cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cessna 402
Variaatiot
Cessna 402 -koneesta rakennettiin useita eri variaatioita, kuten 402A, jossa oli pidempi nokka, neliömuotoiset istuimet ja kymmenes lisäistuin. 401 korvattiin vuonna 1972 402B Businessliner -versiolla, jota tarjottiin sen parannetulla businesskonfiguraatiolla mutta myös matkustaja- ja rahtiversiona, uusituilla TSIO-520-E-mallin moottoreilla varustettuna. 402C oli vuonna 1978 esitelty versio tehokkaammilla moottoreilla ja pidennetyllä siipien kärkivälillä.
Klondyke-talo
Klondyke-talo on tiilirakenteinen entinen teollisuusrakennus Keravalla Alikeravan kaupunginosassa. Klondyke-talo on kooltaan 30 000 kerrosneliömetriä, ja siellä toimii nykyään lukuisia eri yrityksiä ja muun muassa salibandyhalli. Vuosina 1927–1985 kiinteistössä toimi kumitehdas, vuosina 1990–2012 Keravan taidemuseo ja vuosina 1990–1994 sisähuvipuisto Fanfaari, sittemmin Planet FunFun.
Historiaa
Talon paikalla sijaitsi Suomen ensimmäinen sementtitehdas vuodesta 1869 ja sen pohjoispuolella Winnarin tiilitehdas vuodesta 1911 vuoteen 1957. Nykyisen rakennuksen ensimmäiset osat valmistuivat 1913 sementtitehtaan paikalle ensimmäiseen maailmansotaan jalkineita valmistaneen nahkatehtaan (Oy Nahkimo Ab, Savion Nahkatehdas) käyttöön. Nahkimon toiminta loppui pian ja sen tehdasrakennukset siirtyivät vuonna 1927 Savion Gummitehdas Oy:lle. Rakennusta laajennettiin 1920-luvulta 1950-luvulle moneen otteeseen ja moneen ilmansuuntaan niin, että tehtaan vanhimmat osat jäivät uudempien siipirakennusten sisään. Rakennus toimi kumitehtaana vuoteen 1985 saakka, loppuaikoina Nokian eli entisen Suomen Gummitehtaan omistuksessa.
Cessna 402
Variaatiot
Cessna 402-sarjan koneita rakennettiin yhteensä 1 535 kappaletta vuoteen 1985 asti.
Klondyke-talo
Historiaa
Vuonna 1985 kiinteistö siirtyi Nokialta kiinteistösijoitusyhtiö Keravan Klondyke Oy:lle, joka alkoi kehittää rakennuksen toimintoja. Arkkitehtien Hannu Kiiskilä ja Harri Hagan suunnitelmien mukaan saneeratun rakennuksen sisätilat uudistettiin vapaa-ajankeskukseksi muun muassa kirkkain päivänloistevärein, mutta ulkoasu säilyi hillittynä. 1990-luvulle tultaessa talossa toimivat Keravan kauppaoppilaitos, Vankeinhoidon koulutuskeskus ja joulukuussa 1990 avattu Keravan taidemuseo. Helmikuussa 1991 avattiin sisähuvipuisto Fanfaari.
Curling talviolympialaisissa 2002
Alkuerät
Tähdellä (*) merkityissä peleissä pelattiin yhdestoista pää.
Cessna 402
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimat vuokrasi yhteyskoneeksi uuden, siviilitunnukseltaan OH-CGS olevan Cessna 402B Businessliner -koneen Lentohuolto Oy:ltä 29. toukokuuta 1975. Kone ostettiin ilmavoimille 27. syyskuuta 1976. Toinen 402B Businessliner, OH-CHS, vuokrattiin kesäkuussa 1977. Ne lensivät ilmavoimissa tunnuksilla CB-51 ja CB-52, ensimmäinen Lapin Lennostossa ja jälkimmäinen silloisen Tiedustelulentolaivueen tunnuksella, aina vuoteen 1984 saakka, jolloin ne korvattiin Piper Chieftaineilla. OH-CHS oli myös vuonna 1993 perustetun suomalaisen lentoyhtiön Finncomm Airlinesin ensimmäinen kone. OH-CHS on nykyään Savon ammatti- ja aikuisopiston lentokoneasentajakoulun ahkerassa käytössä.
