cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siionin viisaiden pöytäkirjat
Väärennöksen paljastuminen
Pöytäkirjoja epäiltiin yleisesti väärennetyiksi niiden julkaisemisesta lähtien. Vuonna 1921 ne lopullisesti osoitettiin venäläisten sepitelmiksi. Tuolloin The Times -lehden Istanbulin-kirjeenvaihtaja Philip Graves sai käsiinsä Maurice Jolyn vuonna 1864 anonyymisti julkaiseman satiirisen pamfletin Dialogue aux Enfers entre Machiavel et Montesquieu (”Machiavellin ja Montesquieun vuoropuhelu helvetissä”). Siinä Machiavelli edusti häikäilemätöntä voimapolitiikkaa, Montesquieu sen sijaan siveellisille periaatteille uskollista oikeuspolitiikkaa. Satiiri oli suunnattu Napoleon III:ta vastaan, joka Jolyn mukaan sovelsi Machiavellin oppeja. Pamfletissa Machiavelli suosittelee hallitsijalle muun muassa kansalaisten yhteishengen heikentämistä erilaisin juonikkain keinoin. Siionin viisaiden pöytäkirjoissa samat keinot on esitetty juutalaisten salajuonena. Graves ja muut tutkijat ovat todenneet, että suuri osa pöytäkirjojen sisällöstä on mukailua Jolyn dialogista. Noin kaksi kolmasosaa tekstikappaleista perustuu ainakin osittain siihen, ja jotkin kappaleet ovat siitä lähes kokonaan suoraa lainausta.
Jolyn pamfletin ohella Siionin viisaiden pöytäkirjat on ilmeisesti saanut vaikutteita myös Hermann Goedschen romaanista Biarritz (1868), jossa juutalaisten heimojen päämiehet suunnittelevat salaisessa kokouksessa maailman orjuuttamista, Édouard Drumontin teoksesta La France Juive (”juutalainen Ranska”, 1886) sekä eräistä muista Ranskassa 1800-luvun lopulla ilmestyneistä juutalaisvastaisista kirjoista. Onkin arveltu, että väärennöksen alkuperäinen versio olisi mahdollisesti laadittu 1890-luvun Ranskassa, jossa Dreyfus-oikeudenkäynti nostatti voimakkaita juutalaisvastaisia mielialoja, ja se olisi sitten päätynyt tuntemattomalla tavalla Venäjälle.
Suosio arabimaissa
Siionin viisaiden pöytäkirjat käännettiin arabiaksi ensi kerran Kairossa vuonna 1927 tai 1928. Ne ovat säilyttäneet suosionsa useissa arabimaissa, joissa Israelin politiikan vastustus on ruokkinut juutalaisvastaisuutta. Muun muassa Egyptissä ja Saudi-Arabiassa valtiovalta tuki uusien painosten julkaisua ja levitystä 1960- ja 1970-luvuilla. Myös palestiinalainen islamistinen Hamas-järjestö on korostanut pöytäkirjojen sisältöä Israelin vastustamisessa retoriikassa ja taistelussa. Egyptissä esitettiin vuonna 2002 kansainvälistä paheksuntaa herättänyt 30-osainen historiallinen televisiosarja, joka käyttää pöytäkirjoja juonen osana. Myös Hizbollah-järjestön omistama libanonilainen Al-Manar-satelliittikanava esitti vuonna 2004 niihin perustuneen draamasarjan.
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto on yliopisto, joka toimii Thessalonikissa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1925 ja nimetty filosofi Aristoteleen mukaan. Yliopisto on Kreikan suurin.
Yliopistossa on 11 tiedekuntaa ja yhteensä 41 laitosta. Niissä on yhteensä 81 500 opiskelijaa, joista 8 360 on jatko-opiskelijoita. Henkilökunnan määrä on 2 150, joista 739 on professoreita ja 634 apulaisprofessoreita. Yliopiston pääkampus sijaitsee Thessalonikin keskustassa. Osa toiminnoista sijaitsee kaupungin ulkopuolella tai muissa kaupungeissa, kuten Sérresissä ja Véroiassa.
Historia
Elefthérios Venizélos otti ensimmäisenä esille yliopiston perustamisen Thessalonikiin sen jälkeen kun kreikkalainen Makedonia oli liitetty Kreikkaan. Samoihin aikoihin suunniteltiin yliopistoa myös Smyrnaan, mutta sen menetys muutti suunnitelmia. Thessalonikin yliopisto perustettiin 5. kesäkuuta 1925. Yliopisto aloitti toimintansa vuonna 1926.
Yliopisto panosti alkuvaiheessa humanistisiin tieteisiin, ja ensimmäisenä aloitti filosofinen tiedekunta. Fysiikan ja matematiikan tiedekunta aloitti vuonna 1927. Vuonna 1928 perustettiin oikeus- ja taloustieteellinen tiedekunta, 1937 maatalous-metsätieteellinen tiedekunta ja 1941 sekä lääketieteellinen että teologinen tiedekunta. Eläinlääketieteellinen tiedekunta aloitti vuonna 1950, vieraiden kielten instituutti vuonna 1951 ja teknillinen tiedekunta vuonna 1955.
Vuonna 1982 yliopisto organisoitiin uuden lain myötä uudelleen. Uusiksi tiedekunniksi tulivat teologia, filosofia, luonnontieteet, oikeus- ja taloustiede, geotekniset tieteet, terveystieteet ja teknilliset tieteet. Vuonna 1983 perustettiin kasvatustieteellinen tiedekunta sekä erillinen liikuntatieteellinen laitos, vuonna 1984 taiteiden tiedekunta ja vuonna 1991 erillinen journalistiikan laitos. Osa yliopiston alkuperäisistä toiminnoista Kozánissa ja Flórinassa on siirretty myöhemmin perustettuun Länsi-Makedonian yliopistoon. Yliopiston rakenne on jälleen (vuonna 2014) uudelleenjärjestelyn kohteena.
Tiedekunnat
thumb|right|180px|Yliopiston filosofisen tiedekunnan vanha rakennus.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1913 pelattiin Münchenissä 25.–27. tammikuuta.
Antero Halonen
Tauno Antero Halonen (15. joulukuuta 1938 Hankasalmi – 26. lokakuuta 2016) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Halonen saavutti Moskovan EM-kilpailuissa 1963 pronssia kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Hän voitti irlantilaisen Patrick McCranen tuomaripistein 5–0 ja bulgarialaisen Stojan Pilitševin pistein 4–1. Välieräottelussa hän hävisi unkarilaiselle János Kajdille pistein 0–5. Samana vuonna Halonen voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Tokion 1964 olympialaisissa hän hävisi 60-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella puolalaiselle Jozef Grudzienille pistein 1–4 ; Grudzien voitti lopulta kultaa.
Seuratasolla "Lukkeri" Halonen edusti Varkauden Tarmoa ja Warkauden Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1962–1964 sekä saavutti sarjaa alempana SM-hopeaa vuosina 1960 ja 1961.
Uransa jälkeen hän toimi kotipaikkakunnallaan Varkaudessa paikallisen Varkauden Voimailuseuran pitkäaikaisena valmentajana. Hänet valittiin Suomen nyrkkeilyn "Hall of Fameen" vuonna 2014.
Mentalisti Noora Karma
Mentalisti Noora Karma on suomalainen televisio-ohjelma, jonka esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 15. maaliskuuta 2014. Ohjelmassa taikuri ja mentalisti Noora Karma tekee erilaisia temppuja.
