cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frank Corrado
Junioriura
8. tammikuuta 2013 Corrado kaupattiin Sudburysta Kitchener Rangersiin. 15. huhtikuuta 2013 Corrado siirtyyi Chicago Wolvesiin.
Ammattilaisura
22. huhtikuuta 2013 Corrado teki NHL-debyyttinsä ottelussa Chicago Blackhawksia vastaan. Hänelle kertyi jääaikaa 17.20 minuuttia, jonka aikana hän sai tilastoihinsa kolme taklausta. Canucks peluutti häntä pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella San Jose Sharksia vastaan, jonka seurauksena hänen sopimuksestaan kului ensimmäinen vuosi.
Corrado teki uransa ensimmäisen maalinsa NHL:ssä 14. huhtikuuta 2014 ohittaessaan rannelaukauksella Calgary Flamesin maalivahti Karri Rämön.
5. lokakuuta 2015 Canucks asetti Corradon siirtolistalle, josta Toronto Maple Leafs poimi hänet seuraavana päivänä. Corrado kommentoi hänen "unelmansa tulleen todeksi" hänen päästessä pelaamaan kotikaupunkinsa joukkueeseen. Corrado oli kymmenen viikkoa sivussa loukkaantumisen seurauksena, mutta pääsi viimein tekemään debyyttinsä Toronton paidassa 15. joulukuuta 2015 joukkueen hävitessä Tampa Bay Lightningille jatkoajalla lukemin 5-4.
Corrado juuttui Maple Leafsissa kokoonpanon ulkopuolelle, mutta häntä ei kuitenkaan lähtetty AHL:n Toronto Marliesiin. Maple Leafsin kauden 2016–2017 42 ensimmäisen ottelun aikana Corrado oli 35 kertaa terveenä pelaavan kokoonpanon ulkopuolella. Hän pelasi maaliskuuhun mennessä 2 NHL-ottelua ja 18 AHL-ottelua. Pittsburgh Penguins hankki hänet maaliskuussa vaihdossa Eric Fehriin, Steve Oleksyyn ja 4. kierroksen vuoroon vuoden 2017 varaustilaisuudessa.
Kaduna (joki)
Kaduna on Nigerin sivujoki Nigeriassa. Sen pituus on 550 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 65 500 neliökilometriä.
Krokotiileista nimensä saanut joki virtaa Josin ylängöltä luoteeseen ja kääntyy Kadunan kaupungin luona lounaaseen ja sitten etelään. Se laskee Nigeriin Pategin kaupungin luona. Joen vesimäärä vaihtelee suuresti vuodenaikojen mukaan. Keskimääräinen virtaus on 600 kuutiometriä sekunnissa.
Kadunajoen tulvatasangoilla viljellään riisiä ja sokeriruokoa. Joella harjoitetaan kalastusta ja se on liikennöintikelpoinen Zungeruun saakka heinäkuusta lokakuuhun.
Pispalan vanha kirkko
pienoiskuva|Pispalan vanha kirkko, kuva otettu 1950-luvulla. pienoiskuva|Sisäkuva kirkon kuorista 1950-luvulta. Pispalan vanha kirkko (alkujaan Pispalan rukoushuone) oli Tampereen Pispalassa sijainnut alun perin kansallisromanttista tyyliä edustanut puukirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn vuonna 1908. Se rakennettiin alun perin yksityisen rukousyhdistyksen toimesta rukoushuoneeksi, ja kirkoksi se muutettiin vasta myöhemmin.
Rukoushuoneena
Rukoushuoneyhdistyksen johtokunta hyväksyi toukokuussa 1907 Lönnin suunnitelmat. Taloudellisesti 456-paikkaisen rukoushuoneen rakentaminen oli pienelle yhdistykselle iso ponnistus. Työt alkoivat syksyllä 1907, ja piispa Herman Råbergh vihki sen joulukuussa 1908 käyttöön.
Rukoushuonetta uudistettiin vuonna 1930. Lönn johti uudistustöitä. Hän piirsi kuorin uudestaan, ja sisätilojen värit suunnitteli koristetaiteilija Antti Salmenlinna. Uudistetun rukoushuoneen avajaisjuhla pidettiin toukokuussa 1930.
Kirkoksi
Harjun seurakunta perustettiin vuonna 1937, kun läntiset esikaupunkialueet oli liitetty Tampereeseen. Rukoushuone vuokrattiin seurakunnalle kirkoksi. Rukoushuoneyhdistys lahjoitti kirkon tontteineen Tampereen seurakunnille vuonna 1950.
Kirkossa tehtiin 1951–1952 muutostyöt, jotka suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer. Uusitun kirkon vihki 21. syyskuuta 1952 piispa Eelis Gulin. Kirkon vanha tapuliosa purettiin pois ja sen paikalle tehtiin 31 metriä korkea kellotapuli, mikä muutti selvästi Lönnin suunnitteleman rakennuksen ilmettä. Tapuliin sijoitettiin kaksi Lokomon valamaa kirkonkelloa. Kirkosta poistettiin koristeaiheita ja uusittiin lämmitys ja sähköistys. Kirkkosalissa oli muutosten jälkeen 400 istumapaikkaa, ja lisäksi rakennuksessa oli 50 istumapaikan seurakuntasali, tarjoiluhuone ja keittiö.
Tuhoutuminen tulipalossa
thumb|Pispalan vanhan kirkon muistomerkki uittotunnelissa. Kirkko tuhoutui tulipalossa vuonna 1968. Samaan aikaan kirkon alapuolelle rakennettiin Pispalan uittotunnelia, ja tulipalon arveltiin saaneen alkunsa rakennuksen sähköistä tunnelin rakennustöiden vahingoitettua kirkon perustuksia. Tätä ei kuitenkaan voitu varmasti osoittaa. Vanhan kirkon tuhouduttua päätettiin laajentaa Pispalan seurakuntataloa, josta tuli vuonna 1971 Pispalan uusi kirkko.
Vuonna 2014 Pispalan uittotunnelin kattoon maalattiin risti siihen kohtaan, jonka yläpuolella Pispalan vanha kirkko oli sijainnut. Kirkon entisellä sijaintipaikalla on nykyisin Pispalan vanhan kirkon puisto.
Viitteet
61.50667°N, 23.69722°W
Lausanne
Lausanne [] on kaupunki Sveitsissä Genevenjärven pohjoisrannalla Ranskan rajan lähellä. Vuoden 2017 lopulla kaupungissa oli melkein 139 000 vakinaista asukasta.
Lausanne on Vaud’n kantonin pääkaupunki. Se on myös Lausannen alueen pääkaupunki.
Sijainti
Kaupunki sijaitsee Sveitsin ranskankielisellä alueella maan länsiosassa. Geneven kaupunki on Lausannesta noin 60 kilometriä lounaaseen, kaupunkien välillä kulkee lähes suora moottoritie. Lausanne on sveitsiläisittäin melko alavalla alueella sijaitseva kaupunki, ja keskusta sijaitsee suunnilleen 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämän vuoksi maasto soveltuukin hyvin viininviljelyyn, joka on yleistä kaupungin lähialueilla.
Varhaishistoria
Varhaisimmat todisteet asutuksesta Lausannen alueella on 8 000 vuotta vanhoja. Vidyn alueelta Genevenjärven rannalta on löydetty yli 200 hautaa, jotka ovat vuosilta 4300–3300 eaa. Järviseutu oli aikoinaan tiheästi asuttu, mutta asutus oli käytännössä kuollut roomalaisten saavuttua sinne.
