cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joseph Estrada
Ura
Estrada lähti ilman poliittista kokemusta ehdokkaaksi Metro Manilan San Juanin kunnanjohtajaksi 1968. Hänet nimitettiin virkaan 1969.
Kun Corazón Aquino syrjäytti diktaattori Ferdinand Marcosin 1986, kaikki paikallishallinnon virkamiehet erotettiin ja korvattiin uusilla. Estrada lähti seuraavana vuonna senaattoriehdokkaaksi oman puolueensa Partido ng Masang Pilipinon listalta ja pääsi läpi.
Vuonna 1992 hän alkoi aluksi pyrkiä presidentiksi, mutta jäi Eduardo Cojuangcon varapresidenttiehdokkaaksi. LAKAS-puolueen Fidel V. Ramos kuitenkin voitti. Estrada nimitettiin presidentin rikostenvastaisten komission johtajaksi, vaikka hän olikin opposition edustaja.
Presidenttikausi
Vuoden 1998 presidentinvaalissa Estrada voitti selvästi kilpailijansa. Hänen varapresidenttiehdokkaansa Edgardo Angarain voitti kuitenkin Gloria Macapagal-Arroyo. Estradan kilpailijat yrittivät mustamaalata häntä juomisesta, naisista ja uhkapelaamisesta. Estrada astui virkaansa 30. kesäkuuta 1998.
Estrada syytti The Philippine Daily Inquireria, maan suosituinta iltapäivälehteä puolueellisuudesta ja panettelusta, minkä lehti kielsi. Vuonna 1999 hallitus ja Estradaa kannattavat yritykset vetivät ilmoituksensa lehdestä. Presidenttiä syytettiin mainosboikotin järjestämisestä, joka sai kritiikkiä kansainvälisiltä lehdistövapauden tarkkailijoilta.
Estradaa syytettiin pian valtion varojen rosvoamisesta ja korruptiosta. Avustaja Edilberto Lacquian kertoi hänen viettävän aikaa hämärämiesten kanssa ryypiskellen. Lokakuussa 2000 tunnettu hämärämies Luis Singson, Ilocos Surin alueen kuvernööri, sanoi antaneensa Estradalle 400 miljoonaa pesoa laittomia pelituloja. Väitteet johtivat viraltapanosyytteeseen, ja edustajainhuone erotti Estradan marraskuussa 2000. Asia siirrettiin käsiteltäväksi senaattiin ja perustettiin viraltapanotuomioistuin.
16. tammikuuta 2001 viraltapanotuomioistuin, jossa enemmistö oli Estradan tukijoita, äänesti hylkäävänsä todisteet, joiden sanottiin sisältävän raskauttavaa aineistoa. Syyttäjän edustajat kävelivät ulos protestina. Seuraavana yönä Estradan vastaiset mielenosoittajat kerääntyivät EDSA-moottoritielle. Vaatimukset Estradan erottamiseksi kasvoivat voimakkaammiksi.
19. tammikuuta Filippiinien armeija päätti vetää tukensa presidentiltä ja siirtää sen varapresidentille. Estradan hallitus kaatui sen jäsenten joukkoeron jälkeen. Seuraavana päivänä korkein oikeus julisti presidentin viran olevan tyhjä ja perustuslaillinen seuraaja Gloria Macapagal-Arroyo astui asemaan 14. presidenttinä. Estrada ja hänen perheensä evakuoitiin presidentinpalatsista. Tapahtumasarja tunnetaan Filippiineillä kansan vallankumous II:na.
Estrada siirrettiin sotilastukikohtaan Tanaysiin Rizaliin ja myöhemmin kotiarestiin läheiseen loma-asuntoon. Häntä uhkasi jopa elinikäinen vankeus tai kuolemantuomio. Estrada tuki ystäväänsä näyttelijä Fernando Poe, Jr.:ia vuoden 2004 presidentinvaalissa Gloria Macapagal-Arroyoa vastaan, jonka Poe kuitenkin hävisi.
Estrada tuomittiin syyskuussa 2007 elinkautiseen vankeuteen ja häneltä takavarikoitiin 4 miljardia pesoa (63 miljoonaa euroa). Presidentti Gloria Macapagal-Arroyo armahti Estradan 25. lokakuuta 2007.
Vuonna 2009 Estrada palasi jälleen elokuvan pääosaan.
Hän pyrki uudelleen maan presidentiksi vuoden 2010 vaaleissa, ja vaikka hän sai toiseksi eniten ääniä, hän hävisi selvin luvuin Benigno Aquino III:lle.
Oh, by the Way
Oh By The Way on vuonna 2007 rajoitettuna painoksena julkaistu Pink Floyd -yhtyeen studioalbumien yhteispakkaus (box set). Pakkaukseen sisältyy juliste, jonka on suunnitellut Storm Thorgerson.
Hoonah
Hoonah on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Chichagofinsaaren pohjoisrannalla Icy Straitin (Icysalmen) äärellä. Nimi hoonah tarkoittaa "kylää kalliolla".
Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 860. Näistä 60,58% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. Hoonah on tlingitteihin kuuluvan huna-ryhmän tärkein asuinpaikka.
Historiaa
Legendan mukaan jäätikön siirtyminen hunien alkuperäiskodissa Glacier Bayssä sai heidät muuttamaan paikkaan, jossa sijaitsee nykyisin Hoonah.
Vuonna 1880 The Northwest Trading Company rakensi ensimmäisen kauppapuodin Hoonahiin. Seuraavana vuonna presbyteerit perustivat lähetysaseman ja koulun. Vuoden 1887 tienoilla kylässä asui talvisin 450-500 ihmistä. Vuonna 1901 Hoonahiin avattiin postikonttori. Vuonna 1944 tulipalo tuhosi suuren osan Hoonahia, mukaan lukien omia tärkeitä tlingitti-kulttuurikohteita. Yhdysvaltojen hallitus auttoi Hoonahin jälleenrakentamisessa.
Taiteilija
pienoiskuva|Taiteilija
Taiteilija on taiteen tekemistä harjoittava henkilö, mahdollisesti ammatikseen harjoittava. Taiteilija on siis yleisnimitys eri taiteita harjoittaville, vaikka usein termillä saatetaankin tarkoittaa kuvataiteilijaa. Joskus termiä käytetään minkä tahansa alan mestarillisesta taiturista, kuten kokista.
Termiä "taiteilija" voidaan käyttää esimerkiksi musiikin, kirjallisuuden, teatterin, kuvataiteen, tanssitaiteen, sirkustaiteen tai muotoilun harjoittajasta, kuten säveltäjä, muusikko, kirjailija, runoilija, näyttelijä, ohjaaja, kuvanveistäjä, trapetsitaiteilija, klovni tai teollinen muotoilija. Kuka tahansa, joka tuntee olevansa luovan taiteellisen työn tekijä jollain kulttuurin taiteenalalla voi kutsua itseään taiteilijaksi.
Pitkälle erikoistunut vai monen alan osaaja?
Vaikka eri taiteenalojen harjoittaminen vaatii opiskelua, perehtymistä ja pitkälle erikoistumista, on myös esimerkkejä monen alan hallitsevista taiteilijoista. Esimerkiksi kempeleläinen Eeli Aalto (s. 1931) on saanut taidemaalarin koulutuksen Suomessa ja Ranskassa, mutta maalaamisen lisäksi tehnyt myös veistoksia ja taidegrafiikkaa, piirtänyt ja valokuvannut, ohjannut lukuisia televisioelokuvia, kirjoittanut muun muassa pakinoita ja kirjoja, sekä toteuttanut useita verkkonäyttelyitä kotisivuillaan.
