cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Väkivaltainen tiedustelu
Väkivaltaisella tiedustelulla tarkoitetaan sodankäynnin yhteydessä toimintaa, jossa tiedustelujoukon tehtävänä on joko Esimerkkinä provokatiivisesta iskusta voidaan käyttää Dieppen maihinnousua toisen maailmansodan aikana - koska sen ainoa tarkoitus oli oikeaan maihinnousuun tarvittavien tietojen hankinta.
Esimerkkinä rauhanaikaisesta jälkimmäisen tyyppisestä tiedustelutoiminnasta voidaan pitää vieraan valtion suorittamia jonkin valtion aluevesirajan tai kansallisen ilmatilan loukkauksia.
Newgrangen käytävähauta
thumb|Newgrangen kumpumainen käytävähauta Irlannissa on peräisin neoliittiselta kivikaudelta. thumb|Newgrangen käytävähaudan sisäänkäynnin edessä on spiraalein koristeltu kivi. thumb|Kuva Brú na Bóinne -vierailukeskukseen rakennetusta haudan sisätilojen mallista.
Newgrangen käytävähauta on keinotekoiseen hautakumpuun tehty luolamainen megaliittihauta Irlannissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Dublinista pohjoiseen ja Droghedasta (Droichead Athasta) länteen.
Lähistöillä on muita megaliitteja ja kumpuja, jotka muodostavat yhdessä ns. Boynen ryppään. Boynen ryppäässä ovat Newgrangen kumpu, Knowthin kumpu, Dowthin kumpu ja Townleyhall. Ryväs on Unescon maailmanperintökohde.
thumb|600px|Näkymä etupuolelta.
Aiheesta muualla
53.69437°N, -6.47503°W
Viktorija Komova
Viktorija Aleksandrovna Komova (, s. 30. tammikuuta 1995 Voronež) on venäläinen telinevoimistelija, maailman- ja Euroopan-mestari sekä olympiamitalisti.
Komova saavutti Tokion MM-kilpailuissa 2011 kultaa eritasonojapuilla ja hopeaa neliottelussa sekä joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna hän saavutti neljä arvokisamitalia, ensin kultaa eritasonojapuilla sekä hopeaa joukkuekilpailussa toukokuussa järjestetyissä Brysselin EM-kilpailuissa ja myöhemmin hopeaa neliottelussa sekä joukkuekilpailussa heinä-elokuussa järjestetyissä Lontoon olympialaisissa.
Konova voitti 2015 Bakun Euroopan kisoissa kultaa joukkuekilpailussa. Glasgow'n MM-kilpailuissa hän jakoi eritasonojapuiden maailmanmestaruuden maannaisensa Daria Spiridonovan, Kiinan Yilin Fanin ja Yhdysvaltojen Madison Kocianin kanssa.
Moulinsin mestari
300px|thumb|Moulinsin triptyykki [[Moulinsin katedraalissa]] Moulinsin mestari (ransk. Maître de Moulins) oli 1400-luvun jälkipuoliskolla toiminut taidemaalari ja flaamilaisten oppien seuraajista viimeinen suuri mestari. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Kristuksen syntymä (1480) ja Moulinsin triptyykki (1498–1500), joista jälkimmäisen mukaan hänet on nimetty. Moulinsin mestariksi on arveltu etenkin flaamilaistaustaista Jean Heytä, mutta myös Kaarle VII:n ja Itävallan Margareeta Itävaltalaisen hovimaalaria Jean Perréalia, tai Jan Provoostia.
Moulinsin mestaria pidetään kansainvälisen gotiikan ranskalaisen koulukunnan tärkeimpänä edustajana. Hän otti vaikutteita flaamilaisesta taiteesta, mutta hänen taiteensa perustuu kuitenkin etenkin ranskalaisiin Bourgesin ja Bourbonnaisin koulukuntiin. Hänen kasvokuvissaan on lisäksi mahdollisesti italialaisia vaikutteita. Jotkin Moulinsin mestarin nimiin pannut teokset yhdistetään häneen vain tyylillisten piirteiden pohjalta.
Jean Heystä tiedetään hyvin vähän. Pitkään taidehistorioitsijat viittasivat häneen vain yksinkertaisesti Moulinsin mestarina. Hey toimi Ranskassa aloittaen vuoden 1480 paikkeilla ja lopettaen vuoden 1504 jälkeen. Hän syntyi todennäköisesti Alankomaissa ja tyylillisten samankaltaisuuksien vuoksi Hugo van der Goes oli todennäköisesti hänen opettajansa. Vuodesta 1483 lähtien hän työskenteli Moulinsissa, vaikutusvaltaisten Bourbonien hovissa. Heyn maalausten realistisissa elementeissä on selvää aikaisen alankomaalaisen maalaustaiteen vaikutusta. Useissa hänen aihevalinnoissaan ja tyylissään näkyy italialainen ja Bourgesin koulukunnan sekä erityisesti Jean Fouquetin vaikutus. Heyn tyylin perusteella hän on selvästi ranskalainen taidemaalari, johon vaikutti jo renessanssi.
Heyn tärkeimmät työt ovat Kristuksen syntymä (n. 1480), Charles II de Bourbon (1482/1483), Le dauphin Charles Orland (1492–1495), Ecce Homo (1494) ja Moulinsin triptyykki (n. 1500).
Nick Hækkerup
Nick Hækkerup (s. 3. huhtikuuta 1968 Fredensborg) on tanskalainen entinen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Tanskan oikeusministerinä Frederiksenin hallituksessa kesäkuusta 2019 toukokuuhun 2022. Aiemmin hän on toiminut terveysministerinä, kauppa- ja eurooppaministerinä sekä puolustusministerinä. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2007–2022. Vuosina 2000–07 hän toimi Hillerødin kunnanjohtajana.
Hækkerup ilmoitti toukokuussa 2022 vetäytyvänsä politiikasta ja siirtyvänsä Tanskan panimoyhdistyksen johtajaksi.
Yksityiselämä
Hækkerup on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Hækkerupin suku on ollut pitkään mukana Tanskan politiikassa. Nickin isä Klaus ja pikkuveli Ole ovat toimineet sosiaalidemokraattien kansankäräjäedustajina, vuosina 2007–11 kaikki kolme istuivat kansankäräjillä samaan aikaan. Klausin isä, sosiaalidemokraattien Per Hækkerup puolestaan toimi useissa ministerin viroissa 1960- ja 70-luvuilla. Perin veli Hans toimi niin ikään sosiaalidemokraattien kansankäräjäedustajana vuosina 1945-71 sekä oikeus- ja sisäministerinä 1950- ja 60-luvuilla. Perin poika, jonka nimi myös oli Hans, oli sosiaalidemokraattien kansankäräjäedustajana vuosina 1979–81 sekä 1984–2001 ja puolustusministeri 1990-luvulla. (ks. Hækkerupien sukupuu tanskankielisessä Wikipediassa)
Margaret
Margaret voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Taholammi
Taholammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,2 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Ormajoen valuma-alueella (35.79), jonka Leheejärven alueeseen (35.791) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 138,8 metriä mpy.
Kenttäradio
Suomessa kenttäradion tyyppimerkintä ilmaisee sen käyttötarkoituksen. Esimerkiksi LV 217 tarkoittaa, että kyseessä on lähetin (L) - vastaanotin (V), jota käytetään pataljoona (2) -tasolla. LV 217 on tekniikaltaan Yhdysvaltain Vietnamin sodassa käyttämä radio PRC-77. Jos radiossa on pelkkä V, esimerkiksi V 475, on kyse pelkästä vastaanottimesta, tässä tapauksessa armeijakuntatasolla käytettävästä Racal 1792:sta.
