cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iisoppi
Iisopin kreikankielinen nimi, hyssōpos perustuu oletettavasti vanhaan hepreankieliseen esob/ezov-sanaan , joka mainitaan myös Raamatussa. Tosin esob on viime tiedon mukaan paljastunut syyrianmeiramiksi (Origanum syriacum). Myös arabialaista pyhää yrttiä tarkoittavaa azzof-sanaa on tarjottu iisopin alkuperäksi, mistä johtuen iisoppi tunnetaan Ranskassa myös herbe sacrée -nimisenä. Suomeen iisoppi saapui 1600-luvun alkupuolella, jolloin luostarit alkoivat viljellä sitä pikemminkin lääkkeeksi kuin mausteeksi. Puutarhassa iisoppia käytetään karkottamaan lanttu-, nauris- ja kaaliperhosia. Mehiläiset sen sijaan suosivat iisoppia mesikasvina. Iisoppi on aurinkoisen paikan kasvi. Maan tulee olla hiekkaista sekä hyvin ojitettu.
thumb|left|200px|Iisoppi. Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz 1885
Käyttö
Iisoppi oli pitkään Suomessa apteekkirohto. Kasvin kukkivista latvoista tehtiin lääkettä mm. astmaan ja keuhkoputkentulehdukseen sekä helpottamaan liman poistumista hengitysteistä. Kasvin sisältämä karvasaine marrubiini helpottaa liman erittymistä hengitysteistä. Iisoppiöljy sisältää bakteereita tuhoavia ketoneita, minkä vuoksi sitä on käytetty haavojen ja ihosairauksien hoitoon. Vaikka siitä saatava öljy on tehokas apu bakteereja vastaan, niin se on samalla myös hermomyrkky, joka voi laukaista epileptisen kohtauksen.
Ilja Leonov
Ilja Leonov (s. 21. joulukuuta 1979 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen beachfutispelaaja, joka edustaa Lokomotiv Moskovaa ja Venäjän beachfutismaajoukkuetta. Hän myös valmentaa Lokomotivia.
Leonov on kaksinkertainen maailmanmestari vuosilta 2011 ja 2013. Vuoden 2011 MM-kisoissa Leonov valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Leonov saavutti Venäjän kanssa pronssia.Maajoukkueessa hän on voittanut myös kolmesti Euroliigan sekä kultaa Euroopan kisoista 2015 Bakusta. Leonov on pelipaikaltaan puolustaja.
Yli 15 vuotta kestäneen uransa Leonov on pelannut kokonaan kotimaassa. Hänellä on yksi Venäjän liigan voitto, useita eri cup-voittoja ja seurojen maailmanmestaruus vuodelta 2012. Leonov on 176 senttimetriä pitkä.
Toini Aaltonen
Toini Maria Aaltonen-Autio (30. maaliskuuta 1906 Helsinki – 12. tammikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, suomentaja, teatteri- ja elokuva-arvostelija sekä näytelmäkirjailija.
Toini Aaltonen kävi keskikoulua sekä Suomessa että vuoden ajan Yhdysvaltain San Franciscossa ja opiskeli sekä konservatoriossa että Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Hän toimi 1940-luvulla Suomen Sosialidemokraatin teatteri-, filmi- ja kirjallisuusarvostelijana, Suomalaisen Suomen teatteriarvostelijana ja Valtion elokuvatarkastamon johtajana. Vuosina 1953–1967 hän toimi Teatteri-lehden päätoimittajana. Hän käytti kirjailijanimiä Toini Aaltonen, Toini Autio, T. A., Tossu, Lastu ja Leikkaaja.
Aaltonen kirjoitti käsikirjoituksen elokuviin Nuoruus sumussa (1946) ja Pimeänpirtin hävitys (1947).
Toini Aaltonen oli naimisissa 1928–1939 näyttelijä Aarne Orjatsalon ja vuodesta 1948 toimittaja Matti Aution kanssa.
Euroliiga-kausi 2013–2014
Kausi 2013–2014 oli neljästoista kausi, jolloin pelattiin ULEB-liiton järjestämä kansainvälinen koripalloturnaus. Edelliskauden mestarina kauteen lähti Olympiakos BC. Kauden final four järjestetään Milanossa sijaitsevalla Mediolanum Forumilla.
Michael Begley (soutaja)
Michael ("Mike") Begley (22. syyskuuta 1872 Dublin, Irlanti – 24. elokuuta 1938 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Mound City Rowing Clubille. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai siellä hopeaa perämiehettömässä nelikossa Fred Suerigin, Martin Formanackin ja Charles Amanin kanssa.
1787
Tapahtumia aiheittain
1751 – 1800
Zaōn hyppyrimäki
Zaōn hyppyrimäki on hyppyrimäki Yamagatassa Japanissa.
Kimberly Derrick
Kimberly Derrick (s. 28. huhtikuuta 1985 Blytheville, Arkansas) on yhdysvaltalainen kaukalopikaluistelija. Hän kilpaili vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa ja osallistui siellä 1 000 metriin sekä 3 000 metrin viestiin.
Derrick osallistui myös vuoden 2010 talviolympialaisiin Vancouverissa. Siellä hän sai pronssia 3 000 metrin viestissä; lisäksi hän kilpaili 1 000 ja 1 500 metrissä.
Zaōn hyppyrimäki
Historia
Zaōn hyppyrimäessä on järjestetty vuosittain kansallisia kilpailuja sen valmistumisesta vuodesta 1978 alkaen. Vuodesta 1995 alkaen on järjestetty myös Continental Cupin kilpailuja. Vuodesta 2012 alkaen siinä on järjestetty naisten maailmancupin osakilpailuja.
Vuoden 1999 remontissa mäen K-piste siirtyi 85 metristä 90 metriin ja HS-pisteeksi tuli myöhemmin 100 metriä. Keväällä 2013 vanha vauhtimäki purettiin ja sen jälkeen alettiin rakentaa kokonaan uutta vauhtimäkeä samalle paikalle. Uuteen vauhtimäkeen asennettiin Ski-Line-latu-ura. Remontin yhteydessä myös alastulorinne muotoiltiin uudelleen, rakennettiin uusi hiihtohissi ja tuomaritorni sekä uusittiin hyppyrimäen valaistus. Tammikuussa 2014 järjestettiin ensimmäiset kilpailut uudessa hyppyrimäessä. Joulukuussa 2015 alastulorinteeseen asennettiin muovitus ja hyppyrimäki FIS-sertifioitiin uudelleen. Sertifioinnissa K-piste siirtyi 90 metristä 95 metriin ja HS-piste siirtyi 100 metristä 106 metriin, samalla hyppyrimäki nimettiin Kuraray Zaō Schanzeksi. Vuonna 2016 HS-piste siirrettiin 103 metriin ja kesällä 2017 HS-piste siirrettiin 102 metriin.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 103,5 metriä on hypännyt Robert Johansson.
Max Westerberg
Max Westerberg (17. kesäkuuta 1936 Helsinki – 24. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen jalkapallovaikuttaja. Westerberg oli mukana eri tehtävissä suomalaisen jalkapallon parissa 1950-luvun alkuvuosista lähtien. Hän oli pitkään myös Yleisradion Englannin liiga -lähetysten selostajan Aulis Virtasen avustajana studiossa.
Zaōn hyppyrimäki
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 106,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi.
Max Westerberg
Westerbergille on myönnetty Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki. Vuonna 2006 Käpylän urheilupuiston pääkenttä nimettiin Westerbergin kunniaksi Max Westerberg Areenaksi.