Nokia (yritys)
Nokia Oyj on suomalainen maailmanlaajuisesti toimiva tietoliikennealan yhtiö, jonka pääliiketoimintoja ovat verkkoinfrastruktuuri, sekä teknologiakehitys ja lisensointi. Talouselämä-lehden mukaan Nokia oli vuonna 2017 liikevaihdolla mitattuna Suomen suurin yritys. Markkina-arvolla mitattuna Suomen suurin yritys vuonna 2019 oli Kone.
Fredrik Idestamin vuonna 1865 Tammerkoskelle perustamasta puuhiomosta alkunsa saanut yhtiö kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla yhdeksi Suomen suurimmista monialayrityksistä, jolla oli muun muassa paperi-, kaapeli-, ja kumituotantoa. Nokia päätti 1980-luvulla keskittyä elektroniikkateollisuuteen ja myöhemmin matkapuhelimiin. Jorma Ollilan johdolla yhtiö nousi vuosituhannen vaihteeseen mennessä maailman ylivoimaisesti suurimmaksi matkapuhelinvalmistajaksi, ja Nokian merkitys koko Suomen kansantaloudelle oli suuri.
Matkapuhelinmarkkinoilla Nokian asema alkoi murentua 2010-luvulle tultaessa Androidin ja Applen myötä. Nokia otti älypuhelimissaan käyttöön Microsoftin tukemana Windows Phone -käyttöjärjestelmän, mutta nopeasti kävi selväksi ettei Nokia pystyisi Windows Phone -strategiallaan pelastamaan yhtiötä. Lopulta Microsoft päätyi ostamaan Nokialta sen matkapuhelinliiketoiminnan syyskuussa 2013. Irtauduttuaan matkapuhelimista Nokia päätti keskittyä tietoverkkoihin liittyvään liiketoimintaan ja hankki kilpailijansa Alcatel-Lucentin noin 16 miljardin euron yrityskaupalla vuonna 2015. Jo aiemmin Nokia oli ostanut Siemensin osuuden näiden yhteisestä Nokia Siemens Networks -verkkoyhtiöstä.
1865–1967 Suomen Gummitehdas
pienoiskuva|Nokian historian katsotaan alkaneen [[Fredrik Idestamin vuonna 1865 Tammerkoskelle perustamasta puuhiomosta.]] Nykyisen Nokian edeltäjiä olivat emoyhtiö Suomen Gummitehdas Oy ja sen tytäryhtiöt Suomen Kaapelitehdas Oy ja Nokia Aktiebolag. Vanhin näistä kolmesta yhtiöstä oli Nokia Aktiebolag, jonka historia alkaa Fredrik Idestamin vuonna 1865 Tammerkoskelle, Tampereelle perustamasta puuhiomosta. Vuonna 1868 Idestam perusti toisen tehtaan Nokialle ja muutti yrityksensä osakeyhtiöksi 1871. Yhdessä läheisen ystävänsä Leo Mechelinin kanssa Idestam perusti Nokia Aktiebolagin. Mechelinin toimiessa Idestamin tärkeänä tukena tämän siirryttyä täysin johtamaan Nokia Ab:ta.
Nokia Aktiebolag oli vararikon partaalla 1910-luvulla, jolloin sen osti naapurissa toiminut kalosseja valmistava Suomen Gummitehdas Oy. Eduard Polónin Helsingissä vuonna 1898 perustama tehdas oli muuttanut Nokiankosken rannalle vuonna 1904. Gummitehdas sai käyttövoimansa puunjalostusta ja sähkövoiman tuotantoa harjoittavan Nokia Ab:n puuhiomon voimalaitoksesta. Turvatakseen energiansaantinsa Gummitehdas osti konkurssikypsän puuhiomon 1918.
Suomen Gummitehdas käytti tuotemerkkinään ”Nokia” heti muuton jälkeen, vuosisadan vaihteessa, korostaakseen tuotteiden suomalaisuutta venäläisiä kilpailevia kalossituotteita vastaan. Yhtiö laajentui myöhemmin valmistamaan muitakin kumituotteita, tunnetuimpina kumisaappaat ja autonrenkaat. Suomen Gummitehtaan tavaramerkki ja brändi ”NOKIA” oli yhtiön kulutustavaramainoksissa jo useita vuosia ennen kuin yhtiö vuonna 1918 osti Nokia Ab:n. Koko yritysrypästä ryhdyttiinkin aikanaan kutsumaan Nokiaksi juuri emoyhtiön, Suomen Gummitehtaan, tehtaan sijaintipaikan perusteella nimettyjen kumituotteiden mukaan eikä sen takia, että Polón oli hankkinut yrityksen tytäryhtiöksi tuolloin pahoissa talousvaikeuksissa olleen Nokia Ab:n.
Eduard Polón (1861–1930) oli suomalainen yritysjohtaja, joka voidaan katsoa koko Nokia-yhtymän perustajaksi. Polón oli Suomen Gummitehtaan perustaja, toimitusjohtaja, hallituksen puheenjohtaja ja pääomistaja. Polón oli lisäksi aktiivinen yhteiskunnallinen vaikuttaja. Polónin aloitteesta Suomeen syntyi kumiteollisuus ja myöhemmin nykyaikainen puu- ja kaapeliteollisuus. Ensimmäisen maailmansodan suhdanteiden ansiosta hankkimallaan varallisuudella Eduard Polónin omistama ja johtama Suomen Gummitehdas loi sen yhtymän, jota nykyisin kutsutaan Nokia Oyj:ksi.
Vuonna 1922 Suomen Gummitehdas osti Suomen Kaapelitehdas Oy:n, joka valmisti puhelin- ja lennätinkaapeleita. Suomen Kaapelitehdas Oy:n juuret ulottuivat Arvid Wikströmin vuonna 1912 perustamaan Suomen Punomotehtaaseen. Nokia Ab:ta, Suomen Gummitehdasta ja Suomen Kaapelitehdasta ei muodollisesti yhdistetty, koska laki ei tätä siihen aikaan sallinut, mutta Eduard Polónin ja hänen tehtaansa kumituotteiden kaupallisen menestyksen ansiosta 1920-luvun alussa syntyi omistuksen yhdistämä kolmen suuryrityksen rypäs, ”tosiasiallinen konserni”, jonka ”holding-yhtiön hallituksena” toimi Gummitehtaan johtokunta ja sen vahva toimitusjohtaja, omistaja ja hallituksen puheenjohtaja Eduard Polón. Kun yhtiöt virallisesti fuusioituivat Oy Nokia Ab:ksi, voidaan Eduard Polónia pitää sen todellisena perustajana.
Vuodenvaihteessa 1966–1967 Suomen Kumitehdas, Nokia Osakeyhtiö ja Suomen Kaapelitehdas fuusioitiin Oy Nokia Ab:ksi, josta tuli nykyisen Nokia-konsernin emoyhtiö Nokia Oyj.
Puhelinvalmistuksen ja verkkoliiketoiminnan juuret
Nokia ja Salora aloittivat radiopuhelimen kehittämisen armeijan ja pelastuslaitoksen käyttöön vuonna 1963 ja seuraavana vuonna Nokian kaapelitehtaan elektroniikkaosasto julkisti ensimmäisen VHF-puhelimen. Vuonna 1979 Nokia ja autoradiopuhelimen kehittänyt Salora perustivat yhteisen radiopuhelinyhtiö Mobiran. Mobira-nimi tuli sanoista mobile ja radiotelephone. Kari Kairamo oli nimitetty vuonna 1977 Nokian pääjohtajaksi ja hänen johdollaan yhtiö alkoi kehittää NMT-tekniikkaa. Mobira julkaisi ensimmäisen NMT-puhelimensa 1982. Nokia osti Saloran 1984. Mobiran nimi muutettiin Nokia-Mobiraksi vuonna 1984 ja nimeksi tuli Nokia Mobile Phones vuonna 1989.