Muissa kuin eurooppalaisen kulttuurin traditiossa taiteilijaksi voidaan kutsua omaperäisten taidelajien harjoittajia, esimerkiksi Japanissa kukkien asetteluun, ikebanaan tai teeseremoniaan erikoistunutta henkilöä.
Verotuksessa taiteilija on joko ammatinharjoittaja tai palkansaaja. Taiteilija voi olla harrastaja tai ammattilainen. Sana ”taiteilija” on niin yleinen, että monet käyttävät mieluummin tarkempaa ammatillista nimikettä, kuten taidemaalari, kirjailija, näyttelijä, tanssija tai keraamikko erottuakseen ammattitaiteilijana muista. Ammattitaiteilijoilla on takanaan joko koulutus tai riittävä määrä alan kokemusta ammatin harjoittamiseen.
Kun taidekoulutuksesta valmistuneilta kysytään, mitä he olisivat halunneet oppia enemmän, yleisin vastaus on "bisnes- ja johtamistaitoja". Usein taiteilijalla on muukin työ kuin taide.
Käsityöläisestä kaunotaiteilijaksi
Taiteilijuus nimettynä, yksilöä ja persoonallisuutta korostavana tekijänä on uuden ajan tulosta Euroopassa. Keskiajalla taiteilijat olivat lähes poikkeuksetta nimettömiä, jotka eivät ottaneet työstä henkilökohtaista kunniaa, vaan olivat Jumalan luovuuden välittäjiä.
Ennen renessanssia taiteilijat opiskelivat jäljittelemällä mestareiden töitä tai olivat heidän oppipoikinaan. Taiteilija oli käsityöläinen, eikä eroa ”kaunotaiteiden” ja käsityön välillä ollut. Erilaisia taiteilijoiden ja ajattelijoiden kouluttamiseen tarkoitettuja piirejä oli jo antiikin Kreikassa. Ensimmäisen virallisen taiteilijakoulutuksen Accademia del Disegnon perusti taidemaalari, arkkitehti ja taiteilijaelämäkertojen kirjoittaja Giorgio Vasari (1511–1574) Firenzessä 1561.
Eri alojen taiteilijoita koulutetaan Suomessa muun muassa Kuvataideakatemiassa, Taideteollisessa korkeakoulussa, Sibelius-akatemiassa, Teatterikorkeakoulussa ja Lapin yliopistossa, jotka ovat yliopistoja, sekä ammattikorkeakouluissa ja muissa oppilaitoksissa.
Ovatko kaikki taiteilijoita?
Saksalaisen taiteilijan Joseph Beuysin (1921–1986) 1970-luvulla ideoima yhteiskunnallinen kuvanveisto (Die Soziale Plastik) on taiteilijan kaavailema laajennettu taidekäsitys. Se on monialainen ja osallistuva prosessi, jossa “materiaaleja” ovat ajattelu, puhe ja keskustelu. Tästä näkökulmasta katsottuna kaikki ihmiset ovat Beuysin mukaan taiteilijoita, joiden vastuulla on demokraattisen ja kestävän yhteiskunnan muodostaminen. Beuys täsmensi toisessa yhteydessä lausuntoaan sanomalla, että hänen mielestään kaikki eivät ole itsestään selvästi taiteilijoita, vaan kaikilla on hänen yhteiskunnallisen kuvanveiston määritelmänsä mukaan mahdollisuus tulla taiteilijaksi.
Työväen lauluja II
Työväen lauluja II on levy-yhtiö Scandian vuonna 1970 julkaisema kokoelma-albumi, joka sisältää neljätoista vanhaa työväenlaulua. Se on jatkoa vuotta aikaisemmin ilmestyneelle albumille Työväen lauluja. Molempien kappaleita julkaistiin vuonna 1997 Warner Music Finlandin 20 suosikkia -sarjaan kuuluvalla CD:llä Veljiksi kaikki – Työväen lauluja.
Albumi sisältää tunnetuimpien työväenlaulujen lisäksi muun muassa osuustoiminta-aatteesta valistavan kappaleen Sateenkaarilipun alla, Laukon kartanon torpparihäädöistä kertovan kansanlaulun sekä Työväen Urheiluliiton marssin. Reijo Frankin, Jussi Raittisen, Heli Keinosen ja Sulo Vakkarin ohella levyllä kuullaan Olli Heikkilän johtamaa kahta kuoroa ja soittokuntaa, joiden nimiä ei kuitenkaan ole mainittu. Albumin kansitekstit on kirjoittanut Pekka Gronow.
Vacon
Vacon (aikaisemmin myös Vaasa Control) on vuonna 1993 perustettu yritys, joka kehittää, valmistaa ja markkinoi taajuusmuuttajia eli sähkömoottorin kierrosnopeutta säätäviä tehoelektroniikkalaitteita. Joulukuun 2014 alussa Vacon siirtyi osaksi Danfoss-konsernia.
Historia
Vacon listautui Helsingin pörssiin vuonna 2000.
Vuonna 2014 tanskalainen Danfoss teki ostotarjouksen 34 eurolla osakkeelta. Yrityksen arvoksi muodostui lähes 1,04 miljardia euroa. Vacon siirtyi osaksi Danfossia.
Liiketoiminta
Taajuusmuuttajia käytetään muun muassa uusiutuvan energian tuotannossa, erilaisissa puhallin- ja pumppusovelluksissa, nostureissa, hisseissä ja paperikoneissa. Vaconin valikoimasta löytyy taajuusmuuttajia tehoalueelle 0,25 kW – 5 MW.
Vaconin tuotekehitys- ja tuotantoyksiköt ovat Suomessa, Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Italiassa. Myyntitoimistoja on 30 maassa. Konsernin pääkonttori sijaitsee Vaasassa.
Boyfriend No. 2
"Boyfriend #2" on yhdysvaltalaisen R&B-laulajan Pleasure P:n kappale. Se julkaistiin toisena singlenä hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan The Introduction of Marcus Cooper. Kappaleen sanoittivat ja tuottivat Rico Love ja EHood & E2, ja single julkaistiin 2. joulukuuta 2008.
Kappale nousi sijalle 42 Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -musiikkilistalla ja toiselle sijalle Billboard R&B/Hip-Hop Songs -listalla, ja se on näin ollen Pleasure P:n kaikkien aikojen menestynein listahitti.
Musiikkivideo
Pleasure P ja Kai Crawford ohjasivat kappaleen musiikkivideon, ja se sai ensi-iltansa Myspacessa 27. tammikuuta.
Johannes I
Johannes I on ainakin seuraavien hallitsijoiden ja kirkonmiesten nimi:
Bernardus Croon
Bernardus Hermanus Croon (11. toukokuuta 1886 Amsterdam – 30. tammikuuta 1960 Amsterdam) oli alankomaalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa pronssia perämiehettömässä nelikossa.
Katlego Mphela
Katlego Mphela (s. 29. marraskuuta 1984 Brits, North West) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän pelaa Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa.
Bottiverkko
Sana botnet tulee englanninkielisistä sanoista robot ja network.
