cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rangaku
Laajentuminen ja politisoituminen (1839–)
Vuonna 1839 rangaku-oppineet kärsivät lyhyen aikaa sortoa shōgunaatilta Bansha no gokun välikohtauksessa, sillä oppineet vastustivat bakufun käyttöön ottamaa kuolemanrangaistusta maahan rantautuville ulkomaalaisille (hollantilaisia lukuun ottamatta). Välikohtauksen saivat aikaan toimet esimerkiksi Morrisonin välikohtauksen yhteydessä, jolloin aseistamatonta yhdysvaltalaista kauppalaivaa kohti ammuttiin ediktin ulkomaalaisten laivojen karkottamiseksi mukaan. Edikti kumottiin lopulta vuonna 1842.
Rangaku tuli lopulta turhaksi, kun Japani avautui Bakumatsu-kaudella 1853–1867. Opiskelijoita lähetettiin ulkomaille ja suuri määrä ulkomaalaisia työntekijöitä (o-yatoi gaikokujin) tuli Japaniin opettamaan ja neuvomaan japanilaisia.
Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978
Mikan runoja ja muistiinpanoja 1928-1978 on kirjailija Mika Waltarin postuumisti vuonna 1979 julkaistu runokokoelma, jonka on julkaissut WSOY ja toimittanut Ritva Haavikko. Teos sisältää valittuja runoja Waltarin aiemmin julkaistuista runokokoelmista, teoksista Neljä päivänlaskua, Lähdin Istanbuliin, Vallaton Waltari, Tulenkantajien yhteisjulkaisuista ja useista lehdistä. Lisäksi mukaan on otettu kirjailijan tyttären Satu Waltarin luovuttamia aiemmin julkaisemattomia runoja ja perhepiirin runoja. Runot on järjestetty osastoittain.
Syväjärvi (Virrat, Siekkiskylä)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Siekkiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 16,8 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,6 metriä mpy.
Geoarkeologia
thumb|Geoarkeologi työssään pylväsnäytteen parissa Geoarkeologia on monitieteellinen lähestymistapa, joka käyttää maantieteen, geologian ja muiden geotieteiden tekniikoita tutkiakseen arkeologisia aihepiirejä.
Arkeologinen geologia
Arkeologinen geologia on Werner Kasigin vuonna 1980 keksimä termi. Se on geologian osa-alue, joka painottaa maan ainesosien merkitystä ihmiselämälle.
Viime vuosikymmenien aikana arkeologit ja historioitsijat ovat kokeneet tarvetta rekonstruoida muinaisen asutuksen historiaa, mutta ei vain pelkästään kaivetun materiaalin avulla, vaan myös paleontologisilla parametreillä.
Hormajärvi (Kuopio)
Maantiede
Hormajärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 4,9 kilometriä. Järven keskiosan leveys on noin puoli kilometriä. Pohjoisessa Soininlahden kohdalla järvi kapenee noin 900 metriä pitkäksi salmeksi, joka yhdistää järven luoteisinta kolkkaa pääaltaaseen. Myös kaakkoiskolkan Järvenpää sijaitsee jossain määrin erillään. Noin neljäsosa Hormajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin piste, 22 metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Hormajärven saariluku on neljä. Laajin saari on järven keskiosassa sijaitseva runsaan hehtaarin laajuinen ja noin puolen kilometrin pituinen Pitkäsaari. Aivan sen luoteispuolella sijaitsee Korkeasaari. Saarten pohjoispuolella on kapea syvänne. Järven eteläosassa sijaitsee Tervonsaari ja luoteisosassa Verkkosaari. Hormajärven rannoilla on melko paljon pientaloja. Hormajärveä erottaa sen eteläpuolella sijaitsevasta Suvasveteen kuuluvasta Hormalahdesta noin 200 metriä leveä kannas, jota pitkin kulkee seututie 539.
Hormajärven vesitilavuus on 7 895 000 kuutiometriä.
Hormajärvi (04.273.1.004) kuuluu Suvasveden alueeseen (04.273), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Hormajärvi on kuudenneksi laajin Suvasveden alueen 304:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Iso-Kallaan kuuluva Suvasvesi.
Kieli (anatomia)
Kieli on myös tärkeä elin puheen muodostamisessa sekä nielemisessä. Puhuttaessa kieli muodostaa kapeikkoja ääniväylälle, siis kieli lähestyy suun kattoa tai nielun takaseinämää, mikä aikaansaa erilaisia äänteitä. Äänteiden muodostumiseen vaikuttaa kapeikon leveys ja kielen etisyys, eli onko kieli suun etu- vai takaosassa.
Kielen alle laitettava lääkeaine imeytyy verenkiertoon suoraan limakalvon läpi nopeammin kuin nieltävä ruoansulatuskanavasta. Lääkkeenantotapaa kutsutaan sublinguaaliseksi.
Kielen rakenne
Kielessä erotetaan kolme osaa: kärkiosa, runko-osa ja tyviosa. Kielen runko-osa on kiinnittyneenä limakalvon poimun eli kielijänteen välityksellä suuontelon pohjaan. Koiralla kielen dorsaalipinnalla voidaan erottaa keskellä uurre, joka jakaa kielen kahteen puoliskoon. Myös kielen sisälle jatkuu uurteen kohdalla väliseinä. Kieli muodostuu kielen sisäisistä lihaksista ja kieltä kallon rakenteisiin liittävistä lihaksista. Hevosella on lihasten lisäksi kielen dorsaalipuolella rustoa, joka vahvistaa kielen rakennetta. Kieltä liittävät lihakset ovat yhdistyneet alaleukaluuhun, ohimoluuhun sekä kieliluuhun. Kielen lihaksia hermottaa kielen liikehermo, joka on kahdestoista aivohermo. Kielen pintaa verhoaa keratinisoitunut kerrostunut levyepiteeli, jonka pinnassa on erilaisia kielinystyjä. Makusilmuja, jotka aistivat makua, on lehti-, sieni- ja vallinystyissä.
Kieleen liittyvät sairaudet
Mansikkakieli on tavanomainen oire tulirokossa.
Kieleen ilmaantuvaa tulehdusta nimitetään glossiitiksi.
Viitteet
Тіл
Matti Bergendahl
Matti Bergendahl (s. 3. lokakuuta 1966 Harjavalta) on suomalainen erikoislääkäri, joka on työskennellyt Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin toimitusjohtajana helmikuusta 2022 alkaen.
Bergendahl on kirjoittanut ylioppilaaksi Harjavallan lukiosta. Hän valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1991 ja lastentautien erikoislääkäriksi 2000. Vuonna 1993 Bergendahl väitteli lääketieteen tohtoriksi. Lisäksi hän on suorittanut MBA-tutkinnon Lausannen International Institute for Management Developmentissa vuonna 2001.
Bergendahl on työskennellyt 1990-luvulla erikoislääkärinä TYKS:n lastentautien klinikalla, 2002–2005 Mehiläisen kehitysjohtajana ja 2005–2014 toimitusjohtajana sekä Realia Group -konsernin toimitusjohtajana 2015–2019. HUS:n johtoon Bergendahl siirtyi Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin johtajan paikalta, jota hän oli hoitanut toukokuusta 2020 alkaen. Hän oli myös Mehiläisen emoyhtiön Ambea-konsernin toimitusjohtaja ja varatoimitusjohtaja 2007–2014.
Iso-Päästäinen
Iso-Päästäinen on Pirkanmaalla Virroilla Simoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 156,2 metriä mpy.
