cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Messier 65
thumb|left|200px|Leijonan kolmikko. Oikealla ylhäällä M65, alhaalla M66 ja vasemmalla NGC 3628. Messier 65 (M65, NGC 3623) on Leijonan tähdistössä sijaitseva kierteisgalaksi, jonka Charles Messier löysi ja luetteloi vuonna 1780. Se sijaitsee noin 50 miljoonan valovuoden päässä Maasta ja on noin 140 000 valovuoden levyinen. Galaksin ikä on noin 13.2 miljardia vuotta.
Charles Bertrand
Charles Maurice Guy Bertrand (s. 5. helmikuuta 1991 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Bertrand on yleisesti tunnettu hyökkäysorientoituna pelaajana, joka on nopea luistelija sekä hyvä pitämään kiekkoa ja tekemään maaleja. Hän laukoo oikealta.
Messier 65
M65:n suhteellinen kirkkaus on +9,3, joten sen havaitsemiseen tarvitaan kaukoputki. Galaksi näkyy tänne lähes suoraan sivusta. Se on yksi Leijonan kolmikon galakseista yhdessä M66:n ja NGC 3628:n kanssa.
Charles Bertrand
Ura
200px|thumb|right|Bertrand [[Rauman Lukko|Rauman Lukon paidassa kaudella 2012–2013.]]
Junioriura
Bertrand on Champigny Hockey Clubin kasvatti. Hän pelasi kauden 2006–2007 Rouen Hockey Élite 76:n B-nuorissa, jonka jälkeen 16-vuotias Bertrand siirtyi kaudeksi 2007–2008 Slovakiaan HK Dukla Trenčínin B-nuoriin. Hänet houkutteli seuraan kolmen päivän try-outin kautta Rouenissa valmentanut Peter Matoušek. Bertrand muutti Trenčiniin äitinsä kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Slovakian B-juniorisarjan hopeaa. Kaudella 2008–2009 Bertrand oli Trenčínin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 22+18=40, mutta joukkueen kauden päätyttyä helmikuussa 2009 hän siirtyi loppukaudeksi jatkamaan kauttaan itävaltalaisen EC Salzburgin A-nuoriin.
Huhtikuussa 2009 Bertrand teki nelivuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon kanssa. Häntä oli houkuttelemassa Suomeen Bertrandin kanssa Salzburgissa pelannut Otso Rantakari, jonka isä Osmo on pelaaja-agentti. Bertrand pelasi kauden 2009–2010 kuitenkin kokonaan Lukon A-nuorissa. Hän oli tehoilla 20+26=46 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä, joilla Bertrand jakoi koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin kahdeksannen sijan Oulun Kärppien Nico Lehdon kanssa ja maalipörssin kuudennen sijan Jokereiden Teemu Pulkkisen kanssa. Hänet valittiin sarjan syyskuun 2009 kuukauden pelaajaksi.
Ensimmäiset miesten pelit kaudella 2010–2011
Elokuussa 2010 Lukko lainasi Bertrandin yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue KooKoohon, jonne hän siirtyi aluksi kahden viikon mittaiselle koeajalle. Saman kuun lopulla Bertrand, Jere Laaksonen ja Jesse Virtanen palasivat Lukon A-nuorten vahvuuteen, kun heidän ilmoitettiin jäävän ilman sopivaa roolia KooKoossa. Noin kaksi viikkoa myöhemmin Lukko ja KooKoo ilmoittivat purkaneensa yhteistyösopimuksen yhteisymmärryksessä. Sama kolmikko palasi Mestikseen lokakuussa siirryttyään lähtökohtaisesti joulutaukoon asti kestävällä, toistaiseksi voimassa olevalla lainasopimuksella Kajaanin Hokkiin. Bertrand teki siellä 21 runkosarjaottelussa tehot 8+6=14. Hänet valittiin Mestiksen marraskuun 2010 kuukauden tulokaspelaajaksi.
Bertrand pelasi suurimman osan kaudesta 2010–2011 Lukon A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 18+26=44. Betrand teki tehopisteensä vain 26 otteluun, joten hänen piste per peli -keskiarvonsa (1.69) oli koko A-nuorten SM-liigan paras. Pudotuspeleissä Bertrand oli Lukon paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7 ja hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +1. Bertrand valittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kauden aikana 2010–2011 Bertrand debytoi myös Lukon SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi yhden runkosarja- ja viisi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Bertrand teki SM-liigadebyyttinsä 11. tammikuuta 2011 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Hän keräsi ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn ja sai jääaikaa 6.43 minuuttia. Bertrandista tuli SM-liigahistorian kolmas ranskalaispelaaja Yorick Treillen ja Yohann Auvitun jälkeen. Hänet kutsuttiin yllättäen Lukon liigajoukkueen vahvuuteen välieräsarjaan Helsingin IFK:ta vastaan loukkaantumisten vuoksi. Bertrand teki liigauransa avausmaalin ottelusarjan viidennessä ottelussa 5. huhtikuuta 2011. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Toukokuussa 2011 Bertrandin sopimusta jatkettiin vuodella kevääseen 2014 saakka.
Tulokaskausi SM-liigassa ja siirto TPS:n kautta Ruotsiin
Kausi 2011–2012 oli Bertrandille tulokaskausi SM-liigassa ja hän teki 55 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 12+11=23. Bertrand kuului Lukon suurimpiin yllättäjiin ja hänen teholukemansa +6 oli joukkueen hyökkääjistä paras. Bertrand myös muodosti alkukaudella toimivan "BBB-ketjun" kanadalaisten Mark Bomersbackin ja Kris Beechin kanssa. Kausi 2012–2013 hänellä osoittautui kuitenkin pettymykseksi, kun Bertrand teki runkosarjassa vain kuusi tehopistettä ja jäi lopulta Lukon uuden päävalmentajan, Risto Dufvan alaisuudessa varsin pieneen rooliin.
Bertrand ei pelannut joukkueessa enää viimeistä sopimuskauttaan, vaan hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuran riveihin. Myöskään TPS:ssä Bertrand ei juurikaan nauttinut valmennusjohdon luottamusta ja hän jäi 13 runkosarjaottelussa ilman tehopisteitä. Marraskuussa 2013 seura lainasi Bertrandin 2. joulukuuta asti kestäneellä sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Färjestad BK:hon. Lainasopimuksen lopulla TPS purki hänen sopimuksensa ja Bertrand teki samalla loppukauden jatkosopimuksen Färjestadin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa.
Nousu Sportissa SM-liigan eliittiin
Bertrand palasi kaudeksi 2014–2015 Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin. Hän pelasi todellisen läpimurtokautensa tehtyään runkosarjassa tehot 16+31=47, joilla Bertrand oli joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi SM-liigan pistepörssin seitsemännen sijan HIFK:n Tomáš Záborskýn kanssa. Marraskuussa 2014 Bertrand teki Sportin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesällä 2015 NHL-varaamaton Bertrand osallistui New York Islandersin kehitysleirille. Kaudella 2015–2016 hän oli Sportin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+19=38. SM-liigan yhden kauden maaliennätyksen tehnyt Bertrand jakoi liigan maalipörssin kahdeksannen sijan HIFK:n Jasse Ikosen ja KooKoon Josh Greenin kanssa. Kahdessa pudotuspelien ensimmäisen kierroksen ottelussa hän oli Sportin paras pistemies Teddy Da Costan kanssa tehoilla 1+1=2. Kaudeksi 2016–2017 Bertrand siirtyi jatkamaan SM-liigauraansa vuoden mittaisella sopimuksella Porin Ässiin. Hän ei kuitenkaan onnistunut vastaamaan häneen kohdistuneisiin odotuksiin ja teki runkosarjassa tehot 12+9=21. Bertrand kuitenkin ylsi Jarno Kärjen kanssa Ässien sisäisen maalipörssin jaetulle kolmannelle sijalle.
