cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen pakanallinen juhlaperinne
Ukonvakat
Vuonna 1910 kirjoitti Samuli Paulaharju Kurkijoella pidettävistä Ukon vakoista. Nämä juhlat pidettiin keväällä, kun oli kuivaa. Juhlat pidettiin jossakin kylän taloista. Juhliin tulivat kaikki kyläläiset. Ulos vietyjen pöytien ääressä syötiin juhlaruokia ja juotiin olutta, joka oli siunattua ja taikamenoin valmistettua. Rukoiltiin, että jumala antaisi hyvän ilman. Juhlien lopuksi arvottiin, mikä talo pitää juhlat seuraavana vuonna.
Juhannus
thumb|right|200px|Juhannuskokko.
Monet juhannuksen perinteistä juontavat juurensa vanhaan eurooppalaiseen valon ja hedelmällisyyden juhlaan kesäpäivänseisauksen aikana. Esikristillisenä aikana juhannusta vietettiin Suomessa Ukon juhlana. Etelä-Karjalassa juhannusta kutsuttiin Ukon juhlaksi vielä 1800-luvulla.
Juhannukseen liittyi erilaisia uskomuksia ja taikoja, joilla pyrittiin varmistamaan tuleva sato ja naimaonni. Tunnetuimpia ovat erilaiset lemmentaiat. Taioilla pyrittiin takaamaan naimaonni, näkemään tuleva puoliso tai saamaan haluttu henkilö puolisoksi. Juhannuspäivä oli suotuisa enteiden katsomiselle. Silloin katsottiin säitä, satovuotta ja karjaonnea. Kaikenlaiset oudot tapahtumat olivat luonteenomaisia juhannusyölle. Muun muassa aaveiden ajateltiin vaeltavan.
Ulko-oven molemmille puolille on pystytetty juhannuskoivuja. Koivunoksista myös sidottiin tuoreita vihtoja. Sisään taloon kannettiin kukkia ja tuoreita puunlehviä.
Kekri
Muinaissuomalainen sadonkorjuun juhla oli kekri, jota vietettiin mikkelinpäivän (29.9.) ja nykyisen pyhäinpäivän välisenä aikana, tarkka ajankohta määräytyi kulloisenkin vuoden syystoimien mukaan. Sana kekri tarkoitti kansankielessä viimeiseksi jäämistä tai jonkin päättymistä, ja kekri merkitsi myös vuoden vaihtumista maatalousyhteisössä.
Kekri oli sadonkorjuun juhla ja karjamarkkinoiden aikaa, ja runsaalla ruoalla kestittäminen oli kekrinvietossa tärkeässä asemassa. Esimerkiksi kekripyörykät ovat lihapyöryköitä, joihin on laitettu sadonkorjuusta tulleita aineksia, kuten esimerkiksi punajuurta. Lammaspaisti oli toinen tyypillinen juhlaruoka, jota syömään kutsuttiin myös suvun vainajat. Kekri kuuluu suomalaisten työnjuhlien piiriin. Se oli ilon juhla. Silloin laulettiin, leikittiin ja tanssittiin. Kekrinä alkoi palveluväen vapaaviikko. Kun talossa oli syöty, juotu ja juhlittu, saivat piiat ja rengit lähteä vierailemaan kotiseudulleen.
Suomen kirkko ei hyväksynyt pakanallisen kekrin viettoa ja julisti sen kartettavaksi taikuudeksi. Useissa kirjaanpanoissa 1600- ja 1700-luvulla oikeuden pöytäkirjat kertovat kekrilampaista, joita syötiin maanhaltijan kunniaksi.
Kekri-perinne alkoi hävitä teollistumisen ja kaupungistumisen myötä, ja monet kekriin liittyneet tavat ja perinteet ovat siirtyneet joulun ja nykyaikaisen uudenvuoden viettoon. Pisimpään perinne säilyi Itä-Suomessa. Suomessa kekriä vietetään nykyään Kajaanissa polttamalla kekripukki (yleensä kaupungin Kauppatorin jokirannassa). Myöhäissyksyn sadonkorjuun ja pyhäinmiesten juhlan tilalle on työntynyt irlantilaisperäinen Halloween-kulttuuri Yhdysvalloista.
Joulu
Suomen kielen sana joulu ja juhla ovat ruotsalaisia tai skandinaavisia lainasanoja. Sana joulu tulee talven juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Suomessa jouluun on liitetty kekrin piirteitä.
Pikkulintujen ruokkiminen jouluna kuuluu talonpoikaiskulttuurin viljelytaikuuteen. Joulun ohra- tai kauralyhteen tarkoitus oli saada linnut jättämään kesällä viljan rauhaan. Muinaissuomalaiset mahdollisesti ajattelivat, että kuolleet eli sielulinnut olivat elävien kanssa mukana keskitalven juhlassa. Siihen on voinut myös liittyä uskomus, että linnut tuovat talolle onnea. Oljesta tehdyt koristeet tulevat kekristä, sadonkorjuun juhlasta. Myös kekrin kuuluneet vainajien hyvittely- ja kestitystavat siirtyivät jouluun.
Nykyisin
Myös joulupukin odottaminen kuului joulun pakanallisiin perinteisiin.
Alkuperäisuskonnon harjoittajien eli suomenuskoisten toiminnan myötä pakanallisia vuodenaikajuhlia on jälleen järjestetty.
Suomenuskoisten juhlapäiviä ovat:
Showalterin indeksi
Showalterin indeksi ( SI) kertoo ilmakehän epävakauden. Mitä pienempi SI, sitä suurempi on ukkosen todennäköisyys. Kun Suomessa indeksi alittaa 5, ukkosen mahdollisuus alkaa kasvaa. Keski-Euroopassa raja-arvona pidetään +4:ää, Pohjois-Amerikan tornadoalueilla vain negatiiviset arvot ovat merkittäviä. Showalterin indeksi muistuttaa lifted-indeksiä, mutta lifted-indeksi tarkastelee maanpinnan lähellä olevaa ilmaa, kun taas Showalter lasketaan ilmapaketille 850 hPa:n tasolta alkaen. Niinpä se osoittaa epävakautta ylempänä ilmakehässä vaikka lähellä maanpintaa olisi vakaa kerros.
Showalterin indeksi on helppo määrittää graafisesti radioluotausten avulla. Se on suosittu etenkin vuoristoisissa maissa.
Showaltrin indeksi USA:ssa
Back
Back on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gun Strandberg
Gunvor Sigrid Alice ”Gun” Strandberg (19. kesäkuuta 1912 Helsinki – 22. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja diplomiekonomi, joka käytti myös nimimerkkejä Ulla Bergstrand ja Gun-Lise Berg.