Samanaikaisesti puhelinlaitteiden kanssa yhtiössä kehitettiin myös puhelinverkkoja. 1970-luvulla yritys julkaisi Nokia DX 200 -nimisen Euroopan ensimmäisen digitaalisen puhelinkeskuksen. Vuonna 1977 perustettu Telefenno Oy oli valtionyritys Televa Oy:n ja Nokian yhteisyritys, joka jatkoi puhelinverkkojen kehitystä. Yrityksen nimeksi vaihtui vuonna 1981 Telenokia Oy ja radiopuhelintoiminnot siirrettiin vuonna 1983 Mobira Oy:lle. Valtio myi osuutensa Telenokia Oy:stä Nokia Oy:lle, ja vuonna 1992 yrityksen nimeksi vaihdettiin Nokia Telecommunications.
Nokia esitteli 1987 ensimmäisen NMT-verkossa toimivan kännykkänsä, Mobira Cityman 900:n. Nokian sisällä, pääjohtaja Kari Kairamo mukaan lukien, alettiin samoihin aikoihin vakavasti ajatella yhtiön maailmanvalloitusta matkapuhelinten avulla. Karismaattisena johtajana pidetyn Kairamon ura päättyi kuitenkin itsemurhaan vuonna 1988. Kairamon kuoleman jälkeen pääjohtajaksi nimitettiin Simo Vuorilehto.
Nokia kehitti ja valmisti myös tietokoneita ja niiden oheislaitteita, muiden muassa Mikko- ja MikroMikko-tuotenimillä. 1990-luvulla Nokia käytti resurssinsa hyvin pitkälle pelkästään matkapuhelimiin, niiden verkkotuotteisiin ja muihin tietoliikennealan järjestelmiin. Tällöin se luopui televisio- ja tietokonetoiminnoistaan. Puunjalostus myytiin 1989–1991, kumiteollisuus 1988–1995, tietokoneet ICL:lle 1991, kaapelituotanto 1995 NKF:lle ja televisiot 1996 Semi-Techille.
Maailman suurin matkapuhelinvalmistaja
Ollila toimi Nokian toimitusjohtajana aina vuoteen 2006. Hänen aikanaan Nokia nousi maailman johtavaksi ja suurimmaksi matkapuhelinyhtiöksi. 1990-luvulla matkapuhelimet yleistyivät eri puolilla maailmaa ennennäkemättömällä vauhdilla. Nokiassa ennustettiin oikein Kiinan ja Intian kaltaisten maiden merkitys tulevaisuudessa. Nokia ohitti Motorolan maailman suurimpana matkapuhelimien valmistajana vuonna 1998. Vuosituhannen vaihde oli Nokialle ennätyksellinen, se oli matkapuhelinmarkkinoiden ykkönen ja huipussaan vuonna 2000 yhtiön markkina-arvo oli peräti 223 miljardia euroa.
Nokia toteutti vuonna 2004 organisaatiouudistuksen, jossa yhtiö muodosti matriisiorganisaation. Myöhemmin on arvioitu, että juuri tämä organisaatiouudistus oli keskeinen Nokian tekemä virhe. Matriisin myötä liiketoiminta-alueet ja niiden sisällä olleet tuoteyksiköt alkoivat kilpailla keskenään. Seurauksena oli myös, että vain runsaan vuoden kuluttua kolme keskeistä Nokia-johtajaa, Matti Alahuhta, Pekka Ala-Pietilä ja Sari Baldauf, jättivät yhtiön.
Nokia ja saksalainen Siemens ilmoittivat kesäkuussa 2006 verkkoyksikköjensä yhdistämisestä. Uusi yhtiö, Nokia Siemens Networks (lyh. NSN) aloitti 1. huhtikuuta 2007. Nokialla ja Siemensillä oli kummallakin 50 prosentin omistusosuus yhtiöstä. NSN:n toimintaa leimasivat vaikeudet ja yhtiötä saneerattiin voimakkaasti. Nokia ja Siemens olivat jo yhdistymisestä tiedotettaessa arvioineet työntekijöistä noin 10–15 prosenttia joutuvan lähtemään.
Syyskuussa 2010 Kallasvuo irtisanottiin ja hänen seuraajakseen tuli kanadalainen Stephen Elop. Pian tämän jälkeen Anssi Vanjoki ilmoitti irtisanoutumisestaan. Vanjoki oli yrityksen toinen vahva henkilö, joka oli ollut vahva ehdokas Kallasvuon seuraajaksi. Kilpailu globaaleilla älypuhelinmarkkinoilla oli kiristynyt. Nokia hallitsi maailmanlaajuisia markkinoita, mutta uudet kilpailijat uhkasivat Yhdysvalloissa ja halpamarkkinoilla.
Nokia ja Microsoft
Nokia tukeutui älypuhelimissaan Symbian-käyttöjärjestelmään vuoteen 2011 saakka, kunnes yhtiö ilmoitti alkavansa yhteistyöhön Microsoftin kanssa ja kehittämään älypuhelimia ensisijaisesti Microsoftin Windows Phone -käyttöjärjestelmällä. Samoihin aikoihin Nokia luopui elokuussa 2007 lanseeratusta Ovi-brändistään. Symbianin historia ulottui 1980-luvulle saakka ja sen tukijoihin lukeutuivat alun perin Nokian lisäksi muun muassa Ericsson ja Motorola, mutta Symbianin pääasiallinen käyttäjä ja tukija maailmanlaajuisesti oli ollut Nokia. Symbian dominoi markkinoita yhdessä Nokian kanssa 2000-luvun alun, kunnes Android ja Applen iOS julkistettiin.
Ensimmäiset Windows Phone -puhelimensa, Lumia 800:n ja Lumia 710:n, yhtiö julkisti Nokia World -tapahtumassa Lontoossa 26. lokakuuta 2011. Lumia-puhelimet saivat kehuja muotoilusta ja toimivuudesta, mutta Windows Phonen markkinaosuus jäi Androidin ja iOS:n jakamilla markkinoilla pieneksi. Microsoftin panostuksista huolimatta Windows Phonen kohtaloksi katsottiin lopulta koituneen käyttöjärjestelmän vaikeudet houkutella kolmannen osapuolen sovelluskehitystä.
Alkuvuonna 2012 Nokia julkisti miljarditappiot ja yhtiön matkapuhelinliiketoiminnan liikevaihto oli romahtanut. Pörssissä Nokian markkina-arvo oli vajonnut vain noin 11 miljardiin euroon. Samoihin aikoihin markkinoilla alettiin jopa odottaa yhtiön menevän konkurssiin. Nokian ollessa kriisissä Jorma Ollila väistyi hallituksen puheenjohtajan paikalta kevään 2012 yhtiökokouksessa, missä hänen seuraajakseen valittiin Risto Siilasmaa. Siilasmaa tunnettiin tietoturvayritys F-Securen perustajana ja Nokian hallituksessa hän oli ollut rivijäsenenä vuodesta 2008.
