cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Funkrock
Tyylin uusi tuleminen tapahtui Yhdysvalloissa 1980-luvun jälkipuoliskolla ja 1990-luvun alussa, jolloin se yhdistettiin ns. vaihtoehtorockiin. Tässä funkrockin toisessa tulemisessa vaikutteita haettiin nyt myös hip hop -musiikista. Tyylin tunnetuin edustaja oli tuolloin Red Hot Chili Peppers (joka tosin myöhemmillä levyillään on siirtynyt selvästi poispäin funkista). Sen ohella suosittuja funkrock-yhtyeitä olivat tällöin esimerkiksi Fishbone, Living Colour, Primus ja Jane's Addiction. Näiden yhtyeiden musiikissa oli mukana myös raskaan rockin elementtejä, ja joskus käytetäänkin termiä funk metal. Funkrockin toista aaltoa lähellä oleva tyyli on rap rock. Rage Against The Machine on yksi tunnetuimpia funk-riffejä, metallia ja hip hopia yhdistelleitä yhtyeitä 1990- ja 2000-luvuilla.
Paska (artisti)
Paska on suomalainen vuonna 1985 aloittanut a cappella -musiikkia esittävä hanke, jonka muodostaa radiotoimittajana ja kirjailijana tunnettu Ari Peltonen. Peltonen kutsuu Paskaa yhtyeeksi, vaikka hän on sen ainoa jäsen. Peltonen tunnetaan muun muassa Radiomafian ohjelmasta ANSSI!. Paskan musiikissa ei ole mukana soittimia vaan kappaleet koostuvat englanninkielisestä huutamisesta tai muusta samantyyppisestä materiaalista. Toisinaan Paskan käytössä on ollut kaksi mikrofonia, joista toiseen on esitetty kitarasooloja jäljitteleviä osuuksia. Peltosen sanojen mukaan Paskan yhtenä tarkoituksena on osoittaa, että kuka tahansa voi tehdä musiikkia, ”riippumatta siitä, kuinka paska hän on”.
Historia
Paska teki ensimmäisen esiintymisensä keväällä 1985 kilpailijana Rockin SM-kisojen alkukarsinnassa Riihimäellä. Paskan seuraava esiintyminen oli vuonna 1987, jolloin Paska myös esiintyi itsenäisyyspäivänä televisioidussa Härmärock-konsertissa. Yleisradion ohjelmapäivystykseen tuli runsaasti palautetta esimerkiksi siitä, että artisti oli kehottanut ihmisiä hankkimaan ”punaiset paperit” varusmiespalveluksen välttämiseksi.
1990-luvulla Paska esiintyi myös ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Saksassa, Puolassa ja Kanadassa. Lopulta yhtyeen ilmoitettiin hajonneen sisäisiin erimielisyyksiin.
Paskan paluulevyn, joka on samalla yhtyeen ensimmäinen varsinainen albumi, ilmoitettiin ilmestyvän huhtikuussa 2005. Levyn julkaisua ilmoitettiin sen jälkeen lykättävän nettipiratismin takia. Artistin mukaan kyse oli sen varmistamisesta, että levy on varmasti levinnyt kunnolla internetiin ennen sen virallista julkaisemista. Ari Peltonen sanoi, ettei levyä välttämättä kukaan jaksa kuunnella, mutta sen voi kumminkin omistaa. Levyllä on muun muassa versiot kappaleista ”Bohemian Rhapsody”, ”Anarchy in the U.K.”, ”Tubular Bells”, ”Love me tender”, ”My Way” ja ”Mä vain pogoon”.
Kesällä 2005 yhtye teki ”Paska elämä aikuiselle” -nimeä kantaneen kiertueen. Myöhemmin syyskuussa 2006 järjestettiin myös samanniminen konsertti. Konsertin tuoton ilmoitettiin menevän kokonaan Peltoselle, joka kertoi lähtevänsä lomalle niin kauas kuin mitä saaduilla rahoilla pääsee. Tilaisuudessa myös myytiin oheistuotteina Paska-kalsareita ja kerättiin kolehtia, sekä Puhdas elämä lapsille -hyväntekeväisyyskonsertin tavoin ilmoitettiin aina, kuinka paljon rahaa on jo koottu.
Diskografia
thumb|Women Are from Venus, Men from Anus -levynkansi
Poikkipuoliainen
pienoiskuva|250px|Poikkipuoliaisen pohjoisosaa.
Poikkipuoliainen on rehevä ja lyhytviipymäinen, kahdesta altaasta koostuva järvi Vihdin kunnan eteläosassa Siuntionjoen vesistöalueella. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä ja keskisyvyys vain 1,4 metriä. Järven pintaa laskettiin 1920-luvulla 70 senttimetriä.
Maantiede
Poikkipuoliaisen pituus lounaasta koilliseen on 4,8 kilometriä. Järven levein kohta on länsirannan Linnalahden kohdalla. Koillisen rannan Holma-niemen kohdalla leveys on noin sata metriä. Holmasta pohjoiseen järvi on kapea, mutta aivan pohjoisin järvenosa Elimäenlahden kohdalla on noin puoli kilometriä leveä. Poikkipuoliaisen niemimaita ovat Holman ohella eteläisen rannan Papinniemi ja sen pohjoispuolinen niemi sekä länsirannan Kotoniemi. Noin puolet Poikkipuoliaisesta on yhdestä kahteen metriä syvä. Vähintään kolme metriä syvää on vain kahdeksisen hehtaaria. Syvin alue sijaitsee järven keskivaiheilla itärannan tuntumassa.
Poikkipuoliaisen eteläisten rantojen läheisyydessä on joitakin vähäisiä luotoja. Järven ranta-alueilla on sekä huvila-asutusta että vakituista asutusta. Koillisrannalla on rakentamatonta metsämaata, joka kohoaa noin 105 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 55 metriä järven pintaa korkeammalle. Linnalahden rannan Linnakallion huippu on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven lounaisrannan Hankainmäen huippu on noin 90 metriä merenpinnan yläpuolella. Peltomaata järven rannoilla on vähemmän kuin muilla Siuntionjoen vesistöalueen järvillä.
Enäjärven vedet purkautuvat Hulttilanjoen kautta Poikkipuoliaiseen, joka puolestaan purkaa vetensä Siuntionjokea Tervalammen kautta Huhmarjärveen. Poikkipuoliaisen luusua sijaitsee järven eteläkolkassa. Poikkipuoliaisen kaakkoispuolella sijaitsee Nuuksion kansallispuisto ja koillispuolella Salmen ulkoilualue.
Poikkipuoliaisen vesitilavuus on 2 692 000 kuutiometriä. Vedenlaatu on luokiteltu tyydyttävän ja välttävän välille. Ongelmia ovat toistuvat sinileväkukinnot sekä rantojen mataluus. Järven pinnan laskusta johtuen rannat ovat laajalti alavia. Poikkipuoliaisen happipitoisuus on talvisinkin melko hyvä. Vedenlaatua on pyritty parantamaan muun muassa hoitokalastuksella. Poikkipuoliainen on särkikalavaltainen.
Poikkipuoliaisen kuormitus on paljolti riippuvainen Enäjärven vedenlaadusta. Enäjärven tilavuus on noin kuusinkertainen Poikkipuoliaiseen nähden.
Poikkipuoliaisen mataluus on lisännyt vesikasvillisuuden määrää ja tuulesta johtuvaa pohjan resuspensiota (sedimentin pöllyämistä vesimassaan).
