cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eidsvollin kansalliskokous
Edustajat
Tärkein ja vaikutusvaltaisin ryhmä edustajista oli virkamiehistö. Peräti kolmetoista viidestätoista perustuslakikomitean jäsenestä tuli olemaan virkamiehiä. Useimmat virkamiehet kuuluivat itsenäisyyspuolueeseen ja heillä oli vahvat sidokset Tanskan kuninkaaseen ja Tanskaan. Omien oikeuksiensa turvaamiseksi valtaosa virkamiehistöstä vastusti porvariston ja aateliston erityisoikeuksia elinkoeinoelämän alueilla. Toisaalta unioni Ruotsin kanssa saattoi merkitä yhdistymistä ja kilpailua ruotsalaisen virkamieskunnan kanssa asemista, mitä haluttiin välttää. Virkamiehet olivat myös tukeneet talonpoikaisedustusta, koska he katsoivat talonpoikien olevan heidän näkökulmastaan hyödyllisempiä kuin mitä he olisivat porvaristolle. Useimmat virkamiehistöstä olivat virkamiesten poikia, joista yli puolet olivat seuranneet isiensä jälkiä juristin, papin tai upseerin uralla. Vain yhdellä virkamiehellä oli talonpoikaistausta, 17 oli porvaritaustaisia. Virkamiehistö ei ollut juurikaan sidoksissa edustamaansa paikkaan. Useat olivat itse asiassa syntyneet Tanskassa ja vain kuusi heistä oli syntynyt edustamassaan vaalipiirissä. Vaikka virkamiehistön piirissä oli joitakin erimielisyyksiä, ne olivat harvoin isoja. Suurimmat mielipide-erot ryhmän sisällä koskivat kirkon omistaman maan myymistä talonpojille ja yleistä asevelvollisuutta.
Vain 18 edustajaa oli liikemiehiä ja porvareita. Heidän lukumääränsä ei juurikaan vastannut ryhmän todellista taloudellista valtaa aikansa yhteiskunnassa. Vuodesta 1807 käynnissä ollut sota ja Britannian merisaarto oli vaurioittanut pahasti maan kauppaa ja merenkulkua. Useimmat liikemiehet suhtautuivat siksi erittäin kriittisesti Tanskan kuninkaan ulkopolitiikkaan ja toivoivat pikaista rauhaa Britannian kanssa, minkä vuoksi heistä valtaosa edusti unionipuoluetta. Norjalla tuli heidän mielestään olla laaja sisäinen itsehallinto norjalais-ruotsalaisessa unionissa. Yleistä asevelvollisuutta vastustettiin, koska liikemiehet arvelivat monien johtavien perheiden muuttavan sen vuoksi ulkomaille. Liikemiehet osallistuivat erityisesti väittelyihin taloudellisista ja sosiaalisista kysymyksistä, joissa he puolustivat hallussaan olevia erityisiä kaupankäyntioikeuksia, sahalaitoserityisoikeuksia, sekä viinanpoltto-oikeuksia.
Yleisesti ottaen kokousedustajat olivat aikansa mittapuulla korkeasti koulutettuja. Virkamiehillä oli ylioppilastutkinto ja virkaopintoja ja he olivat usein viettäneet uransa alkuajat Kööpenhaminassa. Porvariston edustajista suuri osa oli nuoruudessaan lähetetty opintomatkoille eritoten Ranskaan, Saksaan ja Britanniaan, missä he oppivat kieliä sekä insinööritaitoa ja kauppaa. Talonpojat olivat luonnollisesti vähiten koulutettuja, joskin heidän joukossaaon oli reaalikoulun käyneitä sekä armeijassa ja laivastossa palvelleita, jotka olivat kielitaitoisia. Vain yksi kokousedustaja, matruusi Even Thorsen, oli luku- ja kirjoitustaidoton ja hänen allekirjoituksensa perustuslakiin toteutettiin siten, että Thorsen piti kädestä hänen puolestaan perustuslain allekirjoittanutta edustajaa.
thumb|left|Itsenäisyyspuolueen johtajiin kuulunut tuomari Christian Magnus Falsen (1782–1830). thumb|Unionipuolueen johtohahmo kreivi Herman Wedel-Jarlsberg (1779–1840).
Itsenäisyyspuolue
Itsenäisyyspuoluetta kutsuttiin eritoten sen vastustajien taholta myös "tanskalaispuolueeksi", "prinssipuolueeksi" ja "nopeiksi". Edustajista enemmistö, noin 80, oli itsenäisyyspuolueen riveissä. Johtajana toimi Christian Magnus Falsen. Muita keskeisiä hahmoja olivat Georg Sverdrup, Peter Motzfeldt ja Wilhelm Christie. Itsenäisyyspuoleen tavoitteena oli saada aikaan välitön itsenäisyysjulistus, perustuslaki ja kuninkaanvalinta, minkä jälkeen kansalliskokous voitaisiin lakkauttaa.
Puolueen linjavalinta herätti runsaasti keskustelua. Kuningasehdokas Kristian Frederik oli tanskalainen ja hänellä oli tiivis suhde entiseen emämaahan, mistä puolueen "tanskalaispuolue"-nimitys johtuikin. Puolue sai riveihinsä myös suurimman osan 37 talonpoikaisedustajasta, jotka ottivat harvoin osaa väittelyihin ja äänestivät pääosin alueidensa enemmän äänessä olleiden edustajien mukaan.
Unionipuolue
Unionipuolueen liikanimiä olivat muun muassa "länsipuolue", "ruotsalaispuolue" ja "epäröijät". Puolueen ytimessä oli noin 20 henkilöä, joista johtohahmoja olivat kreivi Herman Wedel-Jarlsberg, Severin Løvenskiold, Nicolai Wergeland, Peder Anker ja Jacob Aall.
Vaikka puolueen vastustajat ivasivat sitä ruotsalaispuolueena, he tuskin olivat sitä enempää kuin itsenäisyyspuolueen edustajat "tanskalaismielisiä". Kaikki puolueen edustajat sanoivat haluavansa täyttä itsenäisyyttä, mutta katsoivat, ettei sen säilyttäminen olisi vielä mahdollista. Puolue halusi mukauttaa perustuslain löyhään liittoon Ruotsin kanssa, koska he eivät uskoneet Norjan kykenevän puolustautuvan ruotsalaisten hyökkäystä vastaan. Täten olisi parasta varmistaa unionille mahdollisimman edulliset ehdot. Puolueen mukaan kansalliskokous voisi myös itse päättää mistä tahansa asiasta ja sen tulisi siten jatkaa toimintaansa myös perustuslain valmistumisen jälkeen.
Maantieteellisesti unionipuolueen edustajat olivat lähtöisin Østlandetilta ja Agderista. Useat olivat elinkeinonharjoittajia ja porvaristoa, joilla ei ollut samanlaista sidosta Tanskaan kuin virkamiehistöllä. Porvaristo oli myös raivostunut Tanska-Norjan ulkopolitiikasta, joka oli raunioittanut kaupankäynnin Britannian kanssa. Siksi Ruotsi nähtiin monella tapaa luonnollisempana unionipartnerina.