Zaōn hyppyrimäki
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 108,5 metriä on hypännyt Ryōyū Kobayashi.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 95,0 metriä on hypännyt Yuki Itō.
Max Westerberg
Seuratoiminta
Helsingin Käpylästä kotoisin ollut Westerberg valittiin 17-vuotiaana kasvattajaseuransa Käpylän Urheilu-Veikkojen johtokuntaan. Reiluna parikymppisenä hän valmensi KUV:n edustusjoukkuetta. Hän vaikutti seurassa vuoteen 1967 saakka. Käpylän Pallon toimintaan Westerberg liittyi vuonna 1969. Hän oli tärkeänä taustavaikuttajana KäPan 1953-ikäluokassa, joka voitti A-nuorten SM-pronssia kaudella 1971.
Järjestöura
Jalkapallon Helsingin piirin puheenjohtaja Westerberg oli vuodet 1968–1976. Palloliiton työvaliokunnan puheenjohtaja hän oli 1974–1978. Sen jälkeen Westerberg työskenteli liiton kansainvälisen toiminnan päällikkönä vuoteen 1984.
Helsinki Cup
Syksyllä 1984 Westerberg siirtyi junioriturnaus Helsinki Cupin toimitusjohtajaksi. Pesti kesti vuoden 1998 turnaukseen saakka. Hänen aikanaan turnaus kasvoi nykyisiin laajoihin mittoihinsa. Vuonna 1995 Westerbergin työ palkittiin Pääkaupunkiseudun urheiluteko -valinnalla.
Viskiä, viskiä!
Viskiä, viskiä! tai Whiskyä, whiskyä! (Whisky Galore!) on brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1949. Elokuva oli Alexander Mackendrickin ensimmäinen ohjaus Ealing-studioille.
Elokuva perustuu kirjailija Compton Mackenzien samannimiseen teokseen, joka puolestaan perustuu kauppalaiva SS Politicianin haaksirikkoon Hebrideihin kuuluvan Eriskayn saaren rannikolla helmikuussa 1942. Laivassa oli lastina mm. 260 000 pulloa viskiä, jonka paikalliset pelastivat.
Juoni
Toisen maailmansodan aikaan Skotlannin rannikon Ulko-Hebridien saaren asukkaat tyytyvät kohtaloonsa ja sodanaikaiseen niukkuuteen, paitsi kun viski alkaa olla lopussa. Samoihin aikoihin saaren rantaan haaksirikkoutuu laiva, jonka lastina on 50 000 pulloa viskiä. Elokuva kertoo saarelaisten yrityksistä haalia lastista mahdollisimman suuri osa itselleen, vaikka viranomaiset yrittävät tietenkin laittaa kapuloita rattaisiin.
Vastaanotto
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Viskiä, viskiä! äänestettiin kaikkien aikojen 24. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Neologia
Neologia on 1700-luvulla esiintynyt valistuksen aikainen protestanttinen teologinen suuntaus Saksassa. Sille oli ominaista valistuksen uskontokritiikki. Se torjui ajatuksen kolmiyhteisestä Jumalasta ja Kristuksen jumaluudesta ja omaksui deistisen näkemyksen. Se korosti ihmisen mahdollisuutta saavuttaa järjen avulla tietoisuus Jumalan tahdosta. Sitä edelsi vähemmän tiukka wolffilaisuus, ja 1800-luvulla sen seuraajaksi tuli liberaaliteologia.
Neologia syntyi Saksassa vuoden 1740 tienoilla ja hallitsi teologiaa 1700-luvun lopulla. Neologian kannattajien mukaan tunnustukselliset erot olivat menettäneet merkityksensä. Ajan uusien vaatimusten mukaan kirkon tehtävä oli auttaa ihmisiä elämään hyveellisesti ja tukea "maailman onnellistamista". Radikaaleimmille neologoeille Jeesus ei enää ollut syntien sovittaja, vaan oikean elämäntavan opettaja.
Oppi ja tavoitteet
Neologian mukaan tunnustukselliset erot menettivät merkityksensä ja neologia etsi vastausta kristinuskon merkitykseen modernissa maailmassa ja kristityn elämäntapaan. Neologian vaikutuspiirissä luterilainen ja kalvinilainen teologia menettivät merkityksensä, eikä neologia ollut enää luterilaisuutta tai kalvinilaisuutta.
Kirkon valistaminen
Neologian mukaan kirkko oli muutettava uusien vaatimusten mukaiseksi ja samalla yleinen mielipide oli saatava sen tueksi. Neologiassa moderni ajattelu määräsi teologian lähtökohdat ja vaikutti ratkaisevasti sen sisältöön.
Teologia
Teologiassa neologia ei pyrkinyt rajaamaan oikeaa, puhdasta oppia vääriä tulkintoja vastaan. Teologia muuttui Raamatun ja kirkon perinteen kriittiseksi tutkimukseksi ja arvioimiseksi modernin maailman näkökulmasta käsin. Uutta suuntaa näytti Johann Salomo Semler joka vaikutti sekä eksegetiikan että oppihistorian tutkimuksen syntyyn. Teologia menetti yhtenäisyytensä ja teologiset oppiaineet erityivät toisistaan.
Vaikutus
Neologian modernista ajattelusta kumpuavan teologian lähtökohta synnytti uusprotestantismina tunnetun kristinuskon tulkinnan perinteen. Muodollisesti kirkot säilyivät luterilaisina tai reformoituina, mutta reformaation perinteestä jäi jäljelle vain se, mikä näytti sopivan moderniin maailmaan. moderniin maailmaan sopimattomat raamatunkohdat, opit ja perinteet oli tulkittava uudelleen järkevästi tai unohdettava omaan rauhaansa.
Yliopistoissa tämä muutos näkyi vähitellen siinä, että kuhunkin uuteen teologiseen oppiaineseen perustettiin omia professuureja.
Kirkossa tapahtui suuri muutos, kun sen tehtävä alettiin ymmärtää uudella tavalla. Valistusajattelun mukaan yhteiskunnan tuli huolehtia kouluista ja julkisesta auttamisesta, joiden luterilaisuus katsoi kuuluvan kirkon toimialueeseen.
Uusi ajattelu vaikuttii kansakoulun leivämiseen ja auttamistoiminnassa se tuli näkyviin Saksan Bremenin köyhäinhoitojärjestyksessä. Luterilaisilla alueilla käsitystä sovellettiin Hampurissa vuonna 1788 ja Tanskassa köyhäinhoito siirrettiin uudelle pohjalle 1800-luvun alussa.
Viitteet
Theologischer Rationalismus
Isosaaren vankileiri
Isosaaren vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Helsingin Isosaaressa toiminut vankileiri. Sodan voittaneet valkoiset sijoittivat leirille lähinnä "vaarallisiksi" luokittelemiaan punaisia sekä venäläisiä sotilaita.
Vankileirin toiminta
Isosaaren vankileiri aloitti toimintansa 15. toukokuuta 1918. Se kuului Santahaminan vankileirin tavoin Suomenlinnan vankileirin alaisuuteen. Leirille sijoitettiin venäläisiä sotilaita sekä valkoisten "poliittisesti erittäin vaarallisina" pitämät punaiset, jollaisia olivat esimerkiksi Suomen kansanvaltuuskunnan hallinnossa toimineet tai muutoin julkisuudessa olleet.