Kiina
Cardiffin yliopisto selvitti Kiinan bottiverkoston laajan roolin Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2020. Se jakoi ensimmäisenä valheellista videota muka varastettujen äänestyslipukkeiden polttamisesta, kehotti väkivaltaan Trumpin toisen kauden mahdollistamiseksi juuri ennen kuin tammikuun 6. 2021 Trumpin kannattajat hyökkäsivät kongressirakennukseen, ja vertasi Washingtonin mellakoita Hongkongin mielenosoituksiin demokratian puolesta. Kiinan bottiverkko lähetti myös muita vaalivilppiväitteitä ja vihamielisiä viestejä Trumpista ja Bidenista. Tutkimuksen mukaan operaatio oli hyvin edistynyt ja organisoitu, eikä tavallisilla kiinalaisilla ole pääsyä Twitteriin. Kiina näyttää omaksuneen Venäjän vaikutuskeinoja.
Karkku (taajama)
Karkun taajama on Karkun keskusta Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se sijaitsee Rautaveden rannalla seututien 249 ja Tampere–Pori-radan varrella. Taajama on syntynyt Palvialan kylään, joka on kasvanut yhteen Ketunkylän ja Huidan kylien kanssa. Yleisesti Karkun keskustaa kutsutaankin Palvialaksi. Taajaman asukasluku on 541, ja sen eteläpuolella oleva haja-asutusalue nostaa alueen asukasluvun yli kuudensadan.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota käytiin Neuvosto-Venäjän ja Liettuan välillä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919. Liettuan ja Neuvosto-Venäjän joukkojen lisäksi sotaan osallistui saksalaisia ja kommunistisia liettualaisia joukkoja. Sota päättyi kommunistien tappioon ja Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhaan, joka allekirjoitettiin vuonna 1920.
Karkku (taajama)
Taajama on syntynyt vasta 1900-luvulla ja Karkun keskusta on siirtynyt sinne. Palvialan kylä tosin on jo viimeistään keskiajalta. Palvialaan rakennettiin Karkun rautatieasema vuonna 1894. Taajamassa sijaitsevat Karkun palvelut ja muun muassa Karkun evankelinen opisto sekä Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos. Vajaat neljä kilometriä taajamasta etelään sijaitsee Karkun kirkko.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
Tausta
Liettua julistautui itsenäiseksi ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin Saksan keisarikunta oli miehittänyt tämän Venäjän keisarikunnan alueen. Brest-Litovskin rauhansopimuksessa Saksa saneli Neuvosto-Venäjälle mm. ehdon luopumisesta vaatimuksista Liettuan suhteen. Neuvosto-Venäjä kumosi tämän ehdon, kun Saksa oli antautunut länsirintaman sodassa Ranskalle, Englannille ja Yhdysvalloille. I maailmansota päättyi 11. marraskuuta 1918 voimaan tulleeseen Compiegnen sopimukseen.
Venäjän bolševikkipuolueen liettualaiset olivat alkaneet organisoida kommunistipuoluetta Vilnassa huhtikuussa 1918. Eri puolille Liettuaa perustettiin kommunistisia paikallisryhmiä. Elokuussa 1918 perustettiin Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistinen puolue. Joulukuun 8. päivänä liettualaiset kommunistit perustivat väliaikaisen vallankumouksellisen Liettuan työläisten ja talonpoikien hallituksen venäläisjoukkojen hallitsemassa Väinänlinnassa. Saman kuukauden alussa mobilisoitiin Neuvosto-Venäjän puna-armeija, joka tunkeutui Liettuan alueelle 12. joulukuuta.
Sota
Saksalaiset vetäytyivät puna-armeijan tieltä ja luovuttivat Vilnan alueen puolalaisille, jotka eivät kyenneet puolustamaan sitä. Puna-armeija valloitti Vilnan 5.–6. tammikuuta 1919. Saksalaiset jatkoivat vetäytymistään ja puna-armeija seurasi heitä kohti Kaunasia, jonne Liettuan hallitus oli asettunut. Lisäksi kommunistit ottivat vallan Šiauliaissa ja ottivat alueen haltuunsa. Myöhemmin paikalle saapuivat varsinaiset puna-armeijan osastot.
I maailmansodan voittaneen länsiliittoutuneet huolestuivat tilanteesta: heidän sotilasjohtajansa ranskalainen kenraali Ferdinand Foch määräsi äskeiset Ranskan viholliset, saksalaiset joukot, pysähtymään puna-armeijan etenemisen. thumb|Liettualaisten hyökkäys touko-kesäkuussa 1919. Liettua oli kuitenkin jo jakautunut länsimaiden tunnustaman Liettuan hallituksen hallitsemaan länsiosaan ja kommunistisen hallituksen hallitsemaan itäosaan. Saksalaisten joukot koostuivat pääasiallisesti niin sanotuista Freikorps-vapaaehtoisjoukoista eikä Weimarin tasavallan vakinaisen armeijan joukoista, joissa soti noin 10000 miestä. Saksan joukot valtasivat Šiauliain.
Liège–Bastogne–Liège 2014
thumb| Liège–Bastogne–Liège 2014 oli järjestyksessään sadas maantiepyöräilyn Liège–Bastogne–Liège-klassikko. Se käytiin 263 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ansiin 27. huhtikuuta 2014.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
Sota
18.–20. helmikuuta kommunistit pitivät Vilnassa kongressin, jossa päätettiin Liettuan neuvostotasavallan perustamisesta. Myöhemmin se yhdistyi Valko-Venäjän neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi.
Liège–Bastogne–Liège 2014
Simon Gerrans voitti kilpailun noustuaan loppuhetkillä voittoon ennen Alejandro Valverdea, Michał Kwiatkowskia ja Giampaolo Carusoa. Edellisvuoden voittaja Daniel Martin menetti mahdollisuutensa kaaduttuaan viimeisessä mutkassa.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
Sota
Liettuan kansallisen hallituksen armeija oli huhtikuuhun 1919 mennessä kerännyt kokoon armeijan, jonka miesvahvuudeksi väitettiin 5 000–6 000 sotilasta. Liettualaisten hyökkäys pakotti puna-armeijan perääntymään kahdessa taistelussa helmikuussa Alytisin lähistöllä. Maaliskuussa liettualaiset sekä saksalaiset partisaanit ottivat haltuunsa Luoteis-Liettuan. Huhtikuussa liettualaiset etenivät kohti Vilnaa, mutta puolalaisten onnistui vallata se kommunisteilta ensin. 25. elokuuta liettualaiset joukot valtasivat viimeisen puna-armeijan miehittämän alueen Zarasain ja ajoivat punaiset Väinäjoen toiselle puolelle. Neuvosto-Venäjä tarjosi rauhanneuvotteluja Liettualle, Virolle ja Latvialle 11. syyskuuta 1919.
Liège–Bastogne–Liège 2014
Tulokset
Lähteet: Cyclingnews, UCI
Osallistuneet joukkueet
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Lahtinen & Mantere
LM Someco Oy (ent. Lahtinen & Mantere Oy) on suomalaisomisteinen markkinointiviestinnän toimisto, joka toimii Turussa ja Helsingissä. Toukokuusta 2019 lähtien yritys on toiminut nimellä LM Someco, kun Lahtinen & Mantere Oy osti sisältömarkkinointiin ja sosiaalisen mediaan erikoistuneen viestintätoimisto Someco Oy:n. Vuonna 2022 yrityksen viralliseksi nimeksi vaihdettiin LM Someco Oy. Vuonna 2021 LM Someco työllisti 61 kokopäiväistä työntekijää ja yrityksen liikevaihto oli 6,6 miljoonaa euroa ja myyntikate 4,9 miljoonaa euroa. Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 2006 lähtien ollut Sam Hansén.