Kokouksen avaus ja työn organisointi
10. huhtikuuta oli ensimmäinen pääsiäispäivä ja edustajat tapasivat Eidsvollin kirkon ulkopuolella, jossa Kristian Frederik otti heidät vastaan. Jumalanpalveluksen jälkeen he matkustivat Eidsvollin kartanoalueelle. Kokous avattiin muodollisesti toisena pääsiäispäivänä, 11. huhtikuuta. Prinssi Kristian Frederik avasi kokouksen lähes valtiopäivien avajaispuheen tyyliseksi luonnehditulla puheenvuorolla, jossa hän muistutti kokousta sen tärkeästä tehtävästä. Tämän jälkeen hän pyysi kokousta valitsemaan puheenjohtajan, sihteerin ja perustuslakikomitean. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin prinssin toivomuksesta kamariherra Peder Anker. Jatkossa puheenjohtajat valittiin viikoksi kerrallaan. Kokous valitsi myös hallintokomitean, jonka yhtenä tehtävänä oli muotoilla vastaus- ja kiitospuhe prinssille. thumb|Unionipuolueen näkyvimpiin hahmoihin kuulunut pastori Nicolai Wergeland (1780–1848). thumb|left|Professori, filologi Georg Sverdrup (1770–1850).
Vastakkainasettelu 12. huhtikuuta
Vastauspuhe prinssille esitettiin 12. huhtikuuta. Itse puhe oli neutraali ja pääosin Sverdrupin käsialaa. Puheen jälkeen alkoi kiistely siitä, mitä itsenäisyys tarkoittaisi. Unionipuolueen johtohahmoista pastori Nicolai Wergeland korosti kokouksen ensisijaisena tarkoituksena olevan maan itsenäisyyden ja riippumattomuuden varmistaminen. Wergelandin ehdotuksesta kokous hyväksyi kansan suvereniteettiperiaatteen, jonka mukaan kaikki legitiimi hallitusvalta kuuluu kansalle. Wergeland korosti edelleen, että myös kuninkaan, tässä tapauksessa ehdokas Kristian Frederikin, tulee saada valtuutuksensa kansalta. Vaikka ehdotus oli linjassa itsenäisyyspuolueenkin ajatusten kanssa, nähtiin aiheen esille ottaminen tässä yhteydessä Wergelandin taholta epäsuorana kritiikkinä prinssin roolille kokouksen järjestämisessä. Tämä herätti voimakkaita protesteja etenkin Sverdrupin ja Ankerin taholta. Suurmieskokouksessa, jossa prinssille oli annettu sijaishallitsijan asema, mukana ollut Sverdrup koki puheen jopa henkilökohtaisena hyökkäyksenä itseään vastaan ja uhkasi Wergelandin joutuvan vastuuseen sanomisistaan. Wergelandin ajatuksena oli kuitenkin saada itse kansalliskokoukselle suvereeni asema, mutta se ei edellä mainituista syistä johtuen saanut riittävää kannatusta.
Perustuslakikomitea ja sen työn päälinjat
thumb|Kamariherra, Eidsvollin kokouksen ensimmäinen puheenjohtaja Peder Anker (1749–1824), joka toimi myöhemmin Norjan pääministerinä Tukholmassa 1814–1822, kuvattuna perheensä kanssa 1792. Ensimmäinen perustuslakityön linjaus ja itse perustuslain ensimmäinen kohta koski itsenäisyyskysymystä. Pitäisikö Norjan olla kokonaan itsenäinen ja pitäisikö maan hallitsijaa kutsua kuninkaaksi? Wergeland argumentoi rajoitetun monarkian puolesta, mutta hänen argumenttinsa vaati pidemmän luennon, johon kokouksella ei ollut tarpeeksi aikaa. Kokousväki alkoi huutaa "Asiaan!". Sverdrup totesi, että hänkin kykenisi pitämään luennon kreikkalaisesta valtiokäsityksestä. Puheenjohtaja Anker puolusti aluksi Wergelandia, mutta puolen tunnin jälkeen hän menetti myös kärsivällisyytensä ja pyysi Wergelandia jakamaan puheensa kirjallisena. Episodi heikensi Wergelandin asemaa jatkossa.
Jatkodebatissa unionipuolueen ja itsenäisyyspuolueen erot tulivat selkeästi esille. Kreivi Wedel-Jarlsberg vastusti kuningastitteliä, koska se johtaisi kuninkaan valintaan, mihin virkaan Kristian Fredrik oli jo lähes itsejulistautunut. Kreivi oli puolestaan jo vuosia työskennellyt Norjan erottamiseksi Tanskasta ja tiesi, että Kristian Frederikin tavoitteena olisi maiden uudelleenyhdistäminen. Wedel-Jarlsbergin ryhmä kannatti siis löyhää Ruotsi-unionia, mikäli suurvallat eivät takaisi täyttä itsenäisyyttä. Itsenäisyyspuolue kannatti itsenäistä Norjaa Kristian Frederik kuninkaanaan. Tähän unionipuolueeksi muotoutuneen kannan edustajat kritisoivat, että hänestä tulisi ajan myötä myös Tanskan kuningas, jolloin ei olisi päästy puusta pitkään. Itsenäisyyspuolueen edustajien äänin perustuslain ensimmäiseksi kohdaksi muotoutunut perusperiaate kuitenkin hyväksyttiin äänin 78–29 yhden äänen puuttuessa.
Samana päivänä alkoi väittely unioni- ja ulkopolitiikasta ja suhteesta suurvaltoihin. Tätä väittelyä päätettiin lykätä kaksi päivää, koska muun muassa Sverdrup totesi sen olevan perustuslakikeskustelun ulkopuolella. Väittely kuitenkin oli ryhmien välisen erimielisyyden ytimessä. Tilaisuudessa käytiin myös vilkasta keskustelua juutalaisista. Kysymys ratkesi, kun talonpoika Theis Lundegaard äkisti kehotti kaikkia niitä nousemaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö edustajista nousi seisomaan ja niin luotiin pohja perustuslain "juutalaisparagrafille".
Erimielisyyttä herätti myös ehdotus yleisestä asevelvollisuudesta. Perustuslakityön yleislinjauksiksi päätettiin, että Norjan tulee olla vapaa, riippumaton ja jakamaton valtio. Kuninkaalla tuli olla toimeenpanovalta, kansan valitsemalla kansalliskokouksella lainsäädäntövalta ja riippumattomilla tuomioistuimilla tuomiovalta. Uskonnonvapaus ja painovapaus olisi taattava – vain juutalaisia, munkkikuntia ja jesuiittoja ei Norjassa sallittaisi. Luterilaisuus olisi valtionuskonto ja luterilaisten olisi kasvatettava lapsensa luterilaisiksi. Varsinainen perustuslain valmistelutyö alkoi 20. huhtikuuta.
Ulkopolitiikkakiista 19. huhtikuuta
Pääkamppailu puolueiden välillä koitti 19. huhtikuuta, jolloin ulkopolitiikkadebatti jatkui. Unionipuolue ehdotti, että kokous valitsisi ulkopolitiikkakomitean, mikä merkitsisi kokoukselle täyttä suvereniteettia valtion johdossa. Itsenäisyyspuolueeseen muutoin profiloitunut Jonas Rein totesi itsenäisyydestä jo päätetyn, jolloin ulkopolitiikkakin kuuluisi toki kansalliskokouksen mandaattiin. Itsenäisyyspuolue pääosin sitä vastoin esitti kansalliskokouksen lakkauttamista heti perustuslain hyväksymisen ja kuninkaan valinnan jälkeen. Itsenäisyyspuolueen valtaosa voitti äärimmäisen tiukan, tasan menneen, äänestyksen itsenäisyyspuoluetta edustaneen puheenjohtajan kaksoisäänellä.