Klondyke-talo
Historiaa
Pian Keravan Klondyke Oy ja sen tytäryhtiö Huvipuisto Fanfaari Oy menivät konkurssiin Suomen 1990-luvun alun lamassa. Päärahoittaja Keski-Uudenmaan Säästöpankki kärsi kymmenen miljoonan ja vakuutusyhtiö Sampo viiden miljoonan markan tappiot. Velkoja oli yhteensä 170 miljoonaa markkaa. Koko kiinteistön osti 1992 huvipuisto Fanfaarin perustanut liikemiesryhmä, jossa mukana olivat elokuvaohjaaja Renny Harlin ja tuottaja Markus Selin.
Curling talviolympialaisissa 2002
Alkuerät
Iso-Britannia — Saksa (9-5) ja Iso-Britannia — Ruotsi (6-4) pelattiin varsinaisten alkuerien jälkeen tasatilanteen ratkaisemiseksi. Kahdella tähdellä merkityssä Sveitsi — Venäjä -pelissä pelattiin kaksitoista päätä.
Klondyke-talo
Historiaa
Sisähuvipuisto Fanfaarin nimi muuttui kesän 1992 remontin jälkeen Planet FunFuniksi. Joulukuussa 1994 sen omistanut Panzelda Oy ajautui konkurssiin, joka sulki huvipuiston lopullisesti helmikuussa 1995. Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenalin omistukseen ajautunut Klondyke-talo alkoi toimia nimellä Kerava Future Center. Vuonna 1994 se menetti myös toisen ison vuokralaisen, 2000 neliön tiloissa toimineen Vankeinhoidon koulutuskeskuksen. Keravan taidemuseo toimi Klondyke-talossa vuoteen 2012 asti, kunnes se muutti Keravan keskustaan uuden Taide- ja museokeskus Sinkan tiloihin, joihin tuli myös Keravan museo.
1990-luvun keskivaiheilta lähtien Klondyke-talossa on ollut kuvataiteilijoiden työtiloja. 2010-luvun alusta talossa on toiminut muun muassa seksivälineiden verkkokauppaa Kaalimato.com pyörittävä Kentonec Oy.
Schleswigin herttuakunta
thumb|Schleswigin herttuakunta kuvan keskiosassa: oranssi alue on nykyisin osa Saksaa, kirkkaanpunainen Tanskaa. Schleswigin herttuakunta oli herttuoiden hallitsema alue nykyisen Saksan ja Tanskan rajan kahta puolta. Sen eteläraja oli Eiderjoella, pohjoisraja Köningsaulla. Alueen poikki on lyhyt matka Itä­mereltä Pohjan­merelle, ja näiden välillä käyty kauppa on luonut seudulle historiallisesti tärkeän merkityksen.
Herttuakunnan keskuspaikka oli Schleswigin kaupunki.
Schleswig oli tanskalainen herttuakunta 1100-luvulta, kunnes se liitettiin Holsteinin kanssa Preussiin Schleswig-Holsteinin provinssiksi vuonna 1866. Osa Schleswigistä kuului yhdessä Holsteinin osan kanssa vuosina 1544–1713 Holstein-Gottorpin herttuakuntaan, mutta Tanska valloitti tämän osan suuressa Pohjan sodassa ja yhdisti sen muuhun Schleswigiin.
Alueen saksalainen enemmistö nousi kansallisuusaatteen innoittamana kapinaan vuonna 1848 Tanskaa vastaan. Kapina kukistettiin, mutta vuonna 1864 Preussi ja Itävalta liittoutuivat Tanskaa vastaan, koska ne vastustivat Tanskan valtiosäännön soveltamista Schleswigissä. Toisen Saksan–Tanskan sodan jälkeen Slesvig-Holstein jaettiin Itävallan ja Preussin kesken. Vain kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1866 Preussi valtasi koko alueen Itävallalta, ja Schleswig-Holsteinista tuli osa Saksan keisarikuntaa 1870. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1920 pidettiin alueella kansanäänestys, jonka perusteella Pohjois-Schleswig liitettiin Tanskaan.
Another Life
Another Life on suomalais-saksalaisen elektronista musiikkia tuottavan duo Amnesia Scannerin esikoisalbumi, jonka julkaisi Pan Records 7. syyskuuta 2018. Albumin kappaleet ovat tyyliltään deconstructed club -musiikkia, eli duon tuottama musiikki yhdistää industrial- ja dance-musiikkia keskenään. Albumin kansikuvan suunnitteli taiteilija Satoshi Fujiwara.