Isosaarella olivat vangittuina muun muassa sosialidemokraattien kansanedustajat Kaarle Mänty, Antti Mäkelin ja Sulo Wuolijoki. Leirille siirrettiin myös Suomenlinnasta ne kuolemantuomitut, jotka olivat anoneet valtiorikosylioikeudelta armahdusta. Heidän joukossaan oli muun muassa Satakunnan rintaman komentajana toiminut lehtimies Hannes Uksila. Vankileiri suljettiin 15. syyskuuta 1918.
Kuolleiden määrä ja hautapaikat
Sota-arkiston tietojen mukaan Isosaaren vankileirillä kuoli teloituksiin, nälkään ja kulkutauteihin 267 sisällissodan punakaartilaista sekä lisäksi 69 venäläistä sotilasta. Joidenkin tietojen mukaan kuolleita olisi ollut yhteensä noin 360.
Oppikirjailijapalkinto
Oppikirjailijapalkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n jakama palkinto. Se myönnetään vuosittain usealle tietokirjailijalle tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta oppiteostuotannosta. Palkkion suuruus on 8 000 euroa ja niiden rahoitus tapahtuu Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla. Oppikirjailijapalkinto on jaettu vuodesta 2001 alkaen. Vuosina 1985–2001 palkinto tunnettiin nimellä Tunnustuspalkinto.
Oppikirjailijapalkinnon saajat
Lähde:
Hilda Tihlä
Hilda Tihlä (myös. Eugenia Ivanovna Nicklin, synt. Hilda Fredrika Joonaantytär Tihilä, 8. helmikuuta 1870 Jämsä – 27. maaliskuuta 1944 Sorokka) oli suomalainen kirjailija, joka oli merkittävimpiä Suomen vanhan työväenliikkeen kirjailijoita. Tihlää pidetään työväen ja naisten aseman kuvauksen edelläkävijänä. Hänen tuotantonsa käsittää romaaneja, novelleita ja lyhyitä kertomuksia, joita julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä. Sisällissodan jälkeen Tihlä siirtyi Neuvostoliittoon, jossa hän jatkoi uraansa 1930-luvun loppuun saakka.
Varhaiset vuodet
Hilda Tihlä syntyi Jämsän Juokslahden kylässä Vanha-Tihilän talossa. Hänen vanhempansa olivat Joonas Juhonpoika Tihilä (1847-1918) ja Fredrika Kallentytär Alhosaari (1849-1893). Joonas Tihilä oli vauras talollinen, mutta menetti omaisuutensa juopotteluun ja uhkapeliin, jonka seurauksena myös hänen puolisonsa häipyi. Perheen ainoa tytär Hilda asui jonkin aikaa isänsä kanssa, kunnes muutti yhdeksänvuotiaana sukulaisten luokse Kolisevan taloon. Vuonna 1885 Tihlä muutti Helsinkiin, jossa hän kävi keskikoulun ja hankki ompelijan pätevyyden sekä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Vuonna 1893 Tihlä avioitui postinhoitajana työskennelleen maisteri Karl Gustaf Georg Nicklinin (1860–1925) kanssa. Hän liittyi samalla ortodoksiseen kirkkoon ja otti nimen Eugenia Ivanovna Nicklin. Pariskunnalla ei ollut omia lapsia, mutta he adoptoivat vuonna 1894 syntyneen tytön, jota Tihlän elämää tutkinut Raoul Palmgren on epäillyt myös Nicklinin aviottomaksi lapseksi.
Työväenliikkeeseen ja kirjailijaksi
Kirjailijaksi ryhtymiseen Tihlää rohkaisi Juhani Aholta saadut kannustavat kommentit. Vuonna 1907 ilmestyi Tihlän esikoisromaani Leeni, joka kuvaa maaseudulta Helsinkiin palvelijattareksi muuttavan tytön elämänkohtaloita 1880-luvulta 1900-luvun alkuun saakka. Uusi Suometar tyrmäsi teoksen täydellisesti otsikolla ”Heikkoa kaunokirjallisuutta” kutsuen sitä ”kirjallisuuden tervettä edistystä estäväksi kasvannaiseksi”, mutta työväenlehdissä romaani sai hyvän vastaanoton. Vuosina 1908–1915 Tihlä toimitti päätyönään Ihanneliiton julkaisemaa lehteä Ihanne sekä avusti Työläisnainen-lehteä. Ennen sisällissotaa Tihlältä ilmestyi vielä kaksi romaania ja kertomuskokoelmaa sekä salanimellä Riikka Alho julkaistu novellikokoelma. Nyt Tihlä sai tunnustusta myös työväenlehdistön ulkopuolelta, sillä esimerkiksi Uusi Suometar suorastaan ylisti hänen kokoelmiaan.
Tihlä asui puolisoineen Oulunkylässä sijainneessa huvilassa. Pietarsaaresta kotoisin ollut postiekspeditööri Nicklen oli filosofinen pohdiskelija, jonka kiinnostuksen kohteisiin lukeutuivat henkimaailma ja jooga. Heidän kotitalonsa toimi paikallisen työväenyhdistyksen kokoustilana ja sen on kerrottu muistuttaneen kommuunia. Talossa asui myös ylioppilas Urho Tuurala, josta myöhemmin tuli Tihlän rakastaja ja aviopuoliso. Vuonna 1913 Tihlä muutti Martta-tyttärensä ja Tuuralan kanssa Vihdin Otalammelle Kalliolan taloon, jossa Nicklin vieraili lomillaan.
Sisällissota ja elämä Neuvostoliitossa
Vaikka Tihlä tunnettiin tolstoilaisena pasifistina hän osoitti ymmärrystä helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 puhjenneille levottomuuksille. Sisällissodan aikana Tihlä kirjoitti työväenlehtiin ja oli muun muassa puhujana Nurmijärvellä järjestetyissä punakaartin sankarihautajaisissa. Lisäksi hän toimi Vihdin punakaartin naispataljoonan päällikkönä. Tihlä työskenteli lähinnä esikunnassa hoitaen värväystä ja hallinnollisia tehtäviä, mutta joidenkin todistajien mukaan hän kantoi myös asetta. Taisteluihin Tihlä ei kuitenkaan osallistunut. Tihlä vangittiin sodan loppuvaiheessa huhtikuussa ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille Santahaminaan. Kesän aikana hänen terveytensä romahti ja Tihlä siirrettiin kevyemmin vartioidulle sairasosastolle, josta hän pakeni elokuun lopussa. Tihlä onnistui piileskelemään viranomaisia kuuden vuoden ajan Miina Sillanpään hankkiessa hänelle asunnon ja taloudellista tukea. Vuonna 1924 Tihlä siirtyi Sillanpään avustamana rajan yli Neuvostoliittoon Emilia Karlova Kvistin nimellä.
Tihlä työskenteli aluksi opettajana Hatsinassa, mutta asettui pian Petroskoihin, jonne Urho Tuurala ja MArtta seurasivat häntä. Nicklenin kuoltua Tihlä ja Tuurala solmivat avioliiton vuonna 1925. Tihlän tekstejä julkaistiin Neuvosto-Karjalan suomenkielisissä lehdissä ja vuonna 1934 hänet viimein hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Tihlän ainoa Neuvostoliitossa julkaistu uusi teos oli venäläisiä talonpoikia kuvaava kaksiosainen vallankumousromaani Lehti kääntyy... (1934–1936). Trilogian viimeinen osa jäi ilmestymättä, kun Tihlä erotettiin Stalinin vainojen aikana 1937 kirjailijaliitosta ”porvarillisesta nationalismista” syytettynä. Jatkosodan käynnistyessä Tihlä evakuoitiin Vienanmeren rannalle Sorokkaan, jossa hän kuoli 74-vuotiaana maaliskuussa 1944.