Strandbergin vanhemmat olivat virkamies Karl Ivar Strandberg ja Hilda Augusta (o.s. Fagerström). Strandberg tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui diplomiekonomiksi 1938. Strandberg työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankin prokuristina.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä Gun-Lise Berg: Nimimerkillä Ulla Bergstrand:
Henri Puputti
Henri Puputti (s. 26. heinäkuuta 1983 Laukaa) on suomalainen pesäpalloilija. Ulkopelipaikaltaan hän on koppari.
Puputti on pelannut urallaan yhdeksässä Itä-Länsi-ottelussa. Hän on saavuttanut kolme SM-kultaa Vimpelin Vedossa (2010, 2016 ja 2017). Lisäksi hänellä on kuusi SM-hopeaa ja neljä SM-pronssia. Kaudella 2006 Puputti voitti Superpesiksen etenijäkuninkuuden edustaessaan Nurmon Jymyä. Hänen kasvattajaseuransa on Kankaanpään Maila.
Sisäpelissä ennen huippuvaihtajana sekä huippuetenijänä tunnettu Puputti toimii nykyään pääosin kotiuttajana. Puputti voitti vuosina 2010, 2011 ja 2013 runkosarjan kärkilyöntitilaston, keräten kaudella 2013 peräti 221 kärkilyöntiä. Hänet palkittiin myös vuoden pesäpalloilijana 2010.
Helisiteetti
Helisiteetin laskeminen ja käyttö
Helisiteetti voidaan esittää yhtälöllä
Helisiteetti ei kuvaa sitä, syntyykö jossain säätilanteessa ukkossoluja vai ei. Sen sijaan helisiteetti kertoo siitä, millä tavalla jo syntyneet konvektiosolut kehittyvät tietyssä virtauskentässä. Usein helisiteettiä halutaan tarkastella yksittäisen konvektiosolun näkökulmasta. Silloin vaakanopeus lasketaan vähentämällä tuulen nopeudesta konvektiosolun oma liike (joka voidaan karkeasti arvioida tuulen keskiarvosta alimman viiden kilometrin matkalla).
Tästä yksittäisen solun helisiteetistä käytetään lyhennettä SRH tai SREH, kun taas EH on ympäristön helisiteetti.
Yli 150 m2/s2 helisiteetti kuvaa olosuhteita, jotka ovat suotuisia tornadon esiasteiden syntymiselle. Suurimmat havaitut SRH-arvot ovat olleet yli 600 m2/s2.
Suurempi SRH kuvaa suurempaa tornadoiden todennäköisyyttä supersoluissa, mutta ei ole olemassa selvää rajaa jota suuremmilla arvoilla tornadoita tulee aina ja pienemmillä ei koskaan.
Jos SRH on
Energia-helisiteetti-indeksi
Yhdistämällä helisiteetti ja ilmakehän lämpötila- ja kosteusrakenteen aiheuttaamaa epävakaisuutta kuvaava Cape saadaan tunnusluku EHI, jota käytetään tornadojen ennustamisen apuna.
Kun CAPE on ilmaistu yksikössä J/kg, EHI on yksikötön luku. Kun ehi on suurempi kuin 1, supersolujen esiintyminen on mahdollista, ja mitä suurempi EHI, sitä voimakkaampia tornadoja voi syntyä.
Oskar Morawetz
Oskar Morawetz (17. tammikuuta 1917 Světlá nad Sázavou, Itävalta-Unkari – 13. kesäkuuta 2007 Toronto, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi Světlán linnassa Itävalta-Unkarissa, mutta pakeni Euroopasta ja asettui vuonna 1940 Torontoon, jossa hänelle opetti pianonsoittoa Alberto Guerrero ja harmoniaa Leo Smith. Säveltäjänä hän oli lähinnä itseoppinut. Jo ennen lähtöään Euroopasta hän oli opiskellut pianonsoittoa Karel Hoffmeisterin ja Julius Isserliksen sekä teoriaa Jaroslav Krickan johdolla. Morawetz oli Kanadan kansalainen vuodesta 1946.
Morawetz sävelsi orkesteriteoksia, kuten konserttoja, ja kamarimusiikkia erinäisille kokoonpanoille. Pianon säestämillä yksinlauluilla oli keskeinen osa hänen luovassa työssään.
Klodiana Shala
Klodiana Shala (s. 22. elokuuta 1979 Tirana) on albanialainen yleisurheilija. Hän kilpaili urallaan pikajuoksussa ja 400 metrin aitajuoksussa.
Shala kilpaili olympialaisissa kolmesti, vuosina 2000–2008. Shala osallistui 400 metrin matkalle Sydneyssä 2000 ja Pekingissä 2008, jonka lisäksi hän oli mukana 400 metrin aitajuoksussa Ateenan kisoissa 2004. Hän karsiutui joka kerralla ensimmäisellä kierroksella. Lontoon olympialaisiin 2012 hänet oli ilmoitettu 200 metrin juoksuun, johon hän ei kuitenkaan osallistunut loukkaantumisen takia. Lontoossa hän antoi dopingnäytteen, joka osoittautui positiiviseksi uudelleenanalysoinnissa vuonna 2019. Shala sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. Hän oli maansa lipunkantaja vuoden 2004 olympialaisten avajaisissa ja päättäjäisissä.
Välimeren kilpailuissa 2005 Shala sijoittui 400 metrillä kolmanneksi ajalla 53,23 sekuntia ja 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 56,48. Shalalla on hallussaan maansa ennätys 100, 200 ja 400 metrin juoksuissa sekä 400 metrin aitajuoksussa.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: Tilastopaja
Bäck
Bäck tai Baeck on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tiedon pyramidi
pienoiskuva|Tiedon pyramidi on ympäristötaideteos Peltolan koulun pihalla. Tiedon pyramidi on Kimmo Ojaniemen suunnittelema ympäristötaideteos, joka on osa Pro Cultura -säätiön ympäristötaideprojektia. Teos valmistui Turun Peltolan ammattikoulun 10-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1996.
Tiedon pyramidi koostuu neljästä teräksestä sorvatusta pylväästä, jotka kannattelevat betonista pyramidia. Maan sisälle on valettu betonista tila, jossa on Turun ystävyyskaupunki Göteborgin Turulle sodan jälkeen pula-aikana lahjoittamia työpajakoneita. Vanhentuneita koneita pääsee katsomaan lasin läpi.
PAK DA
PAK DA on suunnitteilla oleva venäläinen strateginen pommikone. Koneen nimi on lyhenne venäjänkielisestä nimestä Перспективный авиационный комплекс дальней авиации, (Perspektivnyi Aviatsionnyi Kompleks Dalney Aviatsyi, ). PAK DA:n on tarkoitettu uuden sukupolven häiveteknologialla varustetuksi pitkän matkan pommittajaksi, jonka odotetaan astuvan palvelukseen 2025–2030.
