cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toivo Kirppu
”Ylipäällikkö on pvm:llä 2.10.44 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Toivo Kirpun. Alikersantti Kirppu on koko sodan ajan toiminut konekiväärimiehenä osoittautuen häikäilemättömän rohkeaksi ja reipasotteiseksi taistelijaksi. Sodan alkuvaiheissa hän kunnostautui erikoisesti vapaaehtoisena partiomiehenä. Vihollisen kesäkuussa -44 aloittamaa suurhyökkäystä torjuttaessa ansioitui alikersantti Kirppu varsinkin Kinkijevan ja Nurmoila n taisteluissa pysäyttäen ryhmineen ylivoimaisen vihollisen monet hyökkäykset. Myöskin Viteleenjoen viivytystaisteluissa hän osoitti erikoista rohkeutta taistellen yksin konekivääreineen vihollisen jo saartaessa tukikohdan taakse. Joukkojemme murtautuessa ulos piti alikersantti Kirppu edestäpäin hyökkäävän vihollisen loitolla, kunnes toiset pääsivät irti ja murtautui sitten konepistoolin avulla vihollisketjun läpi palaten 1½ vuorokautta metsissä seikkailtuaan omien puolelle. Saatuaan ryhmänsä jälleen koolle hän jälleen kunnostautui Tulemajoen taisteluissa torjuen ryhmineen neljä joenylitysyritystä, jotka vihollinen teki useita veneitä ja polkusiltoja käyttäen.”
Jokioisten asema
Jokioisten asema (,, ratakm 14+200) on Jokioisten Museorautatien eteläinen päätepiste. Asema sijaitsee 14,2 ratakilometrin päässä museorautatien Humppilan asemalta, Jokioisten kunnan keskustaajaman sekä Jokioisten kartanon pohjoispuolella.
Alkuperäinen asema
thumb|left|Jokioisten asema ennen vuotta 1915. Kuvassa näkyvä veturi on yhtiön ensimmäinen kolmosveturi "Baldwin". Jokioisten alkuperäinen Jokioisten rautatien aikainen asemarakennus sijaitsi hieman yli kilometrin päässä nykyisen aseman eteläpuolella. Asema valmistui 1898 ja oli käytössä vuoteen 1974 saakka, jolloin Jokioisten rautatie lakkautettiin.
Asemarakennus käsitti alun perin konttorin, odotussalin sekä kaksi huonetta ja keittiön käsittävän kirjurin asunnon. Rakennusta laajennettiin vuosina 1901 ja 1912, ja laajennusten jälkeen sen lattiapinta-ala oli 212 m². Rakennukseen asennettiin modernisoinnin yhteydessä viemäri ja vesijohto vuonna 1962.
Jokioisten kunta lahjoitti asemarakennuksen, tavarasuojan ja saunan museorautatielle vuonna 1981. Rakennukset myytiin huutokaupalla, ja ostajat purkivat ne samana vuonna, minkä jälkeen asema-alue tasoitettiin.
Alkuperäinen ratapiha purettiin vaiheittain vuosina 1974–1982.
Nykyinen asema
Liikennepaikalla on pääraiteena toimivan henkilölaituriraiteen lisäksi yksi sivuraide, jota käytetään veturien ympäriajoon eli siirtymiseen junan päästä toiseen. Sivuraiteen vierellä on myös vesiviskuri. Liikennepaikkaan kuuluu myös tien 2813 poikki Jokioisten Siirappitehdasta kohti johtava Siirappiraide. Raide on vanha pääraide Forssan suuntaan. Sitä jatkuu puolisen kilometriä, joskin kiskotus katkaistiin tasoristeyksen jälkeen syksyllä 2007 ja purettiin peruskunnostuksen aluksi vuoden 2008 alkupuolella.
Ennen sivuraiteen valmistumista vanha pääraide jatkui kilometrin verran Forssan suuntaan. Kesällä 1976 ajettiin työjunien ohella vain pari junaa jäsenistölle. Tuolloin veturi työnsi junarungon koko matkan Minkiöltä Jokioisten asemalle. Tämä vaati suurta huolellisuutta, sillä junaa oli työnnettävä koko matkan Minkiöltä Jokioisiin, koska Jokioisilla ei enää ollut ympäriajoraidetta. Merkittävin työjuna oli kaksi vaunullista sahatavaraa rakenteilla ollutta ns. vanhaa veturivajaa varten tuonut juna, jonka veturina oli Äänekosken-Suolahden rautatien moottoriveturi ÄSR4. Se olikin viimeinen juna, joka pääsi Jokioisten sahalle asti, koska kiskot poistettiin jo seuraavalla viikolla.
Siirappitehtaan kohdalla oli aiemmin ollut lyhyt sivuraide, jota oli käytetty tehtaan liikenteessä mutta joka oli sittemmin purettu. keväällä 1977 puretun sivuraiteen vielä paikallaan olleeseen vaihteeseen saatiin rakennettua noin 50 metrin pituinen väliaikainen sivuraide, jolle linjaveturi saattoi siirtyä siksi aikaa, kunnes ennen henkilöjunaa paikalle tullut järjestelyveturi (Move 21, JR3, sen linjaveturina ollessa Move4) veti junarungon vaihteen ohi linjaveturin ympäriajoa varten. Järjestelmä rakennettiin alkukesällä 1977 ollutta Suomen Punaisen Ristin 100-vuotisjuhlajunaa varten. Menetelmä oli hankala, ja sitä noudatettiinkin juhla-ajon lisäksi vain kesän 1977 ajan muutamalla tilausajolla, kesän 1978 ajoissa sekä vuoden liikennekauden 1979 avajaisissa. Työjunat, pääasiassa lahopölkkyjä radan varresta keränneet, liikkuivat Jokioisten suuntaan takaperin aina kesäkuuhun 1979 asti. Niiden veturina oli pääasiassa ÄSR4.
Kesäkuussa 1979 valmistui nykyinen Jokioisten sivuraide; sen rakentaminen ja sorastus oli vielä tuolloin huomattava investointi.
Jokioisten uuden aseman valmistuttua Siirappitehtaan vaihde ja noin puolet siihen liittyvästä nyt tarpeettomaksi käyneestä linjauksesta purettiin pois. Vaihde siirrettiin Minkiön asemalle, jossa se palveli aina vuoteen 2006 asti; silloin se jouduttiin poistamaan käytöstä loppuun kuluneena ja korvaamaan uudella. Jäljelle jäänyttä raidetta on käytetty erikoistilanteissa väistöraiteena tai satunnaisesti lyhyisiin resiinaretkiin. Tien 2813 ylittävän tasoristeyksen kiskotus uusittiin syksyllä 2007. Sen valmistuttua pistoraiteen ja tasoristeyksen väliset yhdyskiskot poistettiin ja tasoristeyksen kiskourat täytettiin puulistoilla odottamaan jatko-osuuden valmistumista.
Radan jatkamissuunnitelma
Neuvottelut radan jatko-osuudesta osin vanhaa ratalinjaa pitkin Loimijoen rantaan entiselle Jokioisten sahalle käynnistyivät 7. marraskuuta 2005. Ne edistyivät hiljalleen, joskin syksyn 2007 ja alkuvuoden 2008 aikana alkoi tulla tuloksia; maanomistaja antoi suostumuksensa 27. helmikuuta 2008, ja uuden ratalinjan raivaus aloitettiin 10. maaliskuuta 2008.