Stade
Stade (alasaksaksi Stood) on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, pohjoisessa Saksassa. Se on Staden piirikunnan keskuskaupunki ja sijaitsee Cuxhavenin ja Hampurin välissä. Kaupungissa asuu noin 46 000 ihmistä ja se kuului aikanaan Hansaliittoon.
Maantiede
Stade sijaitsee joen Schwinge varrella Altes Landin ja Kehdingenin alueiden välissä, 34 kilometriä länteen Hampurista, 59 kilometriä itään Bremerhavenista ja 58 kilometriä kaakkoon Cuxhavenista.
Historia
Stade on yksi Pohjois-Saksan vanhimmista kaupungista. Ensimmäiset asuttajat alueelle saapuivat alueelle noin 1000 eaa. Viikingit aiheuttivat hävitystä alueella vuoden 944 tienoilla jälkeen ajanlaskun alun ja kaupunki mainittiin tuolloin ensimmäistä kertaa, nimellä Stethu. Viralliset kaupunginoikeudet Stadelle myönsi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto IV vuonna 1209. Kaupunki oli myös yksi Hansaliiton perustajakaupungeista.
26. toukokuuta vuonna 1659 kaksi kolmasosaa Stadesta tuhoutui suuressa kaupunkipalossa ja se jouduttiin rakentamaan uudelleen. Kolmikymmenvuotisesta sodasta alkunsa saanut ruotsalainen valta kaupungissa päättyi vuonna 1712, jonka jälkeen kaupunki siirtyi lyhyeksi ajaksi osaksi Tanskan kuningaskuntaa. Vuonna 1715 kaupungin hallinta siirtyi Hannoverin vaaliruhtinaskunnalle.
Aiheesta muualla
thumb|left|Staden vanhaakaupunkia
Yksinäinen nainen
Yksinäinen nainen on intialainen elokuva vuodelta 1964. Se perustuu Rabindranath Tagoren pienoisromaaniin "Nastanirh".
Tarina sijoittuu 1800-luvun loppupuolen Kalkuttaan. Sen päähenkilönä on sivistynyt, mutta ikävystynyt kustantajan rouva.
Kiinan Grand Prix 2013
Kiinan Grand Prix 2013 (virallisesti 2013 Formula 1 UBS Chinese Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2013 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 14. huhtikuuta Shanghai International Circuitin moottoriradalla Kiinassa.
Vapaat harjoitukset
Perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa McLarenin Sergio Pérez ajoi seinään varikon sisääntulossa, samassa paikassa missä Lewis Hamilton osin menetti lähes varman mestaruutensa kaudella 2007. Caterhamin testikuljettaja Ma Qinghua ajoi Charles Picin tilalla.
Aika-ajot
Aika-ajoja leimasi ”rengaspeli”, kun Jenson Button, Nico Hülkenberg ja Sebastian Vettel taktikoivat itselleen mahdollisuuden startata kilpailuun kovemmalla rengasseoksella. Vettel tosin teki ratkaisevalla kierroksellaan ajovirheen, minkä vuoksi saksalainen jätti renkaitaan säästääkseen kyseisen kierroksen kesken. Kuitenkin Vetteliltä osattiin tämän tuleva rengastaktiikka tietäen odottaa vahvaa hyökkäystä tulevan kilpailun loppuvaiheissa. Paalupaikan nappasi Lewis Hamilton, jolle paalu oli ensimmäinen Mercedes-kuljettajana, Kimi Räikkönen ajoi jopa hivenen yllättäen toiseen lähtöruutuun. Epäonnistujiin kuului Mark Webber, jonka autosta loppui polttoaine aika-ajojen toisessa osiossa. Webberillä sitä oli 0,15 litraa, kun tarvittava polttoainemäärä on oltava vähintään 1 litra. Näin ollen Webber pudotettiin koko joukon hännille ja lähti kisaan varikolta.
Kilpailu
thumb|Kilpailun voittaja Fernando Alonso. Kilpailun startissa paalulta startannut Lewis Hamilton sai hyvän lähdön ja piti kärkisijansa. Puolestaan kakkosruudusta startannut Kimi Räikkönen sai huonon lähdön ja putosi kaksi sijaa. Ferrarit aloittivat kilpailun erittäin vahvalla otteella. Hamilton joutui neljännen kierroksen alussa päästämään sekä Alonson että Massan ohitseen. Seuraavalla kierroksella Esteban Gutiérrez törmäsi Adrian Sutilin perään takasuoran jälkeisessä mutkassa. Varikolla riitti vilskettä jo pari kierrosta tästä eteenpäin, kun suuri osa kärkiryhmästä kävi hakemassa uudet renkaat alleen. Kilpailun kärjessä ajoi tämän jälkeen Hülkenberg perässään Vettel, mutta saksalaiskuskit putosivat taemmas käytyään varikolla. Mark Webberin murheellinen viikonloppu meni lopullisesti pilalle kilpialussa, ensin Webber kolaroi Jean-Eríc Vergnen kanssa, ja heti seuraavalla kierroksella varikkokäynnin jälkeen Webberin autosta irtosi oikea takapyörä, hän joutui parkkeeraamaan autonsa samaan paikkaan kun aika-ajoissa. Myös Räikkönen otti yhteen törmäten Sergio Pérezin auton perään, välttyen kuitenkin kuin ihmeen kaupalla suuremmilta vaurioilta. Alonso puolestaan ratkaisi voiton itselleen kilpailun keskivaiheen huimalla vauhdillaan, voittaen lopulta selvästi ennen Räikköstä. Vettel oli kilpailun loppuvaiheissa odotetun nopea haettuaan alleen pehmeämpää seosta olevat renkaat vain muutama kierros ennen maalia. Viimeisellä kierroksella Lewis Hamilton ja Sebastian Vettel kävivät kovan taistelun kolmossijasta, Vettel hävisi taistelun kolmannesta sijasta Hamiltonille lopulta vain kahden sekunnin kymmenyksen erolla. Jenson Button ajoi Vettelin tavoin kilpailun läpi kahdella pysähdyksellä, ja sijoittui McLarenin keskinkertaisen suorituskyvyn huomioon ottaen hienosti viidenneksi.
Sunnuntaina uutisoitiin Mark Webberin tehneen viiden vuoden sopimuksen Porsche LMP1 -tallin kanssa Le Mans- ja kestävyyskilpailujen ajamisesta vuodesta 2014 alkaen.
Irene Dalis
Irene Dalis (alkujaan Yvonne Patricia Dalis; 8. lokakuuta 1925 San José – 14. joulukuuta 2014 Saratoga) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja oopperanjohtaja. Hän debytoi Metropolitan-oopperassa vuonna 1957, työskenteli siellä parin vuosikymmenen ajan ja johti tämän jälkeen perustamaansa San Josén oopperaa. Kaikkiaan hän esiintyi Metropolitan-oopperassa yli 270 kertaa.
Kortteisen tekojärvi
Kortteisen tekojärvi on Lamujoen yläjuoksulla Siikalatvan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva tekojärvi. Sen pinta-ala on 7,0 km². Järven pituus on noin 4,5 km ja suurin leveys noin 1,5 km. Järvi sijaitsee kantatien 88 eteläpuolella lähimmillään noin 3 kilometrin päässä Piippolan taajamasta. Tekojärven säännöstely aloitettiin vuonna 1968. Se on todettu hyväksi kala- ja lintuvedeksi.
