cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint Helena
Sijainti ja pinnanmuodot
Saint Helena on syntynyt aikoinaan kahdessa tulivuorenpurkauksessa, mutta saarella ei ole nykyään vulkaanista toimintaa. Saari nousee jyrkästi merestä 490–700 metrin korkeuteen, ja saaren keskiosassa on puoliympyrän muotoinen vuoristo, jossa on myös sen korkeimmat kohdat. Diana’s Peakin huippu on 818 metriä merenpinnasta. Vuoriston eteläpuolella on rotkoja, laaksoja ja useita kirkasvetisiä lähteitä.
Ilmasto
Saint Helena sijaitsee eteläisen Atlantin viileiden pasaatituulten vyöhykkeellä. Sen ilmasto on lauhkea: kesät ovat lämpimät ja talvet vain hieman viileämmät. Saint Helenan rannikkoalueet saavat vain noin 200 millimetriä sadetta vuodessa, mutta sisämaan ylängöllä sataa yli 1000 millimetriä vuodessa. Vuodessa on kaksi sadekautta, toinen maaliskuussa ja toinen elokuussa.
Luonto
thumb|vasen|Maailman vanhin kilpikonna, Jonathan vuonna 2018. Saint Helenan kotoperäinen kasvi- ja eläinlajisto ovat kehittyneet eristyneen sijainnin ansiosta omaperäisiksi. Ihmisen ja monien vieraslajien takia kotoperäiset lajit ovat kärsineet, mutta kotoperäisiä lajeja on edelleen noin viisisataa. Saarella ei ole yhtään alkuperäistä maanisäkästä, mutta sitäkin enemmän lintuja, kuten uhanalainen sainthelenantylli. Myös saarta ympäröivillä koralliriutoilla elää ainutlaatuisia lajeja.
1800-luvulla saarelle tuotiin aldabranjättiläiskilpikonnia, joista vanhin, nimeltään Jonathan, on luultavasti yli 180-vuotias ja siten maailman vanhin kuivalla maalla elävä eläin.
Historia
thumb|230px|Napoleon maanpaossa Saint Helena oli asumaton vuoteen 1502 asti, jolloin João da Novan johtamat portugalilaiset merimiehet löysivät sen. Portugalilaiset käyttivät sitä jonkin aikaa itsenäisesti, mutta saaren olemassaolo tuli myös muiden tietoon, kun englantilainen Thomas Cavendishin retkikunta vieraili saarella 1588.
Hollanti julisti 1633 Saint Helenan kuuluvaksi itselleen, mutta se ei asuttanut sitä. Englannin Itä-Intian kauppakomppania perusti sinne siirtokunnan 1659. Hollantilaiset ajoivat heidät saarelta 1673, mutta vain muutaman kuukauden päästä kauppakomppania valtasi sen uudestaan. Saint Helena oli pitkään kauppakomppanian hallussa, mutta vuonna 1834 saaresta tuli kruununsiirtomaa.
Saint Helenassa Intiasta tulevat tai sinne menevät laivat täyttivät muonavarojaan. Saaren työvoimaksi tuotiin orjia erityisesti Madagaskarilta sekä myöhemmin myös siirtotyöläisiä Kiinasta. Saaren orjat vapautettiin 1826–1836.
Saint Helenan syrjäinen sijainti houkutteli eurooppalaiset lähettämään Napoleon Bonaparten sinne maanpakoon. Hän asui Longwood Housessa viimeiset elinvuotensa 1815–1821. Saarelle vietiin paljon myös buurivankeja toisen buurisodan aikana 1900–1902. thumb|230px|Kolikko 1/2 [[Penni|penniä, 1821]]
Sainthelenalaiset menettivät vuonna 1983 Britannian kansalaisuuden uuden kansallisuuslain seurauksena. Melkein 20 vuotta kestäneen taistelun ansiosta merentakaisten alueiden asukkaat saivat kansalaisuudet takaisin 2002. Brittihallinto rakennutti saarelle 2010-luvulla lentoaseman, jonka tarkoituksena on auttaa saarta omavaraisemmaksi.
Hallinto
thumb|200px|[[Saint Helenan lippu]] Saint Helenan, Ascensionin ja Tristan da Cunhan saaret muodostavat Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha -nimisen Britannian merentakaisen alueen, jonka toimeenpanovalta on Britannian monarkilla. Saarilla on yhteinen kuvernööri, kruununjuristi, korkein oikeus ja vetoomustuomioistuin.
Saint Helenalla, Ascensionilla ja Tristan da Cunhalla jokaisella on sisäinen itsehallinto merentakaisen alueen osina. Jokaisella on myös omat lakinsa ja lainsäädäntöelimensä. Saint Helenan valtuustossa on 12 vaaleilla valittua edustajaa sekä puhemies, varapuhemies ja oikeuskansleri.
Saint Helena on jaettu kahdeksaan piirikuntaan, jotka toimivat myös tilastointi- ja vaalialueina.
Ranskan valtio omistaa muutaman Napoleonin viimeisten vuosien kannalta tärkeitä tontteja saarella. Vuonna 1858 Ranska osti Longwood Housen ja Napoleonin hautalaakson, ja vuonna 1951 rakennuksen alkuperäisen omistajan jälkeläiset lahjoittivat Briarsin paviljongin Ranskalle. Yhteensä Ranska omistaa Saint Helenalla 16 hehtaaria maata, joka on maan ulkoministeriön alaisuudessa.
Talous
Saint Helenan taloutta vaikeuttavat saaren syrjäinen sijainti, taloudelliseen toimintaan sopivan maan vähyys ja työvoiman puute. Saaren budjetista noin kaksi kolmasosaa tulee tukiaisena Britanniasta, ja loput hallitus kerää postimerkkien myynnillä sekä tulli- ja satamamaksuilla. Saint Helenan postimerkit ovat suosittuja ympäri maailmaa, ja saaren postitoimisto julkaisee vuodessa kuusi sarjaa.
Saint Helenaa ei alkujaan tarkoitettu omavaraiseksi yhdyskunnaksi, vaan sen piti olla sotilastukikohta ja laivojen täydennysvarasto. Saint Helenan ensimmäinen teollisuustuote oli tähkäliljasta eli uudenseelanninpellavasta saatu kuitu. Ala kuitenkin kaatui 1964, kun sille myönnetyt tuet lakkautettiin.
Vain alle kolmasosa Saint Helenasta soveltuu maatalouteen. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, peruna ja vihreät vihannekset. Saarella kasvatetaan myös siipikarjaa, lampaita, vuohia, karjaa ja sikoja. Kahvia puolestaan viljellään vientiin. Kahvin lisäksi vain kalatuotteet ovat olleet merkittäviä vientituotteita. Kalan vienti loppui 2020–2021, kun St Helena Fisheries Corporation lopetti toimintansa.
Egyptiläinen sielu
Ihmisen sielu koostuu muinaisegyptiläisen uskonnon mukaan seitsemästä osasta, joiden nimet ovat Ren, Sekem, Akh, Ba, Ka, Sheut ja Sekhu. Ajateltiin, että elämän aikana niin eläinten kuin jumaltenkin sielut asuttivat ruumiin eli Ha 'n (ḥˁ, tarkoittaa lihaa). Uskottiin myös, että oli olemassa kolme eri olomuotoa: ankhu (elossa olevat ihmiset), netjeru (jumalat) ja akh (kuolleen henki).
