21. joulukuuta 1921 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. huhtikuuta 1922. Suojeluskunnassa hänet sijoitettiin konekivääriupseeriksi Viipurin suojeluskuntapiirin, josta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1923 alkaen sotilasohjaajaksi Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiiriin, josta hänet siirrettiin edelleen 31. tammikuuta 1924 alkaen Vaasan suomalaisen suojeluskunnan päälliköksi. Pernu erosi suojeluskuntajärjestön palveluksesta 1. maaliskuuta 1927 ja työskenteli sen jälkeen Vaasan autokeskuksen osakkaana ja toisena johtajana sekä yksityisenä liikemiehenä. Hän oli vuodesta 1935 Oy. Alkoholiliikkeen palveluksessa Vaasassa.
Talvi- ja jatkosota
Pernu osallistui talvisotaan konekiväärijoukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 24:n III pataljoonassa ja joukkueenjohtajana rykmentin esikuntakomppaniassa. Jatkosodan puhjettua Pernu komennettiin konekiväärikomppanianpäälliköksi Ryhmä Oinoseen, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 13:een ja edelleen Jalkaväenkoulutuskeskus 15:een, jossa hän palveli sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän työskenteli Vaasassa tehtaiden edustajana.
L2
L2 voi viitata muun muassa näihin:
Boreas
Boreas oli pohjoistuuli, tai tarkkaan ottaen pohjoiskoillistuuli, jota kreikkalaisessa mytologiassa palvottiin jumalana. Boreaan palvonta oli erityisen suosittua Ateenassa, koska persialaissodissa Boreas osoitti myötämielisyytensä kaupunkilaisille tuhoamalla barbaarien laivoja.
Karel Janoušek
Karel Janoušek (30. lokakuuta 1893 – 27. lokakuuta 1971) oli tšekkoslovakialainen kenraali, joka vaikutti etenkin maansa ilmavoimissa. Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian ja toisen maailmansodan alettua hän komensi Tšekkoslovakian liittoutuneiden puolella toimineita ilmavoimia. Sodan jälkeen Janoušek joutui kommunistiviranomaisten pidättämäksi ja hän sai pitkän vankeustuomion vapautuen vuonna 1960.
Elämäkerta
thumb|vasen|Karel Janoušekin muistolaatta Prahassa. Karel Janoušek syntyi Přerovissa 30. lokakuuta 1893. Hän valmistui lukiosta ja ensimmäisen maailmansodan syttyä hänet lähetettiin Venäjän vastaiselle rintamalle vuonna 1914. Janoušek jäi sotavangiksi, jonka jälkeen hän liittyi Venäjällä muodostettuun Tšekkoslovakian legioonaan. Legioonan sotilaana Janoušek osallistui esimerkiksi Zborivin taisteluun ja myöhemmin legioonan taisteluihin Siperiassa. Lopulta hän palasi tällä välin itsenäistyneeseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1920.