Suomessa Nokialla oli ollut 24 495 työntekijää vielä vuonna 2000, mutta määrä oli pudonnut 15 900 työntekijään vuonna 2012. Yhtiön on sanottu tehneen vuonna 2012 irtisanomisten Suomen ennätyksen 3 700 irtisanotullaan. Kesäkuussa Nokia oli ilmoittanut sulkevansa Salon tehtaansa ja Suomen 3 700:sta irtisanottavasta 850 lähti Salon matkapuhelintehtaasta, mikä oli Suomen yrityshistorian suurin yksittäinen irtisanominen.
Irtautuminen matkapuhelinvalmistuksesta
pienoiskuva|Nokian ylimääräinen yhtiökokous 19. marraskuuta 2013 Helsingin Jäähallissa. pienoiskuva|Nokian entinen pääkonttori [[Espoon Keilaniemessä.]] Nokia ilmoitti 3. syyskuuta 2013 Microsoftin ostavan yhtiön matkapuhelinliiketoiminnan. Samalla Nokian toimitusjohtajana toiminut Stephen Elop siirtyi Microsoftille, Risto Siilasmaa siirtyi Nokian väliaikaiseksi pääjohtajaksi ja talousjohtaja Timo Ihamuotila puolestaan yhtiön toimitusjohtajaksi. Microsoft maksoi lopulta Nokian matkapuhelinliiketoiminnasta yhteensä 5,61 miljardia euroa ja yritysjärjestely toteutui huhtikuussa 2014. Nokialla oli vuonna 2014 enää alle 7 000 työntekijää Suomessa.
Ennen matkapuhelinyksikön myyntiä Nokia oli ostanut kesällä 2013 Siemensin osuuden Nokia Siemens Networks -yhteisyrityksestä, minkä jälkeen siitä tuli Nokian tytäryhtiö Nokia Solutions and Networks (lyh. NSN). Matkapuhelinyksikön myynnin myötä NSN:n verkkoliiketoiminnasta oli tullut Nokian päätoimiala. NSN nimettiin Nokia Networksiksi ja sen toimitusjohtajasta Rajeev Surista tuli koko Nokian uusi toimitusjohtaja huhtikuussa 2014.
HERE-liiketoiminnan Nokia myi elokuussa 2015 saksalaisille autonvalmistajille: Audille, BMW:lle ja Daimlerille. Kauppa toteutui vuoden 2016 ensimmäisellä neljänneksellä.
Nokia teki ostotarjouksen yhdysvaltalais-ranskalaisesta verkkoyhtiöstä Alcatel-Lucentista huhtikuussa 2015. Yrityskauppa saatiin päätökseen marraskuussa 2016 ja Nokia maksoi yhtiöstä kokonaisuudessaan 15,6 miljardia euroa. Nokian mukaan Alcatel-Lucent -kauppa viimeisteli yhtiön muutosvaiheen, joka oli alkanut Siemensin osuuden ostolla Nokia Siemens Networkista vuonna 2013 ja jatkunut matkapuhelinyksikön sekä HERE:n myynnillä. Nokian Alcatel-Lucent -kauppa oli Suomen historian suurin yrityskauppa.
Julkisuudessa ounasteltiin kesällä 2015, että Nokia suunnittelee matkapuhelinten suunnittelun aloittamista. Keväällä 2016 Nokia ilmoitti antavansa tavaramerkkinsä käyttöoikeuden suomalaiselle HMD Globalille matkapuhelinten ja tablettien valmistuksessa.
Nokia ja 5G
Nokia esitteli ensimmäisen valmiin 5G-valmiin verkkonsa vuonna 2016 ja yhtiön arvioitiin olevan hyvissä asemissa 5G-kilpailussa Huaweita ja Ericssonia vastaan. Vuoden 2019 lokakuussa Nokia antoi kuitenkin tulosvaroituksen, jonka yhteydessä Rajeev Suri sanoi osan 5G:n alkuvaiheeseen liittyvistä riskeistä olevan toteutumassa. Samalla Nokia alensi näkymiään ja keskeytti osingonmaksun perustellen päätöstä 5G:n vaatimilla lisäinvestoinneilla. Markkinoilla tulosvaroitus otettiin suurena pettymyksenä ja Nokian kurssi romahti 24 prosenttia.
Risto Siilasmaa kertoi joulukuussa 2019 jättävänsä hallituksen puheenjohtajan tehtävät kevään yhtiökokouksessa, jossa hänen tilalleen nousisi Sari Baldauf. Vuoden 2020 alussa huhut Nokian ongelmista kiihtyivät, kun Deutsche Telekomin kerrottiin arvioineen Nokian 5G-tuotteet markkinoiden heikoimmiksi ja Bloombergin mukaan yhtiö olisi arvioimassa strategisia vaihtoehtoja, kuten liiketoimintojen myyntiä tai yritysjärjestelyjä. Nokia tiedotti maaliskuun alussa Fortumin toimitusjohtajan Pekka Lundmarkin seuraavan Rajeev Suria Nokian johdossa elokuussa 2020.
Liiketoiminta
Vuonna 2018 Nokian verkkoliiketoiminta koostui kuudesta liiketoimintaryhmästä:
Verkkoliiketoiminnan lisäksi Nokialla oli myös seitsemäs liiketoimintaryhmä: tulevaisuuden teknologioihin ja lisensointiin keskittynyt Nokia Technologies, mitä kautta yhtiö on muun muassa lisensoinut Nokia-tavaramerkin käyttämisen yksinoikeudella HMD Globalille sen puhelimissa ja tableteissa. Nokia Technologies hallinnoi myös Nokian mittavaa patenttisalkkua, jossa oli ennen Alcatel-Lucentin ostoa noin 30 000 patenttia ja kaupan myötä yhtiö sai patentteja noin 38 000 lisää. Matkapuhelinajoilta Nokialla on vielä tuhansittain patentteja, ja matkapuhelimia valmistavat yritykset joutuvat maksamaan niistä lisenssimaksuja. Nokia on tehnyt laajoja lisenssisopimuksia muun muassa Applen, Xiaomin ja Huawein kanssa.
Nokian tutkimus- ja kehitysyksikkö toimii Nokia Bell Labs -nimellä. Bell Labs siirtyi Nokialle Alcatel-Lucent -kaupan mukana vuonna 2015. Tutkimusyksikön tutkijoille on sen historian aikana myönnetty seitsemän Nobelin fysiikanpalkintoa. Vuonna 2014 Bell Labs sai ensimmäisen kemian Nobelinsa. Tunnetuin Bell Labsin keksinnöistä lienee laser.
Nokian suurimpiin kilpailijoihin telealan laitemarkkinoilla kuuluvat kansainvälisesti ruotsalainen Ericsson ja kiinalainen Huawei. Vuoden 2018 alussa Nokian markkinaosuuden näillä markkinoilla arvioitiin olevan noin 17 prosenttia (Huawei n. 29 prosenttia, Ericsson n. 13 prosenttia).
Omistus
Nokian kahdeksan suurinta osakkeenomistajaa 31. maaliskuuta 2023 olivat :
Nokia-brändi
Nokia Elektroniikan autopuhelinyksikkö valmisti 1970-luvulla autopuhelimia Nokia-tuotemerkin alla, mutta Nokian ja Saloran 1980-luvulla muodostaman Mobira-yhteisyrityksen puhelimet käyttivät Mobira-tuotemerkkiä kuluttajamarkkinoilla. Mobira myös myi puhelimia esimerkiksi Philipsille ja RadioShackille, jotka brändäsivät ne omilla merkeillään. Nokian aloittaessa matkapuhelinvalmistusta Mobira oli kuitenkin jo varsin vakiintunut tuotemerkki maailmalla, mutta lähinnä Anssi Vanjoen vaikutuksesta yhtiö päätti vuonna 1991 keskittyä yhteen brändiin, Nokiaan.