Huhtikuussa 2008 ratalinja saatiin raivattua auki. Vanha huonokuntoinen kiskotus oli tarkoitus purkaa, mutta keväällä 2009 kyseinen kiskotus oli kuitenkin edelleen paikallaan. Samalla vanha ratalinja oli kasvamassa uudelleen umpeen.
Arvi Auvinen
Arvi Lennard Auvinen (7. toukokuuta 1937 Runni, Iisalmen maalaiskunta – 23. helmikuuta 2010 Eura) oli suomalainen näytelmäkirjailija, toimittaja ja tv-ohjaaja. Auvisen vanhemmat olivat maanviljelijä Arvo Auvinen ja emäntä Katri Partanen. Auvinen on ohjannut ja kirjoittanut noin 100 tv-elokuvaa ja dokumenttia. Suurin osa hänen elokuvistaan on kuvattu Pohjois-Savossa ja siellä erityisesti Sonkajärvellä. Tunnetuimpia Auvisen tv-elokuvista ovat "Olga Ryynänen ja byrokratia" (1979), "Kylymä tila" (1980) sekä "Katteellinen mies" (1981).
Auvisen elokuva-, teatteri- ja televisiokäsikirjoittamisen taustana oli hänen syntymäseutunsa Runni. Hän kuvailee Runnille johtavan tien varressa olleen aikoinaan kilometrin matkalla toista kymmentä ammattikirjoittajaa, useita kirjailijoita ja monta journalistia. Tie johti Auvisen kotikylään, Kattilalehdolle, jonka tiivis ja luova kyläyhteisö tekivät Auviseen lähtemättömän vaikutuksen. Hänen elokuvansa "On maista kaikista sittenkin" kertookin juuri Kattilalehdon tietalkoista, jonka varojenhankintaan koko kylä oli osallistunut sadoilla ohjelmailtamilla. Tie synnytti myös urheilullisen yhteistoiminnan, orkesterit ym. kulttuuriharrastuksen ja konehankintoihinkin ulottuvan talkoobuumin. Auvinen kertoo etsineensä jo tuolloin viisaita ihmisiä ja opiskeluaikoinaan hänen opettajia olivat mm. Yrjö Kallinen, Aatos Ojala, Krohnin veljekset (Sven Krohn ja Eino Krohn), Esko Ervasti, Matti Juntunen ja Lauri Mehtonen. "Kaikki he olivat äärettömän innostavia tovereita, koska osasivat vastata vaikeisiinkin uteluihini", muistelee Auvinen.
Tärkeintä Auviselle televisiodokumenteissa, dokumentaarisissa näytelmissä ja näytelmäelokuvissa oli pohtia vieraantumisen problematiikkaa, fiktion eli kuvitelman ja faktan eli todellisuuden välistä suhdetta ja katsoa, mitä tapahtuu, kun tekee elokuvia jatkuvasti samalla seutukunnalla (Ylä-Savon Sonkajärvi) apuna sen ihmisten luova lahjakkuus.
"Kielen merkitys oli filosofian opintojen (ja opetukseni) mukaan olla ihmistymisen tärkein väline ja työn tärkein toiminnallinen välikappale. Sitä se on myös kirjoitettuna kielenä. Opiskeluaikojeni jälkeen kirjailija Leo Tolstoin tuotanto innosti kielelliseen realismiin, hänen mielestään esimerkiksi William Shakespearen kieli oli valheellista, käsityöläiset ja viljelijät kun eivät työtä tehdessään puhu runomittaa. Kirjallisuudentutkija Mihail Bahtinin ajatukset taas loivat ymmärrykseni kielen eri elementtien polyfoniasta, jota itse kutsun pavlovilaisittain yhä ehdollistumaksi." Arvi Auvinen
Omasta mielestään Auvinen sai eniten vaikutteita filosofeilta Hegel, Heidegger ja Marx sekä kirjallisuudentutkija Bahtinilta.
"Auvinen oli yksi kaikkien aikojen tuotteliaimmista ja samalla palkituimmista elokuvantekijöistä Suomessa. Auvinen muistetaan ennen muuta teostensa omintakeisesta ”auvismaisesta” tyylistä, jossa fiktion ja dokumentin rajat sekoittuvat. Tuo tyylilaji on varmasti antanut virikkeitä myöhemmille suomalaisille dokumentaristeille ja osaltaan vaikuttanut suomalaisen dokumenttielokuvan nousuun. Erityisesti Auvinen muistetaan kuitenkin tinkimättömyydestään maaseudun vähävaraisen kansanosan ongelmien kuvaajana ja elämänmuodon tallentajana: elokuvia tehtiin tavallisten ihmisten ehdoilla ja yhdessä heidän kanssaan. Tätä ”luovaa hulluuttaan” toteuttaessaan Arvi Auvinen oli todellinen suomalainen auteur, suuri elokuvataiteilija."
Linja 6 (Brysselin metro)
Linja 6 on Brysselin metron kehälinja. Siihen kuuluu lisäksi Pohjois-Brysseliin Roi Baudouinin asemalle kulkeva osuus. Nykymuodossaan se on ollut olemassa vuodesta 2009, jolloin linjaan 1A kuulunut osuus Beekkantista Roi Baudouiniin siirrettiin osaksi linjaa 6.
GP3 Ranskan Grand Prix 2018
GP3 Ranskan Grand Prix 2018 oli GP3-kauden 2018 toinen osakilpailu, joka ajettiin 23.–24. kesäkuuta Paul Ricardin moottoriradalla Le Castelletissa Ranskassa.
Sintonen
Sintonen voi tarkoittaa:
C. West Churchman
Charles West Churchman (29. elokuuta 1913 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 21. maaliskuuta 2004 Bolinas, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen filosofi ja systeemiteoreetikko. Hän toimi sekä johtamisen että rauhan- ja konfliktintutkimuksen professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssa. Hän oli tunnettu kansainvälisesti uraauurtavasta työstään operaatiotutkimuksen, systeemiteorian ja etiikan parissa.
Arvo Veikkanen
Arvo Emanuel Veikkanen (11. heinäkuuta 1919 Luumäki – 3. toukokuuta 1999 Luumäki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 153. Jalkaväkirykmentti 2:ssa panssarintorjuntatykkijoukkueen varajohtajana toiminut Veikkanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä ylikersantti. Nimitysperusteluihin on merkitty erityismainintana Veikkasen Sammatuksen taistelussa henkilökohtaisesti suorittama kolmen venäläisen panssarivaunun tuhoaminen. Sotien jälkeen Veikkanen jatkoi maanviljelijän ammatissaan vuoteen 1952 asti, jonka jälkeen hän toimi Elimäen kunnan rakennusmestarina sekä myöhemmin Kymen tie- ja vesirakennuspiirin työmaapäällikkönä.
New Stuyahok
New Stuyahok on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Nushagakjoen rannalla noin 19 kilometriä yläjuoksuun Ekwokista ja 83 kilometriä koilliseen Dillinghamista. Kaupunki on rakennettu kahteen tasoon: toinen on noin seitsemän metriä joenpinnan yläpuolella ja toinen 12 metriä.