Lausannessa asui kelttejä, joista tiedetään vain hyvin vähän, kun roomalaiset valtasivat alueen 15 eaa. Roomalaiset perustivat Lousonnan vicuksen. Asutuskeskus kasvoi nopeasti 1 500 asukkaaseen. Kahden vuosisadan kukoistuksen jälkeen Rooman valtakunnan vaikutus heikentyi 300-luvulla. Iso osa asukkaista joutui jättämään Lousonnan ja muuttamaan suojaisempaan paikkaan La Citén kukkulalle.
Marius Aventicensis perusti vuonna 590 Lausannen hiippakunnan. Lausannelaiset alkoivat 800-luvulla levittäytyä kukkulaa ympäröiville alueille. Burgundien kuninkaiden tuella Lausannen piispa vakiinnutti vuonna 1032 myös maallisen valtansa alueella. Genevenjärvestä puolestaan tuli 1100-luvulla jälleen kaupankäynnin keskus, kun linnan suojaama Ouchyn satama alkoi kukoistaa.
Lausannessa oli 1200-luvulla lähes 9 000 asukasta. Se oli suurin Sveitsin ranskankielisistä kaupungeista. Sen kukoistuskaudesta todistaa muun muassa goottilainen katedraali. 1300-luvun eurooppalaisen kriisin takia Lausannen väkiluku laski, ja piispa oli seuraavien vuosikymmenten ajan usein riidoissa porvariston kanssa. Poliittinen yhtenäisyys saavutettiin kuitenkin 1481, kun Lausanne sai kunnallisen autonomian.
Bernin kausi
Lausanne solmi 1525 liittouman Fribourgin ja Bernin kaupunkien kanssa. Lausanne kunnioitti sopimusta ja tuki Berniä aseellisesti, kun se puolusti Savoyn herttuakunnan piirittämää Geneveä. Berniläiset julistautuivat pian Vaud’n maiden hallitsijaksi ja asettivat myös Lausanneen käskynhaltijan. Bernin valtakauden myötä Lausanne ja Vaud’n alue kokivat uskonpuhdistuksen. Lausanne julisti uudistusta erityisesti Pierre Viret.
Bern hallitsi Lausannea vuoteen 1798 asti. Lausanne oli berniläsajalla lähinnä paikallinen keskus, mutta se hyötyi Ranskasta saapuneista hugenottipakolaisista. Kaupungin väkiluku oli vuonna 5 000 ja vuonna 1798 yli 9 000. Vuonna 1537 perustettu Lausannen akatemia edisti 1700-luvun jälkipuoliskolla rationalismin leviämistä. Kaupungissa vaikuttivat muun muassa filosofi Voltaire, historioitsija Edward Gibbon ja lääkäri Samuel-Auguste Tissot.
Sveitsin liittovaltion syntyminen
Ranskan suuri vallankumous 1779 innosti myös lausannelaista porvaristoa vaatimaan Vaud’n irtautumista Bernin vallasta. Bern vastasi 1791 vallankumoussuunnitelmiin, ja Napoleonin vallattua kaupungin 1797 lausannelaiset ottivat hänet ilolla vastaan. Vanha valta vaihtui virallisesti, kun tammikuussa 1798 perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt Lémanin kanton. Ranskalaiset jättivät muutamaksi Lausanneen noin 9 000 sotilasta. Ranskalaisten lähdettyä syttyi yhteenottoja keskushallinnon ja liittovaltion kannattajien välillä. Napoleon puuttui asiaan, ja vuonna 1803 perustettiin Sveitsin liittovaltio. Lausannesta tuli samalla Vaud’n kantonin pääkaupunki.
Lausanne kasvoi 1800-luvun alkupuolella melko suunnittelemattomasti. Siellä oli vuonna 1860 noin 20 000 asukasta. Adrien Pichard alkoi vuonna 1835 tehdä asemakaavasuunnitelmia. Samalla kaupungin lävistävä Flonjoki katettiin, jotta saatiin lisätilaa kaupungin leviämiselle.
1900-luku
Lausannen talous kasvoi voimakkaasti 1900-luvulla, vaikka se kärsikin jonkun verran ensimmäisen maailmansodan aikana taloudellisesti. Kaupungissa tehtiin 1923 Lausannen sopimus Turkin ja liittoutuneiden kanssa, ja 1932 siellä järjestettiin konferenssi, jossa todettiin Saksan ensimmäisen maailmansodan sotakorvaukset suoritetuiksi.
Lausannessa järjestettiin 1964 Sveitsin kansallisnäyttely, ja 1970-luvulla kaupunki levittäytyi voimakkaasti naapuripaikkakuntiin. Kaupunki kärsi 1990-luvulla kovimmasta lamasta sitten 1930-luvun. Silloin muun muassa työttömyys kasvoi voimakkaasti.
Väestö
Lausannessa oli kesäkuussa 2017, ottaen huomioon sekä vakituiset että tilapäiset asukkaat, 143 982 asukasta. Heistä Sveitsissä syntyneitä oli 57,5 prosenttia ja ulkomaalaisia 42,5 prosenttia. Lausannen väkiluku laski pitkään 1900-luvun lopulla ja oli pienimmillään vuonna 1997, jolloin siellä asui noin 123 000 ihmistä. Sen jälkeen kaupungin väkiluku on jälleen alkanut kasvaa, mihin on erityisesti vaikuttanut ulkomaalaisten määrän lisääntyminen. Vuonna 1997 Lausannessa asui noin 41 500 ulkomaalaista, kun niitä vuonna 2017 oli yli 61 500.
Koulutus
Lausannessa on useita korkeatasoisia oppilaitoksia. Siellä on International Institute for Management Development, maailman parhaana hotellialan oppilaitoksena pidetty École hôtelière de Lausanne ja osa Lausannen yliopiston toiminnoista. Liittovaltion teknillinen korkeakoulu, EPFL, sijaitsee aivan Lausannen länsipuolella, naapurikaupungissa Ecublensissa.
Kulttuuri
Lausannen kamariorkesteri ja Lausannen lauluyhtye huolehtivat kaupungin monipuolisesta musiikkielämästä. Jälkimmäistä on jo monta vuotta johtanut Michael Corboz.
Joka vuosi heinäkuussa kaupungissa järjestetään festivaalit. Kaupunki järjestää myös elokuvafestivaaleja ja Bach-festivaaleja. Vuonna 1989 siellä pidettiin Eurovision laulukilpailut.
Urheilu
Lausannessa sijaitsevat KOK:n ja CAS:n päämajat sekä Olympiamuseo. Kaupungissa sijaitsevat myös muun muassa ilmailun, luistelun, maahockeyn, miekkailun, pöytätenniksen, ratsastuksen, soudun ja uinnin kansainvälisten liittojen toimistot.
Lausannessa järjestetään huomattava yleisurheilukilpailu Athletissima. Maantiepyöräilyn Tour de Romandie päättyy tavallisesti kaupunkiin. Lausannessa järjestetään vuosittain myös muun muassa maraton ja triathlon-kilpailu. Kaupungista ovat kotoisin jalkapalloseura FC Lausanne-Sport ja jääkiekkoseura Lausanne HC.
