cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luoteismaakunta (Etelä-Afrikka)
Luoteismaakunta muodostettiin apartheidin loputtua vuonna 1994, ja siihen liitettiin osia silloisesta Transvaalin provinssista, Kapmaan provinssista ja suurin osa entisen Bophuthatswanan bantustanista. Provinssissa on viime aikoina ollut poliittista väkivaltaa erityisesti Khutsongissa. Provinssin puhutuin kieli on tswana.
Luoteismaakunnan pohjoisosassa sijaitsee Sun City.
Hallinnollinen jako
Luoteismaakunta on jaettu hallinnollisesti neljään piirikuntaan, jotka jakautuvat yhteensä 20 kuntaan.
Erkki V. Salokannel
Erkki Valdemar Salokannel (1. elokuuta 1923 Ylöjärvi – 24. heinäkuuta 1998 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Loistoharakka
Loistoharakka (Urocissa erythrorhyncha) on varisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit
Loistoharakalla on musta pää, kaula ja rinta. Yläpuoli on sininen ja vatsapuoli harmaanvalkoinen. Pyrstö on hyvin pitkä ja se on selkää kirkaamman sininen ja siinä on leveä valkoinen kärki. Nokka ja jalat ovat punaisenoranssit.
Levinneisyys
Loistoharakoita elää Itä-Aasiassa. Lajin kokonaispopulaatiota ei ole arvioitu, mutta lajin on raportoitu olevan yleinen suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö
Loistoharakat elävät ainavihannissa metsissä ja pensaikkoalueilla pääasiassa vuoristoisilla alueilla.
Ravinto
Loistoharakat käyttävät ravinnokseen selkärangattomia ja muita pieniä eläimiä, hedelmiä ja siemeniä. Ne ryöstävät myös linnunmunia ja poikasia.
Arhot
Arhot eli suomuarhot (Arenaria) on kasvisuku kohokkikasvien (Caryophyllaceae) heimossa. Suvun eräitä lajeja viljellään monivuotisina koristekasveina.
Finlands Svenska Socialdemokrater
Finlands Svenska Socialdemokrater (FSD) (, ent. Finlands Svenska Arbetarförbund FSA – Suomen Ruotsalainen Työväenliitto) on SDP:n valtakunnallinen ruotsinkielinen piirijärjestö. FSD:llä on toimistot Helsingissä ja Vaasassa. Järjestö perustettiin vuonna 1899 ja se on maan vanhin poliittinen järjestö. FSD koostuu 60 puolueosastosta, joissa toimii yhteensä noin 1 788 jäsentä.
Historia
FSA:n juuret ovat porvarillisessa wrightiläisessä työväenliikkeessä. Vuonna 1883 perustetun Helsingin työväenyhdistyksen radikalisoituessa sen porvarillliset ruotsinkieliset jäsenet jättivät yhdistyksen ja perustivat 1891 Arbetets Vänner -yhdistyksen. Ruotsinkieliset työläiset puolestaan perustivat huhtikuussa 1898 Helsingfors Svenska Arbetarföreningin, jonka puuhamiehinä olivat Gustaf Wistbacka, Anders Käcklund ja Axel Weudel. Samana syksynä virisi ajatus valtakunnallisesta järjestöstä, joka toimisi Helsingin ohella myös Uudenmaan, Varsinais-Suomen ja Pohjanmaan ruotsinkielisillä seuduilla. Päätös FSA:n perustamisesta tehtiin huhtikuussa 1899, mutta perustava kokous pidettiin vasta vuoden kuluttua 22. huhtikuuta 1900, jolloin järjestön puheenjohtajaksi valittiin Axel Weudel, sihteeriksi Jean Boldt ja valistusohjaajaksi Anders Käcklund.
Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen järjestön toiminta pääsi taas käyntiin syksyllä 1919, kun se nimitti organisaattorikseen vaasalaisen A. Kunin, joka sitten alkoi matkustella Suomen ruotsinkielisillä alueilla järjestötoimintaa käynnistelemässä. Puhujien ja asiamiesten matkat tehtiin 1920-luvulla junilla, hevoskyydeillä ja polkupyörillä. Suojeluskuntien hallitsemalla maaseudulla sosiaalidemokraattien järjestötyö kohtasi paikoin vainoa muistuttavia vaikeuksia.
Ruotsinkielisten sosiaalidemokraattien järjestöllä oli oikeus nimittää jäsen puoluetoimikuntaan. Turun puoluekokouksessa vuonna 1969 puoluetoimikuntaan nimitetyksi tulivat sekä Lars Lindeman että Ulf Sundqvist. Sundqvist valiittiin vuonna 1975 SDP:n puoluesihteeriksi.
Gyokuro
Gyokuro on erittäin arvostetun japanilaisen vihreän teen luokka. Gyokuroa valmistetaan ainoastaan kevätsadosta. Ennen kevään sadonkorjuuta, kun teepensaan uudet versot ovat noin 2 cm pitkiä, pensaat peitetään noin kolmeksi viikoksi varjostusverkkojen alle. Noin kymmenen päivän jälkeen varjostusverkkojen päälle lisätään olkia tai muuta lisävarjostusta varsin peittävän (noin 70 % varjostus) auringon suojan synnyttämiseksi viimeisen noin 11 päivän ajaksi. Tällöin teelehdet saavat tavallista vahvemman vihreän värin ja senchaa makeamman maun. Varjostuksessa teelehtien teaniinipitoisuus kohoaa. Valmistusvaiheessa teelehdistä poistetaan vielä ruodot ja suonet. Japanilaisen teen tuotannosta noin 0,3 prosenttia on gyokuroa.
Haudutusveden lämpötila 50–60 °C, haudutusaika 1-2 minuuttia. Samoista teelehdistä voidaan tehdä 2–3 haudutusta.
Arvostetun, herkän, mutta hyvin aromikkaan, makean ja hennon vihreän teejuoman kofeiinipitoisuus (teiini) on korkea eli juoma on virkistävää. Japanilaisen uskomuksen mukaan teen runsas klorofylli olisi hyväksi iholle.
Elisabetin kirkko (Hamina)
thumb|Elisabetin kirkko Elisabetin kirkko oli Haminassa sijainnut kirkkorakennus. Kirkko toimi Haminan ruotsin- ja saksankielisen väestön kirkkona.
Elisabetin kirkko rakennettiin tulipalossa tuhoutuneen Ulrika Eleonoran kirkon paikalle vuosina 1748–1751. Elisabetin kirkko vuorostaan tuhoutui Haminan palossa vuonna 1821 ja sen paikalle rakennettiin ortodoksinen Pietari-Paavalin kirkko vuonna 1837.
Henry David Lee
Henry David Lee (9. joulukuuta 1849 – 15. maaliskuuta 1928) oli kuuluisan Lee-vaatemerkin perustaja.
Hän syntyi vuonna 1849 Vermontin osavaltiossa ja kävi koulunsa Tunbridgessä. Hän muutti Ohion Galioniin vuonna 1862, jossa hän työskenteli hotellissa. Vuonna 1889 hän muutti Kansasiin ja perusti H.D. Lee Mercantile Co.-yhtiön (jonka nimi vaihdettiin myöhemmin Leeksi).