Perustuslain hyväksyntä, valtiontalous, kuninkaan valinta
Kansalliskokous päätti lopullisesta perustuslaista 4.–11. toukokuuta perustuslakikomitean esityksen pohjalta. Juutalaisparagrafi (§2) hyväksyttiin lopullisesti perustuslain osaksi 4. toukokuuta. Puolue-erimielisyydet tulivat edelleen esiin erityisesti kuninkaan asemasta neuvoteltaessa. Unionipuolue halusi perustuslakiin kiellon, että kuninkaan ei tulisi vastaanottaa muiden maiden hallitsijantehtäviä. Tarkoituksena oli estää Tanska-Norjan uudelleensyntyminen ehdokkaan, Tanskan perintöprinssin Kristian Frederikin, mahdollisesti päästessä kiinni myös Tanskan kruunuun. Unionipuolueen ehdotus jäi kuitenkin selkeään alakynteen 5. toukokuuta. 9. toukokuuta lyötiin lukkoon kohdat kansalaisuudesta ja äänioikeudesta, 10. toukokuuta hyväksyttiin lopullisesti Stortingetin kaksikamarijärjestelmä ja 11. toukokuuta kysymys yleisestä asevelvollisuudesta.
thumb|Perustuslakikomitean jäsen, tehtailija, kansantaloustieteilijä Jacob Aall (1773–1844). 13. toukokuuta kokouksessa käytiin vilkasta keskustelua valtiontalouden järjestämisestä talouskomitean, johon oli kuulunut lähinnä porvariedustajistoa, valmisteleman ehdotuksen pohjalta. Kiistaa herätti etenkin kysymys, pitäisikö Norjan maksaa vanha valtionvelkansa ennen vuotta 1814 ja kysymys vanhojen setelien arvon takaamisesta. Etenkin kreivi Wedel-Jarlsberg korosti vanhan valtionvelan olevan entisen emämaa Tanskan vastuulla, kun taas itsenäisyyspuolue suosi velan hoitamista ja vanhojen setelien arvon takaamista. Unionistien mielestä asia vaatisi muun muassa kansan verotusta, eikä katsonut verotusoikeuden olevan kansalliskokouksen mandaatissa. Myös keskustelua Norjan omasta keskuspankista heräteltiin 14. toukokuuta, mutta se koki suurta vastustusta. Itsenäisyyspuolueen kanta voitti, mutta talousasioista tehdyillä päätöksillä ei tullut olemaan tulevaisuudessa suurta merkitystä.
17. toukokuuta jäsenet kokoontuivat allekirjoittamaan perustuslakia valitsemaan kuningasta. Unionipuolueen yritys viivyttää kuninkaanvalintaa hylättiin ja Kristian Frederik valittiin yksimielisesti Norjan kuninkaaksi. Norjalla oli oma kuningas 500 vuoden tauon jälkeen. Siitä lähtien 17. toukokuuta on ollut myös Norjan kansallispäivä. Perustuslain allekirjoittamisen jälkeen esiin nousi riita Nicolai Wergelandin huhtikuussa pitämien puheenvuorojen pohjalta. Etenkin Sverdrup vaati Wergelandia vetämään silloiset sanansa takaisin. Wergelandin puheet olivat kyteneet pinnan alla ja herättäneet aggressioita useiden itsenäisyyspuolueen kokousedustajien joukossa. Asia rauhoittui kuitenkin etenkin Jacob Aallin ja Gustav Peter Blomin tultua Wergelandin tueksi, minkä jälkeen useammatkin kokousedustajat totesivat, etteivät he olleet hänen ilmaisuistaan loukkaantuneet.
Kristian Frederik otti kuninkuuden muodollisesti vastaan 19. toukokuuta ja kokous päättyi 20. toukokuuta.
Kokousta seuranneet tapahtumat
Ruotsin osalta sota Napoleonia vastaan oli ohi ja Kaarle Juhana palasi Ruotsiin mannermaalta 28. toukokuuta mukanaan 40–50 000 miehen armeija, josta suuri osa oli taistelukentillä kunnostautuneita eliittijoukkoja. Hän ryhmitti joukkonsa Norjan rajalle mahdollinen sota mielessään. Kaarle Juhanan aloitteesta suurvallat lähettivät edustajia Kristianiaan saadakseen Kristian Frederikin luopumaan asemastaan ja toimistaan, mutta diplomatia ei johtanut Ruotsin kannalta toivottuun tulokseen.
thumb|left|Ruotsin kuningas Kaarle XIII, josta tuli Norjan kuningas nimellä Kaarle II lokakuussa 1814. Täten Kaarle Juhana ryhtyi panemaan Kielin sopimusta täytäntöön Ruotsin etujen osalta asevoimin ja Norjan kruunua alettiin hankkia Ruotsin kuningas Kaarle XIII:lle. Norjalla oli käytössään huonosti varustettu ja koulutettu 30 000 miehen armeija. Ruotsin laivasto oli myös täysin ylivoimainen. Ruotsin armeija hyökkäsi 28. heinäkuuta ja eteni välittömästi kaikilla rintamilla. Norjan armeijan johto oli myös heikkoa, eikä Kristian Frederikin sotilaallisia saavutuksia voinut verrata hänen diplomaatintaitoihinsa.
Maat olivat sotatilassa kaksi viikkoa. Kaarle Juhanan aloitteesta aloitettiin kuitenkin jo elokuun alussa aseleponeuvottelut ja Norjan hallituksen ja Ruotsin kuninkaan välille solmittiin aselepo Mossissa 14. elokuuta 1814. Aseleposopimuksen mukaan Norjan kuninkaaksi valitun Kristian Frederikin, jota tuolloin kutsuttiin prinssi Kristianiksi, tuli kutsua koolle ylimääräinen Stortingin kokous, johon Ruotsin kuningas olisi yhteydessä erityisen komissaarin välityksellä.
thumb|Ruotsi-Norjan unionilippu vuodelta 1844 – se tunnettiin myös nimellä ”Sillisalaatti”. Ruotsin kuningas tunnusti Eidsvollin perustuslain ja maiden suhteet järjestettiin erityisellä, jopa juhlalliseksi mainitulla, sopimuksella. Sopimuksen mukaan Norja oli omissa asioissaan itsenäinen valtio ja ainoastaan kuninkaan persoona yhdisti maat toisiinsa Ruotsi-Norja-personaaliunioniksi. Sopimuksen lisäkohdan mukaan Kristian Frederikin oli jätettävä kuninkaanvaltansa kansan haltuun ja lähdettävä maasta. Ruotsin joukkojen tuli pysytellä aselevon ajan, kolme viikkoa Stortingin kokouksen jälkeen, Glommajoen itäpuolella ja Ruotsin julistama maa- ja merisaarto lakkautettiin. Kristian Frederikin tuli luopua kruunustaan Stortingetin kokouksessa 8. lokakuuta. 10. lokakuuta näin tapahtuikin. Hän astui Bornholm-nimiseen laivaan ja matkusti Tanskaan. Vielä hänen ollessaan matkalla oli Kaarle XIII valittu uudeksi Norjan kuninkaaksi nimellä Kaarle II. .
Vaikka Norjan itsenäisyysajatus oli loppunut alkuunsa, oli norjalaisten valtiollinen asema muuttunut vuodessa huomattavasti. Ruotsin kuninkaan tunnustama perustuslaki institutionalisoi nyt kansalliset oikeudet, joilla tuli myöhemmin olemaan tärkeä rooli Ruotsi-Norja-unionin lakkauttamisessa ja maan demokratian kehittymisessä. Se myös erotti lainsäädäntövallan kansan valitsemalle Stortingille, vaikka kuninkaalla oli edelleen toimeenpanovaltaa. Melkein puolet norjalaisista miehistä oli saanut äänioikeuden ja perustuslaki oli aikaansa nähden hyvin edistyksellinen ja radikaali. Ajan myötä Ruotsin alistavaksi koetun unionipolitiikan vuoksi itsenäisyysajatukset saivat enenevästi alaa Norjassa ja johtivat lopulta osaltaan Norjan itsenäistymiseen 1905.