Vuosituhannen vaihteessa konsulttiyhtiö Interbrand arvioi Nokia-brändin maailman viidenneksi arvokkaimmaksi. Vuonna 2008 Interbrand arvioi Nokian maailman arvokkaimmaksi ei-yhdysvaltalaiseksi brändiksi. BusinessWeek-lehti puolestaan arvioi Nokian maailman viidenneksi arvokkaimmaksi tavaramerkiksi vuonna 2007 ja laski sen brändin arvoksi tuolloin 33,7 miljardia dollaria (noin 25 miljardia euroa). Interbrandin raportin mukaan Nokia oli vuonna 2009 viidenneksi paras globaali brändi maailmassa. Nokia oli samalla sijalla vuodesta 2007.
Nokia-tuotemerkki jäi Nokian omistukseen Microsoftin ostettua sen matkapuhelinliiketoiminnan syksyllä 2013. Keväällä 2016 Nokia antoi tavaramerkkinsä käyttöoikeuden suomalaiselle HMD Globalille matkapuhelinten ja tablettien valmistukseen.
Osake
Nokian osake on ollut listattuna Helsingin pörssissä vuodesta 1915 lähtien ja New Yorkissa vuodesta 1994. Kaupankäynti yhtiön osakkeella alkoi Euronextin Pariisin pörssissä Alcatel-Lucent -kaupan myötä vuonna 2015. Aiemmin Nokian osakkeella on voinut käydä kauppaa myös Tukholman, Lontoon ja Frankfurtin pörsseissä. Kaupankäynti Nokian talletustodistuksilla päättyi Tukholman pörssissä 1. kesäkuuta 2007 ja yhtiön pörssinoteeraus päättyi Frankfurtissa 16. maaliskuuta 2012.
Helsingin pörssissä Nokia on ollut vuosien ajan vaihdetuin osake. Huipussaan Nokian markkina-arvo oli vuonna 2000 peräti 223 miljardia euroa ja yhtiön osakekurssi oli 65 euroa. Saman vuoden toukokuussa BusinessWeekin ja Morgan Stanleyn listauksessa Nokia oli pörssiarvoltaan maailman yhdeksänneksi arvokkain listattu yhtiö.
Nokian toiminnan arvostelu
Nokia-kirjan Menestyksen hinta kirjoittaja Ari Hakkarainen arveli syksyllä 2009, että Nokia ei ole menestynyt online-bisneksessä. Syynä voi olla sekin, ettei Nokialla ole globaaliin hankkeeseen tarvittavaa kärsivällisyyttä, kun vuosineljännestulokset ovat usein tärkeämpiä kuin pitkälle tähtäävät hankkeet.
Finnwatch arvioi vuonna 2011 Nokian alihankintaketjussa tapahtuvia työntekijöiden oikeuksiin liittyviä puutteita Intiassa. Selvityksissä ongelmalliseksi todettiin työntekijöiden epävarmat työsuhteet ja elämiseen riittämättömät palkat.
Bochumin tehtaan sulkeminen
Saksassa Nokian toiminta kuumensi mielipiteitä alkuvuodesta 2008, kun yhtiö sulki 2 300 henkeä työllistäneen matkapuhelintehtaansa Bochumissa ja siirsi tuotannon halvemman työvoiman Romaniaan. Esimerkiksi sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Kurt Beck sanoi Bild am Sonntag -lehden haastattelussa, että ”hänen kodissaan ei tästä lähtien ole Nokian puhelimia”. Saksan ammattiliittojen keskusjärjestö DGB puolestaan kehotti boikotoimaan Nokian tuotteita ja liittokansleri Angela Merkel vaati Nokialta selitystä, miksi Bochumin tehdas oli suljettu. Saksassa keskusteltiin myös siitä, että Nokian saamat tuet pitäisi periä takaisin. Bochumin tehtaan ammattiosaston johto järjesti mielenosoituksia, ja tehtaassa oli ainakin yksi täydellinen työnseisaus.
Nokian Bochumin tehdas oli viimeinen Saksassa oleva minkään yhtiön matkapuhelintehdas. Nokian toimitusjohtaja Olli-Pekka Kallasvuo oli lakitoimiston avustuksella päättänyt hoitaa tehtaan sulkemisen nopeasti ilman, että siitä olisi keskusteltu etukäteen Saksassa vaikutusvaltaisen IG Metall -ammattiliiton tai osavaltion edustajien kanssa. Lopulta Nokia päätyi maksamaan työntekijöille ero- ja koulutusrahoja noin 200 miljoonaa euroa. Jorma Ollila on myöhemmin arvioinut, että summa olisi ollut pienempi, jos asia olisi hoidettu taitavasti.
At the Apollo
At the Apollo on brittiläisen rockyhtye Arctic Monkeysin konserttitallenne, joka julkaistiin DVD:nä 3. marraskuuta 2008. Se sisältää yhtyeen live-esiintymisen Manchesterin Apollo-hallissa 17. joulukuuta 2007.
Augustan piirikunta
Augustan piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 75 558 vuonna 2019. Piirikunnan väkiluvultaan suurin kunta on Stuarts Draft. Piirikunta perustettiin vuonna 1738.
The Prodigy (elokuva)
The Prodigy on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-kanadalainen kauhuelokuva, jonka ohjasi Nicholas McCarthy ja käsikirjoitti Jeff Buhler. Elokuvan pääosissa näyttelee Taylor Schilling ja Se -elokuvassa läpimurron tehnyt lapsinäyttelijä Jackson Robert Scott.
Päivänkakkara (veistos)
thumb|Jani Rättyä ja Antti Stöckell, Päivänkakkara, 2011. Päivänkakkara on Turun Forum Marinumin pihalle vuonna 2011 pystytetty veistos, joka kuvaa hyperrealistisen tarkasti valtavaa päivänkakkaran kukkaa varsineen. Jani Rättyän ja Antti Stöckellin tekemä veistos on 25 metriä pitkä ja tehty puusta, metallista ja lujitemuovista.
Briggs & Stratton
Briggs & Stratton on yhdysvaltalainen vuonna 1908 perustettu yritys. Se on yksi maailman suurimmista ilmajäähdytteisten bensiinimoottoreiden valmistajista. Vuosittain yritys tuottaa noin 11 miljoonaa moottoria. Moottoreiden käyttökohteina ovat muun muassa ruohonleikkurit, painepesurit ja aggregaatit. Useimmat Briggs & Stratton moottorit ovat sivuventtiilimoottoreita, mutta joitain OHV-moottoreitakin on mallistossa.
Päivänkakkara (veistos)
Veistos oli alun perin osa Turun kulttuuripääkaupunkivuoteen liittynyttä Flux Aura -tapahtumaa. Flux Aura oli Turun taiteilijaseuran koordinoima kansainvälinen ympäristötaidetapahtuma, jonka puitteissa pystytettiin Aurajoen rantamaisemiin yhteensä 12 ympäristötaideteosta eri puolille jokivartta.
