cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milgramin tottelevaisuuskoe
Kritiikki
Milgramin kokeiden validiutta on epäilty. Jotkut ovat esittäneet, että koehenkilöt eivät todellisuudessa uskoneet antavansa kivuliaita sähköiskuja tai luottivat siihen, että tutkija on pitänyt huolta siitä, että mitään pahaa ei tapahdu. Esimerkiksi koetta tutkineen psykologi Gina Perryn mukaan koehenkilöiden tottelevaisuus vaihteli koeasetelmasta riippuen niin paljon, että yhtä yleistä lausuntoa on vaikea antaa. Perryn mukaan tottelemattomuus tai uhmakkuus oli itse asiassa kaikkein yleisin reaktio, ja käskyjen tottelemisaste korreloi sen kanssa, että koehenkilö ei luottanut koeasetelmaan vaan uskoi ettei kohde kärsinyt. Milgram itse sanoi, että palautekeskustelujen ja myöhempien kyselyjen mukaan koehenkilöt lähes aina uskoivat iskujen aitouteen.
Milgramin kokeen eettisyys on kyseenalaistettu sen pohjalta, että koehenkilöille aiheutettiin siinä ahdistavaa henkistä painetta.
Wachowskin sisarukset
thumb|Wachowskin sisarukset Lilly (vasemmalla) ja Lana vuonna 2012. Wachowskin sisarukset eli Lana Wachowski (ent. Laurence ”Larry” Wachowski, s. 21. kesäkuuta 1965) ja Lilly Wachowski (ent. Andrew ”Andy” Wachowski, s. 29. joulukuuta 1967) ovat yhdysvaltalaisia elokuvaohjaajia ja -käsikirjoittajia. Heidät tunnetaan parhaiten Matrix-elokuvasarjasta.
Wachowskit ovat kotoisin Chicagosta. High schoolin jälkeen he opiskelivat tahoillaan yliopistoissa, mutta kumpikin jätti opintonsa kesken ja palasi kotikaupunkiinsa. He perustivat maalaus- ja remonttiyrityksen ja käsikirjoittivat sarjakuvia Marvelille. 1980-luvun lopulla he lukivat Roger Cormanin ja Jim Jeromen kirjan Corman on Corman, jonka innoittamina he kokeilivat elokuvan käsikirjoittamista. Ensimmäisestä Wachowskien myymästä käsikirjoituksesta tuotettiin Ammattitappajat (1995), mutta käsikirjoitusta muokattiin heidän jälkeensä niin paljon, että he olisivat lopulta halunneet nimensä pois elokuvan tekijätiedoista.
Wachowskit esittelivät Ammattitappajien tuottajalle Joel Silverille Matrixin käsikirjoituksen, mutta he halusivat myös ohjata elokuvan itse. Silver suostui tuottamaan sisarusparin esikoisohjauksena pienen budjetin rikosdraaman Bound, joka sai kriitikoilta erinomaisen vastaanoton. Sen jälkeen he pääsivät tekemään Matrixia.
Sisarukset tunnettiin aiemmin Wachowskin veljeksinä, kunnes vuonna 2012 Lana (ent. Larry) Wachowski kertoi julkisuudessa olleensa sukupuolenkorjausprosessissa ja käyttävänsä nimeä Lana. Hänen transsukupuolisuutensa oli ollut julkisuudessa jo pitkään, ja naiseksi pukeutuminen oli herättänyt huomiota jo kymmenen vuotta ennen kaapista ulos tulemista. Lilly Wachowski kertoi transsukupuolisuudestaan 8. maaliskuuta 2016 Windy City Timesille.
Seth MacFarlane
Seth Woodbury MacFarlane (s. 26. lokakuuta 1973 Kent, Connecticut) on yhdysvaltalainen animaattori, koomikko, laulaja, käsikirjoittaja, tuottaja, ohjaaja ja näyttelijä, joka tunnetaan luomistaan piirrossarjoista Family Guy ja American Dad!.
MacFarlane aloitti uransa animaattorina Hanna-Barberan tuottamien piirrettyjen parissa, kuten Johnny Bravo, Cow & Chicken ja Dexterin laboratorio. Sarjojen jälkeen MacFarlane loi omat piirrossarjat, joissa hän myös itse ääninäyttelee ja käsikirjoittaa jaksoja. Family Guysta MacFarlane on voittanut muun muassa Emmy-palkinnon ääninäyttelemisestä, sekä Emmy-ehdokkuuksia sarjan tuottajana. Elokuussa 2012 ilmestyi MacFarlanen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva Ted. Hän juonsi vuoden 2013 Oscar-gaalan. Vuonna 2014 ensi-iltansa sai MacFarlanen ohjaama, käsikirjoittama, tuottama ja tähdittämä lännenelokuva Miljoona tapaa kuolla lännessä.
Puoluekannaltaan MacFarlane on demokraatti. Hän on osoittanut tukensa homoavioliitoille.
Vaajakosken kanava
Vaajakosken kanava yhdistää Leppäveden Päijänteeseen ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Kuhankosken, Kuusan, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 250 metriä pitkä. Leppäveden ja Päijänteen korkeusero on 2,50–2,65 m.
Tukinkuljetus palasi Vaajakoskelle vähäksi aikaa vuonna 1993, jolloin tukkeja alettiin kuljettaa nippuina pitkin juuri valmistunutta Vaajakosken kanavaa. Puunkuljetus kanavalla kuitenkin loppui vuonna 2002. Uitot olivat vilkkaimmillaan 1995, jolloin kanavasta kulki puuta 160 000 kuutiota.
Syksyllä 2013 kanavan sulun ympärille asennettiin kaiteet. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.
Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta ovat mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
Kanavan aukioloajat:
Aiheesta muualla
62.24681°N, 25.88681°W
Ruth Snellman
Ruth Snellman (o.s. Sibelius; 23. marraskuuta 1894 Helsinki – 22. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Komediennen kyvyistään tunnettu Snellman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin lähes puolen vuosisadan ajan. Hän oli säveltäjä Jean Sibeliuksen toinen tytär.
Elämä
Ruth Snellman oli jo pienenä kiinnostunut teatterista. Hän järjesti taiteilijaperheiden lapsien kanssa usein omia pieniä teatteri-iltoja muun muassa Aholassa. Vuonna 1908 hän muutti koulun vuoksi Helsinkiin. Hän kävi Suomalaista yhteiskoulua kuten muutkin sisarensa, ja vietti aikaansa myös Ainolassa.
Vuosi 1912 oli neiti Sibeliukselle toiveiden täyttymys: isä päästi hänet teatterikouluun, vaikka hän ei ollut vielä käynyt yhdeksättä luokkaa. Seuraavana vuonna hän sai esikoisroolinsa Kansallisteatterissa Minna Canthin Papin tyttäressä.
Teatterissa Ruth Snellman, tuolloin vielä Sibelius, tapasi tulevan aviomiehensä, näyttelijä-ohjaaja Jussi Snellmanin; mies oli viisitoista vuotta Sibeliusta vanhempi. Pariskunta kihlautui joulun alla 1915. Kihlautumisen jälkeen Ruth Snellmanille sattui onnettomuus, kun hevonen heitti hänet selästään. Näyttelijätär sai aivotärähdyksen ja menetti hetkeksi aikaa muistinsa. Kihlasormuskin katosi. Muisti kuitenkin palautui ja pariskunnan häitä vietettiin vuonna 1916. Ruth Snellman muutti pysyvästi Helsinkiin mutta piti tiiviisti yhteyttä Ainolaan.