Notkea Rotta (albumi)
Notkea Rotta on suomalaisen hip hop -ryhmä Notkean Rotan neljäs pitkäsoitto, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2012 Monsp Recordsin kautta. Albumi on ensimmäinen, jolla yhtyeen uusi kitaristi Rane Raitsikka on mukana. Albumin kappaleesta "Paluu betoniin" julkaistiin musiikkivideo huhtikuussa 2012. Albumin toinen musiikkivideo julkaistiin saman vuoden elokuussa kappaleesta "Mitä iistimpää, sitä siistimpää". Albumilla vierailee lukuisia tunnettuja muusikkoja, kuten Ismo Alanko (salanimellä Kullervo Rottapovitsh), Sami Yaffa ja Njassa sekä Kevin Lenear yhdysvaltalaisesta ska-yhtyeestä The Mighty Mighty Bosstones. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan 13. sijalle.
Petri Karjalainen (jääkiekkovalmentaja)
Petri Karjalainen (s. 9. kesäkuuta 1980 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii SM-liigajoukkue KalPan päävalmentajana.
Ura
Karjalainen toimi Sveitsin Nationalliga A:ssa (nyk. National League A) pelanneen HC Davosin videovalmentajana vuosina 2005–2008. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi SM-liigajoukkue Oulun Kärppien apuvalmentajaksi Matti Alatalon johtamaan valmennustiimiin. Myös siellä Karjalaisen päävastuualueeseen kuului videotyö. Hän voitti SM-hopeaa keväällä 2009. Kärppien erotettua marraskuussa 2010 päävalmentaja Mikko Haapakosken myös Karjalainen sai lähteä valmennustiimistä. Karjalainen sai kuitenkin jatkaa Kärppien organisaatiossa, kun hän siirtyi loppukaudeksi 2010–2011 puolestaan Kärppien SM-liigajoukkueen apuvalmentajaksi siirtyneen Jari Laukkasen tilalle joukkueen A-nuorten päävalmentajaksi.
Kaudeksi 2011–2012 Karjalainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon A-nuorten päävalmentajaksi, mutta hän teki jo kesäkuussa 2011 sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa, jonne Karjalainen siirtyi apuvalmentajaksi Aleksandr Barkoville. Lokakuussa kuitenkin sekä Barkov että Karjalainen saivat potkut joukkueen valmennuksesta. Karjalainen siirtyi marraskuussa toisen KHL-joukkueen, Sibir Novosibirskin videovalmentajaksi.
Kaudeksi 2014–2015 Karjalainen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportin apuvalmentajaksi Tomek Valtosen johtamaan valmennustiimiin.
Kaudella 2017–2018 Karjalainen toimii Mestiksessä pelaavan RoKi:n päävalmentajana.
Aimo Vuorinen
Aimo Kullervo Vuorinen (s. 25. syyskuuta 1929 Loimaa ) on suomalainen Lappeenrannassa asuva kirjailija ja graafikko. Vuorinen on kirjoittanut suomalaisista Leningradin matkailijoista kertovan Votkaturistit-komedian (1976). Hän on kirjoittanut myös lehtipakinoita Etelä-Saimaa-lehteen nimimerkillä Kuiskaaja.
Vuorinen kävi viisi luokkaa Hämeenlinnan lyseota ja suoritti sitten ammatillisia opintoja. Hän muutti Hämeenlinnasta Lappeenrantaan 1951.
Vuorisen kirjalliseen tuotantoon kuuluu näytelmiä ja kuunnelmia, kaksi romaania, lehtipakinoita ja Lappeenrannan paikallista historiaa kuvaavia teoksia. Hän on pyrkinyt kuvaamaan teoksissaan suomalaista elämänmuotoa usein jonkun rajatilaihmisen näkökulmasta ja komiikan keinoja käyttäen.
Vuorisen Votkaturistit-näytelmää on esitetty vuodesta 1976 lähtien, ja sen on nähnyt ainakin puoli miljoonaa katsojaa. Vuorinen itse pitää parhaimpina 1980-luvulla kirjoittamiaan viittä näytelmää (Vanhan miehen hyvästijättö, Vierailu, Runoilija käy kaupungissa, Maisteri, Veteraani).
Vuorinen on tehnyt myös käyttögrafiikkaa kuvittaen muun muassa paikallishistoriikkejä. Päätyökseen hän toimi 1951–1993 Chymos Oy:n tehtaalla graafikkona ja pakkaussuunnittelijana. Hän tuli opiskelemaan lähteneen pakkaussuunnittelijan sijaiseksi alun perin pariksi kuukaudeksi. Sijaisuus venähti 42 vuoden mittaiseksi. Hän on suunnitellut mm. Marianne- ja Omar-karkkien kääreet ja keksinyt niiden nimet.
Dornstetten
Dornstetten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Freudenstadtin piirikunnassa Karlsruhen hallintopiirissä. Kaupungissa asui 8 235 ihmistä kesäkuun 2022 lopussa.
Erkki Eklund
Kaarlo Erkki Eklund (26. tammikuuta 1930 Helsinki – 3. joulukuuta 1981 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Eklundin romaani Alppikengistä jäljet vain jää kertoi saksalaissotilaiden vaiheista Lapissa toisen maailmansodan aikana. Åke Lindman ohjasi romaanin pohjalta samannimisen tv-sarjan 1973.
Kebakko
Kebakko on tunnettu lähinnä valmisruokana, mutta niitä voi valmistaa myös kotona itse. Myös jotkut ravintolat tai grillit tarjoavat kebakoita. Kebakot ovat hyvin samanlaisia kuin lihapullat sisältäen lihaa, korppujauhoja, sipulia, kananmunaa ja mausteita. Ero onkin lähinnä muodossa: kebakko on noin 12 cm pitkä pötkö lihaa vartaassa. Kebakot paistetaan joko pannulla, uunissa tai grillissä. Nimi tulee turkkilaisesta ruoasta nimeltä kebab ja suomen kielen sanasta kepakko, joka tarkoittaa "pientä keppiä". Kebakko edustaa fuusiokeittiötä. Se yhdistää turkkilaisen kebabin perinteiseen suomalaiseen lihamurekkeeseen. Yleensä kebakot tarjoillaan lämpiminä ja esimerkiksi erilaisten dippien tai ketsupin kera. Kebakot syödään käsin tikkua kädessä pitäen.
2 Minutes to Midnight
2 Minutes to Midnight on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen kitaristi Adrian Smith ja laulaja Bruce Dickinson, ja se on yhtyeen viidennen studioalbumin Powerslave toinen kappale. ”2 Minutes to Midnight” julkaistiin 6. elokuuta 1984 Powerslaven ensimmäisenä singlenä b-puolenaan alun perin brittiläisen Beckett-yhtyeen levyttämä kappale ”Rainbow’s Gold” ja Iron Maidenin World Piece Tour -kiertueella vuonna 1983 Bruce Dickinsonin salassa äänittämä ”Mission from ’Arry”, joka sisältää yhtyeen basisti Steve Harrisin ja rumpali Nicko McBrainin välisen keskustelun. ”2 Minutes to Midnight” nousi Britannian singlelistalla 11. sijalle ja Yhdysvalloissa Billboardin Top Album Tracks -listalla 25. sijalle. Irlannin singlelistalla se ylsi kymmenennelle sijalle, ja Saksan singlelistalla 70. sijalle.
Kappaleen nimi on viittaus Tuomiopäivän kelloon, joka kuvastaa ihmiskunnalle kohtalokkaan ydinsodan läheisyyttä. Toisin kuin Powerslaven ensimmäinen kappale ja toinen single ”Aces High”, joka on sanoituksiltaan jopa hieman sotaa romantisoiva, on ”2 Minutes to Midnight” hyvin sodanvastainen kappale. ”2 Minutes to Midnight” on julkaisustaan lähtien lukeutunut lähes poikkeuksetta Iron Maidenin konserttien vakionumeroihin, ja se on mukana muun muassa yhtyeen livealbumeilla Live After Death ja Rock in Rio.