Siirtyminen Kärppiin
Kaudeksi 2017–2018 Bertrand siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 32+19=51. Bertrand voitti koko liigan maalipörssin, oli Kärppien toiseksi paras pistemies Julius Junttilan jälkeen ja jakoi pistepörssin viidennen sijan JYPin Juuso Puustisen kanssa. Hänet palkittiin maalipörssivoittonsa myötä Aarne Honkavaara -palkinnolla. Bertrand voitti myös SM-liigan tehotilaston lukemalla +31 ja hänet palkittiin Matti Keinonen -palkinnolla. Neljännessä puolivälieräottelussa 26. maaliskuuta 2018 vieraissa Porin Ässiä vastaan Bertrand vei Kärpät ottelusarjassa 3–1-johtoon tehtyään joukkueen 1–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Julius Junttilan tekemään maaliin. Jaakko Honkanen valitsi Bertrandin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hänen osumaansa edelsi kymmenen ottelun maaliton putki.
Bertrand muodosti yhdessä Mikael Ruohomaan ja Julius Junttilan kanssa Kärppien ykkösketjun, joka pelasi pääsääntöisesti läpi koko runkosarjan 2017–2018. Ketjua pidettiin yleisesti koko SM-liigan kauden parhaana ketjuna. Kesken puolivälieräsarjan ketju kuitenkin hajotettiin, kun sekä Bertrand että Junttila olivat jääneet aiemmin maaliskuussa kokonaan ilman tehopisteitä. Välieräsarjassa Bertrand pudotettiin aina kolmosketjuun, kun hän oli tehnyt yhdeksässä playoff-ottelussa vain yhden maalin. Bertrand kuitenkin nostettiin pian takaisin ykkösketjuun Ruohomaan rinnalle. Hänen tehokkuutensa lisääntyi pudotuspelien edetessä ja Bertrand teki kevään aikana 18 ottelussa lopulta tehot 4+5=9. Kauden viimeisessä ottelussa, finaalisarjan kuudennessa ottelussa vieraissa Tapparaa vastaan Kärppien ykkösketjun täydensi Ville Leskinen. Bertrandin ja Kärppien kausi päättyi Suomenmestaruuteen. Hänet valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
Siirtyminen KHL:ään ja Sveitsiin
Kaudeksi 2018–2019 Bertrand siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Sibir Novosibirskiin. Hänen kanssaan joukkueeseen siirtyi myös Kärpistä tuttu ketjukaveri Julius Junttila. Bertrand onnistui tekemään 23 ottelussa vain tehot 2+1=3, kunnes Sibir purki hänen sopimuksensa marraskuussa 2018. Runsas viikko myöhemmin hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Sveitsin National Leaguen Fribourg-Gottéroniin.
Paluu SM-liigaan ja siirtyminen Tapparaan
Bertrand siirtyi kaudeksi 2019–2020 kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Joulukuussa 2019 hänen sopimustaan jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2023 saakka. Bertrand oli tehoilla 21+17=38 Tapparan toiseksi paras maalintekijä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin neljännen sijan Tyler Morleyn kanssa. Mestarien liigassa Bertrand oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 7+1=8. Hän voitti myös Tapparan sisäisen tehotilaston lukemalla +6.
Kausi 2020–2021 Bertrandilla jäi odotettua vaisummaksi, sillä hän teki runkosarjassa vain tehot 13+10=23. Bertrand jakoi kuitenkin Tapparan sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Kristian Tanuksen ja Jukka Peltolan kanssa. Hänen teholukemansa –19 oli myös joukkueen selvästi heikoin. Kaudella 2021–2022 Bertrand teki runkosarjassa vain 15 tehopistettä ja pudotuspeleissä vain yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Bertrand voitti myös Mestarien liigan hopeaa. Kauden jälkeen toukokuussa 2022 hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin yhteisymmärryksessä.
Sopimus Saksaan
Bertrand siirtyi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin. Hänelle seuraa suositteli myös Bertrandin kanssa Tapparassa kaudella 2019–2020 joukkuetoverina pelannut maalivahti Michael Garteig. Bertrand teki Saksassa runkosarjan ja pudotuspelien aikana 17 maalia ja oli Ingolstadtin kolmanneksi paras maalintekijä. Joukkue sijoittui sarjassa toiseksi, ja Bertrand teki seuran kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Bertrand edusti Ranskaa MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2013, 2015 ja 2016, 2019 ja 2022. Vuoden 2014 kisajoukkueesta hän putosi viimeisten joukossa. Bertrand pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 ja Pekingin olympiakisojen 2022 karsinnoissa. Yhteensä hän on pelannut 117 A-maaottelua tehopistein 18+10=28. Bertrand teki A-maajoukkuedebyyttinsä 11. marraskuuta 2011 Lyonissa Norjaa vastaan. Seuraavassa ottelussa Bertrand teki maajoukkueuransa avausmaalin.
Bertrand pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010 sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän oli neljällä syöttöpisteellään Ranskan paras syöttäjä Robin Gaboritin kanssa. Bertrand pelasi myös II-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2008, jolloin hän voitti A-lohkon kultaa.
Muuta
Bertrand harrasti lapsena myös pikaluistelua, jossa hän voitti lajin Ranskan-mestaruuden 12-vuotiaana.
Panagiótis Vasilópoulos
Panagiótis ”Pános” Vasilópoulos (, s. 8. helmikuuta 1984 Maroúsi) on kreikkalainen koripalloilija.
Ura
Ennen pääsarjauraansa Vasilópoulos pelasi Iraklis Pyrgoun joukkueessa Kreikan neljänneksi korkeimmalla tasolla. Vasilópoulos meni PAOK Thessalonikin juniorijoukkueisiin ja pelasi niissä aina vuoteen 2001 saakka, jolloin hänet nostettiin edustusjoukkueeseen. Hän lähti seurasta vuonna 2005 ja liittyi Olympiakosin joukkueeseen. Joukkueen mukana hän pääsi pelaamaan Euroliiga, mutta hänen harmikseen hän ei aluksi päässyt pelaamaan omassa pelipaikassaan nuoressa joukkueessa, joka haittoi hänen kehittymistään. Vuonna 2008 Vasilópoulos solmi Olympiakosin kanssa neljän vuoden jatkosopimuksen. Kaudella 2008–2009 hänen riesanaan olivat useat loukkaantumiset, jotka pitivät hänet poissa lukuisista Euroliiga-otteluista.
Maajoukkue
Kreikan juniorimaajoukkueissa Vasilópoulos edusti alle 18-vuotiaita, 20-vuotiaita sekä 21-vuotiaita. Alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa 2002 hän voitti hopeaa ja vuoden 2003 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hän voitti myös hopeaa.
