cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juséliuksen mausoleumin freskot
Kuorihuone
Mausoleumin takaosassa sijaitsevaa pientä kuorihuonetta koristaa seiniin ja kattoon maalattu elämänpuu, joka esiintyy myös useissa muissa Gallen-Kallelan teoksissa. Katossa ovat myös jo Conceptio artis -maalauksessa esiintyvät laakeriseppeleen lehdet sekä lehtikullalla koristellut kultaomenat. Gallen-Kallela suunnitteli kupoliin myös jumalankasvoja sekä seinille kerubeja ja palavaa sydäntä, mutta toteutti lopulta pelkistetymmän koristelun.
Krypta
Kryptan kuudelle lunetinmuotoiselle pinnalle Gallen-Kallela luonnosteli merenrantamaisemia ja rantanittyjä sekä niitä ympäröiville seinille loiskasveja ja jäkäliä. Lopulta hän maalasi meriaiheet vain pelkistettyinä aaltoja kuvaavina viivoina, joiden lisäksi seinille tuli päivänkakkaroita ja vanhoja kuoleman symboleja. Jusélius oli kuitenkin niihin tyytymätön, ja freskot hakattiin pois. Tämän jälkeen lunettipinnat maalattiin ruskeanpunaisiksi, ja niihin tuli kuusi vapaamuurarien käyttämää symbolia; kehäristi, svastika, neliö, heksagrammi, ankh ja pääkallo. Sigridin sarkofagi sijoitettiin paikoilleen vasta vuosia koristelun valmistumisen jälkeen.
.5: The Gray Chapter
.5: The Gray Chapter on Slipknotin 21. lokakuuta 2014 julkaistu musiikkialbumi. Albumin nimi on muunnelma yhtyeen edesmenneestä basistista Paul Graysta, jonka muistoa kunnioittaen albumi on tehty.
.5: The Gray Chapter on Slipknotin ensimmäinen studioalbumi ilman perustajajäseniä basisti Paul Grayta ja rumpali Joey Jordisonia. Gray kuoli vuonna 2010 ja Jordison erotettiin yhtyeestä vuoden 2013 lopussa. Albumi on myös yhtyeen viimeinen, jolla on mukana lyömäsoittaja Chris Fehn ennen kuin hänet erotettiin bändistä rahariitojen vuoksi maaliskuussa 2019.
Sekä Grayta paikannut kiertuebasisti Donnie Steele että hänen lopullinen seuraajansa Alessandro Venturella soittavat levyllä bassoa, mutta tarkempaa tietoa kappaleista joilla he soittavat ei ole annettu. Venturellan lisäksi rumpali Jay Weinberg esiintyy levyllä ensimmäistä kertaa.
Albumin kansikuvan on toteuttanut M. Shawn Crahan. Kappaleista "The Negative One", "The Devil In I" ja "Killpop" kuvattiin musiikkivideot.
Luttelgeest
Luttelgeest on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Luttelgeest on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Luttelgeestissä oli 2 230 asukasta, joista naisia oli 1 020 ja miehiä 1 210.
Luttelgeest sijaitsee noin kymmenen kilometriä koilliseen kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Luttelgeestistä on matkaa Blankenhamiin 3,8 km, Kuinreen 3,9 km, Marknesseen 3,9 km, Ossenzijliin 7,1 km, Slijkenburgiin 7,4 km, Schoterzijliin 7,7 km ja Spangaan 8,1 km.
Rakennettua aluetta Luttelgeestissä oli vuonna 2001 0,16 neliökilometriä ja alue sisälsi 278 asuntoa.
Long Beach
Long Beach on kaupunki ja satama Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa Los Angelesin piirikunnassa. Nimensä kaupunki on saanut pitkän hiekkarantansa mukaan. Long Beach on perustettu vuonna 1882 ja hallinnollisesti siitä tuli kaupunki vuonna 1888. Kaupunki on kasvanut osana Los Angelesin metropolialuetta ja Long Beachin satama on yksi maailman vilkkaimmista. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Long Beachin asukasluku oli 462 257.
Maantiede
thumb|vasen|Long Beach ilmakuvassa. Long Beach sijaitsee Kalifornian osavaltiossa Los Angelesin piirikunnassa San Bedron lahdella. Kaupunki on osa Los Angelesin metropolialuetta. Matkaa Los Angelesin kaupunkiin pohjoisessa on noin 35 kilometriä. Kokonaan Long Beachin kaupungin rajojen sisällä on Signal Hillin itsenäinen kaupunki. Nimensä Long Beach kaupunki on saanut pitkästä hiekkarannastaan, jolla on pituutta noin 13,5 kilometriä.
Ilmasto Long Beachissa on lämmin niin kesäisin kuin talvisinkin. Mereltä puhaltaa ajoittain hieman viileämpää ilmaa. Aurinko paistaa keskimäärin 345 päivänä vuodesta.
Historia
Vuonna 1921 Signal Hilliltä löydettiin maaöljyä, mikä vauhditti kaupungin sataman ja teollisuuden kehittymistä. Vuonna 1933 suuri maanjäristys aiheutti suuria tuhoja kaupungissa. Järistyksen jälkeen kaupungin keskustaa uudelleenrakennettiin ja monet uusista rakennuksista edustivat art deco -tyyliä. Toisen maailmansodan jälkeen Long Beach kasvoi yhdessä muun Los Angelesin metropolialueen kanssa. Vuonna 1947 miljardööri liikemies Howard Hughes teki koelentonsa tuolloin maailman suurimmalla lentokoneella nimeltä Spruce Goose. Vuonna 1967 Long Beachin kaupunki osti entisen historiallisen risteilijäaluksen RMS Queen Maryn, joka tuotiin kaupungin satamaan turistinähtävyydeksi.
Talous
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Long Beachissä aikavälillä 2012–2016 olivat 55 151 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 27 752 dollaria. 20,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Liikenne
Los Angelesin metron sinisen linjan toinen pääteasema (Downtown Long Beach) ja useita muita asemia.
Long Beachin lentoasema sijaitsee kaupungin pohjoisosissa.
Väestö
thumb|Kartta Long Beachin rodullisesta jakautumisesta. valkoiset, mustat , aasialaiset ja latinot. Long Beachin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 462 257 ja vuoden 2017 arvion mukaan 469 450. Kaupungin asukkaista 53,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 27,7 %), 13 % afroamerikkalaisia, 1,2 % intiaaneja, 42,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 13 % aasialaisia. 45,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 26 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kulttuuri
Long Beachissa on useita tunnettuja nähtävyyksiä. RMS Queen Mary kaupungin satamassa toimii nykyisin museona ja hotellina. Long Beach Convention and Entertainment Center on puoelstaan oman alueensa suurin kongressikeskus. Aquarium of the Pacific -akvaariossa on esillä yli 12 000 eri merieläintä. Long Beach Museum of Art on perustettu vuonna 1957.
Koulutus
Long Beachin kaupungissa toimivia oppilaitoksia ovat esimerkiksi Long Beach City College ja Kalifornian osavaltionyliopisto, Long Beach.
Korvahuuhtelu
Korvahuuhteluksi kutsutaan tointa, jossa korvat tyhjennetään ylimääräisestä korvavahasta.