Irene Dalis
Dalis opiskeli alun perin pianonsoittoa ja musiikkikasvatusta. Hän sai maisterinarvon Columbian Teachers Collegesta 1940-luvun lopussa. Hän sai lisäksi laulunopetusta Edyth Walkerilta ja pääsi vuonna 1951 Fulbright-stipendin turvin Italiaan jatkamaan alan opiskelua. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki oopperadebyyttinsä Prinsessa Ebolin roolissa Giuseppe Verdin Don Carloksen esityksessä Saksan Oldenburgissa. Neljä vuotta tämän jälkeen hän esiintyi samassa roolissa Metropolitan-oopperassa. Dalis esiintyi muiden muassa Birgit Nilssonin, Jussi Björlingin, Robert Merrillin, Leontyne Pricen, Plácido Domingon ja Leonie Rysanekin kanssa. Verdin mezzosopraanoroolien ohella hän tulkitsi rooleja muiden muassa Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoissa.
Dalis esiintyi Metropolitan-oopperan ohella sellaisissa paikoissa kuin San Franciscon oopperassa, Covent Gardenissa ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. Yksi hänen suurimmista uramenestyksistään oli Kundryn roolin tulkinta Wagnerin Parsifalin esityksessä Bayreuthin juhlilla vuonna 1962. 1970-luvun puolessavälissä hän asettui kotiseudulleen Kaliforniaan tekemään opetustyötä. Vuonna 1984 hän perusti San Josén oopperan, joka antoi nuorille esiintyjille mahdollisuuden suurten roolien tulkitsemiseen uran varhaisessa vaiheessa. Dalis jatkoi oopperansa johtamista kesäkuuhun 2014.
Benjamin Rubinstein
Benjamin Björn (”Beni”) Rubinstein (12. huhtikuuta 1905 Helsinki – 12. heinäkuuta 1989 New York, New York, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen lääkäri ja psykoanalyytikko.
Rubinstein syntyi Helsingin juutalaisyhteisöön ja kävi koulua sekä kotikaupungissaan että Kööpenhaminassa. Helsingin yliopistossa häntä kiinnostivat aluksi historia ja filosofia, mutta kun hän luki Sigmund Freudin kirjan Toteemi ja tabu, hän päätti aloittaa lääketieteen opinnot voidakseen ryhtyä psykoanalyytikoksi. Yliopistossa hän työskenteli Ragnar Granitin tutkimusassistenttina. Rubinstein valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta joulukuussa 1936. Vuosina 1937–1939 hän opiskeli Isossa-Britanniassa neurologiaa ja psykiatriaa, ja hänen koulutusanalyytikkonaan toimi Sigmund Freudin oppilas Eva Rosenfeld.
Talvisodan puhjettua hän palasi Suomeen ja palveli lääkärinä ja psykiatrina talvi- ja jatkosodassa; hänen sotilasarvonsa oli lääkintäkapteeni. Hän avioitui vuonna 1940 Dinorah Rosenthalin kanssa.
Rubinstein työskenteli Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa vuoteen 1947, jolloin hän matkusti vaimonsa kanssa Yhdysvaltoihin Menninger-säätiön psykiatriseen koulutuskeskukseen Topekaan ja työskenteli psykiatrina vuodet 1948–1953. Hän valmistui psykoanalyytikoksi Menninger-säätiön koulutusohjelmasta maaliskuussa 1953 ja perusti yksityisvastaanoton New Yorkiin. Hän ja hänen vaimonsa saivat Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1957.
Rubinsteinin laaja kirjallinen tuotanto sisältää useita merkittäviä artikkeleita psykoanalyysin filosofiasta. Aiheina olivat muun muassa psykofyysinen ongelma, motivaatio, metafora, psykoanalyyttisten selitysten logiikka ja metapsykologia. Niitä julkaistiin englannin kielellä merkittävissä kansainvälisissä tieteellisissä aikakauskirjoissa, ja ne koottiin vuonna 1997 yksiin kansiin nimellä Psychoanalysis and the Philosophy of Science: Collected Papers of Benjamin B. Rubinstein, M.D.
Melonta kesäolympialaisissa 1956
100px|right|Melonta
Vuoden 1956 kesäolympialaisten melonta järjestettiin 30. marraskuuta – 1. joulukuuta Melbournessa Australiassa. Tämä oli neljäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa virallisena lajina. Mukana oli 113 osanottajaa 17 eri maasta. Tapahtumia oli yhdeksän.
Piz Sardona
250px|thumb|Piz Sardona idästä, Taminajoen latvoilta nähtynä.
Piz Sardona on vuori Glarusin Alpeilla Sveitsissä. Vuoren korkeus on 3 056 metriä. Piz Sardona sijaitsee Glarusin ja Sankt Gallenin kantoneiden rajalla.
Reedley
Reedley on kaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion keskiosassa, Fresnon piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli 24 194 asukasta. Rusinanviljelystä ja hedelmätarhoistaan tunnetun Reedleyn asukkaista kolme neljäsosaa oli tuolloin etniseltä taustaltaan latinalaisamerikkalaisia. 1900-luvun alussa Reedleyyn muutti myös suomalaisia.
Suomalaisyhdyskunta
Kaupungin pieni suomalaisyhdyskunta sai alkunsa agronomi Axel Wahrenin aloitteesta vuonna 1905. Ryhmä suomalaisia oli lähtenyt ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien takia siirtolaisiksi ja päätyneet aluksi metsätöihin läheiseen Sierra Nevadan vuoristoon. Varoja näin kartutettuaan he ostivat Reedleyn alueelta maapalstoja aluksi vehnänviljelyä harjoittaakseen, mutta ryhtyivät pian rusinarypäleiden ja hedelmien tuottajiksi. Reedleyssä asui 1930-luvulla satoja suomalaisia. 1940-luvun alussa kaupunkiin muutti yhteisön keskeiseksi henkilöksi noussut John Hauli, Kuusjärvellä 1883 syntynyt räätäli Juho Hakkarainen, joka oli lähtenyt Suomesta New Yorkiin jo vuonna 1906 ja asunut sitten pitkään Havaijilla. ”Rusina-Jussiksi” kutsuttu Hauli toimi Reedleyssä rusinanviljelijänä kuolemaansa 1956 asti. Hänen rakentamansa Hauli Huvila on yhä Kalifornian amerikansuomalaisten kokoontumispaikkana.
Hallasan
Halla eli Hallasan on sammunut tulivuori Etelä-Korean eteläisellä Jeju-saarella. 1 950 metrin korkuisena se on Etelä-Korean korkein vuori. Alueella sijaitsee 153 km² laajuinen kansallispuisto.
Viki Kärkkäinen
Johan Viktor (Viki) Kärkkäinen (12. maaliskuuta 1883 Juva – 2. heinäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja runoilija.
Kärkkäinen pääsi ylioppilaaksi 1901 ja opiskeli sitten kirjallisuutta Helsingin yliopistossa muutamia vuosia. Hän toimi tällöin lisäksi Karjalaisen osakunnan sihteerinä ja historioitsijana. Kärkkäinen otti osaa myös kagaalin salaiseen valistustoimintaan.