Vuoden väestönlaskennassa New Stuyahokin asukasluku oli 471, joista 93 % kuului Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin. New Stuyahok on vanha jupik-eskimokylä ja siellä toimii liittovaltion tunnustama heimoneuvosto New Stuyahok Village Council.
Historiaa
Kaupungin sijainti muuttui kahdesti 1900-luvulla. Kylä muutti joen alajuoksuun Mulchatnan alueelle "vanhasta kylästä" (Old Village) vuonna 1918. 1920- ja 1930-luvuilla Yhdysvaltain hallitus toi alueelle poronkasvatustaloutta. Kuitenkin vuoteen 1942 mennessä kanta oli tyrehtinyt, kylää oli koetellut tulva ja paikka oli liian kaukana sisämaassa. Niinpä 1942 New Stuyahok siirtyi nykyiselle paikalleen joen alajuoksulle. "Stuyahok" tarkoittaa suunnilleen "mennä paikkaan alajuoksulla".
New Stuyahok sai ensimmäisen koulunsa ja postikonttorin vuonna 1961. Vähän tämän jälkeen avattiin lentokoneille kiitotie. 1960-luvulla kylän väkiluku nousi 40 %. New Stuyahok sai kaupunkioikeudet vuonna 1972.
Tinaoktoaatti
Tinaoktoaatti (C8H15O2)2Sn) eli tina-2-etyyliheksanoaatti on tina- ja oktoaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä polymeerien valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa tinaoktoaatti on väritöntä tai hieman kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen ja hydrolysoituu happojen tai emästen vaikutuksesta. Tinaoktoaatti liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi hiilivetyihin.
Tinaoktoaattia valmistetaan tinaoksidin tai -kloridin ja 2-etyyliheksaanihapon reaktiolla.
Tinaoktoaattia käytetään katalyyttinä polyuretaanivaahtojen, -liimojen ja -pinnoitteiden, polylaktidin, kaprolaktonista tuotettavan polykaprolaktonin ja silikonien valmistamisessa. Yhdistettä käytetään myös silikoniöljyjen stabilisaattorina.
Bulgaria olympialaisissa
Bulgaria oli yksi niistä maista, joka osallistui Ateenan vuoden 1896 olympialaisiin. Tuolloin maa lähetti kisoihin yhden urheilijan joukkueen, kun kisoihin lähti sveitsiläissyntyinen voimistelija Charles Champaud. Bulgarialla ei tuohon aikaan ollut vielä olympiakomiteaa, maan kansallinen olympiakomitea perustettiin vuonna 1923, ja seuraavan kerran maa oli mukana olympialaissa vuoden 1924 Pariisin kesäolympialaisissa. Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1936. Viimeksi Bulgaria on ollut poissa olympialaisista vuonna 1984, jolloin maa boikotoi Los Angelesin kesäkisoja.
Olympialaisissa maan menestyksekkäimmät urheilumuodot ovat painonnosto ja paini, missä se on menestynyt sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Škoda 105 ja 120
thumb|right|250px|Škoda 105S. Škoda 105/120 on AZNP:n vuonna 1976 esittelemä mallisarja. Sarja korvasi sitä edeltäneen 100/110-sarjan. Kuten edeltäneessäkin sarjassa, mallinumerot juontuvat moottorien iskutilavuuksista. Britanniassa mallista käytettiin nimeä Estelle. Ranskassa 105-malli myytiin poikkeuksellisesti nimellä 1050, sillä Peugeot oli rekisteröinyt nimiinsä kaikki kolminumeroiset mallikoodit, joiden keskimmäinen numero on 0.
Muunnelmat
thumb|right|250px|Škoda 120LS. thumb|right|250px|Škoda 120 Coupé. Varusteluversioiden tunnuksina käytettiin yleisesti tunnuksia S (Standard), L (de Luxe), LS (de Luxe Special) ja GLS (Grand Luxe Special). Nämä sedan-mallit tehtiin Škodan päätehtaalla Mladá Boleslavissa. Coupé-mallia, jonka tehokkaampi versio tunnettiin nimellä Garde, valmistettiin vuodesta 1981 lähtien Kvasinyn tehtaalla ja vuoden 1982 toukokuusta lähtien myös Bratislavassa, ollen näin Slovakian ensimmäinen sarjatuotantoauto.
Mandoul
thumb Mandoul on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 Moyen-Charin provinssin eteläosasta.
Alue sijaitsee maan eteläosassa Keski-Afrikan tasavallan vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Koumra. Vuonna 2009 alueella oli 637 086 asukasta. Sen pinta-ala on 17 000 km2.
Škoda 105 ja 120
Muunnelmat
Sarjan halvimmat mallit olivat varustelultaan erittäin riisuttuja. Takaovien ikkunat eivät olleet avattavissa, ja sisäpuolen ovenvetimien virkaa toimittivat remmilenkit. Volyymimalliksi muodostui 120L, joka oli varustelultaan perustasoa. 1970-luvun lopussa malliston lippulaiva oli muun muassa kierroslukumittarilla ja neljällä etuvalolla varustettu 120LS. Vuonna 1982 sen yläpuolelle tuli 120GLS, ja LS jäi pois maahantuontiohjelmasta. GLS-mallissa oli muun muassa ergonomisemmin muotoillut etuistuimet ja tuulilasinpyyhkimien tihkukytkin.
Mallistoa uudistettiin syksyllä 1983, jolloin esiteltiin "leveä" M-sarja. Maahantuojalle oli jäänyt varastoon sen verran runsaasti vuosimallin 1983 GLS-malleja että niitä rekisteröitiin uusina ainakin vielä tammikuussa 1985.
Historiaa
1970-luvulla Škoda esitteli runsaasti erilaisia konseptiautoja, joissa moottori oli viety takaisin eteen. Konseptiautot olivat niin teknisesti kuin muotoilullisestikin ajan tasalla verrattuna vastaaviin läntisen Euroopan automalleihin. Valmistuslinjalle asti nämä autot eivät kuitenkaan koskaan päässeet. Erään version mukaan Neuvostoliitto ei sallinut satelliittivaltionsa tekevän parempia autoja kuin se itse sillä hetkellä tuotti, ja Tšekkoslovakian autoteollisuudelle oli annettu tehtäväksi tuottaa nimenomaan takamoottorisia autoja. Toisen selityksen mukaan Neuvostoliitto nimenomaan kannusti Škodaa kehittämään uusia ja ajanmukaisempia malleja, mutta jatkuva prototyyppien kehittäminen oli niellyt tehtaan rahat, eikä sillä ollut riittävästi resursseja tehdäkseen valmistuslinjoihinsa niiden tuotteistamisen edellyttämiä muutoksia.
Kun Škoda vuonna 1976 esitteli 105/120-mallin, se aiheutti suuren pettymyksen autoalan lehdistölle - ajanmukaisesti muotoiltuun koriin oli istutettu edellisestä mallisukupolvesta tuttu moottori ja voimansiirto, joita oli muutettu hyvin vähän. Perusrakenne periytyi sitäkin edeltäneestä mallista, eli vuonna 1964 esitellystä 1000MB:stä. Moottorin iskutilavuutta oli kasvatettu jatkamalla iskunpituutta 72 millimetriin. Korin suunnittelussa oli hyödynnetty etumoottorista prototyyppiä. Takamoottorisuudestaan huolimatta auton jäähdytin sijaitsi edessä, ja jäähdytysjärjestelmän kokonaistilavuus olikin 12,5 litraa.