Kehittäminen
PAK DA on toinen United Aircraft Corporationin (UAC) pitkän aikavälin kehityskohteista, uuden ilmatankkauskoneen ohella. UAC on Venäjän hallituksen enemmistöomistama emoyhtiö, jonka alle maan ilmailuteollisuus on keskitetty. Medialähteiden mukaan PAK DA:n suunnittelutyön odotetaan valmistuvan vuonna 2012 ja koneen ensilentoa on kaavailtu vuodelle 2015. Sarjatuotannon odotetaan alkavan 2020–2025 ja ensimmäisten koneiden on arvioitu saapuvan Venäjän ilmavoimain käyttöön 2025–2030. PAK DA:n on tarkoitus muodostaa Venäjän modernisoitujen strategisten ilmavoimien selkäranka.
Frank Blanchford
Blachfordin johdolla opiskelivat muiden muassa Albert Aylward, Jack Montague ja Harvey Perrin. Blachford muodosti kuudestatoista Toronton sinfoniaorkesterin muusikosta Blachford String Symphony -ryhmän, joka esiintyi konserteissa ja radiossa. Hänen sävellyksiinsä kuuluu muun muassa pedagogisia kappaleita viululle.
Uladzimir Karytska
thumb|250px|Uladzimir Karytska Uladzimir Mih’ailavitš Karytska (, ; s. 6. heinäkuuta 1979 Molodetšno, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Maladzetšna, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Valko-Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa Dinamo Minsk ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mika Partanen
Mika Partanen (s. 18. lokakuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Norjan Fjordkraft-ligaenin Vålerenga IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Juniorivuodet
Partanen aloitti jääkiekkoilun 10-vuotiaana Porvoo Huntersissa. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä try-outin kautta Helsingin IFK:hon. Partanen voitti A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010, B-nuorten Suomenmestaruuden vuosina 2009 ja 2010 sekä C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2007. Hän oli kaudella 2009–2010 HIFK:n A-nuorten kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+24=39. Partanen valittiin A-nuorten SM-liigan marraskuun 2009 kuukauden pelaajaksi.
Partanen teki HIFK:n kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen toukokuussa 2010. Hän siirtyi kuitenkin kaudeksi 2010–2011 Pohjois-Amerikkaan, kun OHL-joukkue Sudbury Wolves varasi Partasen 14. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2010. Joukkue kauppasi hänen oikeudet heti Mississauga St. Michael’s Majorsille. Samana kesänä Partasen varasi myös KHL-joukkue Metallurg Novokuznetsk 49. pelaajana. Mississaugassa hän pelasi keväällä 2011 myös Memorial Cup -lopputurnauksessa, jota St. Michael’s Majors isännöi. Kaudella 2011–2012 Partanen oli 22 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä.
SM-liigasopimus HIFK:hon
Kaudeksi 2012–2013 Partanen palasi HIFK:hon vuoden mittaisella SM-liigasopimuksella. Hän pelasi joukkueessa viisi European Trophy -ottelua, mutta ei debytoinut kauden aikana kuitenkaan SM-liigassa. Partanen pelasi koko kauden lainalla Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa, jonne hän siirtyi kauden kynnyksellä. Partasen tulokaskausi toi Mestiksen runkosarjassa toi 47 ottelussa tehot 20+18=38, joilla hän voitti sarjan tulokkaiden piste- ja maalipörssin. Partanen oli myös Jukureiden paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Turo Asplundin kanssa. Hän jakoi myös Mestiksen maalipörssin toisen sijan viiden muun pelaajan kanssa edellään vain Sportin Tomi Pekkala. Partanen voitti koko kevään 2013 pudotuspelien maalipörssin yhdeksällä osumallaan ja hän teki kaikkiaan 13 tehopistettä. Partanen voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden, palkittiin sarjan vuoden tulokkaana Petri Varis -palkinnolla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Hänet valittiin myös tammikuun 2013 kuukauden tulokaspelaajaksi.
Partanen palasi kaudeksi 2013–2014 vuoden mittaisella jatkosopimuksella HIFK:n vahvuuteen. Hän teki liigadebyyttinsä kauden toisessa ottelussa 15. syyskuuta 2013 paikallisvastustaja Jokereita vastaan. Partanen merkittiin HIFK:n nelosketjun oikeaa laitaan Thomas Nykoppin sekä toisen debytantin, Janne Öfverströmin viereen. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 3. joulukuuta 2013 Tampereen Ilvestä vastaan. Partasen osuma jäi HIFK:n 2–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 52 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+6=11. Partanen pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla HC Keski-Uudessamaassa. Helmikuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Kaudella 2014–2015, 15. maaliskuuta 2015 toisessa Lomarengas-kierroksen ottelussa vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan Partanen ratkaisi liigauransa ensimmäisellä playoff-maalillaan SM-liigahistorian kaikkien aikojen pisimmän ottelun tehtyään HIFK:n voittomaalin ajassa 134.14. HIFK eteni puolivälieriin ja hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. SM-liigan aiempi ennätysottelu (HIFK - Ilves, 23. maaliskuuta 2001) kesti 124.41 minuuttia. Partanen teki runkosarjassa tehot 6+4=10, mutta hän teki kuusi maalia myös pelaamissaan kymmenessä Mestarien liigan ottelussa, joilla Partanen oli HIFK:n paras maalintekijä. Kaudella 2015–2016 hän löi itsensä läpi SM-liigassa, jossa Partanen teki runkosarjassa tehot 16+15=31. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. CHL:ssä Partanen oli HIFK:n paras maalintekijä kolmella osumallaan ja voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Toukokuussa 2016 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Kaudella 2016–2017, joulukuussa 2016 Partanen joutui helmikuun puoleenväliin asti sivuun loukkaantumisen vuoksi. Hän pelasi runkosarjassa vain 31 ottelua tehden yhdeksän tehopistettä. Kuudennessa puolivälieräottelussa 31. maaliskuuta 2017 Turun Palloseuraa vastaan Partanen teki HIFK:n 3–2-voittomaalin jatkoajalla ajassa 61.29. Hänen osumansa ratkaisi myös HIFK:lle välieräpaikan joukkueen voitettua ottelusarjan voitoin 4–2. Ari Lähteenmäki valitsi Partasen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hänen roolinsa jäi pudotuspeleissä lopulta varsin pieneksi ja Partanen pelasi vain seitsemän ottelua.