Hydroksiproliini
Hydroksiproliini (C5H9NO3) on aminohappo. Se on toisen aminohapon, proliinin hydroksyloitu johdannainen. Hydroksiproliini on niin kutsuttu ei-proteogeeninen aminohappo eli se ei osallistu DNA:n translaatioon proteiiniksi. Translaation jälkeisessä muokkauksessa osa proliineista kuitenkin muokataan hydroksiproliiniksi, ja näin hydroksiproliinia löytyy myös proteiineista.
Ominaisuudet
Hydroksiproliinia esiintyy tietyissä proteiineissa, erityisesti gelatiinissa ja kollageenissa ja vähäisemmissä määrin myös elastiinissa ja asetyylikoliiniesteraasissa sekä eräässä ihmisen komplementtisysteemin proteiinissa. Kasveissa hydroksiproliinia esiintyy eräissä soluseinän glykoproteiineissa, kuten porkkanan ekstensiinissä.
Hydroksiproliini on tärkeä kollageenin stabiilisuudelle. Se stabiloi kollageenin kolmoiskierrekonformaatiota, mikä johtuu hydroksyyliryhmän elektronegatiivisesta, elektroneja puoleensa vetävästä, happiatomista. Nisäkkäillä kollageenin alfa-kierteet muodostuvat kolmesta haposta, glysiinistä, proliinista ja hydroksiproliinista. Hydroksiproliini muodostuu kollageenin rakenteeseen translaation jälkeisellä modifikaatiolla proliinista. Prolyylihydroksylaasi, joka hydrolysoi proliinia hydroksiproliiniksi, tarvitsee toimiakseen C-vitamiinia. C-vitamiinin puutoksesta johtuvassa keripukkia sairastavilla potilailla kollageeni on epästabiilia.
Kaitsor
Kylä sijaitsee Vöyrin keskuksesta Rökiöstä n. 14 km pohjoiseen. Kaitsor on pääasiassa maaseutua ja saa pääasiallisen toimeentulonsa maataloudesta. Kylässä sijaitsee myös pienteollisuutta sekä nykyään Valion omistama meijeri. Meijerissä valmistetaan pääasiassa vientiin perusjuustoja kuten goudaa sekä lappia. Meijerin toisessa yksikössä valmistetaan tuorejuustoja, joista kuuluisin juusto on mustapippuri-juusto Musta Pekka (jota tuotti ennen Enigheten/Milka, joka kärsi myöhemmin listeriajupakasta). Yksikkö on ainoa Valion meijereistä, jolla on oma vedenpuhdistamo. Kaitsorin juustolan toiminta loppuu huhtikuuhun 2015 mennessä.
Hydroksiproliini
Ominaisuudet
Kollageenin hajoamista elimistössä määritetään virtsasta todettavan hydroksiproliinin pitoisuuden avulla. Hajoaminen on voimakasta erityisesti Pagetin taudin yhteydessä, ja sen diagnosoinnissa käytetään apuna virtsan sisältämän hydroksiproliinin määrää. Erityisesti tulehdustiloissa huomattava osuus virtsan hydroksiproliinista voi olla peräisin myös komplementtisysteemin proteiineista.
Kaitsor
Kylässä on asukkaita noin 150. Lähimpään merenlahteen on n. 0,5 km. Aluetta halkoo valtatie 8. Kaitsorin rakennuskanta on pääosin omakotitaloja, joskin alueella on pääasiassa alun perin meijerityöntekijöille tarkoitettuja rivitaloja. Rivitalot ovat nykyään yksityisen ihmisen omistuksessa ja ne ovat vuokrakäytössä. Kylässä sijaitsee yksi pankki ja myymäläauto käy kaksi kertaa viikossa. Myös kirjastoauto käy seudulla. Alueella on oma vesijohto sekä vedenpuhdistamo.
Hydroksiproliini
Ominaisuudet
Hydroksiproliinia voidaan valmistaa biokemiallisia tutkimuksia varten hydrolysoimalla gelatiinia tai kollageenia happokäsittelyllä. Nykyään suurin osa tuotetusta aminohaposta valmistetaan kuitenkin geneettisesti muunnellun Escherichia coli -kannan avulla proliinista.
Kaitsor
Alun perin Vöyrin alueella sekä lähiseudulla oli paljon pieniä meijereitä, kunnes meijerit päättivät yhdistyä ja Kaitsoriin perustettiin yhteisjuustola. Kaitsorin alueella sijaitsee ainakin kaksi entistä ja yksi (edellä mainittu) meijeri.
Sixtus V
Sixtus V (1521–1590), syntymänimeltään Felice Peretti, oli paavina 24. huhtikuuta 1585 – 27. elokuuta 1590. Hän oli yksi vastauskonpuhdistuksen merkkihenkilöistä. Hänet muistetaan myös yhtenä Rooman suurimmista rakennuttajista. Hän kuoli malariaan vuonna 1590.
Sikopaimenesta kardinaalipiispaksi
Peretti kasvoi köyhän talonpojan poikana Grottammaressa, Marche di Anconan provinssissa Keski-Italiassa. Hän työskenteli nuoruudessaan sikopaimenena ennen siirtymistään fransiskaaniluostariin Montaltoon, jossa hänet tunnettiin myöhemmin nimellä veli Luigi d'Este. Hän osoittautuikin pian lahjakkaaksi saarnamieheksi ja nousi useisiin kirkollisiin tehtäviin, joissa osoitti tarmoa ja paneutuneisuutta. Vuonna 1570 hänestä tuli Saint'Agathan kardinaalipiispa.
Paavi Sixtus V
Konklaavi valitsi hänet uudeksi paaviksi kahden kolmasosan enemmistöllä 24. huhtikuuta 1585. Valintaan sanotaan vaikuttaneen hänen hyvä fyysinen kuntonsa, josta katsottiin olevan hyötyä haettaessa paavia pitkäksi toimikaudeksi. Hänen edeltäjänsä Gregorius XIII oli jättänyt kirkkokunnan asiat rempalleen. Sixtus V tarttui niihin voimakkaalla kädellä toimittaen tuhansia pahantekijöitä ja rikollisia oikeuteen. Aikalaistarinoissa kerrotaan, että Roomassa Castel Sant'Angelon muureilla oli hänen hallintokaudellaan enemmän seipäiden päihin pistettyjä teloitettujen rikollisten pääkalloja kuin Rooman toreilla vesimeloneja.
thumb|150px|Paavi Sixtus V:n vaakuna Hän pyrki myös saamaan raha-asiat tolalleen myymällä toimistotiloja ja asettamalla uusia veroja. Kertyviä varoja hän rahastoi tulevien hätätilojen kuten mahdollisten ristiretkien varalle. Hän oli etenkin uskonsotien harras kannattaja, ja missä vain esimerkiksi protestantteja vastaan sodittiin, oli hän valmis rahoittamaan toimintaa. Tästä esimerkkinä on hänen osallisuutensa Filip II:n voittamattoman armadan rakennuskustannuksiin.