Palaute
Albumia voidaan pitää yhtyeen läpimurtoalbumina sillä se saavutti paljon positiivista huomiota musiikkimedialta ja kuuntelijoilta:
Claes Olsson
Claes Bertel Olsson (s. 28. marraskuuta 1948 Helsinki) on suomenruotsalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja käsikirjoittaja.
Ura
Olsson on ohjannut kuusi kokoillan elokuvaa ja kymmeniä lyhytelokuvia. Useimmat lyhytelokuvansa hän on leikannut itse ja tehnyt niihin käsikirjoitukset. Monet Olssonin elokuvista pohjautuvat kirjailijoiden – usein suomenruotsalaisten – teksteistä muokattuihin käsikirjoituksiin. Osa elokuvista on suomen- ja osa ruotsinkielisiä.
Ensimmäinen Olssonin ohjaama pitkä elokuva oli osin omaelämäkerrallinen Elvis kissan jäljillä (1987). Seuraavaksi Olsson teki kaksi romaanifilmatisointia: Akvaariorakkaus (1993) perustuu Anna-Leena Härkösen romaanin, Ihanat naiset rannalla (1998) Monika Fagerholmin romaaniin. Onnen varjot -elokuvan (2005) Olsson ohjasi Härkösen käsikirjoituksen pohjalta. Colorado Avenue (2007) perustuu kahteen Lars Sundin romaaniin. Vuoden 2012 Taistelu Näsilinnasta 1918 on draamadokumentti.
Olsson on tuottanut useita kymmeniä elokuvia, joista osa on kansainvälisiä yhteistuotantoja. Olssonin tuotantoyhtiö Kinoproduction Oy (alun perin Kinotuotanto) oli toiminnassa 1977–2016. Olsson on toiminut useissa elokuva-alan järjestötehtävissä sekä luennoitsijana koti- ja ulkomaisissa oppilaitoksissa. Olsson oli taiteilijaprofessorina vuosina 1996–2001.
Claes Olssonin tytär on dokumenttikuvaaja ja elokuvaohjaaja Iris Olsson.
Tiziano Siviero
Tiziano Siviero (s. 28. lokakuuta 1957) on uransa päättänyt italialainen rallin kartanlukija ja kaksinkertainen maailmanmestari. Hän ajoi käytännössä koko 78 MM-rallia kattaneen uransa maanmiehensä Miki Biasionin kartanlukijana.
Ensimmäisen MM-rallinsa Siviero ja Biasion ajoivat vuoden 1980 Sanremon rallissa 1-ryhmän Opel Asconalla. Ensimmäisen kilpailunsa tehdastallissa he ajoivat vuoden 1983 Sanremon rallissa Lancian kakkosteamin Totip Jolly Clubin Lancia 037:lla. Seuraavana vuonna ohjelmassa oli viisi MM-rallia, joista Korsikalta tuloksena oli MM-uran ensimmäinen palkintopallisijoitus.
Kaudelle 1986 Siviero ja Biasion siirtyivät tehtaan ykkösteamin Martini Lancian vahvuuteen ja kalustoksi vaihtui nelivetoinen Lancia Delta S4. Kauden seitsemästä osakilpailusta tuloksena oli neljä keskeytystä ja kolme palkintopallipaikkaa. Ensimmäinen MM-rallin voitto tuli Argentiinan rallista.
Kaudelle 1992 Lancia vaihtui Fordin tehdastallin Sierraan, joka ei kuitenkaan ollut voittaja-auto. Kauden tuloksissa autokunta sijoittui vain kahdesti palkintopallille. Seuraavalle kaudelle Sierra vaihtui uudempaan Escort Cosworthiin, jolla autokunta ehti jälleen kärjen vauhtiin. Kreikan Akropolis-rallista oli tuloksena voitto ja kauden mittaan he saavuttivat kolme muutakin palkintopallisijoitusta. Kausi 1994 jäi Sivieron viimeiseksi MM-tasolla. Portugalista ja Sanremosta oli tuomisina palkintopallisijoitukset, Monte Carlosta ja Korsikalta tuloksena oli sijat neljä ja viisi. Muissa neljässä rallissa kisa jäi kesken teknisten ongelmien vuoksi.
Vuoden 2001 RAC-rallissa Siviero teki yhden kisan mittaisen paluun toimiessaan PWRC-luokassa maanmiehensä Simone DeMartinin kartanlukijana.