Saint Helena
Liikenne
RMS Saint Helena kävi James Bayn satamassa noin 30 kertaa vuodessa ja kulki Etelä-Afrikan Kapkaupungin, Walvis Bayn, Ascensionin, Espanjan Teneriffan, Vigon ja Britannian Isle of Portlandin väliä. Se on yksi viimeisistä Britannian kuninkaallisen postilaitoksen postilaivoista. Alus oli tarkoitus poistaa käytöstä lentokentän valmistumisen aikaan vuonna 2016, mutta viimeisen matkansa se teki vasta kaksi vuotta myöhemmin. Sen korvasi rahtiliikenteessä MV Saint Helena.
La Bouëxière
La Bouëxière on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Rennesin kaupungista koilliseen.
Egyptiläinen sielu
Egyptiläiset ajattelivat, että Akh, Ba ja Ka olivat sielun kuolemattomat osat. Vaikka se kuulostaa paradoksiselta, he myös ajattelivat etteivät nämä osat pysty elämään jos yksilön ruumista ei säilötty oikein. Uskottiin, että esimerkiksi Ba ei voisi palata ruumiiseen jos se olisi pahasti mädäntynyt ja tunnistamaton. Niinpä sielun osa jäisi vaeltamaan loputtomiin. Tästä uskomuksesta seurasi egyptiläisten tapa palsamoida kuolleensa.
Saint Helena
Energia
Saint Helenan vuotuinen sähköntuotanto on noin 11–12 gigawattituntia. Siitä noin neljäsosa tuotetaan uusiutuvilla energiamuodoilla, mutta loput edelleen dieselvoimalaitoksella. Tämän lisäksi joillakin yksityisillä ja yrityksillä on omia aurinkopaneeleitaan verkon ulkopuolella.
La Bouëxière
Kunnan alueella on useita linnoja ja kartanoita, kuten 1400-luvun Château du Bertry, 1600-luvun Château du Carrefour ja Manoir de La Bouëxière, jonka vanhimmat osat ovat 1200-luvulta.
Egyptiläinen sielu
Ren
Ihmiselle annettiin nimi (egyptiksi ren) syntymän jälkeen ja uskottiin, että ihminen elää niin kauan kuin hänen nimeään sanottiin. Tämä selittää lukuisat merkinnät faaraoiden nimestä heidän haudoissaan. Usein maagista köyttä, kartussia, käytettiin ympyröimään vainajan nimi ja suojelemaan sitä ikuisuudeksi. Vastaavasti yhteiskunnan vihollisten nimet hakattiin huolellisesti pois monumenteista.
Saint Helena
Väestö
Saint Helenan väestö on pääosin eurooppalaisten, etelä- ja itäaasialaisten ja afrikkalaisten jälkeläisiä. Englanti on ainoa puhuttu kieli, ja suurin osa asukkaista on anglikaaneja. Vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan anglikaaneja oli 63,2 prosenttia saaren asukkaista ja kristittyjä yleensä 78,5 prosenttia. Saarella on kuitenkin myös joitakin muslimeita ja Bahai-uskon seuraajia. Asukkaista 82,1 prosenttia on syntynyt Saint Helenalla, 8 prosenttia Britanniassa, 3,6 prosenttia Etelä-Afrikassa ja 2,8 prosenttia Ascensionilla.
Egyptiläinen sielu
Sekem
Sekem on kuolleen ihmisen energia, voima ja valo.
Saint Helena
Aiheesta muualla
-15.95°N, -5.7°W
Egyptiläinen sielu
Akh
Akh (kiiltävä) oli käsite, jonka tarkoitus vaihteli Egyptin historian aikana. Aluksi se oli muuttumaton Kan ja Ban yhdistelmä, joka syntyi ihmisen kuollessa. Tavallaan se siis oli aave. Myöhemmin Akh tunnettiin osana Akh-Akhia, joka oli kaikkien ihmisten, eläinten ja jumalten yhteinen Akh. Egyptiläiset ajattelivat pääsevänsä jumalten pariin alamaailmaan ja olevansa sen jälkeen kuolemattomia ja muuttumattomia.
Tämän jälkeen uskottiin, että Ka muuttuisi Akhiksi ja Baksi kuoleman jälkeen. Tässä vaiheessa ajateltiin, että Akh vietti jonkin aikaa alamaailmassa ennen kuin palasi maailmaan ja syntyi uudestaan Kana ja saisi uuden Ban.
Akhin erotus tai Kan ja Ban yhdistäminen tapahtui kuoleman jälkeen. Siihen vaikutti oikeiden uhrien antaminen ja loitsujen lausuminen. Taustalla oli kuitenkin vaara kuolla toistamiseen. Muun muassa Kuolleiden kirjassa ohjastetaan miten vainajan ei tarvitse "kuolla toista kertaa" ja miten hän muuttuu Akhiksi.
Meksikonsusi
Meksikonsusi (Canis lupus baileyi) on uhanalainen suden alalaji. Meksikonsutta tavataan nykyisin Yhdysvaltojen Arizonassa ja New Mexicossa sekä Meksikossa Sonorassa ja Chihuahuassa. Kanta hävisi luonnosta kokonaan 1970-luvulla, mutta alkaen vuodesta 1998 vankeudessa kasvaneita susia on alettu palauttaa luontoon.
Egyptiläinen sielu
Ba
Ba oli jollain tavalla lähinnä länsimaalaista käsitystä sielusta, mutta se tarkoitti myös kaikkea, mikä tekee ihmisestä ainutlaatuisen eli hyvin paljon sama kuin persoona. Samalla tavalla kuin sielu länsimaisessa käsityksessä, Ba on ihmisen se osa, joka elää ruumiin kuoleman jälkeen. Joskus sitä kuvataan ihmispäisellä linnulla, joka lentää ulos haudasta ja liittyy Kahan kuoleman jälkeisessä elämässä.
Meksikonsusi
Taksonomia ja evoluutio
Meksikonsusi on suden eli lajin Canis lupus alalaji Canis lupus baileyi. Suden on esitetty levinneen Pohjois-Amerikkaan Aasiasta Beringian kautta mahdollisesti useina aaltoina. DNA-tutkimusten perusteella meksikonsuden on esitetty edustavan mahdollisesti varhaisesta muuttoaallosta polveutuvaa linjaa. Nuevo Leónin osavaltiossa sijaitsevasta luolasta löydetty sudenkallo on ajoitettu 27 000–11 000 vuotta vanhaksi, mikä viittaisi suden levinneen Meksikoon myöheisellä pleistoseenikaudella. Sittemmät muutokset ympäristössä eristivät meksikonsudet Kalliovuorten susista, mikä johti puolestaan kannan geneettiseen eritymiseen ja sittempään määrittelyyn omaksi alalajikseen.
Egyptiläinen sielu
Ba
Aivan kuten ihmisillä, jumaluuksilla on myös Ba. Niiden pyhyys huomioon ottaen se kuitenkin oli enemmän jumaluuksien maineen ja voiman kanssa tekemisissä. Uskottiin, että kun jumala sekaantui ihmisten asioihin hänen Baunsa (Ban monikko) olivat silloin työssä. Tämän vuoksi faaraota pidettiin jumalan Bana ja jumalan uskottiin olevan jonkun toisen jumalan Ba.