Vuonna 1586 hän sääti säännön, jossa kardinaalien määrä rajoitettiin 70 kappaleeseen. Sääntö pysyi voimassa aina vuoteen 1958, jolloin paavi Johannes XXII rikkoi sitä. Jo seuraavana vuonna hän julkaisi bullan Immensa aeterni Dei. Bullalla yksinkertaistettiin päätöksentekojärjestelmiä ja muassa perustettiin lukuisia uusia kongregaatioita, esimerkiksi Pyhä inkvisitio, joka perustettiin työkaluksi taistelussa harhaoppeja vastaan ja kanonisaatioita käsittelevä kongregaatio nimeltä Congregatio pro sacris ritis et caeremoniis, jonka tehtäviin kuului muun muassa pyhimysten julistaminen. Kolmantena uutena kongregaationa voidaan mainita painettujen julkaisujen sensuuriin keskittynyt kongregaatio.
Sixtus V julisti Henrik Navarralaisen (myöhemmin Ranskan Henrik IV) kirkonkiroukseen ja uudisti Englannin Elisabet I:n kirkonkirouksen.
Paavi rakennuttajana
thumb|150px|Pyhien Vincenzon ja Anastasion kirkko Roomassa, jonne Sixtus V:n sydän on haudattu Paavi Sixtus tunnetaan paaveista suurimpana mesenaattina ja rakennuttajana. Hän rakennutti lukuisia julkisia rakennuksia, teitä ja siltoja ja mm. viimeistelytti Pietarinkirkon kupolin. Itselleen hän rakennutti Santa Maria Maggioren basilikaan suurellisen hautakappelin, jonne hänet haudattiin lopulta vuosi kuolemansa jälkeen. Hänen sydämensä tosin haudattiin aikakaudelle tyypilliseen tapaan toisaalle, Quirinalis-kukkulalla sijaitsevaan Pyhien Vincenzon ja Anastasion kirkkoon. . Tämän ajan tuotoksia on näkyvillä runsaasti modernin ajan Roomassa. Niitä ovat muiden muassa lukuisat obeliskit, joita pystytettiin koristamaan Rooman kaupunkikuvaa. Sikstus V:n pystyttämiä obeliskeja ovat muun muassa Santa Maria Maggioren piazzalla oleva obeliski ja Vatikaanin aukion keskeltä löytyvä obeliski. Hänen rakennuttamansa ovat myös niin sanotut Espanjalaiset portaat. Näihin aikaansaannoksiinsa hän käytti hoviarkkitehtinaan Domenico Fontanaa (1543–1607).
Sixtus V ei antanut mitään arvoa historialle: antiikin ajan pylväitä muokattiin pyhimysten patsaiden jalustoiksi, ja muita muistomerkkejä purettiin rakennusmateriaaleiksi.
Vaalitarkkailu
Vaalitarkkailu on siviilikriisinhallinnan toimi, millä pyritään varmistamaan tarkkailtavan maan poliittista vakautta tukemalla vaalien järjestämistä siten, että ne täyttävät vapaille vaaleille asetetut vaatimukset. Vaalitarkkailu koostuu kenttätyöstä vaalipaikoilla, havaintojen rekisteröimisestä ja raportoinnista vaalitarkkailun johdolle. Johto kokoaa tarkkailun tulokset ja antaa vaalitarkkailusta kokonaisuutena julkisen lausunnon, mikä sisältää yleisen arvion vaalijärjestelyjen onnistumisesta vaalitarkkailussa hyväksyttyjen kriteerien mukaan.
Suurimpia vaalitarkkailijoita ovat Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto ja Yhdistyneiden kansankuntien tätä varten perustetut projektit.
Vaalitarkkailun käytäntöjä ja normeja luovien kansainvälisten järjestöjen lisäksi vaalitarkkailua suorittavat myös hallituksista riippumattomat järjestöt. Tällaisia järjestöjä on erityisesti Pohjois-Amerikassa, mitkä ovat yleensä perustetut toisen maailmansodan jälkeen. Vaalitarkkailu ei rajoitu pelkästään vaalitoimituksen valvontaan, vaan myös joukkotiedotusvälineiden tasapuolisuutta sekä vaaleihin ehdokkailla osallistuvien poliittisten ryhmien mahdollisuutta saada tasapuolisesti julkisuutta kiinnitetään huomioon. Lisäksi vaalitarkkailun tuloksia voidaan hyödyntää oikeudellisessa yhteistyössä vaalitarkkailuorganisaatiossa vaikuttavien valtioiden ja vaalitarkkaillun valtion vaalilainsäädännön kehittämisessä.
Suomessa vaalitarkkailujen järjestämisestä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön kanssa sen yleensä itäeurooppalaisissa jäsenvaltioissa vastaa ulkoasiainministeriön poliittisen osaston siviilikriisinhallinnan yksikkö ja muista, lähinnä kehitysmaissa tapahtuvista Yhdistyneiden kansakuntien vaalitarkkailuista, ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyöosaston rekrytointiyksikkö.
Puolueettomat vaalitarkkailijat
Puolueeton vaalitarkkailija on kansainvälinen vaalitarkkailija, jolla ei ole äänioikeutta vaalitarkkailtavassa maassa siksi, että hän ei ole objektiivisuuden varmistamiseksi maan kansalainen. Puolueettomia vaalitarkkailijoita ovat alueilla toimiva pitkäaikainen vaalitarkkailija ja paikallisesti toimiva lyhytaikainen vaalitarkkailija. Paikallisesti ja alueellisesti toimivat myös puolueelliset vaalitarkkailijat, jotka ovat vaalitarkkailtavan maan kansalaisia ja joiden oletetaan valvovan pääasiassa edustamansa puolueen etujen vastaisia vaaliväärinkäytöksiä.
Lyhytaikaiset vaalitarkkailijat
Lyhytaikainen vaalitarkkailija on kansainvälinen vaalitarkkailija, joka lähetetään tarkkailemaan vaalitarkkailtavaan maahan vaaleja välittömästi edeltävänä ajanjaksona. Lyhytaikainen vaalitarkkailija saa yleensä vaalitarkkailun ydinryhmältä tiedot vaalitilanteesta maahan saavuttuaan. Seuraavana tai sitä seuraavana päivänä hän siirtyy pitkäaikaisten vaalitarkkailijoiden valvomille alueille tutustuen päivää ennen tarkkailualueensa paikallisten vaalilautakuntien vaalivalmisteluihin. Vaalipäivänä lyhytaikainen vaalitarkkailija tarkkailijaparinsa kanssa kiertää noin 8–12 paikallista vaalilautakuntaa ja tekee niistä havaintoja raportoiden tuloksista vaalitarkkailun ydinryhmälle suoraan.
Vaalitarkkailun ydinryhmä kokoaa lyhytaikaisten vaalitarkkailijoiden tiedot lomakkeista tietokantoihin ja muodostaa käsityksensä vaalien onnistumisesta vaalien jälkeisen päivän ensimmäisille kommenteille vaalitoimituksen onnistumisesta tarkkailtavassa maassa yleensä. Lyhytaikaiset vaalitarkkailijat voivat olla ulkoasiainhallinnon virkaurallaan nuorehkoja diplomaatteja, kuten attasheoita ja lähetystösihteereitä, ulkoasiainhallinnosta eläkkeelle siirtyneitä virkamiehiä, kuten entisiä suurlähettiläitä tai kansainvälisen politiikan opiskelijoita.