HIFK:sta Jukureihin
Alkukauden 2017–2018 Partanen oli sivussa alaraajavamman vuoksi. Hän palasi kaukaloihin lokakuussa 2017, jolloin HIFK lainasi Partasen yhteistyöjoukkueeseensa, Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon. Hän pelasi siellä neljä ottelua. HIFK:ssa Partanen pelasi 17 runkosarja- ja yhden CHL-ottelun tehden vain kolme tehopistettä, kunnes tammikuussa 2018 HIFK lainasi hänet kuukauden loppuun asti kestävällä lainasopimuksella aiempaan seuraansa Jukureihin, jotka oli nostettu noin puolitoista vuotta aiemmin SM-liigaan. Partanen pelasi piste per peli -tahdilla neljä ottelua tehopistein 2+2=4, kunnes saman kuun lopulla hänet kiinnitettiin joukkueeseen loppukauden sopimuksella. Vastaavasti Jukureista HIFK:hon siirtyi Teemu Tallberg. Partanen teki Jukureissa loppukaudella 17 ottelussa 12 tehopistettä. Maaliskuussa hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1995
Vuoden 1995 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Dortmundissa, Saksassa. Kilpailujen ohjelmassa olivat miesten ja naisten yksinluistelut, pariluistelu ja jäätanssi.
Mika Partanen
Paluu kasvattajaseuraan, KHL-laina ja siirtyminen Sportiin
Syyskuussa 2020 Partanen palasi kasvattajaseuraansa Porvoo Huntersiin pelaamaan Suomi-sarjaa. Marraskuussa hän siirtyi kolmen päivän ja yhden ottelun mittaisella lainasopimuksella KHL-joukkue Jokereihin, kun joukkueen kokoonpanosta oli useita pelaajia sivussa koronavirustartuntojen vuoksi. KHL-debyytissään 10. marraskuuta 2020 SKA Pietaria vastaan Partanen onnistui myös maalinteossa heti ensimmäisellä laukauksellaan liigassa. Hänen osumansa jäi Jokereiden ainoaksi joukkueen hävittyä ottelun lukemin 4–1. Partanen palasi ottelun jälkeen takaisin Huntersiin. Hän pelasi siellä kaikkiaan kuusi ottelua tehopistein 5+10=15, kunnes vain yhden paluuottelun jälkeen Partanen siirtyi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Vaasan Sportin SM-liigajoukkueeseen. Joukkuetta valmensi hänelle Jukureista tuttu Risto Dufva.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1995
Kilpailijat
thumb|[[Aleksei Urmanov voitti hopeaa]]
Naiset
thumb|[[Surya Bonaly voitti viidennen Euroopan-mestaruutensa]]
Mika Partanen
Siirtyminen Norjaan
Kaudeksi 2021–2022 Partanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Norjan Fjordkraft-ligaenin Vålerenga IF:ään.
Maajoukkueura
Partanen oli voittamassa alle 18-vuotiaiden MM-pronssia keväällä 2010. Hän pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009. Partanen edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009.
Suomen A-maajoukkueessa Partanen on pelannut kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin toisessa ottelussa 15. joulukuuta 2018 Moskovan VTB-jääpalatsissa Ruotsia vastaan. Partanen merkittiin Suomen kolmosketjun oikeaan laitaan toisen debytantin, Eetu Luostarisen sekä Teemu Turusen viereen.
Pelityyli
Partanen on kuvaillut itseään pelityyliltään suoraviivaiseksi voimahyökkääjäksi. HIFK:n entisen päävalmentaja Antti Törmäsen mukaan hänen vahvuuksiinsa kuuluu kiekolliset taidot, laukaus ja luistelu. Törmäsen mukaan Partanen on iso ja vahva pelaaja, jonka parhaat avut on selkeästi hyökkäyspäässä. Törmäsen mukaan hän on kaveri, joka pystyy tekemään yksilöllisiä ratkaisuja ja joka pystyy ratkomaan pelejä yksin omilla vahvuuksillaan. Törmäsen mukaan hän on lisäksi pienessä tilassa hyvä ja vahva kiekon kanssa sekä nopea reagoimaan tietyissä tilanteissa.
Törmäsen mukaan Partasen puolustuspelaaminen vaatii vielä kehitystä. Törmäsen mukaan seuraavan tason saavuttamiseksi pelaajan pitää hieman vielä saada kokonaisvaltaisempaa ja nopeampaa reagointia puolustussuuntaan sekä saada kiekko nopeammin omalta alueelta ulos.
Muuta
Partanen pelasi lapsena myös jalkapalloa FC Futurassa.
Rodolphe Laflamme
thumb|right|Rodolphe Laflamme Toussaint-Antoine-Rodolphe Laflamme (15. toukokuuta 1827 – 7. joulukuuta 1893) oli kanadanranskalainen asianajaja, professori ja poliitikko. Laflamme oli osakkaana menestyksekkäässä Quebecin provinssissa Montrealin kaupungissa sijaitsevassa asianajotoimistossa. Hänet tunnettiin myös liberaalipuolueen kannattajana. Vuosina 1872–1878 Laflamme oli kansanedustajana Kanadan parlamentin alahuoneessa, ja hän toimi Alexander Mackenzien hallituksessa kahdessa ministerin virassa, oikeusministerinä ja veroministerinä.
Korkearannikko – Merenkurkun saaristo
Korkearannikko – Merenkurkun saaristo (virallisesti ) on Ruotsin ja Suomen alueella Merenkurkun seudulla sijaitseva Unescon maailmanperintökohde. Siihen kuuluu Merenkurkun saaristoa Vaasan edustalla ja Höga kustenin rannikkoa Ruotsin puolella Uumajan eteläpuolella.
Alue, sen nimi ja muutokset
Ruotsin Korkearannikko hyväksyttiin maailmanperintökohteeksi vuonna 2000 nimellä "The High Coast". Merenkurkun saaristo liitettiin kohteeseen vuonna 2006 nimellä "The Kvarken Archipelago". Tässä vaiheessa Unesco käytti perintökohteesta nimeä "Kvarken Archipelago / High Coast, Finland and Sweden". Vuonna 2008 nimi muutettiin Ruotsin ja Suomen pyynnöstä uuteen muotoon, ja.
Perintökohteen nimeksi näyttävät vakiintuneen ja.
Alueen pinta-ala on 3 369 neliökilometriä, josta Ruotsin puolella on 1 425 neliökilometriä ja Suomen puolella 1 944 neliökilometriä.
Luontokohde
Luonto on alueella jatkuvassa muutostilassa, sillä maankuori palautuu jäämassojen painosta edelleen. Maankohoaminen rannikolla on noin 9 millimetriä vuodessa.
Maailmanperintökohteen valintakriteerinä on ollut numero viii: poikkeukselliset geologiset arvot. Ensinnäkin lahden molemmin puolin havaitaan maailman nopeinta maankohoamista. Toisekseen Merenkurkun saariston 5 600 saarta koostuu monista jääkauden jättämistä rakenteista kuten De Geer -moreeneista.
thumb|left|250px|Häggvik
ReplayGain
ReplayGain (aiemmin välilyönnillä Replay Gain) on ehdotettu menetelmä äänen voimakkuuden normalisoinnille. Digitaalisessa musiikissa äänen voimakkuus voi olla hiljaisempi tai voimakkaampi eri tiedostoissa: ReplayGain seuraa äänen voimakkuutta, jonka musiikkisoitin tulkitsee äänen voimakkuuden säätämiseksi. Tukea on useille tiedostomuodoille useissa soitinohjelmissa.