Eurooppa
Eurooppa on maanosa pohjoisella pallonpuoliskolla Euraasian mantereen läntisessä viidenneksessä. Sitä rajaavat Atlantin valtameri lännessä, Pohjoinen jäämeri pohjoisessa, Uralvuoret ja Uraljoki idässä, Kaspianmeri, Kaukasusvuoret ja Mustameri kaakossa sekä Välimeri etelässä. Pinta-alaltaan (noin 10,3 miljoonaa neliökilometriä) Eurooppa on maailman toiseksi pienin maanosa, hieman suurempi kuin Oseania. Euroopassa asuu hieman yli 700 miljoonaa ihmistä, joten se on asukasluvultaan kolmanneksi suurin maanosa Aasian ja Afrikan jälkeen. Yhdistyneiden kansakuntien mukaan Euroopassa on 44 valtiota.
Nimi Eurooppa on mahdollisesti peräisin kreikkalaisen mytologian prinsessa Europesta, jonka härän hahmon ottanut Zeus sieppasi. Toisen teorian mukaan nimi tulee foinikialaisten auringonlaskua merkitsevästä sanasta ereb.
Euroopan määritelmä
[[Tiedosto:Different versions of the Europe-Asia border.png|pienoiskuva|Erilaisia käsityksiä Euroopan ja Aasian rajasta 1700–2000-luvuilta.
Usein Euroopalle piirretään useita erilaisia rajoja, jotka perustuvat poliittisiin, taloudellisiin, kulttuurisiin tai käytännöllisiin näkökohtiin. Tämä on johtanut siihen, että on monta eri Eurooppaa, jotka eivät ole identtisiä keskenään. Eri maita on luettu mukaan tai jätetty pois sen mukaan, minkä piirteiden on katsottu olevan keskeisiä Euroopan määrittelyn kannalta.
Keskiajalla Don-jokea pidettiin yleisesti Euroopan itärajana. Ural-vuoristoa on pidetty maanosien rajana 1500-luvulta lähtien, jolloin se oli myös Venäjän itärajana. Käsitykset siitä, missä kohdassa Euroopan kaakkoisraja kulkee Mustanmeren ja Kaspianmeren välillä, ovat myöhemminkin olleet vakiintumattomia ja vaihdelleet myös poliittisista syistä. Nykyisin rajan katsotaan tässä kohdassa tavallisimmin kulkevan Kaukasus-vuoristossa Venäjän etelärajan kohdalla tai lähellä sitä, jolloin Georgia, Armenia ja Azerbaidžan luetaan Aasiaan kuuluviksi. Kun viimeksi mainitut kuuluivat vielä Neuvostoliittoon, ne luettiin kuitenkin toisinaan Eurooppaan kuuluviksi ja maanosien rajan katsottiin kulkevan Neuvostoliiton silloista etelärajaa Kaspianmereen saakka. Toisinaan kuitenkin Kaukasiaa on kokonaisuudessaan pidetty Aasiaan kuuluvana ja maanosien rajan katsottu kulkevan Asovanmeren perukasta Volgan suulle.
Kaikki nykyisen maantieteellisen määritelmän mukaiset Euroopan maat ovat Valko-Venäjää ja Vatikaanivaltiota lukuun ottamatta jäseninä laajassa Euroopan valtioiden yhteistyöjärjestössä, Euroopan neuvostossa, johon kuuluvat myös tavallisesti Aasian puolelle luetut Georgia, Armenia ja Azerbaidžan.
Historia
thumb|left|Rooman valtakunta laajimmillaan vuonna 117. thumb|left|Eurooppa [[kylmä sota|kylmän sodan aikana. Mustalla merkitty on ”rautaesirippu”. Siniset maat kuuluivat Natoon, punaiset Varsovan liittoon. Vihreällä merkitty Jugoslavia kuului Sitoutumattomien maiden liikkeeseen ja harmaat olivat puolueettomia.]]
Taide-, kulttuuri- ja aatehistoriallinen murrosaika, renessanssi, aloitti uuden ajan 1400-luvulla. 1400-luvulta lähtien eurooppalaiset valtakunnat, erityisesti Espanja (aiemmin Kastilia), Portugali sekä myöhemmin Alankomaat, Ranska ja Britannia (aiemmin Englanti) rakensivat suuria kolonialistisia imperiumeja Afrikkaan, Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan sekä Aasiaan.
Teollinen vallankumous alkoi Euroopassa 1700-luvun lopulla ja kiihdytti osaltaan raaka-aineiden ja markkina-alueiden kysyntää. Maaseudun ja tehtaiden teollistumisen myötä väkeä alkoi muuttaa työn perässä kaupunkeihin. Kaupungit olivat hyvin tiheään asuttuja, ja tappavat kulkutaudit olivat yleisiä suurkaupungeissa. Lisäksi tehtaissa useimmat joutuivat työskentelemään pölyn ja noen seassa.
Sivistystä, järjenmukaisuutta ja yksilönvapautta kannattanut valistusliike sai laajaa suosiota 1700-luvulla. Nykyaikaisen demokratian katsotaan saaneen alkunsa Ranskan suuresta vallankumouksesta, joka tapahtui 1700-luvun lopulla. Valta-asema alkoi vähitellen siirtyä yksinvaltaisilta monarkeilta porvaristolle. 1800-luvun alussa Ranskan ensimmäinen konsuli Napoleon I pyrki saamaan koko Euroopan yhdeksi valtioksi valloittamalla naapurimaitaan. 1800-luvulla nationalismi nousi merkittävään asemaan ja työväenliike levisi Britanniasta yli Euroopan. Nämä johtivat paikoin jopa sisällissotiin. Monet valtiot itsenäistyivät ja toisaalta jotkin pienet ruhtinaskunnat yhdistyivät suuremmiksi kansallisvaltioksi. Erityisesti köyhinä ja vaikeina aikoina Euroopasta virtasi siirtolaisia erityisesti Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Hyvinvoinnin kasvaessa 1900-luvulla kilpailu voimavaroista ja siirtomaaherruudesta johti aseellisiin yhteenottoihin, joista suurimmat olivat ensimmäinen maailmansota 1914–1918 ja toinen maailmansota 1939–1945. Ensimmäinen maailmansota johti Euroopassa talouden romahtamiseen ja epäoikeudenmukaiseen Versailles'n rauhansopimukseen, ja useissa maissa, kuten Saksassa ja Italiassa, diktaattorit nousivat uudelleen valtaan. Nämä johtivat lopulta toiseen maailmansotaan, joka oli kaikkien aikojen tuhoisin ja vaikutusvaltaisin sota.
Merkittävä vaihe Euroopan historiassa on myös toisen maailmansodan jälkeen vallinnut poliittinen tila. Kylmän sodan aikana ns. rautaesirippu jakoi Euroopan kahteen suureen poliittiseen ja taloudelliseen blokkiin: sosialistisiin valtioihin Itä-Euroopassa ja kapitalistisiin valtioihin Länsi-Euroopassa. Etenkin kapitalistisissa maissa talouskasvu ja demokratian kehitys on ollut nopeaa. 1990-luvun alussa niin Neuvostoliitto kuin itäblokki hajosivat. Samalla Itä- ja Länsi-Saksa yhdistyivät.
Maantiede ja luonto
pienoiskuva|Euroopan [[Topografia|topografinen kartta.]]