Unisonic
Yhtye julkaisi EP:n Ignitionin ja heidän ensimmäisen studioalbumin Unisonicin vuonna 2012. EP For the Kingdom ja toinen albumi Light of Dawn julkaistiin vuonna 2014. Molemmat studioalbumit on noussut korkealle monilla kansainvälisillä soittolistoilla. Unisonic on ensimmäinen täysi studio yhteistyö Kisken ja Hansenin välillä sitten Helloweenin uraauurtavien levyjen Keeper of the Seven Keys, Pt. I ja Pt. II.
Historia
Mandy Meyer on kommentoinut yhtyeen nimestä: "Oli monta ideaa nimeksi ja kaikki pitivät Unisonic:sta lopuksi. Se sopii yhtyellemme. Yhdityneet muusikot eri taustoilla ja maista."
Toinen entinen Helloween-jäsen, kitaristi Kai Hansen (Gamma Ray), liittyi yhtyeeseen maaliskuussa 2011. Uusi ryhmittymä esiintyi ensimmäiseksi Loud Park Festival:lla (Japani) 15. lokakuuta 2011.
Tammikuussa 2012 yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä nimeltään Ignition EarMusic:n (Edel AG) kautta yhdessä musiikkivideon "Unisonic". Yhtyeen nimikko debyyttialbumi julkaistiin 30. maaliskuuta 2012 ja liittyi usealle kansainväliselle soittolistalle nousten korkeimmalle Suomen virallisella listalla, Japanin albumilistalla, Saksan albumilistalla ja Ruotsin albumilistalla.
Yhtyeen toinen EP, For the Kingdom, julkaistiin toukokuussa 2014. Musiikkivideo kappaleelle "Exceptional" seurasi heinäkuussa, kun heidän toinen albuminsa, Light of Dawn, julkaistiin 1. elokuuta 2014. Light of Dawn liittyi usealle kansainväliselle soittolistalle nousten korkeimmalle Suomen virallisella listalla, Saksan albumilistalla, Sveitsin albumilistalla, Tšekin albumilistalla ja Japanin albumilistalla.
Yhtye aloitti kesäfestivaali kiertueensa heinäkuussa 2014 esiintyen Masters Of Rock:ssa, Leyendas del Rock:ssa, Moscow Metal Meeting:ssä, Bang Your Head:ssä, Skogsrojet:ssa ja Rock Pod Kamenomissa. Unisonic aloitti Japanin ja Euroopan kiertueensa yhdessä Edguyn kanssa syyskuussa 2014.
Viron draamateatteri
Viron draamateatteri on Viron suurin puheteatteri. Draamateatteri toimii alun perin Tallinnan saksalaisen teatterin vuonna 1910 valmistuneessa rakennuksessa Tallinnassa. Teatterin vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Kävijöitä teatterilla on vuosittain yli 100 000.
Historia
thumb|vasen|Pimeässä valaistu teatterirakennus. Viron draamateatterin nykyinen rakennus kuului alun perin Tallinnan saksalaiselle teatterille (saksa: Revaler Deutsches Theater), joka perustettiin vuonna 1795. Teatterin alkuperäinen rakennus sijaitsi Tallinnan Lai-kadulla, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1902. Uuden teatterin rakentamisesta järjestettiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu vuonna 1906 ja uusi rakennus valmistui vuonna 1910. Viron itsenäistyttyä samaan rakennukseen muutti alivuokralaiseksi virolainen teatteri Draamastuudio Teater, joka sai vuonna 1937 uuden nimen Viron draamateatteri (Eesti Draamateater). Viron valtio hankki saksalaisen teatterin rakennuksen itselleen baltiansaksalaisten muutettua Saksaan vuonna 1939, jolloin siitä tuli Viron draamateatterin kotipaikka.
Teatterin tarkempi nimi on muuttunut useampaan otteeseen ja esimerkiksi Neuvostoliitonaikana se tunnettiin nimellä Tallinna Riiklik Draamateater. Voldemar Pansosta tuli draamateatterin ohjaaja vuonna 1955 ja hän toimi teatterin johtajana vuosina 1970–1976. Pansoa on pidetty yhtenä virolaisen teatterin merkkihenkilöistä ja hän perusti teatterikoulun, sekä nuorisoteatterin. Kansallinen liike alkoi jälleen vahvistua 1980-luvulla, mikä näkyi myös teatterin ohjelmistossa. Jaan Kruusvall, Rein Saluri ja Mikk Mikiver toivat lavalle monia aiemmin kiellettyjä aiheita, kuten esimerkiksi monien virolaisten pakomatkat länteen ja metsäveljien toiminnan. Viron uuden itsenäisyyden jälkeen teatterin tärkeitä vaikuttajia ovat olleet esimerkiksi Madis Kõiv, Andrus Kivirähk, Juhan Viiding, Evald Hermaküla, Mati Unt, Hendrik Toompere ja Merle Karusoo.
Teatteri
Viron draamateatterin vuonna 1910 valmistunut rakennus edustaa jugendin aikaista kansallisromanttista tyyliä. Rakennuksen suunnittelijat olivat pietarilaiset arkkitehdit Nikolai Vassiljev ja Aleksei Bobõr. Draamateatterin suuressa salissa on 436 paikkaa ja 1960-luvulla rakennetussa pienessä salissa on 170 paikkaa. Vuonna 2004 valmistui lisäksi 70-paikkainen maalisali (Maalisaal). Vuonna 2004 tehdyissä kunnostuksissa nykyaikaistettiin myös lavatekniikkaa. Vuonna 2009 lavan takaisiin tiloihin tehtiin täysremontti. Viron draamateatteri on Viron suurin puheteatteri ja sen vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Vuosittain lavalle tuodaan noin kymmenen uutta näytelmää ja vierailijoita teatterissa on vuosittain yli 100 000.
Sun City (Etelä-Afrikka)
thumb|right|300px|Sun Cityn Aikasilta, joka johtaa yhteen sen kasinoista. Sun City on vesipuisto Etelä-Afrikassa, Luoteismaakunnan provinssissa. Se sijaitsee noin 300 kilometriä Johannesburgista pohjoiseen.
Sol Kerzner perusti Sun Cityn vuonna 1979 Bophuthatswanan bantustaniin ja lähti alusta saakka tavoittelemaan kansainvälistä asiakaskuntaa. Koska bantustanit olivat muodollisesti itsenäisiä, saattoi niissä harjoittaa Etelä-Afrikan hallituksen moraalittomaksi katsomaa liiketoimintaa. Toiminta vaikeutui apartheidin takia järjestettyjen kansainvälisten talouspakotteiden takia. Apartheidin loputtua enemmistö pääsi valtaan ja myös Sun Cityn toiminta laajeni ja alkoi kukoistaa. Nykyisin siellä käy matkailijoita kaikkialta maailmasta, ja se on myös suosittu Etelä-Afrikan keskiluokan parissa.
Sun City on rakennettu näyttämään raunioituneelta roomalaiselta kylpylältä. Siellä on aaltoallas, Valley of the Waves, jossa on tehty maailman korkeimmat altaassa tuotetut aallot. Ne ovat 2,8-metrisiä. Aallot ovat päässeet Guinnesin ennätyskirjaan vuonna 2002.