Avioliitto kesti Jussi Snellmanin kuolemaan 1969 asti. Pariskunnalla oli kaksi lasta: Erkki Virkkunen (1917–2013) ja Laura Enckell (s. 1919). Lapset muuttivat sukunimensä Virkkuseksi vuonna 1936.
Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen on Ruthin pojanpoika.
Ruth Snellmanille myönnettiin vuonna 1951 Pro Finlandia -mitali. Vuonna 1963 hän sai Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasta värielokuvassa Ihana seikkailu.
Seppo Heinonen
Seppo Heikki Johannes Heinonen (s. 15. joulukuuta 1943 Uukuniemi) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatti ja virkamies, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Heinonen syntyi maanviljelijä Tauno Palmen Heinosen ja emäntä Elsa Kaarina Turtiaisen perheeseen ja avioitui 1976 maa- ja metsätaloustieteiden maisteri Soile Marianne Rusilan kanssa. Hän valmistui Hyvinkään maatalousoppilaitoksesta agrologiksi 1971 ja Helsingin yliopistosta agronomiksi 1976 ja maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatiksi 1983. YK:n rauhaturvajoukoissa Kyproksella Heinonen oli 1965–1966. Hän oli valtion omistamien Parikkalan koulutilan maatalousharjoittelija 1967 ja Mustialan koulutilan vuosiharjoittelija 1968, Maatalouden tutkimuskeskuksen kasvinsuojelulaitoksen erikoisharjoittelija 1969, Kinnulan maataloussihteeri 1971–1972 ja Kiihtelysvaaran ja Pyhäselän kuntien maataloussihteeri 1972–1973.
Maatilahallituksessa Heinonen oli Joensuun maatalouspiirin maataloustoimiston tilapäinen agrologi 1973–1974 ja Hämeenlinnan maatalouspiirin maataloustoimiston agrologi 1974, lainoitusosaston vt. osastosihteeri 1975–1976, esittelijä 1976–1978, maanhankintaosaston toimistopäällikkö 1978–1984 ja Hämeenlinnan maatalouspiirin vs. piiripäällikkö 1985–1991. Maatilahallituksessa Heinonen oli vielä toimistopäällikkö 1988–1990, kiinteistöasioiden toimialan apulaisjohtaja 1991 ja Kymen maaseutupiirin piiripäällikkö 1992–1997.
Maa- ja metsätalousministeriössä hän oli Kymen maaseutuelinkeinopiirin maatalousosaston piiripäällikkö 1993–1997 ja Kymen työvoima- ja elinkeinokeskuksen maaseutuosaston päällikkö 1997–1999. Oltuaan Kaakkois-Suomen TE-keskuksen maaseutuosaston päällikkö 2000–2002 hän palasi maa- ja metsätalousministeriöön ja toimi ministeriön tietopalvelukeskuksen ylijohtajana ja controllerina 2002 ja määräaikaisena ylijohtajana 2003–2007. Heinosella oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2007.
Yhdistynyt arabitasavalta
Yhdistynyt arabitasavalta (arabiaksi:الجمهورية العربية المتحدة al-Jumhūriyya al-ʿarabiyya al-muttaḥida) oli Egyptin ja Syyrian tasavaltojen muodostama liittovaltio, joka oli olemassa vuosina 1958–1961. Liittovaltio hajosi Syyriassa tapahtuneeseen sotilasvallankaappaukseen, mutta silti Egypti käytti itsestään Yhdistyneen arabitasavallan nimeä aina vuoteen 1971. Sana "arabitasavalta" sisältyy tänäkin päivänä Egyptin ja Syyrian virallisiin nimiin.
Liittovaltion perustamisen syyt
1. helmikuuta 1958 otettiin ensimmäiset askeleet kohti ensimmäistä panarabialaista valtiota, kun syyrialaiset poliitikot ja sotilashenkilöt ehdottivat Egyptin presidentille Gamal Abdel Nasserille näiden kahden valtion yhdistämistä. Nämä kaksi valtiota muodostaisivat alun yhdelle suurelle Panarabialle, johon muutkin arabivaltiot liittyisivät. Panarabialaisuudella oli suurta kannatusta Syyriassa, jossa arabinationalistit olivat Syyrian itsenäistymisestä 1943 lähtien tavoitelleet vanhaa Suur-Syyriaa tai suurta yhteistä arabien muodostamaa arabitasavaltaa. Syy siihen, minkä takia syyrialaiset halusivat yhteen Nasserin Egyptin kanssa, oli se, että Nasser oli vuoden 1956 Suezin kriisin jälkeen koko arabimaailman suuri sankari.
Tuon hetken reaalipoliittiset syyt olivat kuitenkin tärkeimmät. Khalid Bakdashin johtaman Syyrian kommunistisen puolueen kasvava valta huoletti muita poliittisia ja sosiaalisia ryhmiä Syyriassa. Samoin Syyrian Baath-puolue kärsi sisäisestä kriisistä, josta poispääsyyn puolueen lupaavat jäsenet olivat halukkaita löytämään keinon. Syyrialla oli ollut demokraattinen hallitus Adib al-Šišaklin sotilasjuntan kaatamisesta 1954 lähtien ja yhteiskunnasta nousevat paineet arabien yhtenäisyyteen näkyi parlamentin koostumuksesta. Tämä vahva yhteiskunnan panarabialainen henki pakotti kommunistisen puolueen ja Muslimiveljeskunnan hyväksymään liittovaltion huolimatta siitä, että kummatkin puolueet olivat joutuneet Egyptissä Nasserin tukahduttamiskeinojen kohteiksi. Lisäksi Syyrian eliitti toivoi löytävänsä Egyptistä uusia markkinoita.
Liittovaltion perustaminen
Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser ja Syyrian presidentti Šukri al-Quwatli solmivat liittovaltion 22. helmikuuta 1958, molemmissa maissa pidetyn kansanäänestyksen jälkeen. Liittovaltion presidentiksi valittiin Gamal Abdel Nasser ja pääkaupungiksi Kairo. Samoin otettiin käyttöön uusi liittovaltiollinen perustuslaki.
Liittovaltion perustuslaki
Maaliskuussa 1958 luotiin uusi 74-kohtainen tilapäinen liittovaltion perustuslaki, joka vahvisti kunnolla 22. helmikuuta 1958 tehdyn liittovaltiosopimuksen. Se jakoi vallan tasavallan presidentille, lainsäädäntövallan kansalliskokoukselle, toimeenpanovallan hallitukselle, johon myös presidentti kuului, ja oikeusviranomaisille.
Perustuslain mukainen uusi kahden valtion yhdistetty kansalliskokous perustettiin. Siinä 400 edustajaa oli Egyptistä ja 200 Syyriasta. Yhdistyneen arabitasavallan kansalliskokous kokoontui ensi kerran 21. heinäkuuta 1960 ja viimeisen kerran 22. kesäkuuta 1961. Egyptiläisten kaksinkertainen edustajamäärä syyrialaisiin vahvisti liittovaltion Egypti-johtoisuutta.