MM-rallien ohella Siviero ja Biasion voittivat ralliautoilun Euroopanmestaruuden kaudella 1983.
Vuonna 2006 Siviero ja Biasion osallistuivat San Remo Rallylegend kilpailuun nolla-autotehtävissä. 2011 he toimivat niin ikään nolla-autotehtävissä Toscanan historic-rallissa ja toistaiseksi viimeisen kerran he ajoivat yhdessä vuoden 2015 Sardinian MM-rallin nolla-autossa.
Kuningas Salomon kaivokset
Kuningas Salomon kaivokset on H. Rider Haggardin romaani, joka ilmestyi 1885. Teos kertoo kolmen miehen matkasta eteläiseen Afrikkaan etsimään kuningas Salomon tarunhohtoista aarretta.
Teos on suomennettu useita kertoja. Mukailtu Anni Swanin suomennos ilmestyi 1927, ja siitä on useita painoksia. Jo 1897 teoksen oli suomentanut tuntematon kääntäjä nimellä Kuningas Salomonin kaivokset, jolla nimellä Otava julkaisi Swanin suomennoksen viidennen painoksen jälleen 1964. Kirja oli Suomessa vuosikymmeniä suosituimpia nuortenkirjoja.
Kirjan pohjalta on tehty kolme elokuvaa, yksi tv-minisarja ja yksi animaatio.
Pimeä tähti
Pimeä tähti (Dark Star) on John Carpenterin ensimmäinen pitkä elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1974. Se on musta science fiction -komedia, jota ohjaaja itse on kuvaillut lauseella ”Huomenna hän tulee avaruudessa”. Käsikirjoituksen elokuvaan Carpenter teki Dan O’Bannonin kanssa. Elokuva oli alun perin kengännauhabudjetilla tehty kouluprojekti, johon kuvattiin lisämateriaalia sen saattamiseksi kokoillan elokuvan mittaiseksi. Pimeä tähti on nykyisin kulttielokuvan maineessa.
Juoni
Aluksen päätarkoitus on suojella Maata tuhoamalla mahdollisia epävakailla radoilla olevia planeettoja, jotka saattaisivat syöksyä tähteen seuraavan 10 000 kierroksen aikana ja aiheuttaa novan. Aluksen laitteisto on vuosien kuluessa vähitellen vaurioitunut ja WC-paperi on loppunut. Budjettileikkausten takia Maasta ei voida lähettää huoltoalusta. Alus on 18 parsekin etäisyydellä Maasta, päätellen 10 vuoden signaaliviipeestä. Aluksen kapteeni on kuollut, mutta häntä säilytetään pakastettuna, ja hänen kanssaan voi keskustella.
Aluksen lemmikki, rantapalloa muistuttava avaruusolento, aiheuttaa ruokkijalleen melkein hengenlähdön hissikuilussa. Planeetat räjäytetään keinotekoisella älyllä varustetuilla lämpöydin-laitteilla. Yksi niistä ei kuitenkaan putoa laukaisulaitteen rikkouduttua, ja yhden miehistön jäsenen on mentävä ulos keskustelemaan sen kanssa fenomenologiasta, jotta pommi ei räjähtäisi.
Aluksen miehistön jäsenet kuluttavat luppoaikaansa eri tavoin. Yksi haaveilee surffauksesta, ja hän on rakentanut pulloista soittimen. Yksi on eristäytynyt muista observaatiokupuun. Yksi ei ole astronautti ensinkään vaan polttoaineteknikko, ja hän harrastaa kepposia. Aluksen ääni–kuva-tallennin (joka muistuttaa 8-raitaista kasettia) poistaa automaattisesti kaikki rivoudet:
Vastaanotto
Pimeä tähti nähtiin Suomessa ensi kertaa televisioesityksenä lokakuussa 1984. Mikael Fränti kirjoitti Helsingin Sanomissa, että elokuvassa Carpenterin into ja leikkimieli, mielikuvitus ja herkkyys johtavat melkoiseen riemuvoittoon. ”Pimeã tähti ei ole virheetön työ, ei täydellinen elokuva, mutta katsomiskokemuksen myönteisyys johtuu käsittelytavan poikkeuksellisuudesta ja tieteisfilmin lajityypin luovasta soveltamisesta.”
VideoHound's Golden Movie Retriever luonnehtii Pimeää tähteä nautittavaksi, hauskaksi, oudoksi ja yllättäväksi Carpenterin varhaistyöksi.