Flora
Poikkipuoliaisen rannoilla kasvaa runsaasti järviruokoa, seassa on osmankäämiä, kurjenmiekkaa ja järvikaislaa. Ulpukka ja lumme ovat yleisiä lahtien rannoilla.
Aaltoyhtälö
thumb|Pulssi etenemässä nauhassa, jonka molemmat päät ovat kiinnitettyjä. Aaltoyhtälö on hyperbolinen toisen kertaluvun osittaisdifferentiaaliyhtälö, joka kuvaa etenevää harmonista aaltoa. Yhtälö saa eri muotoja riippuen siitä, kuinka aaltoa välitetään ja mikä on väliaineena.
Kaikki aallot eivät ole sinimuotoisia eli sinusoidisia. Yksi esimerkki epäsinusoidisesta aallosta on pulssi, joka kulkee x-akselin suuntaan osoittavaa narua pitkin nopeudella c. Pulssin korkeus maasta on φ. Matka, jonka pulssi kulkee ajanhetken t ja ajanhetken 0 välillä on ct.
Yksiulotteisena tämä yhtälö saa muodon:
Tämän yhtälön yleinen ratkaisu, aaltofunktio, (Jean le Rond d'Alembertin antamassa muodossa) on
Tässä F ja E voidaan ajatella kahdeksi pulssiksi, jotka etenevät alas narua, toinen +x ja toinen -x suuntaan. Jos korvaamme ylemmässä yhtälössä x:n tilalle suunnat x, y, z, saamme kolmessa ulottuvuudessa etenevän aallon yhtälön
missä Laplacen operaattori
Funktio \phi(x,t) esittää aaltoliikkeessä värähtelevää suuretta, joka voi olla esimerkiksi pinnan korkeus veden pinnalla etenevissä aalloissa, paine ääniaalloissa tai sähkökentän voimakkuus sähkömagneettisissa aalloissa. Yhtälössä esiintyvä parametri v on aaltoliikkeen nopeus, sähkömagneettisten aaltojen tapauksessa valonnopeus c.
Epähomogeeninen aaltoyhtälö voi aiheuttaa massan liikettä.
Eräs tunnettu esimerkki aaltoyhtälöstä on Schrödingerin yhtälö, joka kuvaa hiukkasen aaltomaista käyttäytymistä kvanttimekaniikassa. Ratkaisuja tähän yhtälöön ovat aaltofunktiot, joilla voidaan kuvata hiukkasen todennäköisyysjakaumaa.
Äkräs
pienoiskuva|Äkräs oli muun muassa nauriin haltija. Äkräs on Mikael Agricolan ensimmäisenä mainitsema karjalaisten monipuolinen sadon ja kasvillisuuden haltija.
Agricolan Dauidin Psalttarin "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 sanotaan: Egres loi herneet, pavut ja nauriit sekä antoi kaalit, pellavat ja hamput:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Egres antoi pellavia, papuja ja nauriita:
Vaikka Agricola mainitseekin Äkrään nimenomaan karjalaisten jumalien joukossa, on se tunnettu ilmeisesti myös Länsi-Suomessa muodossa Äyräs.
Kansanperinne
Myöhemmässä kansanperinteessä Äkräs esiintyy erityisesti nauriiden suojelijana. Itä-Karjalan Vuokkiniemellä Vuonnisen kylässä on nakriita eli nauriita kylvettäessä sanottu:
Kylvön jälkeen saatettiin naurismaalle heittää Kontokissa lakkia tai kuppia ja samalla rukoilla:
Amerikasta peräisin olevan perunan korvattua myöhemmin nauriin Äkrästä alettiin pitää myös perunoiden suojelijana. Salmissa nimitettiin Ägröi-kuninkaaksi suurta perunaa, johon oli kasvanut yhteen pari kolme pienempää perunaa.
Kaksoisnaurista, kaksoisperunaa tai muuten erikoista naurista tai perunaa on Itä-Suomessa ja Venäjän Karjalassa kutsuttu nimillä äkräs, äkröi ja pyhä-äkräs. Tällaisten yhteenkasvaneiden juuresten löytämisen uskottiin merkitsevän menestystä tai hedelmällisyyttä, kuten kaksosia.
Pellon Äkrääksi kutsuttiin Polvijärvellä uhripuuta, jolle uhrattiin sadosta. Paltamossa pellon Äkräälle tehtiin kylvöleipä.
Pellon vartija
Viljo Alanen näkee Äkrään sadon antajan lisäksi pellon vartijana, joka vartioi satoa, mutta myös vaati uhreja. Äkräs on tarkoittanut joillain paikkakunnilla suuruuttaan haljennutta naurista - Korpilahdella ja Hämeessä on tällaisista nauriista sanottu, että se on huutanut varkaan perään niin lujaa että on haljennut. Hämeessä on Alasen mukaan sanottu sananpartena, että joku "huutaa kuin äyräsperkele". Janakkalassa haljenneen nauriin sanottiin haljenneen naurettuaan epäonnistunutta varkausyritystä. Alasen mielestä varkaan perään huutavalla Äkräällä on siis maan haltijaa ja rajanhaltijaa muistuttavia ominaisuuksia - rajanhaltija nimenomaan huutaa, kun sen vartioimaa rajaa loukataan.
Loitsuissa
Äyräs esiintyy joissain loitsuissa, kuten tässä pyhäjokelaisessa kivensynty-loitsussa. Tässäkin yhteydessä mainitaan pelto.
Erisnimenä
Uno Harva huomauttaa, että Ägräs esiintyi Itä-Suomessa sukunimenä eri johdannaisineen - kirkonkirkoissa esiintyvät muun muassa nimet Ägräs, Ägrämöinen, Ägrein, Äyreinen ja Egreilinen. Menetetyssä Karjalassa oli myös Äyräpään kunta.
Nimi ja alkuperä
Koska Äkrään nimeen liittyy hyvin usein epiteetti "pyhä", tutkijat ovat olettaneet että Äkrään taustalla olisi kristillinen pyhimys. Kaarle Krohn oletti että kysymyksessä olisi Pyhä Gregorius, jonka nimi Agricolan Rukouskirjassa tavataan muodossa Pyhä Greus. Martti Haavion teorian mukaan Pyhä Äkräs juontuisi ilmaisusta Pyhä Kros eli siis Pyhä Risti.
Uno Harva näkee Äkräässä yhteyksiä Jumisiin, latvialaiseen sadon ja hedelmällisyyden jumalaan, jota kuvastaa yhteenkasvanut kaksoistähkä, jumalallinen kaksonen. Harva kertoo, että Poverja Gavrilovin mukaan ainakin myös suomensukuiset votjakit eli udmurtit ovat kunnioittaneet yhteenkasvaneita kaksoistähkiä ja uskoneet niiden tuovan runsautta. Samanlaisia uskomuksia on Harvan mukaan ollut monilla muillakin kansoilla.
Viljo Alanen pitää Äkrään (jonka länsisuomalainen muoto on siis Äyräs) etymologiana sanaa "äyräs", "pellon äyräs". Äyräs ja rantatörmä ovat usein merkinneet myös pellon rajaa, joka liittyisi Äkräsin ominaisuuksiin pellon vartijana.
Goryeo-hotelli
pienoiskuva|Goryeo-hotelli pienoiskuva|Goryeo-hotellin aula
Hotellissa toimii viisi ravintolaa, mukaan lukien pyörivä ravintola 45. kerroksessa. Siellä on myös elokuvateatteri ja lukuisia eri liikkeitä parturista kirjakauppaan sekä uima-allas ja sauna.