LM Someco tarjoaa asiakkailleen strategista luovaa suunnittelua, ilmiöitä rakentavaa viestintää, teknologista ymmärrystä ja syvällistä sosiaalisen median osaamista. Yrityksen palvelutarjontaan kuuluu muun muassa brändimarkkinointi, design ja tuotesuunnittelu, digimarkkinointi, viestintä ja sisältömarkkinointi, sosiaalinen media ja ostettu näkyvyys, data ja analytiikka sekä valmennukset.
Historia
Mainostoimisto Lahtinen & Mantere Oy:n perustivat Turussa Ilpo Mantere ja Alpo Lahtinen vuonna 1984. Vuosina 2001–2004 yritys oli osa pörssilistattua Evia-konsernia. Vuosina 2005–2017 Lahtinen & Mantere toimi yhteistyössä kansainvälisen Saatchi & Saatchi -mainostoimistoketjun kanssa nimellä Lahtinen Mantere Saatchi & Saatchi. Vuonna 2005 yritys avasi toimipisteen Turun lisäksi myös Helsinkiin. Vuonna 2019 Lahtinen & Mantere Oy yhdistyi vuonna 2012 perustetun Someco Oy:n kanssa. Yritys toimii nykyisin nimellä LM Someco.
Asiakkaat ja palkinnot
Lahtinen Mantere Saatchi & Saatchin palkittuja töitä 2010-luvulta ovat muun muassa Hopeajyvällä ja Hopeahuipulla palkittu Kallen Mätitahnalle tehty ulkomainos "Vastustamatonta leivälle" sekä Golden Drum -kilpailussa ja Vuoden Huipuissa palkittu Toyotan hybridiaiheinen "Onni & Monni" -filmisarja. Aiempia palkittuja töitä ovat muun muassa Silja Linen Bon Voyage -videohistoriikki ja Turun Yliopiston varainkeruukampanja, joka noteerattiin Vuoden paras yhteiskunnallinen kampanja -sarjassa AdProfit 2011-kilpailussa.
Kansainvälisiin tunnustuksiin alan kilpailuista viimeisiltä vuosilta kuuluvat mm. Grandiosa-pakastepizzoille suunniteltu maailman ensimmäinen onpack-promootiona toteutettu AR-jääkiekkopeli “Grandiosa Augmented Reality Ice Hockey” palkittiin vuonna 2018 Amsterdamissa EPICA Bronze Awardilla sekä noteerattiin New Yorkissa AICP NEXT Award -finalistina kilpailussa, jossa muuten arvioidaan pääasiassa amerikkalaista mainontaa. Panda-lakritsille suunniteltu, lakritsilla käsin painettu juliste “Liquorice Poster” palkittiin vuonna 2017 Riiassa järjestetyssä International Advertising Festivalissa Golden Hammerilla. Toyotalle suunniteltu, sosiaalista mediaa ja ulkomainosmediaa yhdistävä “Maailman suurin selfiekeppi” -installaatio ylitti kansainvälisen uutiskynnyksen vuonna 2016. Toyotalle suunniteltu kansainvälinen palvelu- ja markkinointi-innovaatio “Transparent Test Drive” voitti vuonna 2016 Lontoossa WARC Prize for Innovation -palkinnon sekä New Yorkissa vuonna 2015 W3 Gold ja Silver Awardit. Lisäksi toimisto on voittanut lukuisia kansallisia markkinointiviestintäalan palkintoja ja sijoituksia eri kategorioista, muun muassa Vuoden Huipuista, Voitto-mainoselokuvakilpailusta sekä AdProfitista.
Toimiston muita asiakkaita ovat muun muassa Vaasan Oy, Saarioinen Oy, Orkla Foods Finland Oy, Cloetta Suomi Oy, Raisio Oyj, Metso Outotec, Eckes-Granini Finland, Toyota Auto Finland Oy, Toyota Finance Finland Oy, Turun kaupunki, Kela sekä Ulkoministeriö.
Otto Cordes
Otto Cordes (31. elokuuta 1905 Magdeburg – 24. joulukuuta 1970 São Paulo, Brasilia) oli saksalainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla SC Hellas Magdeburgia. Cordes oli mukana olympialaisissa vuosina 1928 ja 1932. Hän pelasi vuoden 1928 turnauksessa kolme ottelua ja teki yhden maalin ja vuoden 1932 olympialaisissa neljä ottelu tehden yhden maalin.
Oton poika Burkhard oli Brasiliaa edustanut kilpapurjehtija.
Flor Vasiljev
Flor Ivanovitš Vasiljev (19. helmikuuta 1934 – 1978) oli toisen maailmansodan jälkeisen kauden tunnetuin udmurttilainen runoilija.
Flor Vasiljev syntyi opettajan perheeseen Udmurtian Jarskin piirin Berdyšin kylässä. Vuodesta 1949 lähtien hän opiskeli Glazovin opettajaopistossa ja vuodesta 1953 pedagogisessa instituutissa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli Komsomolin Glazovin kaupunkikomitean sihteerinä sekä paikallislehden ja myöhemmin Komsomolets Udmurtii ja Sovetskoi Udmurtija -lehtien toimittajana. Viimeisinä vuosinaan Vasiljev toimi Molot-kirjallisuuslehden toimittajana ja Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hänet valittiin myös tasavallan korkeimman neuvoston jäseneksi.
Vasiljev alkoi kirjoittaa runoja jo opiskeluaikanaan. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1960. Runoilijan elinaikana häneltä julkaistiin seitsemän udmurtinkielistä ja viisi venäjänkielistä kokoelmaa. Vuonna 1978 hänelle myönnettiin postuumisti Udmurtian tasavallan valtionpalkinto.
Kanaalisaaret
Kanaalisaaret on saariryhmä Englannin kanaalissa, Ranskan rannikolla Normandian edustalla.
Historia
Saaret julistettiin osaksi Normandian herttuakuntaa vuonna 933. Normandian herttua Vilhelm Valloittaja miehitti ja valloitti Englannin vuonna 1066 ja nousi myös Englannin kuninkaaksi. Kun Englanti menetti kruunulle kuuluneet maat Normandiassa vuonna 1204, Kanaalisaaret jäivät erillisalueina kruunun alaisuuteen.
1200-luvun lopulta Jerseyllä ja Guernseyllä on ollut erillinen hallinto.
Toisessa maailmansodassa Kanaalisaaret olivat Saksan miehittämiä.
Hallinto
Kanaalisaaret ovat Mansaaren tavoin Britannian kruunun alaisia, mutta eivät kuulu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Ne jakautuvat hallinnollisesti kahteen voutikuntaan, jotka on nimetty isoimpien saariensa mukaan: Jersey ja Guernsey.
Maantiede
Bailiwick of Jersey
Bailiwick of Guernsey
Silorausku
Silorausku (Dipturus batis) on rauskuihin kuuluva rustokalalaji.
”Silorausku on taloudellisesti tärkeä laji ja sitä pyydystetään runsaasti ruoaksi. Se elää 30-600 metrin syvyydessä; nuoret elinalueen matalammissa osissa. Silorauskun ruumis on litistynyt, vinoneliön muotoinen ja pyrstö on ohut. Pyrstössä ja ruumiin vatsapuolella on pieniä piikkejä; aikuisilla naarailla on piikkejä myös ruumiin etuosassa, koirailla koko selässä. Silorausku on pohjan asukas, joka etsii ruoakseen kaloja, rapuja, hummereita ja kalmareita. Naaras munii pohjalle sarveiskuoriset, pitkärihmaiset munat. Kuoriutuessaan poikaset ovat noin 20 cm:n pituisia.”