Briggs & Stratton
Kevytauto
280px|thumb|Briggs & Stratton -kevytauto. Vuosina 1919–1924 Briggs & Stratton valmisti yksinkertaista kevytautomallia, jonka oli kehittänyt American Motor Vehicle Company vuonna 1916. Yritys myi lisenssin Milwaukeelaiselle A.O. Smith Companylle, joka myi valmistusoikeudet edelleen Briggs & Strattonille. Autossa oli pelkkä pohjalevy sekä kaksi pientä istuinta ja joka kulmassa pyörät. Auton takapuolella oli viides pyörä, jota käytti ilmajäähdytteinen yksisylinterinen moottori. Auto ei soveltunut kovin hyvin aikakauden huonokuntoisille teille. Lisäksi amerikkalaisille autonostajille kevytauto oli ajatuksenakin huono vitsi, joten ajoneuvon kaupallinen menestys jäi vaatimattomaksi. Briggs & Strattonin jälkeen ajoneuvon valmistusta jatkoi vielä Automotive Electrical Service Co, joka rakensi siitä sekä bensiini- että sähkökäyttöisiä muunnelmia.
Päivänkakkara (veistos)
Päivänkakkaran oli tarkoitus olla esillä vain kesäkuukaudet vuonna 2011, mutta suuren suosion takia sen on annettu olla paikoillaan vuosia. Teos on suunniteltu kestämään ja pysymään turvallisena noin viisi vuotta.
Aiheesta muualla
60.43667°N, 22.23688°W
Kurt Mattsson
Kurt Antero Mattsson (s. 1. maaliskuuta 1940 Lahti) on suomalainen nyrkkeilijä.
”Kurre” Mattsson edusti Suomea Tokion 1964 olympialaisten kevyessä keskisarjassa (alle 71 kg). Hän voitti ensimmäisellä kierroksella etiopialaisen Alemou Bekelen tuomaripistein 4–1 mutta hävisi seuraavassa ottelussaan puolalaiselle Józef Grzesiakille pistein 0–5. Belgradin EM-kilpailuissa 1961 hän hävisi ensimmäisellä kierroksella englantilaiselle James Lloydille pistein 2–3. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi skotlantilaiselle Andy Wyperille tyrmäyksellä toisessa erässä. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Mattsson voitti kultaa vuonna 1963 ja saavutti pronssia vuonna 1961.
Seuratasolla Mattsson edusti Helsingin Atleettiklubia ja Viipurin Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1962 ja 1963 sekä saavutti pronssia vuonna 1961. Hän otteli vuosina 1965–1969 ammattilaisena 13 ottelua, joista hän voitti yhdeksän ja hävisi kaksi (kaksi ratkaisematonta).
Erja Hirvi
Erja Hirvi (s. 1968) on suomalainen, Helsingissä asuva ja työskentelevä tekstiilitaiteilija. Hän on opiskellut Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa ja työskennellyt Marimekossa vuodesta 1995 lähinnä kuviosuunnittelijana.
Hirven tunnetuimpia kuoseja ovat Lumimarja, Keisarinna, Purnukka ja Kaakaopuu. Kesällä 2014 Hirvi on mukana Kiasman ja Marimekon yhteisnäyttelyssä, joka kantaa nimeä Kimpassa.
Tekstiilitaiteilijat TEXO ry myönsi Hirvelle Vuoden tekstiilitaiteilija -tunnustuksen palkinnon vuonna 2021.
Dancing Shoes
Albumi nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 12.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Jonas ja Niclas von der Burgin sekä Anoo Bhagavan.
Nikolaos Kabasilas
Nikolaos Kabasilas oli 1300-luvulla elänyt bysanttilainen teologi.
Sinikyyhkyt
Sinikyyhkyt (Alectroenas) on kyyhkyjen heimoon kuuluva lintusuku.
Yliluonnollinen ilmiö
Yliluonnollinen ilmiö: Totuus on jossain sisällämme (Paranormality: Why We See What Isn't There) on Richard Wisemanin vuonna 2011 ilmestynyt kirja paranormaaleista ilmiöistä. Teoksen on suomentanut Tuija Tuomaala ja julkaissut suomeksi Atena vuonna 2012.
Heikki Malmberg
Heikki Malmberg (s. 1981 Tampere) on suomalainen rumpali. Hänen pitkäaikaisin yhtyeensä on Diablo, jossa hän on soittanut vuodesta 2000 alkaen.
Malmberg aloitti rumpujensoiton 13-vuotiaana. 1990-luvun lopulla hän soitti yhtyeissä Bulldozer, Snakegod ja Wolfpack. Snakegodin kanssa hän levytti esikoisalbumin Invitation (2001), mutta yhtyeen rumpaliksi vaihtui Kari ”Lacu” Lahtinen ennen albumin julkaisua. Diabloon Malmberg liittyi vuonna 2000, ja hänen ensimmäinen albuminsa yhtyeen kanssa oli Renaissance (2002). Diablon ohella Malmberg on soittanut ja levyttänyt Manzanan ja Damen kanssa. Vuonna 2007 hän tuurasi Teppo Veliniä Stam1nan kesäkiertueella. Vuonna 2018 hän liittyi Humavoid-yhtyeeseen.
Malmbergillä on oma tuotantoyritys Halfway House Music Production. Hän toimii soitonopettajana ja on julkaissut sähköisiä harjoituskirjoja rummuille ja kielisoittimille. Rumpujen lisäksi hän soittaa kitaraa.
Christian Streich
Christian Streich (s. 11. kesäkuuta 1965) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2011 lähtien hän on toiminut SC Freiburgin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Streich aloitti pelaajauransa Freiburger FC:ssä, joka pelasi Oberliga Baden-Württembergissä. Streichin debyyttikaudella 1983/84 seura voitti sarjan mestaruuden. Streich siirtyi Stuttgarter Kickersiin vuonna 1985. Hän ei onnistunut murtautumaan 2. Bundesliigassa pelanneen seuran avauskokoonpanoon ja pelasi kahden kautensa aikana vain 21 ottelua. Hän jatkoi uraansa SC Freiburgissa ja FC 08 Homburgissa, jonka kanssa juhli kaudella 1988/89 nousua Bundesliigaan. Peliaika liigassa jäi varsin vähäiseksi ja Streich jätti Homburgin kesällä 1990 siirtyen takaisin Freiburger FC:n paitaan. Streich joutui lopettamaan uransa vuonna 1994 jalkapöydänluun murtuman vuoksi vuonna 1994.
Ura valmentajana
Pelaajauran loputtua ennen aikaisesti Streich siirtyi vuonna 1995 valmennustehtäviin SC Freiburgin juniorivalmentajana. Streich valmensi esimerkiksi Freiburgin A-junioreita ja voitti joukkueensa kanssa nuorten Saksan cupin kolmesti sekä alle 19-vuotiaiden Bundesliigan kaudella 2007/08. Kesällä 2007 Streich nousi myös Robin Duttin valmennustiimiin edustusjoukkueen apuvalmentajaksi, mutta jatkoi työtään juniorien kanssa. Streichin valmennuksessa läpimurtonsa tekivät muun muassa Dennis Aogo, Jonathan Pitroipa ja Daniel Schwaab.
Joulukuussa 2011 Streich nousi erotetun Marcus Sorgin tilalle SC Freiburgin päävalmentajaksi. Streichin johdolla Freiburgin peliesitykset parantuivat ja joukkue nousi 10 ottelun tappiottoman putken myötä pois putoamisviivan alapuolelta ja säilytti paikkansa Bundesliigassa. Streich jatkoi päävalmentajana kauden jälkeen ja johdatti seuran Bundesliigan viidenneksi ensimmäisellä täydellä kaudellaan 2012/13. Sijoitus oli Freiburgin paras lähes kahteenkymmeneen vuoteen. Streich johdatti seuran myös Saksan cupin välieriin, joissa se hävisi VfB Stuttgartille 2–1. Kicker-lehti valitsi Streichin kauden parhaaksi valmentajaksi.