Koska kenttäradioiden lähettämistä radioaalloista johtuen ne voidaan tunnistaa ja paikantaa, voidaan ne turvallisuuden lisäämiseksi kytkeä kaukokäytettäviksi kaukokäyttölaitteella kenttäpuhelimen ja sijoittaa etäälle varsinaisesta viestityspaikasta, jolloin radion mahdollisen tuhoutumisen yhteydessä ei samalla tuhoudu sen käyttäjä tai viestittäjänä toimivan radion käyttäjän palvelema johtohenkilöstö.
Kenttäradioasema voidaan tuhota mm. lentokoneella tai helikopterilla, kranaatinheittimistön tai tykistön tulella.
Seuraava kehitysaste ovat ohjelmistoradiot, joiden ominaisuuksia voidaan ohjelmoida tietokoneilla lisäosia radioihin asentamatta.
Viestikaluston luokittelu Suomessa
Komppaniaradiot 100–199
Pataljoonaradiot 200–299
Prikaatiradiot 300–399
Armeijakuntaradiot 400–499
Ylijohdon radio 500–599
Erikoisradiot 600–699
Merivoimien radio 700–799 Ilmavoimien radiot 800–899 Muut radiot 900–999
Luettelo pikkuplaneetoista: 419 001–420 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 419001:stä ja päättyen 420000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Jordyn Wieber
Jordyn Marie Wieber (s. 12. heinäkuuta 1995 DeWitt, Michigan) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Wieber voitti Tokion MM-kilpailuissa 2011 kultaa neliottelussa ja joukkuekilpailussa. Samoissa kilpailussa hän saavutti puomilla pronssimitalin. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai kultaa joukkuekilpailussa.
Ilkka Järvi-Laturi
Ilkka Untamo Järvi-Laturi (28. marraskuuta 1961 Valkeakoski – 5. maaliskuuta 2023 Padasjoki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka elokuvia ovat Kotia päin (1989), Tallinnan pimeys (1993) ja Historiaa tehdään öisin (1999).
Järvi-Laturi voitti Jussin parhaasta käsikirjoituksesta vuonna 1990 elokuvasta Kotia päin. Sittemmin hän asui New Yorkissa ja teki siellä mainoksia.
Nuoruus ja uran alku
Ilkka Järvi-Laturi varttui Valkeakoskella opettajan ja sairaanhoitajan poikana, luki ahkerasti kirjaston kirjoja ja kiinnostui teini-iässä elokuvakerhotoiminnasta. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1980 hän pääsi Helsingin yliopistoon opiskelemaan aluksi elektroniikkaa mutta vaihtoi myöhemmin kirjallisuuden alalle. Parin vuoden kuluttua Järvi-Laturi pääsi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjalle ja vaihtoi sitten Taideteollisen korkeakoulun elokuvaosastolle. Hänen ensimmäinen elokuvansa, 8 millimetrin kaitafilmille kuvattu Arsenikkia ja wanhoja peniksiä joutui elokuvatarkastamon kieltämäksi uskonnollisia tunteita loukkaavana.
Mons Graupiuksen taistelu
Mons Graupiuksen taistelu käytiin Rooman valtakunnan ja kaledonialaisten välillä nykyisen Skotlannin alueella vuonna 83. Taistelussa roomalaisen sotapäällikkö Gnaeus Julius Agricolan johtamat joukot kukistivat kaledonialaisheimojen liittouman armeijan. Varsinaisesta taistelupaikasta ei ole tarkkaa tietoa. Taistelu tunnetaan ensimmäisellä vuosisadalla eläneen roomalaisen historioitsija Tacituksen kuvauksesta, joka on tosin myöhemmin kyseenalaistettu. Jotkut nykyhistorioitsijat ovat jopa väittäneet, että taistelua ei koskaan käytykään ja koko kuvaus oli Tacituksen omaa keksintöä. Tämä näkökulma on kuitenkin vähemmistössä.
Voitosta huolimatta roomalaiset vetäytyivät pian Kaledoniasta ja joukkoja siirrettiin vaarallisemmalle Tonavan rajalle. Kymmenen vuotta myöhemmin he olivat vetäytyneet Newcastlen tasalle.
House
Houseksi kutsutaan 4/4-tahtilajissa kulkevaa elektronista tanssimusiikkia, jossa usein on vaikutteita diskosta, soulista, funkista ja jazzista. Peruselementti on joka iskulla lyövä rumpukone, ja tämän päälle lisätään elementtejä joko samplaamalla, tuottamalla niitä syntetisaattoreilla tai käyttämällä perinteisiä soittimia. Housessa voi olla myös lauluosuuksia.
Housen historia voidaan jäljittää 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun Chicagoon, missä diskon jälkimainingeissa kehittyi omanlaisensa klubikulttuuri. Housen alkukotina pidetään usein Warehouse-klubia ja housen ”isänä” siellä DJ:nä vuosina 1977–1982 toiminutta Frankie Knucklesia. Alun perin houseksi nimitettiin vain Warehouse-klubilla soitettua musiikkia, lähinnä diskoa ja funkia.
Acid house
Acid house on Chicagossa 1980-luvun puolivälissä syntynyt housemusiikin alalaji. Sille ovat tyypillistä vahva toisto, perinteisestä, ”sielukkaasta” housesta poikkeava, varsin futuristinen ja konemainen äänimaailma sekä perinteisten lauluosuuksien puute (laulun sijasta saatetaan käyttää vaikka samplattua puhetta). Acid house yhdistetään erityisesti Roland TB-303 -bassosyntetisaattorilla tuotettuun ääneen (tosin muitakin syntetisaattoreita on tyylilajin piirissä käytetty). Acidissa laitetta käytetään itsenäisenä soittimena säätelemällä muun muassa syntetisaattorin resonanssi- ja cutoff-parametreja. Näin aikaansaatavaa ääntä voisi kuvailla vaikka eräänlaiseksi pulputukseksi tai narinaksi. Acid housen kukoistuskausi oli 1980-luvun loppupuolella, jolloin se oli hyvin suosittua erityisesti Isossa-Britanniassa, vaikuttaen vahvasti muun muassa ravekulttuurin syntyyn. Musiikillisesti tyyli on innoittanut monia elektronisen tanssimusiikin alalajeja (esimerkiksi trancea) ja jossain määrin myös valtavirran popmusiikkia.
Deep house
Deep house on house-musiikin lajityyppi. Usein deep house on hieman jatsahtavaa, tai siinä voi kuulla selviä merkkejä soulin, diskomusiikin, gospelin ja brasilialaisen sekä afrikkalaisen, intialaisen tai arabialaisen musiikin vaikutuksesta. Deep housessa on normaali, rakenteeltaan melko yksinkertainen, joskin suhteellisen hidas house-rytmi (110–128 bpm). Rytmi on vahvan ja matalaäänisen bassorummun tahdittama, johon liittyy usein monipuolinen lyömäsoittimien kirjo aina etnisiä instrumentteja myöten. Tyylille ominaista on myös erityisesti luonnollisten tai luonnolliselta kuulostavien instrumenttien käyttäminen ja niiden yhdistely perinteisiin elektronisiin tanssimusiikkisoundeihin ja lauluun. Tyylin tunnistettavimpia piirteitä ovat usein erilaisilla kosketinsoitinäänillä luodut ”pehmeät” ja tunnelmalliset, ”viipyvät” nelisoinnut ja toisinaan esiintyvät erilaiset tietyllä instrumentilla soitetut soolo-osiot. Deep housea väritetään paljon erityisesti reverb- ja delay-kaikuefekteillä. Hyvänä perusesimerkkinä deep house -musiikista, jossa useimmat tyylin erityispiirteet ilmenevät, voi pitää Johnny Fiascon ”Denver Blue” -kappaletta (Johnny Fiasco Remix).