Fieseler Fi 156 Storch
thumb|Fieseler Fi 156 Storch [[Kemijärvi|Kemijärvellä.]] thumb|Fieseler Fi 156 ruotsalaisväreissä. thumb|Morane-Saulnier MS.505 Criquet Fieseler Fi 156 Storch (Haikara) oli Gerhard Fieselerin johtaman suunnitteluryhmän suunnittelema saksalainen, kaksi- tai kolmipaikkainen, yksimoottorinen ja ylätasoinen yhteyslentokone. Konetyyppiä valmistettiin toisen maailmansodan aikana yli 2 800 kappaletta.
Historia
Koneen ensilento tapahtui 24. huhtikuuta 1936. Koneen tuotanto alkoi Fi 156 A-1 -mallilla, joka 1939 korvautui Fi 156 C -mallilla, jossa oli ohjaamon takaikkunaan kiinnitetty konekivääri. Koneesta valmistettiin myös pölysuodattimilla varustettua ”tropiikki” (Trop) -versiota Saksan Afrikakorpsin käyttöön. Eräs tuotantoversio oli ambulanssimalli, jossa oli tila paareille.
Storchin tuotanto aloitettiin Fieseler Werken tehtaalla Kasselissa, mutta koska tehdas tarvittiin hävittäjien valmistukseen, Storchin tuotanto siirrettiin lokakuussa 1943 Saksan miehittämien maiden alueelle: Ranskaan Morane-Saulnierin tehtaalle Puteauxiin sekä Böömin ja Moravian protektoraattiin eli Tšekkoslovakiaan.
Morane-Saunierin tehtaalla konetta oli valmistettu jo huhtikuusta 1942 lähtien. Tšekkoslovakiassa Leichtbau Budweis rakensi 1943–1944 73 Storchia, minkä jälkeen tuotanto siirtyi Benes-Mrazin tehtaalle Chozeniin, joka valmisti 64 konetta.
Koneita valmistettiin Luftwaffelle vuosina 1937–1945 2 871 kappaletta. Storchia valmistettiin lisenssillä myös Romaniassa ICAR:in tehtaalla, joka tuotti 80 kappaletta Fi 156C-3 -mallia vuodesta 1943. Lisenssi myytiin myös Japaniin.
Toisen maailmansodan jälkeen koneiden rakentaminen jatkui Ranskassa nimellä Morane-Saulnier MS.500 Criquet ja Tšekkoslovakiassa nimellä Mraz K-65 Cap.
Josif Stalinin määräyksestä Oleg Antonov suunnitteli Storchista neuvostokopion, jonka mallinimi oli OKA-38 tai Shs. Koneen moottorina oli ranskalaisen Renault-moottorin kopio MV-6, ja sen polttoainetankit olivat alkuperäistä suuremmat, koneen STOL-ominaisuudet olivat kuitenkin esikuvaansa huonommat. Koneen tuotanto ei kuitenkaan ehtinyt kunnolla alkaa ennen Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon vuonna 1941.
Abraham de Moivre
Abraham de Moivre (26. toukokuuta 1667 – 27. marraskuuta 1754) oli ranskalainen matemaatikko, joka tunnetaan erityisesti kehittämästään de Moivren kaavasta, joka yhdistää kompleksiluvut ja trigonometrian. Hän työskenteli myös todennäköisyyslaskennan parissa ja keksi normaalijakauman. De Moivre valittiin vuonna 1697 englantilaisen Royal Societyn jäseneksi. Hän oli Isaac Newtonin, Edmund Halleyn ja James Stirlingin hyvä ystävä.
Vaikka De Moivre joutui kokemaan vainoa uskonnollisista syistä, hän pysyi koko ikänsä "vakaana kristittynä". Hugenottina hän joutui Englantiin, kuten myös hänen työtoverinsa, toimittaja ja kääntäjä Pierre des Maizeaux.
De Moivre kirjoitti todennäköisyysteoriaa käsittelevän kirjan The Doctrine of Chances, jonka sanotaan olevan uhka­pelurien suosiossa. Hän keksi ensimmäisenä myös Binet'n kaavan, jolla Fibonaccin lukujonon n:s luku voidaan laskea kultaisen suhteen φ n:nnen potenssin avulla. Hän esitti ensimmäisenä myös keskeisen raja-arvo­lauseen, joka on todennäköisyys­teorian kulmakivi.
Elämäkerta
thumb|Doctrine of chances, 1761
Varhaisvuodet
Abraham de Moivre syntyi Vitry-le-François'ssa Champagnessa 26. toukokuuta 1667. Hänen isänsä Daniel de Moivre oli kirurgi, joka uskoi koulutuksen arvoon. Vaikka Abraham de Moivren vanhemmat olivat protestantteja, hän kävi ensin Vitryn katolista Kristittyjen veljien koulua, joka oli poikkeuksellisen suvaitsevainen aikansa usknnollisten kiistojen jakamassa Ranskassa. Kun hän oli 11-vuotias, hänen vanhempansa lähettivät hänet Sedanin protestanttiseen akatemiaan, jossa hän neljän vuoden ajan opiskeli kreikkaa Jacques du Rondelin oppilaana. Protestanttinen Sedanin akatemia oli perustettu vuonna 1579 Françoise de Bourbonin, Henri-Robert de la Marckin lesken aloitteesta.
Vuonna 1682 Sedanin protestanttinen akatemia lakkautettiin, ja de Moivre alkoi opiskella logiikkaa Saumurissa kahden vuoden ajan. Vaikka matematiikka ei kuulunut hänen opintoihinsa, de Moivde luku omin päin erinäisiä matemaattisia teoksia kuten Jean Prestet'n teoksen Élémens des mathématiques sekä Christiaan Huygensin lyhyen tutkielman arpapeleistä, De Ratiociniis in Ludo Aleae. Vuonna 1684 de Moivre muutti Pariisiin opiskelemaan fysiikkaa, ja siellä hän ensimmäisen kerran sai muodollista matematiikan opetusta Jacques Ozanamin yksityisoppilaana.
Uskonnolliset vainot kävivät Ranskassa ankariksi, kun Ludvig XIV vuonna 1685 sääti Fontainebleaun ediktin. Se kumosi Nantesin ediktin, joka oli myöntänyt Ranskan protes­tanteille tärkeitä oikeuksia. Fontainebleaun edikti kielsi protestanttiset jumalan­palvelukset ja määräsi, että katolisten pappien oli kastettava kaikki lapset. De Moivre lähetettiin Saint-Martinin luostarin kouluun, jonne viran­omaiset lähettivät protestanttien lapset käännyt­tääkseen heidät katolisuuteen.
Eri lähteissä esiintyy risti­riitaisia tietoja siitä, milloin de Moivre jätti Saint-Martinin luostarin ja muutti Englantiin. Hänen elämä­kertojaan ovat kirjoittaneet sekä katoliset että protes­tanttiset kirjoittajat. Edellisten mukaan hän olisi viettänyt luostari­koulussa vain lyhyen ajan, kun taas jälkimmäisten mukaan häntä olisi pidetty siellä vankina huhtikuun 28. päivään 1688 saakka.