Škoda 120 kaatui 15 km/h nopeudessa ruotsalaisen Teknikens Värld -lehden "hirvenväistötestissä", eli samassa kokeessa, missä Mercedes Benzin A-sarjalainen kaatui vajaat 20 vuotta myöhemmin – kuitenkin suuremmalla nopeudella. Škodan maahantuoja kielsi sen olevan mahdollista, ja koe uusittiin TV-kameroiden edessä. Kaatuminen toistui täsmälleen samalla tavalla kuin aiemminkin. Škodan kaarrekäyttäytymistä hillittiin muuttamalla rengaskokoa ja jousitusta, mutta tapauksen jälkeen takamoottoriset Škodat eivät käyneet erityisen hyvin kaupaksi Ruotsissa.
Vuosien varrella malliston koriin ja tekniikkaan on tehty seuraavia muutoksia:
Ominaisuuksia
Škoda 105/120 oli edeltäjiensä tapaan edullinen hankintahinnaltaan ja ylläpitokustannuksiltaan. Vaikka tekniikan puolesta 105/120 ei tarjonnutkaan kovin paljon uutta edeltäjämalliinsa nähden, sen käyttömukavuus oli parantunut kertaheitolla. Muoviosat olivat selvästi laadukkaampia kuin edeltäjämalleissa, ja korin äänet, kuten natinat ja ilmavirran suhinat, olivat vähentyneet. Varapyörän sai nyt ulos ulkokautta ilman tavaratilan tyhjentämistä. Jäähdyttimen siirtäminen eteen ja hihnakäyttöisen puhaltimen puuttuminen vähensivät melutasoa, vaikka takapenkillä olikin edelleen melko äänekästä. Hallintalaitteiden käytettävyys oli parempi ohjauspylvään monitoimikatkaisimien ansiosta, ja viimeistelytaso sekä yleinen ergonomia olivat parempia kuin itäautoissa oli totuttu näkemään. Suurin parannus lienee ollut kuitenkin lämmityslaite, sillä autossa tarkeni matkustaa nyt kovillakin pakkasilla. Korin korroosionkesto oli edeltäjämallia parempi, sillä siinä oli vähemmän ruostumiselle alttiita saumoja ja lisäksi pohja oli jo tehtaalla suojattu kestävällä PVC-massalla. Auton ajettavuus vastasi pitkälti edeltäjämallia niin hyvässä kuin pahassakin.
Vaikka edessä oleva jäähdytin paransikin jäähdytystä ja pienensikin melutasoa, sen kääntöpuolena oli monimutkainen ja häiriöille altis jäähdytysjärjestelmä. Kaikki autoilijat eivät osanneet tai ymmärtäneet ilmata jäähdytysjärjestelmää oikeaoppisesti ja ohjekirjan mukaisesti, mikä johti moottorivaurioihin, sillä Škodan moottori oli erityisen herkkä vaurioitumaan ylikuumenemisesta. Moottori saattoi ylikuumeta myös kovan ajon jälkeen auton seistessä tyhjäkäynnillä, sillä edessä olevan sähköpuhaltimen termostaattikatkaisija ei toiminut luotettavasti, ja moottorin vesipumppu oli alimitoitettu. Moottorissa oli edelleen öljyn sivuvirtasuodatus, eli suurin osa öljystä meni suodattamattomana kiertoon. Tämä oli yksi syy, miksi Škodan moottori alkoi savuttaa ja menettää tehoaan jo noin 100 000 ajokilometrin jälkeen.
Škoda kävi 1970-luvun lopulla hyvin kaupaksi ja se oli joinain vuosina Suomen myyntitilastojen huippusijoilla. Auto oli suosittu myös muualla läntisessä Euroopassa. Pienemmällä moottorilla mutta paremmalla varustelutasolla olevat mallit myivät hyvin Ranskassa sikäläisen verohevosvoimakohtelun takia.
Pysyvät vastaavat
Pysyvät vastaavat omaisuuslajeittain
Pysyvät vastaavat on kirjanpitoasetuksen tasekaavassa jaettu luonteensa mukaisesti kolmeen pääryhmään:
Aineettomat hyödykkeet
Aineettomia hyödykkeitä ovat kehittämismenot, aineettomat oikeudet, liikearvo ja muut aineettomat hyödykkeet.
Kehittämistoiminnalla tarkoitetaan uusien tai aikaisempia parempien raaka-aineiden, laitteiden, tuotteiden, palvelujen tai tuotantoprosessien suunnittelua ja kehittämistä. Kehittämismenot saadaan kirjanpitolain mukaan aktivoida, jos ne tuottavat tuloa useampana tilikautena. Aktivoidut kehittämismenot kirjataan poistoina kuluksi vaikutusaikanaan.
Aineettomia oikeuksia ovat mm. toimiluvat, patentit, lisenssit, tavaramerkit, liikenneluvat ja tekijänoikeudet. Aineettomien oikeuksien hankintamenot on kirjanpitolain mukaan aktivoitava, jos ne tuottavat tuloa useampana tilikautena. Aktivoidut hankintamenot on poistettava vaikutusaikanaan.
Liikearvon hankintameno on yrityskaupan yhteydessä se osa kauppahinnasta, joka ylittää ostettavan yrityksen taseen nettovarallisuuden arvon. Liikearvo (goodwill) on aineetonta omaisuutta, kuten inhimillistä pääomaa, brändejä, asiakassuhteita, hyvää mainetta jne. Liikearvon hankintameno saadaan kirjanpitolain mukaan aktivoida. Hankintameno on poistettava vaikutusaikanaan, kuitenkin enintään kymmenen vuoden kuluessa.
Aineelliset hyödykkeet
Pysyvien vastaavien aineellisia hyödykkeitä ovat maa- ja vesialueet, rakennukset, koneet ja kalusto sekä muut aineelliset hyödykkeet.
Kirjanpitolain mukaan pysyvien vastaavien aineellisten hyödykkeiden hankintamenot aktivoidaan. Edellytyksenä on, että hyödyke tuottaa tuloa usean tilikauden aikana. Aktivoidut hankintamenot poistetaan vaikutusaikanaan. Kulumattomista aineellisista hyödykkeistä, kuten maa- ja vesialueista ja taide-esineistä ei tehdä poistoja.
Sijoitukset
Pysyvien vastaavien sijoituksiin kirjataan hankintamenot pysyvään käyttöön hankituista osakkeista ja osuuksista, jotka palvelevat yrityksen tai muun talousyksikön varsinaista toimintaa. Tällaisia osakkeita ovat esim. toimitilojen hallintaan oikeuttavat osakkeet. Muut osakkeet ja osuudet kirjataan vaihtuvien vastaavien rahoitusarvopapereihin.
Pysyvien vastaavien sijoituksiin kirjataan lisäksi saamiset, jotka ovat luonteeltaan pysyviä ja liittyvät yrityksen tai muun talousyksikön varsinaiseen toimintaan.