Lehtialalle Kärkkäinen siirtyi 1906 jolloin hän oli Suur-Savo-lehden toimitussihteerinä ja väliaikaisena päätoimittajana. Hän oli sitten viikkolehti Päivän teatteriarvostelijana 1909–1910, Tampereen Sanomissa toimitussihteerinä ja kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1910–1912, Kodin Kuvasto-lehden toimitussihteerinä 1912–1914 ja päätoimittajana 1914–1917 sekä joululehti Sammon toimittajana 1915–1917. Kärkkäinen oli sitten Maailma-lehden teatteriosaston toimittajana 1919 ja Yhteishyvä-lehdessä aputoimittajana 1918–1920 ja toimitussihteerinä 1920–1922. Vuonna 1923 Kärkkäinen tuli Suomen Tietotoimiston toimitussihteeriksi. Kärkkäinen toimi myös Suomen Kirjailijaliiton sihteerinä ja SOK:n tiedonanto-osaston hoitajana.
Kärkkäinen suomensi muun muassa Knut Hamsunin, Bjørnstjerne Bjørnsonin ja August Schaumanin teoksia. Kärkkäinen julkaisi 1909 runokokoelman Vuoden varrelta: suorasanaisia runoelmia. Hän kirjoitti myös tilapäisrunoja ja kertomuksia, joita ilmestyi eri julkaisuissa sekä kirjoitti tutkielman osuuskauppatoiminnan yhteiskunnallisesta merkityksestä.
Harmaakaalisinappi
Harmaakaalisinappi eli hilmiö (Erucastrum incanum, syn. Hirschfeldia incana) on ristikukkaiskasveihin kuuluva yksivuotinen kasvilaji. Se on luokiteltu pitkään hilmiöiden sukuun, mutta siirretty kaalisinapeihin 2010-luvulla.
Ulkonäkö ja koko
Harmaakaalisinappi kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi lyhytkarvainen ja väritykseltään harmahtava. Varren haarat ovat vankkoja ja siirottavia. Lehdet ovat ruodillisia, alimmat pariliuskaisia. Lehtilavan päättöliuska on iso, soikea ja hammaslaitainen, ylemmät lehdet ovat kapeita ja niukkahampaisia. Kukkien terälehdet ovat 7 mm leveitä ja väriltään vaaleankeltaisia. Suomessa harmaakaalisinappi kukkii elo-syyskuussa. Tiiviisti kukintorangan myötäiset lidut ovat 10–15 mm pitkiä ja 1–1,5 mm paksuja, lidun nokkaosa on 4–5 mm pitkä ja pulleahkotyvinen.
Levinneisyys
Harmaakaalisinappi on kotoisin Etelä-Euroopasta Välimeren alueelta. Fennoskandiassa laji on harvinainen tulokas. Suomessa laji on satunnainen uustulokas, jota on tavattu eri puolelta maata Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö
Suomessa harmaakaalisinappia on tavattu monissa tulokaslajeille tyypillisissä paikoissa, kuten myllyillä, satamissa, rautateillä ja kaatopaikoilla. Toisinaan sitä on tavattu myös lintujenruokintapaikoilla.
Tuhkimo III – Taikansa kutakin
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 6. helmikuuta 2007.
Tarina
Tuhkimo ja prinssi elävät onnensa kukkuloilla hienossa palatsissaan, kun taas ilkeät sisarpuolet Anastasia ja Druzella kuuraavat lattioita ja pesevät pyykkiä kartanossaan. Kun omasta prinssistään haaveileva Anastasia onnistuu varastamaan hyvän haltijakummin taikasauvan, ilkeä äitipuoli käyttää sitä ajan muuttamiseen. Hän vaihtaa Tuhkimon ja Anastasian rooleja niin että pian prinssi luulee Anastasian olevan se suloinen tyttö, jonka kanssa on aikeissa mennä naimisiin. Tuhkimo murtuu täysin huomatessaan, ettei prinssi enää yhtäkkiä muistakaan häntä vaan väittää tanssineensa Anastasian kanssa kuninkaallisissa tanssiaisissa. Pikkuhiljaa neuvokkaalle kyökkipiialle alkaa selvitä, kuka on kaiken takana - ilkeä äitipuoli. Tuhkimo yrittääkin oitis murtaa ilkeän äitipuolen lumouksen, mutta tämä tuhoaa ainoan todisteen Tuhkimon ja prinssin viettämästä tanssiaisillasta - Tuhkimon jäljellä olevan lasikengän. Ilkeä äitipuoli karkottaa Tuhkimon kartanostaan ja varoittaa tyttöä lähestymästä Anastasiaan ihastunutta prinssiä. Epätoivon musertama Tuhkimo saapuu satamaan ja on juuri aikeissa lähteä purjehtimaan laivalla kauas pois, kun prinssi ilmestyykin yhtäkkiä laivalle ja kertoo muistavansa Tuhkimon. Lumous on murrettu! Linnaan palatessaan Tuhkimo ja prinssi vihitään ja Anastasia muuttaa itsensä takaisin omaksi itsekseen. Ilkeän äitipuolen ja Druzellan kohtalo onkin sitten kamalampi - taikasauva muuttaa heidät sammakoiksi ja lopulta Tuhkimon palatsiin piioiksi. Tuhkimo päättää antaa Anastasialle vielä yhden mahdollisuuden, sillä auttoihan tämä sentään hänen pelastamisessaan. Ja niin he kaikki elivät onnellisina elämänsä loppuun asti.
Gunnel Steinby
Gunnel Alexandra Steinby (29. syyskuuta 1909 Pori – 9. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Steinby pääsi ylioppilaaksi !927 Porin ruotsalaisesta yhteiskoulusta (Björneborgs svenska samskola) ja valmistui 1934 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän työskenteli pitkään historianopettajana Helsingin ruotsinkielisissä kouluissa.
Gunnel Steinby oli naimisissa vuodesta 1936 toimittaja, tietokirjailija ja historioitsija Torsten Steinbyn kanssa. Myös heidän tyttärensä, vuonna 1941 syntynyt Ann-Gerd Steinby, on kirjailija.
Joensuun Tiedepuisto
pienoiskuva|Joensuun Tiedepuiston logo.
Joensuun Tiedepuisto on perustettu vuonna 1990. Se toimii Joensuun keskustan tuntumassa Länsikadulla. Pääomistaja on Joensuun kaupunki, joka omistaa Joensuun Tiedepuisto Oy:stä 86 prosenttia. Yhtiöllä on 24 työntekijää. Se vuokraa työ- ja kokoustiloja yritykselle ja tarjoaa asiantuntijapalveluita. Yrityshautomo-ohjelmassa on vuosittain 20–30 yritystä. Joensuun Tiedepuisto Oy toimintamalli on nettisivujensa mukaan "vahvistaa Joensuun seudun ja maakunnan elinkeinoelämää tarjoamalla innovatiivisia toimintaympäristöjä liiketoiminnan kasvulle".
Tiedepuistossa oli vuonna 2015 noin 120 yritystä, suurin osa tietotekniikan ja ohjelmistoalan yrityksiä. Työntekijöitä on noin 1000. Toimitilaa on 40 000 neliötä. Tiedepuisto aloitti Louhelan koulun siipirakennuksessa vuonna 1990. Sen jälkeen samalla tontilla on tehty laajennuksia neljässä eri vaiheessa. Tiedepuistossa on tiloja myös muun muassa Itä-Suomen yliopistolla, Joensuun lyseon lukiolla, Itä-Suomen liikuntaopistolla, Pohjois-Karjalan liikunnalla (Pokali) ja Puolustusvoimien palvelukeskuksella.