K. E. Palmén
pienoiskuva|K. E. Palmén (1923) K. E. (Karl Evert) Palmén (28. tammikuuta 1857 Helsinki – 6. kesäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen kutomateollisuuden yritysjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies, joka sai vuorineuvoksen ja kunniatohtorin arvot.
Palménin vanhemmat olivat vapaaherra, prokuraattori, professori Johan Philip Palmén ja Adolfina Fredrika Emilia Sallmén. Hänen sisaruksiaan olivat yhteiskunnallinen vaikuttaja Fanny Palmén, eläintieteilijä J. A. Palmén ja historiantutkija, poliitikko E. G. Palmén. Palménin puoliso vuodesta 1883 oli Hilda Octavia Embleton-Samson (k. 1942). Kemisti, professori John Palmén (1884–1952) oli heidän poikansa. K. E. Palmén valmistui koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1879 ja filosofian kandidaatiksi 1881. Hän opiskeli 1881–1883 ulkomailla matematiikkaa ja mekaniikkaa ja tuli viimeksi mainittuna vuonna geometrian opettajaksi Polyteknilliseen opistoon. Opiston vararehtorina hän toimi 1890-1896, minkä jälkeen hän siirtyi teollisuushallituksen teollisuusintendentiksi. 1899 Palménista tuli Forssa-yhtiön isännöitsijä, mitä tehtävää hän hoiti 20 vuotta, 1919 saakka. 1903 Palmén oli perustamassa Puuvillatehtaiden yhtymää ja toimi sen puheenjohtajana 1903–1909 sekä 1921–1932. Jokioisten-Forssan rautatieyhtiön hallituksen puheenjohtaja hän oli 1911–1923. Palmén kuului myös muun muassa Kutomateollisuuden työnantajaliiton, Suomen teollisuusliiton ja Pohjoismaiden Yhdyspankin johtoelimiin ja työskenteli useissa eri opetusta ja liikennettä käsitelleissä komiteoissa. 1886–1895 hän oli Tekniska Föreningen in Finland -järjestön sihteeri ja aikakauskirjan toimittaja. Vuorineuvoksen arvo Palménille myönnettiin 1920 ja tekniikan kunniatohtorin arvo 1934.
Palmén oli sukunsa edustaja aatelissäädyssä valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Malin kansallismuseo
Malin kansallismuseo on arkeologinen ja kansatieteellinen museo Malin pääkaupungissa Bamakossa. Sen pysyvät ja vaihtuvat näyttelyt esittelevät maan esihistoriaa ja sen kansojen pukuja, soittimia ja rituaaliesineitä. Museossa on myös nykytaiteen kokoelma.
Museo on saanut alkunsa Ranskan mustan Afrikan instituutin sudanilaisesta museosta vuonna 1953. Malin itsenäistyttyä vuonna 1960 siitä tuli maan kansallismuseo. Jean Loup Pivinin suunnittelema sudanilaistyylinen museorakennus on pystytetty Ranskan tuella vuonna 1981. Se avattiin remontin jälkeen uudelleen vuonna 2003.
Carlisle United FC
Carlisle United FC on englantilainen jalkapalloseura Carlislen kaupungista Cumbrian kreivikunnassa. Carlisle United FC perustettiin 5. toukokuuta 1904 Shaddongate United Association Football Clubin tilalle. Seura pelaa Englannin kakkosliigassa, mutta on pelannut myös Englannin 1. divisioonassa 1974–1975. Seura pelaa kotiottelunsa Brunton Parkilla.
Malin kansallismuseo
Kansallismuseon kokoelmat käsittävät 8 000 esinettä. Se järjestää elokuvaesityksiä, konsertteja ja konferensseja sekä osallistuu Bamakon valokuvabiennaalin tapahtumiin.
Carlisle United FC
Stadion
thumb|Kuva stadionin länsikatsomosta. Carlisle United pelaa kotiottelunsa Brunton Parkilla, jonka kapasiteetti on 16 981. Stadion on jaettu neljään katsomoon, joista joukkueen kannattajat ovat joko pohjois- tai itäkatsomossa. Osa katsomoista on katettu, eivätkä kaikki paikat ole istumapaikkoja. Stadionin katsojaennätys 27 500 on vuodelta 1957, kun Birmingham City pelasi FA Cupin kolmannella kierroksella Carlisle Unitedia vastaan. Ennätystä sivuttiin vuonna 1970 FA Cupin viidennellä kierroksella, kun Middlesbrough kohtasi Carlisle Unitedin.
Valosapeli
thumb|Sininen valosapeli Valosapeli tai valomiekka on kuvitteellinen ase Tähtien sodan maailmassa. Se on energiamiekka, jonka terä on magnettisesti keskitettyä plasmaa. Se on yleensä noin 90-senttinen ja sen metallikahva on yleensä 27-senttinen. Valomiekaksi nimitetään myös lapsille tarkoitettua lelua, jolla lapset leikkivät Tähtien sodan hahmoja. Lelut on yleensä tehty muovista.
Valosapelit ovat jediritarikunnan ja sithien säädyn tunnusase. He käyttävät niitä sekä fyysiseen taistelemiseen että laseraseiden ammusten torjumiseen. Erikoistehostesuunnittelija John Stears suunnitteli valosapelit alkuperäiseen Tähtien sota -elokuvaan sekä muihin alkuperäisen trilogian elokuviin, joissa valosapelien terät toteutettiin rotoskooppauksen avulla, kun taas esiosatrilogiaan ja jatko-osatrilogiaan ne toteutettiin digitaalisilla efekteillä. Vuonna 2008 valosapeleita pidettiin elokuvahistorian suosituimpana aseena.
Kuvaus
Valosapelit ovat Voimaa käyttävien henkilöiden aseita, Obi-Wan Kenobin kuvaillessa sitä seuraavasti: ”Ei yhtä sattumanvarainen ja kömpelö kuin sädease. Sivistyneemmän aikakauden tyylikäs ase.” Valosapelin voimanlähteenä toimii kyberkristalli. Jättiläismäisiä versioita näistä kristalleista käytettiin myös Kuolemantähden superlaserin voimanlähteenä
Tyypit
Valosapelit kuvaillaan käsin tehdyiksi aseiksi, sillä oman aseen rakentaminen oli osa jedin tai sithin koulutusta. Jokainen valosapeli on ainutlaatuinen, vaikka ne myös muistuttavat toisiaan, jos niiden rakentajat tuntevat toisensa. Kreivi Dooku ja Asajj Ventress käyttävät yksiteräisiä valosapeleita, joiden kahvat ovat kaarevia. Kaksiteräinen valosapeli kuvailtiin ensimmäisen kerran Legends-jatkumoon kuuluvissa Tales of the Jedi -sarjakuvissa ja sellainen  nähtiin ensimmäistä kertaa elokuvassa Pimeä uhka. Jälkimmäisessä sellaista käytti Darth Maul.