Aikuisten maajoukkueen kanssa hän voitti kultaa EM-kisoissa 2005 sekä hopeaa vuoden 2006 MM-kisoissa.
Skin ’Em Up
Skin 'Em Up on Skotlannin Glasgowsta kotoisin olevan The Shakin' Pyramids -rockabilly-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1981. Albumilta on julkaistu single Take a Trip.
Kannen esittelytekstin mukaan yhtye on aloittanut uransa Glasgowssa katumuusikoina. Katumuusikkous näkyy tämänkin albumin osalta siten, että se on suurelta osin akustinen ja soitinvalikoimasta puuttuvat rummut. Alkuvaiheen jälkeen yhtye on vaikuttanut myös Pariisissa. Skotlantiin paluun myötä aloitteleva Cuba Libre -levymerkki oli kiinnostunut yhtyeestä. Kesällä 1980 oli äänitetty "Reeferbilly Boogie" klubilla nimeltä The Hellfire Club.
Skin 'Em Up -albumin on tuottanut Ali MacKenzie (levyetiketin mukaan McKenzie) ja levy-yhtiö on Virgin Records. Äänittäjänä on toiminut Brian Young. Albumi on äänitetty pääosin tammikuussa 1981 Glasgowssa Ca Va -studioilla. Kappaleet "Tired 'n' Sleepy" ja "I Got a Baby" on äänitetty konserttitilanteessa edinburghilaisessa Nite Clubissa.
LP-levyn kansikuvan on ottanut Keith Morris.
LP-levyjä on Suomessa valmistanut ja jaellut Polarvox Oy, Arinatie 2, SF-00370 HELSINKI 37. Kannen on tällöin valmistanut Kirjapaino E. Kuronen.
Soundi-lehden numerossa 5/1981 (s. 8) olleen ennakkotiedon mukaan The Shakin' Pyramids on esiintynyt Särkkärockissa Kalajoella 13. kesäkuuta 1981.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Kappaleiden julkaisija on Cuba Libre paitsi lainakappaleiden osalta Copyright Control (A2, A5), Carlin Music (A4), Planetary Nom (A6), Lark Music (B2), Southern Music (B3) ja Bron Music (B4).
Muusikot
The Shakin' Pyramids:
sekä
Levykannen kuvassa The Shakin' Pyramidsin jäsenet ovat vasemmalta oikealle Creighton, Duncan ja 'Railroad' Ken.
Kujala (sukunimi)
Kujala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Punaisten lyhtyjen alue
thumb|Punaisten lyhtyjen alue Amsterdamissa
Punaisten lyhtyjen alue on useissa kaupungeissa alue, jonne prostituutio ja muu sen kaltainen seksityöläisyys on keskittynyt. Nimitys juontaa juurensa ilotalojen tavasta ilmoittaa seksiliiketoiminnan harjoittamisesta punaisella lyhdyllä ikkunassaan. Ensimmäisen kerran nimitystä käytettiin tiettävästi Yhdysvalloissa vuoden 1890 tietämillä. Tunnetuimpia punaisten lyhtyjen alueita ovat Pigalle Pariisissa, Reeperbahn Hampurissa, De Wallen Amsterdamissa ja Pat Pong Bangkokissa, jossa seksinmyyntiä on nykyään vähennetty.
Acorn Computers
thumb|Acorn Atom
Acorn Computers Ltd. oli brittiläinen mikrotietokonevalmistaja, joka perustettiin Cambridgessä vuonna 1978, ja joka lopetti toimintansa 2000. Vuosina 1985–1996 yritys oli italialaisen Olivettin omistuksessa, sen jälkeen Acorn Computers myytiin Lehman Brothersille.
Historia
Yrityksen perusti Hermann Hauser, jonka aiempi yhtiö CPU toimi konsulttina rahapelikoneiden ("hedelmäpelien") valmistajille. Hauser keskusteli tietokoneista Sophie Wilsonin kanssa ja antoi tälle tehtäväksi suunnitella tietokoneen. Maaliskuussa 1979 Hauser loi yrityksensä uudestaan nimellä Acorn Computers ja tarjosi sen ensimmäisenä tuotteena Wilsonin suunnittelemaa Acorn System 1 -tietokonetta. System 1 oli oli suunnattu harrastajille ja sen sai koottavana sarjana tai valmiiksi koottuna. Se perustui MOS 6502 -suorittimeen ja julkaistiin maaliskuussa 1979.
System 1:lle kehitettiin seuraaja Acorn Atom.
Atomille suunniteltiin seuraajaa nimeltä Acorn Proton kun BBC ilmoitti tarjouksesta kehittää tietokone The Computer Programme -ohjelmaa varten. Acornin Chris Curry lupasi tietokoneen esittelyä kun Proton oli vasta varhaisessa piirisuunnitteluvaiheessa, mutta saivat sen esittelykuntoon ajoissa. BBC:n dokumenttien mukaan Acorn esitteli Protonia ja sai sopimuksen tietokoneen kehittämiseksi helmikuussa 1981. BBC Micro kehitettiin BBC:n tietotekniikanosaamisprojektiin (Computer Literacy Project, CLP). Tietokone liittyi televisiosarjaan The Computer Programme ja sitä myytiin 1,5 miljoonaa kappaletta. Konetta käytettiin pääasiassa kouluissa opetustarkoituksiin ja sille kehitettiin myös ensimmäinen versio Elite-pelistä.
BBC Micron julkaisun jälkeen Acorn Computers suunnitteli edullisemman version BBC Microsta, josta tuli Acorn Electron. Tietokoneesta ennakoitiin BBC Micron kaltaista menestystä ja jälleenmyyjät tilasivat sitä paljon. Tämän jälkeen Acorn oli joutumassa ongelmiin rahavirran kanssa.
Wilson ja Steve Furber suunnittelivat ARM-prosessorin, jonka ensimmäiset testiversiot valmistuivat 26. huhtikuuta 1985. ARM1 käytti ja ARM2 vain. Ensimmäinen ARM-suoritinta käyttävä tuote oli ARM Development System, jossa oli ARM-prosessori, kolme apupiiriä, 4 megatavua RAM-muistia ja joukko kehitystyökaluja mukaanlukien BBC Basic.
Olivetti osti hallitsevan osuuden yhtiöstä vuonna 1985.
Vuonna 1987 Acorn julkaisi Acorn Archimedes -tietokoneen, joka oli ensimmäinen RISC-suoritinarkkitehtuuria käyttävä henkilökohtainen tietokone. Tietokoneen ARM2-prosessori oli nopeampi kuin tuolloin käytetty Intel 80286 ja käytti vähemmän transistoreja. Tietokoneessa ROM-muistissa oli Arthur OS -käyttöjärjestelmä, josta myöhemmin tuli RISC OS. Tietokone ei markkinoinnin puuttuessa lähtenyt kilpailemaan markkinaosuuksista muiden kanssa ja oli myös huomattavasti kalliimpi. Tietokonetta käytettiin kuitenkin edeltäjänsä tapaan Britanniassa yleisesti kouluissa.
Marraskuussa 1990 Acornin tutkimus- ja kehitysyksikkö siirrettiin erilliseen yritykseen Advanced RISC Machines Limited, joka suunnittelisi, lisensoi ja markkinoisi RISC-suorittimia.