Myöhemmät vaiheet
Saapuessaan Lontooseen de Moivre oli pätevä matemaatikko, joka tunsi hyvin monet alan perus­teokset. Tullakseen toimeen de Moivre toimi matematiikan yksityis­opettajana käyden oppilaidensa kotona tai opettaen Lontoon kahviloissa. Hän itse jatkoi matematiikan opintojaan sen jälkeen, kun oli tavannut Devonshiren herttuan ja nähnyt Newtonin vastikään ilmestyneen teoksen Principia Mathematica. Selailtuaan tätä teosta hän havaitsi sen olevan paljon hänen aikaisemmin lukemiaan kirjoja syvällisempi, ja hän päätti vakaasti lukea sen kokonaan ja ymmärtää sen. Kun hänen kuitenkin oli kierreltävä eri puolella Lontoota oppilaidensa luonna, hänellä ei ollut riittävästi aikaa opiskella, ja niinpä hän repi kirjasta sivuja irti, kuljetti niitä mukanaan taskussaan ja luki niitä luentojensa välillä.
Erään kyseen­alaisen tarinan mukaan Newtonilla olisi viimeisinä vuosinaan ollut tapana pyytää henkilöitä, jotka esittivät hänelle matemaattisia kysymyksiä, kääntymään de Moivren puoleen sanoen: "Hän tuntee kaikki nämä asiat paremmin kuin minä."
Noin vuonna 1692 Moivre ystävystyi Edmond Halleyn ja pian sen jälkeen myös Newtonin kanssa. Vuonna 1695 Halley esitteli Royal Societylle de Moivren ensimmäisen matemaattisen tutkielman, joka käsitteli Principia Mathematica -teoksessa käytettyjä fluksioita. Tutkielma julkaistiin samana vuonna sarjassa Philosophical Transactions. Pian sen julkaisemisen jälkeen de Moivre kehitti myös Newtonin binomilauseesta yleistyksen, multinomilauseen. Vuonna 1697 lause tuli Royal Societyn tietoon, ja de Moivre otettiin seuran jäseneksi saman vuoden marraskuussa.
Kun de Moivre oli hyväksytty Royal Societyyn, Halley rohkaisi häntä kiinnittämään huomionsa tähti­tieteeseen. Vuonna 1705 de Moivre keksi intuitiivisesti, että "jokaisen planeetan keskihakuvoima on suoraan verrannollinen sen etäisyyteen voima­keskuksesta ja kääntäen verrannollinen sen radan evoluutan halkaisijaan ja sen tangenttia vastaan piirretyn kohti­suoran pituuden kuutioon." Toisin sanoen, jos planeetta kiertää elliptistä rataa poltto­pisteen F ympäri ja jos sen ollessa pisteessä M valitaan radan ulko­puolelta sellainen piste P, että PM on radan tangentti ja FPM on suora kulma, keski­haku­voima pisteessä P on verrannollinen lausekkeeseen, missä R on planeetan radan kaarevuussäde pisteessä M. Matemaatikko Johann Bernoulli todisti tämän vuonna 1710.
Menestyksestään huolimatta de Moivrea koskaan nimitetty yliopistolliseen opetusvirkaan, jolloin hän olisi voinut luoda aikaa vievistä ja rasittavista yksityisopettajan toimistaan. Tämä johtui siitä, että hän oli synty­perältään ranskalainen ja Englannissa yliopiston virkoihin nimitettiin tuohon aikaan vain brittejä.
Vuonna 1712 Royal Society nimitti de Moivren jäseneksi komissioon, jonka tehtävänä oli ratkaista kiista siitä, oliko differentiaali ja integraalilaskennan keksinyt Isaac Newton vai Gottfried Leibniz. Komission muut jäsenet olivat MM. Arbuthnot, Hill, Edmond Halley, Jones, John Machin, Burnet, Robarts, Bonet, Aston ja Brook Taylor.
De Moivre pysyi köyhänä koko ikänsä. Hänen kerrotaan olleen Old Slaughter's Coffee Housen kanta-asiakas. Tässä St. Martin's Lanen varrella sijainneessa kahvilassa hänen väitetään ansainneen hieman rahaa pelaamalla shakkia.
Viimeiset vuodet
De Moivre tutki toden­näköisyyttä ja matematiikkaa kuolemaansa saakka, ja useat hänen tutkimuksensa julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Vanhetessaan hän tuli yhä uneliaammaksi ja tarvitsi pidempää yöunta. Usein kerrotun, joskin kyseenalaisen tarinan mukaan hän olisi huomannut nukkuvansa joka yö 15 minuuttia kauemmin kuin edellisenä yönä ja laskenut etukäteen kuolin­päivänsä: hän kuolisi silloin, kun uni on pidentynyt 24 tuntiin, mikä tämän laskelman perusteella olisi tapahtunut 27. marraskuuta 1754. Hän kuolikin Lontoossa juuri mainittuna päivänä. Hänet haudattiin ensin St Martin-in-the-Fieldsiin, mutta myöhemmin hänen ruumiinsa siirrettiin toiseen paikkaan.
Todennäköisyyslaskenta
De Moivre kehitti analyyttisen geometrian ja toden­näköisyys­laskennan perustavalla tavalla jatkamalla edeltäjiensä, erityisesti Christiaan Huygensin ja useiden Bernoullin sukuun kuuluneiden matemaatikkojen töitä. Hän kirjoitti myös toden­näköisyys­laskennan oppi­kirjan The Doctrine of Chances: a method of calculating the probabilities of events in play ("Oppi mahdollisuuksista: keino tapahtumien toden­näköisyyksien laskemiseen peleissä"). Se oli tämän alan toinen oppikirja; ensimmäinen oli ollut Girolamo Cardanon 1560-luvulla kirjoittama Liber de ludo aleae ("Arpapelien kirja"), mutta sitä ei ollut julkaistu ennen kuin vuonna 1663. De Moivren kirja ilmestyi neljänä painoksena: latinaksi vuonna 1711 sekä englanniksi vuosina 1718, 1738 ja 1567. Kirjan myöhempiin painoksiin de Moivre lisäsi vuonna 1733 johtamansa, aiemmin julkaisemattoman tuloksen, jossa binomijakaumaa ensimmäisen kerran approksimoitiin nykyisin normaalijakaumana tai Gaussin käyränä tunnetulla jakaumalla. Tämä oli ensimmäinen keino tietyn suuruisen virheen esiintymisen toden­näköisyyden määrittämiseksi, kun tämä virhe on ilmoitettu käyttämällä jakauman vaihtelu­väliä yksikkönä, ja samalla ensimmäinen toden­näköisen virheen määritys­keino. Hän myös sovelsi näitä teorioita uhkapelejä käsitteleviin probleemoihin ja kuolleisuus­tilastoihin.
Toden­näköisyys­laskennassa tarvitaan usein luvun kertomaa n!, mutta ennen kuin nykyaikaiset laskimet keksittiin, sen laskeminen suurille luvuille n oli hyvin työlästä. Vuonna 1733 de Moivre esitti kaavan, jolla kertomalle voidaan helposti laskea likiarvoja:
Hän esitti myös likiarvon tässä esiintyvälle vakiolle c, mutta vasta James Stirling totesi, että c oli yhtä kuin \sqrt 2 \pi. Vaikka tämä kaava tunnetaan Stirlingin kaavana, ansio sen keksimisestä siis kuuluu ainakin yhtä suuressa määrin de Moivrelle kuin Stirlingille.