French house
French house eli ranskalainen house on house-musiikin alalaji, jonka juuret ovat Ranskassa. Musiikkityyliä kutsutaan myös termillä filter-house tai suomalaisittain filtteri-house. Ranskalaiselle houselle on tyypillistä filtteriefektien eli suotimien käyttö, joissa yhtä toistuvaa samplea muutetaan jatkuvasti kappaleen aikana erilaisten efektien avulla. Samplet ovat usein peräisin 1970–1980-lukujen disko- ja funk-kappaleista.
Tunnetuimpia ranskalaisen housen edustajia ovat Daft Punk, Bob Sinclar, Justice, SebastiAn, Mr. Oizo ja Etienne De Crecy. Ranskalaisten house-tuottajien piiri on melko pieni, joten useat artistit tekevät yhteistyötä toistensa kanssa. Esimerkiksi yksi tunnetuimmista ranskalaisista house-kappaleista, Stardustin ”Music Sounds Better With You” (1998), on Daft Punkin toisen jäsenen Thomas Bangalterin, tuottaja Alan Braxen ja laulaja Benjamin Diamondin yhteistyön tulos. Ranskalainen house yhdistetään usein myös suoraan Bangalteriin, joka vaikuttaa myös monissa muissa house-kokoonpanoissa. Ranskalainen house on myös vaikuttanut moniin muunmaalaisiin house-tuottajiin. Esimerkiksi ruotsalaisen Eric Prydzin hitti ”Call On Me” (2004) edustaa puhtaasti filter-housea.
Hard house
Hard house on nopea ja energinen housen alalaji. Tyylilaji sai alkunsa Chicagosta, Yhdysvalloista, joskus 80-luvun alussa. Hard house pysyi melko pitkään vain pienen harrastajaporukan musiikkina, mutta hitaasti se levisi pohjois-amerikan klubeissa. Joskus 1980-luvun lopussa Hard house viimein rantautui Eurooppaan ja Englantiin. Englantilaiset klubit ottivatkin nopeasti uudentyyppisen rytmisen musiikin omakseen ja britti-DJ:t tekivät hard housesta tunnetun. Hard houselle on ominaista nopea tempo, välibassot sekä niin sanotut mikkihiirihuudot. Brittiläiset ns. Ibiza-scenet ovat ehkä tunnetuimpia Hard house -tapahtumia, tosin nykyään musiikkitarjonta niissäkin on hyvin monipuolista.
Hip house
Hip house yhdistelee aineksia housesta ja hip hopista. Se oli 1980-luvun lopulla varsin suosittua ja vaikutti siihen, että dance-musiikissa otettiin yleisemminkin käyttöön hip hop -tyylistä laulantaa.
Pumping house
Pumping Housen tunnistaa sille ominaisesta ”tyhjästä”, ”ontosta”, ”pumppaavasta”, varsin toistuvasta bassoäänestä (niin sanottu ”bamboo-basso”) ja useimmiten iloisesta melodiasta ja nopeasta temposta. Lisäksi tyylissä käytetään hyvin usein niin sanottuja ”mikkihiiri-huutoja”. Tämä suuntaus on tällä hetkellä varsin suosittu Pietarin klubeissa, ja sitä kuunnellaan myös Espanjassa ja pienemmissä määrin ympäri Keski-Eurooppaa.
Progressiivinen house
Progressiivinen house sai alkunsa Englannissa 1990-luvun alkupuolella ”elävöittämään” perinteistä house-musiikkia ja tuomaan siihen enemmän tanssittavuutta. Progressiivisessa housessa kappaleet ovat usein pitkiä ja tempo saattaa olla hiukan housea hitaampi. Yksi merkittävimmistä tunnusmerkeistä on kappaleen jatkuva kehittyminen ja kappaleet voivat sisältää elementtejä trance-musiikista, mutta säilyttävät silti housemaisen tunnelman. Muita tunnusmerkkejä ovat soundit, jotka ovat yleensä matalammalla oktaavilla ja massiiviset ”padit”. Jossain määrin tätä genreä voi pitää myös housen ja trancen välimuotona. Progressiivista housea maailmalla ovat vuosien saatossa tunnetuksi tuoneet DJ:t ja artistit kuten John Digweed, deadmau5, Hardwell, Sasha, Danny Rampling, Underworld sekä Leftfield.
Tropical House
Tropical House (joskus myös Trouce) on elektronisen house-musiikin alalaji, jota kuvaillaan luonteeltaan iloisemmaksi ja rennomaksi. Tropical House on kehittynyt pääsääntöisesti 2010-luvun alkupuoliskolla. Tyypillisiä soittimia tälle lajille ovat esimerkiksi marimba ja panhuilu. Tämän musiikkilajin tunnetuimpia tuottajia ovat mm. Kygo, Robin Schulz ja Lost Frequencies.
Tropical House -kappaleiden ja albumeiden kuvitukselle ovat ominaisia lämpimät värit ja palmupuut, jotka viittaavat trooppiseen ilmastoon ja lomailuun (iloisuus, rentous).
Alestorm
Alestorm (vuoteen 2007 asti Battleheart) on Perthissä Skotlannissa vuonna 2004 perustettu folk metallia soittava yhtye. Kappaleissaan yhtye kertoo tarinoita merirosvoista. Yhtye kutsuukin omaa musiikkiaan ”skottilaiseksi merirosvometalliksi”. Alestormin esikoisalbumi Captain Morgan's Revenge ilmestyi Napalm Recordsin kautta 25. tammikuuta 2008. Sitä ennen yhtye julkaisi vanhalla nimellään kaksi omakustanne-EP:tä.
Yhtye perustettiin vuonna 2004 nimellä Battleheart, Christopher Bowesin ja Gavin Harperin studioprojektina. Alun perin yhtyeen oli tarkoitus soittaa power metallia, mutta kappaleen "Heavy Metal Pirates" menestys vakuutti yhtyeen pysyvästi hyväksymään merirosvo-teeman ja sisällyttämään folk metal -elementtejä musiikkiinsa. Yhtye on saavuttanut suurta menestystä maailmanlaajuisesti.
Diskografia
Albumit
Livealbumit
EP:t
Singlet
Musiikkivideot
Sant’Eusanio del Sangro
Sant’Eusanio del Sangro on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 471 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 453 asukasta.
Tōkyō Babylon
Tōkyō Babylon on Clamp-nimisen mangakaryhmän tekemä manga, joka seitsemän ilmestyi vuosina 1991-1993. Siitä on tehty myös kaksi OVAa. Tarina sijoittuu 90-luvun alun Tokioon ja kertoo nuoresta pojasta, Subaru Sumeragista, joka työskentelee meediona. Hänen lisäkseen tarina keskittyy hänen identtiseen kaksoissisareensa, Hokuto Sumeragiin, ja 29-vuotiaaseen eläinlääkäriin, Seishiro Sakurazukamoriin. Tokyopop on julkaissut sarjan kaikki seitsemän osaa englanniksi.