Bahrainin naisten jalkapallomaajoukkue
Bahrainin naisten jalkapallomaajoukkue on Bahrainin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Bahrainin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Aasian-mestaruuskilpailuihin. Maaliskuussa 2019 sen sijoitus maailmanrankingissa oli 82. Sen historian paras rankingsijoitus on 72.
Driver
Driver
Ensimmäinen Driver-peli julkaistiin PlayStationille Euroopassa 25. kesäkuuta 1999, Yhdysvalloissa 30. kesäkuuta 1999 ja Japanissa maaliskuussa 2000. Versiot Game Boy Colorille, Microsoft Windowsille ja Macintoshille julkaistiin Yhdysvalloissa syyskuussa 2000 ja Euroopassa lokakuussa 2000. Peli sijoittuu 1970-luvulle, ja pelihahmona toimii peitetehtävässä oleva poliisi nimeltään John Tanner. Tarina perustuu Miamiin, San Franciscoon, Los Angelesiin ja New Yorkiin.
Driver 2
Driver 2 julkaistiin vain PlayStationille marraskuussa 2000, ja myöhemmin myös Game Boy Advancelle. Pelihahmona oli jälleen Tanner, mutta paikat olivat vaihtuneet Chicagoon, Havannaan, Las Vegasiin ja Rio de Janeiroon. Uutena ominaisuutena pelissä pääsee pois auton sisältä ja pystyy varastamaan uuden tilalle. Lisäksi pelissä esiintyy ensi kertaa muitakin kuin henkilöautomallisia autoja, esim. koulubusseja tai linja-autoja.
Driver: Parallel Lines
Neljäs Driver julkaistiin maaliskuussa 2006. Se on sarjan väkivaltaisin osa, ja se sai ikäluokitukseksi PEGI: 18. Parallel Linesin pelihahmona toimii uusi hahmo, The Kid, ja tällä kertaa pelissä esiintyy vain yksi kaupunki. Peli alkaa vuodesta 1978, mutta myöhemmässä osassa peliä aikajakso vaihtuu vuoteen 2006.
Driver: San Francisco
Syyskuussa 2011 julkaistu Driver: San Francisco palauttaa pelihahmoksi poliisi John Tannerin ja sisältää realistisesti piirrettyjä kaupunkimaisemia sekä oikeita autoja. Yksi pelin uusista ominaisuuksista on uusi shift-mekaniikka, joka antaa pelaajien kaapata autoja lennosta. Idean takana on se, että Tanner on itse asiassa koomassa ja tekee mahdottomia temppuja kuvitteellisissa takaa-ajoissa. Autosta toiseen hyppääminen mahdollistaa entistä rohkeammat takaa-ajot, kun ajovirheen voi korjata edellä ajavaan autoon loikkaamalla. Jaloittelemaan ratin takaa ei päästä, sillä jalan käydyt osuudet on poistettu pelistä kokonaan.
Ubisoftin kehittämä ja julkaisema peli julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Microsoft Windowsille. Pelistä on tehty erillinen versio Wiille.
Driver: Vegas
Matkapuhelimelle kehitetty mobiilipeli, joka sijoittuu Las Vegasiin ja kertoo pelihahmo Tannerin kostoretkestä.
Driver '76
PlayStation Portablelle kehitetyssä Driver-pelissä pelihahmona toimii Driver: Parallel Linesista tutun The Kidin kaveri Ray.
Driver: LA Undercover
Driver: LA Undercover on matkapuhelimelle kehitetty mobiilipeli.
Epidauroksen pieni teatteri
Epidauroksen pieni teatteri on antiikin aikainen kreikkalainen teatteri, joka sijaitsee Epidauroksen akropoliin rinteessä Kreikassa lähellä nykyistä Archaía Epídavroksen kylää.
pienoiskuva|vasen|upright=1.15|Epidauroksen pieni teatteri. Teatteri rakennettiin useassa vaiheessa, alkaen klassisen kauden lopulta 300-luvun eaa. puolesta välistä ja jatkuen hellenistiselle kaudelle. Siihen tehtiin muutoksia myös roomalaisella kaudella. Teatteri löydettiin vuonna 1970 ja sen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1972. Sitä kaivettiin vähäisemmässä määrin myös vuonna 1989.