Käyttöomaisuuskirjanpito
Käyttöomaisuuskirjanpito on kirjanpidon tietojärjestelmän osajärjestelmä, johon tallennetaan pysyvien vastaavien hyödykkeiden hankintamenot, poistosuunnitelmat (poistomenetelmä ja poistoaika), myynnit ja käytöstäpoistot. Tietojärjestelmä laskee hyödykkeille suunnitelman mukaiset poistot ja jäljellä olevat poistamattomat hankintamenot. Käyttöomaisuuskirjanpidon tapahtumat siirretään kuukausittain pääkirjanpitoon. Käyttöomaisuuskirjanpito on pysyvien vastaavien inventoinnin perusta.
Ennen vuoden 1997 kirjanpitolain uudistusta taseen pysyvistä vastaavista käytettiin käsitettä käyttöomaisuus. Paitsi käyttöomaisuuskirjanpidossa, käyttöomaisuuskäsitettä käytetään edelleen myös elinkeinoverolaissa.
Metsähevosmuurahainen
Metsähevosmuurahainen (Camponotus herculeanus, suom. joskus myös aitohevosmuurahainen tai pelkkä hevosmuurahainen) on suurin muurahaislaji Suomessa. Sen pituus vaihtelee 6−18 millimetriin ja väritykseltään se on tumma. Työläiset voivat olla punamustia. Hevosmuurahaissuvun muurahaislajeilla on vain yksi jaoke keski- ja takaruumiin välissä. Metsähevosmuurahaiset eivät syö puuta, mutta ne kaivavat siihen käytäviään ja asuvat tavallisesti niin elävien kuin kuolleidenkin havupuiden sisällä. Laji saattaa vaurioittaa puutalojen rakenteita, mutta vauriot jäävät yleensä pariin hirsimetriin.
Challenger (täsmennyssivu)
Challenger tarkoittaa seuraavia asioita:
Olavi Hagert
Seppo Rainer Olavi Hagert (s. 25. maaliskuuta 1991 Mikkeli ) on suomalainen romanitaustainen nyrkkeilijä.
Hagert aloitti amatööriuransa 2006. Hän hävisi kevytsarjassa Suomen-mestaruusfinaalissa Alex Vassilieville vuonna 2009.
Ammattilaisena Hagert on nyrkkeillyt vuosina 2015–2016 välisarjassa ja 2022 keskisarjassa. Hän on voittanut kaikki seitsemän otteluaan, joista kolme tyrmäyksellä. Hagertin uraan tuli tauko vuonna 2017, kun hänet tuomittiin törkeästä pahoinpitelystä neljän vuoden vankeusrangaistukseen ja hän menetti ammattinyrkkeilylisenssinsä.
Laihian seurakunta
Kirkot ja tilat
Laihian ensimmäinen kirkko rakennettiin 1500-luvun alussa ja samalle paikalle valmistui toinen kirkko vuonna 1643. Nykyisin paikalla toimii kolmas kirkko, jonka vihkimisjuhlallisuuksia vietettiin vuonna 1805. Laihian kirkko edustaa varhaista uusklassismia tyyliltään.
Vöyrin kunnassa sijaitseva Seura-Ranta niminen leirikeskus on palvellut seruakuntalaisia vuodesta 1969 lähtien.
Ehren Kruger
Ehren Kruger (s. 5. lokakuuta 1972) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on käsikirjoittanut muun muassa Transformers-elokuvasarjan elokuvat Transformers: Kaatuneiden kosto, Transformers: Kuun pimeä puoli ja Transformers – Tuhon aikakausi.
Elina Aalto
Elina Aalto (s. 1976) on suomalainen muotoilija ja sisustusarkkitehti. Hän on suunnitellut muun muassa Iittala-brändille useita palkittuja tuotteita, perustanut sekä kymmenvuotisen Fiasko-designprojektin että designtuotteisiin keskittyvän studion Aalto+Aalto yhdessä muotoilija Klaus Aallon kanssa, ja on yksi kansainvälisen Imu Designin perustajajäsenistä. Aalto opettaa säännöllisesti Aalto yliopistossa, ja hän on ollut töissä myös muotoiluun keskittyvässä lehdessä Muoto.
Aalto valmistui vuonna 2000 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hänen teoksiaan on esillä muun muassa Helsingin designmuseossa, Vantaan kaupunginmuseossa, Suomen lähetystössä Moskovassa sekä Quebecissä.
Aalto on naimisissa muotoilija Klaus Aallon kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Aiheesta muualla
Elina ja Klaus Aallon keittiössä kokataan suussa sulavaa kasvisruokaa (Finnish Design shop, 29.6.2017)
Muotoilijapariskunta Elina ja Klaus Aalto: "Iittalan Vakka oli kerralla valmis tuote" (Kotiliesi, 30.9.2015)
Alman metroasema
Alma on Brysselin metron asema Woluwe-Saint-Lambertin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 1 junat. Se oli linjan itäinen pääteasema avaamisestaan vuonna 1982 vuoteen 1988 saakka, jolloin linjaa jatkettiin.
thumb|left|Aseman sisäänkäynti.
Sonja Vectomov (kuvanveistäjä)
thumb|upright|Reidar Särestöniemen patsas, Särestö, Kittilä (2015). Sonja Vectomov (s. 8. kesäkuuta 1957 Hradec Králové) on Suomessa Jyväskylässä asuva tšekkiläinen kuvanveistäjä, joka tunnetaan suomalaisia kulttuurihenkilöitä esittävistä pronssisista veistoksista.
Vuonna 2010 Vectomov valmisti merkittävän patsaan 1900-luvun alun feminismiä ja arkkitehtuuria edustaneesta Wivi Lönnistä, joka oli vaikuttamassa monien 1900-luvun Jyväskylän tunnettujen rakennusten suunnitteluprosessissa. Patsas on nähtävissä yksityisessä puistossa, jossa se on suunnattu katsomaan kohti Lönnin entistä kotia. Patsaan jalustasta löytyy talon muotoilua (viittaus Lönnin suunnitteleman koirankopin frontespiisiin). Myös muita Vectomovin töitä on esillä Lönnin entisten tilusten puutarhassa. Kuraattorina toimii alueen nykyinen omistaja Kauko Sorjonen.
Vectomov sanoo käyttämästään materiaalista, pronssista, seuraavaa: ”Se on omalla tavallaan lämmin materiaali, se voi olla sileä tai karhea, se on dynaaminen. Sillä voi ilmaista paljon asioita.” Hän ei karta marmoria, mutta yrittää käyttää sitä vain koristeena pronssitöissä.
Vectomov on pedagogi Jyväskylän kaupungin taidekoulussa. Hän on myös kertonut, että kuvanveistäjänä hänen suurin inspiraationlähteensä on luonto ja tanssi. Vuonna 2017 hän kertoi sanomalehti Keskisuomalaiselle:
Tätitrio
Yhdessä Teija Häyrysen ja Leena Pantsun kanssa Vectomov muodostaa Jyväskylästä lähtöisin olevan Tätitrion. He ovat monitaiteellinen teatteriryhmä, joka esiintyy pääasiassa lapsille ja vanhuksille. Tätitrion esitykset ovat interaktiivisia, jossa yleisö on tärkeänä osana esitystä.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Tämä artikkeli on luettelo Viron kunnista 1990–2017. Vuoden 2015 aluejaon mukaan Virossa oli 213 itsenäistä kuntayksikköä, joista 183 oli kuntia ja 30 kaupunkeja. Kunnat on esitetty luettelossa maakunnittain.