Tokyo Babylonin tärkein huomio keskittyy kuitenkin näiden kolmen päähenkilön sijaan Tokioon kaupunkina ja kertoo enemmänkin sen asukkaiden kärsimyksistä. Nuoresta iästään (16) huolimatta Subaru joutuu kohtaamaan kaiken sen surun ja pettymyksen, mitä kaupungin ulkokuoren taakse kätkeytyy. Hän lepyttää itsemurhan tehneiden henkiä, jotka eivät raivoltaan kykene siirtymään tuonpuoleiseen, auttaa nuorta tyttöä pääsemään yli raiskauksesta ja keskustelee väkivaltaisten ihmisten kanssa. Jokainen surullinen tarina ja tapaturma jättää häneen jälkensä tehden hänestä hiljaisen ja ymmärtäväisen, joskin surumielisemmän.
Hänet täytyy tappaa
Hänet täytyy tappaa on Agatha Christie salapoliisiromaani, joka ilmestyi Britanniassa Collins Crime Clubin kustantamana 1938. Teoksen on suomentanut Helsingin yliopiston suomentajakurssin työryhmä, ja suomennos ilmestyi vuonna 1971 WSOY:n kustantamana.
Tōkyō Babylon
Subaru näkee unissaan muiston lapsuudestaan. Hän oli vain yhdeksän, kun tapasi lukiolaisen kirsikankukkapuun juurella ja löi tämän kanssa vetoa, josta ei kykene muistamaan mitään muuta. Yhdeksänvuotiaasta asti hänen isoäitinsä on pyytänyt häntä pitämään kädessä hanskoja ottamatta niitä koskaan pois. Edes Subaru itse ei tiedä syytä.
Hänet täytyy tappaa
Romaanin pääosassa on belgialainen yksityisetsivä Hercule Poirot. Teosta inspiroi aika, jona Christie matkusti Lähi-idässä arkeologimiehensä Max Mallowanin kanssa.
Romaanin alkuasetelma
Ollessaan lomalla Jerusalemissa Poirot sattuu kuulemaan Raymond Boyntonin sanovan sisarelleen: "Kyllähän sinä tajuat, että hänet täytyy tappaa?" Heidän äitinsä, rouva Boynton, on sadisti, joka hallitsee tyrannin ottein aikuisia lapsiaan ja estää heitä olemasta tekemisissä ulkopuolisten kanssa. Kun hänet löydetään kuolleena, Poirotilla on vain vuorokausi aikaa ratkaista tapaus, eikä hän vielä edes pysty todistamaan, että kyseessä olisi murha.
Tōkyō Babylon
Sarjan kantavimmiksi voimiksi nousevat 1990-luvulla tärkeiksi koetut asiat. Kolmikko keskustelee tulevasta vuosituhannen vaihteesta pelottavana ilmiönä, maan hinnan kallistumisesta ja vanhusten asemasta yhteiskunnasta. Sarja ottaakin kantaa moniin samanlaisiin ilmiöihin. Muoti on myös ajan hengen mukaista, mikä tekee lukemisesta lähes aikamatkan 90-luvun alkuun. Clampin tyylille ominaista ovat myös "shounen-ai" eli poikarakkaus: Seishiro ja Subaru ovat sarjan pääpari ja kummatkin ovat miehiä. Heidän välistään jännitettä luodaan koko sarjan ajan, mutta Clampille ominaisesti oikeastaan mitään ei näytetä.
Hänet täytyy tappaa
Juoni
Romaanin ensimmäinen osa (noin kolmannes koko romaanista) on tehokas psykologinen trilleri, jossa lukija tutustuu perheeseen ja uhriin pääasiassa Sarah Kingin ja tohtori Gerardin kautta, jotka keskustelevat perheen dynamiikasta. Rouva Boynton on sadistinen ja dominoiva – luonteenpiirteet, joiden takia (niin ainakin vihjataan) hän valitsi ammatikseen vanginvartijan työn.
Tōkyō Babylon
Subaru, Seishiro ja Hokuto esiintyvät myös Clampin toisessa sarjassa X:ssä, joka tunnetaan myös nimellä X/1999. Se sijoittuu muutamia vuosia Tokyo Babylonin tapahtumien jälkeen. Kolmas Clampin sarja, jossa nimiin Subaru ja Seishiro voi törmätä, on Clampin Tsubasa: Reservoir Chronicle, mutta nämä Subaru ja Seishiro eivät ole samat kuin Tokyo Babylonissa ja X:ssä. Vain heidän luonteensa, nimensä, ulkonäkönsä ja osittain myös heidän välisensä suhteet muistuttavat alkuperäisiä esikuviaan.
Hänet täytyy tappaa
Juoni
Sarah on kiinnostunut Raymond Boyntonista, kun taas Jefferson Cope myöntää haluavansa viedä Nadine Boynton tämän aviomieheltä Lennox Boyntonilta ja pois anopin vaikutuksen alaisuudesta. Kun Sarahin ei sallita auttaa nuoria Boyntoneja, hän tapaa rouva Boyntonin silmästä silmään. Rouva Boyntonin vastaus on kuitenkin omituinen uhkaus: ”En koskaan unohda mitään – en tapahtumaa, en nimeä, enkä kasvoa.” Kun seurue saapuu Petraan, rouva Boynton yllättäen lähettää perheensä joksikin aikaa pois luotaan. Myöhemmin hänet löydetään kuolleena, ja hänen ranteestaan löytyy neulanjälki.
Tōkyō Babylon
Sarjasta on myös tehty live-elokuva Tokyo Babylon 1999.
Hänet täytyy tappaa
Juoni
Poirot väittää pystyvänsä ratkaisemaan arvoituksen vuorokauden kuluessa pelkästään haastattelemalla epäiltyjä. Haastattelujen perusteella hän rekonstruoi tapahtumajärjestyksen, joka vaikuttaa mahdottomalta: Sarah Kingin mielestä kuolema tapahtui huomattavasti aikaisemmin kuin muut perheenjäsenet kertovat nähneensä rouva Boyntonin viimeksi elossa. Huomio siirtyy ruiskuneulaan, joka ilmeisesti oli varastettu tohtori Gerardin teltasta ja myöhemmin palautettu sinne. Uhrin uskotaan saaneen kuolettavan annoksen digoksiinia, jota rouva Boynton jo nautti lääkkeenä.
Pitkässä loppuhuipentumassa Poirot selittää, kuinka jokainen perheenjäsen vuorollaan löysi rouva Boyntonin kuolleena eikä – epäillen jotain muuta perheenjäsentä – ilmoittanut tapahtuneesta. Itse asiassa kenenkään perheenjäsenen ei olisi tarvinnut käyttää ruiskua murhavälineenä, sillä yliannostus olisi ollut paljon helpompi antaa normaalissa lääkeannoksessa. Siksi syyllisen täytyy olla joku ulkopuolinen.
Murhaaja on lady Westholme, joka ennen avioliittoaan oli ollut vankilassa, jossa rouva Boynton oli vanginvartijana. Rouva Boyntonin omituinen uhkaus oli osoitettu lady Westholmelle eikä Sarahille. Sillä rouva Boynton ei ollut voinut vastustaa mahdollisuutta saada uutta uhria sadistisille mielihaluilleen. Murhatessaan Boyntonin lady Westholme oli naamioitunut arabipalvelijaksi, ja hän luotti neiti Piercen herkkäuskoisuuteen salatakseen osuutensa murhassa.