Meksikonsusi
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Meksikonsusi [[Minnesotan eläintarhassa.]] thumb|vasen|Ulvova pentu. Meksikonsusi on suden Pohjois-Amerikassa esiintyvistä alalajeista pienikokoisin. Meksikonsusi on kuitenkin esimerkiksi kojoottia huomattavasti suurempi, noin 2–3 kertaa painavampi. Meksikonsusien urokset ovat hieman naaraita kookkaampia: koiraat painavat 30–41 kiloa ja naaraat 21–30 kiloa. Susien ruumiin pituus on 103–157 cm ja korkeus 60,9–81,2 cm. Turkki on tumma, ja siinä on ruosteenruskean ja harmaan sävyjä. Pää on suuri ja kuono lyhyt ja paksu. Silmien väri vaihtelee ruskeasta kultaiseen. Nenä ja huulet ovat mustat. Häntä on suhteellisen pitkä ja sitä peittää pitkä karvoitus.
Levinneisyys ja elinympäristö
Meksikonsusi katosi aikanaan kokonaan luonnosta ja koko nykyinen kanta polveutuu luontoon vankeudesta palautetuista yksilöistä. Susia tavataan Yhdysvalloissa osissa Arizonan ja New Mexicon osavaltioita sekä Meksikon puolella Chihuahuan ja Sonoran osavaltioiden alueella.
Vanhoissa tieteellisissä kuvauksissa meksikonsuden historialliseksi esiintymisalueeksi on kuvailtu alueita Luoteis-Meksikossa Sierra Madren vuoristossa Durangon osavaltion eteläosaan saakka sekä Yhdysvaltojen puolella Arizonan eteläosissa, New Mexicon lounaisosissa ja Texasin länsiosissa. Joskus on esitetty myös laajempaa historiallista levinneisyysaluetta, johon olisi kuulunut lisäksi alueita pohjoisessa Nebraskaan ja Utahin pohjoisosiin saakka sekä lännessä Kalifornian eteläosiin saakka.
Meksikonsuden luontaista elinympäristöä ovat vuoristometsät, muut metsät, chapparalpensaikot ja ruohoa kasvavat laaksot tavallisesti 900–3 660 metrin korkeudella merenpinnasta. Ne välttelevät suoranaisia aavikoita tai aavikkopensaikkoja veden ja suojapaikkojen puutteen takia.
Elintavat
Meksikonsudet lisääntyvät helmikuun ja maaliskuun välisenä aikana kerran vuodessa. Tiineys kestää 63 päivää, ja pennut kasvavat susien pesässä usein paikalla, jolla on hyvä näköala ympäröivälle alueelle. Kerrallaan pentuja syntyy 4–7. Kaikki lauman jäsenet osallistuvat pentujen ruokkimiseen ja hoitamiseen. Sukukypsiä susista tulee kahden vuoden ikäisinä, ja vankeudessa ne elävät suurin piirtein 15 vuoden ikäisiksi.
Uhat ja suojelu
Meksikonsuden kannat käsittivät aikanaan tuhansia yksilöitä. Nahuatliksi meksikonsusi tunnettiin nimellä cuitlachcóyotl ja espanjaksi lobo mexicano. Meksikonsusi katosi kokonaan luonnosta 1970-luvulla. Katoamisella oli useita eri syitä. Siirtolaisasutuksen alkaessa levitä Yhdysvaltojen länsiosiin metsästäjät alkoivat saalistaa enenevissä määrin meksikonsuden saaliseläimiä. Metsästäjien ohella saapuivat myös karjanhoitajat, joiden laumat muuttivat ympäristöä ja vähensivät suden saaliseläinten määriä entisestään. Luontaisen ravinnon puutteessa suden saalistivat kotieläimiä. Sudesta tarjottiin pitkään tapporahaa, mutta 1900-luvulla alettiin sen järjestelmällisempi tuhoaminen. Lisääntyvät laumat olivat kadonneet Yhdysvalloista 1940-luvulle tultaessa. Viimeiset tunnetut luonnossa eläneet yksilöt ammuttiin Yhdysvaltojen puolella vuonna 1970, ja Meksikossa havaintoja ei tehty vuoden 1980 jälkeen.
Vuonna 1973 Yhdysvalloissa vietiin läpi niin sanottu Endangered Species Act, ja meksikonsusi määriteltiin virallisesti uhanalaiseksi lajiksi vuonna 1976. United States Fish and Wildlife Service velvoitettiin näin palauttamaan meksikonsusi takaisin luontoon. Tässä vaiheessa Meksiko ja Yhdysvallat sopivat koko tuolloin vain Meksikossa eläneen villin kannan vangitsemisesta. Vuosina 1977–1980 löydettiin ja vangittiin neljä urosta ja yksi tiineenä ollut naaras. Vangittuja yksilöitä käytettiin kannan kasvattamiseen vankeudessa.
Vuonna 1998 ensimmäiset 11 sutta päästettiin vapaaksi alueelle, joka käsittää osia Arizonasta ja New Mexicosta. Vuonna 2018 Yhdysvaltojen kannan arvioitiin olevan vähintään 131 yksilöä. Niistä suurin piirtein puolet oli Arizonassa ja puolet New Mexicossa. Meksikossa ensimmäiset palautukset luontoon tehtiin vuonna 2011. Heinäkuussa 2017 Meksikon villin kannan kooksi arvioitiin 31 yksilöä Chihuahuan ja Sonoran osavaltioiden alueella. Molemmissa maissa on sittemmin suunniteltu palautusten jatkamista.
Egyptiläinen sielu
Ka
Ka oli elämänvoiman käsite. Kun yksilö kuoli, hänen Kansa erosi ruumiista. Egyptiläiset uskoivat Khnumin tekevän Kata tai, että se siirtyi isältä lapsille sperman välityksellä.
Yleinen uskomus oli, että Ka pidettiin elossa ruoan ja juoman kautta. Tämän vuoksi vainajille uhrattiin ruokaa ja juomaa. Niiden fyysistä olomuotoa ei ollut tarkoitus syödä, vaan niiden Ka.
Julian Jaynes esitti teorian, jonka mukaan Ka olisi ollut kuviteltu jumalan ääni, jota tavataan esimerkiksi skitsofreenikoilla. Tämän ns. kaksikamarisuuden teorian mukaan useimmat egyptiläiset eivät siis olisi olleet tietoisia termin nykyaikaisessa merkityksessä. Tämän vuoksi selitys on kohdannut paljon vastustusta.
Sheut
Ihmisen varjo, joka oli aina paikalla. Ihmisellä ja hänen varjollaan uskottiin olevan tiukka side, sillä ihmistä ei ole olemassa ilman varjoa eikä varjoa ilman ihmistä. Varjoa kuvattiin hieroglyfeissä pienellä mustalla ihmishahmolla.
Solveig Wikström
Solveig Ragnborg Wikström (o.s. Johansson; s. 3. syyskuuta 1931 Jomala) on suomenruotsalainen taloustieteilijä ja Tukholman yliopiston yritystalouden emeritaprofessori.
Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen Wikström on ollut vuodesta 1993. Vuonna 1999 hänelle myödettiin ruotsalaisen Torsten Söderbergin säätiön taloustieteellinen palkinto (Det Söderbergska handelspriset).
Vakoilupeli (vuoden 1988 televisiosarja)
Vakoilupeli (Game, Set and Match) on brittiläinen 13-osainen tv-sarja vuodelta 1988. Se perustuu Len Deightonin romaanitrilogiaan Berliinin peli, Meksikon erä ja Lontoon ottelu. Sarjan pääosassa näyttelee Ian Holm. Sarjan esitti Suomessa Kolmoskanava syksyllä 1989.