Syitä toimenpiteelle
Korvaan saattaa toisinaan muodostua korvavahaa eli vaikkua. Tämä saattaa aiheuttaa kuulon heikkenemistä tai muita ei-toivottavia oireita korviin.
Korvahuuhtelun suorittaminen
Ennen korvahuuhtelua korvien sisäosat tarkastetaan niin, että selvitetään, missä siellä on vaikkua ja paljonko sitä on.
Korvahuuhtelu suoritetaan yleensä isolla ruiskulla, josta pumpataan korviin kehonlämpöistä vettä tai keittosuolaliuosta. Tämän nesteen mukana korvavahan tulisi valua ulos korvista.
The Devil in I
The Devil in I on Slipknotin kappale yhtyeen viidenneltä albumilta .5: The Gray Chapter. Se julkaistiin singlenä 24. elokuuta 2014.
Musiikkivideon juoni
Musiikkivideo kuvastaa paljolti itsemurhaa. Musiikkivideolla näkyvät punaisiin huntuihin pukeutuneet ihmiset kuvastavat tunnetiloja, jotka ovat niin hirveitä, että ne saavat ihmisen tappamaan itsensä. Yhtyeen DJ, Sid Wilson syö itseään, kunnes kuolee verenhukkaan. Yhtyeen kitaristi Mick Thomson repii kasvonsa irti ja kuolee myös verenhukkaan. Yhtyeen uudet jäsenet, rumpali Jay Weinberg ja basisti Alessandro Venturella puukotetaan verisesti kuoliaiksi.Yhtyeen laulaja Corey Taylor, sekä yhtyeen soolokitaristi James Root räjäyttävät itsensä. Yhtyeen kosketinsoittaja Craig Jones syöttää itsensä nälkäiselle koiralle ja yhtyeen toinen perkussionisti Chris Fehn ruokkii itsensä nälkäisille linnuille. Lopuksi vielä Shawn Crahan hirttää ja polttaa itsensä kuoliaaksi.
Kehitysmaantiede
pienoiskuva|Väestönkasvupyramidi Kehitysmaantieteessä tutkitaan erityisesti maapallon köyhimpiä maita ja alueita, eli niin sanottua kolmatta maailmaa. Köyhän etelän vastaparina nähdään Pohjoisen teknis-taloudellinen kulttuuri. Kehitysmaatutkimuksen tavoin myös kehitysmaantiede on ongelmakeskeinen, monia tieteenaloja ja monikulttuurisia lähestymistapoja hyödyntävä tieteenala, ja se muistuttaa läheisesti kehitysmaatutkimusta.
Kehitysmaantiedettä voi opiskella ainakin Helsingin Yliopistossa.
Wim Duisenberg
Willem ”Wim” Frederik Duisenberg (9. heinäkuuta 1935 – 31. heinäkuuta 2005) oli hollantilainen taloustieteilijä, pankkiiri ja poliitikko. Duisenberg oli Euroopan keskuspankin ensimmäinen pääjohtaja vuosina 1998–2003 ja Euroopan yhteisvaluutan euron pääarkkitehteja.
Ura
Duisenberg syntyi Heerenveenin kaupungissa Friisinmaalla. Hän opiskeli taloustiedettä Groningenin yliopistossa pääaineenaan kansainväliset taloussuhteet. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1965 väitöksellä Aseistariisunnan taloudelliset vaikutukset. Tohtorinväitöksensä jälkeen Duisenberg aloitti työt Washingtonissa Kansainvälisen valuuttarahaston palveluksessa. Hän palasi Alankomaihin vuonna 1969 Amsterdamin yliopiston kansantaloustieteen professoriksi.
Duisenberg toimi vuosina 1973–1977 Alankomaiden valtiovarainministerinä. Pian tämän jälkeen hän luopui paikastaan maan parlamentissa siirtyäkseen yksityisen Rabobankin varajohtajaksi. Alankomaiden keskuspankin pääjohtajana Duisenberg toimi vuosina 1982–1997. Hänen kaudellaan Alankomaiden guldeni kiinnitettiin Saksan markkaan ja maan talous lähti kasvuun.
Duisenberg valittiin Euroopan keskuspankin ensimmäiseksi pääjohtajaksi 2. toukokuuta 1998. Hänen puheenjohtajakaudellaan toteutettu euron käyttöönotto toi hänelle lisänimen ”Mr. Euro”. Duisenberg vaati EKP:n pääjohtajana euroalueen jäsenmailta tiukkaa budjettikuria. Hänen mukaansa jäsenmaiden talousvaikeudet eivät olleet riittävä syy rikkoa kasvu- ja vakaussopimusta. Duisenberg piti tiukasti kiinni keskuspankin itsenäisyydestä.
Duisenberg ilmoitti jäävänsä pois keskuspankin johdosta täyttäessään 68 vuotta 9. heinäkuuta 2003, mutta Euroopan unionin valtiovarainministerit vaativat häntä jäämään virkaan 1. marraskuuta asti. Duisenbergin seuraajaksi valittiin hänen aiempi vastaehdokkaansa, ranskalainen Jean-Claude Trichet.
Kuolema
Duisenberg löydettiin kuolleena Etelä-Ranskan Fauconissa sijaitsevan huvilansa uima-altaasta 31. heinäkuuta 2005. Hän oli hukkunut saatuaan sydänkohtauksen.
Duisenberg oli kuollessaan toisessa avioliitossa. Hänellä oli kaksi poikaa ja yksi tytär.
Sieklova
175px|thumb|right|Sieklovan kunta Seuloskoin piirin kartalla. Sieklova (, suom. myös Seeklova ) on kylä, taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Seuloskoin kaupungin itäpuolella. Kylässä on noin 150, taajamassa 2900 ja kunnassa 3800 asukasta (vuonna 2011).
Kunnan pinta-ala on 104 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Seuloskoin piiriin Romanaisin, idässä Rahjan ja Morozovin, etelässä Rosmittalan sekä lännessä Seuloskoin kuntiin. Hallinnollinen keskus on Sieklovan taajama. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Sieklovan kylä, Huvan (ven. Малая Романовка, Malaja Romanovka), Kivikon (Каменка, Kamenka), Lentovkan (Плинтовка, Plintovka) ja Miinalan (Минулово, Minulovo) kylät sekä Tiilitehtaan (Кирпичный завод, Kirpitšnyi zavod) asemanseutu. Seudulla on myös useita puutarhapalsta- ja huvila-alueita.
Sieklovan kylässä asui vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan 396 venäläistä, 98 suomalaista, 12 puolalaista, seitsemän lättiä ja kaksi virolaista. Sovhoosin yhteyteen syntyneessä Sieklovan taajamassa oli 73 venäläistä, seitsemän virolaista, viisi saksalaista ja neljä puolalaista. Seudulla asuneet inkerinsuomalaiset kuuluivat Rääpyvän luterilaiseen seurakuntaan. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana.
Sieklovasta on paikallisjunayhteys Pietarin Suomen asemalle sekä linja-autoyhteys Seuloskoihin. Kunnassa toimii yksi maatalousyritys sekä muutamia teollisuuslaitoksia. Kuntakeskuksen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu ja poliklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo ja kirjasto. Nähtävyyksiä ovat Sieklovan kartanoalue ja sotamuistomerkit.