Arabitasavallan rakenne
Liitto yhdisti kaksi valtiota yhdeksi valtioksi ja helmikuusta 1958 lähtien Nasserin johdolla. Tasavalta oli yhtenäinen ja jakamaton valtio. Nasserin johto ja sekä Egyptin maantieteellinen että poliittinen hallitseva asema tarkoittivat sitä, että uusi valtio oli voimakkaasti egyptiläisissä käsissä, mikä tulikin viilentämään liittovaltion osapuolten välejä huomattavasti. Egyptiläinen kaikkien muiden puolueiden kuin Nasserin Arabisosialistisen liiton toiminnan kieltäminen yletettiin myös Syyriaan, jossa Baath-puolue ja Syyrian arabinationalistinen liike sulauttivat itsensä uuteen valtapuolueeseen. Liittovaltioon kriittisesti suhtautuvat vaimennettiin kovaotteisesti: sen jälkeen, kun Khlaid Bakdash oli ehdottanut joulukuussa 1958 löysempää liittovaltiota, Syyrian kommunistinen puolue tukahdutettiin brutaalisti, samoin islamistiset liikehdinnät.
Hanna Aho-Oikkonen
Hanna Leena Aho-Oikkonen (7. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Yhdistynyt arabitasavalta
Arabitasavallan rakenne
Ironisesti uutta valtiota alkoikin tukea valtio, jonka aatteen vallan kasvun tukahduttamiseksi liittovaltio oli perustettu. Neuvostoliitto, joka tavoitteli Kylmän sodan aikana erityisesti Lähi-idästä liittolaisia, alkoi pian myydä aseita nuorelle tasavallalle, ja jatkoi tätä toimintaa vielä senkin jälkeen, kun Yhdistynyt arabitasavalta oli jo hajonnut.
Yhdistynyt arabitasavalta otti käyttöön perinteisen panarabialaisen punavalkomustalipun, jonka keskelle laitettiin kaksi islamin vihreää tähteä symboloimaan liittovaltion osapuolia Egyptiä ja Syyriaa. Lipun musta symboloi siirtomaamenneisyyttä, punainen vapaustaistelun uhreja ja valkoinen saavutettua rauhaa. Sittemmin vuodesta 1972 lähtien Syyria on käyttänyt lippunaan tätä Yhdistyneen arabitasavallan lippua.
Hanna Aho-Oikkonen
Aho-Oikkonen opetti pianonsoittoa Keskisen Uudenmaan musiikkiopistossa Järvenpäässä vuosina 1977–1980, Espoon musiikkiopistossa vuosina 1980–1985 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1980 lähtien.
Aho-Oikkonen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Margherita Tandfeltin ja Liisa Pohjolan johdolla ja suoritti pianodiplomin vuonna 1982. Vuosina 1984–1985 hän opiskeli Tallinnassa Bruno Lukkin ja vuonna 1986 Berliinissä Làszlo Simonin johdolla. Lisäksi hän on osallistunut Gunnar Hallhagenin, Stanislav Kuorin, Leonid Brumbergin ja Làszlo Simonin mestarikursseille. Aho-Oikkosen ensikonsertti oli vuonna 1983. Sittemmin hän on toiminut solistina ja kamarimusiikkikonsertoijana mm. Avanti!-yhtyeessä.
Yhdistynyt arabitasavalta
Yhteenotto Jordanian kanssa
Heinäkuun alussa 1958 paljastettiin Jordanian kuningasta Husseinia ja Irakin kuningasta Faisalia vastaan suunnitellut salajuonet. Yksi salaliittolaisista paljasti Egyptin salaisten agenttien mukanaolon suunnitelmassa ja juoni hylättiin. 14. heinäkuuta kuningas Faisal, kruununprinssi Abdulilah ja muut hašemiittien hallitsijasuvun jäsenet surmattiin vallankaappauksessa. Irakin pääministeri Nur as-Said ammuttiin myös yrittäessään paeta. On epätodennäköistä, että Egypti tai Yhdistynyt arabitasavalta olisi aktiivisesti ollut Irakin vallankaappauksen takana. Kuitenkin kaappauksen aikana Yhdistynyt arabitasavalta antoi tukensa Irakin vallankaappaajille, tunnusti uuden hallinnon ja sulki Jordanian vastaisen rajansa, jossa myös Syyrian joukot asetettiin hälytysvalmiuteen.
Nämä tapahtumat antoivat kuningas Husseinille hyvän syyn pelätä. Vuonna 1962 hän sanoi, että Yhdistyneellä arabitasavallalla "ei ollut enempää eikä vähempää kuin halunaan, uskon, ottaa haltuunsa koko arabimaailma". Tässä tilanteessa kaappauksen jälkeen Jordanian kauppareitit olivat poikki. Irak oli ollut Jordanian tärkein öljyntuoja. Hussein pyysi Yhdysvaltojen apua perustaakseen kauppareittejä läpi Israelin, jonka hallitukselta amerikkalaiset kykenivät saamaan asiaan suostumuksen.
Tilanne jatkui pahentuen, kun Damaskoksen radio lähetti Jordaniassa ohjelmaa, jossa jordanialaisia kutsuttiin nousemaan kapinaan "hašemiittityranniaa" vastaan. Lopulta Hussein oli pakotettu kääntymään vanhan liittolaisensa Ison-Britannian puoleen. Israelin, Britannian ja Yhdysvaltojen muodostaman trion tuki Jordanian hallinnolle oli erittäin tärkeää Jordanian ja Yhdistyneen arabitasavallan mahdollisen konfliktin estämiseksi.
Liittovaltion hajoaminen
thumb|300px|Uuden 1963 perustettavaksi suunnitellun Yhdistyneen arabitasavallan lipuksi tarkoitettu lippu. Oli Syyrian käytössä vuosina 1963–1972 ja Irakin vuosina 1963–1991.
Yhdistynyt arabitasavalta romahti 28. syyskuuta 1961 Syyriassa tapahtuneeseen vallankaappaukseen, jonka taustalla oli liittovaltion hajottamista tavoitellut liike. Maa julistettiin Syyrian arabitasavallaksi ja irtosi näin erilleen Yhdistyneestä arabitasavallasta. Syyria joutui 18 kuukauden ajaksi eri vallankaappausten, mellakoiden ja katuväkivallan kierteeseen, kunnes voitolle pääsi arabisosialistinen Baath-puolue.
Arabisosialistinen Baath-puolue otti maan haltuun vallankaappauksessa 18 kuukauden kriisikierteen jälkeen 8. maaliskuuta 1963. Uuden Baath-hallinnon myötä yritettiin Yhdistynyttä arabitasavaltaa perustaa uudelleen. 17. huhtikuuta 1963 Arabisosialistisen liiton johtama Egypti ja arabisosialistisen Baath-puolueen johtamat Syyria ja Irak kirjoittivat sopimuksen tällä kertaa kolmen valtion muodostamasta panarabialaisesta Yhdistyneestä arabitasavallasta. Uudesta liittovaltiosta oli tarkoitus järjestää kansanäänestys syyskuussa 1963. Pian kuitenkin samasta aatteesta huolimatta puolueet riitaantuivat, eivätkä suunnitelmat ehtineet toteutua käytännön tasolle.
Uudesta Yhdistyneestä arabitasavallasta jäi jäljelle vain lippu, joka oli muuten sama kuin entinen Yhdistyneen arabitasavallan, mutta siihen oli lisätty kolmas islamin tähti symboloimaan Irakia. Tämä kolmitähtinen panarabialainen vaakasuora punavalkomustatrikolori jäi Syyrian arabitasavallan käyttöön vuosiksi 1963–1972 ja Irakin tasavallan käyttöön vuosiksi 1963–1991. Uudesta Yhdistyneestä arabitasavallasta ei siis jäänyt jäljelle kuin Syyrian ja Irakin samanlaiset liput. Lippu jäi pitkäksi aikaa käyttöön Irakin lippuna, joskin sen kolmen tähden keskelle Saddam Hussein lisäsi tekstin "Allah on suuri" vuonna 1991. Se vaihdettiin erilaiseksi vasta vuonna 2008.