Teatteri on tyypillinen kreikkalainen puoliympyränmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä on orkhestra. Orkhestra oli alun perin ympyränmuotoinen ja roomalaisella kaudella puoliympyränmuotoinen. Katsomosta on kaivettu 18 penkkiriviä, jotka pystysuuntaiset porraskäytävät ovat alun perin jakaneet yhdeksään sektoriin. Katsomossa on ollut tilaa ainakin hengelle. Teatteri on säilynyt suhteellisen hyvin, ja sitä on myös kunnostettu.
Teatteria ei tule sekoittaa suurempaan ja tunnetumpaan Epidauroksen teatteriin Epidauroksen Asklepieionin alueella. Teatteria käytetään nykyisin esityksiin suuremman teatterin tavoin muun muassa Ateenan ja Epidauroksen festivaalissa.
Lauri Määttä
Lauri Määttä (20. lokakuuta 1812 Kuhmo – 18. helmikuuta 1896 Kuhmo) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Lauri Määtän vanhemmat olivat Matti Matinpoika Määttä ja Marketta Laurintytär Väisänen ja puoliso Marketta Pertuntytär Pulkkinen. Määttä oli talonpoikaissäädyssä Kajaanin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli säädyn puheliaimpia edustajia.
Poikakuoro
thumb|300px|Wieniläinen poikakuoro [[Wiener Sängerknaben (2003).]] thumb|Koulukuoro (1488). Poikakuoro on yksi vanhimmista kuoromuodoista, jota jo Bach ja Mozart käyttivät. Poikakuorot ovat hyvinkin yleisiä Manner-Euroopassa ja Britanniassa. Suomessa on huomattavasti vähemmän poikakuoroja, vain parisenkymmentä. Vuoden 2002 Nuorten Kuoroliiton (NuKl) juhlajulkaisussa on mainittu kyseisenlaisia kuoroja vain 11: Cantores Minores, Chorus Chatedralis Iuniorum, Joensuun Poikakuoro, Kuopion Poikakuoro, Meri-Lapin Poikakuoro, Oulun NMKY:n poikakuoro Ynnin Pojat, Poikakuoro Pirkanpojat, Porin Poikakuoro, Rauman Poikakuoro, Suomalainen Poikakuoro ja Vetelin Poikakuoro.
Historiaa
Kuten jo edellä mainittiin, poikakuoro on vanha kuoromuoto. Poikakuoro on periaatteessa yhtä vanha kuin koululaitos. ”Ennen vanhaan” koulut olivat pelkästään pojille, ja heidän piti laulaa jumalanpalveluksissa. Kaikkien oli pakko laulaa, niidenkin joiden ääni ei ollut sieltä parhaasta päästä. Tuon aikakauden (1500- ja 1600-luku) kuoro-ohjelmistoon kuului 1–3-äänisiä koululauluja ja hengellistä ohjelmistoa, hyvänä esimerkkinä on suomalainen Piae Cantiones -laulukokoelma, joka on ainoa laatuaan Pohjoismaissa. Kuorot saattoivat tehdä lomillakin konserttikiertueita, jotka olivat taloudellisesti kannattavia.
Nykyään
Manner-Euroopassa kuorot saattavat hyvinkin olla parisataavuotiaita ja voidaan puhua kuorolaulajasuvuista. Siellä on myös erillisiä sisäoppilaitoksia kuoropojille. He opiskelevat, asuvat ja harjoittelevat koulussa ohjelmistoa lähes vuoden ympäri. Suomen poikakuoroperinne alkaa juuri noin 1500- ja 1600-luvuilta. Jossain vaiheessa innostus hiipui, mutta saatiin elvytettyä uudelleen.
Vanhin edelleen toimiva poikakuoro Regensburger Domspatzen on yli tuhatvuotias eli perustettu vuonna 975.
Kokoonpanot
Poikakuoroja esiintyy hyvinkin erilaisissa kokoonpanoissa. Yleisimpiä ovat SA (sopraano-altto) ja SATB (sopraano-altto-tenori-basso), mutta löytyy myös samaa äänialaa useammassa stemmassa mm. SAA, SSAA, SAB, SSAATTBB ja niin poispäin. Pojat aloittavat kuoron 7–9-vuotiaina useimmiten poikasopraanona mutta joskus myös alttona. Poikaääniä lauletaan äänenmurrokseen asti ja jos kuoro käsittää myös miesäänet, siirrytään tenoriksi ja bassoksi. Muissa tapauksissa joutuu jättämään kuoron tai jatkaamaan laulamista falsettirekisterissä. Äänenmurroksessa on hankala laulaa, ääntä on vaikea hallita ja joskus väistämättä ääni hyppää modaalista falsettiin tuottaen eräänlaisen kiekaisun, joka voi olla nolostuttavaa yleisön edessä.