Pinnanmuodot
Eurooppa on oikeastaan vain ryhmä Euraasian läntisiä niemimaita, joita ovat Itämeren erottamat Fennoskandia ja Keski-Eurooppa sekä jälkimmäisestä pohjoiseen erkanevat Bretagnen niemimaa ja Jyllannin niemimaa sekä etelään Välimereen erkanevat Iberian niemimaa, Apenniinien niemimaa ja Balkan. Venäjän suuntaan niemimaa levenee, kunnes se kohtaa Aasian rajan Uralvuorilla. Idässä Eurooppaa rajaa myös Kaspianmeri. Lännessä Eurooppaa rajaa Atlantin valtameri, etelässä Välimeri, Mustameri ja Kaukasuksen vuoristo.
Euroopan pinnanmuodot vaihtelevat paljon pienillä etäisyyksillä. Eteläosassa on useita vuoristoja, merkittävimpinä Alpit, Pyreneet ja Karpaatit sekä Aasian rajan tuntumassa sijaitseva Kaukasus. Kaukasuksen korkein huippu Elbrus (5 642 m) sijaitsee vuoriston Euroopan-puoleisessa osassa. Länsi-Euroopan korkein vuori on Alppeihin kuuluva Mont Blanc (4 808 m). Pohjoisempana on laajoja ja alavia tasankoja, ja vuoristoja on Skotlannissa sekä Skandit Skandinaviassa.
Euroopan alueella sijaitsee useita suuria saaria, kuten Atlantin valtameressä sijaitsevat Iso-Britannia, Islanti ja Irlanti sekä Välimeressä sijaitsevat Sisilia ja Sardinia. Suurin saarista on Iso-Britannia (219 000 km²).
Euroopan pisimmät joet ovat Volga (3 530 km), Tonava (2 860 km), Ural (2 428 km) ja Dnepr (2 285 km). Maanosan suurimmat luonnonmukaiset järvet ovat Laatokka (17 700 km²), Ääninen (9 800 km²), Vänern (5 595 km²) ja Saimaa (4 400 km²).
Euroopan mantereen ääripisteet ovat pohjoisessa Norjan Nordkinn (71° 8′ N), lännessä Portugalin Cabo da Roca (9° 31′ W), etelässä Espanjan Punta Marroqui (36° 0′ N) ja idässä Uralvuorten pohjoisosa Venäjällä (n. 63° E).
Geologisesti lähes koko Eurooppa kuuluu Euraasian laattaan. Islanti sijaitsee Euraasian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen välisellä saumalla. Tulivuoria on etenkin Islannissa ja Etelä-Italiassa. Suurin osa Euroopasta on seismisesti melko rauhallista aluetta, mutta esimerkiksi Italiassa, Kreikassa ja Islannissa tapahtuu yleisesti maanjäristyksiä.
Ilmasto
pienoiskuva|Näkymä [[Kolin huipulta Itä-Suomessa]] pienoiskuva|Irlannin rannikkoa pienoiskuva|Ranskan ja Italian rajalla sijaitseva Mont Blanc on Alppien korkein huippu. pienoiskuva|Oliivipuita [[Zakinthos|Zakinthoksen saarella Kreikassa.]]
Suurin osa Euroopasta kuuluu lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen. Euroopan eteläisimmät osat kuuluvat subtrooppiseen vyöhykkeeseen, ja vain kaikkein pohjoisimmat osat kuuluvat kylmään vyöhykkeeseen. Läntisen Euroopan ilmasto on itäistä Eurooppaa mereisempi, eli toisin sanoen kesän ja talven lämpötilaerot kasvavat mitä idemmäksi mennään. Erityisesti Britteinsaarilla ja Pohjoismaissa ilmastoa lämmittää Golfvirta, jonka ansiosta Pohjoismaiden ilmasto on huomattavasti lämpimämpi kuin samoilla leveyspiireillä muualla maailmassa.
Sateet ovat pääsääntöisesti Länsi-Euroopassa runsaampia kuin Itä-Euroopassa. Runsassateisia alueita ovat etenkin Britteinsaaret, Islanti sekä Atlantin rannikko. Myös Alpeilla ja Dinaarisilla alpeilla sataa paljon. Verraten kuivia alueita on esimerkiksi Espanjassa, Unkarissa, Ukrainassa, Venäjällä sekä Suomen ja Ruotsin Lapissa. Mikään Euroopan alue ei tosin ole maailman mittakaavassa erityisen kuivaa.
Pohjoisimman Euroopan tundraseuduilla talvet ovat kylmiä, ja yhtämittaiset pakkasjaksot kestävät yleensä lokakuulta huhtikuulle. Kesät ovat lyhyitä ja helteitä saadaan pari kertaa kymmenessä vuodessa. Näillä alueilla sateet painottuvat loppukesään. Havumetsävyöhykkeellä, noin 60. ja 70. leveyspiirin välillä talvet ovat pääsääntöisesti kylmiä ja lumisia, ja kesät vaihtelevat vuodesta riippuen viileästä kuumaan. Sateiden painopiste näillä alueilla painottuu voimakkaammin kesästä syksyyn, mitä etelämpänä havumetsävyöhykettä ollaan. Tuulisinta on loppusyksystä ja alkutalvesta. Sekametsien hallitsemalla hemiboreaalisella vyöhykkeellä, joka sijoittuu noin 55. ja 60. leveyspiirin väliin, talvet voivat olla vuodesta riippuen joko hyvin kylmiä ja lumisia tai lauhoja ja sateisia. Kesät ovat alueella pääsääntöisesti lämpimiä, vain harvoin hyvin viileitä. Sateet painottuvat syyskuukausiin, mutta sadantaa tapahtuu vuoden ympäri.
Keski-Euroopan lehtimetsävyöhykkeellä, noin 45. ja 55. leveyspiirin välillä, talvia luonnehtii äärimmäinen ailahtelevuus. Keski-Euroopan talvi voi olla täysin lumeton, myrskyinen ja leuto, mutta toisinaan esiintyy pitkiäkin pakkasjaksoja keskitalvesta. Pysyvää lumipeitettä ei lehtimetsävyöhykkeellä saada. Kesät ovat yleensä miellyttävän lämpimiä, joskus tukalankin kuumia. Sateet painottuvat syksyyn ja talveen. Itäisempänä samoilla leveysasteilla sijaitsevilla, verraten kuivilla aroseuduilla ilmasto on äärevämpi.
Noin 45. leveyspiiriltä etelään siirtyessä ilmasto muuttuu vähitellen talvisateiden ilmastoksi. Aluetta luonnehtivat leudot runsassateiset, jopa myrskyiset talvet ja vähäsateisemmat kuumat kesät. Sadantaa saadaan kuitenkin vuoden ympäri ja talven kylmimpään aikaan lämpötila voi päivisin olla vain muutama lämpöaste. Välimeren rannikkoseutuja hallitsevat leudot ja sateiset talvet, ja pitkät, kuumat ja kuivat kesät.
Kasvillisuus
Merkittävien lämpötila- ja sademääräerojen takia Euroopan kasvillisuuden paikalliset vaihtelut ovat suuria. Golfvirran lämmittävän voiman ansiosta metsänraja ulottuu Euroopassa samoille leveyspiireille, missä muualla maapallolla on puutonta tundraa. Euroopan pohjoisimmissa osissa, Jäämeren rannikolla maasto on puutonta ja vähäisen haihtumisen takia hyvin soista tundraa. Tyypillisiä alueen kasvilajeja ovat runsailla soilla kasvava tupasvilla ja rahkasammal, sekä yleisesti kaikkialla Pohjois-Euroopan tundralla kasvavat vaivaiskoivu ja variksenmarja.