Lausannessa on järjestetty muun muassa telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 1997 ja maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 2003. Kaupungissa pelattiin myös 1954 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.
Mannerheim
Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheim kuoli 27. tammikuuta 1951 Lausannessa, jonne hänet kuljetettiin eläkepaikastaan Montreux’n Glionista.
Richard Harrington
Richard Harrington (s. 12. maaliskuuta 1975) on walesilainen näyttelijä. Hän näyttelee pääosaa rikoskomisario Tom Mathiasia rikosdraamasarjassa Syrjäinen maa (2013–). Hän on myös näytellyt draamasarjoissa Coronation Street, Erikoisjoukko, Sairaalaelämää, Holby Cityn sairaala, Kelmien kerho, Yorkshiren etsivät, Hiljainen todistaja, Poldark sekä Candlefordin postineiti.
Intian jääkiekkomaajoukkue
Intian jääkiekkomaajoukkue edustaa Intiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Intian jääkiekkoliitto on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1989. Vuonna 2022 Intiassa oli kaksi jäähallia ja runsaat 700 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.
Historiaa
Maan joukkue on pelannut Aasian Challenge Cupissa vuodesta 2009 lähtien. Kaudesta 2013–2014 kauteen 2017–2018 se pelasi cupin 1. divisioonassa. Joukkue on kahdesti ollut pronssiottelussa häviävänä osapuolena. Vuonna 2017 Intia sijoittui neljän joukkueen sarjassa toiseksi Kuwaitin jälkeen.
Vuoden 2009 Challenge Cup of Asia -turnaus oli ensimmäinen kansainvälinen turnaus, johon joukkue otti osaa. Maa hävisi kaikki ottelunsa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Intia teki tuossa turnauksessa Malesiaa vastaan. Intia saavutti ensimmäisen kansainvälisen voittonsa vuoden 2012 Challenge Cup of Asia -turnauksessa, jossa se voitti Macaon maalein 5–1.
Joukkuetta on myöhemmin nuorennettu, ja vuoden 2016 turnauksen jälkeen mukana ei ole ollut enää yhtään 1970-luvulla syntynyttä pelaajaa. Vuosina 2012–2015 joukkuetta valmensi yhdysvaltalainen Adam Sherlip. Nykyinen päävalmentaja on aiemmin apuvalmentajana ja naisten joukkueen päävalmentajana toiminut intialainen Abdul Hakim.
Vuonna 2017 joukkue onnistui voittamaan kaksi ottelua ja vuonna 2018 yhden ottelun. Vuoden 2018 turnaukseen osallistui neljä maata, ja Intia sijoittui turnauksessa ylivoimaisen Malesian jälkeen toiseksi.
Maan on tarkoitus osallistua Kuwaitissa pelattaviin vuoden 2023 jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuihin.
Punahomeet
Punahomeet (Fusarium) on homesienisuku, jota esiintyy yleisesti lauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Fusarium-homeet eli punahomeet ovat erityisesti viljahomeita, joita esiintyy niin raakaviljassa kuin viljatuotteissakin, erityisesti kaurassa. Fusarium-home on yhdistetty myös kosteusvaurioituneisiin rakennuksiin: sitä voidaan siis pitää rakennuksen kosteusvauriota indikoivana mikrobina. Fusarium-sukuun kuuluu useita homelajeja, jotka aiheuttavat erilaisia kasvitauteja. Viljoilla ne aiheuttavat juuristo- ja tyvitauteja sekä tähkäviotusta. Joillakin niistä, kuten vehnän tähkätaudilla ja banaanien Panamataudilla on ollut lähes tuhoisat taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset maanviljelijöille ja yhteisöille, jotka ovat riippuvaisia heidän sadostaan. Monet punahomelajit kykenevät tuottamaan aineenvaihdunnassaan mykotoksiineja eli homemyrkkyjä. Maailman mittakaavalla mykotoksiineja pidetään merkittävänä tuotantoeläinten terveyteen ja tuottavuuteen vaikuttavana tekijänä. Punahomeen torjuntaan käytetään protiokonatsolia sisältävää, Proline-merkkistä torjunta-ainetta.
Fusarium venenatum -lajia kasvatetaan ihmisravinnoksi lihan korvikkeeksi ja sitä markkinoidaan nimellä Quorn.
Fusarium-toksiinit
Fusarium-toksiinit ovat ryhmä myrkkyaineita, joita tuottavat viljoissa esiintyvät Fusarium-homeet. Fusarium-toksiineihin kuuluvat muun muassa diasetoksiskirpenoli, deoksinivalenoli, nivalenoli sekä T-2 ja HT-2, jotka kuuluvat trikotekeeneihin sekä zearalenoni, joka on kemialliselta rakenteeltaan laktoni. EU-lainsäädännössä on määritetty enimmäispitoisuusrajat edellä mainituille mykotoksiineille.
Useimpien Fusarium-toksiinien pitkäaikaisen altistumisen terveysvaikutuksia ei vielä tunneta. Tiedetään kuitenkin, että altistuminen heikentää ainakin immuunijärjestelmän toimintaa. Akuuteissa myrkytystapauksissa oireita ovat esimerkiksi pahoinvointi, oksentelu ja vatsakivut.
Evira, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus sekä Kansanterveyslaitos (nyk. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos) ovat yhteistyössä arvioineet suomalaisten altistumista Fusarium-toksiineille. Saannit ovat osoittautuneet alle siedettävän päivittäisen enimmäissaantimäärän lukuun ottamatta T-2- ja HT-2-toksiineja. Näitä voivat kauran suurkuluttajat teoriassa saada raakaviljasta liikaa.
Viljojen toksiinipitoisuudet vaihtelevat vuosittain erityisesti satokauden sään perusteella. Sateisuus lisää tartuntojen määrää ja korkeat lämpötilat suosivat toksiinin-
muodostusta. Toisaalta kuivuus ja lämpö suosivat T-2- ja HT-2-toksiineja muodostavia Fusarium-lajeja. Esimerkiksi Fusarium culmorum ja Fusarium graminearum viihtyvät lämpimässä. Kuitenkin viljan lajittelulla ja kuorinnalla voidaan vähentää toksiinien määrää merkittävästi.
Vähä Karstajärvi
Vähä Karstajärvi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Kappelinkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,6 metriä mpy.
Josh Anderson
Josh Anderson (s. 7. toukokuuta 1994 Burlington, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Montréal Canadiensin organisaatiossa. Hän on Columbus Blue Jacketsin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2012.
5. marraskuuta 2013 Anderson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Blue Jacketsin kanssa.
Joseph Savage
Joseph Knebel Savage (21. toukokuuta 1879 New York, New York – 10. maaliskuuta 1956 Asbury Park, New Jersey) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija, rullaluistelija ja urheilujärjestötoimija. Ammatiltaan Savage oli juristi.
Savage on vanhin taitoluistelussa olympiatasolla kisannut urheilija: hän osallistui 52-vuotiaana Lake Placidin vuoden 1932 talviolympialaisten pariluisteluun, jossa hän sijoittui parinsa kanssa seitsemänneksi eli viimeiseksi. Vuoden 1930 MM-kilpailuissa Savage oli tuolloisen parinsa kanssa kahdeksas. Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuista Savage voitti useita mitaleja, muun muassa maan ensimmäisen virallisen jäätanssimestaruuden vuonna 1936. Viimeisen mitalin maansa mestaruuskilpailuista Savage voitti 63-vuotiaana.