Tähtien sodan alkuperäisessä oheismateriaalissa esiteltiin useita uusia valosapelityyppejä, kuten lyhyitä valosapeleita ja valosapeleita, joiden terien pituutta pystyi muuttamaan. Star Wars Rebels -animaatiosarjassa Ezra Bridger käytti alkuperäisen valosapelinsa kahvaa myös laseraseena. Samassa sarjassa Galaktisen Imperiumin inkvisiittorit käyttivät ainutlaatuista versiota kaksiteräisestä valosapelista. Niiden kahvat ovat pyöreät ja terät voivat kieppua 360 astetta kahvan ympäri. Elokuvassa The Force Awakens Kylo Ren käyttää valosapelia jonka kahvasta tulee myös kaksi hyvin pientä vaakasuoraa terää, tehden sapelista keskiaikaisen miekan muotoisen ristiterävalosapelin. Hänen sapelinsa terä on epävakaa, melkein liekehtivän näköinen, mikä johtuu siitä, että sapelin kyberkristalli on haljennut.
Värit
Alkuperäisessä Tähtien sota -elokuvassa sekä Imperiumin vastaiskussa oli ainoastaan sinisen tai punaisen värisiä teriä. Siniteräisiä käyttivät jedit ja punateräisiä sithit. Jedin paluussa Luke Skywalkerin uuden valosapelin piti myös olla alun perin sininen niin kuin se oli julisteissa ja ensimmäisessä trailerissa, mutta elokuvaa leikattaessa ja visuaalisia efektejä tarkistettaessa terän väri muutettiin vihreäksi, jotta se erottuisi paremmin Tatooinen sinisestä taivaasta. Siitä lähtien määriteltiin, että sininen ja vihreä olivat kumpikin jedien yleisimmät valosapeleiden terien värit. Elokuvassa Kloonien hyökkäys Mace Windu käytti violettiteräistä valosapelia, koska hahmon näyttelijä Samuel L. Jackson itse pyysi sellaista kahdesta syystä: violetti oli hänen lempivärinsä ja hän halusi Windun erottuvan muista jedeistä. The Clone Wars -animaatiosarjassa jeditemppelin vartijat kantoivat valosapeleita, joissa oli kirkkaankeltaiset terät, ja elokuvan The Rise of Skywalker lopussa Rey oli rakentanut vanhan taistelusauvansa osista itselleen valosapelin, jonka terä oli kullankeltainen.
The Clone Warsissa ja Rebelsissä kuvailtiin, että valosapelin rakentaja valitsee itse kyberkristallinsa ja meditoi, kunnes kristalli muuttuisi värilliseksi. Kristalli myös määrittää valosapelin terän värin, kun se asennetaan kahvaan. Kirjassa Star Wars: Ahsoka ja sarjakuvassa Darth Vader: Dark Lord of the Sith paljastuu, että Voiman pimeän puolen käyttäjät käyttävät kristalleja, jotka ovat peräisin surmattujen jedien sapeleista ja pakottavat ne katkaisemaan yhteytensä valoisaan puoleen ”vuodatukseksi” kutsutulla prosessilla, jolloin kristalli muuttuu punaiseksi. Prosessi voidaan kuitenkin kääntää myös päinvastaiseksi, kun Ahsoka Tano otti kaksi inkvisiittori Kuudennen veljen valosapelin kristallia ja käytti niitä uusissa valkoteräisissä valosapeleissaan. Legends-jatkumossa sithien käyttämät punaiset kyberkristallit olivat synteettisiä.
Mustasapeli on ainutlaatuinen mustateräinen valosapeli, jonka terän ympärille muodostuu valkoinen sädekehä. Se esiintyi animaatiosarjoissa The Clone Wars ja Rebels, joissa sen kuvailtiin olevan muinainen valosapeli, jonka rakensi Tarre Vizsla, ensimmäinen jediritarikuntaan liittynyt mandalorialainen. Hän käytti sitä yhdistääkseen kaikki klaanit ja nousi ensimmäiseksi Mand’aloriksi, joka hallitsi Mandalorea. Hänen kuoltuaan jediritarikunta otti mustasapelin huostaansa, kunnes Vizslan suku varasti sen jeditemppelistä ja Vizslan suvun perustama Kuolonkaarti kantoi sitä mandalorialaisten auktoriteetin symbolina. Mustasapeli teki ensimmäisen esiintymisensä näytellyissä televisiosarjoissa The Mandalorianin ensimmäisen tuotantokauden päätösjakson viimeisessä kohtauksessa, jossa paljastui, että se oli moffi Gideonin hallussa. Toisen tuotantokauden lopussa Din Djarin voittaa Gideonin kaksintaistelussa, mutta ei halua sapelia ja haluaa luovuttaa sen Bo-Katanille. Gideon kuitenkin huomauttaa, että Djarin ei voi antaa sapelia pois, vaan sapeli on ansaittava voittamalla sen entinen omistaja.
Python kisojen voitot
Python kisojen voitot oli Aristoteleen ja tämän veljenpojan Kallistheneen kirjoittama teos, joka kokosi nimensä mukaisesti luettelon Delfoin Python kisojen voittajista. Se on eräs esimerkki Aristoteleen suorittamista historiallisista tutkimuksista.
Teos käsitti yhden kirjan. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen maininnasta. Lisäksi Delfoista on löydetty noin vuodelta 330 eaa. peräisin oleva piirtokirjoituskatkelma, jonka mukaan luettelo kokosi yhteen tiedot kaikista niistä, jotka voittivat Python kisoissa sekä niistä, jotka järjestivät kisat alusta alkaen. Piirtokirjoitus kiittää Aristotelesta ja Kallisthenesta tästä työstä. Luettelo on todennäköisesti koottu noihin aikoihin, ja Aristoteles oli ilmeisesti kutsuttu tieteellisen maineensa ansiosta kokoamaan se. Luettelon kokoaminen vaati työparilta laajoja historiallisia tutkimuksia muun muassa henkilöiden ja tapahtumien oikeiden ajoitusten osalta. Tietoja kisojen voittajista säilytettiin Delfoin arkistoissa ja tästä aineistosta täytyi muodostaa oikea voittajien kronologia.
Myöhemmin Aristoteleen ja Kallistheneen saama kiitos vedettiin takaisin, ja piirtokirjoituksen sisältänyt kivi rikottiin ja heitettiin kaivoon. Tämä johtui mahdollisesti Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen myös Delfoissa nousseesta Makedonian vastaisesta ilmapiiristä, josta Aristoteleskin sai kärsiä.
Aristoteles kokosi myös Olympian kisojen voittajien luettelon, Olympian kisojen voitot (Olympionikai), sekä kokosi historiallisia tietoja myös useisiin muihin teoksiinsa. Kallisthenes puolestaan kirjoitti useita kirjoja Kreikan historiasta.
Adidas Beau Jeu
pienoiskuva|Adidas Beau Jeu Beau Jeu on Ranskassa järjestettävien vuoden 2016 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuiden virallinen pelipallo, jonka on valmistanut Adidas. Ranskalainen jalkapallolegenda Zinedine Zidane esitteli pallon Instagram-tilillään marraskuussa 2015.
Pallon nimi on ranskaa ja tarkoittaa kaunista peliä. Pallossa on valkoista, sinistä ja punaista, jotka ovat Ranskan lipun Trikolorin värit. Ensimmäistä kertaa myös pudotuspeleillä on oma pelipallonsa vuoden 2016 EM-kilpailuissa. Pallo on lähes samanlainen vuoden 2014 MM-kilpailuiden virallisen pelipallon Brazucan kanssa, mutta sen pitoa ja näkyvyyttä ilmassa on parannettu.