Metsänraja, jonka eteläpuolella alkaa pohjoinen havumetsävyöhyke eli taiga, sijoittuu Skandinaviassa noin 70. leveyspiirin tienoille ja idempänä Venäjällä noin 65. leveyspiirille. Skandinaviassa metsänrajan muodostaa tunturikoivu, Venäjällä sen muodostaa lähinnä mänty. Skandinaviassa mänty ja koivu syrjäyttävät tunturikoivun noin 69. leveyspiirien tienoilla, ja edelleen etelämpänä kuusi yleistyy ajaen männyn lähinnä karuimmille kasvupaikoille noin 65. leveyspiirin tienoilla. Kaikkein kosteimmilla mailla esiintyy yleisesti turvesoita, tyypillisesti nevoja. Havumetsävyöhyke jatkuu näiltä seuduilta vielä pitkälle etelään, noin 60. leveyspiirille saakka. Kuitenkin havumetsävyöhykkeen eteläisimmissä osissa, noin 61. leveyspiirin eteläpuolella pohjoistyyppiset lehtoalueet yleistyvät huomattavasti rehevillä mailla. Näissä lehdoissa pääpuulajit ovat yleensä kuusta, haapaa ja koivua, kuitenkin aluskasvillisuudessa on yleisesti vaateliaita lajeja, kuten valkovuokkoa. Myös suotyypit ovat havumetsävyöhykkeen eteläosissa keidassoita pohjoisempien alueiden nevojen sijaan.
Sekametsäalue eli hemiboreaalinen vyöhyke, jossa on sekä taigan että lauhkeiden lehtimetsien piirteitä, ulottuu Euroopassa noin 60. leveyspiiriltä 55. leveyspiirille. Tämän kasvillisuustyypin pääaluetta ovat siten Etelä-Ruotsi, Etelä-Norja, Tanska, Baltian maat, osa Valko-Venäjää ja osa Venäjää. Sekametsien piirteitä alkaa näkyä pohjoisesta etelään tultaessa Suomen etelärannikolla, Tukholman seudulla Ruotsissa, Norjassa taas jo niinkin pohjoisessa kuin Trondheim, mikä johtuu Golfvirran lämmittävästä vaikutuksesta. Selvin merkki sekametsävyöhykkeen läheisyydestä näkyy Etelä-Suomessa esimerkiksi runsaasta lehti- ja sekametsille tyypillisestä kevätaspektista valkovuokkoineen. Sekametsävyöhykkeen rehevillä mailla vallitsevat tyypillisesti kuusi- ja lehtipuuvaltaiset sekametsät, joissa kuusien rinnalla kasvaa runsaasti koivua, haapaa, pihlajaa, raitaa, vaahteraa, tammea, lehmusta, jalavaa ja pähkinä­pensasta. Metsätyypit ovat lähinnä lehtomaisia kankaita. Lännessä, kuten Etelä-Ruotsissa kasvaa myös pyökkiä. Karuilla seuduilla on lähinnä männiköitä, kuten taigallakin.
Lehtimetsävyöhyke ulottuu Euroopassa noin 55. leveyspiiriltä aina 45. leveyspiirille saakka ja muodostaa siten pääosan Keski-Euroopasta. Tämän vyöhykkeen kasvillisuus on kosteilla seuduilla lehtimetsää, Itä-Euroopan kuivemmilla seudulla taas joko sekä lehtimetsän ja arokasvillisuuden muodostamaa metsäaroa, hieman harvempaa puistoaroa tai aivan puhdasta aroa. Karpaattien rajaamassa Unkarin altaassa kasvaa myös kuivaa aroa, paikallisittain pustaa. Lehtimetsäisillä seuduilla on hyvin monenlaisia metsätyyppejä: kosteikkojen varsilla kasvaa saarnia ja tervalepikköjä, parhaita paksumultaisia kasvupaikkoja hallitsee pyökki, hieman karummilla paikoilla valtalajeja ovat tammi, koivu ja lehmus, kun taas kaikkein karuimmilla metsämailla kasvaa lähinnä mäntyä ja katajaa. Atlantin läheisyydessä lehtimetsien puulajikoostumus ja aluskasvillisuus poikkeavat mantereisempien seutujen lehtimetsistä. Atlantin rannikkoseuduilla tyyppilajeja ovat muratti, talvitammi, misteli ja orjanlaakeri, jotka puuttuvat kokonaan Itä-Euroopasta. Metsäaroilla kasvaa puina lähinnä tammea sekä tiettyjä juuri metsäaroille sopeutuneita valoa kaipaavia spesialisteja kuten omenapuita. Arokasvillisuus muistuttaa lännempänä ja metsäaroilla monin paikoin niittyä tai ketoa kukkineen ja ruohikkoineen, mutta edelleen itään päin mentäessä vain sitkeimmät ruoholajit menestyvät.
Lehtimetsien ja välimerenkasvillisuuden vaiheittumisvyöhyke sijoittuu noin 45. leveyspiirin tuntumaan. Tällä vyöhykkeellä kasvillisuus on yhä pääosin lehtimetsää ja idässä aroa. Etelämmäs mentäessä ilmasto alkaa hiljalleen muuttua talvisateiden ilmastoksi, mikä näkyy myös kasvillisuudessa. Lännessä talveksi lehtensä pudottavien lehtipuiden rinnalle ilmaantuu heti 45. leveyspiirin eteläpuolella myös nahkealehtisiä ainavihantia lehtipuita, kuten korkkitammia. Tämä välimerenkasvillisuuden ja lehtimetsien vaihettumisvyöhyke on nähtävissä selvimmin Espanjan pohjoisrannikolla, Pohjois-Italiassa ja Etelä-Ranskassa. Idässä arot törmäävät sen sijaan vuoristoihin, kuten Kaukasukseen, jonka rinteillä kasvaa hyvin monimuotoisia metsiä.
Varsinaista Välimeren kasvillisuutta kasvaa Euroopassa lähinnä kaikkialla Välimeren rannoilla, mutta myös pienenä erillisenä "taskuna" Krimin niemimaan eteläkärjessä vuorten ja meren välissä Mustanmeren rannikolla. Välimeren kasvillisuus lienee maapallon yksi monimuotoisimmista kasvillisuustyypeistä. Alueella kasvaa niin sankkoja nahkealehtisiä ainavihantia metsiä, korkeita metsämäisiä piikkipensastoja, matalampia tiheitä pensastoja siellä täällä kasvavine nahkealehtisine puineen kuin suuria kosteikkoja ja marskimaita jokien suistoilla. Kaikkein kuivimmilla seuduilla, kuten Espanjan keskiosissa kasvaa jopa puoliaavikon kasveja yhdessä nahkealehtisen matalan pensaston kanssa. Välimeren kasvillisuus on rehevintä seuduilla, joissa on runsaimmat talvisateet. Sateisen talven jälkeen maalis-huhtikuussa luonto on hyvin rehevää ja täydessä kukassa. Kesän kuivan kauden aikana kasvien, kuten sitruspuiden, mantelipuiden, korkkitammen ja oliivien hedelmät taas kypsyvät.
Euroopan valtiot
keski|pienoiskuva|800px|Euroopan valtiot.
Kiistanalaiset alueet
Edellä mainittujen valtioiden lisäksi on useita itsenäisiä valtioita, joilla ei kuitenkaan ole kansainvälistä tunnustusta tai ovat vain muutaman valtion tunnustama.