Fieseler Fi 156 Storch
Historia
Storch sai kuuluisuutta muun muassa saksalaisten Otto Skorzenyn johtamien SS-joukkojen laskuvarjojääkärien operaatiossa, jossa liittoutuneiden vangitsema Benito Mussolini vapautettiin Campo Imperatore -vuoristohotellista Gran Sassosta Italiassa 12. syyskuuta 1943. Lyhyen lasku- ja nousukiitonsa (laskuun riitti 20 metrin ja nousuun 65 metrin kiitotie) turvin Storch kykeni laskeutumaan hotellin lähistölle noutaessaan Mussolinin.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimat tilasi kaksi Fi 156K-1-konetta 31. joulukuuta 1938 ja ne toimitettiin Suomeen toukokuussa 1939. Rekisteritunnuksilla ST-112 ja ST-113 varustetut koneet toimivat esikuntien yhteiskoneina. ST-113 vaurioitui 26. lokakuuta 1944, ja se poistettiin 2. joulukuuta samana vuonna. ST-112 toimi ilmavoimissa vuoteen 1960 asti. Kone huutokaupattiin ja sen osti lahtelainen Oswald Stanley. Se siirtyi 4. heinäkuuta 1960 siviilirekisteriin tunnuksella OH-VSF. Koneen kotikentäksi tuli Vesivehmaan lentokenttä, jossa sitä käytettiin Lahden Ilmailukerhon toimintaan muun muassa purjelentokoneiden hinaukseen, yleisölennätyksiin ja ilmavalokuvaukseen. Usein talvisin, varustettuna suksilla, kone oli Vesijärven Kahvisaaren kupeessa valmiina yleisölennätyksiin Lahden kaupungin yllä. Koneella vedettiin myös mainosbannereita Lahden yllä erityisesti Salpausselän kisojen aikaan. Kone rekisteröitiin 20. lokakuuta 1964 dragsfjärdiläiselle Göran Hollstenille rekisteritunnuksella OH-FSA. Koneen omisti 7. marraskuuta 1969 – 29. joulukuuta 1971 Wihuri-yhtymä Oy Lentohuolto Helsingissä, jonka jälkeen kone poistettiin rekisteristä. Vuonna 1973 se siirtyi Ilmailumuseoyhdistys ry:lle Vantaalle. Kone on näytteillä Suomen ilmailumuseossa.
Fieseler Fi 156 versiot
Ranskalaiset valmistivat Criquetia kuutena versiona:
Yleiset ominaisuudet
thumb|250px|Argus As 10-mäntämoottori
Abraham de Moivre
Todennäköisyyslaskenta
De Moivre julkaisi myös artikkelin "Annuities upon Lives", jossa hän osoitti, miten normaali­jakaumaa voitiin soveltaa tietyn ikäisten henkilöiden kuolleisuutta kuvaaviin tilastoihin. Hän julkaisi asiasta yksin­kertaisen kaavan, jolla voidaan liki­määräisesti laskea, minkä suuruisiin vuotuisiin tuloihin henkilön iän mukaan maksettavat elin­korot johtavat. Tämä muistuttaa niitä kaavoja, joita vakuutusyhtiöt nykyisin käyttävät.
Poissonin jakauman prioriteettikysymys
Jotkin Poissonin jakaumaa koskevat tulokset esitti ensimmäisenä de Moivre artikkelissaan De Mensura Sortis seu; de Probabilitate Eventuum in Ludis a Casu Fortuito Pendentibus julkaisu­sarjassa Philosophical Transactions of the Royal Society Sen vuoksi joidenkuiden kirjoittajien mielestä tämän jakauman pitäisi kantaa de Moivren nimeä.
De Moivren kaava
jonka hän pystyi todistamaan kaikille positiivisille kokonais­luvuille n. Vuonna 1722 hän esitti yleisemmin tunnetun de Moivren kaavan aluksi kuitenkin vain konjektuurina.
Vuonna 1749 Leonhard Euler todisti tämän kaavan kaikille reaali­luvuille n käyttämällä Eulerin kaavaa, joka tekee todistuksesta melko suora­viivaisen. Tämä kaava on tärkeä, koska se yhdistää toisiinsa kompleksi­luvut ja trigonometrian. Lisäksi siitä voidaan johtaa lausekkeita, joilla voidaan esittää cos(nx) ja sin(nx) cos(x):n ja sin(x):n avulla.
Pohjoinen pallonpuolisko
thumb|Pohjoinen pallonpuolisko keltaisella. Karttaan ei ole merkitty Etelämannerta. thumb|Kartassa keskellä Pohjoisnapa ja Pohjoinen jäämeri, vasemmalla Pohjois-Amerikka, alhaalla Pohjois-Afrikka ja oikealla Euraasia.
Pohjoinen pallonpuolisko on maapallon päiväntasaajan pohjoispuolinen osa. Pohjoinen pallonpuolisko kattaa suurimman osan maapallon maa-alueista ja 88–90 prosenttia väestöstä.
Maanosista pohjoiseen pallonpuoliskoon kuuluvat kokonaan vain Pohjois-Amerikka ja Eurooppa. Aasiakin on melkein kokonaan pohjoisella pallonpuoliskolla joitain Kaakkois-Aasian, pääasiassa Indonesiaan kuuluvia saaria lukuun ottamatta. Afrikasta on pohjoisella pallon­puoliskolla noin kaksi kolmas­osaa, muun muassa koko Sahara. Oseaniasta pohjoisella pallonpuoliskolla on vain muutama saari Tyynellä valtamerellä. Etelä-Amerikassakin vain muutama valtio sijaitsee kokonaan tai edes osittain pohjoisella pallonpuoliskolla. Australia ja Antarktis ovat kokonaan eteläisellä pallonpuoliskolla.
Kun pohjoisella pallonpuoliskolla on kesä, eteläisellä pallonpuoliskolla on talvi. Kun Suomessa on juhannus, Aurinko paistaa kohtisuoraan Kravun kääntöpiirille.
Katso myös
המיספירה
Huhta (Eurajoki)
thumb|Huhdan koulu. Huhta  on kylä Eurajoen kunnassa. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta yhdystie 2170:n varrella. Huhdalla asuu noin sata asukasta. Kylässä toimii Huhdan koulu.
Lauri Kristian Relander
Lauri Kristian Relander (ristimänimeltään Lars Kristian, 31. toukokuuta 1883 Kurkijoki – 9. helmikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen agronomi, poliitikko ja Suomen tasavallan toinen presidentti vuosina 1925–1931.
Relander oli puoluetaustaltaan maalaisliittolainen. Relanderia kutsuttiin ”Reissu-Lasseksi”, koska hän matkusti aikansa mittapuun mukaan paljon. Presidenttikautenaan Relander teki useita ulkomaanmatkoja, ja hän kävi Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Virossa ja Latviassa. Uutena valtiona Suomen oli järjestettävä suhteet lähivaltioihin, joten aktiivinen ulkomaanedustaminen oli olennaista, vaikkei sitä laajasti ymmärrettykään. Relanderin edeltäjä K. J. Ståhlberg ei ollut tehnyt yhtään valtiovierailua.
Relander ei hyväksynyt kieltolakia mutta noudatti sitä silti säntillisesti. Hän nimitti muun muassa Suomen ensimmäisen naisministerin Miina Sillanpään Väinö Tannerin sosiaalidemokraattiseen vähemmistöhallitukseen sekä myönsi kauppaneuvoksen arvonimen naiselle ensimmäistä kertaa Suomen historiassa.
Koulutukseltaan Relander oli filosofian tohtori ja agronomi. Ennen presidenttiyttään Relander toimi Viipurin läänin maaherrana ja presidenttiytensä jälkeen Suomen Maalaisten keskinäisen palovakuutusyhtiön johtajana. Tehtävään siirtyessään hän oli vakuutusalan ummikko, mutta oppi alan nopeasti. Palovakuutusyhtiö oli Lähi-Tapiolan edeltäjä.