Kausi 2013/14 palautti Freiburgin menestyshuuman jälkeen maan pinnalle. Freiburg jäi Bundesliigassa sijalle 14, putosi Eurooppa-liigassa lohkovaiheessa ja Saksan cupissakin jo kolmannella kierroksella. Kaudella 2014/15 Freiburg juuttui Bundesliigan hännille ja lopulta seura putosi kuuden pääsarjakauden jälkeen 2. Bundesliigaan. Streich sai kuitenkin jatkaa seuran peräsimessä ja kaudella 2015/16 seura teki hyvää tulosta 2. Bundesliigassa. Helmikuussa 2016 seura jatkoi Streichin sopimusta kesään 2016 saakka. Kausi päättyi 2. Bundesliigan mestaruuteen ja pikaiseen paluun pääsarjatasolle.
Rionegronvireo
Rionegronvireo (Hylophilus brunneiceps) on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää pääasiassa Amazonian aluetta Kolumbiassa, Venezuelassa ja Brasiliassa. Philip Lutley Sclater kuvaili lajin holotyypin Pohjois-Brasilian Rio Vaupésilta vuonna 1866.
Sigrid Granfelt
thumb|Sigrid Granfelt: Vuohia rantakalliolla (1898). Sigrid Maria Granfelt (2. heinäkuuta 1868 Turku – 29. maaliskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja keramiikkataiteilija.
Granfeltin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden varapresidentti Otto Fabian Nimrod Granfelt (1818–1878) ja Fanny Georgina Karolina de Besche (1835–1901). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886–1889. Pariisissa Académie Colarossissa 1890–1892 ja 1895–1896, Pariisissa Delaclairen oppilaana 1895–1896 sekä Calderonin eläinmaalariakatemiassa Lontoossa 1898–1899 ja Münchenin ja Dachaun eläinmaalariakatemioissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1894, 1895, 1896, 1897, 1898, 1899, 1902 ja 1905. Granfelt toimi maanviljelijänä Ahvenanmaalla jossa hän omisti Husön tilan Bergössä vuosina 1910–1940. Ahvenanmaalla hän alkoi työskennellä myös keramiikan parissa ja toimi myös keramiikkakurssien opettajana.
Sevil Shhaideh
Sevil Shhaideh (o.s. Cambek, s. 4. joulukuuta 1964 Constanța) on romanialainen ekonomisti ja poliitikko. Shhaideh suoritti taloustieteen tutkinnon Academia de Studii Economice din Bucureștissä 1987. Vuonna 2015 Shhaideh valittiin Alueellisen kehityksen ja julkishallinnon ministeriksi. Joulukuussa 2016 Shhaidehia esitettiin Romanian pääministeriksi, mutta presidentti Klaus Iohannis kieltäytyi nimittämästä häntä tehtävään. Myöhemmin hän toiminut muun muassa pääministerin viransijaisena.
Leslie Jones
Leslie Jones (s. 7. syyskuuta 1967 Memphis, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka on tullut tunnetuksi sketsiohjelmasta Saturday Night Live. Jones aloitti ohjelman käsikirjoittajana, ja vuonna 2014 hän siirtyi komediaohjelman näyttelijäksi. Uransa hän aloitti stand up -koomikkona ja myöhemmin hän esiintyi sivurooleissa televisiosarjoissa.
Vuonna 2016 Jones esiintyi pääroolissa Ghostbusters-elokuvassa, joka on naishahmoihin keskittyvä uusintaversio tieteiskomediasta vuodelta 1984. Elokuvan julkaisun jälkeen tummaihoinen Jones joutui rasistisen vihapostin kohteeksi Twitterissä.
Vuonna 2018 Jones sai parhaan naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkuuden komediasarjasta Saturday Night Live.
HMS Marlborough (1855)
HMS Marlborough oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1855 vesillelaskettu Queen-luokan 131-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 29. kesäkuuta 1848 120-tykkisenä purjein varustettuna ensimmäisen luokan linjalaivana Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1850. Työt aluksella keskeytettiin 1. joulukuuta 1851. Alus tilattiin 30. lokakuuta 1852 uudelleen 131-tykkisenä potkuritaistelulaivana Portsmouthista, missä työt aloitettiin 9. kesäkuuta 1853. Se laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1855 ja valmistui 1858, jolloin valmistuskustannukset olivat 208 052 puntaa sisältäen rungon 107 731, muutostyöt 4 498, Maudslay, Sons & Fieldin valmistaman höyrykoneen 51 120 ja varustamisen 28 333 puntaa.
Palvelus
Alus oli 1858-1864 Välimeren laivaston lippulaivana. Vuonna 1864 aluksen korvasi HMS Victoria ja alus lähti paluumatkalle Portsmouthiin, jossa se sijoitettiin vastaanottoalukseksi. Sen aseistusta supistettiin ja luokiteltiin 98-tykkiseksi.
Vuonna 1904 alus siirrettiin Portchester Creekiin ja nimettiin HMS Vernon II:ksi. Alus oli majoitusaluksena. Se myytiin lokakuussa 1924 A. Butcherille romutettavaksi, mutta alus kaatui hinattaessa 28. marraskuuta Selseyn edustalla.
Teollistamisrahasto
Teollistamisrahasto Oy (myös: Industrialization Fund of Finland Ltd.) oli vuonna 1954 perustettu erityisluottolaitos, jonka toimipaikka oli Helsingissä, myöhemmin myös Tampereella ja Turussa. Sen sijoituskohteita olivat teollisuuden ja matkailun sekä niitä tukevien alojen yritysten investoinnit. Se harjoitti myös neuvontaa. Vuonna 1983 sen tase oli 2,5 miljardia markkaa, antolainaus 2,1 miljardia markkaa, ja sillä oli henkilökuntaa 97.
Teollistamisrahaston omistajia olivat aluksi Suomen Pankki ja kotimaiset liikepankit. Myöhemmin omistajina oli myös ulkomaisia rahoituslaitoksia ja kotimaisia suuryrityksiä ja yhteisöjä.
Lentokenttä (Lappeenranta)
thumb|250px|[[Lappeenrannan lentoaseman terminaali]]
Teollistamisrahasto
Teollistamisrahasto pyrki rahamarkkinoiden vapauduttua 1980-luvulla aggressiivisesti investointipankiksi. Se ärsytti rahaston omistavia pankkeja, jotka kokivat TR:n kilpailijakseen. SKOP osti Teollistamisrahaston itselleen muilta pankeilta syksyllä 1986 aloitetulla valtausoperaatiolla. TR:llä oli tuolloin lähes 2 000 asiakasta, 2,7 miljardin markan luottokanta ja runsaasti omaa pääomaa. Sen luottosalkku sisälsi erittäin edullisia ulkomaisia luottoja. TR:n rahoitusmarginaali oli parhaimmillaan erittäin korkea, jopa 7 %. Teollistamisrahasto olikin erittäin voittoisa yritys ja yksi Helsingin suurimmista veronmaksajista. SKOP käytti Teollistamisrahastoa 1980-luvun lopulla omissa sijoitusoperaatioissaan.
Chris Sabin
thumb|Chris Sabin Joshua Harter (s. 4. helmikuuta 1982) on yhdysvaltalainen showpainija. Hänet tunnetaan paremmin nimellä Chris Sabin. Hän painii tällä hetkellä TNA:ssa jossa hän on toinen jäsen Motor City Machine Guns tag teamissa. Toinen jäsen on Alex Shelley. Harter on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 93 kiloa.