Perinteinen tapa on muokata ääntä editointiohjelmassa. ReplayGain tallettaa metatietoa ilman alkuperäisen äänen muokkaamista.
Nantucket (täsmennyssivu)
Nantucket tarkoittaa seuraavia:
Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet
Viimeinen aamu: neuvostopartisaanien vaietut jäljet on Veikko Erkkilän kirjoittama kirja jatkosodan aikaisista neuvostopartisaanien teoista.
Erkkilän kirja tuo esiin uutta tietoa neuvostopartisaanien tuhoiskuista suomalaisiin rajakyliin. Kirja käsittelee aihetta suomalaisten ja venäläisten tutkimustyön kautta. Erkkilä on päässyt Venäjälle haastattelemaan partisaaneja sekä tutkimaan partisaanitoiminnan arkistoja. Kirjailija tuo lisäksi esiin tekemäänsä yhteistyötä venäläisten sotahistorioitsijoiden kanssa.
Jatkosodan aikana Neuvostoliitto lähetti Suomeen vahvasti aseistautuneita partisaaniosastoja, jotka surmasivat Pielisen ja Petsamon välisellä raja-alueella noin 170 siviiliä ja haavoitti 54 siviiliä. Lisäksi partisaanien jäljiltä katosi siellä parikymmentä ihmistä. Partisaaniosastot liikkuivat syrjäseuduilla, muun muassa Sallassa ja Savukoskella sekä Pielisen ja Petsamon välisellä raja-alueella.
Partisaanien rikoksista on alettu keskustella vasta 1990-luvulla, sillä poliittiset syyt vaikuttivat aikanaan siihen, että uhrit ja rajaseudun asukkaat joutuivat vaikenemaan asiasta ja kantamaan surunsa ja traumansa yksin. Erkkilä kuvaa ja tuo kirjassaan esille näitä toisen maailmansodan vaiettuja sotarikoksia, mutta valottaa myös samalla poliittista välttämättömyyttä eli vallinnutta moraali- ja oikeuskäsitettä, joka ymmärsi ja jätti tuomitsematta nämä kommunistien hirmuteot.
Metro Livessä Laura Halminen on arvioinut Erkkilän kirjaa varsin kuvaavasti: "Edellisestä partisaanikirjastaan Valtion tiedonjulkistamispalkinnon saanut toimittaja jatkaa perusteellisella mutta inhimillisellä otteella. Ohuella kammalla tehty taustatyö yhdistettynä sujuvaan kerrontaan ja hiukset nostattaviin ihmiskohtaloihin tekee partisaanien töiden dokumentaariosta arvokkaan ja opettavaisen."
Timo Koivusalo on valmistellut samannimistä elokuvaa, joka pohjautuisi Erkkilän aineistoon. Koivusalo on saanut elokuvalle Elokuvasäätiöltä käsikirjoitustuen.
Riku Toivo
Riku Toivo (s. 25. heinäkuuta 1989 Haapajärvi ) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa VHL-joukkue Saryarka Karagandaa. Hän pelasi kauden 2015–2016 kuitenkin kokonaan Kazakstanin mestaruussarjajoukkue Aristan Temirtaun vahvuudessa. Toivo on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura
Toivo aloitti jääkiekkoilun Haapajärven Kiiloissa, mutta hän on varsinaisesti Raahe-Kiekon kasvatti. Toivo edusti juniorina sittemmin myös Oulun Kärppiä sekä Laser HT:ta, josta hän palasi takaisin Kärppiin B-juniori-ikäisenä kaudeksi 2006–2007. Toivo voitti A-nuorten Suomenmestaruuden keväällä 2010. Hän debytoi miesten peleissä kaudella 2009–2010, jolloin Toivo pelasi yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa marraskuussa 2009.
Toukokuussa 2010 Toivo teki yksivuotisen sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin kanssa. Hän pelasi debytoi kaudella 2010–2011 myös SM-liigassa. Toivo debytoi Oulun Kärppien SM-liigajoukkueessa 9. lokakuuta 2010 Turun Palloseuraa vastaan. Hän sai jääaikaa 9.26 minuuttia. Yhteensä Toivo pelasi viisi SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2011–2012 Toivo teki yksivuotisen sopimuksen Kajaanin Hokin kanssa. Hän kuitenkin loukkasi olkapäänsä jo toisessa harjoitusottelussa ja oli sivussa koko vuoden 2011 lopulle. Toivo pelasi runkosarjan aikana lopulta vain kuusitoista ottelua. Kevään 2011 pudotuspeleissä hän oli tehoilla 4+1=5 Hokin paras maalintekijä ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Ville Komulaisen kanssa. Maaliskuussa 2012 Toivo teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.
Kaudeksi 2015–2016 Toivo siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:ään kazakstanilaisjoukkue Saryarka Karagandan riveihin. Hän pelasi kautensa kuitenkin kokonaan Kazakstanin mestaruussarjan Aristan Temirtaussa.
Nika Križnar
Nika Križnar (s. 9. maaliskuuta 2000) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edustaa seuratasolla SSK Alpina Žiriä.
Križnar saavutti nuorten MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa 2018 ja pronssia 2017, naisten joukkuekilpailussa kultaa 2018 ja hopeaa 2017 sekä sekajoukkuekilpailussa kultaa 2016 ja 2017. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 13:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 seitsemänneksi ja Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 niin ikään seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä sekä pronssia suurmäessä ja sijoittui normaalimäessä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti normaalimäessä pronssia. Sekajoukkuemäessä hän saavutti kultaa. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti sekajoukkuemäessä pronssia sekä oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä yhdestoista.
Luettelo Final Fantasy IX:n hahmoista
Tämä on luettelo roolipeli Final Fantasy IX:n hahmoista.
Nika Križnar
Križnar debytoi maailmancuptasolla Ljubnossa 13. helmikuuta 2016, sijoittuen tuolloin 14:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lillehammerissa joulukuussa 2017. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Râșnovissa maaliskuussa 2018. Kauden 2017–2018 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Tšaikovskissa ja viidenneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa. Kaudella 2019–2020 hän oli Ljubnossa kolmas ja maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Ramsaussa toiseksi. Helmikuussa 2021 hän saavutti Hinzenbachissa ensimmäisen osakilpailuvoittonsa ja sijoittui viikonlopun kahdessa muussa kilpailussa toiseksi. Lisäksi hän voitti Râșnovin ensimmäisen kilpailun ja oli toisessa kisassa kolmas. Maaliskuussa 2021 hän oli Nižni Tagilissa kolmas ja toinen sekä Tšaikovskissa kahdesti kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän voitti yhdeksän pisteen erolla Sara Takanashiin. Kaudella 2021–2022 hän voitti Ljubnossa, Willingenissä ja Hinzenbachissa sekä oli toinen Hinzenbachissa, kahdesti Lillehammerissa, kerran Oslossa ja kahdesti Oberhofissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Villachin molemmissa kilpailuissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi.