Sundalaiset
Kulttuuri
230px|thumb|Sundalaiset häät moskeijassa. Sundalaisten pääelinkeino on riisinviljelys. Jotkut sundalaiset etenkin heidän asuinalueidensa lounaisosissa harjoittavat edelleen kaskiviljelystä. Vuosittain tuotetaan tavallisesti kolme riisisatoa. Riisin ohella kasvatetaan esimerkiksi kasviksia, chiliä ja tupakkaa. Rannikolla monet harjoittavat myös kalastusta tai kalanviljelyä. Suurin osa sundalaisista on muslimeja, mutta heidän uskonnossaan on monia piirteitä vanhoista islamia edeltäneistä uskonnollisista tavoista. Uskontoon kuuluu varsin keskeisenä osana esimerkiksi seremonialliset käynnit esi-isien haudoilla. Sundalaisten alaryhmä baduit harjoittavat edelleen perinteistä uskoa.
Luisa Landová-Štychová
Elämä
Landová-Štychová syntyi keskiluokkaiseen perheeseen lähellä Kolínin kaupunkia keskisessä Böömissä. Hänen vanhempansa omistivat ruokakaupan, mutta Landová-Štychová kieltäytyi jatkamasta perheyritystä ja omistautui politiikalle.
Vuodesta 1905 lähtien hän oli mukana Tšekin vallankumouksellisen työväenliikkeen anarkistisessa siivessä. Erityisesti naisten aseman parantaminen oli hänelle tärkeää. Ensimmäisen maailmansodan aikana Landová-Štychová toimi silloisen anarkokommunistiliiton edustajana neuvotteluissa, jotka johtivat neljän merkittävän sosialistisen puolueen yhdistymiseen vuonna 1918. Tämän myötä hän pääsi myös Vallankumouksellisen kansalliskokouksen jäseneksi, missä roolissa hän toimi vuosina 1918–1920. Tšekkoslovakian ensimmäisissä parlamenttivaaleissa vuonna 1920 Landová-Štychová valittiin edustajainhuoneen jäseneksi Kansallissosiaalisen puolueen listalta.
Parlamentaarikkona
Tultuaan valituksi parlamenttiin Landová-Štychová pyrki parantamaan naisten ja orpojen asemaa. Hän myös vastusti prostituutiota ja kirkon asemaa yhteiskunnassa.
Vuonna 1923 Landová-Štychová erotettiin sekä parlamentista, että puolueestaan hänen kieltäydyttyä tukemasta tasavallan suojelulakia valtiovarainministeri Alois Rašínin murhan jälkeen. Tämän jälkeen hän oli perustamassa uutta puoluetta, joka sulautui Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1925. Myöhemmin samana vuonna Landová-Štychová valittiin uudelleen edustajainhuoneistoon, jossa hän toimi vuoteen 1929 saakka.
Sosialistisessa Tšekkoslovakiassa
Kommunistien kaapattua vallan toisen maailmansodan jälkeisessä Tšekkoslovakiassa Landová-Štychová ei enää juurikaan ottanut osaa päivänpolitiikkaan, vaan keskittyi enemmän tähtitieteen edistämiseen.
Poliittiset mielipiteet
Landová-Štychová oli vankka neuvostokommunismin kannattaja ja Neuvostoliiton ihailija. Hän kannatti abortin laillistamista ja naiskiintiöitä poliittisissa puolueissa.
Yksityiselämä
Landová-Štychová tapasi tulevan aviomiehenstä Jaroslav Štychin Wienissä 1900-luvun alussa. He saivat yhdessä kaksi lasta, mutta heistä huolehtiminen koitui Landová-Štychoválle raskaaksi. 50-vuotiaana hän kirjoitti avioliitostaan elämänsä suurimpana typeryytenä, jossa hänen roolinsa oli pelkkä palvelija. Toisaalta aviopari jakoi saman maailmankuvan ja suuren innostuksen tähtitiedettä kohtaan. He olivat kumpikin perustamassa observatoriota Prahan Petřínin kukkulalle. Tähtitieteen hyväksi tekemästään työstä Landová-Štychová nimettiin Tšekkoslovakian tiedeakatemian kunniajäseksi vuonna 1959.
Luettelo personaaliunioneista
Tämä on luettelo personaaliunioneista. Luettelossa on nykyiset personaaliunionit sekä historiallisia.
Xiaoherui
Perhetausta
Keisarinna Xiaoheruin henkilökohtaista nimeä ei kirjattu historiaan.
Qianlongin aikakausi
Tuleva keisarinna Xiaoherui syntyi kiinalaisen kuukalenterin kymmenennen kuun kymmenentenä päivänä Qianlongin 41. hallintovuonna, eli 20. marraskuuta 1776.
Niohurusta tuli Yongyanin, Qianlongin 15. pojan, toissijainen puoliso 1790. Hän synnytti 2. elokuuta 1793 Yongyanin seitsemännen tyttären, joka kuoli ennenaikaisesti heinäkuussa tai elokuussa 1795, ja 6. elokuuta 1795 Yongyanin kolmannen pojan, Miankain.
Jiaqingin aikakausi
Qianlong luopui valtaistuimestaan 9. helmikuuta 1796 ja Yongyanista tuli Jiaqing-keisari. 12. helmikuuta 1796 Niohuru sai arvonimen "jalosukuinen puoliso".
Kun Jiaqingin ensisijainen puoliso, keisarinna Xiaoshurui, kuoli sairauteen 5. maaliskuuta 1797, jalosukuinen puoliso alkoi johtaa keisarillista haaremia koska hän oli korkea-arvoisin keisarin puolisoista, ja hänet ylennettiin "keisarilliseksi jalosukuiseksi puolisoksi". Jiaqing halusi tehdä Niohurusta uuden keisarinnan, mutta hänen täytyisi odottaa kunnes Xiaoshuruin suruaika olisi ohi. Qianlong kuoli 7. helmikuuta 1799, joten ylennys viivästyi 27. toukokuuta 1801 asti.
9. maaliskuuta 1805 keisarinna synnytti keisarin neljännen pojan, Mianxinin.
Daoguangin aikakausi
Jiaqing kuoli 2. syyskuuta 1820, ennen kuin oli nimittänyt kruununprinssiä. Uuden keisarin valinta jätettiin Niohurulle, josta oli tullut leskikeisarinna. Leskikeisarinna nimitti Minningin uudeksi keisariksi. Hän lähetti palvelijansa lähettämään tiedon Minningille, joka oli Chengdessä. Minning kiirehti takaisin Kiellettyyn kaupunkiin, ja hänet nimitettiin Daoguang-keisariksi.
Daoguang oli erittäin mielissään leskikeisarinnan valinnasta, ja sanoi että hän oli avarakatseinen koska ei väärinkäyttänyt valtaansa ja nimittänyt yhtä pojistaan keisariksi. Keisari myönsi hänelle arvonimen "leskikeisarinna Gongci". Leskikeisarinna muutti Kielletyn kaupungin Shoukang-palatsiin, joka oli perinteisesti keisarin äidin asuinpaikka.
Leskikeisarinna Gongci kuoli 23. tammikuuta 1850. Hän sai postuumisti arvonimen "keisarinna Xiaoherui", ja hänet siirrettiin erilliseen hautaan läntisten Qing-hautojen Chang-mausoleumin lähelle.