Savage toimi Amateur Skating Union of the US:n, Yhdysvaltain taitoluisteluliiton edeltäjän, puheenjohtajana vuosina 1929–1930. Hän oli myös innokas rullaluistelija, ja hän oli kyseisen lajin ja pikaluistelun puolestapuhuja.
Vuodesta 2008 Savage on ollut Yhdysvaltain taitoluistelun hall of famen jäsen.
Turkin itsenäisyyssota
Turkin itsenäisyyssota käytiin vuosina 1919–1923 ensimmäisen maailmansodan jälkinäytöksenä. Se johti nykyisen Turkin tasavallan syntymiseen.
Nykyisen Turkin edeltäjä, Osmanien valtakunta taisteli Saksan rinnalla ensimmäisessä maailmansodassa. Lokakuussa 1918 turkkilaiset antautuivat ympärysvalloille, Mehmed Talat ja puolueen ministeriö erosivat ja aselepo allekirjoitettiin brittiläisen taistelulaivan kannella Aigeianmerellä.
Turkkilaisten kansallistunne nousi Kreikan miehitettyä Smyrnan (nyk. İzmir) toukokuussa 1919. Kaupunki ympäristöineen oli määrätty Kreikalle Sèvresin rauhansopimuksessa, jonka sulttaani oli hyväksynyt ympärysvaltojen painostuksesta, mutta jota parlamentti ei ikinä ratifioinut. Sodan lopuksi osmanien hallitus oli täysin romahtanut, ja rauhansopimuksella suurin osa maata jaettiin voittajavaltojen kesken.
Maailmansodassa kunnostautunut Mustafa Kemal lähetettiin Itä-Anatoliaan kukistamaan kapinaa. Kemal käytti tilaisuutta hyväkseen ja perusti kansallisen liikkeen, joka valitsi keskuksekseen Ankaran. Hän halusi perustaa Anatoliaan osmanien valtakunnan perilliseksi monikulttuurisen valtion, minkä ansiosta myös kurdit tukivat häntä. Huhtikuussa 1920 Ankaran väliaikaishallitus tarjosi Kemalille kansalliskokouksen presidentin paikkaa. Uusi parlamentti ilmoitti hylkäävänsä vanhan hallituksen ja Sèvresin sopimuksen.
Kreikkalaiset olivat jo edenneet sisämaahan ja kohti Ankaraa. Marmaranmeren pikkukaupunkeja alettiin kreikkalaistaa ja esim. Aydıniin ja İzmiriin muutti manner-Kreikasta tuhansia siirtolaisia asuttamaan Kreikan valloittamia alueita. Kemal ja hänen kakkosmiehensä pašša Ismet (myöhemmin İsmet İnönü) löivät kuitenkin kreikkalaiset Sakaryan ja Dumlupınarin taisteluissa elokuussa 1921 ja elokuussa 1922. Italia, jolle osa Anatoliasta oli luovutettu, ei puolustanut osuuttaan, eikä Ranskalla ja Britannialla ollut enää kiinnostusta liittyä sotaan.
Kemalin joukot valloittivat 9. syyskuuta 1922 İzmirin, jossa armeija aloitti armenialaisten systemaattisen vainoamisen. 13. syyskuuta 1922 Turkin armeija sytytti İzmirin armenialaiskaupunginosan palamaan. Suotuisten tuulten ja bensiinillä kasteltujen katujen vuoksi tuli levisi myös kreikkalaisten asuttamaan kaupungin keskustaan. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan.
Kemalin voitto itsenäisyyssodassa pelasti Turkin itsenäisyyden, ja Sèvresin sopimus korvattiin Lausannen sopimuksella, jossa Turkki sai takaisin koko Anatolian ja Itä-Traakian kreikkalaisilta. Sen sijaan Turkille ennen ensimmäistä maailmansotaa kuuluneet Syyria, Irak ja Palestiina jäivät Ison-Britannian ja Ranskan hallintaan Kansainliiton mandaattialueina. Turkin tasavalta perustettiin 29. lokakuuta 1923, ja Kemalista tuli sen ensimmäinen presidentti. Sodan jälkeen Vähän-Aasian länsirannikolla asunut kreikkalaisväestö joutui lähes kokonaisuudessaan poistumaan maasta, kun väestöryhmien suhteet kärjistyivät. Vihan taustalla oli kreikkalaisten keskuuteen 1800-luvulla levinnyt megáli idéa -aate, jonka mukaan Turkin kreikkalaisalueet tulisi liittää Kreikkaan.
Paaso
Paaso on suomalainen muinaisnimi. Se voi tarkoittaa myös:
Iso Karstajärvi
Iso Karstajärvi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Kappelinkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,4 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,6 metriä mpy.
SEOSAT
SEOSAT/Ingenio on Espanjan satelliittikaukokartoitusjärjestelmä.
EADS rakentaa Espanjan rahoituksella SEOSAT-satelliitin ESAn puitteissa. Satelliitti valmistunee vuonna 2011.
Satelliittissa on optinen kuvausjärjestelmä, jonka erotuskyky on 2,5 metriä, ja lähi-infrapuna-alueen kuvausjärjestelmä, jonka erotuskyky on 10 metriä.
Sen sisarsatelliitti SEOSAR on sotilaallinen tutkasatelliitti, joka liittyy EU:n MUSIS-järjestelmään. Se valmistuu vuonna 2015.
Esitarhakäärmeet
Esitarhakäärmeet eli kääpiöboat (Tropidophiidae) on käärmeheimo, jota tavataan Länsi-Intian saaristosta ja Etelä-Amerikasta. Ne ovat pienehköjä käärmeitä, jotka elävät maassa ja osittain puissa. Esitarhakäärmeet ovat myrkyttömiä ja harmittomia ihmiselle. Heimoon kuuluu kaksi sukua ja 35 lajia.
Ulkonäkö ja koko
Esitarhakäärmeiden pituus on yleensä 30–60 senttimetriä, mutta mustapyrstömaaboa (Tropidophis melanurus) voi olla lähes metrin pitkä. Useimmilla esitarhakäärmeillä on pilkkuja tai raitoja tummilla väreillä, kuten ruskealla, vihreällä tai harmaalla. Joillakin kuubalaisilla lajeilla on mustavalkoisia raitoja tai pilkkuja.
Esitarhakäärmeet vaihtavat väriä olosuhteiden mukaan. Kun ne ovat aktiivisia yöllä, ne ovat vaaleamman värisiä ja kun ne lepäävät päivällä, ne ovat tummempia.
Suurimmalla osalla lajeja on primitiiviset lantiorenkaiden surkastumat sekä koirailla kynsimäiset ulokkeet kloaakin aukon molemmilla puolilla. Niiden vasen keuhko on pienentynyt tai puuttuu kokonaan, kun taas jättiläis- ja pytonkäärmeillä oikea keuhko on pienentynyt. Huulien suomuissa ei ole lämpökuoppia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Suvun maaboat (Tropidophis) levinneisyysalue kattaa Bahaman, Kuuban, Hispaniolan, Turks- ja Caicossaaret, Caymansaaret ja Jamaikan. Eniten lajeja on Kuubassa, josta on kuvattu ainakin 15 lajia. Lisäksi viittä maaboalajia tavataan Etelä-Amerikan mantereelta, joista kolme elää Brasilian rannikkosademetsässä ja kaksi luoteisessa Etelä-Amerikassa. Toinen suku, Trachyboa, koostuu kahdesta Etelä-Amerikan luoteisosassa elävästä lajista.