Iida Mustonen
Iida Maria Mustonen (es. Rosa Rusanen 2011–2016, Pinja Kanon 2016–2020) on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät. Iida on edesmenneen Maria Mustosen ja sukupuolensa korjanneen Jutta Korhosen (ent. Juha Korhonen) tytär. Iida on käynyt samaa lukiota kuin Tale Taalasmaa, Janne Haukkala, Lari Väänänen, Elias Vikstedt ja Sanni Pohjonen.
Iida poistui sarjasta hetkeksi huhtikuussa 2015, mutta palasi sarjaan vielä saman kuun lopulla. Samantapaisen lyhyen poistumisen Iida teki vuoden 2017 vuodenvaihteessa oltuaan huumevieroituksessa. Iida poistui sarjasta jälleen lokakuussa 2017 muuttaen Jutan luokse Hyvinkäälle asumaan koettuaan Pihlajakadun kuviot liian hankaliksi. Iida on vieraillut sarjassa myös syksyllä 2018, keväällä 2019, syksyllä 2019, keväällä 2020 sekä syksyllä 2020. Iida poistui sarjasta pysyvästi joulukuussa 2020 muuttaen Tampereelle.
Maaliskuussa 2016 uutisoitiin Rusasen jäävän sairauslomalle. Rusasen sairausloman aikana Iidan esittäjän uutisoitiin olevan Pinja Kanon. Syyskuussa 2017 Kanon kuitenkin vahvisti saaneensa roolin vakituisesti keväällä 2017.
Janne Haukkala
thumb|Iida ([[Rosa Rusanen) ja Janne (Hemmo Karja)]] Janne Haukkala on Iidan entinen poikaystävä. Pari erosi ensimmäisen kerran, kun Iida jätti Jannen kuultuaan Heidi Aaltosen ja Peppi Puolakan puhuvan Jannen ja Heidin yhden yön jutusta juuri sen jälkeen kun Iida oli menettänyt Jannelle neitsyytensä. Iida alkoi levittää Heidistä juoruja, joiden takia Heidin suhde Jiri Viitamäkeen hankaloitui, hän joutui jättämään työnsä ja lopulta Heidi haastettiin oikeuteen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Hänet vapautettiin syytteistä oikeuden kuultua, ettei Heidi tiennyt Jannen todellista ikää.
Onni "Tale" Taalasmaa
Iida alkoi pitää Onni ”Tale” Taalasmaata ystävänään, vaikkakin tämä olikin ihastunut Iidaan. Iida ja Tale lähentyivät yhteisen tanssiharrastuksen parissa. Pari voitti tanssikilpailut tanssinopettaja Cindy Rintalan avustuksella. Iida luuli pitkään Talen olevan homoseksuaali, mutta Tale olikin keksinyt tämän päästäkseen Iidan lähettyville. Iidan saatua tietää totuuden kaksikon välit viilenivät, mutta he ystävystyivät uudelleen. Iidan Maria-äidin jouduttua onnettomuuteen Iida muutti asumaan Taalasmaille, ja Marian armokuoleman jälkeen Iida jäi pysyvästi asumaan Taalasmaille.
Joonatan Sievinen
Joonatan Sievinen vahingossa kamppasi Iidan kadulla ja kantoi tämän sairaalaan. Iida ihastui Joonataniin. Joonatan pyysi Iidaa pitsalle anteeksipyynnöksi, mutta ilta päättyi Joonatanin alkaessa naljailemaan pitseriassa töissä olleelle Lasselle. He kuitenkin saivat sovittua. Iida ja Joonatan alkoivatkin viettää aikaa enemmän yhdessä ja suutelivat. Suutelun jälkeen he sopivat olevansa pelkkiä ystäviä. Iida ei halunnut kertoa Joonatanille että on ihastunut tähän. Kun Joonatan oli viemässä Iidan syömään, Iida kutsui Joonatania poikaystäväkseen, mutta Joonatania se ei haitannut ja niin he pian aloittivat seurustelun. Myöhemmin huhtikuussa 2015 Iida ja Joonatan pakenivat maasta Iidan Karilta varastamilla rahoilla Joonatanin jouduttua ongelmiin. Iida palasi takaisin Helsinkiin vielä saman kuun lopulla. Iida näki Joonatanin kuvan keväällä 2016, kun Anton Heleniuksen pikkusisko Viola oli tavannut Samu-nimisen pojan netissä ja näytti tämän kuvan Iidalle. Samua esitti kuitenkin Jiri Viitamäen velipuoli Severi, joka oli käyttänyt valheensa apuna serkkunsa Joonatanin kuvaa, josta Iida hämmentyi kovasti.