Egypti käytti virallisena nimenään Yhdistynyttä arabitasavaltaa aina Nasserin kuolemaan 1971 asti. Samaan vuoteen asti Egypti käytti vuonna 1958 käyttöön otettua Yhdistyneen arabitasavallan kaksitähtistä punavalkomustalippua. Nasserin seuraaja Anwar Sadat vaihtoi nimen ja lipun tehdäkseen pesäeron nasserilaiseen poliittiseen perinteeseen.
Blériot XI
Blériot XI oli Louis Bleriotin ja Raymond Saulnierin suunnittelema, yksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen ranskalainen lentokone. Kolmisylinterisellä, 28 hevosvoimaa kehittävällä R.E.P.-moottorilla ja nelilapaisella R.E.P.-potkurilla varustettu prototyyppi lensi ensilentonsa 23. tammikuuta 1909. Koelentojen jälkeen koneeseen vaihdettiin Anzanin valmistama 25-hevosvoimainen moottori sekä Chauvièren tehokkaampi potkuri.
Blériot XI -lentokoneita myytiin yli 100 kappaletta ja Blériotista tuli maailman ensimmäinen kaupallisesti menestynyt lentokonevalmistaja.
Näkymättömyys
Näkymättömyys on esineen ominaisuus, joka estää sen erottumisen taustasta. Yleensä näkymättömyydellä tarkoitetaan näönvaraisten havaintojen mahdottomuutta, mutta varsinkin sotilasteknologiassa tarkastellaan näkyvyyttä muillakin aallonpituuksilla kuin näkyvällä valolla, esimerkiksi näkyvyyttä tutkassa. Sotilaskirjallisuuden laajempi määritelmä näkymättömyydelle kuuluu: ”Kohde on näkymätön silloin, kun sen sensorissa aiheuttama signaali eli heräte on sama kuin taustan aiheuttama signaali eli taustaheräte kaikilla tiedusteltavilla spektrikaistoilla.”
Sotilaskäytössä näkymättömyyteen pyritään stealth- eli häivetekniikoilla, kuten naamioinnilla tai muuttamalla pinnan ominaisuuksia niin että tutka-aallot siroavat niistä halutulla tavalla. Absorptiomateriaaleilla muutetaan saapuva tutkapulssi lämmöksi, jolloin takaisinsiroava teho pienenee, kun taas pinnan muotoilulla pyritään pienentämään tutkakaikupintaa, jolloin näkymättömästä esineestä siroava teho ei osu tutkan vastaanottoantenniin.
Fiktiossa näkymättömyys on suosittu aihe, tunnettuina esimerkkeinä H. G. Wellsin Näkymätön mies ja Harry Potterin näkymättömyysviitta.
Kööpenhaminan yliopisto
Kööpenhaminan yliopisto (lyhenne KU, tanskaksi Københavns Universitet, latinaksi Universitas Hafniensis) on Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa sijaitseva tiedekorkeakoulu. Yliopisto on Skandinavian toiseksi vanhin ja se on perustettu vuonna 1479. Yliopistossa opiskelee yli 40 000 opiskelijaa ja siellä työskentelee yhteensä yli 9 000 työntekijää.
Kööpenhaminan yliopisto on Pohjoismaiden yliopistoista suurin ja akateemisesti korkeatasoisin. Suurin osa opiskelijoista opiskelee humanistisia tieteitä. Yliopiston kampukset ovat sijoiteltu ympäri Kööpenhaminaa, joista vanhin sijaitsee kaupungin keskustassa.
Tiedekunnat
Kööpenhaminan yliopistolla on kuusi tiedekuntaa:
Kansainvälinen maine
Kansainvälisesti tunnustetun Academic Ranking of World Universities -arvioinnin mukaan Kööpenhaminan yliopisto sijoittuu maailman viidestä sadasta korkeatasoisimmasta yliopistosta 30 parhaan joukkoon ja on Euroopan 7. korkeatasoisin yliopisto. Kööpenhaminan yliopisto on Tanskan ja Pohjoismaiden korkeatasoisin yliopisto
Keskusta
Keskusta tarkoittaa seuraavia:
Kööpenhaminan yliopisto
Kansainvälinen maine
CWTS Leiden Raking arvioi yliopiston vuosina 2016–2019 yliopiston 30 korkeatasoisimman yliopiston joukkoon. Times Higher Education World University Rankings -arvioinnin perusteella Kööpenhaminan yliopisto oli maailman 82. korkeatasoisin vuonna 2016.
Abdulrahman al-Yusufi
Abdulrahman al-Yusufi (8. maaliskuuta 1924 Tanger – 29. toukokuuta 2020 Casablanca) oli marokkolainen poliitikko.
Kööpenhaminan yliopisto
Kansainvälinen maine
Yliopisto tekee merkittävästi yhteistyötä kansainvälisesti muiden yliopistojen kanssa. Kööpenhaminan yliopisto aloitti yhteistyön yhdeksän muun huippuyliopiston kanssa tammikuussa 2006 International Alliance of Research Universities (IARU) yhteenliittymän kanssa. Yhteenliittymään kuuluu mm. Cambridgen yliopisto, Oxfordin yliopisto, Yalen yliopisto, UC Berkeley, ETH Zürich sekä Tokion yliopisto.
Abdulrahman al-Yusufi
Al-Yusufi syntyi Tangerissa. Hän oli nuorelta iältä sosialisti ja harjoitti vuosina 1952–1960 lakia Tangerissa. Hän taisteli myös marokkolaisten maastamuuttajatyöläisten oikeuksien puolesta Ranskassa.
Kööpenhaminan yliopisto
Kampukset
Yliopistolla on neljä kampusta, jotka ovat sijoiteltu ympäri Kööpenhaminaa:
Abdullatif al-Filali
Tri Abdullatif al-Filali (26. tammikuuta 1928 – 20. maaliskuuta 2009, )  oli marokkolainen poliitikko ja diplomaatti.
Al-Filali syntyi Fèsissä, Marokossa. Hän toimi vuosina 1985–1999 maan ulko- ja vuosina 1994–1998 pääministerinä. Pääministerinä häntä seurasi Abdulrahman al-Yusufi.
Al-Filalin poika Fu’ad oli vuosina 1984–1999 naimisissa Hasan II:n tyttären, prinsessa Lalla Meryemin kanssa. He saivat kaksi lasta.
Kööpenhaminan yliopisto
Merkittäviä alumneja (aikajärjestyksessä)
thumb|[[Tyko Brahe ]] thumb|[[Ole Rømer]] thumb|[[Søren Kierkegaard ]] right|thumb|[[Niels Bohr]]
Abdulrahman al-Yusufi
Al-Yusufi liittyi vuonna 1959 Union Nationale des Forces Populaires -puolueeseen. Hän oli pidätettynä vuosina 1959 ja 1963; toinen pidätys johti kahden vuoden vankeuteen. Vapauduttuaan al-Yusufi lähti maanpakoon Pariisiin viidentoista vuoden ajanjaksoksi. Palattuaan kotimaahan al-Yusufi liittyi vuonna 1980 Union Socialiste des Forces Populaires'iin. Hänestä tuli puoluesihteeri 1992.
Silloinen kuningas Hasan II nimitti al-Yusufin maaliskuussa 1998 Marokon pääministeriksi. Hän hoiti virkaa 9. lokakuuta 2002 saakka. Hän ilmoitti vuonna 2003 vetäytymisestään politiikasta.