Henschel Hs 123
Henschel Hs 123 oli saksalainen syöksypommittajaksi suunniteltu lentokone. Sen aseistuksena olivat konekiväärit ja kevyet pommit.
Koneen suunnittelu alkoi vuonna 1933, jolloin sen huomattiin olevan ylivoimainen kilpailijaansa Fieseler Fi 98:aan nähden. Mutta kaksi kolmesta prototyypistä menetettiin kun siivet irtosivat syöksyssä. Siksi suunniteltiin uusi prototyyppi, jossa tämä ongelma oli korjattu. Koneesta tehtiin parannettu versio, Hs 123B, jossa oli parempi moottori, parempi aseistus ja suljettu ohjaamo avoimen sijasta. Tästä huolimatta Luftwaffe valitsi mieluummin Junkers Ju 87 Stukan ja siksi koneen ura syöksypommittajana kesti vain vuoden. Sitä alettiin kuitenkin käyttää maataistelukoneena vuoteen 1944 saakka. Koneita rakennettiin 602 kappaletta.
Bagnolet
Bagnolet on ranskalainen kunta Pariisin itäisellä esikaupunkialueella. Se sijaitsee 5,2 kilometrin päässä Pariisin keskustasta.
Bagnolet’ssa asuu noin 35 900 asukasta. Kuuluisa Bois de Vincennes -puisto sijaitsee Bagnolet’n lähellä. Bagnolet’ssa on yksi metroasema. 250px|thumb|left|Rue de la Capsulerie Bagnolet’n naapurikuntia ovat lännessä Pariisi, pohjoisessa Les Lilas ja Romainville sekä idässä Montreuil.
Puolan presidentinvaalit 1990
Puolan presidentinvaalit 1990 järjestettiin Puolassa 25. marraskuuta 1990 ja toinen kierros 9. joulukuuta 1990. Ne olivat ensimmäiset suorat presidentinvaalit Puolan historiassa ja ensimmäiset vapaat presidentinvaalit vuoden 1926 toukokuun vallankaappauksen jälkeen.
Solidaarisuus-liikkeen johtaja Lech Wałęsa voitti ensimmäisen kierroksen. Hän ei kuitenkaan saanut yli 50% äänistä, mikä johti toiseen kierrokseen. Wałęsa kohtasi kanadalaisen liikemies Stanisław Tymińskin toisella kierroksella ja voitti hänet selvästi.
Bützow
Bützow on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Vorpommern-Greifswaldin piirikunnassa Koillis-Saksassa Bützower Seen rannalla. Kaupunkialueen läpi virtaa Warnowin joki.
Kulttuuria
Bützowin linna ja tiilestä rakennettu keskiaikainen goottilaistyylinen kirkko sijaitsee kaupungissa. Kirkon alttaritaulu on kuuluisan maalarin teos. Kaupungissa sijaitsee Leninille omistettu muistomerkki, joka on viimeisiä hänelle Saksassa omistettuja.
Historiaa
Kaupunki mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1171. Vuosina 1815–1918 se kuului Mecklenburg-Schwerinin suurherttuakuntaan ja vuodesta 1871 se kuului Saksan keisarikuntaan.
Chinampa
thumb|300px|right|Nykyaikaisia chinampoja, viljelyyn käytettyjä mutasaarekkeita, joita usein sanotaan virheellisesti kelluviksi puutarhoiksi. Ne periytyivät luultavasti asteekkeja aikaisempien intiaanien ajoilta, mutta vasta asteekit käyttivät niitä tehokkaasti hyödykseen.
Chinampa oli kaisloista ja mudasta järveen koottu puutarhaläntti, jollaisia asteekit ja jotkut muut esikolumbiaaniset Mesoamerikan kansat käyttivät viljelyyn Meksikon laaksossa suurella Texcoco-järvellä. Chiampojen käyttöön lienee päädytty alkujaan sen takia että Tenochtitlánin saarella oli puutetta viljeltävästä maa-alasta. Asteekkijohtajat pyrkivät edistämään chinampojen rakentamista.
Chinampa rakennettiin aitaamalla pajulla tai vastaavalla alue matalasta järven kohdasta, ja kasaamalla aitaukseen mätäneviä kasveja ja mutaa. Chinampojen välissä kulki kanootin mentävä kanava kylvöä ja sadon korjaamista varten. Yleensä chinampassa viljeltiin maissia, papua, kurpitsaa, amaranttia, tomaatteja, chilipippuria ja yrttejä.
Chinampoja lannoitettiin ihmisen ulosteilla ja järven pohjamudalla. Chinampa on espanjalainen käännös nahuatlinkielisestä sanasta chinamitl, ruo'oista tehty neliö. Niitä sanotaan usein virheellisesti kelluviksi puutarhoiksi. Yhden chinampan ala oli yleensä 30 kertaa 2,5 metriä. Chinampojen uskotaan tuottaneen 1/2–2/3 asteekien pääkaupungin Tenochtitlánin ravinnosta.
Varhaisimmat tunnetut chinampat ovat ajalta 1150–1350 niin sanotulta keskijälkiklassiselta ajalta, jolloin Meksikon laaksossa oli kilpailevia kaupunkivaltioita ennen asteekkien nousua. Chinampoja rakennettiin pääosin suuren Texcoco-vesistön eteläosissa, Xochimilco- ja Chalcojärvillä sekä Tenochtitlánin ympäristössä. Pieniä chinampoja oli myös varsinaisen Texcoco-järven itäosassa Xaltocanin lähellä. Koska Texcoco-järvestä on kuivatettu suurin osa ja valtava Méxicon kaupunki rakennettu sen kohdalle, chinampoja on enää vain eräässä kohdassa Xochimilcossa.
Stone Cold Steve Austin
Elämä
Alun perin Austinin nimi oli Stephen James Anderson, mutta hän vaihtoi nimeään, kun hänen isäpuolensa adoptoi hänet.
Steve pelasi amerikkalaista jalkapalloa ollessaan Pohjois-Teksasin osavaltion yliopistossa ja aloitti painiuransa vuonna 1980 Texasissa. Hän otti nimen Steve Austin käyttöön vasta aloittaessaan ammattilaispainiuransa vuonna 1990. Austin kuvaili ammattilaisuraansa edeltänyttä köyhyyttä niin pahaksi, että joutui kerran syömään raakoja perunoita kolmen päivän ajan odottaessaan sadan dollarin viikkopalkkaansa.
WCW – World Championship Wrestling
Vuoden 1992 alussa "Stunning" Steve Austin (nimi jota hän käytti WCW:ssä) siirtyi USWA-sarjasta WCW:hen. Hänen WCW-uransa alkoi hyvin ja 3. kesäkuuta hän voitti WCW World Television -mestaruuden Bobby Eatonilta.