Ennen poliittista uraa
Lars Kristian Relander syntyi Laatokan rannalla Kurkijoen kunnassa 31. toukokuuta 1883 agronomi Evald Relanderin ja rovastintytär Gertrud Maria o. s. Olsonin poikana. Hänellä oli veli Ilmari Relander ja siskopuoli Katri Relander. Kouluvuosina pojan etunimi suomentui Lauriksi. Relander suoriutui ylioppilaskirjoituksistaan vuonna 1901 keskinkertaisesti ja seurasi isänsä jälkiä ryhtyen opiskelemaan pääaineinaan maanviljelyskemiaa ja maanviljelystaloutta. Vuonna 1905 Relanderista tuli filosofian kandidaatti. Agronomiksi hän valmistui seuraavana vuonna ja filosofian maisteriksi 1907.
Agronomina
Valmistumisensa jälkeen Relander toimi kymmenen vuotta, vuoteen 1917, valtion maanviljelystaloudellisen koelaitoksen assistenttina. Tänä aikana hän asui ja työskenteli Paviljonki 1 -kivitalossa Helsingin maalaiskunnan (nyk. Vantaa) Jokiniemessä. Tuona aikana hän suoritti useita tutkimuksia ja julkaisi useita alan teoksia: vuonna 1907 hän julkaisi kirjan karjalannan kokoamisesta ja hoidosta ja 1910 kaniininhoito-oppaan sekä kirjan maanviljelystoiminnasta ja kasvinjalostustyöstä Pohjoismaissa.
Kaniininkasvatukseen Relander oli tutustunut luultavasti ulkomaanmatkoillaan Tanskassa ja Saksassa. Hän arveli maatalouden suuntautuvan tulevaisuudessa kohti pienviljelyä, ja kaniininkasvatus soveltuisi sen osaksi. Relanderin mukaan kaniininliha sopisi paitsi vientituotteeksi, myös turvaisi Suomen huoltovarmuutta.
Vuonna 1912 hänestä tuli lisensiaatti, ja 1914 hän väitteli tohtoriksi saksankielisellä, siementen itävyyttä käsitelleellä väitöskirjallaan. Relanderia pidetäänkin yhtenä maatalouden koetoiminnan ja kasvinjalostuksen tärkeistä kehittäjistä Suomessa, joskin hänen tutkimustuloksiaan ja toimintatapojaan kritisoitiin useaan otteeseen jopa siinä määrin, ettei hänelle myönnetty yliopiston dosentuuria.
Politiikassa
Koska Relander ei saanut virkaa yliopistosta, hän ryhtyi virkamieheksi ja poliitikoksi. Hänet oli valittu Maalaisliiton kansanedustajaksi jo 1910, ja vuonna 1917 hän kohosi puolueen johtohahmojen joukkoon. Pienen maaseudun puolueen kasvaessa pikkuhiljaa yhä suuremmaksi ja sen saadessa vastuulleen yhä merkittävämpiä tehtäviä tuli kysyntää kielitaitoisille, korkeasti koulutetuille ja esiintymiskykyisille henkilöille; tällaisena Relander pääsi ensin 1919 eduskunnan puhemieheksi, jolloin hänestä tuli 35-vuotiaana nuorin puhemies. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1920 saakka, jolloin hänet nimitettiin Viipurin läänin maaherraksi saatuaan kannatusta läänin kansanedustajilta useista eri puolueista.
Tasavallan presidentti
Virkaan astuessaan Relander oli vasta 41-vuotias, eikä hänellä ollut kokemusta valtakunnan tason politiikasta. Vaikka Relander viihtyikin julkisuudessa ja oli hyvä esiintyjä, hänen itsetuntonsa oli heikko, ja hän loukkaantui helposti monista huhuista ja juoruista, joita hänestä levisi. Monet pitivät häntä liian kokemattomana presidentin virkaan. Entinen presidentti Ståhlbergkään ei arvostanut seuraajaansa, joka oli edeltäjänsä lähes täydellinen vastakohta. Ståhlberg oli ollut vahva vaikuttaja ja linjanvetäjä syrjässä julkisuudesta. Relander esiintyi mielellään kansalle, ja hänen monet päätöksensä olivat linjattomia, mihin hänen poliittiset vastustajansa helposti tarttuivat. Relanderia myös verrattiin jatkuvasti Ståhlbergiin. Ståhlberg olisi mieluiten nähnyt seuraajanaan Risto Rytin, ja Relanderin tultua valituksi hän tuhahti: "Hoitakoot nyt ne, jotka ovat hänet siihen hommanneet."
Relander luki tarkoin päivälehdet ja hankki Presidentinlinnaan radion, josta hän saattoi kuunnella eduskunnan välikysymyskeskustelua puoli vuorokautta yhteen menoon. Medialta hän ei kuitenkaan juuri saanut vastarakkautta, ja erityisen happamasti häneen suhtautui silloinen edistyspuolueen äänenkannattaja Helsingin Sanomat. Kerran hän kutsui Helsingin Sanomien päätoimittajan Eljas Erkon kahville Presidentinlinnaan tarkoituksenaan parantaa välejään lehteen, mutta tunnin pituinen keskustelu osoittautui tässä suhteessa tuloksettomaksi.
thumb|255px|left|Relander rentoutumassa [[Kultaranta|Kultarannassa.]]
Relanderin asemaa heikensi lisäksi se, että häntä vaaleissa kannattaneet puolueet, erityisesti Kokoomus, alkoivat pian epäillä hänen kykyjään. Myös vanhat riidat Maalaisliiton Kyösti Kallion kanssa aiheuttivat harmia, sillä Kallio puhui usein avoimesti ja suorasti presidentin heikkouksista. Koska presidentiksi oli valittu yksi valtakunnan nuorimmista poliitikoista, se johti siihen, että kaikki Relanderin kauden pääministerit olivat presidenttiä vanhempia, mikä myös osaltaan söi presidentin arvovaltaa. Kaikki hallitukset olivat lyhytikäisiä vähemmistöhallituksia, mikä ei ollut kuitenkaan yksin Relanderin syytä, sillä puolueet ja niiden johtohenkilöt olivat keskenään riitaisia.
Ensimmäinen presidentti K. J. Ståhlberg ei tehnyt kautensa aikana yhtäkään virallista ulkomaanvierailua, mutta Relander sen sijaan otti tehtäväkseen hyvien ulkosuhteiden luomisen. Ulkomaanmatkojensa vuoksi presidentti sai kansalta lempinimen "Reissu-Lasse"; kaikkiaan Relander teki viisi ulkomaanmatkaa, jotka suuntautuivat Viroon, Ruotsiin, Latviaan, Tanskaan ja Norjaan. Valtiovierailut herättivät suurta huomiota kohdemaissa, ja Suomen presidenttiä pidettiin sivistyneenä ja sydämellisenä miehenä.
Huolimatta kaikesta saamastaan arvostelusta Relander oli kuitenkin kansan keskuudessa ja ulkomailla pidetty hahmo. Presidentin valtiovierailut ja niiden aiheuttamat vastavierailut kiinnostivat kansalaisia, ja ne olivat hyvin usein myös monien lehtien otsikoissa. Myös ulkomailla arvostettiin Suomen salonkikelpoista ja sympaattista presidenttiä, joka toi nuorta kansakuntaa tunnetuksi sen rajojen ulkopuolella ja oli siten merkittävänä ja uraauurtavana tekijänä luomassa tasavallan ulkosuhteita.