Listonsalmen kanava
Listonsalmen kanava on Listonniemen poikki rakennettu kanava Keiteleellä Konginkankaalla. Kanava puhkaisee Listonniemen Pyhälahden koillisrannalla. Kanavan pituus on 500 m, leveys 7,5 m, syväys 2,4 m, ei rajoitusta mastonkorkeudessa. Kanava on osa vanhaa kalatietä, joka johtaa Pyhälahden pohjukkaan. Lähellä on tehty kivikautisia asuinpaikkalöytöjä kuten kvartsi-iskoksia. Kanava sijaitsee Konneveden kirkolta noin 30 km pohjoiseen.
Aiheesta muualla
62.86417°N, 26.05722°W
Hyvinkään VPK
thumb|200px|Hyvinkään VPK:n logo. pienoiskuva|Hyvinkään VPK:n vuonna 2009 valmistunut asema. Hyvinkään VPK on vuonna 1902 perustettu sopimuspalokunta. Hyvinkään VPK toimii Keski-Uudenmaan alueella. Vuonna 2009 Hyvinkään VPK muutti uusiin tiloihin Kalevankadulle. Tätä ennen asema sijaitsi Hyvinkäänkylässä.
Pikeenit
Pikeenit (lat. Piceni) olivat muinainen kansa, joka asui Apenniinien niemimaalla Picenumin eli nykyisen Marchen alueella. He olivat saaneet nimensä palokärjen (Picus) mukaan, joka oli perimätiedon mukaan johdattanut heidät tälle alueelle ver sacrumin aikana. .
Ammattikorkeakoulu
pienoiskuva|Alankomaalaisen [[Leidenin ammattikorkeakoulun päärakennus.]] Ammattikorkeakoulu (lyh. AMK) on ammattikoulutuspainotteinen, ts. työelämäsuuntautunut, korkeakoulu. Ammattikorkeakoulut ovat yleisiä muun muassa Keski- ja Länsi-Euroopassa sekä Pohjoismaissa. Ammattikorkeakouluista käytetään yleisesti englanniksi käsitettä university of applied sciences (mm. Suomessa ) ja saksaksi Fachhochschule.
Alankomaissa
Alankomaissa ammattikorkeakoulut tunnetaan hollanninkielisellä nimellä hogeschool. Maassa on noin 50 ammattikorkeakoulua.
Suomessa
Suomalaisissa ammattikorkeakouluissa on vajaa 150 000 opiskelijaa. Heistä valtaosa eli 131 000 suorittaa AMK-tutkintoa, joka on ammattikorkeakoulujen perustutkintoa. Työelämässä oleville tarkoitettua ylempää ammattikorkeakoulututkintoa suorittaa yli 15 000 opiskelijaa. Lisäksi ammattikorkeakoulut kouluttavat ammatillisia opettajia. Vuonna 2020 ammattikorkeakouluista valmistui 24 000 AMK-tutkinnon, 3300 YAMK-tutkinnon ja 1600 ammatillisen opettajakoulutuksen suorittanutta. Vuodesta 2005 alkaen jokaisessa ammattikorkeakoulussa on toiminut lakisääteinen opiskelijakunta.
Koulutuksen rinnalla ammattikorkeakoulujen toinen päätehtävä on ammattikorkeakouluopetusta palveleva, työelämää ja aluekehitystä edistävä sekä alueen elinkeinorakennetta uudistavaa soveltava tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiotoimintaa (TKI). TKI-toiminnassa pyritään palveluiden ja tuotteiden sekä usein myös uuden osaamisen kehittämiseen työpaikoilla. Ammattikorkeakoulut toteuttavat TKI-toimintaa yhdessä yritysten ja työelämän, muiden korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten, julkisten kehitysorganisaatioiden sekä kolmannen sektorin toimijoiden kanssa. Kaikki Suomen ammattikorkeakoulut kuuluvat Ammattikorkeakoulujen rehtorineuvosto Areneen, joka on ammattikorkeakoulujen etu- ja yhteistyöjärjestö.
Ruotsissa
Ruotsissa, kuten Suomessakin, ammattikorkeakoulut tunnetaan ruotsinkielisellä nimityksellä yrkeshögskola. Ruotsissa on 18 ammattikorkeakoulua.
Kanzaki
Kanzakista on löydetty suurimittakaavainen, noin 2 000 vuotta vanha Yayoi-kauden kylä, Yoshinogarin arkeologinen kohde, ja huomattava määrä kauden esineistöä. Edo-kaudella Kanzaki toimi yhtenä Nagasakiin johtavan Nagasaki-kaidō-tien postiasemista (shukuba). Nykyinen Kanzakin kaupunki perustettiin vuonna 2006, kun entiseen Kanzakin maaseutukaupunkiin liitettiin Chiyodan maaseutukaupunki ja Sefurin kyläkunta.
Kanzakia palvelee JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja.
Naarkosken voimalaitos
Naarkosken voimalaitos on Pukkilan Naarkoskella sijaitseva vesivoimala. Naarkoskelle Porvoonjokeen perustettiin ensimmäinen vesivoimala 1910-luvulla. Vesivoiman ansiosta jo ennen sähkön tuloa Naarkosken lähelle muodostui taajama-asutusta, joka sulautui Pukkilan kirkonkylään.
Mäntsälän Sähkö (nyk. Nivos Energia) osti voimalaitoksen vuonna 1998 ja sähköntuotanto nykyisellä koneistolla aloitettiin 2000.
Jet
Jet tai JET voi tarkoittaa seuraavia:
Martha Erika Alonso Hidalgo
pienoiskuva|upright|Martha Erika Alonso Hidalgo vuonna 2013. Martha Érika Alonso Hidalgo (17. joulukuuta 1973 – 24. joulukuuta 2018 Santa Maria Coronago, Puebla) oli meksikolainen poliitikko ja Pueblan osavaltion kuvernööri. Alonso sai surmansa helikopterionnettomuudessa. Hän ehti toimia Pueblan kuvernöörinä vain kymmenen päivää. Onnettomuudessa kuoli myös hänen aviomiehensä Rafael Moreno Valle Rosas.
Kristian Attila
Attila opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1987-95 Hamsa Juriksen ja Margit Rahkosen johdolla sekä Malmön musiikkikorkeakoulussa vuosina 1994-95 Hans Pålssonin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton A-tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 1995 ja valmistui musiikin maisteriksi 1998. Lisäksi hän on opiskellut sävellystä sekä lied- ja kamarimusiikkia. Hän on opiskellut myös Suomen Kansallisoopperan oopperastudiossa 1993-94 ja osallistunut mm. Dorothy Irvingin ja James Kingin mestarikursseille.
Attila on toiminut Sibelius-Akatemiassa oopperakoulutuksen päätoimisena tuntiopettajana 1997-98 ja vt. lehtorina vuodesta 1988. Lisäksi hän on työskennellyt korrepetiittorina ja pianistina Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, RSO:n nuorten solistien konsertissa 1989 sekä useissa laulukilpailuissa. Hän on konsertoinut liedpianistina Suomessa ja ulkomailla mm. 1993 Antwerpenissä mm. Ari Grönthalin kanssa 1996 Münchenissä Eeva-Kaarina Vilkkeen kanssa.
Vuonna 1990 Attila sai kolmannen palkinnon Kilin pohjoismaisessa pianokilpailussa. Lisäksi hän on saanut toisen palkinnon ja tunnustuspalkinnon Kangasniemen liedpianistikilpailussa.