Esitarhakäärmeiden elinympäristöä ovat sademetsät, suot, mäntymetsät ja pensaikot sekä ihmisasutusten lähistöt. Niiden sanotaan suosivan kivisiä elinympäristöjä.
Elintavat
Esitarhakäärmeet ovat yleensä aktiivisia öisin, mutta niiden nähdään usein liikkuvan ja ottavan aurinkoa myös päivisin. Ne elävät pääosin maassa, mutta kiipeilevät joskus saalistaessaan pensaissa, köynnöksissä ja matalissa puissa. Esitarhakäärmeet syövät etenkin sammakkoeläimiä ja liskoja, mutta myös pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Näiden käärmeiden ruokailutapoja ei tunneta hyvin. Esitarhakäärmeet ovat tiettävästi aktiivisia petoja, mutta vankeudessa niiden on myös havaittu väijyvän saalista. Monilla lajeilla on keltainen tai oranssi hännänpää, jolla ne voivat houkutella saalista tai mahdollisesti pelotella saalistajia. Lajit ovat vivipaarisia, eli naaras synnyttää eläviä poikasia. Poikue koostuu yleensä enintään 10 poikasesta.
Vaaran uhatessa useimmat esitarhakäärmeet puolustautuvat kieriytymällä tiukaksi keräksi, kuten monet muutkin käärmeet. Trachyboa-lajit kiertyvät litteäksi levyksi, jonka keskellä on käärmeen pää. Fyysisesti häirittynä esitarhakäärmeet voivat käyttää toista keinoa, johon myös useimmat muut käärmeet pystyvät, erittää pahanhajuista myskiä peräaukkoon liittyvistä anaalirauhasistaan. Esitarhakäärmeet puolustautuvat harvoin puremalla. Maaboat voivat hyvin häirittynä turvautua erikoisempaan puolustautumiskeinoon, tahdonalaiseen verenvuotoon, jolloin ne valuttavat verta ulos silmistään, suustaan ja sieraimistaan. Esimerkiksi kuubanmaaboa (Tropidophis semicinctus) voi täyttää silmänsä hiussuonet verellä, jolloin silmät alkavat kiiltää punaisina, ja kun suulaen hiussuonet lopulta alkavat vuotaa verta, valuu veri ulos käärmeen suupielistä.
Luokittelu
1970-luvulle asti esitarhakäärmeet luettiin osaksi boakäärmeitä (Boidae). Kun esitarhakäärmeet erotettiin omaksi heimokseen, siihen luokiteltiin suvut Trachyboa, maaboat (Tropidophis), Ungaliophis ja amerikankääpiöboat (Exiliboa). Kaksi jälkimmäistä luetaan nykyään boakäärmeiden Ungaliophiinae-alaheimoon, kun taas esitarhakäärmeet ovat läheisintä sukua koralliluikertajalle (Anilius scytale). Myös Xenophidion on toisinaan luettu esitarhakäärmeisiin, mutta se on siirretty omaan heimoonsa Xenophidiidae.
Yksinkertaistettu käärmeiden evoluutiopuu:
Paleontologiassa
Paleontologiassa on jatkettu perinteisen Tropidophiidae-heimon käyttöä epämuodollisena ryhmänä, jolloin se kirjoitetaan usein lainausmerkeissä ”Tropidophiidae” tai ”tropidophiids”. Ryhmä on edelleen hyödyllinen, sillä joillakin fossiilisilla käärmeillä on piirteitä, jotka ovat yhteisiä esitarhakäärmeille ja Ungaliophiinae-käärmeille, eikä näitä fossiileja voida varmuudella sijoittaa kumpaankaan ryhmään. Tällaisia jäänteitä on löydetty Yhdysvalloista, Belgiasta, Tšekistä, Saksasta ja Ranskasta. Vanhimmat niistä ovat peräisin varhaiselta eoseeniepookilta. Fossiilisia esitarhakäärmeitä muistuttavia sukuja ovat ainakin seuraavat:
Alex Borstein
Alexandrea ”Alex” Borstein (s. 15. helmikuuta 1971), tunnettu myös nimellä ”a.bo”, on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, käsikirjoittaja ja koomikko. Parhaiten hänet tunnetaan Foxin komediasarjasta MADtv ja Lois Griffinin ääniroolista animaatiosarjassa Family Guy. Borstein on nähty myös televisiosarjassa Gilmoren tytöt kolmessa eri roolissa, yhteensä yhdeksän jakson verran.
Borstein on ollut vuodesta 1999 lähtien naimisissa Jackson Douglasin kanssa. Heillä on vuonna 2008 syntynyt poika. Borstein harrastaa harpunsoittoa. Hän on juutalainen.
Labbézanga
Labbézanga on kylä Gaon alueen Ansongon piirin Ouattagounan kunnassa Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla lähellä Nigerin rajaa 27 kilometriä Ouattagounasta etelään. Kylässä on 3 700 asukasta (vuonna 2009).
Kylän asukkaat ovat maanviljelyä ja kalastusta harjoittavia songhaita. Sen kautta kulkee Gaosta Nigerin rajalle johtava päällystämätön maantie RN17. Labbézangan alapuolella sijaitsevat kosket vaikeuttavat jokiliikennettä.
Labbézangassa toimii yläkoulu ja terveyskeskus. Kylässä pidetään viikoittaiset markkinat. Vesihuolto käsittää kaksi toimivaa kaivoa ja porakaivon. Paikallinen nähtävyys on eroosion muovaama ”kivinen rumpu” Baguel Bayel, joka tosin lakkasi soimasta jo 1960-luvulla.
Kylä esiintyy vuonna 2005 valmistuneessa elokuvassa Sahara. Elokuvan Labbezanga-kohtaus oli tosin kuvattu Marokossa.
Horkkahyttyset
Horkkahyttyset eli malariahyttyset eli malariasääsket (Anopheles) on hyttysten heimoon kuuluva suku, johon kuuluu noin 400 lajia. Kaikki suvun lajit voivat toimia malariaa aiheuttavien Plasmodium-suvun itiöeläinten vektorina, mutta vain noin 68 lajilla on merkitystä vektoreina ihmiselle. Ollakseen merkittävä malaria-vektori, pitää naaraan horkkahyttysen elää kauan ja luonnollisesti imeä verta ihmisestä. Länsi-Suomessa 1800-luvulla merkittävin malarian vektorina toiminut horkkahyttyslaji oli Anopheles messeae. Horkkahyttyset voivat toimia myös sukkulamatojen aiheuttaman elefanttitaudin vektorina. Yli 600 000 ihmistä kuolee horkkahyttysten levittämään malariaan, mikä tekee horkkahyttysestä maailman vaarallisimman eläimen.
Elintavat
thumb|Horkkahyttysten toukat (Kuva A: Anopheles) erottaa muiden sukujen (Kuva B Aedes ja Culex) hyttystoukista siinä että niiden lepoasento vedessä on veden pinnan alla vaakatasossa.