Lentokenttä (Lappeenranta)
Lentokenttä on Lappeenrannan kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin läntisellä alueella ja on saanut nimensä siellä olevan Lappeenrannan lentoaseman mukaan.
Teollistamisrahasto
Teollistamisrahaston toiminta päättyi 1996.
Lentokenttä (Lappeenranta)
Lentokenttä on vanhaa sotaväen leirialuetta, ja kaupunginosan koillisnurkka tunnetaankin nimellä Leirikenttä. Sotilasilmailun käytössä alue oli ensimmäistä kertaa vuonna 1918, ensimmäinen vuorokone sinne laskeutui vuonna 1951 ja lentoasemaksi se kehittyi 1960-luvun alussa. Lentokentän liikennealueen asemakaava vahvistettiin ensimmäisten joukossa vuoden 1967 kuntaliitosten (Lappee, Lappeenranta ja Lauritsala) jälkeen.
Lentoaseman lisäksi kaupunginosan alueella ovat Karjalan ilmailumuseo, Lappeenrannan Ilmailuyhdistyksen tilat ja Lappeenrannan varuskunnan Leirikenttä, jossa toimii maavoimien joukko-osasto ja puolustushaarakoulu Maasotakoulu. Vakituista asutusta alueella on vain pari omakotitaloa. Eteläosassa on teollisuusalue. Kaupunginosan maastossa kiertävät Lentokentän ja Maasotakoulun valaistut kuntopolut ja hiihtoladut.
Luonnonmaantieteellisesti Lentokentän alue on Baltian jääjärven ensimmäisen vaiheen vedenpinnan tasoon hienosta hiekasta ja karkeasta siltistä muodostunut delta. Lentokenttä on valtakunnallisesti merkittävä paahdeympäristö, jossa on tavattu uhanalaisia perhos- ja ludelajeja.
Kaupunginosaa rajaavat Tuomikatu, Paatsamakatu ja Helsingintie pohjoisessa, Lavolankatu idässä, Lentokentäntie ja valtatie 6 etelässä ja Helsingintie lännessä. Lentokentän naapurikaupunginosia ovat Lavola, Kourula, Kuusimäki, Leiri, Kesämäki ja Mattila.
Galitš
Galitš on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kostromajoen vesistöön kuuluvan Galitšskoje-järven rannalla 121 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Galitšin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Siellä haarautuvat Buihin, Kiroviin ja Kostromaan johtavat rautatiet. Asukkaita on 17 400 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1238 nimellä Galitš Merski. Nimitys viittaa paikalla sijainneeseen merjalaisasutukseen. Jo 1100-luvulla sitä ympäröi maalinnoitus, jonka jäänteitä on säilynyt Baltšugin linnamäellä. 1200-luvulla Galitš oli samannimisen ruhtinaskunnan keskus. Sen ensimmäinen ruhtinas oli Aleksanteri Nevalaisen veli Konstantin Jaroslavitš. Vuonna 1363 ruhtinaskunta liitettiin Moskovaan. 1400-luvun alussa vanhan linnamäen viereen rakennettiin uusi maalinnoitus. Kazanin tataarit piirittivät sitä vuonna 1427 neljän viikon ajan. 1400-luvun loppupuolella maavallein ympäröitiin linnan viereen kasvanut esikaupunki.
1500-luvulla Galitš oli Kostroman alueen tärkein kauppakeskus, joka välitti turkiksia Länsi-Eurooppaan ja Aasiaan sekä viljaa muihin Venäjän kaupunkeihin. 1600-luvun alussa puolalaismiehittäjät hävittivät kaupungin. Vuonna 1708 se liitettiin Arkangelin lääniin ja vuonna 1778 siitä tuli Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Asukkaat harjoittivat puutarhaviljelyä ja nahan muokkausta. Nykyään kaupungissa on konepaja-, nahka-, tekstiili-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Kaupungin historiallinen keskus on entisen kremlin vieressä sijaitseva, 1700–1800-lukujen vaihteen rakennuksien ympäröimä kauppatori. Kremlin sisällä on kivisiä kauppiastaloja, vuonna 1815 rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali ja sen vieressä sijaitseva samanniminen barokkityylinen kirkko. Kremlin ja Baltšugin linnamäen yhdistävän pääkadun varrella on 1800–1900-luvun vaihteen kauppiastaloja ja puurakennuksia. Linnamäen vieressä Galitšskoje-järven rannalla sijaitsee 1700-luvun lopulla rakennettu Basileios Suuren kirkko. Kaupungin etelälaidalla on 1400-luvulla perustettu Pansijevin luostari ja sen 1500-luvulla rakennettu Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali ja Pyhän kolminaisuuden kirkko (1642).
Conor Timmins
Conor Timmins (s. 18. syyskuuta 1998 St. Catharines, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Toronto Maple Leafsia. Hän on Colorado Avalanchen toisen kierroksen varaus vuodelta 2017. Pelipaikaltaan Timmins on puolustaja.
Ura
Timmins varattiin CHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2014 neljännellä kierroksella OHL-joukkue Soo Greyhoundsiin, johon hän siirtyi kaudeksi 2015–2016. Tulokkaana Timmins teki 60 ottelussa tehot 4+9=13. Toisella kaudellaan Timmins oli joukkueensa tehokkain puolustaja seitsemällä maalilla ja yhteensä 61 tehopisteellä. Hänet valittiin CHL:n lupaavien tulokkaiden otteluun. Kausi 2017–2018 oli Timminsin junioriuran viimeinen. 36 runkosarjaottelussa hän teki tehot 8+33=41. Lisäksi hän pelasi 23 ottelua pudotuspeleissä ja teki niissä 18 tehopistettä. Timmins valittiin OHL:n toiseen tähdistöön.
Timmins edusti Kanadan maajoukkuetta vuoden 2018 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänet valittiin Kanadan kolmen parhaan pelaajan joukkoon joukkueen voittaessa maailmanmestaruuden. Lisäksi hänellä oli koko turnauksen paras plus/miinus -tilasto.
Timmins teki ammattilaisdebyyttinsä 3. lokakuuta 2019 ottelussa Calgary Flamesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.59 minuuttia. Timmins pelasi vielä toisen ottelun Avalanchessa, jonka jälkeen hänet lähetettiin AHL-farmiseura Colorado Eaglesiin. Timmins pelasi AH:ssä 40 runkosarjaottelua tehoin 3+24=27.
Heinäkuussa 2021 Avalanche kauppasi Timminsin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuodelle 2022 Arizona Coyotesiin vaihdossa maalivahti Darcy Kuemperiin.
Marraskuussa 2022 Coyotes kauppasi Timminsin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Curtis Douglasiin.
Helmikuussa 2023 Timmins teki Maple Leafsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 2,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2009–2010
''
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2010–2011 kahdessa kahdentoista joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin, kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja sijoille 9.–10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan. Vain muutama päivä ennen sarjakauden alkua Selånger SK ilmoitti vetäytymisestään Allsvenskanista pelaajavaikeuksien vuoksi eikä sarjaa saatu näin täydennettyä, vaan Pohjoislohko pelattiin 11 joukkueisena.
Elitserien-karsinnat
GAIS Bandy ja Örebro eivät onnistuneet Elutserieniin nousussa. IFK Kungälv ja IFK Vänersborg säilyttivät Elitserien-paikkansa.