Austin liittyi yhteen Brian Pillmanin kanssa "The Hollywood Blondes" ryhmäksi. 2. maaliskuuta 1993 Austin ja Pillman voittivat Tag Team-mestaruuden Ricky Steamboatilta ja Shane Douglasilta. Kesällä 1993 ryhmä hajosi yllättäen Pillmanin loukkaantumisen myötä. Lord Steven Regal korvasi Brian Pillmania ja puolusti yhdessä Austinin kanssa Tag Team-mestaruutta kahta Four Horseman -ryhmän jäsentä, Arn Anderssonia ja Paul Romaa vastaan. Regal ja Austin hävisivät ja Austin syytti Tag Team -mestaruuden häviämisestä Pillmania.
27. joulukuuta 1993 Austin voitti WCW United States -mestaruuden StarrCade Pay-Per-Viewissä selättämällä "The Natural" Dustin Rhodesin 2 kertaa "2/3 Falls" -ottelussa. 18. syyskuuta 1994 Fall Brawl PPV'ssä, Austin sai uuden mahdollisuuden WCW United States -mestaruuteen kun senhetkistä mestaria, Ricky Steamboatia, pyydettiin luopumaan mestaruudesta Austinille tämän loukkaantumisen ajaksi. Kun Austinille oli annettu mestaruus, hänet pakotettiin puolustamaan sitä "Hacksaw" Jim Duggania vastaan. Austin hävisi vain 35 sekuntia kestäneen ottelun.
1995 Austin kärsi loukkaantumisesta ja WCW:n varapresidentti Eric Bischoff erotti Austinin puhelinsoitolla. Austinin ura lähti kuitenkin nousuun tämän tapauksen jälkeen.
ECW – Extreme Championship Wrestling
Austin pääsi mukaan ECW:hen kun hänen WCW-aikainen managerinsa Paul Heyman otti häneen yhteyttä ja kertoi haluavansa Austinin mukaan omaan promootioonsa. Austin hyväksyi tarjouksen. Austinin "Stone Cold" -persoona syntyi ja hioutui nimenomaan ECW:ssä. Austin pilkkasi paljon WCW:tä ja varsinkin Eric Bischoffia.
Paul Heyman tarjosi myös mestaruutta Austinille, mutta Austin kieltäytyi, koska hänestä oli omasta mielestään enemmän hyötyä yhtiölle metsästäjänä kuin metsästettävänä.
WWF – World Wrestling Federation
Tammikuussa 1996 Austin liittyi WWF:ään. Attituden aikakautena Hänestä ja The Rockista tehtiinkin World Wrestling Federationin keulakuvia. Aluksi hän käytti nimeä "The Ringmaster". Kun Austin oli Million Dollar -mestari. Austin kyllästyi nimeen Ringmaster ja pyysi WWF käsikirjoittajia luomaan hänelle uuden paininimen, joka kuvaisi kylmäsydämistä ja armotonta. Käsikirjoittajat ehdottivat nimiä "Chilly McFreeze", "Freezy Pops" ja "Ice Dagger" nimiä muiden nimien lisäksi. Austin keksi vaimonsa avustuksella nimen "Stone Cold" Steve Austin.
thumb|220px|left|Austin esiintymässä amerikkalaisjoukoille [[Irakissa vuonna 2003.]]
WWE – World Wrestling Entertainment
World Wrestling Federation vaihtoi vuonna 2002 nimensä World Wrestling Entertainmentiksi, koska heille tuli riitaa WWF-lyhenteestä Maailman luonnonsäätiön (WWF) kanssa.
Helmikuussa 2003 Austin palasi takaisin WWE:hen, mutta suurimmaksi osaksi hän ei paininut. Kun The Rock voitti hänet WrestleMania XIX:ssä, hänestä tuli RAW:n toimitusjohtaja WCW:n entisen johtajan Eric Bischoffin rinnalle.
16. marraskuuta 2003 Austin sai potkut RAW:n toimitusjohtajan virasta, koska hänen kokoamansa joukkue hävisi Eric Bischoffin joukkueelle Survivor Series PPV:ssä järjestetyssä ottelussa. Austin oli poissa TV:stä useita viikkoja, jotta juonikuvio näyttäisi vakuuttavalta ja vaikuttaisi siltä, että hän olisi oikeasti saanut potkut. Ennen vuoden 2003 loppua Austin palasi kehään ja lähti WWE:n mukaan esiintymään Irakiin ja tukemaan USA:n sotilaita. Siellä hän pukeutui joulupukiksi ja antoi Vince McMahonille joululahjaksi Stunnerin. 29. joulukuuta 2003 hän palasi WWE:n normaaliin TV show’hun ja esiintyi RAW:n sheriffinä.
Austin tuomaroi 17. huhtikuuta 2004 WrestleMania XX:ssä järjestetyn Brock Lesnar vs. Bill Goldberg -matsin. WWElle ja Austinille tuli tämän jälkeen taas riitaa ja Austin siirtyi tekemään pääasiassa elokuvia ja musiikkia, mutta hän ei saanut käyttää lisänimeä "Stone Cold" koska se on WWE:n rekisteröimä tavaramerkki.
Paluu
3. huhtikuuta 2005 Austin palasi WWE:hen vuoden tauon jälkeen. WrestleMania 21:ssä "Rowdy" Roddy Piper haastatteli häntä Piper's Pit -ohjelmassa ja Austin antoi Stunnerit Piperille ja Carlito Caribbean Coolille. Austin esiintyi myös ECW One Night Standissä, jota pidettiin myöhemmin vuoden parhaana PPV:nä. Show’n lopussa Austin kutsui SmackDown!:nin ja RAW'n kaikki painijat kohtaamaan ECW:n entiset painijat joihin kuuluivat muun muassa Dudley Boyz, Sandman, Tommy Dreamer, Sabu, Tajiri, Tazz, Rey Mysterio jne. ECW-painijat tyhjensivät kehän nopeasti, jonka jälkeen hän pyysi Mick Foleytä tuomaan Eric Bischoffin kehään, jossa Austin käski ensin Dudleyjen tehdä hänelle 3D:n, sitten Chris Benoit teki hänelle Headbuttin, jonka jälkeen Austin käski hänet nostettavaksi ylös, jolloin hän teki Bischoffille lopetusliikkeensä Stone Cold Stunnerin. D-Von ja Bubba veivät Ericin ulos kehästä, rekan sisään ja palasivat kehään, missä Austin tarjosi kaikille ECW-painijoille olutta.
3. lokakuuta 2005 Austinia nähtiin jälleen, sillä oli vuorossa WWE RAW Homecoming erikoisjakso (RAW palasi USA Network-kanavalle), johon Austinille oli järjestetty esiintyminen. Vince McMahon näytti kehässä videon, jossa hän selätti Stone Coldin ottelussa. Samassa Austin tuli kehään, ja alkoikin sanailemaan Vincelle, joka ei tiennyt mitä sanoa. Austin näytti muutamia videoita Vincestä. Nähtiin muun muassa, kuinka Austin kidnappasi Vincen ja Vince kasteli housunsa. Pian Vincen ollessa lähdössä, Austin päätti tarjota tälle Stone Cold stunnerin, mutta lähes heti tämän jälkeen Vincen poika, Shane, syöksyi kehään, ja Austin tarjosi tälle heti stunnerinsa. Sitten paikalle tulikin jo tytär Stephanie, joka tiedusteli Austinilta, kuka tämä luulee olevansa. Austin kertoi olevansa Stone Cold ja "haastattelee nyt Stephanieta". Austin kysyi Stephanielta muun muassa "Mikä on hajuvetesi", jolloin Steph hiljeni, ja Austin päätteli Stephanien flirttailevan, ja pyysikin suukkoa, jolloin Stephanie tarjosi tälle avokämmentä suoraan naamaan. Austin puolestaan tarjosi Stephanielle stunnerin, jolloin vielä yksi McMahon saapui kehään, Vince McMahonin vaimo Linda. Lindan ja Austinin sanailujen jälkeen nämä kaksi joivat muutaman kaljan, kunnes Austin päätti stunnata myös Lindan ja jäi juomaan kaljaa.