Kristian Attila on toiminut kapellimestarina Suomalaisen kamarioopperan tuottamissa oopperoissa Vapauden vanki ja Nainen kuin jäätynyt samppanja. Molemmista oopperoista on tehty myös myyntivideot.
Heini Hemmi
Heini Hemmi (s. 17. tammikuuta 1949 Churwalden, Graubünden, Sveitsi ) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä. Hemmin uran suurin saavutus oli olympiakullan voittaminen suurpujottelussa vuonna 1976 Innsbruckin talviolympialaisissa. Hemmi voitti urallaan kolme maailmancupin osakilpailua, kaikki suurpujottelussa. Hän voitti Mont Sainte-Annen ja Val d´Iséren kilpailut vuonna 1976 ja Ebnat-Kappelin kilpailun vuonna 1977. Hänet valittiin Sveitsin Vuoden Urheilijaksi vuonna 1976.
Réunioninkoira
Réunioninkoira (coton de Réunion) on sukupuuttoon kuollut réunionilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Réunioninkoiralla oli pitkä, puuvillamainen karvapeite.
Alkuperä
Ranskalaiset veivät saarelle mukanaan seurakoiriaan, joita eliitti sittemmin kasvatti pääkaupunki Saint-Denisissä.
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Réunioninkoira oli Coton de tuléarin kantarotu, joka saapui Madagascarin Tuleariin ja sekoittui siellä paikallisiin pikkukoiriin.
Michael Boogerd
thumb|207px|Michael Boogerd thumb|Michael Boogerd Michael Boogerd (s. 28. toukokuuta 1972 Haag) on alankomaalainen ammattipyöräilijä, joka lopetti uransa kauden 2007 jälkeen. Hän saavutti suurimmat menestyksensä yhden päivän klassikoissa, joissa tuli tunnetuksi ”ikuisena kakkosena”.
Boogerd ajoi koko vuonna 1994 alkaneen ammattilaisuransa samassa tallissa, joka tunnettiin hänen debyyttikaudellaan nimellä Word Perfect, vuonna 1995 nimi oli Novell ja vuodesta 1996 alkaen Rabobank. Boogerd voitti vuonna 1999 sekä Pariisi–Nizza-ajon että Amstel Gold Racen. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuosina 1996 ja 2002; hänen paras kokonaissijoituksensa Tourilla on viides tila vuodelta 1998.
Reginald VelJohnson
Reginald VelJohnson (s. 16. elokuuta 1952 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt esimerkiksi toimintaelokuvassa Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli (1988) ja komediasarjassa Family Matters (1989–1998).
Irene (Bysantin keisarinna)
Irene (syntyi 750–755, kuoli 803) oli Bysantin keisarinna ja keisari Leo IV:n vaimo vuosina 769–780. Miehensä kuoltua Irene hallitsi Bysantin valtakuntaa poikansa Konstantinos VI:n nimissä. Poikansa kuoleman jälkeen vuonna 797 Irene hallitsi yksin aina vuoteen 802, jolloin hänet syrjäytettiin. Irene oli poikkeuksellinen keisarinna siinä mielessä, että hän hallitsi Bysantin valtakuntaa omalla nimellään ja käytti itsestään keisarin maskuliinista arvonimeä basileios. Irenen aikana pidettiin seitsemäs ekumeeninen kirkolliskokous, jossa tuomittiin ikonoklasmi.
Nuoruus
pienoiskuva|Irenen appea Konstantinos V:tä (oikealla) ja tämän isää Leo III:ta esittävä raha.
Vuoden 769 joulukuussa Konstantinos V kruunasi Irenen keisarinnaksi, ja myöhemmin samana päivänä Irene ja Leo IV vihittiin. Leo oli tuolloin yhdeksäntoista vanha; Irenen tarkkaa syntymävuotta ei tiedetä, mutta hänen on täytynyt olla yli 14-vuotias ja luultavasti uutta aviomiestään nuorempi. Irene synnytti 14. tammikuuta 771 Leolle pojan, tulevan Konstantinos VI:n, keisarillisen palatsin niin sanotussa purppurakamarissa. Se oli erityinen huone, jossa vain keisarien lapset synnytettiin.
Konstantinos V kuoli elokuussa 775, ja hänen vanhin poikansa ja hallitsijakumppaninsa Leo IV julistettiin keisariksi. Irenestä tuli samalla vanhempi keisarinna, kun Konstantinin vaimo Eudokia vetäytyi julkisuudesta. Leon viisi velipuolta jäivät ilman mahdollisuutta tulla keisariksi, kun Leo julisti poikansa Konstantinos VI:n kruununperilliseksi ja hallitsijakumppanikseen pääsiäisenä 776. Leon velipuolet karkotettiin Konstantinopolista toukokuussa 776, kun oli paljastunut, että vanhin heistä, Nikeforos, oli yrittänyt syöstä Leon vallasta.
Ikonit olivat olleet kiellettyjä Bysantissa vuoden 754 kirkolliskokouksen jälkeen ja Leo IV jatkoi isänsä tapaan ikonoklasmia. Hän muun muassa yllätti osan palatsin eunukeista kunnioittamassa salaa ikoneja. Myöhemmin kirjoitetuissa lähteissä mainitaan, että Irene oli myös ikonien kannattaja. Hän oli mukana ikoneja kätkevässä ryhmässä. Erään 1100-luvulla kirjoitetun tekstin mukaan Leo löysi Irenen, kun tämä oli salaa kunnioittamassa ikoneja. Leo ei enää tämän jälkeen suostunut nukkumaan vaimonsa kanssa.
Hallitsijana
Leo IV kuoli äkillisesti 8. syyskuuta 780. Koska Konstantinos VI oli vain 9-vuotias, Irene otti vallan omiin käsiinsä, ja hänet julistettiin poikansa hallitsijakumppaniksi. Vuonna 780 lyödyissä rahoissa Konstantinos ja Irene kuvataan vierekkäin. Melkein heti Leon kuoltua tämän velipuolet yrittivät kaapata vallan julistamalla vanhimman veljeksen, Nikeforoksen, keisariksi. Salajuoni saatiin kuitenkin paljastettua ja veljekset pakotettiin luostariin. Vanhimmalta heistä puhkaistiin silmät ja toisilta leikattiin kielet pois. Myös monia heidän kannattajistaan, heidän joukossaan monia tärkeitä sotilaskomentajia, karkotettiin. Kaikkia salaliittoon kuuluneita Irene ei kuitenkaan karkottanut, esimerkiksi Sisilian sotilaskomentaja Elpidios sai pitää virkansa. Hän alkoi kuitenkin kapinoida, ja Irene lähetti laivaston kukistamaan hänet. Laivasto onnistui tehtävässään, vaikka Elpidios pääsikin pakenemaan Afrikkaan. Saatuaan vallan omiin käsiinsä Irene alkoi nimittää omia suosikkejaan tärkeisiin virkoihin. Eunukki Staurakioksesta tehtiin siviilihallinnon päällikkö ja rahastonhoitaja Johanneksesta armeijan ylipäällikkö (Megas domestikos). pienoiskuva|Kaarle Suuri ja Pipin. Kopio kuvasta, joka tehtiin noin 829–836.