Lady Westholme, joka on kuunnellut salaa viereisessä huoneessa, tajuaa, että hänen pelinsä on pelattu, ja hän tekee itsemurhan. Boyntonin perhe on vihdoinkin vapaa elämään onnellisempaa elämää: Sarah ja Raymond menevät naimisiin, kuten myös Carol ja Jefferson; ja Ginevra antautuu menestyksekkäästi teatterinäyttelijän uralle.
Vastaanotto
Simon Nowell-Smith toteaa Times Literary Supplementissa 7.5.1938: "Vaikka aika onkin pehmentänyt monia Poirot'n maneereja, hän ei ole menettänyt taitojansa. Hän tutkii perheenjäseniä, psykologeja ja muita seurueen jäseniä, siivilöi esiin totuuden puolitotuuksista ja ristiriitaisuuksista, asettaa epäiltyjä toisiaan vastaan ja eliminoi kunkin epäillyn vuorollaan – ja kaikki tämä Christien mitä nerokkaimmalla tyylillä. Ratkaisu vain vaikuttaa hieman kesyltä ja tuottaa pettymyksen."
The New York Times Book Review'n arvostelussa Kay Irvin kirjoittaa 11.9.1938: "Jopa heikko Agatha Christien tarina vangitsee lukijan mielenkiinnon taidokkaasti punotulla jännityksellä. Hänet täytyy tapaa on ehdottomasti Christien heikompaa tuotantoa: itse asiassa se on melkeinpä kaikkein heikoin ja epätyydyttävin Poirot'n tutkimuksista. Sen kuvaus sadistisen matriarkan piinaamasta perheestä on täynnä psykologisoivaa vuoropuhelua, eikä siinä oikeastaan ole minkäänlaista juonta. Mutta kun paha tyranni viimein on murhattu ja Poirot alkaa tutkia epäiltyjä, lukija seuraa aidon kiinnostuneena jopa vähäpätöistenkin johtolankojen selvittämistä."
The Observerissa "Torquemada" (Edward Powys Mathers) kirjoittaa 1.5.1938: "Minun täytyy tunnustaa, että Agatha Christie juuri peittosi minut. Minulla ei ole tekosyitä. Olin mielestäni oikein hyvässä kunnossa, ja kaikkein pahinta on, että Christie on rajannut romaaninsa tavalla, joka kenellä muulla tahansa lähentelisi hävyttömyyttä. Kuolema Niilillä oli yksinkertaisesti nerokas, Vaikka Hänet täytyy tappaa -romaanin murhaajalta puuttuukin edellisen romaanin murhaajan nerokas alibi, teosta on kuitenkin matemaattisesti pidettävä kaksin verroin nerokkaampana, sillä epäiltyjä on lähes puolet vähemmän. Ja vaikka tarina alkaakin Jerusalemissa ja murha tapahtuu Petrassa, se saattaisi yhtä hyvin tapahtua lumen saartamassa pappilassa. Niin rajattu epäiltyjen piiri on. Tässä mielessä loppuratkaisu tuo mieleen Agatha Christie Kortit pöydällä -romaanin bravuurimaisen loppupaljastuksen."
The Scotsmanissa kriitikko kirjoittaa 9.5.1938: "Tavalliseen tapaansa Agatha Christie pelaa reilua peliä lukijansa kanssa. Vaikka ratkaisu onkin täydellinen yllätys, sen on looginen: johtolangat on esitelty, lukija voi tutkia ja arvioida niiden merkitystä. Ehkäpä taas on kyse siitä, ettei lukija näe metsää puilta – mutta tässä metsässä on vain niin kovin monta puuta. Hänet täytyy tappaa ei ole kirjailijan paras rikosromaani, mutta se on tarpeeksi älykäs ja vakuuttava ollakseen paljon keskinkertaista rikosromaania parempi."
E. R. Punshon päättää The Guardian (27.5.1938) arvostelunsa yhteenvetoon: ”Nerokas juoni ja arvoitus, yllättävä loppuratkaisu, henkilökuvauksen syvällisyys ja maalauksellinen ympäristö takaavat, että Hänet täytyy tapaa tullee kuulumaan Agatha Christien parhaimpien teosten joukkoon."
Robert Barnard: "Merkittävä esimerkki kulta-ajan Christie-romaanista. Lähi-itä hienona ympäristönä ja vastenmielinen matriarkka uhrina. Perheen sisäisiä jännityksiä on kuvattu tavallista syvällisemmin. Salapoliisityö keskittyy lähinnä siihen, kuka oli missä ja milloin, mikä muistuttaa ehkä liikaakin Ngaio Marshin tuon ajan romaaneja, mutta Christien parhaimpien romaaniensa tapaan se on jännittävä ja tiheätunnelmainen."
Kari Leppänen
Kari Tapio Leppänen (s. 1945 Helsinki) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on piirtänyt sarjakuvia Hevoshulluun ja Mustanaamioon. Hänen omia sarjakuviaan ovat sci-fi-aiheiset Achilles Wiggen ja Xellana. Mustanaamio-tarinoiden lisäksi hän piirsi Tony De Paulin käsikirjoittaman Tuhon tietokone -sarjan. Sarjis-lehdessä Leppäsen nimimerkki oli Oskar. Hän ei pitänyt nimimerkki-ideasta, jonka Sarjiksen päätoimittaja Veikko Savolainen oli keksinyt.
Hänet täytyy tappaa
Viitaukset muihin teoksiin
Romaanissa mainitaan useita Poirotin tutkimuksia: hän kertoo eversti Carburylle Kortit pöydällä -jutun tapahtumat, ja myös eversti Race mainitaan tässä yhteydessä. Nadine Boynton kyseenalaistaa Poirotin ratkaisut Idän pikajunan arvoituksen tapauksessa – Poirot vihjaa, että tämä lienee kuullut asiasta joltain tapauksen liittyvältä henkilöltä. Neiti Pierce kommentoi Aikataulukon arvoitusta, kun hän tunnistaa kuuluisan yksityisetsivän Hercule Poirotin.
Näytelmä (1945)
Christie muokkasi romaanista samannimisen näytelmän vuonna 1945. Merkittävää on, että se on kaikkein radikaalein muokkaus, minkä Christie koskaan teki. Hän ei pelkästään poistanut Poirotia kokonaan vaan muutti myös murhaajan henkilöllisyyden. Näytelmässä sairas rouva Boynton tekee itsemurhan ja jättää jälkeensä useita vääriä johtolankoja, jotka viittasivat eri perheenjäseniin. Hän toivoi heidän epäilevän toisiaan ja siten pysyvän hänen varjossaan vieläpä kuoleman jälkeen.
Elokuva (1988)
Michael Winner ohjasi romaanista elokuva Hänet täytyy tappaa vuonna 1988. Se oli Peter Ustinovin kolmas elokuva Hercule Poirotina (kaikkiaan niitä on kuusi). Elokuva seurasi kirjan juonta, toisin kuin näytelmä.
Kari Leppänen
Leppäselle myönnettiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto vuonna 1985. Leppänen ei ottanut palkintoa vastaan ja perusteli lyhyesti vastaussähkeessä kieltäytymisen pilanpäiten sillä, ettei hattu sovi hänen profiiliinsa. Hän oletti, että palkinto annettaisiin automaattisesti jollekin toiselle. Tuolloin Helsingin Sanomissa tehtiin tulkintoja, että kyseessä oli jonkinlainen protesti sen vuoksi, ettei Suomessa elä sarjakuvien piirtämisellä. Leppänen itse on kiistänyt tämän. Leppänen ei myöskään omien sanojensa mukaan perustellut alun perin kieltäytymistä sillä, ettei edes tee suomalaista sarjakuvaa. Palkintoa ei myönnetty kolmeen vuoteen tämän jälkeen.