Euroopan osia ja alaryhmittymiä
thumb|Euroopan osat. Keltaisella [[Itä-Eurooppa, vihreällä Pohjois-Eurooppa, sinisellä Keski-Eurooppa, violetilla Länsi-Eurooppa, tummemmalla oranssilla Etelä-Eurooppa, vaaleammalla oranssilla Kaakkois-Eurooppa.]]
Talous
thumb|Euroopan maiden [[Ostovoimapariteetti|ostovoimakorjattu bruttokansantuote asukasta kohden.]]
Eurooppa oli vuonna 2008 hallinnoitavien varojen perusteella maailman rikkain maanosa, sillä kaiken kaikkiaan ne olivat yli 32,7 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria, kun taas vastaava luku Pohjois-Amerikassa oli 27,1 biljoonaa. Vuonna 2009 Euroopan hallinnoitavat kokonaisvarat käsittivät kolmanneksen koko maailman varoista. Finanssikriisi 2000-luvun ensikymmenen lopulla on kuitenkin heikentänyt monen maan luottoluokitusta ja ajanut euroalueen velkakriisiin. Ennen kriisiä Euroopan bruttokansantuote oli huipussaan.
Vaurauden vaihtelu eri puolilla Eurooppaa on suurta. Rikkaimmat maat sijaitsevat lähinnä Länsi- ja Pohjois-Euroopassa, kun taas sosialismin ja esimerkiksi Jugoslavian hajoamissotien vaikutus näkyy yhä monissa Itä-Euroopan ja Balkanin maissa. Maailmanpankin (2011–2018) mukaan Euroopan rikkaimmat maat ostovoimakorjatun bruttokansantuotteen mukaan ovat Luxemburg, Irlanti, Norja, Sveitsi ja Alankomaat. Köyhimmät maat asukasta kohden ovat Moldova, Ukraina, Bosnia ja Hertsegovina, Albania ja Serbia.
Vuonna 2002 yhteensä 12 Euroopan unionin jäsenmaata otti käyttöön yhteisvaluutta euron, Suomi mukaan lukien. Nykyään euro on käytössä 19 EU-maassa ja lisäksi neljässä EU:n ulkopuolisessa kääpiövaltiossa.
Euroopan tärkeimpiä finanssikeskuksia ovat Lontoo, Zürich, Geneve ja Frankfurt. Euroopassa on myös useita veroparatiiseja, kuten Monaco, Luxemburg, Andorra, Liechtenstein, Jersey ja Mansaari.
Vuonna 2018 liikevaihdoltaan suurin eurooppalainen yritys oli hollantilais-brittiläinen energiayhtiö Royal Dutch Shell, joka oli yli 396 miljardin Yhdysvaltain dollarin liikevaihdollaan maailman kolmanneksi suurin yritys. Muita samana vuonna maailman 20 suurimman yrityksen joukkoon kuuluneita eurooppalaisia yrityksiä olivat brittiläinen energiayhtiö BP, saksalainen autoyritys Volkswagen AG , sveitsiläinen kaivos- ja raaka-aineyritys Glencore , saksalainen autoyritys Daimler AG ja ranskalainen öljy-yhtiö Total.
Liikenne
thumb|Moottoritietä Saksassa. Euroopassa on hyvin kattava maantie- ja rautatieverkko. Lukuisat eurooppatiet johtavat maasta toiseen ylittäen valtakunnan rajat. Keski-Euroopassa on tiheä moottoritieverkosto. Etenkin Keski-Euroopassa on lisäksi erinomaiset junayhteydet maasta toiseen.
Euroopan vilkkaimmat lentoasemat vuonna 2019 olivat Lontoon Heathrow’n lentoasema, Pariisin Charles de Gaullen lentoasema, Amsterdamin Schipholin lentoasema, Frankfurtin lentoasema, Istanbulin lentoasema, Madrid-Barajasin lentoasema ja Barcelonan lentoasema.
Väestö
Euroopassa asuu nykyisin noin 740 miljoonaa henkeä. Eurooppa on verraten tiheään asuttu maanosa: yhtä neliökilometriä kohden Euroopassa asuu keskimäärin yli 70 ihmistä. Erityisen tiheään asuttuja maita ovat esimerkiksi Englanti, Alankomaat, Belgia ja Saksa. Sen sijaan Itä- ja Pohjois-Euroopassa asutus on monin paikoin harvaa.
Väkiluvun kasvu on Euroopassa hidasta verrattuna muihin maanosiin johtuen muun muassa alhaisesta syntyvyydestä. Sen sijaan väestön ikääntyminen on nopeaa: vuonna 2005 yli 65-vuotiaiden osuus oli 16 prosenttia väestöstä, vuoteen 2050 mennessä sen on laskettu kasvavan 28 prosenttiin.
Eurooppalaisten elinajanodote on korkea. Noin puolella Euroopan maista se on yli 80 vuotta. Pisin se on sveitsiläisillä, italialaisilla ja espanjalaisilla (yli 83 vuotta) ja lyhin moldovalaisilla, ukrainalaisilla ja venäläisillä (noin 72 vuotta).
Kielet
thumb|Euroopan pääaakkoset, Kypros ja Turkki on laskettu mukaan {{legend|#0000FF|[[latinalaiset aakkoset}} {{legend|#FF0000|kyrilliset aakkoset}} {{legend|#00FF00|kreikkalaiset aakkoset}} {{legend|#800080|latinalaiset aakkoset ja kyrilliset aakkoset}} {{legend|#05D3D3|kreikkalaiset aakkoset ja latinalaiset aakkoset}}]]
Euroopassa puhutaan noin 230 kieltä, mikä on vain 3 % maailman kielten lukumäärästä. Indoeurooppalaisten kielten puhujia on yli 90 prosenttia. Suurimmat indoeurooppalaiset kieliryhmät ovat slaavilaiset, germaaniset ja romaaniset kielet. Slaavilaisia kieliä puhutaan etenkin Euroopan itäosissa, ja niitä ovat esimerkiksi venäjä, puola ja serbokroaatti. Germaanisia kieliä taas puhutaan etenkin Keski- ja Pohjois-Euroopassa, ja niihin kuuluvat muun muassa englanti, saksa ja ruotsi. Romaaniset kielet taas ovat enemmän keskittyneet Euroopan eteläosiin, ja niitä ovat muun muassa ranska, espanja ja italia. Pienempiä indoeurooppalaisia kieliryhmiä ovat esimerkiksi kelttiläiset ja balttilaiset kielet. Myös kreikan ja albanian kielet kuuluvat indoeurooppalaisiin kieliin.
Euroopassa puhuttavia ei-indoeurooppalaisia kieliä ovat esimerkiksi useat uralilaiset kielet, kuten suomi, viro ja unkari, sekä isolaattikieliin kuuluva baski ja altailaisiin kieliin kuuluva turkki.
Uskonnot
Eurooppalaisista noin 75 % on kristittyjä ja 8 % muslimeja. Noin 17 % eurooppalaisista ei tunnusta mitään uskontoa. Juutalaisia on alle yksi prosentti.
Lounaiseurooppalaisista suurin osa on katolilaisia. Keski-Euroopassa asuu monin paikoin runsaasti niin katolilaisia kuin protestantteja. Pohjoismaissa ja Britanniassa suurin osa väestöstä on protestantteja, Itä-Euroopassa taas asuu enemmän ortodokseja. Muslimeista suurin osa asuu Venäjän ja Turkin Euroopan-puoleisissa osissa, Bosnia-Hertsegovinassa, Albaniassa ja Kosovossa.
Kaupungit
thumb|Moskova. thumb|Lontoo.