Sun Cityssä on järjestetty Maailman vahvin mies -kilpailut vuosina 1994, 2000 ja 2010.
Kurt Warner
Kurtis Eugene ”Kurt” Warner (s. 22. kesäkuuta 1971 Burlington, Iowa) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja.
Warner teki varaamattomana pelaajana sopimuksen Green Bay Packersin kanssa vuonna 1994. Hyvin epätodennäköiseltä näyttäneen läpimurtonsa Warner teki vuosina 1998–2003 St. Louis Ramsin riveissä, ja saavutti vielä vuosina 2005–2009 menestystä Arizona Cardinalsissa.
Ramsin kanssa Warner voitti kerran Super Bowlin. Hänet valittiin urallaan neljästi NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Lopetettua uransa kauden 2009 jälkeen Warner on toiminut NFL Networkin asiantuntijana.
Warner valittiin amerikkalaisen jalkapallon Hall of Fameen vuonna 2017.
Mauro Barella
Mauro Barella (s. 12. joulukuuta 1956) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli seiväshyppy.
Barella sijoittui Los Angelesin 1984 olympialaisten seiväshypyssä kahdeksanneksi tuloksella 530 cm. Aiemmin saman vuoden heinäkuussa hän paransi Renato Dionisin 12 vuotta vanhaa Italian ennätystä hyppäämällä ensin Formiassa tuloksen 549 cm ja viisi päivää myöhemmin Roomassa tuloksen 550 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1982 Milanossa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 540 cm.
Jim Tomsula
pienoiskuva|Jim Tomsula vuonna 2017. James Andrew ”Jim” Tomsula (s. 14. huhtikuuta 1968 Homestead, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän toimi kaudella 2015 NFL-liigan San Francisco 49ersin päävalmentajana.
Tomsula toimi vuoden 2010 viimeisen ottelun ajan 49ersin väliaikaisena päävalmentajana, edellisen valmentajan Mike Singletaryn saatua potkut. Vakituisena päävalmentajana hän aloitti Jim Harbaugh'n erottua kauden 2014 jälkeen. Vuosina 2007–2014 Tomsula toimi 49ersin puolustuksen linjan valmentajana.
Vuonna 2006 Tomsula toimi kauden ajan sittemmin kuopatun NFL Europan Rhein Firen päävalmentajana.
Vapaus (Mikkeli)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Vapaus oli Mikkelissä vuosina 1906–1963 ilmestynyt SDP:n sanomalehti. Myöhemmin Mikkelissä ilmestyi myös Viikko-Vapaus -niminen lehti.
Aloite sosiaalidemokraattisen maakuntalehden perustamisesta tehtiin suurlakon jälkitunnelmissa huhtikuussa 1906. Saman vuoden syksyllä perustettiin osuuskunta, joka ryhtyi julkaisemaan uutta lehteä vuoden 1907 alusta lähtien. Alkuvaiheen talousvaikeudet helpottivat 1910-luvulla, kunnes sisällissota katkaisi positiivisen kehityksen. Uudelleen Vapaus pääsi ilmestymään vasta heinäkuussa 1919.
1920- ja 1930-luvuilla Vapaus jäi maakuntalehtien kilpailussa yhä selvemmin alakynteen. Sitä julkaissut osuuskunta teki vararikon vuonna 1933. Lehden toimintaa onnistuttiin kuitenkin jatkamaan, ja vuoden 1935 alussa se siirrettiin uudelle osakeyhtiölle. 1950-luvulla lehti sortui taloudellisiin vaikeuksiin. Vuonna 1963 se yhdistettiin Viipurista Lappeenrantaan siirtyneeseen Kansan Työhön, joka alkoi ilmestyä nimellä Saimaan Sanomat.
Aluksi kolmesti ja vuodesta 1945 lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki kohosi 1950-luvulla noin 9 000 kappaleeseen. Päätoimittajina työskentelivät Antero Ahde (1907–1908), Albin Valjakka (vastaava toimittaja, 1907–1908), Oskari Orasmaa (1908–1910), Kalle Hakala (1911–1921 ja 1940–1944), Viktor Paavilainen (1921–1940), K. F. Haapasalo (1944–1951), Eino Kantanen (1951–1955), Alpo Tiitinen (1955–1962) ja Aaro Airas (1962–1963).
Vapaus perustettiin uudelleen sosiaalidemokraattisena viikkolehtenä vuonna 1977. Vuoteen 2011 saakka ilmestyneen lehden nimenä oli myöhemmin Viikko-Vapaus.
Eurooppatie E50
Eurooppatie E50 on itä-länsisuuntainen eurooppatie, joka johtaa Ranskan läntisimmältä alueelta Brestistä Saksan, Tšekin, Slovakian ja Ukrainan halki Venäjän Mahatškalaan. Suurimmat kaupungit tien varrella ovat Pariisi, Nürnberg, Praha, Donetsk ja Rostov-na-Donu.
Isä
thumb|Isä ja lapsi. Isä on lapsen miespuolinen vanhempi. Isyys voidaan määritellä biologisen, sosiaalisen ja laillisen suhteen perusteella. Jos biologisesta isyydestä ei ole varmuutta, varmistuksen voi tarvittaessa saada DNA-testillä. Juridisesti ja sosiaalisesti isäksi voi tulla myös adoptoimalla lapsen.
Suomen lain mukaan äidin aviomies on lapsen isä, kun lapsi on syntynyt avioliiton aikana. Tätä kutsutaan isyysolettamaksi. Jos avioliitto on miehen kuoleman johdosta purkautunut ennen lapsen syntymää, on aviomies lapsen isä, kun lapsi on syntynyt sellaiseen aikaan avioliiton purkautumisen jälkeen, että lapsi on voinut tulla siitetyksi avioliiton aikana. Jos biologiset vanhemmat eivät ole naimisissa keskenään, isyys voidaan vahvistaa joko tunnustamisen perusteella tai oikeuden päätöksellä. Vahvistetusta isyydestä seuraa velvollisuus osallistua lapsen elatukseen ja oikeus tehdä lapsen äidin kanssa sopimuksia, tai hakea oikeuden päätöstä, lapsen huoltajuudesta, tapaamisoikeudesta ja siitä kumman vanhemman luona lapsi asuu. Lisäksi lapsesta tulee isänsä perillinen.
Isäpuoli on äidin uusi aviomies, jos hän ei ole lapsen biologinen eikä lain mukainen isä. Lapsella saattaa olla isäpuoli, mikäli hänen vanhempansa ovat eronneet tai jos äiti on jäänyt leskeksi ja mennyt myöhemmin uuteen avioliittoon.
Monessa maassa vietetään isänpäivää, jolloin lapset muistavat isiään. Suomessa isänpäivä on joka vuosi marraskuun toinen sunnuntai.
Ivo Stefanoni
Ivo Stefanoni (s. 5. kesäkuuta 1936) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa.
Stefanoni sai perämiehellisessä nelikossa lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa. Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sijoittui joukkueineen kuudenneksi kahdeksikossa.
Louis Armstrong
Louis Daniel Armstrong (4. elokuuta 1901 New Orleans, Yhdysvallat – 6. heinäkuuta 1971 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja -trumpetisti. Hänet tunnetaan myös lempinimillä Satchmo ja Pops. Hän loi 1920-luvulla suuntaviivat tulevalle jazz-improvisaatiolle. Hän kehitti semanttisesti merkityksettömiin tavuihin perustuvan scat-laulutyylin.