Joissakin maissa, kuten Suomessa vaalitarkkailijat ovat Suomen ulkoasiainministeriön määräaikaisia virkamiehiä, kun taas joissain suurissa maissa vaalitarkkailijoiden palkkaaminen on uskottu erilliselle organisaatiolle, minkä vuoksi tarkkailijat eivät ole virkamiehiä, vaan työsopimussuhteisia. Myös eri kansainvälisten organisaatioiden, kuten Euroopan neuvoston, Euroopan yhteistyö- ja turvallisuusjärjestön ja Pohjoismaiden neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen parlamentaarikot tai heidän erityisavustajansa voivat osallistua lyhytaikaiseen vaalitarkkailuun. Toiminnallisesti vaalitarkkailu luetaan mahdollisia väkivaltaisuuksia ennalta ehkäiseväksi siviilikriisinhallinnaksi, kun taas ihmisoikeuksiin ja humanitaarisiin ongelmiin keskittyneille organisaatiolle se on periaatteellista ihmisoikeustyötä.
Kansainväliset pitkäaikaiset vaalitarkkailijat
Pitkäaikainen vaalitarkkailija on vaalitarkkailija, joka toimii viikkoja ennen varsinaisen vaalitarkkailun alkamista tarkkailtavan maan aluetasolla. Hän tutustuu alueelliseen vaalilautakuntaan, selvittää lyhytaikaisten vaalitarkkailijoiden majoitusmahdollisuudet, vuokra-autoilijat sekä tulkit. Hän myös raportoi vaalitarkkailun ydinryhmälle alueella tapahtuvasta vaalikampanjoinnista sekä medianäkyvyyden tasapuolisuudesta tai sen puutteesta aluetasolla. Pitkäaikaiset vaalitarkkailijat toimivat pareittain eivätkä he ole saman maan kansalaisia tarkkailun objektiivisuuden varmistamiseksi.
Kansalliset puolueelliset vaalitarkkailijat
Puolueellinen vaalitarkkailija on paikalliseen vaalilautakuntaan nimitetty vaalitarkkailija, joka edustaa yleensä Itsenäisten valtioiden yhteisössä jotain vaaleihin osallistuvista puolueista. Hänen ei tarvitse olla puolueen jäsen, vaan hän voi olla myös sitoutumaton. Puolueellinen vaalitarkkailija voidaan nimittää myös aluevaalilautakuntaan, mutta koska aluevaalilautakunnat valvovat paikallisia vaalilautakuntia, ovat niiden puolueelliset vaalitarkkailijat yleensä vahvasti sitoutuneita edustamiinsa puolueisiin.
Kansainväliset lyhytaikaiset vaalitarkkailijat
Kansainvälinen vaalitarkkailija ei ole Itsenäisten valtioiden yhteisön vaaleissa tarkkailtavan maan kansalainen, koska hänen oletetaan olevan puolueeton vaalitarkkailija. Puolueetonta vaalitarkkailijaa ei kiinnitetä mihinkään vaalilautakuntaan, vaan hänen akkreditointinsa pätee yleensä kaikkiin vaalilautakuntiin koko maassa, mikä merkitsee liikkumisvapaata tarkkailumahdollisuutta.
Kansalliset
Monessa maassa on kansallisten puolueellisten vaalitarkkailijoiden lisäksi kansallisia puolueettomia vaalitarkkailijoita.
Vaalitarkkailun ydinryhmä
Vaalitarkkailun ydinryhmä on vaalitarkkailtavan maan kansallisella tasolla toimiva vaalitarkkailun asiantuntijaryhmä. Siihen kuuluvat:
Ydinryhmän jäsenillä voi olla varahenkilöitä ja joissain vaalitarkkailuissa voi ydinryhmä muodostua harvemmista henkilöistä.
Vaalitarkkailun ydinryhmä voi olla yhteyksissä vaalit järjestävän maan keskusvaalilautakunnan kanssa. Monissa maissa, joissa sisäpoliittinen kilpailu on kovaa, ei oikeusministeriölle uskota valtiollisten vaalien järjestämisoikeutta, vaan niissä on yleensä parlamentaarinen ja hallituksesta suoraan riippumaton valtakunnallinen keskusvaalilautakunta. Vaalitarkkailun ja lainopillisen tuntemuksen kokemuksia voidaan hyödyntää usein vaalitarkkailtavan maan vaalilainsäädännön kehitystyössä. Joissain maissa, missä sisäpoliittinen kilpailu on kovaa, vaalitarkkailijoiden fyysiseen koskemattomuuteen kiinnitetään erityistä huomiota. Ydinryhmä tukee pitkäaikaisia vaalitarkkailijoita tarkkailtavan maan aluetasolla.
Jouni Uitto
pienoiskuva|Jouni Uitto Jouni Jorma Juhani Uitto (15. syyskuuta 1943 Helsinki – 17. joulukuuta 2022 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat ) oli suomalainen Yhdysvalloissa asunut ihotauteihin erikoistunut professori ja lääkäri.
Makrygialós (huvila)
Makrygialós on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa länteen Makrý Gialóksen eli Makrygialóksen kylästä, josta kohde on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Jouni Uitto
Uitto valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1970. Hänestä tuli vuonna 1972 Helsingin yliopistossa kokeellisen dermatologian dosentti. Uitto asui Yhdysvalloissa vuodesta 1972 alkaen ja hän oli Thomas Jefferson -yliopiston professorina Philadelphiassa Pennsylvaniassa vuodesta 1986. Uitto tutki perinnöllisten ihotautien molekyylitason genetiikkaa sekä tukikudoksen toimintaa terveenä ja sairauksien yhteydessä. Hänelle myönnettiin Suomessa Matti Äyräpään palkinto 1994 sekä ulkomailla William Montagna -palkinto 1987 ja Rudi Cormane -palkinto 1994. Uitosta tuli Oulun yliopiston kunniatohtori 2006 ja Turun yliopiston kunniatohtori 2009. Hän sai Suomen Valkoisen Ruusun ensimmäisen luokan ritarimerkin vuonna 2021.
Makrygialós (huvila)
pienoiskuva|vasen|240px|Huvilan raunioita. Huvila on ajoitettu myöhäisminolaiselle kaudelle LM IB noin ajalle 1480–1425 eaa. Se on toiminut alueen maanviljelyksen keskuksena. Rakennus tuhoutui tulipalossa. Huvila löydettiin vuonna 1971 ja paikan arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1973–1977.
Jouni Uitto
Uitto oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän toimi myös Yhdysvaltain ihotautitutkimuksen järjestön puheenjohtajana. Uitto matkusti vierailevaksi professoriksi muun muassa Saksaan ja Japaniin.
Makrygialós (huvila)
Huvila on säilynyt huonosti, koska se on vaurioitunut aikojen saatossa alueen maanviljelyksen seurauksena. Rakennus muistuttaa monin tavoin minolaisia palatseja. Siinä on keskuspiha, jonka koko on noin 6 x 12,5 metriä. Palatsien tavoin siihen on kuulunut myös erillinen länsipiha. Rakennuksessa oli useita huoneita, mukaan lukien varastotiloja ja pyhäkkötila. Esinelöytöihin lukeutuu paitsi keramiikkaa myös muun muassa figuriineja ja sinettikiviä.
Terveyskeskus
thumb|250px|Terveysasema Helsingin [[Kontulassa]]
Terveyskeskus on Suomessa terveydenhoidon perusyksikkö. Mikäli kunnalla ei ole varaa ylläpitää omaa terveyskeskusta, on kunnan lain mukaan velvollisuus tuottaa palvelu jollakin muulla tavalla, yleisin tapa on solmia erilaisia kuntayhtymiä, jotka pitävät yhdessä yllä terveyskeskusta. Terveyskeskus voi muodostua useista terveysasemista ja terveyskeskussairaaloista.