Luettelo Final Fantasy IX:n hahmoista
Pelattavat päähenkilöt
Zidane Tribal, 16
Nika Križnar
Continental Cupissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kymmenenneksi.
Luettelo Final Fantasy IX:n hahmoista
Pelattavat päähenkilöt
Zidane on Final Fantasy IX:n pakollinen päähahmo. Hän on luonteeltaan sosiaalinen ja osallistuva, mikä onkin hyvä Final Fantasy VII:n ja VIII:n yksinäisten susien jälkeen. Zidane on myös aikamoinen naistenmies, joskin hän harvoin saa kinuamaansa huomiota naisilta. Hänellä on myös häntä. Samanlaisia hännällisiä olentoja löytyy Terrasta. Myös pelin arkkivihollisella Kujalla on häntä, joka on myös samaa rotua kuin Zidane. Zidane ei myöskään muista mitään menneisyydestään, joten hänellä ei ole minkäänlaista perhettä. Pelin alussa Zidane kuuluu ilmalaiva Tantaluksen rosvojoukkoon, joka ottaa haltuunsa lentävän teatterialuksen Prima Vistan. Prima Vista lentää joka vuosi Alexandriaan esittämään teatterinäytöstä. Joukon tehtävänä on kidnapata Alexandrian prinsessa Garnet, mutta lopulta selviääkin, että prinsessa haluaa päästä pakoon tylsää seurapiirielämää ja haluaa näin tulla kidnapatuksi. Zidane iskee heti alkumetreillä silmänsä Garnettiin ja yrittää jatkuvasti vokotella häntä. Aseenaan Zidane käyttää tikaria tai kaksiteräisiä varkaan miekkoja ja taistelussa hän osaa käyttää elintärkeää varastamiskykyä.
Garnet Til Alexandros 17th, 16
Adelbert Steiner, 33
Steiner on aatelinen ritari, joka on omistanut koko elämänsä palvellakseen Alexandrian kuningatar Brahnea. Steiner on viimeisen päälle lojaali sekä erittäin tunnontarkka. Hän johtaa Alexandrian ainoaa mieskomppaniaa, Knights of Plutoa. Steinerin erikoistehtävänä on suojella kaikin tavoin Alexandrian nuorta prinsessa Garnettia. Kun Garnet lähtee Steinerin suureksi ihmetykseksi vapaaehtoisesti Zidanen mukaan, tämä yrittää kaikin mahdollisin keinoin saada prinsessan palaamaan kanssaan takaisin Alexandriaan äitinsä, kuningatar Brahnen, luo. Oikeastaan Steiner ei haluaisi viettää hetkeäkään Zidanen kanssa, mutta hänen on pakko, sillä hän ei voi uskollisuutensa takia jättää prinsessa Garnettia missään tilanteessa. Eikä hän liioin voi valansa takia saada prinsessaa lähtemään mukaansa väkivalloin. Steiner yrittää samalla saada selville, miksi ennen niin oikeamielinen kuningatar Brahne on muuttunut julmaksi ja valloitusaikeita hautovaksi hallitsijaksi. Steiner käyttää aseenaan valtavaa miekkaa ja osaa monia ritareille ominaisia fyysisiä erikoishyökkäyksiä.
Vivi Ornitier, fyysisesti 9-vuotias, oikeasti 6 kuukautta vanha.
Vivi on pelin juonen kannalta yksi tärkeimmistä hahmoista. Pelin aikana pohditaankin Vivin kautta erittäin syvällisiä kysymyksiä, kun hän koittaa löytää syitä, miksi hän ylipäätään on olemassa. Vasta yhdeksänvuotiaalla Vivillä ei Zidanen tapaan ole mitään tietoa perheestään. Ensimmäiset vuotensa hän eli setävainajansa luona. Vivi on Brahnen palveluksessa olleiden mustien maagien prototyyppi, mutta ei ole koskaan itse ollut Brahnen palveluksessa. Myöskään maagien vuoden mittainen elinrajoite ei koske Viviä. Vivi on luonteeltaan Zidanen vastakohta; ujo, kömpelö ja hiljainen. Taistelussa Vivi käyttää erittäin tehokasta, vahingoittavaa mustaa magiaa ja hän pystyy myös terästämään Steinerin miekkaa elementtimagialla.
Quina on ehdottomasti Final Fantasy IX:n oudoin hahmo ja hänestä ei oikeastaan tiedetä juuri mitään. Quina kuulu Quenien heimoon, joka on omistautunut syömään kaikkea eteen sattuvaa. Quina liittyy Zidanen seuraan päästäkseen maailmalle syömään eksoottisia ruokalajeja. Hän muistuttaa etäisesti myös Vivin setää. Aseenaan Quina käyttää suurta haarukkaa ja hän voi syödä (!) vihollisia ja oppia niiden erikoisiskuja. Hänen sukupuolestaan ei anneta pelin aikana pienintäkään vihjettä, paitsi kohtauksessa, jossa hahmot voivat jatkaa matkaansa vain avioitumalla, jolloin Quinalle ja Viville pidetään häät ja se osoittaisi, että Quina olisi naispuolinen. Kun Quinasta puhutaan yksikön kolmannessa persoonassa, käytetään pelissä sanaa s/he.
Freya Crescent, 33
Freya on viimeisiä lohikäärmesotureita. Hän on jättänyt kotimaansa Burmecian etsiäkseen kadonnutta rakkauttaan. Freya on Zidanen vanha tuttu. He tapaavat uudestaan pelin alkumetreillä, jolloin Freya kuulee, että kuningatar Brahne on aloittanut invaasion Burmeciaan käyttäen hallitsemiaan salaperäisiä mustia maageja apunaan. Freya lähtee ystävysten mukaan Burmeciaan toteuttaakseen pyhän tehtävänsä pelastaa Burmecian kuninkaallinen perhe. Freya käyttää taistelussa keihäitä, atraimia ja mm. lohikäärmesotureiden hyppytaitoa, jonka avulla hän pystyy hyppäämään korkealle ilmaan ja putoamaan myöhemmin vihollisten sekaan suurta vahinkoa aiheuttaen.
Eiko Carol, 6
Eiko on viimeinen jo tuhansia vuosia vanhan eidolonien salaisuuksia tutkineen mystisen manaaja-suvun edustaja. Hän elää Madain Sarilla, muinaisten manaajien kaupungin raunioissa, seuranaan vain valtaisa määrä moogleja. Zidanen ystävineen tavatessa Eikon, lähtee hän heidän mukaansa tutustuakseen maailmaan samalla tehden vastoin isoisänsä neuvoa, ettei poistu kotipaikastaan ennen kuin on täyttänyt kuusitoista vuotta. Taistelussa Eikolla on kyky manata eidoloneja ja käyttää parantavaa valkoista magiaa liittolaisiinsa.