Viron kaupungit on lueteltu artikkelissa luettelo Viron kaupungeista, eivätkä ne ole mukana tämän artikkelin luettelossa. Virossa on myös 17 entistä kaupunkia, joista on kuntaliitosten myötä tullut epäitsenäisiä kaupunkeja. Niillä ei ole hallinnollista merkitystä.
Sulkuihin on merkitty kuntiin kuuluvia asuttuja paikkoja: epäitsenäiset kaupungit, kauppalat (alev) ja tieto siitä onko kunta pelkästä kauppalasta muodostuva kauppalakunta (alevvald). Pienkauppalat (alevik) eivät ole mukana.
Vuoden 2017 kuntauudistuksen myötä muodostunut kuntajako ja sen yhteydessä tehdyt kuntaliitokset on esitetty artikkelissa luettelo Viron kunnista. Ennen kuntauudistusta vuosina 1996–2014 toteutettiin myös useita kuntaliitoksia.
Harjumaa
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Hiidenmaa
thumb|Hiidenmaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Walde Sario
thumb|Walde Sario Mäntsälän kapinan aikana maaliskuussa 1932. Walde (Valde, Vladimir) Sario (9. heinäkuuta 1888 Suistamo – 30. syyskuuta 1952) oli suomalainen konsuli ja liikkeenharjoittaja, joka osallistui vänrikkinä aktiivisesti niin Suomen sisällissotaan kuin myöhemmin heimosotiin. Walde Sario oli myös vahva vaikuttaja Lapuan liikkeessä ja Mäntsälän kapinan johtohenkilöitä.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Itä-Virumaa
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Walde Sario
Taustaa
Sarion vanhemmat olivat metsäpiiripäällikkö Nikolai Ivaninpoika Zherbin-Sario (1853–1917) ja Anna Bogdanova (s. 1862). Hän oli naimisissa kaksi kertaa ensin vuodesta 1913 Katri (Jekaterina) Gertzinan (1894–1980) kanssa ja sitten Marja Rängmanin (1910–1980) kanssa.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Järvamaa
thumb|Järvamaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Walde Sario
Taustaa
Sario työskenteli Viipurin Saha Oy:n palveluksessa ja oli puutavaran hankkijana Pohjois-Karjalassa asemapaikkanaan Lieksa. Sario kiersi puutavaran hankintamatkoillaan myös Venäjän puolella Repolassa ja hän tutustui siellä Hörtsän talon kauppiasperheeseen. Sario meni vuonna 1913 naimisiin perheen tyttären Katarina Gertzinin kanssa.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Järvamaa
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Walde Sario
Sisällissodan aika
Ensimmäisen maailmansodan aikana Sario toimi jääkärivärvärinä ja hoiti etappipistettä. Vuonna 1917 hänet valittiin Pohjois-Karjalan suojeluskuntien alue-esikunnan jäseneksi. Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 Sario kokosi Joensuussa itäkarjalaiset kokoukseen ja oli jäsenenä Sortavalassa perustetun Karjalan Vapautusseuran lähetystössä joka kävi valkoisten hallituksen puheilla Vaasassa. Samana vuonna vänrikiksi ylennetty Sario nimitettiin Joensuun kaupungin komendantiksi ja jäseneksi Viipurissa toimineeseen Itä-Karjalan komiteaan joka suunnitteli Aunukseen tehtävää sotaretkeä. Huhtikuussa 1918 Sario kutsuttiin kenraali Mannerheimin päämajan tiedusteluosastolle Karjalan asioiden esittelijäksi. Sarion esitys Suomen armeijan avusta Aunuksen retken järjestämiseksi ei kuitenkaan tuolloin saanut kenraali Hannes Ignatiuksen tukea.
Kesällä 1918 Karjalan kansallisliiton jäsenenä ollut Sario palasi Pohjois-Karjalaan. Hän matkusti Repolaan ja neuvotteli siellä suomenmielisten karjalaisten kanssa Repolan liittämisestä Suomeen. Tätä koskeva päätös tehtiinkin Repolassa 31. elokuuta 1918. Tämän jälkeen Sario määrättiin Repolaan siirretyn suomalaisen III Rajavartiopataljoonan esikuntaan päälliköksi. Sario hankki muun muassa viljaa Suomen puolelta Repolaan ja rakennutti puhelinyhteyden Lieksasta Repolaan.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Jõgevamaa
thumb|Jõgevamaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Walde Sario
Sisällissodan aika
Vuonna 1919 Sario toimi heimoaktivistien Karjalan kansalaisliiton asiantuntijana tammikuusta 1919 ja Vienan komitean jäsenenä huhtikuusta 1919 alkaen. Sen jälkeen hänestä tuli Suomen hallituksen Itä-Karjalan toimituskunnan edustaja Porajärvelle touko-heinäkuussa 1919. Keväällä 1919 Sarion ja jääkärivänrikki Ville Maurasen perustmat joukot karkottivat bolsevikit Repolan naapuripitäjästä Porajärveltä joka oli tehnyt Suomeen liittymispäätöksen 5. joulukuuta 1918. Porajärvi liittyi sitten virallisesti Suomeen 6. kesäkuuta 1919. Myös Lintajärvi jonne Sarion ja Maurasen joukot olivat edenneet liittyi tällöin Suomeen mutta sen venäläiset valtasivat pian takaisin. Sario palasi Repolasta takaisin Viipuriin loppuvuodesta 1919.
1920-luvulta jatkosotaan
Heimosotien loppuvaiheessa 1920-luvulla Sario toimi Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komiteassa 1921-22, osallistui vakoiluun Neuvosto-Karjalassa ja kuului metsäsissikapinan aikana avustustoimikuntaan Viipurissa. Sario liittyi valtioneuvos E. N. Setälän johtamaan Pro Carelia -järjestöön joka avasi kouluja Repolaan ja Porajärvelle. Nämä koulut jouduttiin kuitenkin pian Tarton rauhansopimuksen solmimisen jälkeen sulkemaan. Vuonna 1930 Sario oli mukana ulkoministeri Hjalmar J. Procopén luona käyneessä Itä-Karjalan komitean valtuuskunnassa joka esitti ministerille huolensa Itä-Karjalan sen hetkisestä tilanteesta.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Läänemaa
thumb|Läänemaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Walde Sario
1920-luvulta jatkosotaan
Talvi- ja jatkosodassa Sario toimi viestiupseerina. Sarion ja hänen puolisonsa Katri Gertzinin poika luutnantti Toivo Sario (s. 1914) osallistui talvisotaan lentäjänä ja menehtyi joulukuussa 1939 Simpeleellä.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen Sario osti sahan ja myllyn Miehikkälästä, jonne hän otti työhön armeijasta eronneita upseereita. Hän oli mukana syksyn 1944 asekätkennässä. Tästä hän jäi kiinni maaliskuussa 1946 ja oli käräjillä saman vuoden lokakuussa, mutta hänet vapautettiin.
Luettelo Viron kunnista 1990–2017
Länsi-Virumaa
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Põlvamaa
thumb|Põlvamaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Pärnumaa
thumb|Pärnumaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Raplamaa
thumb|Raplamaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Saarenmaa
thumb|Saarenmaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Tartumaa
thumb|Tartumaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Valgamaa
thumb|Valgamaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Viljandimaa
thumb|Viljandimaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Võrumaa
thumb|Võrumaan kunnat ennen kuntauudistusta.