Nikon D700
Nikon D700 on Nikonin valmistama täyden kennon yksisilmäinen peiliheijastuskamera, joka julkistettiin 1. heinäkuuta 2008. Kamera on yhteensopiva Nikon F -objektiivien kanssa ja siinä on sama 12,1 megapikselin CMOS-kenno kuin Nikon D3:ssa. Nikon D700:lla voi kuvata viisi kuvaa sekunnissa, mutta erillisen akkukahvan kanssa sillä voi kuvata kahdeksan kuvaa sekunnissa. Kamerassa on lisäksi 3,0 tuuman näyttö.
Grafite
Edinaldo Batista Libano eli Grafite (s. 2. huhtikuuta 1979 Campo Limpo Paulista, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Santa Cruzin joukkuetta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Grafite edusti useita seuroja ennen siirtymistään Saksaan vuonna 2007. Wolfsburgiin hän siirtyi ranskalaisesta Le Mansista 8 miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2008–2009, kun Wolfsburg voitti historiansa ensimmäisen pääsarjamestaruuden, Grafite voitti maalikuninkuuden 28 maalillaan. Yhdessä Edin Džekon kanssa, he muodostivat Bundesliigan historian tehokkaimman hyökkäysparin yhteismaalimäärällään 54.
Wolfsburg pelasi ensimmäisen Mestarien liiga ottelun 15. syyskuuta 2009 venäläistä TsSKA Moskovaa vastaan. Ottelu päättyi saksalaisten 3–1-voittoon ja Grafite laukoi joukkueensa kaikki maalit tehden hattutempun.
Boyfriend (Lou Began kappale)
"Boyfriend" on kappale ja single saksalaisen laulajan Lou Began neljänneltä studioalbumilta Free Again.
Musiikkivideo
Dave Coba ohjasi musiikkivideon ja se kuvattiin Berliinissä.
Lissabonin viiltäjä
Lissabonin viiltäjä oli Lissabonissa Portugalissa vuosina 1992–1993 toimineesta sarjamurhaajasta käytetty nimitys. Viiltäjä murhasi 31. heinäkuuta 1992 ja 15. maaliskuuta 1993 välisenä aikana kolme HIV-positiivista naispuolista prostituoitua terävällä esineellä viiltämällä.
Hänen henkilöllisyytensä on tuntematon. Vuonna 2011 Joel Guedes, 21, väitti isänsä José Pedro Guedesin, 46, olevan Lissabonin viiltäjä. Guedes on todettu kuitenkin syyttömäksi.
Ksenija Zasorina
Ksenija Zasorina (, s. 1989) on venäläinen karateka. Hän voitti Kyokushinin keskisarjan maailmanmestaruuden 2018 ja on kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut myös kehonrakennuksessa.
Varhaisvuodet
Zasorina suoritti 1. danin mustan vyön karatessa 2010 ja pian kaksi vuotta myöhemmin hän suoritti 2. danin.
Kilpaura
Zasorina saavutti tammikuussa Yhdysvaltain keskisarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Iulia Pineginan. Elokuussa 2013 hän voitti hopeaa katassa All American Openissa.
Zasorina saavutti 2011 EM-hopeaa Saksassa, jossa hän hävisi loppuottelussa Julija Grigorjevalle.
Nyck de Vries
Nyck de Vries (s. 6. helmikuuta 1995 Wymbritseradiel, Alankomaat) on hollantilainen rata-autoilija ja Formula 2 sekä Formula E -sarjojen maailmanmestari.
Ksenija Zasorina
Kilpaura
Zasorina siirtyi 2016 ottelemaan raskassarjaan ja saavutti EM-hopeaa hävittyään loppuottelussa kolminkertaiselle Euroopan-mestarille Uljana Grebenštšikovalle.
Nyck de Vries
De Vries kuului McLarenin F1-tallin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Hänen managerinaan toimii Anthony Hamilton, seitsenkertaisen Formula 1:sten maailmanmestarin Lewis Hamiltonin isä. Entisen tallipäällikön Ron Dennisin lähdettyä McLarenilta loppui myös tallin tuki de Vriesille. De Vries on ensimmäinen hollantilainen, joka on voittanut moottoriurheilun maailmanmestaruuden voitettuaan Formula E:n maailmanmestaruuden elokuussa 2021.
Ksenija Zasorina
Kilpaura
Zasorina saavutti 2018 keskisarjan maailmanmestaruuden Tokiossa, voitettuaan loppuottelussa Irina Kriazhevan. Syyskuussa Zasorina saavutti Venäjän mestaruuten keskisarjassa voitettuaan loppuottelussa Julija Grigorjeva.
Nyck de Vries
Kaudella 2023 hän ajoi Formula 1 -sarjassa AlphaTauri-tallissa.
Ksenija Zasorina
Kilpaura
Zasorina saavutti 2019 ensimmäisen painoluokallisen Euroopan-mestaruuden voitettuaan keskisarjan loppuottelussa Julija Grigorjevan.
Zasorina saavutti pronssia maaliskuussa 2021 Venäjän mestaruuskisoissa. Loppuvuodesta marraskuussa koronapandemian vuoksi järjestetyssä EM-kilpailuissa hän onnistui voittamaan uransa toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa moninkertaisen naisten raskaansarjan mestarin Uljana Grebenštšikovan.
Maaliskuussa 2022 Zasorina saavutti Venäjän Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jelizaveta Zabelinan. Lokakuussa hän saavutti hopeaa Venäjän mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Elizaveta Zabelinalle. Joulukuussa pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Zasorina voitti turnauksen loppuottelussa Jelizaveta Zabelinan. Lisäksi hänet palkittiin parhaasta ottelutekniikasta.
Nyck de Vries
Ura
Vuonna 2015 de Vries siirtyi kilpailemaan Formula Renault 3.5 -sarjaan DAMS-talliin. Hän voitti kauden päätöskilpailun sekä saavutti yhden paalupaikan ja kuusi palkintosijaa sijoituen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2016 de Vries siirtyi GP3-sarjaan ajaen ART Grand Prix -tallissa. Hän voitti kauden aikana kaksi kilpailua.
Ksenija Zasorina
Yksityiselämä
Zasorina on ollut naimisissa Alejandro Navarron kanssa. Pari meni naimisiin Habarovskissa, Venäjällä 14. huhtikuuta 2018.
Nyck de Vries
Ura
De Vries suuntasi kaudeksi 2020 sähköformulasarja Formula E:n pariin uutena mukaan tulevaan Mercedes-talliin. Lisäksi hän ajoi joulukuussa 2019 testipäivän Toyotan LMP1-kilpa-autolla.
Formula 1 -ura
Kaudella de Vries ajoi peräti viiden eri tallin autoja perjantain harjoituksissa ja testeissä mikä oli uusi ennätys. Kaudella de Vries pääsi ajamaan Formula 1 -sarjan Italian osakilpailussa Williams-tallissa tuuraten umpilisäkeleikkaukseen joutunutta Alexander Albonia. Hän ajoi välittömästi pisteille debyyttikilpailussaan ajaen yhdeksänneksi. Hän sijoittui kahdella pisteellään sarjan 21:nneksi.
Kaudella de Vries ajoi kauden puoliväliin AlphaTaurin kilpakuljettajana. Hän sai potkut Britannian osakilpailun jälkeen huonojen suoritusten vuoksi. Hänet korvasi Daniel Ricciardo.