2011 ilmoitettiin että Steve olisi WWE:n "Tough Enough" -ohjelman uusi juontaja. On huhuttu myös että hänellä olisi jotain osaa WrestleMania 27:ään.
Nykypäivä
Austinin piti palata kehään 1. marraskuuta 2005, mutta Austin ilmeisesti loukkasi selkänsä siirrellessään huonekaluja, joten sitä ei ikinä tapahtunut. WWE myös kaavaili vuoden WrestleMania 22:een kauan odotettua "Stone Cold" Steve Austin vs Hulk Hogan-ottelua, mutta Austin ei ilmeisesti halunnut kohdata Hogania ottelussa. Austin sanoi eräässä televisiohaastattelussa, että hän ansaitsisi paljon rahaa kyseisestä ottelusta, mutta mainitsi että siitä ei voisi tulla viiden tähden ottelua. Hän mainitsi samassa haastattelussa, että hän ehkä voisi/pystyisi ottelemaan vielä yhden ottelun.
Ei ole varmaa, painiiko Austin enää koskaan, sillä se voi olla myös suuri terveysriski. Austin on murtanut niskansa, joka lopulta johti hänen ennenaikaiseen eläköitymiseensä vuonna 2003. Austin kävi tuomaroimassa vuoden 2008 PPV Cyber Sunday:ssä mestaruusottelua Chris Jerichon ja Batistan välillä. Stone Cold Steve Austin on nimetty vuoden 2009 ensimmäiseksi supertähdeksi Hall of Fameen. Stone Cold Steve Austin veti RAW Guest Hostingin 15.03.2010 Raw:ssa. Austin palasi kehään yhden ottelun verran vuoden 2022 Wrestlemaniassa. Hän otteli voitokkaasti Kevin Owensia vastaan ottelun, jossa ei voinut tulla hylätyksi.
Vuonna 2010 Steve Austin esiintyi sivuroolissa Sylvester Stallonen elokuvassa The Expendables.
Ateismin historia
Tämä artikkeli käsittelee ateismin eli jumalattomuuden historiaa, joka on mahdollisesti yhtä vanha kuin jumalauskon eli teismin historia.
Intia
Muinaisessa Intiassa vaikutti 600–200-luvuilla eaa. carvaka-niminen filosofinen koulukunta, joka edusti nautintomoraalia ja aineellista todellisuuskäsitystä ja joka arvosteli hindulaisuutta ja sen asketismia. Eräät koulukunnan jäsenet kielsivät karman lain olemassaolon ja pitivät Veda-kirjojen todellisuuskäsitystä harhaluulona.
Antiikin Kreikka ja Rooma
Antiikin aikana suoranainen ateismi oli käytännössä tuntematonta tai harvinaista: jumalattomuudesta syytetyt tai tuomitut ajattelijat esittivät yleensä jumalista uudenlaisia, perinteisistä poikkeavia näkemyksiä, sen sijaan että olisivat kieltäneet jumalten olemassaolon kokonaan. Esimerkiksi Anaksagoras tuomittiin vuonna 430 eaa. siksi, että tämä esitti, että maailmaa hallitsee jumalallinen "mieli"; Sokrates taas vuonna 399 eaa. siksi, että tämä puhui omasta jumalallisesta "merkistään" tai jumalhengestään, mikä saatettiin tulkita uhaksi perinteiselle uskonnolle.
Antiikin Kreikassa sana ateisti oli näin loukkaava ilmaus, jolla tarkoitettiin kaikkia, joiden katsottiin uskovan vääriin jumaliin tai joiden uskonnolliset näkemykset olivat valtauskonnon vastaisia. Monijumalisuuden kannattajien mukaan yksijumalisuus oli jumalattomuutta, ja esimerkiksi Rooman valtakunnassa kristittyjä vainottiin jumalattomina.
Platonin teoksen Lait kymmenes kirja luokittelee ”jumalattomiin tekoihin” syyllistyvät kolmeen ryhmään: (1) ne, jotka eivät pidä jumalia todellisina, (2) ne, jotka pitävät jumalia todellisina, mutta luulevat, että jumalat eivät välitä ihmisistä, ja (3) ne, jotka kuvittelevat, että jumaliin voidaan helposti vaikuttaa uhreilla ja rukouksilla Ryhmässä (1) Platon erottaa kahdenlaisia jumalankieltäjiä: ensiksi ne, jotka ”ehdottomasti kieltävät jumalien olemassaolon, mutta ovat luonteeltaan oikeamielisiä”, toiseksi ne, jotka ovat ”voimattomia nautintojen ja tuskien edessä, mutta joilla on hyvä muisti ja terävä äly” Ensiksi mainitut, jotka toimivat ”vain järjettömyyttään eivätkä luonteen ja tapojen kehnoudesta” on tuomittava lain mukaan vähintään viideksi vuodeksi ”järkiinpalauttamislaitokseen”. Jos rangaistus ei tehoa, heidät on tuomittava kuolemaan. Jälkimmäiset, jotka ovelasti ja ”ihmisiä halveksien kietovat pauloihinsa elävien sieluja”, on lain mukaan eliniäkseen teljettävä maaseudulle vankilaan. thumb|130px|vasen|Epikuros.
Jotkut ajattelijat epäilivät ihmisen kykyä saada tietoa jumalista. Varhaisimpana tunnettuna ateistina on mainittu ainakin Diagoras (400-luku eaa.). Diogenes Laertios kirjoitti Theodoros Kyreneläisestä (noin 335–260 eaa.), liikanimeltään Theodoros Jumalaton, muun muassa: ''”Theodoros hylkäsi kerta kaikkiaan jumalia koskevat uskomukset. Olen saanut käsiini hänen teoksensa Jumalista, eikä se ole millään muotoa vähäpätöinen kirja.”''
Atomiopin kehittäjät Leukippos ja Demokritos laativat aineellisen todellisuuskäsityksen, joka ei viitannut jumalaan tai yliluonnolliseen. Monissa ateismin historioissa ensimmäisten ateististen ajattelijoiden ja kirjailijoiden joukkoon luetaan myös Epikuros, jonka mielestä jumalat olivat olemassa, mutta joka katsoi, että ne eivät vaikuta maailman tapahtumiin tai ihmisten asioihin. Roomalainen runoilija Lucretius kirjoitti noin vuonna 50 eaa. epikurolaisesta todellisuuskäsityksestä kertovan runoelman Maailmankaikkeudesta. Lucretius tunsi myötätuntoa niitä ihmisiä kohtaan, jotka eivät ymmärtäneet heidät synnyttäneen kaikkeuden toimintatapoja. Hän katsoi näiden tietämättömien ja kovaonnisten ihmisten tarvitsevan uskontoa selittämään alkuperänsä ja selittämään itselleen onnen ja onnettomuuden.