Euroopassa on 17 yli 1,5 miljoonan asukkaan kaupunkia. Vuoteen 1950 asti maailman suurimpien kaupunkien joukossa oli eurooppalaisia pääkaupunkeja, mutta kehitysmaiden väestönkasvu ja kaupungistuminen ovat muuttaneet tilanteen.
Kun kaupunkilaisiksi lasketaan kaupungin rajojen sisällä elävät asukkaat, ja kaupungeiksi sellaiset joilla on oma paikallishallinto (mutta ei useamman kunnan alueelle jakautuvia taajamia), Euroopan suurimmat kaupungit ovat:
Kulttuuri
Eurooppalaisen kulttuurin juuret ovat antiikin Kreikassa, Rooman valtakunnassa ja kristinuskossa, ja sitä ovat vuosisatojen saatossa muokanneet muun muassa renessanssi, kolonialismi, valistus ja sodat.
Euroopan yhteinen kulttuuriperintö yhdistetään alueiden alkuperäiskansojen kulttuurien ja kansanperinteiden kanssa, jotka on jaettu karkeasti slaavilaiseen, latinalaiseen ja germaaniseen, mutta näiden lisäksi on Euroopassa useita muita ryhmiä, kuten kreikkalaiset ja keltit. Kulttuurien monimuotoisuus luonnehtii suurta osaa Euroopasta, ja vaihtelut ovat suuria varsin pienillä maantieteellisillä etäisyyksillä.
Arkkitehtuuri
thumb|[[Pantheon (Rooma)|Pantheonin temppeli Roomassa on parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus.]] thumb|Etelä-Saksassa sijaitseva [[Neuschwansteinin linna valmistui vuonna 1892.]]
Eurooppalaista arkkitehtuuria leimaavat voimakas alueellinen vaihtelu ja hyvin vaiheikas historia. Eteläeurooppalaiset kaupungit ja kylät ovat usein tiiviimmin rakennettuja kuin pohjoiseurooppalaiset. Euroopassa on edelleen jäljellä monta tiivistä, ilman selvää asemakaavaa rakennettua vanhaakaupunkia, ja ne ovat usein suojeltuja. Tällaisia on esimerkiksi Prahassa (Staré Město), Tallinnassa, Tukholmassa ja Venetsiassa. Antiikin ajan arkkitehtuuria on edelleen etenkin Roomassa ja eri puolilla Kreikkaa.
Antiikin Kreikan arkkitehtuuri suosi yksinkertaisuutta ja tasapainoisia mittasuhteita sekä marmorin käyttöä, ja se on vaikuttanut hyvin moneen myöhäisempään eurooppalaisen arkkitehtuurin tyylisuuntaan. Huomattavimpia antiikin Kreikan arkkitehtuurin edustajia ovat pylväiden varaan rakennetut temppelit, kuten Ateenan Parthenon. Antiikin Rooman arkkitehtuuri oli hyvin käytännöllistä, ja sitä edustavat muun muassa Colosseum ja muut gladiaattoriareenat, Pantheonin temppeli ja akveduktit. Roomalaisten keksimää betonia käytettiin monien varsin vaatimattoman näköisten talojen rakennusmateriaalina. Etenkin Pohjois-Euroopassa ja Alpeilla on varhaisista ajoista lähtien käytetty rakennusmateriaalina paljon puuta.
Keskiajalla vallitsevia tyylisuuntia olivat romaaninen tyyli ja hieman myöhemmin goottilainen tyyli. Ne ovat edelleen esillä monissa kirkoissa ympäri Eurooppaa, sillä keskiajalla kirkonrakentajat kulkivat maasta toiseen ja veivät vaikutteita mukanaan. Romaanisen tyylin tunnusmerkkejä ovat pyöreät holvikaaret, paksut kiviseinät, pienet ikkunat, tynnyriholvit ja erilaiset freskot. Goottilaiseen tyyliin kuuluvat taas korkeat kirkontornit, koristeelliset suippokaaret ja värikkäät ikkunamaalaukset. Esimerkkejä romaanisen tyylin edustajista ovat Santiago de Compostelan katedraali ja Lundin tuomiokirkko, kun taas goottilaista tyyliä edustavat muun muassa Kölnin ja Milanon tuomiokirkot sekä Notre-Damen katedraali. Jotkin keskiaikaiset kirkot, kuten Turun tuomiokirkko, sekoittivat romaanista ja goottilaista tyyliä.
Keskiajan jälkimainingeissa arkkitehtuurin painopiste muuttui renessanssiin, ja vaikutteita otettiin antiikin ajoilta. Renessanssia edustavat rakennukset ovat antiikin rakennusten tapaan selkeitä ja symmetrisiä, ja pylväitä ja pyörökaaria käytettiin paljon. Renessanssi sai alkunsa Italiasta, jossa sitä edustaa muun muassa Firenzen Santa Maria del Fiore -katedraali. Renessanssia edustavat myös muun muassa Chambordin linna Ranskassa ja Frederiksborgin linna Tanskassa. Myös palladiolainen arkkitehtuuri haki paljon vaikutteita antiikin Roomasta, ja sitä edustavat monet kartanot. Uuden ajan alkupuolella suosiotaan nosti myös barokki, joka suosi mahtipontista koristelua, raskaita tukirakenteita ja eritoten symmetriaa. Barokkia edustavat muun muassa Fontana di Trevin suihkulähde Roomassa, St. Paulin katedraali Lontoossa ja Versaillesin ja Wienin Schönbrunnin linnat.
1800-luvulla vallitseviksi tyylisuunniksi nousivat revivalismi ja aivan vuosisadan lopulla myös jugend. Revivalistisessa tyylissä heräteltiin vanhempia arkkitehtonisia suuntauksia uudelleen eloon, ja sitä edustivat muun muassa uusgoottilaiset Lontoon Big Ben ja Unkarin parlamenttitalo sekä uusromaaninen Neuschwansteinin linna. Uusklassismia edusti muun muassa Napoleon I:n kehittämä empiretyyli, joka levisi myöhemmin muun muassa Pietariin ja Helsinkiin. Jugend eli art nouveau suosi kaarevia muotoja, omaperäistä koristeellisuutta ja epäsymmetrisyyttä, ja sitä edustavia rakennuksia on runsaasti etenkin Budapestissä ja Prahassa. 1900-luvulla suosiotaan on nostanut etenkin moderni ja postmoderni arkkitehtuuri, joissa on käytetty puhtaampia geometrisia linjoja. Useimpien eurooppalaisten kaupunkien siluetti on pohjoisamerikkalaisiin ja itäaasialaisiin kaupunkeihin verrattuna matala, mutta lukuisia pilvenpiirtäjiä on esimerkiksi Lontoossa ja Frankfurt am Mainissa.
Kirjallisuus
thumb|upright=.6|William Shakespeare Eurooppalaisen kirjallisuuden kehdoksi määritellään yleensä antiikin Kreikka, jossa kehittyi kaksi selkeää kirjallisuuden lajijakoa. Dionysos-jumalan palvontamenoihin kuuluneen näytelmäkilpailuperinteen myötä kirjallisuus jaettiin tragedioihin ja komedioihin. Filosofi Aristoteles puolestaan esitti Runousopissaan kirjallisuuden kolmijaon draamaan, lyriikkaan ja epiikkaan. Eräät maailmankirjallisuuden merkittävimmät tekstit ovat peräisin Antiikin Kreikasta, kuten Platonin dialogit, Homeroksen Ilias ja Odysseia sekä Sofokleen kuuluisa tragedia kuningas Oidipuksesta.