Amarant on jörö palkkasoturi, joka luottaa voimaansa ja riippumattomuuteensa muista. Hän tekee mitä tahansa rahasta. Amarant tuntee Zidanen ennestään ja kantaa kaunaa tätä kohtaan eräästä ikävästä tempusta muutama vuosi sitten. Tavatessaan tämän uudestaan Amarant haastaa Zidanen kaksintaisteluun, josta hän selviytyy voittajana. Amarant lähtee Zidanen mukaan, koska hän haluaa saada selville Zidanen voimien salaisuuden. Hän ei pahemmin välitä muista Zidanen kumppaneista, vaan uskoo näiden vain hidastavan itseään. Taistelussa Amarant käyttää perinteisiä monkin ominaisuuksia, eli fyysisiä erikoishyökkäyksiä ja comboja.
Pääviholliset
Kuja, 16
Kuja on Final Fantasy IX:n keskeisin vihollinen. Pelaaja tapaa hänet ensimmäistä kertaa CD #1:n loppupuolella, Burmeciassa. Kuja on hyvin kylmä ja karismaattinen ihminen. Kujan on luonut Terrasta kotoisin oleva mies nimeltä Garland. Kuja syntyi samoihin aikoihin kuin Zidane, jonka tuloksena Kujaa ja Zidanea on luultu sisaruksiksi. Kuja on myös kuningatar Brahnen järjestämien hyökkäysten takana. Hänen ulkonäkönsä kauneuden vuoksi häntä voi helposti luulla naiseksi. Pelin loppupuolella Kuja menee trancetilaan ja hänen voimansa kasvavat entisestään.
Risto Virtanen (autourheilija)
Risto Virtanen (s. 28. syyskuuta 1975) on suomalainen autourheilija. Virtanen aloitti uransa kartingissa, jossa hän kilpaili vuodet 1987–1994. Vuonna 1995 hän kilpaili Formula Ford -sarjassa. Virtanen kilpaili vuodet 1996–1999 Britannian ja Japanin Formula 3 -sarjassa ja 1997 Formula Nipponissa. Vuonna 2002 hän kilpaili FIA GT Championship -sarjassa.
Hän on tullut tunnetuksi myös MTV3:n Teknavi-ohjelmasta. Virtanen toimii myös kommentaattorina Eurosportilla selostaen FIA World Endurance Championship -sarjan kilpailuja.
Friedrich Rückert
Friedrich Rückert, kirjailijanimi Freimund Reimar, (16. toukokuuta 1788 Schweinfurt, Baijeri – 31. tammikuuta 1866 Schweinfurt, Baijeri) oli saksalainen runoilija ja orientalisti. Hän opiskeli 1805–1809 Würzburgin ja Heidelbergin yliopistoissa, oli 1811–1812 klassisen filologian yksityisdosenttina Jenassa ja siirtyi sen jälkeen kotiseudulleen, missä hän omistautui kielentutkimukselle ja kirjoitti eroottisia ja poliittisia runoja.
Rückertin ensikokoelmat olivat Deutsche Gedichte (1814, kirjailijanimellä Freimund Reimar) ja Kranz der Zeit (1817). Kootut runot Gesammelte Gedichte ilmestyivät 1834–1838. Hän myös käänsi runoja arabiasta, persiasta, sanskritista ja kiinasta. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin Gesammelte poetische werke (1868–1869) sekä joitakin jälkeenjääneitä runoja ja käännöksiä.
Gustav Mahler on säveltänyt viisi Rückertin runoista Kindertotenlieder (1872), joita tämä kirjoitti 428. Kahden vuoden kuluttua, oman tyttärensä kuoleman jälkeen, Mahler sanoi, ettei olisi voinut säveltää enempää kuin ne viisi, jotka olivat jo aiemmin valmistuneet. Muista runoista Mahler on säveltänyt sarjan Rückert-laulut.
Suomennettuja runoja
Rückertin runojen suomennoksia on julkaistu seuraavissa antologioissa:
Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1956 elokuva)
Mies joka tiesi liikaa (The Man Who Knew Too Much) on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1956. Se on uudelleenfilmatisointi Hitchcockin saman nimisestä elokuvasta vuodelta 1934.
Elokuva sai parhaan laulun Oscar-palkinnon Doris Dayn esittämästä kappaleesta Whatever Will Be, Will Be (Que Sera, Sera).
Juoni
Lääkäri Benjamin McKenna on lomalla Marrakechissa Ranskan Marokossa vaimonsa Jon ja poikansa Hankin kanssa. He tutustuvat siellä brittiläiseen Draytonin pariskuntaan ja ranskalaiseen Louis Bernardiin. Kaikki sopivat yhteisestä illallisesta Casablancassa, mutta Bernard ei tule heidän seuraansa.
Seuraavana päivä he näkevät torilla, kuinka arabia puukotetaan selkään. Arabi kaatuu Benin lähelle, joka huomaa, että arabi on itse asiassa valepukuinen Bernard. Ennen kuolemaansa Bernard kuiskaa Benille salaisia tietoja suunnitellusta pääministerin salamurhasta Lontoossa. McKennat päätyvät herra Draytonin avustamana poliisiasemalle antamaan lausuntoa tapahtumista ja jättävät poikansa Hankin rouva Draytonin hoiviin. Käy ilmi, että Louis Bernard on Deuxième Bureaun eli Ranskan tiedustelupalvelun agentti. Ben saa yllättäen poliisiasemalle puhelun, jossa uhataan Hankin henkeä, mikäli hän paljastaa poliisille, mitä Bernard sanoi. Hotelliin palattuaan McKennat saavat tietää, että juuri Draytonit ovat kidnapanneet heidän poikansa ja lähteneet Englantiin. McKennat lähtevät heidän peräänsä.
Ainoana johtolankana nimi Ambrose Chappell Ben lähtee tapaamaan samannimistä miestä, joka osoittautuu täysin vääräksi henkilöksi eli eläintentäyttäjäksi. Jo keksii, että Ambrose Chapel onkin Ambrose-niminen kappeli. Kappelin henkilökuntana ovat Draytonit, ja Hankia pidetään vankina siellä.
Marrakechista on värvätty ranskalainen palkkamurhaaja, joka saa tarkat ohjeet toimia Albert Hallissa pidettävän konsertin musiikin mukaisesti, jotta laukaus ei kuulu. Royal Albert Hallissa salamurhaaja kieltää Jota puuttumasta hänen suunnitelmiinsa, mutta viime hetkellä Jo kirkaisee ja pelastaa siten murhan kohteeksi suunnitellun pääministerin hengen. Suurlähetystössä pääministeri kiittää Jota ja pyytää häntä laulamaan jonkin laulun. Jo valitsee ”Que Sera Sera” -kappaleen, jonka hän tietää Hankin tuntevan ja toivoo siten pelastavansa suurlähetystöön vangiksi siirretyn poikansa. Tämä onnistuukin katuvan rouva Draytonin avustuksella.