Alkuvuodet (1901–1921)
Armstrong syntyi köyhissä oloissa New Orleansin slummialueella. Hänen äitinsä Mary Ann Armstrong (kutsumanimeltä Mayann) oli prostituoitu ja isä William ”Willie” Armstrong tehdastyöntekijä, joka hylkäsi perheen vähän Louisin syntymän jälkeen ja perusti myöhemmin uuden perheen. Louis ei pitänyt yhteyttä isäänsä, mutta hänellä oli lämmin suhde äitiinsä aina tämän kuolemaan asti. Kaksi vuotta Louisin syntymän jälkeen Mayannille syntyi tytär nimeltä Beatrice.
Louis asui pienenä joitakin vuosia isoäitinsä Josephinen Armstrongin luona ja muutti vuoden 1905 tienoilla äitinsä luo New Orleansin Storyvilleen. Louis joutui nuoresta iästä lähtien työskentelemään perheen elättämiseksi. Hän lauloi kadulla, kauppasi hiiliä ja siivosi hautoja maksua vastaan. Armstrong ja hänen pikkusisarensa kasvoivat köyhyydessä ilman isää ja heidän äitinsä jätti heidät monesti useiksi päiviksi vieraiden huostaan. Äidillä oli lukuisia miesystäviä, joista jotkut olivat ystävällisiä lapsille. Useimmat riitelivät äidin kanssa, joskus väkivaltaisesti. Lapsuuden isähahmon puutteella oli selkeä vaikutus Louis Armstrongin luonteeseen.
Armstrong ei tiettävästi tiennyt koskaan syntymänsä tarkkaa ajankohtaa, ja ilmoitti useimmiten syntymäpäiväkseen 4. heinäkuuta 1900 Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän mukaan. Elämäkerran kirjoittaja James Lincoln Collierin mukaan Armstrong on kuitenkin muun todistusaineiston mukaan todennäköisesti ollut vanhempi ja mahdollisesti syntynyt vuonna 1898. Armstrongin kuoleman jälkeen löytynyt syntymätodistus ilmoittaa hänen syntymänsä ajankohdaksi 4. elokuuta 1901.
Giacomo Crosa
thumb|200px|Giacomo Crosa vuonna 2008. Giacomo Crosa (s. 11. tammikuuta 1947) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli korkeushyppy.
Louis Armstrong
Alkuvuodet (1901–1921)
Vaikka orjuus oli lakkautettu pian sisällissodan jälkeen, mustia pidettiin 1900-luvun alussa Yhdysvaltojen etelävaltioissa yhä huonossa asemassa. Heitä ei suvaittu asiakkaina valkoisten ravintoloissa tai baareissa, eikä heillä ollut juuri mahdollisuuksia opiskeluun, varallisuuteen tai hyviin työpaikkoihin. New Orleansissa mustia eristettiin entistä tiukemmin uusien Jim Crow -lakien avulla. Armstrong on myöhemmin kertonut, että mustalla miehellä oli tärkeää olla valkoihoinen ”päällikkö”, joka pystyi vaatimaan oikeutta tämän joutuessa vaikeuksiin. Ilman valkoista auttajaa mustat olivat jatkuvasti vaarassa ja joutuivat helposti tekemisiin virkavallan kanssa.
Giacomo Crosa
Crosa hyppäsi toukokuussa 1968 Roomassa uuden Italian korkeushyppyennätyksen 212 cm. Saman vuoden lokakuussa Méxicon olympialaisten karsinnassa hän ensin sivusi ennätystään ja paransi sen sitten lukemiin 214 cm. Jälkimmäisen tuloksen hän hyppäsi myös loppukilpailussa ja sijoittui kuudenneksi. Hän oli kaikkien aikojen ensimmäinen olympialaisissa kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt italialainen korkeushyppääjä.
Louis Armstrong
Alkuvuodet (1901–1921)
Storyvillen tanssisaleissa ja klubeissa soitettu blues ja varhainen jazzmusiikki tuli Armstrongille tutuksi jo lapsuudessa. Hän osoitti jo nuoressa iässä kiinnostusta musiikkia kohtaan. Ala-asteikäisenä hän osti työnantajansa avustuksella itselleen kornetin ja opetteli soittamaan sitä. Hän jättäytyi 11-vuotiaana pois koulusta ja liittyi vapaamuotoiseen soittoryhmään. Hän lauloi nuorena barbershop-yhtyeessä, mikä auttoi hänen nuottikorvansa harjoittamisessa. Armstrong sai myös neuvoja soittamiseensa kornetisti Bunk Johnsonilta. Hän ansaitsi rahaa laulamalla kadulla neljän muun nuoren muusikon kanssa, mutta joutui uudenvuodenaattona 1912 pidätetyksi laukaistuaan aseen uudenvuoden juhlissa. Hänet määrättiin värillisille lapsille tarkoitettuun lastenkotiin, jossa hän opiskeli musiikkia ja soitti koulun orkesterissa. Yhtye soitti marsseja, ragtimea ja laulumusiikkia. Lastenkodissa Armstrong päätti haluavansa muusikoksi.
Päästyään lastenkodista vuonna 1914 Armstrong elätti itsensä fyysisellä työllä ja yritti löytää jalansijaa New Orleansin muusikkopiireistä. Hän löysi opettajan itseään selvästi vanhemmasta kornetisti Joe ”King” Oliverista, joka soitti Kid Oryn yhtyeessä. Oliver opetti nuorelle Armstrongille kornetinsoittoa, ja vuonna 1917 tämä soitti Oliverin tyylisessä liveyhtyeessä Storyvillessä. Kun Oliver muutti Chicagoon kesällä 1918, Armstrong otti hänen paikkansa Kid Oryn orkesterissa, jota tuohon aikaan pidettiin New Orleansin johtavana jazzyhtyeenä. Armstrong meni vuonna 1918 naimisiin Daisy-nimisen prostituoidun kanssa, mutta avioliitto jäi lyhytaikaiseksi. Vuonna 1919 hän lähti ensimmäisen kerran New Orleansista ja liittyi Fate Marablen yhtyeeseen St. Louisissa. Yhtye soitti Mississippi-joella kulkevalla höyrylaivalla. Armstrong soitti Marablen kokoonpanossa vuoteen 1921 asti.
Nousu suosioon (1921–1928)
Vuonna 1921 Louis Armstrong muutti Chicagoon, ja vuonna 1922 liittyi King Oliverin Creole Jazz Band -ryhmään, joka soitti Chicagon Lincoln Gardens -tanssiravintolassa. Suositussa yhtyeessä esiintyminen sai Armstrongin uran vauhtiin, ja hänen soittonsa jätti usein varjoonsa orkesterinjohtaja Oliverin, joka New Orleansin perinteiselle trumpettityylille uskollisena useimmiten pysytteli taka-alalla yhtyeen soitossa.
1920-luvun loppupuoliskolla Armstrong nauhoitti useiden artistien kanssa ja teki omalla Hot Five -orkesterillaan ensimmäiset nauhoituksensa orkesterinjohtajana. Samaan aikaan hän esiintyi konserteissa muun muassa Erskine Taten ja Carroll Dickersonin johtamien yhtyeiden kanssa. Vuonna 1927 hän perusti ensimmäisen oman liveyhtyeensä, jonka nimeksi tuli Louis Armstrong and his Stompers ja joka soitti vakituisesti Chicagon Sunset Caféssa.