Seuraavana vuonna Irene lähetti diplomaatteja frankkien valtakuntaan tapaamaan Kaarle Suurta. Tarkoituksena oli löytää Konstantinokselle vaimoksi Kaarlen sukulainen. Lopulta päädyttiin Kaarlen tyttäreen Rotrudiin, jolle kreikkalaiset antoivat nimeksi Erythro (punainen). Frankit olivat aikaisemmin vallanneet langobardien kuningaskunnan Pohjois-Italiassa ja Kaarle oli kruunattu langobardien kuninkaaksi. Frankit uhkasivat myös Bysantille kuuluvia alueita Etelä-Italiassa, ja Irene toivoi Konstantinoksen ja Kaarlen tyttären välisen liiton rauhoittavan tilannetta.
Vuonna 781 armeijan ylipäällikkö Johannes kukisti arabit, jotka kuitenkin palasivat seuraavana vuonna suuremman armeijan kanssa. Bysantille tappiollisten taisteluiden jälkeen saatiin aikaan rauhansopimus, jonka mukaan Bysantti joutui maksamaan arabeille vuosittaisia lunnaita. Vuonna 783 Staurakios johti armeijaa, joka hyökkäsi Balkanilla asuvia slaaveja vastaan. Armeija tunkeutui aina Peloponnesokselle asti, josta se palasi mukanaan suuri määrä rahaa ja vankeja. Irene myönsi suosikkieunukilleen triumfin Hippodromissa vuoden 784 tammikuussa, vaikka sotaretki slaaveja vastaan oli todellisuudessa melko mitätön ryöstöretki.
Vuonna 784 Irene ja Konstantinos tekivät matkan Traakiaan, joka oli ainoa alue, josta Konstantinopoli sai elintärkeää viljaa. Matkan aikana Beroian kaupunki nimettiin uudelleen Eirenepolikseksi ja sen muurit rakennettiin uudelleen. Keisarinna ja hänen poikansa vierailivat muun muassa Filippopoliksessa ja Mustanmeren rannalla sijaitsevassa Ankhialoksessa, tärkeässä satamakaupungissa, josta yleensä aloitettiin bulgaareja vastaan käydyt sotaretket.
Ikonoklasmin loppu
Samana vuonna Konstantinopolin patriarkka Paulus sairastui ja pyysi eroa virastaan. Ennen kuolemaansa Paulus tuomitsi ikonoklasmin, jota hän oli aina salaa vastustanut. Irene tahtoi siviilihallinnossa työskentelevän Taraosiosin ryhtyvän uudeksi patriarkaksi. Tarasios vastusti aluksi nimitystä esittäen, että hän ei ollut pätevä patriarkan virkaan. Tarasios suostui, kun päätettiin kutsua koolle kirkolliskokous, joka tekisi lopullisen päätöksen ikonoklasmista.
pienoiskuva|vasen|Irene ja Konstantinos seitsemännessä ekumeenisessa kirkolliskokouksessa.
Seitsemäs ekumeeninen kirkolliskokous avattiin syyskuussa 786 Konstantinopolissa. Irene ja Tarasios olivat kuitenkin aliarvioineet ikonoklastit. Heidän joukossaan oli suuri osa armeijan komentajista, jotka yhdistivät ikonoklasmin aikaisempiin sotavoittoihin. Kirkolliskokous loppuikin mellakkaan, kun sotilaat valtasivat kirkon, jossa kokousta pidettiin. Irene ja Konstantinos VI joutuivat pakenemaan kirkosta keisarilliseen palatsiin. Irene ryhtyi voimakkaisiin toimiin ja päätti lakkauttaa koko ammattiarmeijan (tagmata). Armeija käskettiin koolle Malaginassa, Vähässä-Aasiassa, jossa se yleensä kokoontui ennen sotaretkiä arabeja vastaan. Siellä sotilaille maksettiin palkka ja heidät erotettiin tehtävistään. Heidän vaimonsa ja lapsensa karkotettiin Konstantinopolista. Poistettuaan näin vaikutusvaltaisimmat ikonoklastit armeijan johdosta Irene nimitti omia suosikkejaan heidän tilalleen. Kirkolliskokous pääsi nyt uudestaan alkamaan, tällä kertaa Nikeassa. Kokous päätti lopettaa ikonoklasmin ja ikonien kunnioittaminen sallittiin jälleen. Ikonoklasmin vastustajat vertasivat seitsemättä kirkolliskokousta vuoden 325 kokoukseen ja Konstantinosta ja Ireneä itseensä Konstantinus Suureen ja hänen äitiinsä Helenaan.
Konstantinos yrittää kaapata vallan
pienoiskuva|Solidus-raha, jossa on Konstantinos VI:n ja Irenen kuvat. Heti miehensä kuoleman jälkeen Irene oli vaatinut itselleen vanhemman keisarin arvoa. Esimerkiksi eräissä julistuksissa Irenen nimi luettiin ennen Konstantinoksen nimeä. Vuonna 797 Konstantinos oli jo 17-vuotias, ja hänen luultiin vaativan itselleen täyden keisarinvallan. Samana vuonna Irene perui Kaarle Suuren tyttären Rotrudin ja Konstantinoksen kihlauksen ja vaati Konstantinosta menemään naimisiin Armenian teemasta kotoisin olevan Marian kanssa. Syynä saattoi olla Kaarlen sekaantuminen Etelä-Italian asioihin. Irene lähetti armeijan ylipäällikön Johanneksen Etelä-Italiaan vastustamaan Kaarlen aikeita. Samalla, kun osa joukoista oli Italiassa, pääsivät arabit ja bulgaarit yllättäen hyökkäämään.
Konstantinos näki nyt tilaisuutensa tulleen ja yritti vangita äitinsä tärkeimmän apulaisen Staurakioksen, mutta tämä juoni paljastui. Vuoden 790 helmikuussa tapahtuneen maanjäristyksen yhteydessä Konstantinos ja Irene pakenivat Konstantinopolin ulkopuoliseen palatsiin. Irene antoi vangita poikansa ja tämän neuvonantajat. Kaikki Konstantinoksen kannattajat saatiin vangittua maanjäristystä seuranneessa sekasorrossa.
Irene määräsi valtakunnan sotilaat vannomaan valalla, etteivät he hyväksyisi Konstantinosta keisariksi. Saatuaan kuulla Konstantinoksen vangitsemisesta Armenian teeman armeija kieltäytyi vannomasta valaa. Armenian armeija syrjäytti komentajansa ja valitsi uuden Konstantinokselle uskollisen päällikön. Lokakuussa suurin osa Vähän-Aasian armeijoista julisti Konstantinoksen ainoaksi keisariksi. Konstantinos kaappasi vallan itselleen ja syrjäytti äitinsä. Hän antoi vangita Staurakioksen ja muut Irenen eunukeista ja suosikeista.
Konstantinos keisarina
Vaikka Konstantinos hallitsikin ilman äitiään, sai Irene palata keisarilliseen palatsiin vuonna 792. Pian hän sai myös takaisin oikeutensa poikansa hallitsijakumppanina. Samana vuonna Konstantinos teki sotaretken bulgaareja vastaan, mutta hänet kukistettiin perusteellisesti ja hän joutui pakenemaan takaisin Konstantinopoliin. Konstantinos kärsi myös tappioita arabeja vastaan. Vastoinkäymisistä huolimatta armeijat vastustivat äänekkäästi Irenen pääsyä takaisin valtaan, ja lopulta Armenian teeman joukot alkoivat taas kapinoida.
Vuonna 795 Konstantinos erosi vaimostaan Mariasta, joka lähetettiin luostariin. Hän otti uudeksi vaimokseen rakastajattarensa Theodoten, joka myös kruunattiin keisarinnaksi. Kirkko ei voinut hyväksyä, että keisari meni näin uusiin naimisiin, vaikka vanha vaimo oli vielä elossa. Irene oli heti poikansa vastustajien tukena, vaikka ei ollut mitenkään yrittänyt estää tapahtunutta. Tapauksen jälkeen Konstantinoksen kannatus oli pohjalukemissaan.