Archimedes-tietokoneen ARM-suoritinarkkitehtuuria käytetään nykyään yleisesti kämmentietokoneiden ja matkapuhelinten kaltaisissa pienissä laitteissa sekä miltei yksinomaan älypuhelimissa. ARM suoritinta kehittää Arm (ent. ARM Holdings).
Karl Lamprecht
pienoiskuva|Karl Lamprecht Karl Lamprecht (25. helmikuuta 1856, Jessen – 10. toukokuuta 1915, Leipzig) oli saksalainen historianfilosofi. Lamprecht esitti vain tyyppisten, kollektiivisten ilmiöiden olevan tieteiden kohteena. Historian päätehtävänä hän piti "kulttuuritilanteitten" tutkimusta. Paitsi poliittista historiaa, Lamprecht tähdensi myös mm. taloushistorian merkitystä. Hän opetti, että historiallisen kehityksen lainalaisuudet voi todeta sosiaalisista olosuhteista, ihmisten käyttäytymistavoista ja instituutioista. Hän herätti mielipiteillään vilkasta väittelyä. Hän vaikutti myös Suomen historiatieteeseen vuoden 1900 jälkeen. Gunnar Suolahti oli hänen oppilaanaan.
Aarne Tarasti
Aarne Eemil Tarasti (vuoteen 1934 Tapper; 19. marraskuuta 1906 Karttula – 20. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen juristi ja hallintomies. Hän toimi sosiaaliministeriön hallitusneuvoksena ja kansliapäällikkönä 1943–1972 ja vaikutti suomalaisen sosiaaliturvan kehitykseen. Hän oli oppiarvoltaan lakitieteen lisensiaatti.
Aarne Tarasti syntyi Karttulassa kauppiasperheeseen ja kävi koulunsa Kuopiossa (ylioppilas 1927). Hän opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1938; varatuomarin arvon hän sai vuonna 1936.
Ylitarkastaja Kari Tarasti, professori Eero Tarasti ja hallintoneuvos Lauri Tarasti ovat hänen poikiaan.
Ebrahim Raisi
Ebrahim Raisolsadati (s. 14. joulukuuta 1960) eli Ebrahim Raisi on iranilainen uskonoppinut ja konservatiivipoliitikko, joka valittiin maansa presidentiksi vuoden 2021 presidentinvaalissa. Hän on toiminut vuodesta 2019 alkaen maansa korkeimman oikeuden puheenjohtajana. Hän toimii myös Iranin vaikutusvaltaisen uskonnollisen säätiön Astan Quds Razavin johtajana. Hän oli ehdolla vuoden 2017 presidentinvaaleissa, joissa hän jäi toiselle sijalle hävittyään Hasan Ruhanille.
Elämä ja ura
Raisi syntyi 14. joulukuuta 1960 islamilaisen papin poikana Mašhadissa. Hän menetti isänsä ollessaan viisivuotias, jonka jälkeen hän matkusti Qomiin opiskelemaan uskontoa.
Iranin vallankumouksen jälkeen vuonna 1979 hänet valittiin 70 lahjakkaan opiskelijan joukosta erikoiskoulutettavaksi tärkeisiin lakivirkoihin. 20-vuotiaana hän oli Karajin apulaissyyttäjä. Vuonna 1985 hänet nimitettiin Teheranin apulaissyyttäjäksi. Virassa toimiessaan hän vastasi myös tuhansien poliittisten vankien teloituksista vuonna 1988.
Ali Khamenein nousun myötä Raisi yleni Teheranin yleiseksi syyttäjäksi vuonna 1989. Viisi vuotta myöhemmin hän sai johtaakseen korruptionvastaisen valtiollisen toimielimen. Vuonna 2004 hänestä tuli Iranin korkeimman oikeuden varapuheenjohtaja, jollaisena hän toimi kymmenen vuotta, kunnes siirtyi valtakunnansyyttäjäksi. Vuonna 2016 hän siirtyi Astan Quds Razavin johtajaksi ja asiantuntijaneuvoston jäseneksi toiselle kaudelleen.
Raisi asettui vuonna 2017 ehdolle presidentinvaaleissa. Hän lupasi vaalikampanjassaan luoda miljoonia työpaikkoja, vähentää korruptiota sekä avustaa köyhiä. Hän myös halusi ajaa toiselle kaudelle pyrkinyttä presidentti Hasan Ruhania nationalistisempaa ja konservatiivisempaa linjaa. Varakkaan Astan Quds Razavi -säätiön johtajana hänen kampanjansa rahoitus järjestyi helposti. Kyseinen säätiö omistaa Iranissa pankkeja, tehtaita, yrityksiä ja vastaa shiialaisten pyhän paikan Imaami Rezan pyhäkön suojelusta. Raisi hävisi vaalit, minkä osasyynä pidetään vuonna 2016 julkisuuteen noussutta nauhoitetta, joka käsitteli vuoden 1988 teloituksia. Vaalien jälkeen Raisi syytti Ruhania vaalivilpistä ja valtionmedian käyttämisestä osana vaalikampanjaa. Hän syytti myös sisäministeriötä, joka hänen mukaansa ei tuonut tarpeeksi äänestyslappuja alueille joilla hänellä oli suurempi kannatus. Iranin vartijoiden neuvosto otti tapaukseen kantaa ilmoittamalla vaalien olleen rehelliset.
Vuonna 2019 hänet nimitettiin Iranin korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Myöhemmin hänet nimitettiin asiantuntijaneuvoston varajohtajaksi. Vuoden 2021 presidentinvaaleissa Raisi valittiin Iranin presidentiksi. Vaalien tulos oli monen mukaan ennalta tiedossa, koska vastaehdokkaiksi hyväksyttiin melko tuntemattomia ja edellisissä vaaleissa heikolla menestyksellä kampanjoineita ehdokkaita. Tunnettuja mahdollisia vastaehdokkaita kuten Mahmud Ahmadinežadia ja Ali Larijania ei hyväksytty ehdokkaiksi.
Raisi astui virkaansa elokuussa 2021. Maata vaivasi talouskriisi, jota pahensivat Yhdysvaltojen pakotteet ja koronaviruspandemia.
HMS Watchman
HMS Watchman (viirinumero D26) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta ja valmistui 26. tammikuuta 1918.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suureen laivastoon. Vuonna 1919 alus osallistui Baltian tapahtumiin, jolloin se muun muassa kahakoi Neuvosto-Venäjän laivaston alusten kanssa. Vuonna 1921 alus kuului 1. hävittäjälaivueeseen ja se sijoitettiin reserviin. Se palautettiin palvelukseen 1939.
Luettelo elossa olevista yli 110-vuotiaista
Ohessa on luetteloituna elossa olevat 110-vuotiaat tai sitä vanhemmat henkilöt, joiden ikä on todistettu.
Pihlajamaa
Pihlajamaa on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Hirvijärvi (Mynämäki)
thumb|272x272px|Kuva etelärannalta kohti järven länsipäädyn avosuota kesäkuussa 2013. Hirvijärvi (30.003.1.001 ) on Mynämäessä sijaitseva pieni 6,5 hehtaarin järvi.