Kansanterveyslaissa kunnallisiksi kansanterveystyön tehtäviksi määritellään mm. kunnan asukkaille järjestettävät terveysneuvontapalvelut, sairaankuljetuspalvelut, sairaanhoitopalvelut, työterveydenhuolto ja hammasterveydenhuolto.
Taustaa
300px|pienoiskuva|Julkinen hammashoito on Suomessa ilmaista alle 18-vuotiaille lapsille. Suomalainen terveyskeskusjärjestelmä on luotu kansanterveyslain myötä 1970-luvulla. Ongelmista huolimatta Suomen mallia pidetään kansainvälisesti edistyksellisenä. Esim. Englannissa ja Yhdysvalloissa ollaan hakemassa terveyskeskuksen tyyppisiä ratkaisuja sikäläisiin terveydenhuollon ongelmiin. Terveyskeskus vastaa laaja-alaisesti koko perusterveydenhuollosta, ja siihen kuuluu lääkärinvastaanoton lisäksi mm. neuvola- ja kouluterveydenhuolto, kotisairaanhoito, terveyskeskusten sairaalat, hammashoito ja erilaiset terapiapalvelut. Erityisesti on kiitelty Suomen mallin moniammatillisuutta sekä tiivistä yhteyttä kunnan sosiaalitoimen kanssa. Terveydenhuollossa joudutaan tulevina vuosina tekemään laajoja uudistuksia väestön ikääntyminen, teknologian kehittymisen sekä työikäisen väestön määrän vähentymisen vuoksi. Monessa länsimaassa terveydenhuolto elää jo nyt yli varojensa, ja siitä huolimatta esim. potilasturvallisuutta vaarantavat laatuongelmat ovat tavallisia. Terveysasemien lääkäripalveluiden ongelmat ovat valtakunnallisia. Yli 20 vuoden ajan terveyskeskuksissa työskentelevien lääkärien määrä on pysynyt samana (n. 3 500) tai jopa vähän laskenut samaan aikaan, kun erikoissairaanhoidossa, työterveyshuollossa ja yksityissektorilla on nähty kymmenien prosenttien kasvua lääkärimäärissä. Tehtäviä ja velvoitteita terveyskeskuksille on lisätty useampaan otteeseen, viimeisimpänä koulu- ja neuvolaterveydenhuollon asetus. Paremmin voiva väestön osa saa yhä useammin palvelunsa muualta kuin terveyskeskuksesta, mikä vaikuttaa terveyskeskustyön haasteellisuuteen ja myös vaikeuttaa rekrytointia. Päinvastoin kuin muut toimijat, terveyskeskus ei voi rajata tekemistään, vaan kaikki hoidon tarpeessa olevat on lain mukaan hoidettava. Terveyskeskusten lääkärinpalveluiden ongelmien odotettiin pitkään hoituvan ns. omalääkärijärjestelmän kautta. Siinä yksittäiselle lääkärille annettiin vastuu n. 2 000 asukkaan väestöstä ja hänen tehtäväkseen jäi hoitaa ko. väestö mahdollisimman tehokkaasti ja laadukkaasti. Osa lääkäreistä pystyikin tämän tekemään, mutta järjestelmän heikkous oli sen epätasaisuus. Varsinkin isoissa kaupungeissa, missä yhä suurempi osa lääkäreistä on vaihtuvia nuoria lääkäreitä, potilaat saivat hyvin erilaista palvelua asuinpaikastaan riippuen. Samaan aikaan lääkärit väsyivät työajattomaan urakkamalliin ja puuttuvien lääkärien työn paikkaamiseen.
Terveyskeskuksen henkilöstö
Terveyskeskus on henkilöstöltään monipuolinen: siellä työskentelee samaan aikaan lääkäreitä, hammaslääkäreitä, psykologeja, terveydenhoitajia, sairaanhoitajia, lähihoitajia, sosiaalihoitajia, fysioterapeutteja, sairaankuljettajia sekä kuntohoitajia.
Henkilöstön palkkaus on yleensä ollut hieman sairaalahenkilöstön peruspalkkausta korkeampi, kun ei oteta vuorolisiä ja muita vastaavia lisiä huomioon.
Terveyskeskuksen yksiköt
Terveyskeskuksessa tulee olla lääkäreiden ja hammaslääkäreiden ajanvaraus, kiireellisten potilaiden vastaanotto, terveyskeskuksen sairaala, laboratorio, röntgenosasto, kotisairaanhoidon yksikkö, terveydenhoitajien vastaanotto, hammashoitola, apuväline- ja sairaanhoitoyksikkö sekä ambulanssiasema. Terveyskeskuksen toimintoja on usein jaettu terveysasemiin, jotka tarjoavat perusterveydenhuollon palveluja omalla alueellaan.
Suomalainen terveyskeskusrakentaminen
Vuoden 1972 kansanterveyslaista käynnistyi voimakas terveyskeskustilojen rakentamisvaihe, joka alkoi terveydenhoidoltaan heikoimmilta seuduilta Pohjois- ja Itä-Suomesta. Terveyskeskuksia suunniteltiin kuntien tai kuntainliittojen johdolla mutta lääkintöhallituksen ja rakennushallituksen ohjaamana, ja lopulliset päätökset teki sosiaali- ja terveysministeriö.
Terveyskeskuksia suunnittelivat usein sairaalarakentamiseen perehtyneet arkkitehdit, kuten Veijo Martikainen, Erkki Helamaa, Helge Railo sekä Jaakko ja Veli Paatela. Eniten terveyskeskuksia piirsivät Into Pyykkö, Veikko Voutilainen ja Pekka Terävä sekä Suunnittelukeskus Oy ja kaupunkien omat suunnittelijat.
Muuta
Terveyskeskuksissa on ajoittain ollut puutetta henkilöstöstä, mikä on välillä johtunut todellisesta pätevän ja koulutetun henkilöstön puutteesta, välillä terveyskeskustyön aliarvostuksesta koulutettujen piirissä ja aivan ilmeisesti myös kunnallistalouden ongelmista.
Laissa Kainuun maakuntahallintokokeilusta on vastuu terveydenhuoltopalveluiden järjestämisestä siirretty kunnilta maakunnalle, mutta rahoitusvastuu on kunnilla.
Prepress
Prepress on painotuotteen valmistuksen yhteydessä käytetty termi, jolla tarkoitetaan ennen varsinaista painamista tapahtuvia työvaiheita.
Prepress-toimintoihin kuuluvat tekstin- ja kuva-aineiston käsittely tuotteen layoutista painoprosessin vaatimaan muotoon. Erillisiin työvaiheisiin kuuluvat mm. tekstinvalmistus, kuvanvalmistus, sivunvalmistus, taittaminen ja arkkiasemointi. Myös graafista suunnittelua voidaan tehdä prepressin yhteydessä. Digitaalisen työnkulun yleistyttyä ovat eri toimintojen rajat hälvenemässä.
Kirjapainoissa näitä työvaiheita tekee painopinnanvalmistaja.
Helge Railo
Helge Iivari Railo (29. maaliskuuta 1916 Turku – 16. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan useiden sairaaloiden ja terveydenhoitoalan rakennusten suunnittelijana.
Helge Railon suunnittelemia rakennuksia ovat esimerkiksi Päijät-Hämeen keskussairaala, Auroran sairaala, Rauman sairaala, Lastenklinikka, Koskelan sairaala, Selkämeren ja Forssan sairaalat sekä Suojarinteen, Kuusaan, Kolpeneen, Ronnin ja Eskoon keskussairaalat.