Hänet täytyy tappaa
Hercule Poirot -televisiosarja (2008)
Hercule Poirot -televisiosarjassa tarina esitettiin 11. tuotantokaudella vuonna 2008. Poirotia esitti David Suchet. Sen ohjasi Ashley Pearce, ja käsikirjoittajana oli Guy Andrews. Jakso kuvattiin Marokossa toukokuussa 2008.
Juoni poikkeaa monessa suhteessa alkuperäisestä romaanista, suurimmat muutokset ovat:
Britannia ja Yhdysvallat
Hänet täytyy tapaa ilmestyi ensimmäistä kertaa 9-osaisena jatkoromaanina Yhdysvalloissa Collier's Weekly -lehdessä 28.8.-23.10.1937 (100. vuosikerta, numerot 9-17. Sen kuvitti Mario Cooper.
Valeholvi
thumb|upright|Valeholvin rakennusperiaate thumb|Palatsin valeholvattu sisäänkäynti [[Ugaritin muinaiskaupungissa]] Valeholvi on holvirakenne, joka on rakennettu ulontamalla (vanh. krakaamalla) päällekkäisiä vaakasuoria kivikerroksia muuriaukon yli kummaltakin puolelta siten, että aukko peittyy. Valeholvin poikkileikkaus on ylösalaisen V:n muotoinen.
Hänet täytyy tappaa
Britannia ja Yhdysvallat
Britanniassa se ilmestyi 28-osaisena jatkoromaanina Daily Mail -lehdessä 19.1.-19.2.1938 nimellä A Date with Death. 15 osaa kuvitti J. Abbey. Siinä ei ollut jakoa lukuihin ja useita lyhyitä kappaleita oli poistettu eikä epilogia julkaistu lainkaan.
Valeholvi
Varsinaisesta holvista valeholvi eroaa sikäli, että sen lakosaumat eivät ole kohtisuorassa puristusta vastaan. Yksittäisen kiven ulkonevaa päätä kannattaa sen toisen pään päälle tuleva paino: rakenne on staattisesti epävakaampi eikä kestä yhtä suuria kuormia kuin varsinainen holvi. Mikäli valeholvi on muurattu riittävän hyvän laastin kera tai päällinen paino ja kitkavoima estävät kivien liikkeen, valeholvi voi kuitenkin toimia lähes oikean holvin tavoin.
Valeholvi on vanhin tunnettu holvityyppi, sitä tavataan jo mykeneläisen kulttuurin rakennuksissa.
Hänet täytyy tappaa
Britannia ja Yhdysvallat
Daily Mail julkaisi 15.1.1937, neljä päivää ennen ensimmäisen osa ilmestymistä, Christien kirjoittaman artikkelin Hercule Poirot - Fiction's greatest detective esipuheena jatkoromaanille. Artikkelissa Christie käsitteli Poirotin syntyhistoriaa, ja siitä on myös peräisin hänen kuuluisa kommenttinsa ”Joskus mietin: miksi-miksi-miksi menin koskaan luomaan tuon inhottavan, itsekeskeisen ja rasittavan pikku henkilön!”
Suomennokset
Romaanin julkaisi WSOY, ja sen suomensi Helsingin yliopiston suomentajakurssin työryhmä. Bibliografian lähteenä on Suomen kansallisbibliografia
Mustajärvi (Hämeenlinna)
Mustajärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Ormajoen valuma-alueella (35.79), jonka Leheejärven alueeseen (35.791) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,5 metriä mpy.
Jalmari Virta
Elämä
Virta kävi kansakoulua yhden luokan ja työskenteli 14-vuotiaasta ensin renkinä, sitten muun muassa satamatyömiehenä, muurarina ja kirvesmiehenä, ensin Hollolassa ja vuodesta 1910 Lahdessa. Hän liittyi SDP:hen 1903 ja toimi ammattiyhdistysliikkeessä. Suomen sisällissodan aikana Virta oli punakaartissa Lahdessa ja Heinolassa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin 6 vuoden vankeusrangaistukseen. Päästyään vankilasta Virta oli mukana ensin Suomen Sosialistisessa työväenpuolueessa ja sen lakkauttamisen jälkeen SKP:ssä toimien järjestäjänä ja propagandistina.
Jörgen Jönsson
Jönssonin veli Kenny Jönsson on myös entinen jääkiekkoilija.
Elitserien 1990–1999
Jönsson aloitti uransa Rögle BK:ssa, jossa pelasi Allsvenskan-tasolla, kunnes seura nousi Ruotsin pääsarjaan Elitserieniin. Röglen pudottua taas Allsvenskaniin, Jönsson siirtyi Karlstadiin pelaamaan Färjestad BK:ssa. Jönsson torjui näin Röglen yrityksen tulla myydyksi Malmö IF:ään. Färjestadissa Jönssonista tuli nopeasti joukkueen avainpelaaja.
Jalmari Virta
Elämä
Neuvostoliitossa hän toimi kirvesmiehenä Petroskoissa ja Kontupohjassa 1931, missä hän nousi puoluesihteeriksi vuosiksi 1931–1934. Virta oli Kontupohjan paperitehtaan metalliverstaan viilareiden opettajana 1933–1934, Kontupohjan rakennusyhtymän puoluesolun puoluesihteerinä 1935 ja Kontupohjan piirin rakennuskonttorin tienrakennusten valvojana 1936. Hän vaikutti myös Kontupohjan SKP:n tukiryhmässä.
Jörgen Jönsson
National Hockey League 1999–2000
Calgary Flames varasi Jönssonin NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 227 vuonna 1994. Flames ei kuitenkaan koskaan tehnyt sopimusta Jönssonin kanssa ja myi oikeutensa häneen New York Islandersille kesällä 1998. Jönsson solmi sopimuksen Islandersin kanssa kaudelle 1999–2000. Kesken kauden Islanders myi hänet Mighty Ducks of Anaheimiin, jossa hän pelasi loppukauden. Yhteensä Jönsson pelasi kaudella 81 ottelua ja teki 12 maalia ja antoi 19 maalisyöttöä.
Jönssonin perhe ei kuitenkaan viihtynyt Pohjois-Amerikassa, joten Jönsson irtisanoi sopimuksensa ja muutti takaisin Karlstadiin.
Jalmari Virta
Elämä
Kontupohjan kyläneuvoston varapuheenjohtajana toiminut Virta pidätettiin 2. joulukuuta 1937 vakoilijana ja syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin ammuttavaksi ja teloitettiin 21. tammikuuta 1938 Karhumäen lähistöllä. Virran maine palautettiin 1958.
Jörgen Jönsson
Takaisin Elitserieniin 2000–2009
Palattuaan Ruotsiin, Jönsson teki jälleen sopimuksen Färjestad BK:n kanssa. Färjestadissa hän pelasi uransa loppuun asti.