Horkkahyttyslajit ovat aktiivisia auringonlaskusta auringonnousuun eli lentävät ja pistävät öisin. Suomessa horkkahyttyslajit pystyvät talvehtimaan aikuisina, ja tällöin niitä voi tavata asumuksista ja varastoista.
MUSIS
MUSIS (Multinational Satellite-based Imagery System for Surveillance, Reconnaissance and Observation) on eräiden EU-maiden kehittämä sotilaallinen kaukokartoitussatelliittijärjestelmä. Maat ovat Saksa, Ranska, Italia, Espanja, Belgia ja Kreikka. Ensimmäinen satelliitti laukaistaneen vuonna 2015. Huhtikuussa 2010 julkisuudessa – yhdysvaltalaisessa lähteessä – on esitetty, että MUSIS-hanke olisi kuivumassa kokoon. Vuoden 2010 lopulla Ranska tilasi kaksi MUSIS-satelliittia EADS Astriumilta yhden miljardin euron hintaan. Vuoden 2011 huhtikuussa Belgian puolustusministeriön edustaja on väittänyt MUSIS-hankkeen olevan keskeytymässä. Ilmeisesti Ranskan tilasikin vuoden 2010 lopussa kaksi CSO-satelliittia, jotka toteuttavat Atrium ja Thales Alenia. Valmistuksen jako kilpailijoiden kesken vaikuttaa "lead market"-tyyppiseltä yritystuelta.
Optinen osa satelliittijärjestelmästä on perua Ranskan Helios-vakoilusatelliiteista ja Ranskan Pleiades-ohjelman vuonna 2010 laukaistavasta Orfeo-satelliitista. Tutka osuus satelliittijärjestelmästä perustuu Saksan SAR-Lupe-satelliitteihin ja Italian COSMO-Skymed-satelliitteihin – näitä satelliitteja on piakkoin taivaalla kaikkiaan yhdeksän kappaletta. Espanjan SEOSAT-satelliiteista tulee osa tätä järjestelmää.
Keiko Agena
Christine Keiko Agena (s. 3. lokakuuta 1973 Honolulu, Havaiji ) on amerikanjapanilainen näyttelijä, joka on parhaiten tunnettu roolistaan sarjassa Gilmoren tytöt, jossa hän näytteli Roryn parasta ystävää Lane van Gerbigia (o.s. Kim). Hän on myös vieraillut televisiosarjoissa Teho-osasto, Felicity ja Rakkauden anatomia.
Agena on näytellyt kymmenvuotiaasta lähtien. Hän meni naimisiin Shin Kawasakin kanssa helikopterissa Las Vegasin yllä 19. joulukuuta 2005.
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1922
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin neljännen kerran Norjan Trondheimissa 25. -26. helmikuuta 1922. Maailman- ja Euroopanmestaruuskilpailut palasivat ohjelmistoon samalla kaudella, oltuaan maailmansodan johdosta keskeytyksissä. Näin ollen Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut lakkautettiin tällä erää, seuraavan kerran niitä järjestettiin vasta 1950-luvulla.
Miesten yleismestaruus
Epäviralliset loppupisteet <br style="clear:both;"/>
1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu.
Mila (etunimi)
Mila tai Miila on naisen etunimi. Nimi on peräisin slaavilaisista kielistä, joissa se tarkoittaa herttaista tai suloista, mutta se on toisaalta käsitetty myös lyhentymäksi nimestä Emilia tai Ludmila.
Suomessa Mila on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 182 henkilölle, joista suurin osa on 2010-luvulla syntyneitä. Miila-nimisiä Suomessa on ollut 352. Vuodesta 2010 lähtien Milan nimipäivä on ollut 19. toukokuuta, joka jo ennestään oli muun muassa Emilian nimipäivä.
Uski
Uski on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Mauri Tuuri
Mauri Tuuri (s. 25. elokuuta 1940) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Tuuri edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1960–1967 ja Pallo-Seppoja 1968–1969. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1960, 1962 ja 1965. Kaikkiaan Tuuri pelasi kahdeksan kauden aikana 101 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 41 maalia.
Tuuri pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1966.
Dunkerquen taistelu
Dunkerquen taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja liittoutuneiden joukkojen välinen Dunkerquen kaupungin hallinnasta käyty taistelu, joka alkoi 26. toukokuuta ja päättyi 4. kesäkuuta 1940 saksalaisten vallattua kaupungin vangiten 40 000 kaupungin puolustajaa. Taistelun aikana kaupungista evakuoitiin arviolta 338 226 sotilasta Britteinsaarille.
Taustaa
Saksan hyökkäys Ranskaan alkoi 10. toukokuuta 1940. 20. toukokuuta he olivat edenneet Englannin kanaalille katkaisten brittiläiseltä siirtoarmeijalta yhdeyden Ranskan 1. armeijaan, joka piiritettiin Lilleen. Saksalaiset pysäyttivät joukkojensa etenemisen 24. toukokuuta, mikä antoi liittoutuneille aikaa järjestää ja evakuoida joukkonsa Dunkerqueen. Arviolta 400 000 liittoutuneiden sotilasta oli piiritettynä Dunkerqueen. Saksalaiset aloittivat hyökkäyksen Dunkerqueen 26. toukokuuta kaikilta rintamilta. Britit aloittivat samanaikaisesti evakuoinnin, jossa he 11 päivän ajan evakuoivat joukkonsa Englantiin. Yli 861 alusta osallistuivat evakuointiin. Näistä 243 upotettiin operaation aikana, mukaan lukien yhdeksän hävittäjää. Britit menettivät 177 lentokonetta puolustaessaan aluksia ja saksalaiset 240.
3. kesäkuuta saksalaiset olivat vain kolmen kilometrin päässä kaupungista. Seuraavana päivänä brittien evakuoitua viimeisetkin joukkonsa kaupungista saksalaiset etenivät kaupungin satamaan ja nostivat hakaristilipun kaupungin valtauksen merkiksi. Viimeiset kaupunkia puolustaneet 40 000 ranskalaissotilasta antautuivat saksalaisille. Saksalaiset saivat merkittävän sotasaaliin brittien hylättyä kaiken raskaan sotakalustonsa kuten ajoneuvot ja tykit. Saaliiksi saatiin 880 kenttätykkiä, 310 suuren kaliiperin tykkiä, 500 ilmatorjuntatykkiä, 850 panssarintorjuntatykkiä, 11 000 konekivääriä, noin 700 panssarivaunua, 20 000 moottoripyörää ja 45 000 moottoroitua ajoneuvoa. Dunkerquen valtauksen jälkeen saksalaiset aloittivat Fall Rotin eli operaatio Punaisen, jossa joukot etenivät Ranskan eteläosiin. Pariisi vallattiin 14. kesäkuuta. Tulitauko solmittiin 17. kesäkuuta ja Saumurissa käydyn puolustustaistelun jälkeen Ranska antautui Saksalle 22. kesäkuuta 1940.
thumb|450px|left|Kartta taistelusta
thumb|right|Dunkerquen taistelun muistomerkki.
Aleksanteri Suuri
Aleksanteri Suuri eli Aleksanteri III (noin 20. heinäkuuta 356 eaa. –10. kesäkuuta 323 eaa. ) oli Makedonian kuningas 336–323 eaa. Hän oli antiikin merkittävimpiä sotapäälliköitä; hän valloitti muun muassa Egyptin ja Persian valtakunnan ja eteni aina Intiaan asti.