Vesistösuhteet
Hirvijärven päävesistöihin kuulumisesta on eri lähteissä erilaista tietoa. Lounais-Suomen ympäristökeskuksen antaman tiedon mukaan Hirvijärvi laskee Hirvijokeen (29) ja on sen valuma-alueen ainoa järvi. Nykyisessä vesistöaluejaossa Hirvijärvi luetaan 3. jakovaiheen vesistöalue Mynäjoen keskiosan alueeseen (30.003) Mynäjoen päävesistössä (30). Peruskartassa 1952 ja 1968 nähdään järven laskeneen ennen metsäojituksia Hirvijoen suuntaan. Hirvijärven pinnan korkeus merenpinnasta on 74,7 metriä ja 75 metrin korkeuskäyrän alapuolinen alue jatkuu Hirvijärvestä Hirvijoen varteen. Peruskartassa näkyvä oja Mynäjoen suuntaan on kaivettu joskus välillä 1965-1981 läpi harjanteen, jonka korkeus on yli 77,5 metriä. Ojalle ei ole kartassa annettu virtaussuuntaa. Valmisteilla olevassa ehdotuksessa uudeksi valuma-aluejaoksi järvi on luettu Hirvijoen valuma-alueeseen.
Luonnonympäristö
Järven länsirannalla on pieni avosuo, muuten ympäristö on ojitettua helppokulkuista metsäistä suota ja kalliometsää. Järven vieressä sijaitsee Hirvivuori, Hirvisuo ja Hirvoluhta. Järven rannalla ei ole asuinrakennuksia tai teitä, mutta sinne johtaa useita polkuja ja järven pohjoisrannalla on laavu sekä tulentekopaikka.
Kirjallisuusvuosi 1977
Kirjallisuusvuosi 1977 käsittelee vuoden 1977 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Bežtan osa-alue
thumb|175px|Bežtan osa-alue Dagestanin kartalla. Bežtan osa-alue on muodollisesti Tsuntan piiriin kuuluva kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Käytännössä piirin oikeudet omaava alue muodostettiin vuonna 1991, kun Tsuntan piirikeskus siirrettiin Bežtan kylästä Kideroon. Asukkaita osa-alueella on 9800 henkeä (vuonna 2009).
Osa-alueeseen kuuluu viisi maalaiskuntaa: Bežta, Gunzib, Hašarhota, Katšalai ja Tljadal. Katšalain kunta sijaitsee Babajurtin piirin alueella. Hallinnollinen keskus on Bežtan kylä, josta on 274 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan.
Asukkaista 84,6 % on bežtalaisia, 10,6 % gunzibejä ja 4,8 % tsezejä. Heidän puhumansa kielet kuuluvat dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän tseziläiseen alaryhmään. Sivistyskielinään asukkaat käyttävät avaaria ja venäjää.
Alueen pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Teollisuutta seudulla ei ole. Suuri osa väestöstä saa toimeentulonsa eläkkeistä ja sosiaaliavustuksista. Tulevaisuudessa pyritään kehittämään erityisesti matkailuelinkeinoa.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen Tsijab gumru (”Uusi elämä”).
Vesterinen
Vesterinen tai Westerinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Museoarkkitehtuuri
thumb|Monumentaalinen [[Altes Museum (1830) oli pitkään monien museoiden arkkitehtoninen esikuva.]] Museoarkkitehtuurissa joudutaan ottamaan huomioon sekä kokoelman, työntekijöiden että yleisön vaatimukset. Rakennusten monimuotoisuudesta johtuen niitä pidetään kiinnostavina arkkitehtuurisuunnittelun kohteina. Suurin osa museoista sijaitsee kuitenkin muuhun käyttöön tarkoitetussa rakennuksessa, jolloin sisäarkkitehtuuria joudutaan usein mukauttamaan museokäyttöä varten.
Nykyaikainen museoarkkitehtuuri syntyi vasta 1920- ja 1930-luvuilla, jolloin funktionalismissa alettiin korostaa rakennusten suunnittelussa niiden käyttötarkoitusta. Museoista alkoi tulla jopa eräänlaisia välineitä, joissa pyrittiin hävittämään arkkitehtuurin vaikutus, kun sisätiloissa on pyritty valkoisiin seiniin, yksivärisiin lattioihin ja koristelemattomiin kattoihin. Museoarkkitehtuurin arvostus on kasvanut huomattavasti 1900-luvun aikana, ja monet vuosisadan lopun museorakennukset ovat myös rakennustaiteellisesti arvokkaita.
Piirteet
Museoarkkitehtuurissa törmäävät yhteen kaksi vastakkaista lähtökohtaa, jotka voivat joskus olla myös hankalasti yhteensovitettavissa. Toisaalta tarvitsee huomioida kokoelmia ja niiden varastointia, kuljetusta ja esilläpitoa ja toisaalta yleisöä ja työntekijöitä koskevat turvallisuusmääräykset. Esimerkiksi jotkin esineet vaativat säilyäkseen sellaista kosteutta ja lämpöä, joka on ihmiselle haitallista, ja joitakin esineitä joutuu säilyttämään niin hämärässä, että se aiheuttaa ongelmia näyttelyille. Museoita pidetäänkin usein haasteellisina ja kiinnostavina arkkitehtuurisuunnittelun kohteina, koska niissä yhdistyvät julkisen rakennuksen näyttävyys- ja kestävyysvaatimukset sekä monimutkaiset toiminnalliset ja tekniset aspektit.
Ahdas kaupunkirakenne vaikuttaa useiden museoiden tilaratkaisuihin, ja monet museot on jouduttu sijoittamaan varastoineen sekä näyttely- ja työtiloineen perinteiseltä kerrostalolta näyttävään rakennukseen. Niiden arkkitehtuuri on osoittautunut käytännöllisyyden kannalta haastavaksi. Museot, joiden näyttely- ja muut yleisötilat on sijoitettu matalaan rakennusosaan ja muut tilat monikerroksiseen tornitilaan, ovat sen sijaan olleet onnistuneita ratkaisuja. Tällaisia museoita ovat muun muassa Pariisin Musée national des Arts et Traditions Populaires, Museum of London ja Lissabonin Calouste Gulbenkian -museo.
thumb|Useat museot ovat puistoissa, kuvassa tamperelainen [[Sara Hildénin taidemuseo ja sen veistospuistoa.]] Useat museorakennukset on sijoitettu puistoon, koska ne tarjoavat suurille näyttelyrakennuksille varsin vapaat mahdollisuudet. Lisäksi puistot ovat usein turvallisia ja saasteettomia sekä ne mahdollistivat näyttelyiden siirtämisen myös ulkotiloihin. Tunnettuja puistoihin rakennettuja museoita ovat Alankomaiden Kröller-Müller-museo ja Tanskan Louisiana sekä Suomessa Helsingin kaupungin taidemuseo ja Tampereen Sara Hildénin taidemuseo sekä Jyväskylän Keski-Suomen museo ja Alvar Aalto -museo.
Kansainvälisen museoneuvoston selvityksen mukaan noin 80 prosenttia museoista sijaitsee edelleen johonkin muuhun käyttöön suunnittelussa rakennuksessa, joista suurin osa on palatsi- tai muuta julkista arkkitehtuuria. Tällaisten vanhojen rakennusten soveltaminen ja uudistaminen on usein erittäin vaikeaa, ja lisäksi monet museorakennukset ovat vielä kulttuuriperintökohteita, jolloin sisäarkkitehtuurikin joudutaan säilyttämään ennallaan ja museon sopeuduttava käytettäviin tiloihin.