Maajoukkueura
Helmikuussa 2007 Jönsson ohitti Euro Hockey Tourin turnauksessa Jonas Bergqvistin kaikkien aikojen ruotsalaisena maajoukkuepelaajana esiinnyttyään 273. kertaa Tre Kronorin vahvuudessa. Tuolloin hän oli tehnyt maajoukkueelle 50 maalia ja antanut 52 maalisyöttöä. Keskushyökkääjä Jönsson on saavuttanut kaksi olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta. Jörgen Jönsson oli maajoukkueen kapteeni silloin, kun Ruotsin suuret NHL-tähdet eivät olleet käytettävissä.
Jalmari Virta
Yksityiselämä
Virta oli naimisissa vuodesta 1904 Alma Maria Maukosen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja tytär.
Halinallet
thumb|Alkuperäiset kymmenen halinallea [[1980-luku|1980-luvulta.]] Halinallet luotiin vuonna 1981 alun perin yhdysvaltalaisen American Greeting -yhtiön valmistamia postikortteja varten. Kortit piirsi Elena Kucharik. Yhdysvaltalainen Kenner-yhtiö alkoi 1983 valmistaa hahmoista pehmoleluja, joista tuli hyvin suosittuja. Niitä myytiin vuosina 1983–1987 yli 40 miljoonaa.
Suomessa sarjaa on esittänyt 1980- ja 1990-luvulla Kolmoskanava sekä MTV3 suomeksi dubattuna. 2000-luvulla sarjaa on esittänyt Nelonen. Suomessa sarjan jaksoja on myös julkaistu VHS-kasetteina sekä DVD:nä. Sarjaa näytetään myös Cartoon Network -kaapelikanavalla.
Jokaisella halinallella on oma värinsä ja vatsassa kuvio, joiden avulla sen voi erottaa muista nalleista.
Alkuperäisen televisiosarjan Halinalle-hahmot
Kymmenen alkuperäistä halinallea:
Mohamed Ali Nafkha
Mohamed Ali Nafkha (, s. 25. tammikuuta 1986 Sousse, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Nafkha edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa Zürichiä.
Halinallet
Alkuperäisen televisiosarjan Halinalle-hahmot
Muut sarjassa esiintyvät halinallet:
Mohamed Ali Nafkha
Ura
Nafkha aloitti uransa kotikaupungissaan Soussessa ES Sahelin joukkueessa kaudella 2005-2006. Sittemmin seuraavasta kaudesta lähtien Nafkha kuului joukkueensa vakiopelaajiin ja oli voittamassa Sahelille Afrikan Confederation Cupia, sekä myöhemmin Tunisian mestaruuden ja Afrikan Mestarien liigan.
Halinallet
Alkuperäisen televisiosarjan Halinalle-hahmot
Haliserkut:
Viholliset: DIC Entertainmentin tuottamassa versiossa päävihollisia ovat Professori Coldheart, professori Coldheartin apuri Frostbite. Jaksoissa "Magic Mirror" ja "Wedding Bells" pahiksena toimii myös Frostbiten täti, Auntie Freeze. Nelvanan tuottamassa versiossa antagonisteina toimii Wizard No Heart, hänen apurinsa Beastly ja myöhemmissä jaksoissa noita Sydämettömän veljentytär Shreeky.
Mohamed Ali Nafkha
Ura
Kaudeksi 2011–2012 Nafkha palasi takaisin vanhaan seuraansa ES Saheliin vuoden mittaisella lainasopimuksella.
Halinallet
Halinallejen paluu
Uudet Care Bears/Halinalle -seikkailut käynnistyivät yhdysvaltalaisella CBS-kanavalla KEWLopolis-ohjelmaikkunassa 15. syyskuuta 2007. Halinallet oli brändätty uudelleen. Tekijät ovat vaihtuneet ja sarja onkin väritykseltään sekä piirtotyyliltään erilainen kuin edeltäjänsä. Uusi sarja kuvaa Halinallet lapsenomaisempina kuin 80-luvun sarja ja väritys on enemmän neonvärinen kuin pastellinen. Sarjaan on tullut myös uusia hahmoja, muun muassa Amigo Bear ja Oopsy Bear. Haliserkut ja Tunteiden metsä ovat poissa. Kun aikaisemmin Halinalleja, samoin kuin Haliserkkuja, oli molempia kymmenen, on avainhahmoja nyt viisi:
Mohamed Ali Nafkha
Ura
Sopimuksen päätyttyä Nafkha palasi takaisin Sveitsiin, mutta siirtyi pelaamaan FC Zürichin kakkosjoukkueeseen.
Halinallet
Halinallejen paluu
Päähahmojen lisäksi sarjassa on mukana muitakin hahmoja. Halinallejen mahasymbolit vaihtuivat osin jo vuonna 2004. Muuten Halimaa on paikallaan, vaikka Halinallet eivät enää pysty hyppimään pilvissä. Sarja muistuttaa enemmän DIC-ajanjaksoa ja ongelmat ovat maanläheisempiä kuin Nelvanan tuottamassa sarjassa.
Muut oheistuotteet
TV-sarjan ja elokuvien lisäksi Halinalleista tehtiin 1980-luvulla muutama levy alkuperäisillä ääninäyttelijöillä. Madzy Kids on tehnyt 2000-luvulla CD-levyjä sarjan tunnetuista sävellyksistä. Oheistuotteina on ollut lisäksi saatavilla muun muassa leluja, kirjoja ja kalentereita.
Nollaideaali
Matematiikassa renkaan R ideaalia I sanotaan nollaideaaliksi jos se sisältää vain nilpotenttejä alkioita.
Köthen otaksuma
Matematiikassa Köthen otaksuma on toistaiseksi ratkaisematon matemaattinen ongelma, joka liittyy rengasteoriaan. Se voidaan muotoilla monella tapaa. Olkoon R rengas. Eräs otaksuman muotoilu on, että jos R:llä ei ole muita nollaideaaleja kuin {0}, ei sillä ole muita yksipuolisia nollaideaaleja kuin {0}. Otaksuman esitti Gottfried Köthe vuonna 1930.
Yhtäpitävä formulointi on, että renkaan kahden nollaideaalin summa on nollaideaali. Kegel (1964) otaksui, että kahden nolla-alirenkaan summa on myös nolla-alirengas. Vastaesimerkin löysi Kelarev vuonna 1993. Tiedetään, että alkuperäinen otaksuma on yhtäpitävä sen kanssa, että nilpotentin alirenkaan ja nolla-alirenkaan summa on nolla-alirengas.
McKayla Maroney
McKayla Maroney (s. 9. joulukuuta 1995) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Maroney voitti Tokion MM-kilpailuissa 2011 kultaa hypyssä ja joukkuekilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa hypyssä. Hän voitti hypyn maailmanmestaruuden myös Antwerpenissa 2013.
Taustahäly
Taustahäly on signaalin ohessa välittyviä kohteeseen kuulumattomia ääniä. Äänityksissä taustahäly on taustakohinaa. Taustahälyn suhdetta signaaliin sanotaan signaali-kohina -suhteeksi (s/n-ratio).
Taustahälyä on esimerkiksi tehtaan koneiden äänet. Taustahälyä on ihmisjoukon puheensorina, joka vaikeuttaa toisen henkilön puheen kuuntelemista. Taustahälyä voivat olla kotona aukiolevat vastaanottimet, lasten äänet yms.
Tay
Tay on Skotlannin pisin joki. Se virtaa 193 kilometrin matkan Ben Luin pohjoisrinteiltä Pohjanmereen, johon se laskee Dundeen eteläpuolella Tayvuonossa. Joen valuma-alue kattaa noin 6 200 neliökilometriä. Alajuoksullaan joki on lähes kolme kilometriä leveä ja kuljettaa enemmän vettä kuin Thames ja Severn yhteensä.