Landeswehrin sota
Landeswehrin sota käytiin Viron ja Rüdiger von der Goltzin johtamien saksalaisjoukkojen välillä Pohjois-Latvian alueella 3. kesäkuuta – 3. heinäkuuta 1919. Sota liittyi saksalaisten suunnitelmaan muodostaa alueelle valtio, jossa baltiansaksalaisilla olisi vähintään samanvertaiset oikeudet kuin maan kansallisella latvialaisella väestöllä, vaikka balttiansaksalaisia oli alle 10% väestöstä. Saksan miehitysvallan loppuvaiheessa syksyllä 1918 keisarillisen Saksan tukemana oli muodostettu Kuurinmaan, Liivinmaan ja Vironmaan alueelle saksalaisten johtama valtio Baltian yhdistynyt herttuakunta, joka oli vain Saksan tunnustama. Sota päättyi saksalaisten tappioon ja ympärysvallat määräsivät saksalaisten vapaaehtoisjoukot palaamaan Saksaan. Sota hidasti merkittävästi puna-armeijan kukistamista Latviassa. Cēsisissä käytyä ratkaisevan taistelun päivämäärää 23. kesäkuuta juhlitaan Virossa voitonpyhänä.
Tausta
Saksalaiset joukot toimivat alun perin Latviassa turvaamassa maata puna-armeijan etenemiseltä. Kārlis Ulmanisin johtama Latvian väliaikaishallitus oli voimaton ja joutui tukeutumaan kokonaan saksalaisten apuun pysyäkseen pystyssä. Maaliskuussa 1919 koko Väinäjoen pohjoispuolinen Latvia oli vastaperustetun Latvian neuvostotasavallan käsissä. Väliaikaishallitus yritti suorittaa joukkojen pakkomobilisaation, mikä ei sopinut saksalaisten suunnitelmiin. Saksalaiset järjestivät vallankaappauksen ja nostivat valtaan itselleen myönteisen Andrievs Niedran johtaman hallituksen. Ulmanis pakeni englantilaiseen sotalaivaan. 22. toukokuuta Rüdiger von der Goltz johtamat saksalaisista vapaaehtoisista koottu Rautainen divisioona ja baltiansaksalaisten Baltian Landeswehr valtasivat Riian puna-armeijalta. Hyökkäystä jatkettiin edelleen, kunnes Cēsisin edustalla törmättiin virolaisiin, jotka olivat saksalaisten tietämättä vallanneet Pohjois-Latvian perääntyvältä puna-armeijalta. Tämä ei sopinut saksalaisten kuvioihin ja he päättivät ryhtyä sotaan virolaisia vastaan.
Ennen taisteluja
Saksalaiset ryhtyivät keskittämään joukkoja Cēsisin edustalle ja vaativat virolaisia perääntymään. Virolaisten ylipäällikkönä toiminut Johan Laidoner antoi joukoille käskyn varautua hyökkäykseen 3. kesäkuuta. Seuraavana päivänä 4. kesäkuuta saksalaisten kanssa yritettiin järjestää neuvottelu, mutta saksalaiset eivät lähettäneet edustajiaan paikalle. Uusi kokous sovittiin pidettäväksi 5. kesäkuuta, mutta saksalaiset eivät taaskaan tulleet paikalle. Sen sijaan virolaisille tuli tieto, että saksalaisten edustajat odottivat rautatiesillan lähellä Cēsisin eteläpuolella. Virolaiset saapuivat paikalle panssarijunan turvaamina, mutta sitä vastaan avattiin tuli ja saksalaiset yrittivät vallata sen. Panssarijunan onnistui kuitenkin torjua hyökkäys ja palata takaisin virolaisten puolelle.
Sodan ensimmäinen vaihe ja aseleponeuvottelut
Seuraavana päivänä saksalaiset aloittivat hyökkäyksen Cēsisiä vastaan, jota puolustivat virolaisille alistetut väliaikaishallitukselle uskolliset latvialaiset joukot. Laidoner valitti saksalaisten toimista ympärysvalloille kertoen saksalaisten hyökkäyksen uhkaavan etenemistä puna-armeijaa vastaan Latvian muissa osissa. Liittoutuneet suostuivatkin välittämään neuvottelut osapuolten välillä. Saksalaismyönteisen Latvian hallituksen Andrievs Niedra vaati neuvotteluissa virolaisten poistumista Pohjois-Latviasta. Saksalaisia joukkoja ei olisi oikeastaan saanut olla Latviassa Väinäjoen pohjoispuolella, mutta kieltoa kierrettiin siten, että Niedra palkkasi rautadivisioonan osaksi Latvian armeijaa. Ympärysvaltojen Hubert de la Poer Gough teki aselepoehdotukset, johon saksalaisten johtaja von der Goltz ei suostunut. Sen sijaan hän esitti 17. kesäkuuta uhkavaatimuksen virolaisille maasta poistumiselle. Jos vaatimusta ei noudatettaisi, aselepo rikottaisiin 19. kesäkuuta. Virolaiset eivät tähän suostuneet.
Sodan toinen vaihe
Saksalaisten rautadivisioona aloitti uuden hyökkäyksen 19. kesäkuuta Limbažin suuntaan. Landeswehr hyökkäsi Cēsisiin ja saavutti Riika-Pihkovan maantien, joka avasi tien Valgan suuntaan. Cēsisiä puolustaneiden latvialaisten joukkojen oli pitänyt perääntyä saksalaisten tieltä. Tilanne oli virolaisille tukala, mutta sitä helpotti Pihkovasta ja Narvasta paikalle saapuneet uudet joukot. Virolaiset aloittivat vastahyökkäyksen Landeswehriä vastaan ja sen rintamaan syntyi aukko. Ankaria taisteluja käytiin Lindenhofin kartanon luona, jossa virolaisten onnistui vallata saksalaisten tykistöasema. 23. kesäkuuta Ernst Põdderin komentamat virolaiset hyökkäsivät Cēsisiin ja valtasivat sen samana päivänä. Saksalaiset perääntyivät niin nopeasti, etteivät he edes räjäyttäneet siltoja mennessään. Virolaiset jahtasivat perääntyviä joukkoja ja olivat 2. heinäkuuta jo Riian esikaupungeissa. He suostuivat kuitenkin ympärysvaltojen välittämään rauhaan seuraavana päivänä. Saksalaiset joukot määrättiin palaamaan Saksaan ja Riikaan asettuivat väliaikaishallitukselle uskolliset joukot.
Seuraukset
Tappio merkitsi Viron ja Latvian baltiansaksalaisten haaveileman saksalaisjohtoisen yhtenäisvaltion suunnitelmista luopumista. Sodan myötä heistä tuli vain yksi vähemmistö muiden joukossa ja he menettivät ylimystön asemansa. Latviassa ja Virossa suoritettiin maareformit, joilla saksalaisten suurtilat jaettiin alkuperäisväestöön kuuluville talonpojille. Virossa voitto saksalaisista oli henkisesti tärkeä ja ratkaisevan Cēsis taistelun päivämäärää 23. kesäkuuta julistettiin voitonpyhäksi, jota pidettiin pitkään jopa suuremmassa arvossa kuin varsinaista itsenäisyyspäivää.
Anthemiphyllia
Anthemiphyllia on kivikoralleihin kuuluvan Anthemiphylliidae -heimon ainoa suku. Siihen kuuluu seitsemän nykyisin elävää lajia, ja kaksi, jotka tunnetaan fossiileista.