Enontekiön kirjasto
Enontekiön kirjasto on perustettu vuonna 1932. Kirjasto aloitti toimintansa Hetan kansakoulun tiloissa. Vuonna 1986 kirjasto siirsi toimintansa Enontekiön koulun yhteyteen.
Vuonna 2016 Enontekiön sivistyslautakunta esitti kirjaston ja kulttuuritoimen lakkauttamista päästääksen kunnanvaltuustoon asettamaan talousarvioraamiin. Palveluja ei lakkautettu, koska kyseessä ovat lakisääteiset palvelut.
Enontekiön kirjaston alueella palvelee myös Yhteispohjoismainen kirjastoauto, joka on Norjan, Ruotsin ja Suomen alueilla kulkeva yhteinen kirjastoauto. Kirjastoauton toiminta alkoi 30. kesäkuuta 1979 ja auto kulkee Enontekiön, Kautokeinon ja Muonion kunnissa.
Salamanteri (mytologia)
Mytologian salamanteri oli pieni olento, mutta tappava. Legendan mukaan salamanteri voisi elää tulen sydämessä, sammuttaa liekit ihonsa kosketuksella ja tappaa ihmisen vain pisaralla sen myrkkyä.
Tarun alkuperä
Kuvattu Plinius vanhemman kirjoituksissa.
Legenda
Salamanterin ihon sanottiin olevan niin kylmä, että se saattoi sammuttaa tulen vain kävelemällä liekkeihin. Salamanterin uskottiin myös elävän tulivuorien sivuilla virtaavassa laavassa.
Legendan mukaan salamanteri eritti maidollista nestettä suustaan ja ihostaan. Kun eläin kiipesi puuhun, sen myrkky myrkytti hedelmät tappaen kaikki niitä syöneet. Jos possu söisi salamanterin, possu pysyisi terveenä, mutta jos sen jälkeen possu syötäisiin, sen syöjät kuolisivat.
Gynochthodes nitida
Gynochthodes nitida on Gynochthodes-sukuun ja matarakasveihin kuuluva putkilokasvi. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Elmer Drew Merrill. Sillä ei ole alalajeja.
Modena (Formula 1 -talli)
Modena on entinen italialainen Formula 1 -talli, joka kilpaili F1-sarjassa vuonna. Talli tunnettiin myös nimillä Lambo ja Lamborghini.
1991
Modena osallistui kaudella kaikkiin 16 Grand Prix’hin, mutta vain kuudesti tallin auto nähtiin lähtöruudukossa. Modenan moottoritoimittajana toimi sen ainoalla kaudellaan italialainen Lamborghini, jonka tehdastallina Modena toimi. Tämän vuoksi talli tunnetaankin myös nimillä Lambo ja Lamborghini. Tallin kuljettajiksi palkattiin italialainen Nicola Larini ja belgialainen Eric van de Poele. Mauro Baldi toimi tallin testikuljettajana ennen kauden 1991 alkua, mutta häntä ei palkattu tallin kilpakuljettajaksi kauden alkaessa.
Tallin historian paras sijoitus tuli heti sen debyyttikilpailussa, Yhdysvaltain GP:ssa, kun Nicola Larini ajoi seitsemänneksi.
Tallista takaisin moottoritoimittajaksi
Kauden 1991 päätteeksi talli oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin, eikä sitä nähty F1:ssä seuraavalla kaudella. Tallin lopettamisesta huolimatta Lamborghini toimi vielä moottoritoimittajana, toimittaen moottorit Venturi-Larroussen ja Minardin F1-talleille kaudella 1992.
Kaudelle 1994 Lamborghini yritti tehdä sopimusta McLarenin kanssa ja tallin kuljettajat Ayrton Senna ja Mika Häkkinen jopa testasivat Lamborghinin moottorilla varustettua McLarenia. Sopimusta ei kuitenkaan tehty ja McLaren hankki moottorinsa Peugeotilta. Lamborghini jätti Formula Ykköset 1994.
Aimo Hiltunen
Aimo Vesa Heikki Hiltunen oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hiltunen toimi johtajana Lahden, Jyväskylän ja Kuopion kaupunginteattereissa.
Hiltunen ohjasi myös Pyynikin kesäteatterin esityksiä ja toimi näyttelijä-ohjaajana Suomen Kansallisteatterissa. Vaimonsa Sirkka-Liisa Wilénin tapaan hänkin toimi myös radioäänenä ja elokuvanäyttelijänä. Elokuvanäyttelijänä hänet tunnettiin parhaiten Tuntemattoman sotilaan Lampisena.
Rodium(III)fluoridi
Rodium(III)fluoridi (RhF3) on rodium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa rodium(III)fluoridi on punaista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on trigonaalinen. Rodium(III)fluoridi on veteen liukenematonta eikä liukene emäksiin tai happoihinkaan. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset heksa- ja nonahydraatit (RhF3·6H2O ja RhF3·9H2O). Rodium(III)fluoridinonahydraatin rakenteessa on heksa-akvarodium(III)ioni ([Rh(H2O)]).
Rodium(III)fluoridia valmistetaan kuumentamalla rodiumia tai rodium(III)kloridia ja fluoria 500–600 °C:n lämpötilaan. Muita tapoja ovat saostaminen rodiumliuoksista fluoridien avulla tai kaliumheksafluororodaatin vetyfluoridiliuoksen kuumentaminen.
Jasmine Stubbe
Jasmine Alexandra Stubbe (s. 31. heinäkuuta 1992 Vantaa) on suomalainen futsal ista ja jalkapallo ilija. Hän edustaa futsalissa Naisten Futsal-Liigassa pelaavaa HIFK Futsalia. Hän on pelipaikaltaan universal ja hänen pelinumeronsa on 7.
Formula 3000 Italian Grand Prix 2004
Formula 3000 Italian Grand Prix 2004 oli Formula 3000 -kauden 2004 kymmenes ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 11. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Etna-luokka (risteilijä)
Etna-luokka oli kahden Thaimaan vuonna 1938 Italiasta tilaaman ja Italian laivaston lunastaman kevyen risteilijän muodostama alusluokka. Kumpikaan alus ei koskaan valmistunut ja niiden ilmapommituksissa vahingoittuneet hylyt romutettiin toisen maailmansodan päätyttyä.
Eero Marttinen
Eero Marttinen (s. 17. toukokuuta 1943 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Kirjallinen tuotanto
Eero Marttinen toimi käsikirjoittajana Mikko Niskasen elokuvassa Elämän vonkamies. Lisäksi hän on tehnyt käsikirjoituksia televisiolle ja radiolle sekä lukuisia kulttuuri- ja kirjallisuusartikkeleita eri lehtiin. Hän on kirjoittanut ja toimittanut myös tietokirjoja, joista tunnetuimpia ovat:
Firdaposten
Firdaposten on norjalainen vuonna 1948 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Florøssä Floran kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 1976 lehti on ollut tabloid-kokoinen.
William Sterling Parsons
pienoiskuva|Yhdysvaltain laivaston vara-amiraali William S. "Deak" Parsons. William Sterling "Deak" Parsons (26. marraskuuta 1901 – 5. joulukuuta 1953) oli yhdysvaltalainen laivaston upseeri. Hän tuli tunnetuksi Manhattan-projektista sekä Enola Gayn aseupseerina, joka viritti lopulliseen toimintavalmiuteen Little Boy -atomipommin. Ensimmäisin sotatoimissa käytetty ydinpommi tuhosi täysin Hiroshiman keskustan 6. elokuuta 1945. Silverplate-projektin eli atomipommiin liittyvien lentoharjoittelujen jaksojen alussa Parsons oli ollut komentajakapteenin arvoinen, mutta kohoten kommodorin sotilasarvoon, jossa oli tuota historiallista sotilastehtävää täyttäessään. Parsons oli lopuksi kontra-amiraalin arvoinen.