Railo kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935 ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1942 Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) ja teki tuolloin useita opintomatkoja Euroopan eri maihin. Ensimmäisen oman arkkitehtitoimistonsa hän perusti Jonas Cedercreutzin kanssa vuonna 1945.
Railon huomattava suunnittelutyö oli Keski-Suomen keskussairaala Jyväskylässä. Hän suunnitteli sen yhdessä Cedercreutzin kanssa (arkkitehtitoimisto Cedercreutz-Railo). Hanke oli toimiston mittavin, ja se valmistui vuonna 1954. Sairaalan viereen rakennettiin vielä terveydenhuolto-oppilaitos (1963). Keuruulle valmistui Juurikkaniemen sairaala (1958). Myös Viitaniemen koulu on Cedercretz-Railon toimiston suunnittelema jyväskyläläinen rakennus. Muita merkittäviä Cedercreuz-Railon suunnittelemia rakennuksia ovat ainakin Ahvenanmaan merenkulkumuseo Maarianhaminassa (1949), Lääninhallituksen lisärakennus Hämeenlinna (1962), Palvelutalo Betania Turussa (1959), sekä Kuusisaarenpolku 7:n pientalot Munkkiniemessä (1957). Helge Railo suunnitteli myös Sädesairaalan Jyväskylään (1963).
Bryce Lampman
Ura
Lampman pelasi ennen ammattilaisuraansa muutamassa eri yliopisto- tai junioriliigassa, USHL:ssä, NCAA:ssa sekä WHL:ssä. New York Rangers varasi Lampmanin kesällä 2001. Ammattilaisuransa hän aloitti kaudella 2002–2003 Rangersin farmijoukkue Hartford Wolf Packissa AHL:ssä, ja oli siellä joukkueensa tukipilari. Lampman pelasi viiden kauden ajan Rangersin organisaatiossa. Hän pääsi pelaamaan kaiken kaikkiaan kymmenen NHL-ottelua, mutta pääosin hän pelasi farmiseura Hartfordissa.
Kesäkuussa 2007 Lampman teki sopimuksen SM-liigaseura TPS:n kanssa. Hän ei ehtinyt kuitenkaan pelata TPS:ssa otteluakaan, sillä hän teki heinäkuussa sopimuksen NHL-seura Tampa Bay Lightningiin, joka oli hankkinut hänet Rangersista vaihdossa Mitch Fritziin. Lampman pelasi alkukauden, 16 ottelua, Tampa Bayn farmiseura Norfolk Admiralsissa, kunnes hänet myytiin Dallas Starsiin, josta Tampa Bay sai vaihdossa puolustaja Mario Scalzon. Dallas lähetti Lampmanin heti farmiseura Iowaan ja hän ei pelannut peliäkään Dallasissa.
Kaudella 2008–2009 Lampman pelasi venäläisessä KHL-liigassa pelaavassa Amur Habarovskissa. Heinäkuussa 2009 hän solmi sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Kaudella 2009–2010 Lampman pelasi 54 ottelua AHL:n Peoria Rivermenissä, mutta yhtään NHL-ottelua hän ei pelannut. Seuraavalla kaudella hän pelasi viisi ottelua AHL:n Houston Aerosissa, kunnes siirtyi DEL-liigan ERC Ingolstadtiin, jossa pelasi 24 runkosarja- ja neljä pudotuspeliottelua. Kaudeksi 2011–2012 Lampman siirtyi DEL-liigan Hannover Scorpionsiin.
Robert Mulliken
Elämä
Mulliken syntyi Newburyportissa Massachusettsissa. Hänen isänsä, Samuel Parsons Mulliken, oli orgaanisen kemian professori MIT:ssä. Lapsena Mulliken oli erityisen kiinnostunut puista ja kasveista ja oppi nopeasti niiden nimet ja niiden luokituksen.
Mulliken valmistui Newburyportin high schoolista vuonna 1913 ja pääsi jatkamaan opiskelua MIT:iin. Isänsä tavoin hän valitsi pääaineekseen kemian. Yliopisto-opiskelijana hän teki ensimmäisen tieteellisen tutkielmansa: Orgaanisten kloridien synteesistä. Mulliken ei ollut täysin varma tulevaisuudestaan, joten hän päätti sisällyttää opiskeluihinsa myös kemiantekniikan kursseja. Mullikenista tuli kandidaatti vuonna 1917, ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1921 Chicagon yliopistossa.
Mulliken meni jouluaattona 1929 naimisiin Mary Helen von Noén kanssa, ja he saivat myöhemmin kaksi tytärtä.
ASAP
ASAP oli vuonna 1989 toiminut rockyhtye. Adrian Smith oli Iron Maidenin kitaristi. Muita yhtyeen jäseniä olivat kitaristit Andy Barnett ja Dave Colwell, basisti Robin Clayton, kosketinsoittimissa Richard Young ja rumpali Zak Starkey.
Fridtjof Nansen (1930)
Fridtjof Nansen oli Norjan laivaston partioalus. Se oli Norjan laivaston ensimmäinen alus, joka oli valmistettu nimenomaan arktisen alueen rannikonvartiointiin ja kalastuksen valvontaan. Alus osallistui toiseen maailmansotaan, kunnes ajoi karille Jan Mayenin edustalla marraskuussa 1940.
Valmistus
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1928 telakkanumerolla 118. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1930 ja valmistui 29. toukokuuta 1931.
Palvelus
Alus lähti 21. joulukuuta 1933 Hammerfestistä itäisen Finnmarkin merialueiden valvontaan. Vestervågenissa alus ajoi karille Måsøyssä upoten yön aikana. Alus nostettiin vuotta myöhemmin ja se kunnostettiin Hortenissa.
Saksan hyökättyä Norjaan 9. huhtikuuta 1940 alus kuului 3. meripuolustusalueeseen ja oli sijoitettu Finnmarkiin. Alukselle nousi 8. kesäkuuta Tromssassa kontra-amiraali Henry Diesen ja Norjan ulkoministeri Halvdan Koht sekä joukko muita pakolaisia. Selviydyttyään ilmahyökkäyksistä alus saapui 13. kesäkuuta Tórshavniin Färsaarilla, josta se jatkoi edelleen Britteinsaarille. Alus liittyi 12. elokuuta kahdentoista muun Norjan laivaston aluksen kanssa liittoutuneiden Britteinsaarilla olleeseen laivastoon.
Mentor (Ohio)
Mentor on kaupunki Yhdysvalloissa, Ohion osavaltiossa. Se sijaitsee Eriejärven rannalla noin 32 km Clevelandista koilliseen.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Middletownin väkiluku oli 47 159.
SYK
SYK viittaa muun muassa seuraaviin:
Amhara
Amhara voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Olkiluodontie
200px|thumb|Olkiluodontien eteläpää.
Olkiluodontie eli yhdystie 2176 on luoteis-kaakkoissuuntainen yhdystie Eurajoella. Tie kulkee Raumantien – joka on osa valtatietä 8 – ja Olkiluodon Ulkopään väliä. Ulkopäässä, jossa on Olkiluodon ydinvoimalaitos, tie päättyy Satamatien liittymään, josta se jatkuu sisäisenä tienä (vaaditaan kulkulupa) Olkiluodon satamaan. Olkiluodontie kulkee luoteesta kaakkoon katsoen Olkiluodon ja Ilavaisten saaristokylien läpi ja saapuu niiden jälkeen mantereelle. Mantereella Olkiluodontie noudattaa tien koillispuolella virtaavan Lapinjoen kulkua kulkien Hankkilan kylän läpi. Raumantien risteyksessä on pumppuamo, jonka koillispuolella sijaitsee Lapijoen lähiö.