Keskiaika oli kirjallisuuden lama-aikaa, jolloin kirjallisuus rajoittui lähes kokonaan kristinuskon aiheisiin. Antiikin perintö hylättiin ja pakanalliset teokset tuomittiin jyrkästi. Keskiajan tärkeimpänä teoksena pidetään italialaisen Dante Alighierin kuuluisinta teosta Jumalainen näytelmä. Renessanssin aikana 1400–1600-luvuilla ihannoitiin jälleen antiikkia, ja aiheita kirjallisuuteen haettiin antiikin myyteistä sekä taruista. Myös yksilönvapauden ja ihmisyyden korostaminen sekä maailmankuvan laajeneminen kuuluivat renessanssin kirjallisuuteen. Merkittävimpiä renessanssiteoksia ovat muun muassa Erasmus Rotterdamilaisen Tyhmyyden ylistys, William Shakespearen Hamlet sekä Miguel de Cervantesin Don Quijote. Ranska oli 1600-luvulla merkittävä klassismin keskus, jonka edustajia olivat muun muassa Molière ja René Descartes.
1700-luvun keskeisimpiä eurooppalaisia kirjailijoita olivat muun muassa Immanuel Kant, Voltaire, Jean-Jacques Rousseau ja Gotthold Ephraim Lessing, jotka olivat myös keskeisiä valistusajan vaikuttajia. 1800-luku oli kirjallisuuden osalta varsin aktiivista aikaa, jolloin keskeisiä kirjallisuuden ilmiöitä olivat etenkin romantiikka, realismi ja tieteiskirjallisuus. Tunnetuimpia 1800-luvun kirjailijoita olivat muun muassa Charles Dickens, Fjodor Dostojevski, Arthur Conan Doyle, Johann Wolfgang von Goethe, Nikolai Gogol, Victor Hugo, Leo Tolstoi ja Jules Verne. 1900-luvun suosituimpia eurooppalaisia kirjailijoita ovat puolestaan olleet esimerkiksi Hermann Hesse, James Joyce, Franz Kafka, Astrid Lindgren, Thomas Mann, J. R. R. Tolkien ja Virginia Woolf.
Elokuva
Elokuva keksittiin Ranskassa 1800-luvun lopulla. Eurooppalaisen elokuvan parista on noussut runsaasti maailmankuuluja ohjaajia, kuten Alfred Hitchcock, Vittorio de Sica, Rainer Werner Fassbinder, Roberto Rossellini, Federico Fellini, Ingmar Bergman, Lars von Trier, Aki Kaurismäki ja Fritz Lang. Merkittäviä eurooppalaisen elokuvan liikkeitä ovat esimerkiksi saksalainen ekspressionismi, italialainen neorealismi, ranskalaisen elokuvan uusi aalto, uusi saksalainen elokuva ja Dogma 95.
Merkittäviä elokuvajuhlia järjestetään etenkin Ranskan Cannesissa, Italian Venetsiassa ja Saksan pääkaupungissa Berliinissä.
Musiikki
thumb|upright=.6|Wolfgang Amadeus Mozart Euroopan tärkeimpiä klassisen musiikin säveltäjiä olivat muun muassa Johann Sebastian Bach, Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin, Wolfgang Amadeus Mozart, Gioachino Rossini ja Antonio Vivaldi. Britanniaa pidetään länsimaisen populaarimusiikin supervaltana Yhdysvaltojen ohella, ja sieltä ovat lähtöisin muun muassa maailman kaikkien aikojen menestyksekkäin yhtye The Beatles sekä muun muassa Elton John, David Bowie, Queen ja The Rolling Stones. Muita 1900-luvun suosituimpia eurooppalaisia populaarimusiikin artisteja ovat olleet muun muassa ruotsalainen ABBA, saksalainen Scorpions ja irlantilainen U2.
Vuodesta 1956 lähtien on järjestetty lähes joka vuosi Eurovision laulukilpailu, jossa jokainen laulukilpailuun osallistuva maa kilpailee yhdellä uudella lauluesityksellä, jotka äänestetään kansainvälisessä finaalissa paremmuusjärjestykseen. Eniten Euroviisuja ovat voittaneet Irlanti (7 kertaa) ja Ruotsi (6 kertaa). Koska kilpailuun saavat osallistua kaikki Euroopan yleisradiounionin aktiiviset jäsenmaat, kilpailussa on nähty myös Euroopan ulkopuolisia osallistujamaita, kuten Israel ja Australia.
Ruokakulttuuri
Euroopan maiden keittiöt vaihtelevat hyvin suuresti. Etelä-Euroopassa runsaasti käytettyjä ruoka-aineita ovat muun muassa vihannekset, sitrushedelmät, yrtit, pasta, äyriäiset, kylmäsavustettu kinkku ja salami, oliiviöljy ja viini, kun taas pohjoisempana erityisen käytettyjä ruoka-aineita ovat muun muassa täysjyväviljatuotteet, peruna, juurekset, lohikalat, järvikalat, marjat ja sienet.
Melko yhteistä eurooppalaisessa keittiössä on esimerkiksi se, että liha ja kala tarjotaan usein näkyvästi tarjoilukokoisena, toisin kuin esimerkiksi aasialaisessa keittiössä. Makkara on suosittu lihatuote eri puolilla Eurooppaa. Euroopassa kuluu verraten paljon leipää sekä erilaisia maitotuotteita, kuten kermaa ja juustoa. Etenkin Ranskassa ja Italiassa valmistetaan satoja erilaisia juustolaatuja, joista monet ovat saaneet nimisuojan. Peruna on nykyään peruselintarvike lähes kaikkialla Euroopassa, vaikka se saapui Eurooppaan espanjalaisten valloittajien mukana vasta 1500-luvulla. Eurooppalainen ruoka on harvoin tulisesti maustettua.
Marcin Marciniszyn
Marcin Marciniszyn (s. 7. syyskuuta 1982 Bystrzyca Kłodzka) on puolalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääasiassa 400 metrin juoksussa.
Eurooppa
Ruokakulttuuri
Maailmanlaajuisesti verraten Euroopassa kulutetaan paljon alkoholijuomia. Etenkin Ranska, Italia ja Espanja kuuluvat maailman johtaviin viinintuottajiin ja -kuluttajiin. Olutta kulutetaan paljon etenkin Tšekissä, Saksassa, Britanniassa ja Irlannissa. Viski on suosittua Britteinsaarilla ja votka Itä-Euroopassa.
Marcin Marciniszyn
Marciniszyn voitti vuonna 2001 Puolan nuorten mestaruuden 400 metrillä. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti maansa alle 23-vuotiaiden mestaruuden ja Birminghamin MM-hallikilpailuissa hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa alun perin neljänneksi sijoittuneessa Puolan joukkueessa. Myöhemmin joukkue nousi kuitenkin Jerome Youngin ja Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen kolmanneksi. Vuonna 2004 hän voitti Puolan mestaruuden 400 metrillä. Vuonna 2005 hän karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 46,89. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Puolan mestaruuden, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa alkuerissä ajalla 45,97. Seuraavana vuonna hän voitti Puolan sisäratojen mestaruuden. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa Marciniszyn karsiutui 400 metrin välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana Puolan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4x400 metrin viestijuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Puolan mestaruuden ja karsiutui Göteborgin EM-kisojen välierissä ajalla 45,96.