William "Deak" Parsons, koodinimeltään Judge oli erityisesti räjähteiden asiantuntija, sekä suoranainen kenraalimajuri Leslie Grovesin alamainen. Parsonsin läheinen työtoveri, sekä ns. toinen laivaston tärkeä mies myös Manhattan-projektin keskeisiä hahmoja, oli Frederick L. "Dick" Ashworth. Komentajakapteeni Ashworth oli toiminut "Fat Man":in aseupseerina. Parsons oli osallistunut myös atomipommin konstruktioon liittyvään rakenteelliseen suunnitteluun Los Alamosissa. Pommin viritykseen kului arviolta hieman alle ½t. eli 25 min. Tehtävälista oli 11-vaiheinen. Pommi viritettiin vasta ilmassa, jottei se pääsisi aiheuttamaan ennenaikaista vaaraa, kuten lentoonnousun yhteydessä. Tinianissa tapahtuva ydinräjähdys olisi voinut tuhota paljon infrastruktuuria. thumb|right|Parsons [[Tinianilla vuonna 1945, vielä tuolloin komentajakapteenin arvoisena.]]
Parsonsin asemaa tuossa projektissa osoittanee se, että hän lensi Wendoveriin Utahiin Dora Doughertyn kuljettamana. Hän tarkasti 509. raskaan erityispommitusrykmentin pommikoneet henkilökohtaisesti sekä todeten, että ne on pakko vaihtaa toisiin eli uudempaan malliin. Kommodori William S. Parsons osallistui myös konventionaalisten, raskaitten "Pumpkin" - eli "Kurpitsa" -pommien kehittelyyn. Niiden muotoilu oli täysin Fat Man:ia vastaava, mutta räjähde oli perinteinen eli siinä oli 2 900 kg RDX/TNT -räjähdettä.
Kevyt pelastusyksikkö
Kevyt pelastusyksikkö (toiselta nimeltään kevyt sammutusyksikkö) on normaalia pelastusyksikköä pienempi paloauto. Se on varustettu pumpulla, sammutusainesäiliöllä ja vähintään kahden hengen miehistötilalla. Kevyen pelastusyksikön tulisi selviytyä muun muassa sammutustoiminnan aloittamisesta, savutuuletuksesta, pintapelastuksesta ja liikenneonnettomuustehtävistä. Autojen ominaisuudet ja varusteet määräytyvät kuitenkin niiden toiminta-alueen tarpeiden mukaan.
William Sterling Parsons
Parsons työskenteli tuolloin paljain käsin, suojakäsineitä käyttämättä Boeing B-29 Superfortress pommikoneen pommiruumaan ahtautuneena. Hän oli kuitenkin harjoitellut tuota työtä, eli räjähdepanoksen kasaamista Tinianin tukikohdassa ennakolta. Hänen apulaisensa oli Morris R. Jeppson, joka 1. Erillisen Taisteluvälinelaivueen aliluutnantti, ts. Lieutenant, 2nd Grade. Jeppsonista tuli myöhemmin tutkimusta harjoittanut tiedemies. pienoiskuva|Little Boy'ta ladataan Enola Gay'hin, "Deak" Parsonsin valvonnan alla.
Kevyt pelastusyksikkö
Kevyen pelastusyksikön tunnusnumero on sama kuin pelastusyksikölläkin eli 1. Erotuksena pelastusyksiköstä tunnuksen lopussa on kuitenkin järjestysnumero väliltä 5-9, toisin kuin pelastusyksiköllä, jonka järjestysnumero on 1-4. Tästä esimerkkinä on tunnus RPI8615: R tulee sanasta rescue eli pelastus, PI on Pirkanmaan tunnus, 86 on yksikön asemanumero, 1 tarkoittaa pelastusyksikköä ja 5 tarkoittaa, että kyseessä on aseman ensimmäinen kevyt pelastusyksikkö.
Kevyen pelastusyksikön minimikalusto
Alkusammutuskalusto
Letku- ja armatuurikalusto
Raivauskalusto
Pelastuskalusto
Vaahtokalusto
Suojavarusteet ja suojaimet
Ensihoitokalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
Tikaskalusto
Nokipalokalusto
Liikenteenohjauskalusto
Pintapelastuskalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
Korkeanpaikan työskentelyvarusteet
Muu kalusto (toiminta-alueen tarpeiden mukainen)
U.S. News & World Report
U.S. News & World Report on yhdysvaltalainen uutisaikakauslehti, jonka toimitus sijaitsee Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Lehden omistajayhtiön (U.S. News & World Report, L.P.) pääkonttori sijaitsee Daily News Buildingissa New Yorkissa. U.S. News perustettiin vuonna 1933 ja vuonna 1945 perustettiin ulkomaanuutisiin keskittynyt lehti World Report. Lehdet yhdistyivät vuonna 1948. Sekä U.S. Newsin että World Reportin perustaja oli David Lawrence (1888–1973) ja lehden nykyinen omistaja on Mortimer Zuckerman, joka hankki lehden omistukseensa vuonna 1984.
U.S. News & World Reportin pääkilpailijat ovat Time ja Newsweek. Lehteä julkaistiin pitkään viikoittain ja vuoden 2009 alusta kerran kuukaudessa. Lehden levikki laski voimakkaasti 2000-vuosikymmenen lopulla. Vuonna 2007 lehden levikki oli noin kaksi miljoonaa, vuonna 2008 noin 1,7 miljoonaa ja vuonna 2009 noin 1,3 miljoonaa. Vuoden 2010 lopulla uutisoitiin lehden säännöllisen julkaisun paperiversiona lopettamisesta vuodesta 2011 alkaen.
U.S. News & World Report on julkaissut vuodesta 1983 alkaen luetteloa Yhdysvaltain parhaista yliopistoista ja collegeista. Vuodesta 1990 lehti on julkaissut luetteloa myös Yhdysvaltain parhaista sairaaloista. Vaikka lehden viikoittainen ja myöhemmin myös kuukausittainen julkaisu on lopetettu, näitä luetteloja on kerrottu julkaistavan jatkossakin myös paperiversiona.
Burgess Shale
pienoiskuva|Walcott Quarry. Valkoiset raidat keskustassa olevassa kivessä ovat reijistä joita on porattu kiveen 1990-luvun puolivälin kaivauksissa. pienoiskuva|Kartta jossa on punaisella Yohon kansallispuisto. pienoiskuva|Topografikartta alueesta.
Burgess Shale on fossiiliesiintymä Kanadan Kalliovuorilla, Yohon kansallispuistossa. Burgess Shalen esiintymä sisältää maailman vanhimpien pehmeärakenteisten eläinten fossiileja ja se on tärkeimpiä kambrikautisia fossiiliesiintymiä. Vuodesta 1981 alue on ollut maailman perintökohde.
Burgess Shalen löysi vuonna 1909 Smithsonian-instituutin esimies Charles Doolittle Walcott. Siihen ei silloin kuitenkaan kiinnitetty juurikaan huomiota. Vasta vuonna 1960 eli viisikymmentä vuotta myöhemmin Alberot Simonella alkoi järjestellä löytöjä uudelleen ja vuonna 1967 Harry Whittington aloitti projektin, johon liittyivät matoasiantuntija Simon Conway Morris ja niveljalkaisasiantuntija Derek Briggs.