Ivan Huttunen
Ivan (Juho) Huttunen (s. 1927 Vähikkälä, Venjoki, Inkeri ) oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustaja ja Neuvostoliiton sosialistisen työn sankari.
Aleksanteri Suuri
Aleksanterin isä Filippos II yhdisti kreikkalaiset kaupunkivaltiot oman valtansa alle. Filippoksen kuoltua Aleksanteri peri isältään rikkaan valtakunnan ja aikansa parhaiten koulutetun armeijan. Kreikkalaisten kaupunkivaltioiden avustuksella Aleksanteri kukisti Persian kuninkaan Dareios III:n ja valtasi koko Persian valtakunnan. Valloitusretkiensä aikana hän perusti monia uusia kaupunkeja, muun muassa Aleksandrian Egyptiin, ja niihin muutti kreikkalaisia asukkaita. Hän kasvatti armeijaansa muiden kansojen sotilailla sekä kannusti kreikkalaisten ja persialaisten välisiä avioliittoja. Aleksanterin valloitukset aloittivat hellenistisen ajan, jolloin kreikkalainen kulttuuri levisi aina Intiaan ja Egyptiin saakka.
Ivan Huttunen
Huttunen syntyi talonpoikaisperheeseen. Perheen isä menehtyi Stalinin vainoissa, kun Ivan oli yhdeksänvuotias. Sota-aikana perhe siirtyi Suomeen, mutta perhe palautettiin Neuvostoliittoon joulukuussa vuonna 1944 ja asutettiin sisä-Venäjälle. Vuonna 1949 perhe muutti Karjalaan, jossa Ivan työskenteli Petroskoin talorakennuskombinaatissa autonkuljettajana. Myöhemmin Huttunen työskenteli 22 vuotta puristuskoneen käyttäjänä. Tunnollisesta työstä hänet nimitettiin Neuvostoliiton sosialistisen työn sankariksi ja palkittiin Leninin kunniamerkillä. Huttunen on ollut myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana vuosina 1967–1971. Hän muutti Suomeen 1990-luvun loppupuolella.
Aleksanteri Suuri
Nuoruus
thumb|Kartta Aleksanteri Suuren valtakunnasta sen ollessa laajimmillaan.
Lapsuus
Vuodesta 342 eaa. Aleksanterin opettajana oli filosofi Aristoteles, jonka Filippos oli kutsunut Makedoniaan opettamaan poikaansa ja muita makedonialaisen ylimystön lapsia. Aristoteles opetti nuorelle prinssille retoriikkaa ja kirjallisuutta. Aristoteles teki suuren vaikutuksen nuoreen Aleksanteriin. Aristoteles perusti akatemian pienoismallin Miezan läheisyyteen. Ei ole tarkalleen tiedossa, mitä Aristoteles opetti nuorelle Aleksanterille ja muille oppilailleen. Plutarkhos kertoo Aristoteleen opettaneen ainakin politiikkaa ja etiikkaa. Erityisesti Homeroksen Ilias oli Aleksanterin suosikkikirja. Myös Pindaros kuului hänen suosikkeihinsa. Aleksanterin sanotaan osanneen Euripideen tuotannon ulkoa ja pitäneen historioitsija Filistosta suuressa arvossa. Lisäksi hänen kerrotaan pitäneen Telestoksen ja Filoksenoksen dityrambeista.
Aleksanterin kerrotaan saaneen jo lapsena hevosensa Bukefaloksen, joka seuraisi häntä kaukaiselle Hydaspesjoelle asti.
Kruununperillinen
thumb|Tuntemattoman flaamilaisen taiteilijan tulkinta Aleksanterin kruunajaisista käsikirjoituksessa 1400-luvun lopulta. Jo nuorena miehenä Aleksanteri sai tutustua Makedonian kuninkaan tehtäviin. Historioitsija Plutarkhos kertoo, että kun Filippos oli sotimassa Traakiassa vuonna 340 eaa., Aleksanteri sai toimia isänsä sijaisena ja otti vastaan Persian valtakunnan lähettiläitä. Vuonna 338 eaa. Aleksanteri johti armeijan vasenta siipeä ja sen tärkeää raskasta ratsuväkeä Filippoksen lyödessä Ateenan ja Theban joukot Khaironeian taistelussa. Taistelun jälkeen Filippos pakotti kreikkalaiset kaupunkivaltiot mukaan perustamaansa Korintin liittoon, jonka johtajaksi hän valitutti itsensä. Selvästikin Filippos piti Aleksanteria kruununperillisenä, vaikka hänellä oli ainakin toinen poika, Arridaios, thessalialaisen vaimonsa Filinnan kanssa. Pian Filippoksen ja Aleksanterin äidin Olympiaan välille syntyi riita ja Olympias matkusti veljensä Epeiroksen kuninkaan Aleksanteri I:n luokse. Aleksanterinkaan suhde isäänsä ei ollut ongelmaton. Hän seurasi äitinsä mukana, mutta palasi pian Filippoksen toivomuksesta takaisin Makedoniaan. Mitä ilmeisimmin kruununperimys oli kuitenkin huolenaihe Aleksanterille.
Aleksanterista tulee kuningas
left|thumb|Makedonian ja sen valtapiiri Filippoksen kuollessa vuonna 336 eaa. Aleksanterin isä Filippos salamurhattiin Aigaissa lokakuussa 336 eaa. tyttärensä Kleopatran ja lankonsa, Epeiroksen kuninkaan Aleksanterin häissä. Epeiroksen Aleksanteri oli Aleksanteri Suuren eno, ja Filippos halusi avioliitolla vahvistaa kuningaskuntien välistä suhdetta. Filippoksen murhaaja oli eräs Pausanias, joka oli riitaantunut Filippoksen vävyn Attaloksen kanssa. Pausanias oli halunnut Filippoksen puuttuvan riitaan, mutta tämä oli kieltäytynyt. Murhan tausta oli luultavasti paljon monimutkaisempi. Useiden muiden henkilöiden väitettiin olleen murhaan osallisia. Aleksanteri oli tuolloin vain 20-vuotias. Vaikka hän olikin selvästi Filippoksen aikoma kruununperillinen, oli kuitenkin muitakin, jotka havittelivat Makedonian kruunua.