Ennen vuotta 2017 lakkautetut kunnat:
Näkövammarekisteri
alt=Iso 6. kerroksinen rakennus|pienoiskuva|[[Iiris-keskus|Näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiris Helsingissä]] Näkövammarekisteri on Lääkintöhallituksen 1.1.1983 perustama henkilörekisteri. Se on yksi Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) valtakunnallisista henkilörekistereistä. Rekisteriä ylläpitää Näkövammaisten liitto. Rekisterissä on perustiedot koskien 58 822 näkövammaista, joista (31.12.2019) elossa olevia oli 18 176.
Ilmoituksen rekisteriin näkövammaisesta tekee silmätautien erikoislääkäri tai sairaalan silmätautien yksikkö. Ilmoitusta ei voi tehdä näkövammainen itse.
Näkövammarekisteri selvittää ja pitää kirjaa näkövammojen levinneisyydestä, epidemiologiasta, ennaltaehkäisystä ja hoidosta, kuntoutuksesta sekä erityispalvelujen käytöstä ja tarpeesta. Näkövammarekisteri julkaisee vuosittain vuosikirjan, jossa on rekisterin vuositilastojen lisäksi myös näkövammaisuuteen liittyvää yleistietoa.
Tansanianhapsunappi
Tansanianhapsunappi (Dicranolepis usambarica) on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon ja hapsunappien (Dicranolepis) sukuun kuuluva kasvilaji. Se voi kasvaa pensasmaisena tai pieneksi puuksi. Pensasmaisena sen korkeus vaihtelee 1–4,5 metriin, mutta puumaisena se voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi, enimmillään jopa 15 metriä korkeaksi. Lehdet ovat lähes ruodittomia; lehtiruodit ovat 2–4 mm pitkiä. Lehtilavat ovat tavallisesti 5–8,5 cm pitkiä, joskus jopa 11 cm pitkiä sekä 2–3,8 cm leveitä, joskus jopa 5,8 cm leveitä. Muodoltaan lehdet ovat enemmän tai vähemmän epäsymmetrisesti puikeita tai soikeanpuikeita.
Kukat sijaitsevat yksittäin tai pareittain ja ovat väriltään valkoisia tai hieman kellertäviä. Kukkaperät ovat 1–2 mm pitkiä. Putkimainen verhiö on 2–3 cm pitkä ja 1–2 mm leveä. Verhiön liuskat ovat 6–12 mm pitkiä ja 2–4,5 mm leveitä. Terälehdet ovat yhtä pitkiä tai hieman pidempiä kuin verhiön liuskat. Terälehdet ovat jakautuneet lähes tyvestään liuskoiksi, joiden pituus on 6–14 mm ja leveys 1,5–4 mm. Liuskojen kärki on ehyt tai epäsäännöllisesti hampainen. Heteiden palhot ovat 0,5–2 mm pitkiä ja ponnet 1–1,5 mm pitkiä. Hedelmänä on soikea, punainen marja, jonka pituus on 10–12 mm ja halkaisija 7–9 mm.
Tansanianhapsunappi kasvaa sademetsissä 600–1800 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajin tunnetaan kasvavan ainoastaan Tansaniassa sekä Keniassa.
RSC Anderlecht
Royal Sporting Club Anderlecht, lyhyemmin RSC Anderlecht tai vain Anderlecht, on belgialainen jalkapalloseura Anderlechtista Brysselin pääkaupunkialueelta. Vuonna 1908 perustettu seura on menestynein belgialaisseura Euroopan kentillä (5 eurocup-mestaruutta) ja Belgian pääsarjassa (31 mestaruutta) sekä Belgian Cupin toiseksi menestynein seura yhdeksällä mestaruudella. Edellä cupin mestaruuksissa on vain Club Brugge KV jolla on 10 mestaruutta. Anderlecht pelaa kotiottelunsa 28 361 -paikkaisella Constant Vanden Stockstadionilla.
Tunnettuja entisiä pelaajia
Suluissa debyyttivuosi Anderlechtissä:
Tauno Paronen
Tauno Ilmari Paronen (23. syyskuuta 1912 Viipuri – 3. helmikuuta 1998 Kotka) oli metsänhoitaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 151.
Parosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Paronen ja Edla Katariina Jantunen ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Helvi Helena Saarilahti. Paronen tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1932, suoritti metsänhoitotutkinnon 1938 ja virkatutkinnon 1939. Paronen toimi Haapa Oy:n metsänhoitajana 1939-1944, Joensuun työvoimapiirin metsätyömaatarkastajana ja liikennepiirin kuljetuspäällikkönä vuoden 1945 alusta ja Pohjois-Karjalan hankintapiirin päällikkönä saman vuoden kesästä.
Paronen suoritti asevelvollisuutensa 1932-1933 jalkaväessä, reservin vänrikiksi hänet ylennettiin 1934, luutnantiksi 1940 ja kapteeniksi 1941. Talviosodassa Paronen toimi konekiväärijoukkueen ja partio-osaston johtajana ja jatkosodassa konekivääri- ja kiväärikomppanian päällikkönä ja pataljoonan komentajana. Paronen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. elokuuta 1944.
Metsäneuvoksen arvonimen Paronen sai vuonna 1974.
Kaitajärvi (Padasjoki, Arrakoski)
Kaitajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Arrakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Pannijoen valuma-alueeseen (14.253) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,6 metriä mpy.
Flavonit
100px|thumb|Flavonirungon molekyylirakenne (2-fenyyli[[kromoni tai 2-fenyyli-1-bentsopyraani-4-oni)]]
Flavonit ovat flavonoideihin luokiteltavia aineita, koska ne sisältävät flavonoidien runkomolekyylin (kts. kuva). Ne ovat värittömiä. Kuitenkin flavonien ja joidenkin muiden aineiden yhteisvaikutus vaikuttaa kasvien värittymiseen. Flavoneja on eniten kasveissa, joiden kukat ovat valkoisia tai kermanvaaleita. Niitä on muun muassa kamomillassa, piparmintussa, persiljassa, sikurissa, salviassa, kiinankaalissa ja pinaatissa.
Luonnollisia flavoneita on esimerkiksi:
Synteettisiä flavoneita on esimerkiksi:
Sværafjorden
Sværafjorden on Sognevuonoon kuuluva ja Vetlefjordenista haarautuva sivuvuono Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Balestrandin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevat Sværenin, Dalen ja Sværafjordenin kylät.
Toyota VZ -moottori
Toyota VZ-moottorit ovat Japanilaisen Toyotan valmistamia bensiinikäyttöisiä 24-venttiilisiä V6-moottoreita. Iskutilavuudet ovat 2,0 ja 3,4 litran välillä ja koneissa käytetään SOHC ja DOHC venttiilikoneistoja. Mallisto toi tullessaan monia uudistuksia, kuten Elektroninen polttoaineen ruiskutus ja elektronisen moottorinohjauksen (ECU). DOHC sylinterinkannet olivat Yamahan suunnittelemia. Moottoreita on valmistettu vuodesta 1988 alkaen.