Armstrong liittyi Chicagon Savoy Ballroomissa soittavaan Carroll Dickersonin yhtyeeseen maaliskuussa 1928, ja ennen pitkää hänestä tuli yhtyeen johtaja. Seuraavana vuonna hän muutti yhtyeineen New Yorkiin ja soitti vakituisesti Harlemissa sijaitsevassa Connie’s Inn -yökerhossa. Hän lauloi vuoden 1929 musikaalinäytelmä Hot Chocolatesissa Fats Wallerin kappaleen ”Ain’t Misbehavin’”, josta tuli top 10 -hitti.
Tanssiyhtyeiden kanssa (1928–1947)
thumb|right|Armstrong Helsingissä vuonna 1949 [[Erik Lindströmin (vas.) ja Ossi Aallon kanssa.]] Vuonna 1930 Armstrong muutti Los Angelesiin tehtyään ensin Luis Russell Orchestran kanssa kiertueen Yhdysvaltojen eteläosassa. Hän teki debyyttinsä valkokankaalla esiintyen vuonna 1931 julkaistussa elokuvassa Ex-Flame. 1930-luvun alussa hän vaihtoi OKehilta Columbia Recordsille, joka keskittyi OKehia enemmän populaarimusiikin valtavirtaan. Armstrongin ensimmäiset top 5 -nauhoitukset Columbialle olivat ”Chinatown, My Chinatown”, ”You Can Depend on Me” sekä maaliskuussa 1932 listaykköseksi noussut ”All of Me”.
1930-luvulla Armstrong alkoi esiintyä elokuvissa ja isännöidä omaa radio-ohjelmaansa. Vuosikymmenen loppuun mennessä hän oli noussut kansalliseksi tähdeksi. Hän oli ensimmäinen mustaihoinen viihdyttäjä, joka esiintyi säännöllisesti sekä elokuvissa että radiossa. Hän toimi vuoteen 1947 asti Luis Russellin ja muiden orkesterinjohtajien big bandien muodollisena kapellimestarina. Nämä kokoonpanot esittivät improvisoidun jazzin lisäksi kaupallisvetoista tanssimusiikkia.
Louis Armstrong oli myös jazzin ensimmäisiä suurlähettiläitä Euroopassa. Ensimmäisen Britannian-kiertueensa hän teki jo vuonna 1932. Seuraavana vuonna hän teki Tanskassa muutamia aikaansa edellä olevia elokuvatallenteita, joissa big band -jazz sai esiintyä omilla ehdoillaan.
Lähinnä manageriongelmien tähden Armstrong asettui vuodeksi Ranskaan, mutta palasi Yhdysvaltoihin saatuaan asioidensa hoitajaksi impressaari Joe Glaserin. Vuodesta 1942 lähtien Armstrong asui loppuikänsä New Yorkin Coronassa talossa, jonka mestarille valitsi hänen viimeinen vaimonsa Lucille Wilson.
The All Stars ja loppuvuodet (1947–1971)
Vuonna 1947 Armstrong perusti uuden, pienen yhtyeen nimeltään The All Stars, johon kuului jazzmusiikin suurista nimistä muun muassa pianisti Earl Hines, pasunisti Jack Teagarden, rumpali Sid Catlett ja klarinetisti Barney Bigard. Myöhemmin yhtyeessä alettiin käyttää vähemmän nimekkäitä soittajia, kun kävi selväksi, että Armstrong oli kokoonpanon päävetonaula. Armstrong johti All Stars -yhtyettä pitkään ja yhtye hajosi vasta vähän ennen hänen kuolemaansa. Armstrong ei kiinnittänyt juuri huomiota uusien jazz-tyylien kehittymiseen, vaan levytti sen sijaan laulettua populaarimusiikkia ja New Orleansin klassikoita.
Suomessa Louis Armstrong ja All Stars esiintyivät vuosina 1949, 1952 ja 1962. Vuosina 1956 ja 1957 Armstrong esiintyi tiivistahtisilla maailmankiertueilla, joiden lisäksi hän ehti levyttää lukuisia suuritöisiä studioalbumeja, muun muassa "Musical Autobiography" -sarjan ja "Porgy and Bessin". Vuonna 1959 Armstrong sai sydänkohtauksen, ja loppuvuosina hänen soittonsa ja laulamisensa alkoi kärsiä hänen toistuvista terveysongelmistaan.
1960-luvulla Armstrong nousi vielä Yhdysvaltojen pop-listojen kärkeen samannimisen musikaalin tunnussävelmänä olleen "Hello, Dollyn" avulla, jonka hän myös esitti musikaalielokuvassa Hello, Dolly! yhdessä Barbra Streisandin kanssa. Vuonna 1968 menestystä sai Armstrongin yksi tunnetuimmista kappaleista, "What a Wonderful World". Se nousi listojen kärkeen Britanniassa, mutta jäi Yhdysvalloissa aluksi vähemmälle huomiolle.
Louis Armstrong kuoli sydäninfarktiin 6. heinäkuuta 1971 69-vuotiaana. Hänen kuolemastaan uutisoitiin lehdistössä ympäri maailman. Armstrongin hautajaisiin osallistui suuri joukko Yhdysvaltojen musiikkimaailman silmäätekeviä. Hänen henkilökohtaiset arkistonsa lahjoitettiin New Yorkin Flushingissa sijaitsevalle Queens College -oppilaitokselle.
Tuotanto
Armstrong teki ensimmäisen levytyksensä keväällä 1923 King Oliverin ryhmän jäsenenä. Hänen ensimmäinen nauhoitettu soolonsa oli kappaleessa ”Chimes Blues”, jossa hän soitti ennalta määritellyn melodian. Samassa nauhoitussessiossa nauhoitettiin myös hänen osittain improvisoitu soolonsa kappaleessa ”Froggie Moore”.
Armstrong nauhoitti vuonna 1925 New Yorkissa ja Chicagossa muun muassa blueslaulajien Ma Raineyn ja Clara Smithin kanssa. Samana vuonna hän osallistui Bessie Smithin huippusuosittuun nauhoitukseen kappaleesta ”St. Louis Blues” sekä soitti Clarence Williamsin Blue Five -yhtyeen nauhoituksissa OKeh-yhtiölle.
Armstrongin ensimmäiset nauhoitukset orkesterinjohtajana tehtiin Chicagossa 12. marraskuuta 1925 OKeh-levy-yhtiölle. Yhtyeen nimi oli Louis Armstrong and His Hot Five ja se koostui suurimmaksi osaksi Oliverin Creole Jazz Bandin jäsenistä. Louisin ja hänen pianistivaimonsa Lil Hardin-Armstrongin lisäksi yhtyeessä soittivat klarinetisti Johnny Dodds, pasunisti Kid Ory sekä banjonsoittaja Johnny St. Cyr. Hot Fiven ja myöhemmin osittain samoista soittajista koostuneen seitsenhenkisen Hot Seven -kokoonpanon nauhoituksia pidetään jazzhistorian keskeisinä äänitteinä erityisesti niiden mielikuvituksekkaan ja tunteikkaan improvisoinnin johdosta. Vuoden 1926 ”Heebie Jeebies” -kappaletta pidetään ensimmäisenä nauhoitettuna esimerkkinä merkityksettömiin tavuihin perustuvasta scat-laulutyylistä. Hot Fiven ”Muskrat Ramble” nousi saman vuoden heinäkuussa top 10:een.