Aleksanterin ja hänen äitinsä osuudesta murhaan on spekuloitu, mutta mitään näyttöä asiasta ei ole. Hän kuitenkin toimi murhan jälkeen nopeasti vahvistaakseen asemansa. Aleksanterin ystävät valmistautuivat taisteluun Aigain palatsissa. Antipatros, eräs Filippoksen upseereista, antoi armeijan huudattaa Aleksanterin kuninkaaksi. Aleksanterin nousu valtaan ei ollut mutkaton. Ainakin Attalos ja hänen kannattajansa vastustivat Aleksanterin kuninkuutta. Attalos ei kuitenkaan ollut Makedoniassa, koska Filippos oli lähettänyt hänet sotaretkelle Aasiaan. Toinen uhka Aleksanterin valtaannousua vastaan oli nuori Amyntas IV, kuningas Perdikkas III:n poika, joka oli nimellisesti ollut kuningas ennen kuin Filippos kaappasi vallan itselleen. Myös Lynkestis-maakunnan ruhtinassuvun jäsenet vastustivat Aleksanteria. Heitä syytettiin jopa osallisuudesta Filippoksen murhaan. Amyntas ja lynkestisläiset teloitettiin pian sen jälkeen, kun Aleksanteri oli noussut valtaan. Aleksanteri lähetti erään ystävänsä joko vangitsemaan tai teloittamaan Attaloksen, joka jakoi Aasiassa olleiden joukkojen komennon Parmenionin kanssa. Parmenion, joka itse asiassa oli naimisissa Attaloksen tyttären kanssa, julisti heti kannattavansa Aleksanteria. Pian Attalos sukulaisineen ja kannattajineen oli teloitettu. Olympias antoi myös murhata Filippoksen uusimman vaimon Kleopatran ja tämän lapsen. Tämän jälkeen Aleksanteri oli, vähäjärkistä Arridaiosta lukuun ottamatta, Argeadien hallitsijasuvun ainut miespuolinen edustaja. Aleksanteri oli paljon velkaa Antipatrokselle ja Parmenionille. Ilman heitä hänen valtaannousunsa olisi ollut paljon vaikeampi.
Sotaretket Tonavalle, Illyriaan ja Kreikkaan
thumb|left|Ateenan [[Kerameikos|Kerameikoksesta löydetty Aleksanteri Suurta kuvaava patsas. Aleksanteri on pukeutunut myyttisen esi-isänsä Herakleen tavoin leijonan taljaan. Noin vuodelta 300 eaa.]] Saatuaan armeijan tuen Aleksanterin oli yritettävä saada Makedonian valtapiiriin kuuluvat kansat tunnustamaan hänet. Filippoksen murhan jälkeen Kreikan kaupunkivaltiossa alettiin valmistautua kapinaan Makedonian valtaa vastaan. Aleksanteri sai kuitenkin kreikkalaiset takaisin Makedonian valtaan ilman verenvuodatusta. Vuoden 336 eaa. lopulla Aleksanteri tunkeutui Thessaliaan armeijan kanssa. Thessalialaiset yrittivät estää häntä Tempen solan luona. Aleksanteri kiersi thessalialaisten asemien ympäri. Tämän jälkeen thessalialaiset lopettivat vastarintansa. Aleksanteri kutsui koolle Thessalian liiton kokouksen, joka valitsi hänet johtajakseen. Myös Korintin liitto valitsi pian tämän jälkeen Aleksanterin uudeksi johtajakseen ja suunnitellun Persian sotaretken ylipäälliköksi. Tämän jälkeen Aleksanteri palasi Makedoniaan.
Vuoden 335 eaa. keväällä Aleksanteri johti makedonialaiset Traakiaan, jossa oli syntynyt kapinoita Filippoksen kuoleman jälkeen. Aleksanterin päätavoite oli Tonavan varrella sijainnut triballien kuningaskunta. Triballit olivat vastustaneet Filipposta eivätkä olleet koskaan joutuneet kokonaan Makedonian vallan alle. Myöskään useat Traakian heimot eivät olleet täysin Makedonian hallinnassa. Sotaretken päätavoite oli voimannäyttö. Traakian sotaretkelle Aleksanteri otti mukaansa ehkä 15 000 sotilasta, etupäässä makedonialaisia. Traakialaiset yrittivät pysäyttää Aleksanterin etenemisen eräässä solassa. Vihollinen vyörytti makedonialaisten päälle täyteen lastattuja vaunuja, mutta nämä eivät aiheuttaneet suurempaa vahinkoa. Agrianien ja hypaspistien tekemä rynnäkkö mursi lopulta traakialaisten asemat. Muutaman päivän marssietäisyydellä Tonavasta Aleksanterin armeija kohtasi ja kukisti triballien armeijan. Triballit pakenivat perheineen Tonavassa sijaitsevaan saareen, jonka valtaaminen osoittautui liian vaikeaksi. Samalla Tonavan toiselle rannalle saapui getien heimon armeija. Aleksanteri ylitti joen, ryösti getien maita ja heidän pääkaupunkinsa. Getit eivät alkaneet taisteluun makedonialaisia vastaan. Palattuaan Tonavalle Aleksanteri uhrasi Zeukselle, Herakleelle ja Tonavalle. Näiden tapahtumien jälkeen Aleksanterin luokse saapui lähettiläitä, muun muassa triballien kuninkaalta. Triballeista tuli Makedonian liittolaisia, ja he lähettivät muun muassa joukkoja Aleksanterin mukaan Persian sotaretkelle.
Jemerson
Jemerson de Jesus Nascimento, tunnetaan nimellä Jemerson (s. 24. elokuuta 1992 Jeremoabo, Brasilia), on brasilialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja. Jemerson edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Monacoa.
Aleksanteri Suuri
Sotaretket Tonavalle, Illyriaan ja Kreikkaan
Ollessaan paluumatkalla Makedoniaan Aleksanteri sai kuulla, että illyrialaisten dardanit valmistelivat hyökkäystä Makedoniaan. Aleksanteri toimi hänelle tyypillisellä räväkkyydellä ja marssi suoraan illyrialaisia vastaan. Dardanien kuningas Kleitos oli jo vallannut linnoituksen Lynkestiksessä. Aleksanteri pääsi paikalle ennen Kleitoksen liittolaisia taulantteja. Aleksanteri aloitti linnoituksen piirityksen, mutta kun taulantit saapuivat paikalle oli hänen pakko perääntyä. Makedonialaisen falangin vankan kurin ansiosta armeija pääsi vetäytymään ilman tappioita. Pari yötä vetäytymisen jälkeen Aleksanteri teki uhkarohkean yöhyökkäyksen ja ajoi illyrialaiset pakosalle.
Samaan aikaan, kun Aleksanteri oli Illyriassa, näkivät kreikkalaiset sopivan tilaisuuden riistäytyä makedonialaisten hallinnasta. Erityisesti ateenalainen puhuja Demosthenes yritti saada aikaan kapinaa Kreikassa. Makedonialaiset puhuivat kreikkaa, mutta heidät nähtiin silti yleisesti syrjäalueilta tulleina ja vähemmän kreikkalaisina kuin Kreikan ydinalueiden väestö. Thebalaiset ryhtyivätkin vastustamaan makedonialaisia ja piirittivät kaupunkiinsa Filippoksen asettaman varuskunnan. Heti palattuaan Illyriasta Aleksanteri marssi etelään ja kukisti thebalaiset. Theban taistelun jälkeen Aleksanteri antoi tuhota koko kaupungin maan tasalle temppeleitä ja runoilija Pindaroksen kotia lukuun ottamatta. Kuusi tuhatta thebalaista tapettiin ja loput myytiin orjiksi. Muita kreikkalaisia kaupunkivaltioita kohdeltiin ystävällisemmin ja Korintin liitto päätti taas valita Aleksanterin johtajakseen.
Valmistelut
Saatuaan Makedonian lähialueet valtaansa Aleksanteri suuntasi katseensa Persian valtakuntaa kohti. Filippos oli jo aikaisemmin lähettänyt makedonialaisen kenraali Parmenionin valloittamaan kreikkalaisia kaupunkeja Vähässä-Aasiassa. Parmenion oli kuitenkin kärsinyt tappioita persialaisia komentanutta Memnon Rhodoslaista vastaan ja joutunut perääntymään Hellespontokselle.