Jorma Kyyrä
Jorma Kyyrä (s. 1961) on Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulun sähkötekniikan ja automaation laitoksen johtaja. Hän on työskennellyt Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1985 ja toiminut muun muassa elektroniikan, tietoliikenteen ja automaation tiedekunnan (nykyään sähkötekniikan korkeakoulu) dekaanina 2008-2009 sekä lokakuusta 2009 vuoden 2011 loppuun Aalto-yliopiston Infrastruktuuri, kiinteistöt ja IT -alueen vararehtorina. Kyyrä on väitellyt tohtoriksi sähkötekniikasta ja toiminut tehoelektroniikan professorina vuodesta 1996 alkaen. Lisäksi hänellä on lukuisia kansainvälisiä alan jäsenyyksiä ja julkaisuja.
Irene (Bysantin keisarinna)
Konstantinos keisarina
Lokakuussa 796 keisarillinen hovi oli pääkaupungin ulkopuolella Prousan kuumilla lähteillä, kun Konstantinos sai tiedon, että Theodote oli synnyttänyt hänelle lapsen (nimeltä Leo, joka kuoli seuraavana vuonna). Konstantinos kiirehti takaisin Konstantinopoliin tapaamaan vaimoaan jättäen seurueensa ja äitinsä Prousaan. Irene käytti tilaisuutta hyväkseen ja lahjoi ja kiristi Konstantinoksen kannattajat omalle puolelleen. Seuraavana vuonna Irenen kannattajat yrittivät vangita Konstantinoksen, mutta tämä pääsi karkaamaan Vähään-Aasiaan. Hänet saatiin pian kiinni ja kuljetettiin takaisin Konstantinopoliin. Konstantinos suljettiin purppurakamariin, samaan huoneeseen, jossa hän oli syntynyt. Hän kuoli sen jälkeen, kun hänet oli raa'asti sokaistu Irenen käskystä.
Irene keisarina
pienoiskuva|[[Solidus-raha, jonka kummallakin puolella on Irenen kuva ja teksti "Irene Basilissa"]] Koska Irene oli jo aikaisemmin ollut Konstantinoksen hallitsijakumppani, kävi hänen pääsynsä takaisin valtaan helposti. Irenen valtakausi oli ennennäkemätön Rooman ja Bysantin historiassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, jolloin nainen hallitsi valtakuntaa yksin. Irene alkoi joissain yhteyksissä jopa käyttää itsestään keisarin arvonimeä basileus, eikä keisarinnaa tarkoittavaa arvonimeä basilissa. Tämän tarkoituksena oli ehkä tehdä selväksi, että hänellä todella oli korkein valta. Irenen teettämissä kultarahoissa oli kummallakin puolella hänen oma kuvansa (aikaisemmin niissä oli ollut Irenen ja Konstantinoksen yhteinen kuva).
Heti Konstantinoksen kuoleman tultua julkisuuteen aikoivat Leo IV:n velipuolet, Konstantinoksen sedät, suunnitella jälleen vallan kaappaamista. Irene karkotti heidät Ateenaan. Siellä he kuitenkin saivat pian Hellaksen teeman sotilaita puolelleen. Saadakseen kiusalliset veljekset kuriin Irene lähetti veljenpoikansa Teofylaktoksen Ateenaan isänsä Konstantinoksen (Irenen veljen) luokse. Ne veljeksistä, joiden näkö oli vielä tallella, menettivät nyt sen, kun heidän silmänsä puhkaistiin. Tämä on ainoa kerta, kun Irenen veli ja veljenpoika mainitaan historiallisissa lähteissä.
Irene yritti ulkopolitiikassaan saada aikaan rauhan sekä frankkien että arabien kanssa. Arabien Harun al-Rashid kieltäytyi rauhanehdotuksista ja teki useita retkiä Bysantin alueelle. Kaarle Suuri taas otti Irenen lähetystön vastaan. Idän ja lännen välit saatiin korjattua pitkän vihanpidon jälkeen.
pienoiskuva|Nikeforos ja tämän poika Staurakios. Nikeforos toimi Irenen valtiovarainministerinä, mutta syrjäytti tämän vuonna 802 ja julistautui itse keisariksi. Staurakios hallitsi vain kuukauden isänsä kuoltua vuonna 811. pienoiskuva|Paavi Leo III kruunaa Kaarle Suuren keisariksi Roomassa vuonna 800. Irenen vanhetessa kysymys hänen seuraajastaan nousi suureksi ongelmaksi. Irene oli jo yli neljänkymmenen, eikä luultavasti enää pystyisi saamaan lapsia. Jos hän menisi naimisiin nuoremman miehen kanssa, tulisi miehestä varmasti keisari Irenen kuoltua. Irenen eunukkisuosikit kilpailivat keskenään hänen suosiostaan. Lopulta Irene teki yllättävän päätöksen ja ehdotti avioliittoa Kaarle Suuren kanssa. Kaarle oli kruunattu vuonna 800 keisariksi Roomassa. Lännessä paavi katsoi, että keisarinistuin oli ollut tyhjänä Konstantinos VI:n kuolemasta. Kaarlen ja Irenen liitto ei olisi yhdistänyt valtakuntia, vaan kumpikin olisi jatkanut oman puoliskonsa hallitsemista kuten aikaisemminkin.
Kilimanjaron kansallispuisto
thumb|230px|Näkymä Kilimanjaron kansallispuistoon Kilimanjaron kansallispuisto sijaitsee Tansaniassa. Se on pituudeltaan 45 km ja pinta-alaltaan 756 km². Se käsittää kaikki yli 2 700 metriä merenpinnasta olevat alueet Afrikan korkeimman vuoren Kilimanjaron ympärillä. Puisto on perustettu 1973, mutta puistoa ympäröivät metsän- ja riistansuojelualueet perustettiin jo vuonna 1921. Vuorta ympäröivä tasanko on keskimäärin 1000 metrin korkeudella merenpinnasta, joten Kilimanjaro kohoaa 4800 metriä ympäristöään korkeammaksi. Kilimanjarolla elää mm. leopardeja, kirjoantilooppeja, täplähyeenoja, afrikannorsuja, gueretsa, sinimarakatti, valkoniskakorppi ja uhanalainen abbottinsukeltaja-antilooppi, leijonista ja hyeenakoiristakin on välillä ollut havaintoja.
thumb|210px|Yksi alueen retkeilymajoista Vuorelle nousee vuosittain lähes 20 000 vaeltajaa sekä noin 40 000 kantajaa ja opasta. Sen huipulle johtaa useita vaellusreittejä, joista osa yhtyy ylempänä toisiinsa. Niiden varrelle on rakennettu vaellustupia sopivien päivämatkojen päähän toisistaan. Pääreitti Marangu on suosituin nousureitti. Mweka on suorin, nopein ja myös jyrkin reitti hupulle. Umbwe on myös jyrkkä reitti, joten se soveltuu parhaiten laskeutumiseen. Machame on maisemiltaan näyttävin reitti. Shira Plateau reitti kiertää Shiran huipun ympäri. Huippujen ympäri voi myös kiertää eri korkeuksilla, jos aivan huipulle ei halua kiivetä. Mawenzin huipulle kiipeäminen vaatii varsinaiset vuorikiipeilyvarusteet. Kilimanjaron kansallispuisto on UNESCOn maailmanperintökohde.