Cameoroolit
Alfred Hitchcockin cameorooli on noin 25 minuuttia elokuvan alusta. Hänet nähdään selin marokkolaisella torilla katsomassa akrobaatteja. Bernard Herrmannilla, elokuvan musiikin säveltäjällä, on myös cameorooli kapellimestarina.
USS Nantucket (1862)
Valmistus
Alus tilattiin Atlantic Iron Worksiltä Bostonista Massachusettsista. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 26. helmikuuta 1863 päällikkönään Donald McN. Fairfax.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 24. kesäkuuta 1865 Philadelphian laivastontelakalle, missä se oli reservissä vuosikymmenen. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 uudelleen USS Medusaksi, mutta alkuperäinen nimi palautettiin 10. elokuuta. Alus siirrettiin Portsmouthin laivastontelakalle vuonna 1875.
Reservissä olo aikanaan alus oli palveluksessa 29. heinäkuuta - 12. joulukuuta 1882 ja 16. kesäkuuta - 6. lokakuuta 1884, jolloin se operoi Yhdysvaltain koillisrannikolla. Alus makasi ankkurissa New Yorkissa reserviin sijoitettuna, kunnes se siirrettiin North Carolinan naval militialle vuonna 1895. Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Port Royalissa South Carolinassa. Alus myytiin 14. marraskuuta 1900 Thomas Buller and Companylle Bostoniin Massachusesttsiin.
Alberto Guerrero
pienoiskuva|Alberto Guerrero 1930-luvulla. Alberto Guerrero (6. helmikuuta 1886 La Serena, Chile – 7. marraskuuta 1959 Toronto, Ontario, Kanada) oli chileläis-kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli aluksi äitinsä ja veljensä Danielin johdolla, muutoin hän oli itseoppinut.
Guerrero loi uraa pianistina sekä operettien ja zarzuelojen säveltäjänä Chilessä. Hän kohtasi New Yorkissa pianisti Mark Hambourgin ja sai samalla Torontosta tarjouksen ryhtyä opettamaan Hambourg-konservatoriossa ja soittamaan Hambourg-triossa. 32-vuotias Guerrero hyväksyi tarjouksen ja jätti synnyinmaansa. Ensimmäisen konserttinsa solistina Kanadassa Guerrero piti 2. joulukuuta 1918 Massey-salissa.
Guerrero siirtyi Hambourg-konservatoriosta vuonna 1922 The Royal Conservatory of Musiciin, jossa työskenteli kuolemaansa saakka. Hän työskenteli 1940-luvun lopusta lähtien myös Toronton yliopiston musiikkitiedekunnassa. Hänen varhaisimpiin oppilaisiinsa kuului tuleva tunnettu kapellimestari Reginald Stewart. Muita oppilaita olivat William Aide, John Beckwith, Helmut Blume, Gwendolyn Duchemin, Ray Dudley, Dorothy Sandler Glick, Glenn Gould, Guerreron oma toinen vaimo Myrtle Rose Guerrero, Stuart Hamilton, Paul Helmer, Horace Lapp, Edward Laufer, Gordana Lazarevich, Pierrette LePage, Edward Magee, Ursula Malkin, Bruce Mather, John McIntyre, Gordon McLean, Oskar Morawetz, Arthur Ozolins, George Ross, R. Murray Schafer, Oleg Telizyn, Malcolm Troup, Neil Van Allen ja Ruth Watson Henderson.
Guerrero soitti ohjelmistoa Henry Purcellin teoksista Les Six -ryhmittymän tuotantoon. Hän esiintyi usein triona viulisti Frank Blachfordin ja sellisti Leo Smithin kanssa, myöhemmin viulisti Harold Sumbergin ja sellisti Cornelius Ysselstynin kanssa. Yli vuosikymmenen ajan hän toimi Five Piano Ensemblen jäsenenä. Hän teki monia konserttoesiintymisiä Toronton sinfoniaorkesterin ja useiden radio-orkestereiden kanssa. Hän esiintyi usein CBC:lle ja piti sille viimeisen resitaalinsa vuonna 1952. Kanadassa asuessaan hän ei juuri jatkanut Chilessä arvostettua sävellystyötään.
Branislav Ivanović
Branislav Ivanović (s. 22. helmikuuta 1984 Sremska Mitrovica, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaista West Bromwich Albionia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja, mutta pystyy pelaamaan myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Ura
Pelattuaan kolme vuotta kotimaansa liigoissa, Ivanović siirtyi tammikuussa 2006 Lokomotiv Moskovaan. Hän nousi välittömästi joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi loppujen lopuksi kauden aikana 28 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Toinen kausi sujui samoissa merkeissä kuin ensimmäinenkin ja hän kuului joukkueensa luottopelaajistoon. Kauden aikana Lokomotiv voitti Venäjän Cupin.
15. tammikuuta 2008 Ivanović siirtyi Chelseaan yhdeksällä miljoonalla punnalla. Hän solmi Chelsean kanssa kolme-ja-puolivuotisen sopimuksen ja sai pelipaidan numerokseen 2. Hän teki ensiesiintymisensä valioliigassa 5. lokakuuta 2008 kotiottelussa Aston Villaa vastaan. 8. huhtikuuta Mestarien liigan puolivälierissä Liverpoolia vastaan käydyssä vierasottelussa Ivanovic iski Chelsean ensin 38. minuutilla tasoihin Florent Maloudan antamasta kulmasta, ja sitten toisella puoliajalla johtoon Frank Lampardin kulmasta. Chelsea voitti ottelun lopulta 3–1 saaden täten tärkeän vierasvoiton. Nämä maalit olivat Ivanovicille henkilökohtaisestikin merkittäviä, sillä ne olivat hänen ensimmäiset Chelseassa ja Mestarien liigassa.
Vuonna 2017 Ivanović palasi Venäjälle, tällä kertaa pietarilaisseura Zenitiin.
Maajoukkue
Ivanović teki ensiesiintymisensä Serbia ja Montenegron maajoukkueessa 8. kesäkuuta 2005 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 12. syyskuuta 2007 vieraskentällä Portugalia vastaan tasoittaen EM-karsintaottelun viime minuuteilla tulokseen 1–1.
Diédougou
Diédougou voi tarkoittaa seuraavia:
Aleksios IV Angelos
thumb|Kasvokuva vanhasta käsikirjoituksesta Aleksios IV Angelos (noin 1182–1204) oli Angelos-sukuinen Bysantin keisari heinäkuusta 1203 tammikuuhun 1204. Hänen isänsä oli syrjäytetty keisari Isaak II Angelos.