Historia
thumb|Madridin [[Museo del Prado oli ensimmäisiä museokäyttöön suunniteltuja rakennuksia.]] Varhaisten kokoelmien ja museoiden sijoituspaikat eivät muuttuneet kovinkaan paljoa Antiikin Kreikasta 1700-luvulle. Kokoelmat sijoitettiin usein linnoihin tai palatseihin. Museoarkkitehtuurin osalta ainoa merkittävä uudistus oli rakennusten välisen gallerian ottaminen taidekokoelmien esittelypaikaksi. Sivuvaloinen galleria sopi erinomaisesti taiteen esittelyyn, kun keinovalosta ei ollut vielä päivänvalon korvaajaksi. Galleria onkin jo 1400-luvulta lähtien ollut monissa kielissä taidemuseon synonyymi.
Vaikka 1700-luvulla avattiin useita museoita yleisölle, pääosa niistä sijaitsi edelleen palatseissa. Ensimmäisen kerran museorakennus oli 1750-luvulla itsenäisen arkkitehtuurisuunnittelun kohteena. Tällöin Ranskassa järjestettiin kaksi suunnittelukilpailua, jonka kohteet olivat gallerian liittäminen palatsiin ja erilaisiin taidetarkoituksiin osoitettu ”taidesalonki”. Varhaisimpia esimerkkejä rakennuksen suunnittelusta museokäyttöön ovat Fridericianum ja Museo del Prado, joka suunniteltiin alkujaan luonnontieteelliseksi museoksi.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen kansallismuseoaate levisi ympäri Eurooppaa ja museoarkkitehtuurin painopiste siirtyi Saksaan. Ranskalainen Jean-Nicolas-Louis Durand oli vielä 1800-luvun alussa kirjoittanut teoksessaan Précis des leçons standardeja useille rakennustyypeille. Hänen museomallissaan oli neljä siipeä neliönmuotoisessa rakennelmassa, jonka keskellä oli kreikkalaisen ristin muotoisen käytävät ja keskusrotunda. Jokaiseen siipeen oli oma sisäänkäyntinsä, jota edelsi pitkä portiikki.
thumb|Palatsimaisen [[Glyptoteekki (München)|Glyptoteekin tilaratkaisuja on kopioitu useisiin museorakennuksiin ympäri maailmaa.]] Karl Friedrich Schinkelin Berliiniin suunnittelema Altes Museum (1830) oli pitkään monien museorakennusten esikuva. Se sijaitsee kaupungissa keskeisellä paikalla, ja se on kaksikerroksinen julkisivultaan avoin monumentaalirakennus. Sen julkisivua koristaa rakennusten mittainen pylväiden kannattama avoin halli. Toinen merkittävä saksalainen museo on samana vuonna valmistunut, Leo von Klenzen suunnittelema temppelimäinen Glyptoteekki. Pelkistetyn ja ulospäin suljetun rakennuksen tilat on ryhmitelty keskellä sijaitsevan valopihan ympärille. Klenze muutti Glyptoteekin suunnitelmaa useaan kertaan ja päätyi lopulta Durandin malliin, vaikkakin ilman kreikkalaista ristiä ja keskusrotundaa. Altes Museumin tavoin Glyptoteekki on ollut usean museorakennuksen esikuva.
Museoarkkitehtuuri otti uusia kehitysaskelia 1800-luvun puolivälissä, jolloin museoita alettiin rakentaa myös puistoihin. Kehitykseen vaikutti erityisesti maailmannäyttelyt, joiden vaatimia suuria tiloja ei pystytty sijoittamaan normaaliin kaupunkirakenteeseen. Monet maailmannäyttelyyn suunnitelluista rakennuksista siirtyivät tapahtuman jälkeen museokäyttöön. Maailmannäyttely kehitti myös rakennustekniikkaa, sillä 1800-luvulla teräsrakenteita ja betonia opittiin käyttämään aivan uudella tavalla.
Maailmannäyttelyitä varten rakennettiin myös suuria hallimaisia tiloja, mutta ne olivat museoarkkitehtuurissa harvinaisia vielä 1800-luvun lopulla. Pääosa ajan museoista olivat palatsimaisia ja jäykkiä, ja niiden tyypillisiä sisätilaratkaisuja olivat korkeat keskushallit ja monumentaaliportaikot. Näyttelytilat saivat valaistuksen kattoikkunoista, ja ikkunattomat ulkoseinät koristeltiin näyttävästi. Tällainen tyyli on tyypillistä erityisesti uusrenessanssia edustavissa Lontoon Victoria and Albert Museumissa, Tukholman Nordiska museetissa, Ruotsin kansallismuseossa, Wienin taidehistoriallinen museossa ja Helsingin Ateneumissa. Vaikka niitä on myöhemmin pidetty huonosti valaistuina, jäykkinä ja epäkäytännöllisinä, ne edustivat oman aikansa tyyli-ihanteita, tekniikka ja kalliita materiaaleja. Esimerkiksi Ateneumin rakentaminen vei neljänneksen koko Suomen suuriruhtinaskunnan vuosibudjetista.
Ajatus museoarkkirakennuksesta eräänlaisena välineenä, jossa pyrittiin käytännössä häivyttämään arkkitehtuuri, on erityisen vahva New Yorkin Museum of Modern Artissa. Sen tilat haluttiin mahdollisimman joustavaksi ja ”neutraaleiksi”. Museoiden sisätilat olivat aikaisemmin koristeltu näyttävästi, mutta MoMA:n sisätiloissa pyrittiin vähentämään itse arkkitehtuurin huomioarvoa: seinät ovat valkoiset, lattiat yksiväriset ja katot koristelemattomat. Tällainen arkkitehtuuri on vaikuttanut laajalti 1900-luvun jälkipuoliskon museoissa.
Museoarkkitehtuurin on 1960-luvulta lähtien vaikuttanut yleinen kulttuuripolitiikka, joka on yhdistänyt museot osaksi laajaa kulttuurikenttää. Erityisesti Ranskassa on syntynyt ratkaisuja, joissa rakennukseen sijoitettiin museon lisäksi monia erilaisia toimintoja. Museoista haluttiin tehdä aktiivisia kulttuurikeskuksia. Tämän ideologian pohjalta syntyneistä rakennuksista tunnetuin on Pariisin Pompidou-keskus, jossa on taidemuseo, teollisen taiteen keskus, taidehalli ja kokeilevan musiikin keskus.
thumb|Nykyaikainen museoarkkitehtuuri herättää kiinnostusta, ja esimerkiksi [[Daniel Libeskindin suunnittelemassa Berliinin juutalaismuseossa kävi yli 500 000 vierailijaa, ennen kuin sinne tuotiin museoesineistö. ]] Museorakennukset ovat 1900-luvun lopulla saaneet saman aseman, joka kirkkoarkkitehtuurilla oli aikaisempina vuosisatoina. Arkkitehdit saavat usein vapauden suunnitella mielikuvituksellisia museorakennuksia, jotka kilpailevat koollaan ja rakennustaiteellisilla arvoillaan. Tällainen kehitys on ollut erityisen hyvin nähtävissä Yhdysvalloissa, Saksassa ja Japanissa. Monien uusien museorakennusten arkkitehtuuri on saattanut herättää laajempaa kiinnostusta kuin museoiden esineistö. Esimerkiksi Helsingin nykytaiteen museo Kiasma herätti alkuvaiheessa erityisen paljon keskustelua itse rakennuksesta ja sen sopivuudesta ympäristöönsä.