Renessanssi, uuden ajan alku ja valistus
Euroopassa uskontoon kohdistunut arvostelu alkoi lisääntyä 1500- ja 1600-luvuilla. Uuden ajan alussa protestanttisten kirkkojen synty horjutti katolisen kirkon asemaa. Kansallisvaltioiden synty aloitti maallisen ja kirkollisen vallan eroamisen toisistaan.
Ennen valistuksen aikaa ateismia pidettiin yleisesti tuomittavana. Jopa vapaamielinen John Locke katsoi kirjoituksessaan A Letter Concerning Toleration (1689), että ateistit eivät voineet vannoa sitovaa valaa oikeudessa. 1600-luvulla suvaitsevana pidetyssä Hollannissa asunut Baruch Spinoza loi valtauskontojen opinkappaleiden kanssa ristiriidassa olevan panteistisen eli kaikkijumalisen ajattelutapansa. Juutalainen synagoga julisti Spinozan ”suureen pannaan” vuonna 1656. Myöhemmin hänen oppinsa herättivät syytöksiä ateismista.
Uskontoa epäilevien oli paras kätkeä todellinen kantansa. Tällaisen ”peitellyn ateismin” edustajina on pidetty Anthony Collinsin teosta A Discourse on Free-Thinking (1713) ja Albert Radicatin teoksen A Philosophical Dissertation upon Death (1732). Collins oli ilmeisesti deisti ja Radicati eräänlainen materialistinen panteisti, joka ei hyväksynyt aineesta erillisten henkiolentojen olemassaoloa. Deistit luopuivat uskontunnustuksista, mutta hyväksyivät ajatuksen jumalasta, joka on luonut maailman, mutta ei enää puutu sen kehitykseen.
Saksalainen Georg Christoph Lichtenberg sanoi, että ”Jumalasta me emme tiedä mitään emmekä voi tietää mitään”, ja ihmisen käsitys jumalasta on vain ”henkilöity käsittämättömyys”. Hän kiteytti ajattelunsa 1790-luvulla mietelauseeseen: ”Kiitän rakasta Jumalaa tuhannesti siitä, että hän on antanut minun tulla ateistiksi”. pienoiskuva|upright|[[Paroni d'Holbach.]] Ensimmäiset paroni d'Holbachin kaltaiset avoimen ateistiset ajattelijat ilmaantuivat 1700-luvulla, kun suvaitsevuus erilaisia näkemyksiä kohtaan oli lisääntynyt. Ranskan vallankumouksen jälkeen ateismi nousi laajempaan julkiseen keskusteluun valistusajattelijoiden mukana. Heihin kuuluivat esimerkiksi La Mettrie sekä Encyclopédie'in päätoimittaja Denis Diderot. Jo 1700-luvulla varhaisiin fossiililöytöihin vedoten monet materialistit ajattelivat elämän kehittyneen varhaisemmista muodoista ja lajien muuttuneen pitkien aikojen kuluessa Raamatun luomiskertomuksen vastaisesti. Vuonna 1779 saksalainen teologi Johann Gottfried Eichhorn esitti, ettei Raamatun luomiskertomus ollut historiallisesti totta, vaan roomalaisten ja kreikkalaisten maailmanluomistarinoiden kaltainen taru.
Ensimmäinen avoimen ateistinen teos Saksassa oli paroni d'Holbachin La Systéme de la Nature (Luonnon järjestelmä, 1770). Englannissa ensimmäisenä ei-peiteltynä ateistisena teoksena pidetään William Hammonin ja Matthew Turnerin kirjoitusta Answer to Priestley, joka oli vastaus Joseph Priestleyn teokseen Letters to a Philosophical Unbeliever (1780). Kuitenkin vielä vuonna 1812, kun nuori runoilija Percy Bysshe Shelley kirjoitti teoksen The Necessity of Atheism, hänet erotettiin Oxfordin yliopistosta ja kirjan kappaleet poltettiin. Teoksen The Refutation of Deism (1814) julkaisemisen jälkeen Shelley julistettiin kelvottomaksi holhoamaan lapsiaan.
Skotlantilaisen filosofi David Humen mukaan suurin osa ihmisten tosina pitämistä käsityksistä perustuu pääasiassa tapaan tai perinteeseen, ei kokemusperäisiin todisteisiin. Hume esitti arvostelua uskontoa kohtaan erityisesti teoksessaan Treatise of Human Nature, jossa Hume hylkäsi monet uskonnolliset näkemykset perusteettomina, ottamatta kuitenkaan lopullista kantaa jumalan olemassaoloon. Hän kuitenkin katsoi, että uskonto sekä uskonnolliset oletukset olivat haitallisia. Tämän vuoksi useat Humen aikalaiset pitivät häntä ateistina ja hänen vaikutuksensa myöhempiin ateistisiin ajattelijoihin oli huomattava. Kuolemansa jälkeen julkaistussa teoksessa Dialogues Concerning Natural Religion (1779) Hume antaa epäilyn menetelmään pohjautuvan iskun luonnollisen teologian niin sanotulle luonnon järjestyksen eli teleologiselle jumalatodistukselle, yritykselle todistaa kaikkeuden suunnittelijan välttämättömyys. Hume myös kiisti ihmeiden olemassaolon ja uskonnollisen todistusvoiman. Teoksen lopussa Hume torjuu mahdolliset syytökset sanomalla, että epäily on ”ensimmäinen askel kohti järkevää kristinuskoa”.
1800-luku ja 1900-luvun alku
pienoiskuva|upright|Karl Marx.
Ludwig Feuerbach hyökkäsi teoksessaan Das Wesen des Christentums (1841) voimakkaasti kristinuskon perusteita vastaan. Hänen ajattelunsa oli ateistista ja materialistista. Feuerbach katsoi, että jumala on ihmisen pelkojensa ja toiveidensa käsittelyyn keksimä luomus. Uskonto on ilmaus ihmisen vieraantumisesta, toiveista ja elämän kurjuudesta. Feuerbachin mielestä ihmiskunta heijastaa kaikki hyvät ominaisuutensa kuten myötätunnon, viisauden ja rakkauden jumaliin ja siten vieraantui omasta todellisesta olemuksestaan. Uskonto on selitettävissä antropologisesti ihmisluonnon avulla: jumala ei luo ihmistä, vaan ihminen jumalan.