Armstrongin kaikkein merkittävimpinä levytyksinä pidetään ns. toisen Hot Fiven eli Savoy Ballroom Fiven vuonna 1928 tekemiä tallenteita, joissa pianoa soitti Earl Hines ja rumpuja Zutty Singleton. Erityisesti "West End Bluesin" trumpettisoolosta tuli kokonaisen muusikkosukupolven esikuva ja monien analyysien kohde. Kokoonpanon muita klassikkoäänitteitä ovat "Beau Koo Jack", "Tight Like This", "Knee Drops" ja "Two Deuces". Duettona Hinesin kanssa esitetty "Weather Bird" oli ennenkuulumattoman eloisa esimerkki jazzin harmonisesta ilottelusta.
Big band -kaudella Armstrongin soolotyyli virtaviivaistui ja jonkin verran kaavamaistui. Monet versiot esimerkiksi "Mahogany Hall Stompista" ja "On The Sunny Side of the Streetistä" kuitenkin todistivat jatkuvaa luomisvoimaa. Laulajana Armstrongista kehittyi vähitellen verraton balladitulkki, joka lanseerasi mm. monet Hoagy Carmichaelin suosikkisävelmät.
Sodanjälkeisellä kansainvälisten kiertueiden kaudellaan Armstrong teki monia arvostettuja konserttialbumeja. Kaupallisen studiotuotannon ohessa hän sai silloin tällöin tilaisuuden myös kunnianhimoisempiin hankkeisiin. Näistä muistettavimpia ovat levytykset pianisti Oscar Petersonin ja laulajakumppani Ella Fitzgeraldin kanssa.
Soittotyyli
Armstrong käytti soitossaan voimakkaasti kolmimuunteista rytmiä ja muunteli usein nuottien painotusta saaden musiikin ikään kuin liikkumaan kuulijan suuntaan tai tästä poispäin. Hän käytti usein vibratoa nuottien loppuosalla. Lisäksi hän sijoitti soittamansa nuotit varsinkin myöhemmällä urallaan usein tarkoituksella hieman iskua ennen tai sen jälkeen.
Filmografia
Elokuvat, joissa Armstrong esiintyi näyttelijänä.
Vasili Tatištšev
thumb|Vasili Tatištšev Vasili Nikititš Tatištšev (29. huhtikuuta (J: 19. huhtikuuta) 1686 Pihkova – 26. heinäkuuta (J: 15. heinäkuuta) 1750 Boldino) oli merkittävä venäläinen valtiomies ja etnografi, joka muistetaan parhaiten ensimmäisestä kattavasta Venäjän historiaa kuvaavan kirjan kirjoittajana. Töidensä kautta hän toi esille suosikki-ideaansa, että autokratia on paras hallitustapa Venäjälle.
Elämä
Isänsä puolelta 800-luvun ruhtinas Rurikin jälkeläinen Tatištšev syntyi lähellä Pihkovaa 19. huhtikuuta 1686 (juliaanisen kalenterin mukaan). Valmistuttuaan insinöörikoulusta Moskovasta hän osallistui suureen Pohjan sotaan Ruotsia vastaan. Pietari Suuren palveluksessa hän sai Ulkoasiaintoimistosta merkittävän viran, jota hän käytti Korkeimman salaneuvoston harjoittamaa politiikkaa vastaan ja tukeakseen Annan nousua Venäjän valtaistuimelle vuonna 1730.
Teos
Eläköidyttyään virastaan hän omistautui vanhempana valtiomiehenä tieteellisiin asioihin. Ajatellen, että Venäjän historiankirjoitus on laiminlyöty, hän löysi ja julkaisi joitakin kiinnostavia juridisia asiakirjoja, kuten Russkaja pravdan ja vuoden 1550 lakikokoelman (sudebnik, судебник). Hänen pääteoksensa oli ensimmäinen hahmotelma Venäjän historiasta, joka otsikoitiin Venäjän historia varhaisista ajoista alkaen ja joka julkaistiin viidessä osassa hänen kuolemansa jälkeen. Hän myös kokosi ensimmäisen venäjänkielisen ensyklopedisen sanakirjan.
Calder Memorial Trophy
Calder Memorial Trophy on NHL-liigan vuosittain jaettu palkinto, joka myönnetään kauden parhaalle tulokkaalle. Voittajan valitsevat Professional Hockey Writers' Associationin jäsenet NHL:n runkosarjan lopuksi. Palkinto on nimetty NHL:n ensimmäisen presidentin Frank Calderin mukaan. Vuoden tulokas -titteliä on jaettu aina kaudesta 1932–1933 lähtien, mutta Calder Trophy esiteltiin ensimmäisen kerran kaudelle 1936–1937. Frank Calderin äkillisen kuoleman jälkeen palkinto nimettiin Calder Memorial Trophyksi hänen muistokseen.
Mel Winkler
Mel Winkler (23. lokakuuta 1941 – 11. kesäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Aku Akun ääninäyttelijänä Crash Bandicoot -pelisarjassa.
Calder Memorial Trophy
Jotta pelaaja voi olla ehdolla Calder Memorial Trophyn saajaksi, hän ei saa olla pelannut enemmän kuin 25 NHL-ottelua edeltävällä kaudella tai 6 ottelua kummallakaan kahdella edeltävällä kaudella. Lisäksi pelaaja ei saa olla yli 26-vuotias 15. syyskuuta ennen kyseessä olevan kauden alkua. Ikäraja tuli voimaan sen jälkeen, kun Neuvostoliiton viranomaisten NHL:ään päästämä Sergei Makarov voitti Calderin 31-vuotiaana vuonna 1990.
Suomalaiset Calder Memorial Trophy -voittajat ovat Pentti Lund vuonna 1949 ja Teemu Selänne vuonna 1993. Joukkueittain eniten Calder Memorial Trophyja on voittanut Toronto Maple Leafs (10).
Frank Calderin mukaan on nimetty myös AHL:n voittajalle jaettava Calder Cup.
Voittajat
175px|thumb|[[Neuvostoliittolainen Sergei Makarov voitti Calder Memorial Trophyn ollessaan 31-vuotias.]] 175px|thumb|[[Peter Forsberg oli ensimmäinen ruotsalainen palkinnon voittaja.]] 175px|thumb|[[Steve Mason on viimeisin maalivahti, joka on voittanut Calder Memorial Trophyn.]] 175px|thumb|NHL:n presidentti [[Red Dutton antamassa Calder Memorial Trophya Gus Bodnarille vuonna 1944.]] Vuoden tulokkaat
Calder Trophy -voittajat
Calder Memorial Trophy -voittajat
Voittajat maittain: (1933-2022)
Piikkiunikot
Piikkiunikot (Argemone) on kasvisuku unikkokasvien (Papaveraceae, alaheimo Papaveroideae) heimossa. Suvun kahta lajia viljellään yksivuotisina koristekasveina.
Isorölli
Isorölli (Agrostis gigantea) on heinälaji röllien suvussa. Se on monivuotinen ja kasvaa mätästävänä enintään metrin korkuiseksi. Se muistuttaa paljon rönsyrölliä (Agrostis stolonifera), mutta lajilla ei ole pintarönsyjä vain maarönsyjä. Isoröllin muunnoksia ovat järvi-isorölli (Agrostis gigantea var. repens), meri-isorölli (Agrostis gigantea var. glaucescens) ja rikkaisorölli (Agrostis gigantea var. gigantea). Isorölli voi risteytyä nurmiröllin (Agrostis capillaris) ja rönsyröllin (Agrostis stolonifera) kanssa.
Isorölliä tavataan koko Suomessa, etelässä runsaammin ja pohjoisessa harvemmin. Sitä kasvaa ainakin järvien, jokien ja merenrannoilla, niityillä, kesannoilla, pientareilla, joutomailla, tienvarsilla.