Jack the Giant Slayer
Jack the Giant Slayer on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasia- ja seikkailuelokuva, jonka tarina perustuu satuihin ”Jaakko Jättiläisentappaja” sekä ”Jaakko ja pavunvarsi”. Elokuvan ohjasi Bryan Singer ja sen pääosissa näyttelevät Nicholas Hoult, Eleanor Tomlinson, Stanley Tucci, Ian McShane, Bill Nighy ja Ewan McGregor. Käsikirjoituksen laativat Darren Lemke, Christopher McQuarrie ja Dan Studney. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 22. maaliskuuta 2013.
Villi vapaudenkaipuu
Villi vapaudenkaipuu on Taiskan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1980.
Taisto Huuskonen
Taisto Huuskonen (4. marraskuuta 1925 Tampere – 28. marraskuuta 1990 Mouhijärvi) oli suomalainen kirjailija, joka asui 26 vuotta elämästään Neuvostoliitossa ja toimi myös siellä kirjailijana.
Nokialta kotoisin oleva Huuskonen osallistui sotiin, ja sodan jälkeen hän oli mukana SKDL:n toiminnassa. Tyytymättömänä silloisen Suomen oloihin hän loikkasi vaimonsa Ennin kanssa Suomesta Neuvostoliittoon 1949. Ensimmäisellä kerralla he eksyivät takaisin Suomen puolelle, mutta toisella kerralla he onnistuivat pääsemään rajan yli. Neuvostoliitossa Huuskosia pidettiin kuitenkin vakoilijoina, ja he joutuivat viettämään vajaat kaksi vuotta työleireillä Uralin tällä puolen. .
Vapauduttuaan leiriltä Huuskonen vaimoineen oleskeli ensin sisä-Venäjällä, mutta onnistui sitten muuttamaan Petroskoihin Karjalais-suomalaisessa SNT:ssa. Siellä Huuskonen työskenteli ensin metalliteollisuudessa ja sitten toimittajana. Hän alkoi myös kirjoittaa kirjoja, ja julkaistuaan hyvän vastaanoton saaneen sotakirjansa Teräsmyrsky Kannaksella (1970) hän pääsi myös Karjalan Kirjailijaliiton jäseneksi.
Vuonna 1975 Huuskoset palasivat Suomeen ja eri vaiheiden jälkeen asettuivat lopulta asumaan Mouhijärvelle.
Jevgeni Klimov
Jevgeni Dmitrijevitš Klimov (s. 3. helmikuuta 1994 Perm, Venäjä) on venäläinen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on sekajoukkuemäen olympiamitalisti.
Adriano Foglia
Adriano Augusto Foglia (s. 25. huhtikuuta 1981 São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen italialainen futsalpelaaja, joka edustaa Marca Futsalia.
Jevgeni Klimov
Klimov kilpaili yhdistetyssä vuoden 2014 talviolympialaisissa hänen kotimaassaan Sotšissa. Hän oli normaalimäen kilpailussa 45. oltuaan peräti kolmantena mäkiosuuden jälkeen. Hän osallistui myös vuoden 2013 MM-kilpailuhin, ollen siellä parhaimmillaan 49. suurmäen kilpailussa. Maailmancupissa Klimovin paras henkilökohtainen sijoitus on viimeinen pistesija eli 30. tila marraskuun 2013 Rukan osakilpailusta. Paras maailmancupin yhteissijoitus on 80. kaudelta 2013–14. Toistaiseksi viimeisen kilpailunsa yhdistetyn maailmancupissa Klimov kilpaili joulukuussa 2014 Ramsaussa sijoittuen sijalle 47. Mäkihypyn puolella hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa mäkiviikolla 2017 oltuaan kolmas Innsbruckissa. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän otti Wisłassa marraskuussa 2018. Lisäksi hän on ollut toinen Oberstdorfin lentomäessä helmikuussa 2019.
Adriano Foglia
Italian futsalmaajoukkueessakin pelannut Foglia on voittanut maajoukkueen kanssa yhden MM-hopean vuodelta 2004 ja yhden MM-pronssin vuodelta 2008. Hän on osallistunut kaksiin MM-kilpailuihin. Vuonna 2000 Italiaan muuttanut Foglia on pelannut myös neljissä EM-kilpailuissa, joista hänellä on yksi EM-kulta vuodelta 2003 sekä yksi EM-hopea ja -pronssi.
Foglia valittiin vuonna 2003 vuoden parhaaksi futsalpelaajaksi. Vuodesta 2011 hän on edustanut italialaista Marca Futsalia.
Jevgeni Klimov
Klimov kilpaili mäkihypyssä vuoden 2015 MM-kilpailuissa Falunissa, jossa hän oli suurmäen kilpailun 35:s. Hän voitti mäkihypyssä kultaa joukkuemäestä ja pronssia normaalimäestä vuoden 2015 talviuniversiadeista Slovakiasta. Noissa kisoissa Klimov kilpaili myös yhdistetyssä ilman menestystä. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Klimov sijoittui suurmäessä 18:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäessä 18:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa sekä sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä 18:nneksi.
Anni Ihamäki
Anni Ihamäki (o.s. Henttu, ent. Hautala, s. 17. huhtikuuta 1982 ) on suomalainen radio- ja tv-juontaja. Ihamäki on juontanut Radio Suomipopilla Aamulypsy-ohjelmaa vuosina 2006–2009 sekä uudelleen vuodesta 2013 alkaen.
Publicis
Publicis Groupe on ranskalainen mainos- ja markkinointiviestintäalan jättiyritys, jonka päämaja on Pariisissa. Se on yksi viidestä suuresta maailmanlaajuisesta mainos-, digi-, media- ja viestintätoimistojen ryhmästä, joista muut ovat WPP, Interpublic, Omnicom Group ja Dentsu.
Anni Ihamäki
Elämä ja ura
Ihamäki toimi Aamulypsyn ensimmäisenä juontajana yhdessä Jaajo Linnonmaan kanssa ennen jäämistään äitiyslomalle heinäkuussa 2009. Hän palasi töihin vuoden 2011 alussa Arttu Harkin kanssa Radio Suomipopin Valtakunnan viralliseen iltapäivään. Ihamäen toistaiseksi viimeinen radiolähetys Aamulypsyssä oli 22. joulukuuta 2022.
Publicis
Kesällä 2013 kerrottiin Publicis Groupen kaavailevan fuusiota Omnicomin kanssa, mutta hanke kariutui toukokuussa 2014. .
Publicis-ryhmän perusti Marcel Bleustein-Blanchet vuonna 1926. Yhtiön suurin omistaja ja hallituksen puheenjohtaja on hänen tyttärensä, feministikirjailija ja professori Élisabeth Badinter.