1VZ-FE
1VZ-FE on 2,0l (1992cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 78mm ja iskunpituus 69,5mm. Teho on 101kW (136hp) 6000rpm:llä ja vääntö 173Nm @4600rpm.
Käyttökohteet:
2VZ-FE
2VZ-FE on 2,5l (2507cc) versio moottorista. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 69,5mm ja puristussuhde 9,0:1. Moottorin teho on 119 kW (159 hp) @5800 rpm ja vääntö 216 Nm @4600 rpm, moottorin maksimikierrokset on 6800rpm.
Käyttökohteet:
3VZ-E
3VZ-E on 3,0l (2958cc) iskutilavuudeltaan ja VZ-sarjan ainoa SOHC moottori. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 82mm. Esittelyn aikoihin maksimiteho oli 145hp, mutta myöhemmin 150hp (112kW) @4800rpm ja vääntö 244Nm @3400 rpm.
Vaikka 3VZ-E ja 3VZ-FE ovat samaa sarjaa, niissä on hyvin vähän samoja osia.
Käyttökohteet:
3VZ-FE
Vuonna 1994 Toyotan 1MZ-FE syrjäytti 3VZ-FE moottorin yhdysvalloissa, muualla sitä käytettiin vuoteen 1996 asti.
Moottorin teho on 185 hp (138 kW) @5800 rpm ja vääntö 265Nm@4600 rpm. Puristussuhde on 9,6:1.
Käyttökohteet:
4VZ-FE
4VZ-FE on 2,5 litrainen (2496cc) versio. Sylinterin halkaisija on 87,5mm ja iskunpituus 69,2mm. Moottorin teho on 173hp (129kW) @6000rpm. Puristussuhde on 9,6:1.
Käyttökohteet:
5VZ-FE
Käyttökohteet:
Etelä-Andros
right|thumb|275px|Etelä-Androsin sijainti Etelä-Andros on Bahaman hallintoalue Androksella. Se kattaa saaren eteläosan, joka on rikkonainen ja useiden vesistöjen halkoma. Koko alueen asutus on keskittynyt itärannalle, muun osan ollessa mangrovekasvillisuuden vallassa. Etelä-Andoksen asukasluku on 1 465.
Juhani von Boehm
Juhani von Boehm (s. 20. joulukuuta 1943 Ruokolahti) on suomalainen taidemaalari ja fysiikan emeritusprofessori.
Juhani von Boehmin taideopinnot: itsenäisiä taideopintoja vuodesta 1970, vuodesta 1975 alkaen taideopinnot isänsä, taidemaalari Tuomas von Boehmin ohjauksessa – osittain myös taidemaalari Tapani Raittilan ohjauksessa. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Helsingissä, Turussa ja Imatralla sekä Vihdissä ja Varkaudessa säännöllisesti vuodesta 1991 alkaen. Hänen teoksensa ovat öljyvärimaalauksia ja pastellitöitä. Hänen taiteensa on saanut vaikutteita 1900-luvun modernistisista taidesuuntauksista. Hänen isoäitinsä Aino von Boehm ja hänen veljensä Eero von Boehm olivat taidemaalareita.
Fyysikkona Juhani von Boehm on perehtynyt muun muassa magneettisten puolijohteiden teoriaan sekä puolijohdefysiikkaan yleensä. Hänellä on 90 julkaisua kansainvälisissä referoiduissa tieteellisissä julkaisusarjoissa ja 120 muuta julkaisua. Hän on ollut vierailevana tutkijana Uppsalan yliopiston kvanttikemian instituutissa 1976–1977, Nordita-stipendiaattina Nils Bohr -instituutissa Kööpenhaminassa 1977–1979 ja Suomen Akatemian huippuyksikön COMP:n jäsenenä 2000–2008. Boehm jäi professuuristaan Teknillisessä korkeakoulussa eläkkeelle vuonna 2008.
Åby/Tjureda IF
Åby/Tjureda IF on vuonna 1946 Tjuredan ja sen naapuritaajaman Åbyn alueella Växjön pohjoispuolella Smålannissa perustettu urheiluseura, jonka toiminnan päälajeina ovat jalka- ja jääpallo.
Historia
Åby/Tjureda on pelannut yhden kauden Ruotsin jääpallon pääsarjaa Elitserieniä kaudella 2019-2020 pudoten yhden kauden jälkeen sarjasta. Seura nousi sitä ennen nopeasti sarjaportaissa, sillä keväällä 2017 se nousi Ruotsin jääpallon Allsvenskaniin eli toiseksi korkeimmalle sarjatasolle ja keväällä 2019 Eliserieniin. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Åbu/Tjureda IF oli pelannut viimeksi noin 20 vuotta aiemmin 1990-luvun alussa. Vuonna 1988 käyttöönotettu Åbyn tekojää oli iso tekijä seuran jääpallotoiminnan menestykselle 1900-luvun alun menestykselle. Syksyllä 2019 seuran noustua Elitserieniin Åbyhyn valmistui uusi jääpallohalli.
Etelä-Abaco
right|thumb|275px|Etelä-Abacon sijainti Etelä-Abaco on Bahaman hallintoalue Abacolla. Se kattaa Abacon harvaan asutuimman eteläosan sekä pienen naapurisaaren Castaway Cayn. Etelä-Abacon asukasluku on 1 867.
Genetti
Genetti eli kintsi (Genetta genetta) on ainut Euroopassa tavattava sivettikissa. Lajin paino vaihtelee 1,2–2,3 kg:n ja pituus 40–55 cm:n välillä. Häntä on vartalon mittainen. Genetti on levinnyt Saharan pohjoispuoliselle alueelle, Arabian ja Pyreneitten niemimaille ja Ranskaan. Lisäksi sitä tavataan muutamilla Välimeren saarilla ja nykyisin myös Luoteis-Italiassa, Belgiassa, Sveitsissä ja Saksassa. Afrikan puolella genettejä tavataan kaikissa muissa elinympäristöissä paitsi autiomaissa. Espanjassa genetin levinneisyys käsittää jopa korkeat vuoristoalueet.
Genettien sukuun kuuluu kymmenkunta muuta lajia, jotka esiintyvät eritoten Afrikassa. Myös ”eurooppalaisen genetin” alalajeja tavataan Afrikassa. Ibizalla tavattava genetin alalaji (G. genetta isabelae, nyk. G. g. genetta) on uhanalainen ja kuuluu kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) punaiseen kirjaan.
Elintavat
Genetit ovat puissa kiipeileviä yöeläimiä, jotka kissamaiseen tapaan voivat vetää kyntensä sisään. Afrikassa genettien pääravintoa ovat pienet jyrsijät, kun taas Espanjassa niiden on todettu mieltyneen kesällä varpuslintuihin ja talvella hedelmiin. Myös liskoja pyydystetään runsaasti. Genetit lisääntyvät ympäri vuoden, mutta Euroopassa kiima-aika painottuu elo-syyskuulle. Pesä tehdään puuhun tai johonkin koloon ja sisustetaan kuivilla ruohoilla. 70 vrk kestävän kantoajan jälkeen syntyy 1–4 sokeaa poikasta, joita imetetään puolivuotiaiksi asti. Genetit itsenäistyvät vuoden ikäisinä ja sukukypsyys saavutetaan parivuotiaina.