Ne ovat nappimaisia koralleja jotka elävät yksittäin muodostamatta koralliriuttaa. Koralliitin sisäpuoliset väliseinät eli septumit ovat hammaslaitaisia. Rungosta ei erotu muita rakennepiirteitä.
Anthemiphyllia-koralleja tunnetaan fossiileista 45 miljoonan vuoden takaa ja niitä elää edelleen. Nykyisin niitä tavataan tropiikin lämpimissä vesissä Indopasifisen merialueen ja Atlantin länsiosissa 50-700 metrin syvyydessä.
Hillanälvikäs
Hillanälvikäs (Galerucella sagittariae) on mm. hillan ja mansikan tuholaisena esiintyvä kovakuoriaislaji. Hillanälvikäs on noin 6–7 mm pitkä. Etelä-Suomessa sen sanotaan syövän myös kurjenjalkaa (Comarum palustre). Mansikalla elävä laji voi useissa tapauksissa olla mansikkanälvikäs (Galerucella tenella).
Erilaiset tulkinnat johtunevat siitä, että lajikompleksin lajien ja ”rotujen” taksonomista asemaa ei nähtävästi ole vielä kyllin tarkasti selvitetty.
Ala-Kuusaa
Ala-Kuusaa (, v:een 1948 Ала Кууса) on kylä Kannilanjoen länsipuolella Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Ala-Kuusaa kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Kyläkuva
Suomelle kuuluessaan Ala-Kuusaa sijaitsi Muolaan pohjoisosassa noin kahdeksan kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta pohjoiseen. Ala-Kuusaan naapurikyliä olivat lännessä ja pohjoisessa Ylä-Kuusaa, idässä Peippola ja etelässä Koirala. Vuonna 1936 Ala-Kuusaan pinta-ala oli 7,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 305 hehtaaria, niittyä kahdeksan hehtaaria ja metsää 466 hehtaaria. Ala-Kuusaan koulupiirin kuului myös pieni Paakelin kylä, jonka pinta-ala samana vuonna oli noin yksi neliökilometri, josta oli peltoa 50 hehtaaria, niittyä kolme hehtaaria ja metsää 52 hehtaaria.
Ala-Kuusaan halki kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpään kirkonkylään, josta Ala-Kuusaassa erkani kylätie Paakelin kautta Kyyrölään. Ala-Kuusaan asutus ja pellot sijaitsivat pääasiassa kylän läpi johtavan maantien molemminpuolin. Ala-Kuusaassa oli noin 20 taloa ja Paakelissa vain muutama.
Ala-Kuusaan koulupiiriin kuuluivat Ala-Kuusaan ja Paakelin kylät. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1901 ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1904. Ala-Kuusaan koulu sijaitsee kylän pohjoisrajalla Ylä-Kuusaan kylän puolella. Koulupiiriin olivat aluksi kuuluneet myös Ylä-Kuusaa ja Määttälä, minkä vuoksi Ala-Kuusaan koulu sijaitsi kylän rajan pohjoispuolella. Koulurakennus säilyi talvisodassa.
Sota-aika
Ala-Kuusaan koulupiirin asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Antonio Krăstev
Antonio Krăstev (, 10. lokakuuta 1961 Haskovo – 9. heinäkuuta 2020 Minnesota, Yhdysvallat) oli bulgarialainen painonnostaja.
Pinterest
Pinterest on ilmoitustaulutyyppinen sosiaalinen linkkien ja kuvien jakopalvelu. Se tarjoaa mahdollisuuden luoda ja ylläpitää kokoelmia, jotka perustuvat johonkin teemaan, kuten tapahtumaan tai harrastukseen. Tällaista omien sisältökoosteiden tekemistä sosiaalisessa mediassa kutsutaan kuratoinniksi. Käyttäjä voi myös selata muita linkki-/kuvakokoelmia, poimia niistä osia omiin kokoelmiinsa ja ilmoittaa tykkäävänsä linkistä/kuvasta.
Antonio Krăstev
Krăstev teki urallaan viisi maailmanennätystä, joista yksi säilyi voimassa lähes 30 vuotta. Hän asui vuodesta 1991 lähtien Pohjois-Amerikassa. Krăstev kuoli liikenneonnettomuudessa menetettyään autonsa hallinnan Minnesotassa 58-vuotiaana 9. heinäkuuta 2020. Poliisin kertoman mukaan Krăstev ei ollut käyttänyt turvavyötä, oli lentänyt ulos autostaan ja jäänyt puristuksiin sen alle. Myös alkoholilla epäiltiin olleen osuutta asiaan.
SO Romorantinais
SO Romorantinais on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1930. Sen kotipaikka on Keski-Ranskan Loir-et-Cherin departementissa sijaitseva Romorantin-Lanthenayn kunta.
Geórgios Fasoulás
Geórgios Fasoulás (, 27. kesäkuuta 1946 – 28. lokakuuta 2002 ) oli kreikkalais-suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa Joensuun keskustassa sijaitsevan kauppakeskus Iso Myyn, Mehtimäen jäähallin, päiväkoti Tarpojan sekä Kauppakeskus Metropolin. Arkkitehtikilpailussa, joka koski Joensuun Marjalan asunto- ja vapaa-ajan alueen aatekilpailua, hänen yhdessä arkkitehtien Heikki Hoppanian ja Antti Pihkalan kanssa tekemänsä suunnitelma lunastettiin.
Fasoulás kuoli kesken Iso Myyn suunnittelun, mutta hänen suunnitelmansa perusajatus säilyi loppuun saakka.
Pinterest
Pinterest listautui New Yorkin pörssiin huhtikuussa 2019.
Käyttäjät
Pinterestillä on vähemmän käyttäjiä maailmanlaajuisesti kuin Facebookilla tai Twitterillä. Yhdysvalloissa se ohitti kuitenkin Twitterin vuonna 2016. Pinterestillä oli lokakuussa 70 miljoonaa käyttäjää Yhdysvalloissa, kun Twitterillä niitä oli ollut kesäkuussa 60 miljoonaa.
1786
Tapahtumia aiheittain
1751 – 1800
Underworld: Blood Wars
Underworld: Blood Wars (myös nimellä Underworld 5) on Anna Foersterin vuonna 2016 julkaistu toiminta- ja jännityselokuva. Sen nimenä oli alun perin Underworld: Next Generation mutta sen nimi vaihdettiin huhtikuussa 2016. Se on viides Underworld-elokuvasarjan osa.
Näyttelijät
Lähde:
Daimabad
thumb|right|Daimabadista on löydetty ehkä myöhäisharappalaisia patsaita, jotka esittävät härkien vetämiä vaunuja.
Daimabad on raunioitunut kylä Maharashtran osavaltiossa Intiassa. Sieltä on löydetty muinaisten talojen, työkalujen, ruukkujen, viljojen jne. jäänteitä. Ilmeisesti myöhäisin Indus-kirjoitus on löydetty täältä. Paikka tunnetaan myös muinaisista kuparisista pienoismalleista, jotka esittävät eläinten vetämiä kärryjä.
Löydöt
Alussa paikalla vallitsi kuparikautinen kulttuuri, jossa käytettiin hidasta savenvalajan pyörää. Mikroliittisiä työkaluja tehtiin. Ihmiset asuivat kylässä, hoitivat karjaa ja viljelivät maata. Viljeltiin muun muassa ohraa ja hernettä. Agaatista tehty fallospatsas on löydetty erään talon sisältä.