Lähteet
thumb|left|Tayn valuma-alue.
Kheopsin pyramidi
Kheopsin pyramidi (myös Khufun pyramidi tai Suuri pyramidi) on suurin ja tunnetuin Gizan egyptiläisistä pyramideista. Neljännen dynastian faarao Kheops (Khufu) oletettavasti rakennutti pyramidin hautapaikakseen noin 2560 eaa. Se oli maailman korkein rakennus yli 3 800 vuoden ajan.
Mitat
Pyramidin korkeus oli muinoin noin 146,6 metriä ja nykyisin 138,8 metriä. Sivun pituus on hiukan yli 230 metriä ja pohjan ala 5,3 hehtaaria. Sivujen kaltevuus on 51° 52′. Sivut on asemoitu pääilmansuuntiin nähden asteen tarkkuudella, ja lyhimmän ja pisimmän sivun pituusero on vain 20 senttimetriä.
Kheopsin pyramidi oli maailman korkein rakennus yli 3 800 vuoden ajan. Se on ainoa edelleen olemassa oleva maailman seitsemästä ihmeestä.
Käytävät ja kammiot
thumb|Kheopsin pyramidin poikkileikkaus idästä päin. thumb|left|160px|Sisäkuva Kheopsin pyramidista: Suuri galleria. Pyramidin alkuperäinen sisäänkäynti pohjoissivulla on noin 18 metrin korkeudessa maanpinnasta. Se oli suljettu ja piilotettu, joten pyramidiin myöhemmin murtautuneet kaivoivat sen alle, hiukan oikeammalle toisen sisäänkäynnin, joka kohtaa sisällä alkuperäisen sisääntulokäytävän. Alkuperäisestä sisäänkäynnistä johtaa alaspäin 26 asteen kulmassa 59 metrin pituinen käytävä. Se vie peruskallion sisään, missä 30 metrin syvyydessä on Maanalainen kammio. Se on viimeistelemätön, 14 × 7,2 metriä laaja ja 5,3 metriä korkea tila. Sen tarkoitusta ei tiedetä varmasti.
Sisääntulokäytävän alkuosasta haarautuu ylöspäin ahdas, vain vähän yli metrin korkuinen ja levyinen käytävä. Siitä haarautuu ylempänä vaakasuuntainen käytävä Kuningattaren kammioon. Sinne ei nykyisestä nimestään huolimatta haudattu kuningatarta, vaan nimi perustuu varhaisten arabikävijöiden väärinkäsitykseen. Kammiossa säilytettiin luultavasti suurta kuninkaan patsasta.
Pääkäytävä muuttuu risteyksen kohdalla 8,7 metriä korkeaksi ja 2,1 metriä leveäksi Suureksi galleriaksi, joka vie 47 metrin matkan ylös Kuninkaan kammioon. Kuninkaan kammio on 10,5 × 5,2 metriä laaja ja 5,8 metriä korkea punaisesta graniitista rakennettu yksinkertainen huone, jossa kuninkaan sarkofagi sijaitsee. Sarkofagi on hiukan leveämpi kuin kammion oviaukko, joten se on täytynyt sijoittaa paikalle ennen seiniä.
Kuninkaan kammion päällä on pinomainen graniittilohkareista koostuva rakennelma, jota käytetään painon tasaamiseen. Kuninkaan kammiosta johtaa kaksi kapeaa ”ilmakanavaa” pyramidin pinnalle. Kuningattaren kammiosta lähtevät ilmakanavat eivät yllä pinnalle asti.
Pyramidin sisällä on sen rakennustavan vaatimuksista johtuen useita muitakin tyhjiä tiloja ja rakoja. Suuren gallerian yläpuolella on vähintään 30 metrin pituinen ja useita metrejä korkea tyhjä tila, jonne ei ole sisäänpääsyä. Myös pyramidin pohjoissivulta on löydetty suljettu käytävä. Kummankin tilan olemassaolo on varmistettu nykyaikaisen hiukkasilmaisimen avulla.
Ympäristö
thumb|Pyramidi käytävineen ja alkuperäisine ympäristöineen (sivupyramidia lukuun ottamatta) kaakosta katsottuna. Pyramidin itäpuolella oli kuolintemppeli, josta johti 740 metrin pituinen katettu käytävä kauempana olevaan laaksotemppeliin. Pyramidin ympärillä oli yli 8 metriä korkea kalkkikivinen muuri. Se jätti pyramidin väliin 10 metrin levyisen pihan, jonne pääsi vain kuolintemppelin kautta. Pyramidin kaakkoiskulmassa muurin ja kuningatarten pyramidien välissä oli pieni sivupyramidi.
Pyramidin itäpuolella on kolme kuningatarten pyramidia, nimeltään pohjoisesta etelään GI-a, GI-b ja GI-c. Ne ovat jo osin raunioituneet: alun perin ne nousivat viidesosan pääpyramidin korkeudesta. Ei ole varmaa, keitä pyramideihin haudattiin. Pohjoisimpaan haudattiin ehkä Khufun äiti Hetepheres, keskimmäiseen kuningatar Meritetes ja eteläisimpään kuningatar Henutsen. Pyramidien takana on mastaba-hautoja.
Pyramidin eteläpuolella on kaksi laivakuoppaa. Toisesta löytyi osina 43-metrinen puinen laiva (Khufun aurinkolaiva), joka on nykyään esillä rekonstruoitu Gizan aurinkolaivamuseossa ja toisesta löydetty laiva on vielä konservoitavana. Pyramidin ympärillä on muitakin laivakuoppia.
Rakentaminen
Kheopsin pyramidi rakennettiin massiiviselle ja tukevalle kalliopohjalle, joka löytyi nykyisen Gizan yläpuolelta maisemallisesti näyttävältä paikalta.
Pyramidin rakentaminen kesti noin 23 vuotta. Rakentajia oli ehkä 20 000–30 000. He olivat kausityöläisiä, jotka asuivat työmaan lähellä, ja heitä oli eniten luultavasti kesällä, jolloin Niilin tulva esti peltotyöt.
Pyramidien rakennustapaa ei ole varmasti selvitetty. Kivien nostoon on ilmeisesti käytetty erilaisia ratkaisuja, ja useimpien tutkijoiden mukaan ainakin jonkinlaisia nostoluiskia on käytetty. Kun kivilohkare oli saatu nostettua lopulliseen paikkaansa, se hakattiin sopivan muotoiseksi ja pienet raot täytettiin kipsilaastilla. Pyramidi viimeisteltiin huipulta alkaen, ja rakennusluiskia purettiin samalla asteittain.
Ranskalaisen arkkitehdin Jean-Pierre Houdinin vuonna 2007 julkaiseman teorian mukaan kivet kiskottiin ylös pyramidin sisällä kulkevia ramppeja pitkin. Pyramidien kulmat olisivat myös jätetty auki, jotta kivien kääntäminen olisi ollut mahdollista. National Geographicin dokumentti esitti, että Houdinin teoria mahdollistaa sen, että pyramidien sivut kohtaavat symmetrisesti rakennelman huipulla sen rakennuttua, jota aiemmat teoriat eivät ehkä mahdollista.
Kreikkalainen historioitsija Herodotos väitti 400-luvulla eaa., että tonnien painoiset kivet nostettiin paikoilleen lyhyistä hirsistä tehdyillä vivuilla, eräänlaisilla yksin­kertaisilla hissi­kojeilla.