Karl Marx ja Friedrich Engels omaksuivat Ludwig Feuerbachin uskontoajattelun pääkohdat jatkaen ja kehittäen sitä. Marx katsoi, että jumaluuden hylkääminen oli välttämätöntä ihmisarvon kasvulle. Lisäksi Marx ja Engels painottivat uskonnon yhteiskunnallista ja taloudellista vaikutusta ja korvasivat ”ihmisolemuksen” historiallisesti muuttuvissa taloudellisissa olosuhteissa elävällä ihmisellä. He katsoivat, että ihminen loi jumaluuden käsitteen epätäydellisen yhteiskunnallis-taloudellisen aseman seurauksena ja uskonto oli siten kapitalistisen talousjärjestelmän luoma sivullisuuden muoto. Perinteisen marxilaisuuden mukaan uskonnolla on kaksi tehtävää: ensinnäkin se ylläpitää ja ”pyhittää” epäoikeudenmukaista yhteiskunnallista järjestelmää ja toisaalta se passiivistaa sorrettua väestönosaa. ”Materialistisessa historiankäsityksessä” uskonto saa selityksen yhteiskunnan ylärakenteeseen kuuluvana ilmiönä, jonka taustalla ovat tuotantoon ja luokkarakenteeseen liittyvät taloudellis-poliittiset tekijät.
Luonnontutkija Charles Darwin julkaisi vuonna 1859 evoluutioteoriansa. Kehitysopin avulla jumalan luomistyötä todistava ”suunnitelmallisuus” voitiin selittä satunnaisen muuntelun ja luonnonvalinnan periaatteiden avulla, vetoamatta yliluonnollisiin tekijöihin. Auguste Comten positivismi korosti tieteen tehtävää havaittavien ilmiöiden kuvaajana ilman uskontoa tai metafysiikkaa. Darvinismin menestys yhdistyneenä positivismiin johti 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä uskontokriittisiin naturalismin ohjelmiin, kuten Ernst Haeckelin ja Wilhelm Ostwaldin monismi.
Friedrich Nietzsche julisti kuuluisan lauseensa mukaisesti, että ”Jumala on kuollut” ja että ihmiskunta on tappanut hänet. Nietzschen mukaan kristinuskon opettamaan jumalaan uskominen ei ollut enää mahdollista ja nykyaikainen ihminen oli tappanut jumalan epäuskollaan. Hän arvosteli erityisen voimakkaasti kristinuskoa, jonka katsoi olevan valheellinen, rappeutunut ja ”elämänvastainen” uskonto.
Psykoanalyysin perustaja Sigmund Freud katsoi, että jumala on ihmisen luoma isähahmo ja uskonto on alitajunnan tuote, joka perustuu yksilön muistoon täydellisestä avuttomuudesta vastasyntyneenä vanhempien käsivarsilla. Vastasyntynyt näkee vanhempansa kaikkivoipaisina olentoina, jotka osoittavat suurta rakkautta ja täyttävät kaikki hänen tarpeensa. Freud toteaa, että tämä kokemus on lähes yhdenmukainen sen kanssa, miten valtaosa jumalauskoisista kokee jumalasuhteensa. Freudin mukaan uskonnolla ja neurooseilla on yhteinen alkulähde: neuroosit ovat yksilön tajunnan tuotteita siinä missä uskonto on yhteisöllisen tajunnan tuote ja yhteisöllinen oidipuskompleksiin perustuva neuroosi. Hän katsoi, että vain tieteen kautta ihminen voi irrottautua jumalharhasta ja aikuistua.
Kansallisella tasolla vapaa-ajattelijat järjestäytyivät ensin 1860-luvulla Englannissa. 1870-luvulla järjestäytyminen jatkui Yhdysvalloissa ja Saksassa. Manner-Euroopan maista vapaa-ajattelijat järjestäytyivät parhaiten Belgiassa. Sen voimaa edisti liberalistien ja sosialistien yhteinen taistelu katolista kirkkoa vastaan. Ranskassa vaikutti vahva tasavaltalainen vapaa-ajattelun perinne, mutta liikkeen voimaa heikensi jakautuminen liberalistiseen ja sosialistiseen siipeen. Kirkonvastainen perinne oli vahva myös Espanjassa ja Italiassa, mutta järjestäytyminen oli vähäistä.
Vapaa-ajattelijain maailmanliitto, alkuaan Kansainvälinen vapaa-ajattelijaliitto perustettiin vuonna 1880 Brysselissä. Perustajat olivat D. M. Bennet Yhdysvalloista, Giovanni Bovio Italiasta, Charles Bradlaugh Englannista, Ludwig Büchner Saksasta, Ramon Chies Espanjasta, Wilhelm Liebknecht Saksasta, alankomaalaissyntyinen Jakob Moleschott Italiasta, César de Paepe Belgiasta, Charles Renouvier Ranskasta, Herbert Spencer Englannista ja Karl Vogt Sveitsistä. Liiton tarkoituksia oli pyrkiä ajatuksenvapauden turvaamiseen ja ihmiskunnan vapauttamiseen uskonnollisista ennakkoluuloista. Jäsenjärjestöjä ovat eri maiden kansalliset liitot. Tärkein toimintamuoto on ollut yhteiset kongressit. Suomesta liittoon kuului aikaisemmin Vapaa-ajattelijain liitto 1946–1994.
Rooman kongressissa 1904 liitto hyväksyi yhteisen periaatejulistuksen. Maailmanliiton eri kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät totuuteen tieteen, hyvyyteen etiikan, kauneuteen taiteen ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen uudistustyön avulla. Vapaa-ajattelijain mielestä näiden päämäärien toteuttaminen edellyttää kirkon ja valtion erottamista, koulun ja kirkon erottamista sekä täydellisen ajatuksen, omantunnon, uskonnon ja ateismin vapauden toteuttamista. Julistuksissa todetaan myös, että vapaa-ajattelijain kansainvälinen liike on puoluepoliittisesti sitoutumaton ja että vapaa-ajattelijat levittävät aatettaan väkivallattomin ja demokraattisin menetelmin. Liikkeen suuri hetki oli kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905. Vuoden 1905 kongressi pidettiinkin Pariisissa.
Vuosina 1913–20 kongresseja ei voitu pitää maailmansodan vuoksi. Kun Benito Mussolini tuli valtaan Italiassa ja Adolf Hitler Saksassa, he lakkauttivat vapaa-ajattelijajärjestöt. Toisen maailmansodan jälkeen liitto sai vuosien tauon jälkeen kootuksi rivinsä ja piti ensimmäisen sodanjälkeisen kongressinsa Lontoossa keväällä 1946. Sodan jälkeen liitto oli selvästi kallellaan työväenluokkaiseen ateismiin päin. Se ei kuitenkaan ollut liiton ainoa juonne, sillä esimerkiksi brittiläiset vapaa-ajattelijat pitivät Lontoon kongressissa näkyvästi esillä poliittisesti sitoutumatonta humanismia.
Neuvostoliitto ja muut sosialistiset maat
Neuvostoliitossa ja muissa sosialistisissa maissa marxilainen ateismi oli osa kommunistista aatetta. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen Vladimir Lenin erotti kirkon valtiosta ja koulun kirkosta. Perustuslaissa säädettiin, että uskonnonvapauden lisäksi maassa vallitsee ateistisen propagandan vapaus. Vuoden 1917 jälkeen marxilainen versio ateismista sai käytännössä virallisen aseman Neuvostoliitossa. Neuvostoliitossa ateismin historia nähtiin eri kehityskausina, jossa ”marxilainen ateismi merkitsi korkeinta ja laadullisesti uutta ateismin astetta”.