Löydöt
Burgess Shalen saviliuskeesta on kerätty yhteensä yli 70 000 yksilöä 33 520 laatalta. Näytteistä 88 % on eläimiä ja lähes kaikki loput erilaisia leviä. Kaikista näytteistä noin 90 % on sijoitettu Washingtoniin Walcottin kokoelmaan.
Siellä on säilynyt myös mikrofossiileja joista monet kuuluvat bakteereihin, syanobakteereihin, panssarisiimaleviin, ja alkueläimiin, mutta niiden tunnistaminen varmuudella on vaikeaa.
Burgess Shale on suosittu patikointikohde, mutta fossiilien kerääminen alueelta on ehdottomasti kiellettyä.
Arkádioi
Arkádioi (myös Arkádii; virallisesti Δημοτική Ενότητα Αρκαδίων, Dimotikí Enótita Arkadíon) on yksi Zákynthoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Zákynthoksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 5 215 (vuonna 2011).
Arkádioi käsittää alueen Zákynthoksen saaren itärannikolla. Kunnallisyksikön suurin asutus on Vanáton kylä. Arkádioi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Zákynthoksen kuntaan yhdessä Alykéen, Artemisían, Elátian ja Laganáksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Arkádioin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Luettelo transneptunisista kohteista
Tämä on luettelo transneptunisista kohteista. Transneptuninen kohde on Aurinkoa keskimäärin Neptunuksen radan ulkopuolella kiertävä pikkuplaneetta
Inarin kunnankirjasto
Inarin kunnankirjasto toimii Inarin alueella. Kunnankirjastoon kuuluvat pääkirjasto Ivalossa, kirjastoauto ja Saamelaiskirjasto Inarin kirkonkylällä. Inarin kunnankirjasto perustettiin vuonna 1859. Kirjasto tarjoaa asiakkaiden käyttöön muun muassa perinnearkiston, joka avattiin asiakkaiden käyttöön 18. heinäkuuta 2015. Perinnearkisto sisältää muun muassa haastatteluja, jotka ovat kuunneltavissa verkossa. Inarin kunnankirjasto kuuluu Lapin kirjasto -kirjastokimppaan.
Vuonna 2018 Inarin kirjaston kokoelmiin kuului noin 96 300 nidettä, joista noin 87 000 oli kirjoja. Lainauksia tehtiin noin 107 900 ja fyysisiä käyntejä noin 118 200.
Olavi Tupamäki
Olavi Tupamäki (s. 21. lokakuuta 1944 Petäjävesi) on suomalainen diplomi-insinööri ja entinen kansanedustaja SMP:n ja SKYP:n eduskuntaryhmissä. Hänet valittiin kansanedustajaksi vaaleissa 1970 ja 1972. Tupamäki oli Petäjäveden kunnanvaltuuston jäsen 1968–1976 ja hän toimi sen varapuheenjohtajana 1968–1970.
Myöhemmin Tupamäki on ollut kokoomuksen eurovaaliehdokkaana vuoden 1999 vaaleissa ja toiminut varavaltuutettuna Kauniaisten kaupunginvaltuustossa kaudella 2013–2017 ja vuosina 2017–2018. Hän pyysi eroa kaupungin luottamustehtävistä kesällä 2018 keskittyäkseen väitöskirjatyönsä loppuunsaattamiseen.
Tupamäki on kansanedustajauransa jälkeen toiminut insinöörinä sekä teknologian tutkimus- ja kehitystehtävissä eri puolilla maailmaa sekä laivan- että talonrakennusprojekteissa ja laskee käyneensä yli 130 maassa. Eläkkeellä hän on toiminut aktiivisesti muun muassa rakennusten energiatalouden kysymyksissä.
Nothosaurus
Nothosaurus oli Triaskaudella 251–200 miljoonaa vuotta sitten meressä elänyt matelija. Kuitenkin oletetaan että se olisi viihtynyt ison osan ajastaan myös maalla.
Ulkonäkö ja koko
Nothosauruksen vartalo oli hoikka, noin 10 metriä pitkä, ja se painoi 150–200 kiloa. Sen kaula, häntä ja raajat olivat pitkiä. Vaikka eläin oli vesieläin, niin sen raajat olivat vähemmän erikoistuneita uimiseen kuin muilla Sauropterygialla, niin kuin esimerkiksi Pistosauroideailla, Pliosauruksilla ja Plesiosaurialla.
Nothosaurus on uinut vedessä vartaloaan aaltomaisesti puolelta toiselle liikuttamalla, sekä raajoillaan.
Nothosaurus oli lihansyöjä, joka metsästi kaloja ja muita pieniä merieläimiä. Sen suu oli täynnä teräviä hampaita, jotka olivat soveltuvia liukkaiden kalojen saalistamiseen. Sen suu on sulkeutunut melko tiiviisti ja muodostanut loukun kaloille.
Kuten muutkin Sauropterygiat Nothosaurus on kehittynyt maalla eläneistä matelijoista jotka ovat suhteellisen kaukana liskoista ja käärmeistä.
pienoiskuva|pysty|Nothosaurus mirabilis, luonnonhistorian museo, Karlsruhe.
Viisisopet
Viisisopet (Penthorum) on Penthoraceae-heimoon kuuluva kasvisuku ja samalla heimon ainoa suku. Suku on sijoitettu joskus myös maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimoon.
Helvetti
pienois|pysty|[[Hieronymus Bosch, Helvetti, paneeli triptyykistä Maallisten ilojen puutarha, yksityiskohta, noin 1504–1510.]] Helvetti on paikka tai tila, johon ihminen monien uskontojen mukaan saattaa kuolemansa jälkeen joutua rikkomustensa vuoksi. Suoran aikakäsityksen uskonnoissa, kuten kristinuskossa ja islamissa, helvetti on yleensä ikuinen. Vastaavasti kiertävän aikakäsityksen uskonnoissa, kuten buddhalaisuudessa, helvetti on väliaikainen paikka ennen jälleensyntymistä.
Uskomus kuoleman jälkeisestä kärsimyksestä on vanha, mutta se ei esiinny kaikissa uskonnoissa. Monissa uskonnoissa tuonpuoleinen eli vainajala on unenomainen tila, johon ei välttämättä liitetä rangaistusta tai se on sivuosassa. Esimerkiksi muinaisten suomalaisten uskomuksissa kuolleet vaeltavat tuonelassa varjomaisina haamuina. Joissakin muinaiskulttuureissa kehittyi vähitellen käsitys, että vainajia punnittaisiin heidän elämänsä aikana tekemiensä tekojen mukaan. Hyvät teot saisivat kiitokset ja vastaavasti pahat teot rangaistukset.
Helvettiä on kuvattu runsaasti taiteessa ja kirjallisuudessa. Esimerkiksi Danten Jumalainen näytelmä ja John Miltonin Kadotettu paratiisi ovat kuuluisia tutkielmia ihmismielestä ja pahuudesta, jotka on puettu helvettinäyiksi.
Sanan alkuperä
Sana helvetti on tullut suomen kieleen muinaisruotsista, jossa sana Hel-vite viittaa manalan valtiattaren Helin rangaistukseen. Sana on siirtynyt useisiin eurooppalaisiin kieliin skandinaavisen mytologian kautta (esimerkiksi ruotsin helvete, englannin hell, saksan Hölle). Monissa kielissä, kuten suomessa, helvettiä merkitsevää sanaa käytetään myös kirosanana ilman uskonnollista merkitystä.