Presidenttinä Relander halusi antaa sosialidemokraateille tilaisuuden kasvaa isänmaallisena puolueena ja antoi vuonna 1926 uuden hallituksen muodostamisen Elannon toimitusjohtajan Väinö Tannerin tehtäväksi, vaikka eduskunnassa oli tuolloin porvarienemmistö. Oikeiston suhtautumista kuvasti se, että eduskunnan kokoomuslainen puhemies Paavo Virkkunen piti Tannerin hallituksen nimitystä työtapaturmana. Keväällä 1927 Relander sairastui vakavasti ja joutui jättämään presidentin tehtävät useaksi kuukaudeksi. Tänä aikana Väinö Tanner joutui virkaatekevänä presidenttinä ottamaan vastaan valkoisen armeijan voitonpäivän paraatin 16. toukokuuta 1927. Asetelma oli ennenkuulumaton ja -näkemätön ja Tanner sai osakseen rajua arvostelua poliittisilta äärilaidoilta.
Presidenttikauden loppuvaihe
Relander vastusti kommunismia tunnepohjaisesti, joten lapuanliikkeenä vuonna 1929 alkanut kommunisminvastainen kamppailu sai presidentin tuen. Vaikka hän kavahtikin liikkeeseen liittyvää laittomuutta, sen vastustajat tulkitsivat Relanderin puheet ja toimet oikeistoradikalismin myötäilemiseksi. Itse Relander piti pahimpana virheenään liikkeen johtajan Vihtori Kosolan kättelemistä talonpoikaismarssin yhteydessä kesällä 1930, mitä pidetäänkin hyvänä esimerkkinä Relanderin harkitsemattomuudesta.
thumb|Relander kättelee Lapuan liikkeen johtaja Vihtori Kosolaa Talonpoikaismarssin päätteeksi ja kutsuu hänet autoonsa.
Relander painosti kesällä 1930 pääministeri Kyösti Kalliota ryhtymään – valtiomuodon vastaisesti – toimiin kommunistijulkaisujen levittämisen estämiseksi. Kallio ei suostunut, joten Relander myötävaikutti Kallion hallituksen kaatumiseen. Heinäkuussa 1930 Pehr Evind Svinhufvud muodosti koalitiohallituksen, joka sai pidettyä oikeistoradikalismin aisoissa. Svinhufvudin pääministerikaudella Relander jäi kuitenkin lähes täysin syrjään poliittisesta päätöksenteosta.
Relanderin huonot välit Kyösti Kallion kanssa vaikuttivat siihen ettei Maalaisliitto asettanut Relanderia ehdokkaaksi vuoden 1931 presidentinvaalissa, vaikka Relander itse olisi ollut halukas jatkokaudelle. Hän kuitenkin osaltaan vaikutti siihen, ettei hänen omaa puoluetoveriaan Kalliota valittu vaan Kokoomuksen Svinhufvud seurasi Relanderia presidenttinä.
Presidenttikauden jälkeen
pienoiskuva|Relander poimimassa omenia 1930-luvulla. Presidenttikautensa jälkeen Relander siirtyi Suomen maalaisten paloapuyhdistyksen toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.
Lauri Kristian Relander kuoli 9. helmikuuta 1942 sydäninfarktiin 58-vuotiaana. Hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin. Paikalla oli presidentin toivomuksesta vain lähipiiriin kuuluneita. Valtioneuvoston tervehdyksen toi opetusministeri Antti Kukkonen. Hautaansiunauksen toimitti Helsingin ruotsalaisen seurakunnan kappalainen Thure af Björksten, joka luki puheensa aluksi Relanderin sairasvuoteellaan kirjoittaman runon.
Perhe-elämä
pienoiskuva|Lauri Kr. ja Signe Relander sekä lapset Maja-Lisa ja Ragnar Presidentinlinnassa 1928. Vuonna 1901 nuori ylioppilas Relander tapasi ensimmäisen kerran lihakauppiaan tyttären Signe Östermanin (1886–1962). Pari meni naimisiin vuonna 1906 ja sai kaksi lasta, Maja-Lisan (1907–1990) ja Ragnarin (1910–1970). Vuosina 1908-1917 perhe asui Vantaan Jokiniemeen valmistuneessa Jugend-rakennuksessa.
Signe Relander oli sivistynyt ja tyylikäs seurapiirinainen, joka hoiti maan ensimmäisen naisen tehtävät elegantisti. Suomenruotsalaisen Signen sanotaan osaltaan vaikuttaneen siihen, että Lauri Kr. Relander sai presidentinvaalissa 1925 myös RKP:n valitsijamiesten äänet.
Smallville (6. tuotantokausi)
'''Smallvillen 6. tuotantokausi''' käynnistyi Yhdysvalloissa 28. syyskuuta 2006. Kausi sisältää 22 jaksoa. Kauden viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 17. toukokuuta 2007.
Lauri Kristian Relander
Uskonto
Päiväkirjamerkintöjensä perusteella Relander oli maltillisesti uskonnollinen henkilö, joka kääntyi vaikeina hetkinä Korkeimman puoleen. Presidentin virkaanastujaispuheesssan Relander sanoi tarttuvansa tehtävään ”luottaen Korkeimman johdatukseen ja luottaen Suomen kansaan.” Relander kertoi rukoilevansa elämäänsä ja maata kohdanneiden vastoinkäymisten hetkellä sekä kehotti myös muita tekemään samoin. Relander osallistui jumalanpalveluksiin ajoittain myös muulloinkin kuin niissä tilanteissa, joissa virka velvoitti häntä osallistumaan.
Smallville (6. tuotantokausi)
==Jaksoluettelo == Suomessa ensimmäinen jakso nähtiin 25. maaliskuuta 2007.
Lauri Kristian Relander
Jälkimaine
Maalaisliitossa Relander otti yhteen puolueen Kyösti Kalliota vastaan. Kiista johtui henkilökemioista ja linjaeroista. Relander suhtautui Kalliota myönteisemmin oikeistoradikalismiin, nationalistiseen kuten Lapuan liikkeeseen, mikä leimasi hänen presidenttikauttaan niin pahasti, ettei hänen oman puolueensa edustajien kannattanut puolustaa sitä. Taistelu puolueen johdosta henkilöityi myöhemmin Kallioon ja J. E. Sunilaan, jota Relander tuki.
Taavi Aas
Taavi Aas (s. 10. tammikuuta 1966 Tallinna) on virolainen poliitikko ja Tallinnan entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi Viron talous- ja rakenneministerinä vuosina 2019–2022. Aas edustaa Viron keskustapuoluetta. Aas valittiin Tallinnan virkaatekeväksi kaupunginjohtajaksi syyskuussa 2015 ja vakituiseksi kaupunginjohtajaksi vuoden 2017 kunnallisvaaleissa. Aas on toiminut myös vuodesta 2005 Tallinnan apulaiskaupunginjohtajana.
Lauri Kristian Relander
Jälkimaine
Relanderin maine heikkona presidenttinä on jossain määrin parantunut presidentin päiväkirjojen tultua päivänvaloon 1967–1968. Päiväkirjat kertovat tunnollisesta ja kotimaan asioita tiiviisti seuraavasta, mutta myös vainoharhaisuuteen taipuvaisesta presidentistä. Lisäksi päiväkirjoista käy ilmi, miten herkkä ja lempeä Relander joutui presidentiksi tultuaan astumaan kenties vääränlaiseen asemaan.
Smallville (6. tuotantokausi)
Juoni
Zod riehuu Maassa ja aikoo tuhota sen. Ihmisten kohtalon voi pelastaa vain yksi ihminen, kun Clark on vankina varjovyöhykkeellä. Jaksossa nähdään Smallville-sarjassa uusi hahmo, mutta Teräsmies-sarjakuvista tuttu hahmo, Jimmy Olsen.