Anni Ihamäki
Elämä ja ura
Vuosina 2011 ja 2012 Ihamäki oli The Voicen Heräämön aamujuontajana yhdessä Niko Kivelän, Teemu Vesterisen, Sami Hedbergin, Suvi Hartlinin ja Juha Västin kanssa. Tammikuussa 2013 Ihamäki palasi Radio Suomipopin Aamulypsyn juontajaksi yhdessä Jaajo Linnonmaan, Juha Perälän ja Juha Vuorisen kanssa. Vuonna 2019 Juha Perälän jäätyä pois ohjelmasta Ihamäen ja Linnonmaan kollegaksi tuli Tuukka Ritokoski. Anni Ihamäki jäi äitiyslomalle Aamulypsystä syyskuussa 2020.
Ihamäki on juontanut Nelosella Kielletty rakkaus-, Kadonneen jäljillä- ja Kaikki vastaan 1 -televisio-ohjelmia. Syksyllä 2017 hän juonsi Juuso Mäkilähteen kanssa Idolsin kahdeksatta kautta. Vuonna 2019 hän juonsi ohjelmaa Mitä lapsesi tekisi.
Publicis
Huhtikuussa 2019 kerrottiin Publicis-ryhmän ostavan datamarkkinointijätti Epsilonin 3,9 miljardilla eurolla. Yrityskauppa on Advertising Age -lehden mukaan alan suurin sitten vuoden 2013, jolloin Dentsu hankki Aegis Groupin 4,3 miljardilla eurolla.
Anni Ihamäki
Elämä ja ura
Anni Ihamäki toimi ääninäyttelijänä sivuroolissa Angry Birds -elokuvassa ja näyttelijänä elokuvassa Luokkakokous 2 – Polttarit.
Publicis
Publicis Suomessa ja muissa Pohjoismaissa
Suomessa Publicis-ryhmään ovat kuuluneet mainostoimistot Publicis Törmä (ent. Markkinointi Topitörmä Oy), Publicis Marché (ent. MK-mainos) ja Publicis Dialog jotka myöhemmin yhdistyivät Publicis Helsingiksi, Reputation Helsinki (ent. Skandaali ja Publicis Helsinki Oy), X2M ja turkulainen Lahtinen & Mantere, joka kuitenkin lopetti yhteistyön Publicisiin kuuluvan Saatchi & Saatchin kanssa 2017. Reputation Helsinki suljetaan kesällä 2019, minkä jälkeen Publicisilla ei enää ole toimintaa Suomessa. Norjassa Publicis toimii nimellä Kitchen ja Tanskassa nimellä Reputation.
Anni Ihamäki
Elämä ja ura
Vuonna 2018 Otava julkaisi Annin ruokakirja -nimisen reseptikirjan. Kirjan toinen osa julkaistiin vuonna 2019 ja kolmas osa julkaistiin vuonna 2021.
Ihamäki on suunnitellut farkkumalliston suomalaiselle Very Nice -brändille.
Huhtikuussa 2021 Suplassa julkaistiin Ihamäen ja Tuija Pehkosen juontama Hautala & Pehkonen -podcast.
Ihamäki juonsi vuoden 2021 Big Brother Suomi VIP -ohjelmaa yhdessä Tinni Wikströmin ja Kimmo Vehviläisen kanssa. Hän juonsi myös vuoden 2022 Big Brother Suomi -ohjelmaa. Hänen juontopareinaan toimivat Janni Hussi sekä Sami Kuronen.
Yksityiselämä
Ihamäki oli kihloissa stand-up koomikko Niko Kivelän kanssa vuosina 2018–2019. Ihamäellä on aiemmasta suhteestaan vuonna 2009 syntynyt poika.
Anni Ihamäki avioitui elokuussa 2022 muusikko Ilkka Ihamäen kanssa. Heillä on lokakuussa 2020 ja maaliskuussa 2022 syntyneet lapset.
Labetaloli
Labetaloli on kohonneen verenpaineen eli hypertension hoidossa käytettävä lääke. Sitä käytetään etenkin raskauden aikana. Se on yhdistetty alfa- ja beetasalpaaja, tosin beetasalpaaja huomattavasti enemmän kuin alfasalpaaja. Sitä voidaan antaa myös suonensisäisesti hypertensiivisen kriisin hoitoon. Sitä myydään Suomessa muun muassa kauppanimellä Albetol. Astma ja vaikea hypotensio ovat vasta-aiheita. Lääkettä otetaan yleensä kahdesti vuorokaudessa.
Labetaloli sisältää 2 kiraliakeskusta ja sillä on 4 stereoisomeeriä.
Džebariki-Haja
Džebariki-Haja tai Djabaryky Xaja  on  kaupunkikunta ja taajama Tompon piirissä Sahan tasavallassa. Džebariki-Haja sijaitsee piirin eteläosassa, Aldanin varrella, 65 kilometriä piirikeskuksesta Handygasta etelään.
Kankkonen
Kankkonen on suomalainen sukunimi. Kankkonen-nimisiä henkilöitä:
Džebariki-Haja
Džebariki-Haja on perustettu vuonna 1941 palvelemaan alueelle perustettua hiilikaivosta. Taajama siitä tuli vuonna 1974.
Asukasluvun kehitys:
Peltomaa
Peltomaa on suomalainen sukunimi. Peltomaa-nimisiä henkilöitä:
Grant Allen
Charles Grant Blairfindie Allen (1848 Kanada − 1899) oli englantilainen kirjailija. Hän oli kehitysopin kannattaja erityisesti Herbert Spencerin esittämässä muodossa. Hän kirjoitti luonnontieteiden tutkimustuloksista kansantajuisia teoksia, kuten Physiological æsthetics, The evolutionist at large ja Force and energy: a theory of dynamics. Lisäksi hän kirjoitti viihderomaaneja, joista kaksi on suomennettu.
Therionin diskografia
Therion on 1980-luvulla perustettu ruotsalainen sinfonista metallia esittävä yhtye. Yhtyeen musiikista on usein löydetty yhtenäisyyksiä 1980-luvun melodisiin heviyhtyeisiin Iron Maiden ja Judas Priest.
Welfin aarre
pienoiskuva|oikea|80px|Käsivarsireliikki Welfin aarre on yksi tärkeimmistä keskiaikaisen saksalaisen kirkkotaiteen kokoelmista, joka on nimetty Welfin aatelissuvun mukaan.
Historia
Kokoelma on osa keskiajalla Braunschweigin katedraalissa olleita pyhäinjäännöksiä. Sieltä se päätyi Welfin aatelissuvun omistukseen vuonna 1671. Suku myi kokoelmasta 82 esinettä juutalaisten taidekauppiaiden yhteenliittymälle vuonna 1929. Taidekauppiaiden yhteenliittymä alkoi myydä seuraavana vuonna taideteoksia eteenpäin yksittäin, kunnes vuonna 1935 se myi loput 44 kullattua esineet Preussin valtiolle sen omaa kokoelmaa varten. Tuolloinen Preussin pääministeri ja Saksan ilmavoimien päällikkö Hermann Göring antoi kuitenkin esineet Hitlerille henkilökohtaisena lahjana. Nykyään 44 esinettä sisältävä Saksassa oleva kokoelma kuuluu laillisesti valtion tukemalle Preussin kulttuuriperinnön säätiölle (Stiftung Preußischer Kulturbesitz, SPK), joka hallinnoi Berliinin Kunstgewerbemuseumia, jossa esineitä pidetään. Tämän lisäksi kokoelman taideteoksia on Saksassa muissakin museoissa sekä museoissa Yhdysvalloissa ja Ruotsissa.