Aluksi bolsevikit suhtautuivat uskontoon harmittomana taikauskona, joka vähitellen tieteen edetessä tulisi häviämään. Vuonna 1921 puolue kuitenkin omaksui ”taistelevan ateismin” periaatteen. Neuvostoliiton kommunistinen puolue perusti vuonna 1923 Jumalattomien liiton (myöhemmin Taistelevien jumalattomien liitto), joka suoritti ateismin levitystyötä. Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 prosenttia neuvostoliittolaisista kuitenkin edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi. Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen, ja uskontojen vaino laimeni. Taistelevien jumalattomien liiton toiminta lopetettiin 1943.
Maailman ainoa virallisesti täysin ateistinen valtio oli kommunistinen Albania, jossa vuonna 1967 kiellettiin lainsäädännöllä kaikki uskonnonharjoittaminen. Tämän jälkeen maassa suljettiin yli 2 100 moskeijaa, kirkkoa, luostaria ja muuta uskonnollista rakennusta. Kommunististen valtioiden uskonnonvastaiset toimet lisäsivät ateismin vastaisuutta erityisesti Yhdysvalloissa, missä ateismi ja kommunismi liitettiin usein toisiinsa.
Ateismin historiaa Suomessa
Suomessa naturalistinen evoluutioteoria innoitti Suomessa 1880-luvulta lähtien muun muassa tutkija Edvard Westermarckia. Työväenliike omaksui Suomessa marxilaisen ateismin ohjelman, koska se piti uskontoa aatteena, jolla sorretut saadaan tyytymään huonoon yhteiskunnalliseen asemaansa. Kristillinen työväenliike ja diakonia-aate vaikutti toisaalta työväenliikkeen ja kirkon suhteita lähentävästi. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin: ”Uskonto on julistettava yksityisasiaksi. Kirkko on erotettava valtiosta ja kirkolliset sekä uskonnolliset yhdyskunnat katsottava yksityisiksi yhdistyksiksi, jotka itse järjestävät sisälliset asiansa. Uskonnonopetus on poistettava kouluista.” Tämä kuitenkin korosti uskonnon jättämistä valtiollisen toiminnan ulkopuolelle yksityisasiaksi, eikä mukaillut bolsevistista tai marxilaista ateismia. Ylioppilasyhdistys Prometheuksen toimintaan (1905–14) osallistuivat muun muassa Edvard Westermarck, Rafael Karsten, Rolf Lagerborg, Knut Tallqvist, Wilhelm Bolin, Yrjö Hirn, Georg Schauman, Hjalmar Magnus Eklund, Harry Federley, Alma Söderhjelm, Gunnar Castrén, K. H. Wiik, Viktor Heikel ja Ernst Lampén. Yhdistys vaati kirkon ja valtion eroa sekä tunnustuksellisen uskonnonopetuksen poistamista kouluista.
Uskonnonvapauslain säätämisen jälkeen 1923 kaikkien uskontokuntien ulkopuolelle jääminen oli Suomessa sallittua. Vasta uskonnonvapauslaki antoi ateisteille täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus täydellisestä valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut.
Vuonna 1945 uskonnottomien järjestöksi perustettiin Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton yhteiskunnallisena tavoitteena on valtiokirkkojärjestelmän purkaminen ja uskonnonopetuksen poistaminen kouluista, päivähoidosta sekä valtion yliopistoista. Aatteellisena tavoitteena on edistää tieteeseen perustuvan todellisuuskäsityksen leviämistä, uskontokritiikkiä ja ajatuksenvapautta. Kulttuurisena tavoitteena on muun muassa valistaa ihmisiä uskonnottomaan tapakulttuuriin liittyvissä käytännöissä. Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa V. T. Aaltonen ja Väinö Voipio. 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteeri Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi.
Ateismi nykyisin
pienoiskuva|Kartta ateismin yleisyydestä Euroopassa (2005). Islamilaisessa maailmassa ateismilla tai uskonnon arvostelulla ei ole juuri mitään sijaa. Islamin nousu ja syyskuun 11. päivän iskut kiihdyttivät keskustelua uskonnoista uhkana maailmanrauhalle. 2000-luvun tunnettuja ateistisia uskontokriitikoita ovat olleet muun muassa Richard Dawkins, Sam Harris ja Christopher Hitchens.
Ateismi on yleisintä Länsi-Euroopassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Kanadassa, Venäjällä ja Itä-Euroopassa. Eräiden arvioiden mukaan maailman ”ei-uskonnollisen” väestön määrä olisi noin 750 miljoonaa ja ateistien määrä tästä noin 150 miljoonaa eli 2,5 % maailman väestöstä.
Rod Dixon
Rod Dixon (s. 13. heinäkuuta 1950 Nelson) on uusiseelantilainen entinen kestävyysjuoksija.
Rod Dixon sai olympiapronssia Pekka Vasalan voittamassa 1 500 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän sai pronssia Pekka Päivärinnan voittamassa maastojuoksun ensimmäisessä MM-kilpailussa. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän jäi Filbert Bayin voittamassa 1 500 metrin ME-juoksussa neljänneksi. Myös Lasse Virénin voittamalla Montrealin 1976 olympialaisten 5 000 metrillä Dixon sijoittui neljänneksi.
Montrealin kisojen jälkeen Dixon siirtyi vieläkin pidemmille matkoille. New Yorkin maratonin hän voitti 1983 ensimmäisenä ei-amerikkalaisena. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän sijoittui maratonilla kymmenenneksi.
Dixon kiinnitettiin Uuden-Seelannin Sports Hall of Fameen vuonna 1996.
Boris Maksovitš Gurevitš
Boris Maksovitš Gurevitš (23. maaliskuuta 1931 Moskova - 10. tammikuuta 1995 ) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
52 kilogramman painoluokassa paininut Gurevitš voitti olympiakultaa Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Maailmanmestaruuskilpailuista hän saavutti kultamitalin kahdesti: 1953 Napolissa ja 1958 Budapestissa. Neuvostoliiton mestaruuden Gurevitš voitti vuosina 1950 ja 1955.
Seuratasolla moskovalaisen Gurevitšin seuroja olivat Bolševik (1950–1954), Burevestnik (1955–1957), Trud (1958–1962) ja Lokomotiv (1963–1964).
Anaheim
Anaheim on kaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa Orangen piirikunnassa. Anaheimin perustivat saksalaiset siirtolaiset vuonna 1857 ja nykyisin se tunnetaan etenkin 1950-luvulla perustetusta Disneyland-huvipuistosta. Anaheimin asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 346 824.
Maantiede
Anaheim sijaitsee noin 30 kilometriä Los Angelesin kaupungin keskustasta etelään ja 20 kilometriä Tyynenmeren rannikolta sisämaahan päin. Santa Ana -joki virtaa kaupungin kaakkoisosan halki ja idässä kohoavat Santa Ana -vuoret. Suurin osa kaupungista sijaitsee suhteellisen tasaisella alueella, mutta Santa Ana-vuorten juuren kukkuloille on rakennettu uusia asuinalueita. Hallinnollisesti Anaheim kuuluu Orangen piirikuntaan.