Taavi Aas
Aas valittiin Viron parlamenttiin, Riigikoguun vuoden 2019 vaaleissa. Aas nimitettiin 29. syyskuuta 2019 Ratasin toisen hallituksen talous- ja rakenneministeriksi, Aas seurasi edellisen hallituksen Kadri Simsonia tehtävässä.
Lauri Kristian Relander
Jälkimaine
Relanderilla oli paljon hyviä ominaisuuksia, mutta johtajalta kaivattavaa päättäväisyyttä ja kokemusta hänelle ei vielä ollut ehtinyt kertyä. Toisaalta Relander teki uraauurtavan työn luomalla Suomelle hyvät suhteet kaikkiin naapurimaihin, mikä oli K. J. Ståhlbergin kaudella jäänyt pitkälti tekemättä. Lisäksi Relander otti ensimmäisenä presidenttinä sosiaalidemokraatit hallitusvastuuseen, mikä oli merkittävä askel kansallisen eheyttämisen tiellä.
Smallville (6. tuotantokausi)
Juoni
Clark alkaa saada yllättäen aivastuksia, joilla on seurauksia. Lex siepataan ja samaan aikaan hänen vanha kaverinsa saapuu Metropolisiin. Lois yrittää saada uutta työpaikkaa ja Lana saa selville jotain Lexistä.
Lauri Kristian Relander
Jälkimaine
Helsingin Hesperian esplanadille pystytettiin vuonna 1996 kuvanveistäjä Matti Peltokankaan toteuttama abstrakti Relander-muistomerkki. Relander sai Suomen varhaisista presidenteistä muistomerkin Helsinkiin viimeisenä.
Relanderin mukaan on vuonna 1959 nimetty Relanderinaukio Helsingin Kulosaareen.
Huomautukset
<references group=H />
Sleesian kieli
Sleesian kieli (omakielinen nimi ślůnski) on länsislaavilainen kieli, jota puhuu äidinkielenään Ylä-Sleesian alueella Puolassa asuva väestö. Vuonna 2011 noin 509 000 Puolassa asuvaa ihmistä ilmoitti sleesian äidinkielekseen, mutta yhteensä puhujien määräksi on arvioitu 1 250 000 henkilöä niin Puolassa kuin Tšekissäkin.
Sleesian kieli muistuttaa läheisesti puolan kieltä, minkä vuoksi jotkut kielitieteilijät pitävät sitä puolan murteena. Suurin osa sen puhujista identifoituu nimenomaan Sleesian asukkaiksi ja kieli on vahvasti linkittynyt tähän identiteettiin.
Vokaalit
Lähde:
Konsonantit
Lähde:
Codename: Kids Next Door
Codename: Kids Next Door (Koodinimi: Naapurin lapset) on yhdysvaltalainen Tom Warburtonin luoma ja Curious Picturesin tuottama animaatiosarja. Sarjan ensiesitys oli Cartoon Networkilla joulukuussa 2002 ja päättyi marraskuussa 2007. Sarjasta tehtiin yhteensä 78 jaksoa. Lisäksi siitä tuotettiin yksi spesiaalijakso The Grim Adventures of the Kids Next Door, jossa The Grim Adventures of Billy & Mandy -sarjan hahmot esiintyivät yhdessä Codename: Kids Next Doorin kanssa. Sarjasta tuotettiin myös kaksi televisioelokuvaa Operation: Z.E.R.O ja Operation: I.N.T.E.R.V.I.E.W.S., joka varsinaisesti päätti animaatiosarjan. Kids Next Doorista tehtiin myös seikkailupeli nimeltään Operation: V.I.D.E.O.G.A.M.E.
Juoni
Tarinassa keskitytään pääasiassa viiteen 10-vuotiaisiin lapsiin, jotka taistelevat aikuisia ja teini-ikäisiä vastaan. Heidän päämajansa sijaitsee puumajassa, jota he kutsuvat nimellä Sektori viisi (Sector V), joka on osa maailman laajuista Kids Next Door organisaatiota. Jokaisella KND-jäsenellä on koodinimi, joka alkaa sanalla Numero (Numbuh). Tarinoissa lapset usein kohtaavat tyypillisiä ongelmia aikuisten ja teini-ikäisten kanssa, jotka ovat kuitenkin enemmän tai vähemmän liioiteltuja.
Ohjelmassa aikuiset ja teinit vihaavat lapsia (muutamia lukuun ottamatta) ja yrittävät orjuuttaa kaikki lapset. KND:n tehtävänä on estää aikuisten pahat aikeet.
Gerhard Rose
thumb|Gerhard Rose Gerhard Rose (30. marraskuuta 1896 – 13. tammikuuta 1992) oli saksalainen trooppisten tautien asiantuntija, natsitohtori ja Luftwaffen lääkintäpäällikkö toisen maailmansodan aikana Saksassa. Hän oli kotoisin Danzigista. Hänet tuomittiin Nürnbergin lääkärioikeudenkäynnissä elinkautiseen ja sittemmin 15 vuoden vankeusrangaistukseen sotarikoksista.
Francine
Francine on Lahdessa vuonna 1987 perustettu rock'n'roll-yhtye. Sen musiikissa on vaikutteita muun muassa rockabillysta, punkista ja skasta. Varsinkin neljän ensimmäisen studioalbumin jälkeen yhtyeen musiikki alkoi yhä enemmän irtautua rockabillystä rankempaa rock'n'rollia kohti. Francine tunnetaan eritoten hiteistä ”Goodbye Forever”, ”She Bop” ja ”King for a Day”, ja energisestä lavaesiintymisestä.
Francine esiintyy ja levyttää englanniksi. Yhtye kuitenkin julkaisi vuonna 1993 suomenkielisen albumin Pitkäsoitto nimellä Pääesiintyjät. Lisäksi Pääesiintyjät-nimellä julkaistiin pari singleä samana vuonna.
Francine jäi määrittelemättömän pitkälle tauolle vuoden 2020 alussa. Siinä aikana One Stop Further-albumista julkaistiin vinyyliversio ja nykyään osa Franceinen entisistä ja nykyisistä jäsenistä jatkaa Pääesiintyjät-kokoonpanon nimissä.
Kunnianvartija
Kunnianvartija on kuvitteellinen supersankariryhmä Astro City -sarjoissa. Ryhmän loivat kirjoittaja Kurt Busiek sekä piirtäjät Brent Anderson ja Alex Ross.
Ryhmän muodosti vuonna 1959 Max O'Millions taistelemaan Keskiyön Legioonia vastaan.
Suvi Koponen
Suvi Riggs (oikealta nimeltään Suvi Maria Riggs, o.s. Koponen, s. 26. maaliskuuta 1988 Vantaa) on Yhdysvalloissa asuva suomalainen malli, joka voitti MTV3:n Mallikoulu-sarjan ensimmäisen tuotantokauden vuonna 2005. Voitto toi mallisopimuksen Milanossa, Pariisissa ja New Yorkissa toimivan Women-toimiston kanssa.
Ura
Mallikoulu-ohjelman tuomarit muistelevat hetkeä, jolloin näkivät Koposen ensimmäiset valokuvat: "Vau, tässä on tähti! Ihan kuin hän olisi tehnyt tätä koko ikänsä!"
Vuodesta 2005 alkaen Koponen on huomattu myös kansainvälisesti. Tunnettu mallisivusto Models.com rankkasi hänet vuonna 2006 kuukauden tulokkaaksi, sekä 50 halutuimman mallin joukkoon.