Lähi-itä
Sumerilaiset ja babylonialaiset uskoivat kuolleiden joutuvan maanalaiseen pimeyden ja kauhun valtakuntaan. Egyptiläiset uskoivat, että ihmisten teot punnitaan kuoleman jälkeen ja pahuudesta rangaistaan. Persialaisen zarathustralaisuuden mukaan pahat ihmiset joutuvat kuolemansa jälkeen kärsimykseen ja pimeyteen. Antiikin Kreikassa kaikkien vainajien uskottiin vaipuvan Haadekseen, mutta siellä kärsisivät vain pahimmat rikolliset.
Kaksoisvirranmaan uskonto
Mesopotamialainen Gilgameš-eepos kertoo, miten päähenkilö Gilgamešin kuollut ystävä Enkidu palaa manalan varjoelämästä. Gilgameš vierailee maanalaisessa maailmassa, joka sijaitsee Mašu-vuoren juurella ja jonne aurinko laskeutuu öisin. Mesopotamialaisissa tarustoissa maanalainen maailma ei ollut ensisijaisesti rangaistuksen ja kärsimyksen olotila. Toisaalta kertomuksissa oli helvettiin viittaavia piirteitä, jotka kehittyivät ajan myötä muissa kulttuureissa.
Muinaisen Egyptin uskonto
pienois|vasen|E. A. Wallis Budge, Kuolleiden kirja, 1895. Muinaisen Egyptin mytologiassa kuolleiden maan hallitsija oli kuollut, ylösnoussut ja jumalaksi muuttunut Osiris. Elävien jumala Ra liikkuu kohti kuolemaa ja kuolleiden jumala Osiris kohti elämää. Ra samastetaan aurinkoon ja Osiris vastaavasti maan alle.
Egyptiläinen Kuolleiden kirja antaa opastuksia ja ohjeita sielun kuolemanjälkeiseen matkalle kohti maanalaista maata eli duatia. Perillä sielua odottaa viimeinen tuomio. Osiriksen tuomioistuimen edessä Anubis-jumala punnitsee vaa’alla kuolleen teot siten, että toisella vaakakupilla on vainajan sydän ja toisella jumalatar Maatin sulka. Kirjurijumala Thot kirjaa julki tuodut asiat elämän kirjaan. Mikäli sielu on ollut rehellinen, hän jatkaa eteenpäin. Muussa tapauksessa sydän annetaan Ammit-pedon syötäväksi.
Zarathustralaisuus
Muinaispersialainen zarathustralaisuus perustuu kaksijakoiseen todellisuuskäsitykseen, jossa hyvä ja paha taistelevat keskenään. Pahuuden henkilöitymä Ahriman eli Angra Mainju juonittelee jatkuvasti hyvyyden henkilöitymää Ahura Mazdaa eli Ormuzdia vastaan. Kumpikin voima vaikuttaa historiassa maailmanloppuun asti. Ihminen valitsee, kumman puolelle hän asettuu. Lopulta viimeisinä päivinä hyvä voittaa, mutta sitä ennen ihmiset elävät hyvän ja pahan sekoittumisen aikaa.
Zarathustralaisuudessa tuonpuoleisessa tapahtuva palkitseminen tai rangaistus liittyvät maailmanlopun tapahtumiin. Zarathustralaiset uskovat ylösnousemukseen, viimeiseen tuomioon, kuolemanjälkeiseen kidutukseen ja taivaan iloihin. Käsitys valosta ja pimeydestä sekä pahuuden henkilöitymästä – myöhemmin Saatanasta – Jumalan vastavoimana siirtyi juutalaisuuteen. Myöhemmin käsite siirtyi kristinuskoon ja islamiin.
Homeros ja varjoihmiset
pienois|pysty=1.1|Gustave Doré, Styks-joen ylitys, 1861. Varhaisimmat viittaukset muinaiskreikkalaiseen vainajalaan eli Haadekseen ovat Homerokselta. Odysseian 11. kirjassa kerrotaan päähenkilö Odysseuksen käynnistä Haadeksessa. Odysseus kohtaa matkallaan varjomaisia haamuja, jotka ovat samannäköisiä kuin kuolinhetkellään. Odysseus tapaa myös toverinsa Elpenorin, ennustaja Teiresiaksen, oman äitinsä sekä manalan naisia. Homeroksen Haades on sumuinen ja surumielinen paikka, mutta siellä ei jouduta tilille elämän aikana tehdyistä pahoista teoista.
Tämän jälkeinen kreikkalainen mytologia täydensi Odysseian kuvausta Haadeksesta, joskaan ei aina johdonmukaisesti. Jumalten vallanjaossa Zeus saa taivaan, Poseidon meren ja Haades-jumala maanalaisen maailman. Eläville näkymätöntä ja maan alle kätkettyä valtakuntaa hallitsee Haades kiistattomana valtiaana. Hän poistui valtakunnasta vain kerran ja ryösti Persefonen puolisokseen maan päältä. Persefone oli alamaailman valtiatar, joka vietti puolet vuodesta Haadeksessa ja puolet maan päällä.
Haadeksen hallitsijat elivät sopusoinnussa ihmisten ja jumalten kanssa. Heitä kuvattiin synkiksi mutta oikeudenmukaisiksi. Tartaros oli paikka, jonne voitetut jumalat, henget ja titaanit vangittiin rangaistukseksi. Tartaros muodosti osan Haadesta, mutta alamaailmaan kuuluivat myös Elysionin kentät, onnellinen paikka, jonne sankarit pääsivät palkkioksi teoistaan kuoltuaan. Jotkut lähteet sijoittavat Elysionin kentät Kreikasta länteen sijaitseville saarille. Suurin osa kuolleista kreikkalaisessa tarustossa viettää aikansa vaellellen varjoina kukkakentillä Haadeksessa.
Kreikkalainen tarusto sisälsi kuvauksia matkoista Haadekseen, mutta kuolemanjälkeinen ei ollut siinä keskeisellä sijalla. Jumalia palvottiin velvollisuudesta ja siunausten saamiseksi, mutta itse Haades-jumalaa ei palvottu. Hän hoiti kuolleita eikä tarvinnut elävien palvontaa. Toisaalta eräissä kreikkalaisissa mysteeriuskonnoissa kuolemanjälkeiseen kohtaloon saattoi vaikuttaa erilaisilla rituaaleilla. Tästä esimerkkinä olivat Eleusiin mysteerit, jonka menoihin osallistuville luvattiin parempaa osaa tuonpuoleisessa. Vastaavasti orfilaisuudessa puhdistettiin rituaaleilla sielu pahuudesta.
Platonin ajatukset tuonpuoleisesta
pienois|pysty|vasen|[[Platonin mukaan järkisielu on kuolematon ja syntyy uudelleen.]] Filosofi Platon kirjoitti myös tuonpuoleisesta. Hän käsitteli kuolemanjälkeistä elämää teoksissaan Gorgias, Faidon ja Valtio. Yhteistä kertomuksille on, että vainajan suojelushenki opastaa sielun Haadekseen. Jotkut epäpuhtaat sielut vastustavat matkaa ja jäävät joksikin aikaa kummituksiksi hautausmaalle, mutta myöhemmin heidätkin tempaistaan väkisin mukaan.