Yliholhooja
Yliholhooja (ruots. överförmyndare) on ruotsalainen virkamies, joka valvoo että holhoojat, uskotut miehet ja asianhoitajat suorittavat heille säädetyt tehtävät. Ruotsin jokaisessa kunnassa on oltava yliholhooja tai yliholhouslautakunta. Suurissa kunnissa yliholhoojan käytössä on oma kanslia ja sen virkamiehet. Kunkin läänin lääninhallitus valvoo alueensa yliholhoojia, tekee tarkastuksia ja tutkii heihin kohdistuvat valitukset.
Järjestelmä on luotu estämään oikeudenmenetyksien kohdistumista henkilöihin, jotka eivät kykene hoitamaan omaisuuttaan, käyttämään puhevaltaansa tai ottamaan haltuunsa oikeuksiaan. Yliholhoojan tehtävänä on valvoa henkilön omaisuuden käyttöä hänen hyödykseen, omaisuuden tuoton varmistamista ja sijoitusten turvallisuutta. Yliholhoojan valitsee kunnanvaltuusto ja toimintaa säätelee vanhempainkaari. Yliholhoojan päätöksiin voi hakea muutosta käräjäoikeudesta.
Welcome to the Dead End
Welcome to the Dead End on helsinkiläisen tuottajakaksikko K.V.N & Lobo:n toinen albumi. Se julkaistiin FJUU Recordsin kautta yhdessä Freaky Beats Productionsin kanssa 30. kesäkuuta 2009.
Turkin kieli
Turkki on turkkilaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan äidinkielenä Turkissa, Kyproksella, Bulgariassa, Kreikassa ja muissa Osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa sekä Ukrainassa ja Venäjän Tatarstanin tasavallassa. Näistä ainoastaan Turkissa se on valtakieli. Kieltä puhuvat EU:n alueella myös miljoonat maahanmuuttajat.
Turkissa kielen puhujia on yhteensä noin 79,7 miljoonaa, mikä tekee turkista maailman 20. puhutuimman kielen. Turkin vähemmistökieliset, joista kurdit muodostavat suurimman ryhmän, puhuvat kuitenkin yleensä turkkia toisena kielenään. Toisena kielenä puhujia on Turkissa 350 000. pienoiskuva|Puhuttua turkkia pienoiskuva|[[Ikea|IKEA:n kaksikielinen mainos Saksassa.]] Turkin ja muiden eteläturkkilaisten kielten, kuten azerin, turkmeenin ja kaškain, puhujat ymmärtävät toisiaan melko hyvin. Mikäli kaikkia näitä kieliä pidetään turkin kielenä, on äidinkielenään sitä puhuvien määrä noin 100 miljoonaa, ja toisena kielenä turkkia puhuvat mukaan lukien noin 125 miljoonaa.
Luokitus
Turkki kuuluu turkkilaisten kielten kielikunnan eteläturkkilaisiin kieliin, johon kuuluvat muun muassa gagauzi, krimintataari, turkmeeni ja azeri. Joidenkin kielitieteilijöiden mukaan turkkilaiset kielet kuuluvat altailaiseen kielikuntaan, jotka puolestaan muodostavat eräiden teorioiden mukaan laajemman uralilais-altailaisen kielikunnan yhdessä uralilaisten kielten kanssa.
Alueellinen sijoittuminen
Turkki on enemmistökieli Turkissa ja vähemmistökieli 35 maassa. Kieltä puhutaan erityisesti Osmanien valtakuntaan kuuluneilla alueilla, kuten Bulgariassa, Romaniassa, Serbiassa (erityisesti Kosovossa), Pohjois-Makedoniassa, Syyriassa, Kreikassa ja Israelissa (turkinjuutalaiset). Yli kaksi miljoonaa turkinkielistä asuu Saksassa ja merkittävissä turkinkielisissä yhteisöissä Itävallassa, Belgiassa, Ranskassa, Alankomaissa, Sveitsissä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Virallinen asema
Turkki on Turkin ainoa virallinen kieli ja yksi Kyproksen virallisista kielistä. Sillä on virallinen, muttei ensisijainen asema myös useissa Pohjois-Makedonian ja Kosovon kunnissa riippuen turkinkielisten määrästä.
Turkissa kielenhuollosta vastaa Türk Dil Kurumu (Turkin kieliyhdistys), jonka Kemal Atatürk perusti vuonna 1932 nimellä Türk Dili Tetkik Cemiyeti (Turkin kielen tutkimuksen yhdistys). Türk Dil Kurumuun vaikutti puhdaskielisyyden aate, ja yksi sen ensisijaisimmista toimista oli persiasta ja arabiasta lainattujen sanojen ja kielioppirakenteiden korvaaminen turkkilaisilla vastineilla, mikä yhdessä vuonna 1928 julkaistun turkkilaisen aakkoston ohessa muovasi turkista sellaisen kuin se on nykyään. Türk Dil Kurumusta tuli itsenäinen elin vuonna 1951, kun vaatimus siitä, että opetusministeriön pitäisi johtaa sitä, poistui. Tämä asema säilyi elokuuhun 1983, jolloin se jälleen kytkettiin hallitukseen vuoden 1980 vallankaappauksen seurauksena.
Konsonantit
Lähde:
Soinnittomat sananloppuiset konsonantit pehmenevät usein soinnillisiksi, jos niitä seuraavaa pääte alkaa vokaalilla. Jos soinnitonta konsonanttia seuraa soinnillinen, sekin muuttuu soinnittomaksi: dolap "kaappi" + -da -> dolapta (kaapissa).
Vokaalit
Lähde:
Turkissa pätee vokaalisointu, mikä tarkoittaa, että sanassa voi olla vain etu- tai takavokaaleja, muttei molempia. Lainasanoissa käytännöstä kuitenkin poiketaan usein. Paino on yleensä viimeisellä tavulla, paitsi joissakin jälkiliitteiden yhdistelmissä. Erisnimissä paino on yleensä toiseksi viimeisellä tavulla.
Kirjoitusjärjestelmä
Turkissa käytetään 29:ää kirjainta. Niiden käyttö Turkissa aloitettiin lailla 1. marraskuuta 1928. Aikaisemmat arabialaiset aakkoset korvattiin latinalaisiin aakkosiin pohjautuvalla aakkostolla Kemal Atatürkin aloitteesta. .
Kirjain Ö otettiin ruotsin aakkosista, koska ruotsalainen tulkki oli mukana uutta kirjoituskieltä kehittävässä toimikunnassa. Ç otettiin albanian aakkosista, Ş romanian aakkosista ja Ü saksan aakkosista.
Turkin I ja İ ovat eri kirjaimia. Ensimmäisessä pistettä ei ole isossa eikä pienessä kirjaimessa, kun taas jälkimmäisessä piste on molemmissa. Kirjaimen J pienessä versiossa on kuitenkin piste kirjaimen päällä (j). Turkissa ei ole kirjaimia Q, W ja X. Ne translitteroidaan turkiksi k, v ja ks.
Sirkumfleksia voidaan käyttää (^) erottamaan samalla tavalla kirjoitettuja erimerkityksisiä sanoja, tai merkitsemään edeltävän konsonantin liudennusta, tai pitkiä vokaaleja lainasanoissa. Näitä kirjaimia pidetään kirjainten a, i, ja u rinnakkaismuotoina, ja ne ovat melko harvinaisia nykykäytössä.
Varhaisin tunnettu turkin kirjoitusjärjestelmä on Orkhon-kirjoitus. Turkkilaisia kieliä on kirjoitettu useilla eri kirjaimistoilla, kuten kyrillisillä, arabialaisilla, latinalaisilla ja joillakin muilla aasialaisilla kirjaimistoilla.