Pedro Piquet
thumb|Pedro Piquet vuonna 2018. Pedro Estácio Leão Piquet Souto Maior (s. 3. heinäkuuta 1998 Brasília) on brasilialainen autourheilija. Hän on kolminkertaisen Formula 1 maailmanmestarin Nelson Piquet'n nuorin poika. Hänen vanhempi veljensä Nelson Piquet Jr. on myös autourheilija.
Ura
Piquet aloitti uransa karting-luokista vuonna 2006 ollessaan kahdeksanvuotias. Hän voitti kotimaassaan Brasiliassa useita mestaruuksia.
Vuonna 2014 Piquet aloitteli kilpauraansa Uuden-Seelannin Toyota Racing Series -sarjassa. Hän ajoi kuusi kilpailua ja keräsi 140 pistettä. Kyseisen vuoden pääsarja oli kuitenkin Brasilian Formula 3 jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden saavuttaen 11 voittoa, kuusi paalupaikkaa ja 14 palkintosijaa. Samana vuonna hän osallistui yksittäisiin kilpailuihin Global Rallycross Championship - ja Brazilian Mercedes-Benz Challenge C250 Cup -sarjoissa. Vuonna 2015 Piquet jatkoi kilpailemista Brasilian F3 -sarjassa. Samana vuonna hän ajoi Brasilian Porsche GT3 Cup Challenge -sarjaa. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Euroopan Porsche Supercup -sarjassa.
Vuonna 2016 Piquet kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa.
Wienerwald
Wienerwald on metsäinen vuoristo­alue Ala-Itävallan ja Wienin alueella Itävallassa. Se on noin 45 kilometriä pitkä ja 20-30 kilometriä leveä ja muodostaa koillisen osan Pohjoisia Kalkki­alppeja. Tämä hyvin metsäinen alue on wieniläisten suosima virkistys­alue.
Sijainti
Wienerwaldia rajoittavat Tonava ja sen sivujoet Triesting, Gölsen ja Traisen. Se sijaitsee pääasiassa Ala-Itävallan kahden hallintoalueen, Mostviertelin ja Industrieviertelin rajamailla, mutta ulottuu myös Wienin kaupungin alueelle. Sijaintinsa vuoksi se on Wienin ja sen tiheään asutun lähiseudun asukkaiden suosima ulkoilualue.
Maantiede
Wienerwaldin korkein kohta on Schöpfl, joka on 893 metriä meren­pinnan yläpuolella. Siellä sijaitsee Leopold Figlin mukaan nimetty observatorio. Huomattavia jokia Wiener­waldin alueella ovat Wien, Schwechat ja Triesting. Wiener­waldin koillis­kärjessä sijaitseva Leopoldsberg Tonavan varressa on samalla Alppien itäisin kohta.
Vaikka Wienerwald on suojeltu Unescon biosfäärialueena, nykyisin sitä uhkaa Wienin kaupunkirakenteen hajoaminen ja kaupunkiasutuksen leviäminen alueelle. Jo 1800-luvulla Wienin kaupunki perusti sinne kaksi laajaa puistoa, Lainzer Tiergartenin ja Schwarzenbergparkin. Lainzer Tiergartenissa saattaa nähdä monia metsän eläimiä kuten villisikoja. Lähellä Purkersdorfia noin 20 kilometriä Wienistä länteen on Sandsteinin luonnonsuojelualue. . Alueella on myös useita luolia, joista tunnetuimpia on Drei­därrischen­höhle ("Kolmen mielipuolen luola").
Laajojen metsien lisäksi Wienerwaldin alueella on myös useita pikku­kaupunkeja, ja alueella harjoitetaan viininviljelyä.
thumb|Pappelstraße Wienin 14. kaupungin­osassa [[Penzingissä muodostaa rajan asuntoalueen ja Wienerwaldin metsien välillä.]] thumb|[[Kosterneuburgin luostarin kirkko Wienerwaldissa]]
Geologia ja kasvillisuus
Wienerwaldin vuoret muodostavat siirtymävyöhykkeen Itä-Alppien ja Karpaattien välille, jotka Tonava ja eräät Wienin lähellä olevat tektoniset linjat erottavat toisistaan. Wienerwaldin pohjoisosa kuuluu Alppien hiekkakivivyöhykkeeseen, etelä­osa Pohjoisiin Kalkki­alppeihin. Idässä vuoriston laita on samalla terminen raja, joka geologisesti rajoittaa Wienin allasta.
Wienerwaldin pohjois­osien metsissä kasvaa kaikkialla pyökkejä, tammia ja valkopyökkiä, kun taas sen eteläosa on pää­asiassa havumetsää, jossa kasvaa enimmäkseen mäntyjä ja pihtoja. Siellä sijaitsee myös Förhenbergen ("Mäntyvuorten") luonnonpuisto.
Historia
Wienerwaldissa on toden­näköisesti ollut asutusta 700-luvulta lähtien. Avaarien vaikutuksesta sinne asettui kansain­vaellus­ajan jälkeen slaavilaista väestöä, mikä mahdollisesti on vaikuttanut kylien nimiin kuten Döbling, Liesing ja Gablitz. Myöhemmin Wiener­wald oli ruhtinaiden metsästys­maata, mutta 1500-luvulta lähtien siellä harjoitettiin metsänhoitoa. Vuodesta 1848 lähtien teollisuuden kehitys johti kasvavaan muutto­liikkeeseen alueelle. Vuonna 1870 esitettiin suunnitelma, jonka mukaan suurin osa metsästä olisi kaadettava, mutta se sai osakseen laajaa vastustusta, jossa Josef Schöffel oli yksi merkittävimmistä vaikuttajista.
Vuonna 1987 Wienin, Ala-Itävallan ja Burgenlandin osavaltioiden kuvernöörit alle­kirjoittivat Wienerwald-julistusen alueen luonnon suojelemiseksi.
Elokuvanäyttelijä Hedy Lamarrin tuhka haudattiin hänen pyynnöstään Wienerwaldiin.
Kulttuurisia viittauksia
Maailmankuuluksi Wienerwaldin on tehnyt varsinkin Johann Strauss nuoremman valssi Wienerwaldin tarinoita (Geschichten aus dem Wienerwald), samoin eräs Ödön von Horváthin näytelmä ja sen useat elokuva­sovitukset.
Wienerwaldin maisemien on myös väitetty innoittaneen Ludwig van Beethovenia hänen säveltäessään kuudennen sinfoniansa eli Pastoraalisinfonian, jota toisinaan on nimitetty myös Wienerwald-sinfoniaksi.
Romano Sgheiz
Romano Sgheiz (s. 28. kesäkuuta 1937 Colico) on italialainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa perämiehellisessä nelikossa vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja sai siinä lisäksi pronssia vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa.
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa Sgheiz oli mukana sijoittumassa perämiehettömässä nelikossa viidenneksi; vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hän kilpaili jälleen perämiehellisessä nelikossa sijoittuen joukkueineen neljänneksi.
Pellervo Takatalo
Ahti Pellervo "Peuhu" Takatalo (2. huhtikuuta 1914 – 1976 ) oli suomalainen kommunisti, joka jatkosodan aikana toimi sotaa vastustaneessa maanalaisessa vastarintaliikkeessä. Takatalon Tampereella johtama vastarintaryhmä toimi myöhemmin esikuvana Hannu Salaman romaanille Siinä näkijä missä tekijä. Kalevi Seilonen kirjoitti myöhemmin samoista tapahtumista haastattelukirjan Vastarintaryhmä.