Marciniszyn voitti Puolan mestaruuden vuonna 2007. Osakan MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 45,83, mutta oli mukana voittamassa MM-pronssia 4 x 400 metrin viestissä. Vuoden 2009 Torinon sisäratojen EM-kisoissa hän voitti jälleen pronssia pitkästä viestistä. Marciniszyn voitti myös Puolan mestaruuden vuonna 2009, mutta Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Vuonna 2010 hän karsiutui alkuerissä Dohan sisäratojen MM-kisoissa ja välierissä Barcelonan EM-kisoissa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui jälleen välierissä.
Weasleyn perhe
Weasleyn perhe on Harry Potter -kirjasarjassa esiintyvä fiktiivinen velhoperhe.
Arthur Weasley
Arthur Weasley (s. 6. helmikuuta 1950) on Harry Potterin parhaan ystävän Ron Weasleyn isä. Hän on pitkä ja laiha, ja hänellä on Weasleyn perheelle ominaiset, kirkkaanpunaiset (joskin jo kaljuuntuvat) hiukset. Lisäksi hän käyttää silmälaseja. Arthur on naimisissa Molly Weasleyn kanssa. Hän avioitui Mollyn kanssa lordi Voldemortin ollessa ensimmäistä kertaa voimissaan ja nousemassa valtaan. Weasleyillä on seitsemän lasta: Bill, Charlie, Percy, Fred, George, Ron ja Ginny. Arthur oli kouluaikanaan kiinni jäädessään saanut näkyvät jäljet kehoonsa entiseltä Tylypahkan vahtimestarilta Apollyon Pringleltä.
Arthur on rakastava isä ja aviomies. Hän on töissä taikaministeriössä ja kuuluu vaimonsa ja vanhimpien lastensa kanssa Feeniksin kiltaan. Hän ei ansaitse työssään paljon rahaa, sillä hän on kiinnostunut jästeistä ja johtaa ministeriössä jästejä käsittelevää osastoa, joka ei ole ministeriön arvoasteikolla kovin korkealla. Weasleyn perhe onkin hyvin köyhä. Harry Potterin kuudentena kouluvuotena, teoksessa Harry Potter ja puoliverinen prinssi, Arthur saa kuitenkin ylennyksen. Hänestä tulee väärennettyjen puolustustaikojen ja suojeluesineiden paljastus- ja takavarikointiviraston päällikkö. Neljännessä kirjassa Arthur kertoo Dursleyille keräilevänsä töpseleitä ja pattereita ja omistavansa suuren patterikokoelman, minkä takia Molly pitää Arthuria vähän hulluna.
Arthur on järkevä, hauska ja arvostettu mies, joka välittää suuresti perheestään. Yltiömäinen kiinnostus jästeihin kuitenkin kummastuttaa välillä hänen lähipiiriään ja aiheuttaa noloja tilanteita. Jästikiinnostus on myös saattanut Arthurin ja muut Weasleyt huonoon valoon tietyissä piireissä, muun muassa lordi Voldemortin kannattajien eli kuolonsyöjien keskuudessa. Siellä Weasleyn perhettä pidetään "verenpettureina", koska he ovat tekemisissä muidenkin kuin puhdasveristen velhosukujen kanssa, vaikka ovatkin itse puhdasverisiä.
Harryn viidentenä kouluvuotena, teoksessa Harry Potter ja Feeniksin kilta, Arthur loukkaantuu vakavasti Voldemortin jättimäisen käärmeen Naginin hyökätessä hänen kimppuunsa, mutta Harryn ja Voldemortin välisen yhteyden ansiosta hänet löydetään ajoissa ja kyetään pelastamaan. Arthur kokeilee haavaansa tikkejä, joita eräs parantaja suosittelee hänelle, mitkä toimivat hyvin.
J. K. Rowling on sanonut haastattelussa, että Arthur Weasleyn oli alun perin tarkoitus kuolla viidennessä kirjassa. Rowling oli kuitenkin niin kiintynyt Arthuriin, ettei pystynyt tapattamaan tätä ja näin ollen jätti tämän eloon.
Kuudennessa kirjassa Harry kertoo Arthurille epäilevänsä Dracon mahdollisesti liittyneen kuolonsyöjiin ja vieneen jotakin Borgin ja Burkesille, minkä Arthur lupasi tutkia, mutta hän ei löytänyt mitään laitonta Malfoyiden kartanosta. Myöhemmin Arthur saapuu Tylypahkaan Astronomiatornin taistelun jälkeen kuultuaan Billin loukkaantumisesta. Hän myös myöhemmin osallistuu Dumbledoren hautajaisiin perheensä kanssa. Myöhemmin Seitsemän Potterin taistelussa Arthur kuljettaa luudallaan Frediä, joka on naamioitunut Harryksi ja järkyttyy Georgen loukkaannuttua ja menetettyä korvansa. Myöhemmin Harryn, Ronin ja Hermionen soluttauduttua Voldemortin valtaamaan taikaministeriöön Arthur keskustelee Harryn ja Ronin kanssa, jotka ovat naamioituneet monijuomaliemen avulla Pyryjyväksi ja Kissimyyriksi. Myöhemmin Arthur osallistuu Tylypahkan taisteluun, ja kukistaa yhdessä Percyn kanssa Pius Sakian.
Molly Weasley
Molly Weasley (o.s. Prewett) (s. 30. lokakuuta 1950) on Arthur Weasleyn vaimo. Hän on lyhyt ja tanakka nainen. Molly on huolehtivainen ja rakastava vaikkakin topakka äiti, joka on ottanut myös Harryn siipiensä suojaan. Hän avioitui Arthur Weasleyn kanssa, kun lordi Voldemort oli ensimmäistä kertaa voimissaan ja yritti nousta valtaan. Molly huolehtii jatkuvasti perheenjäsentensä turvallisuudesta ja ottaa nämä välillä ankaraankin puhutteluun, jos tuntee sen olevan tarpeellista. Molly kertoo Harrylle kouluaikanaan palanneensa kerran iltakävelyltä Rohkelikkotorniin vasta aamuneljän aikaan, mistä Lihava Leidi oli läksyttänyt häntä. Molly oli myös nuorempana salaa valmistanut lemmenjuomaa. Molly lähettää Ronille Räyhääjän tämän toisena kouluvuotena hänen varastettua Harryn kanssa lentävän auton.
Molly on menettänyt molemmat veljensä, Gideon ja Fabian Prewettin, Ensimmäisessä Velhosodassa lordi Voldemortia vastaan, mikä lisää hänen huoltaan muista. Harry Potter ja Feeniksin kilta -teoksessa paljastuu, että Mollyn edessä mörkö näyttää hänen perheensä ja Harryn kuolleet ruumiit. Ilmeisesti juuri tästä seuraa se, että Harry Potter ja kuoleman varjelukset -kirjassa hän käyttäytyy Harryä kohtaan liiankin ylisuojelevasti. Harryn tullessa täysi-ikäiseksi Molly valitsee hänelle perinteen mukaiseksi lahjakelloksi alun perin veljelleen kuuluneen kultakellon, mutta hänen omat poikansa saavat uusia kelloja, mikä kertoo paljon Mollyn tunteista Harryä kohtaan.
Molly on kotiäiti, ja hän pitää muun muassa kutomisesta ja ruoanlaitosta. Hänen suosikkiartistinsa on Selestina Taigori, koska hän tanssi tämän kappaleiden tahtiin nuorena Arthurin kanssa.
Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Molly tappaa Tylypahkan taistelussa Bellatrix Lestrangen tämän yrittäessä tappaa ensin Mollyn ainoan tyttären Ginnyn.