Anton Helenius
Anton Heleniuksen Iida tapasi ensimmäisen kerran Jiri Viitamäen vuokralle laittamassa asunnossa, jonka makuuhuoneessa Iida oli harrastamassa Jannen kanssa seksiä. Anton oli saapunut asuntoon Jirin kanssa katsomaan asuntoa, jonka Jiri myöhemmin vuokrasi Antonille. Iida ja Janne olivat myös alun perin katsomassa asuntoa, mutta omilla avaimillaan. Myöhemmin Iida löysi Antonin kuvan puhelimensa deittisovelluksesta ja muutamaa jaksoa myöhemmin Anton pyysi Iidaa treffeille. Iida ihastui Antoniin ja oli kahden vaiheilla Jannen ja Antonin välillä. Lopulta Iida valitsi Antonin ja muutti tämän luo asumaan. Myöhemmin Iida tutustui myös Antonin pikkusiskoon Violaan.
Syksyllä 2016 Iida sai selville, että Anton oli käyttänyt huumeita. Iida järkyttyi asiasta. Kuitenkin omissa ylioppilasjuhlissaan, Iida jäi yksin kun Anton oli häipynyt ja Jutta ei päässyt, ja Iida ajautui ottamaan Antonin huumeita. Asia kuitenkin paljastui Antonille, ja tämä sanoi että Iidan täytyisi lopettaa niiden käyttäminen. Iida pystyi siihen, mutta Eliaksen kuoltua, Iida jäi pahempaan koukkuun ja katosi. Tale, Janne ja Anton etsivät Iidaa. Lopulta Antonin isosisko poliisi Linda Eerikäinen löysi Iidan, kun tämä oli jäädä auton alle. Iida oli niin surullinen Eliaksen kuolemasta, että otti Moosen vessassa yliannostuksen Antonin huumeita vaipuen koomaan, josta hän kuitenkin heräsi keväällä 2017. Tämän jälkeen Antonin ja Iidan välit ovat olleet tulehtuneet eivätkä he ole olleet sen kummemmin tekemisissä. Myöhemmin Anton kuoli.
Syömishäiriö
Iida oli ollut pitkään tyytymätön vartaloonsa. Asia kääntyi päälaelleen Jenni Vainion kommentoidessa Iidalla olevan ”lapsen pyöreät posket”. Iida alkoi jättää ruokailuja pois ja kuntoili paljon. Tämän myötä hän sairastui syömishäiriöön. Asia paljastui Jannelle, joka löysi Iidan ruokapäiväkirjan. Asian paljastuttua Iida esitti parantuneensa, mutta valehteli punnituksissa ja jatkoi kuntoilua. Iida kuitenkin myöhemmin ymmärsi olevansa hengenvaarassa ja päätti hankkiutua sairaalahoitoon. Janne tuli tapaamaan Iidaa useita kertoja sairaalaan naiseksi pukeutuneena käyttäen nimeä Jane Hukkala. Lopulta Iida pääsi sairaalasta pois ja parantui anoreksiastaan.
Isyyskysymys
Iidan äidin kuoltua Iida halusi löytää isänsä, jota ei ollut koskaan tavannut. Iidan silloinen poikaystävä Janne auttoi Iidaa etsimään isäänsä, mutta lopulta Iida käski Jannen lopettamaan epätoivoiset etsinnät. Janne kuitenkin jatkoi etsimistä salaa ja löysi lopulta oikean isän, Pekan, joka myöhemmin tuli tapaamaan Iidaa. Iida ei suostunut jatkamaan tutustumista ennen kuin paljastaisi syyn Pekan lähdölle Iidan ollessa pieni. Pekka sanoi olleensa tuolloin ”tyhmä pieni poika”. Pekka antoi Iidalle äitinsä kutomat sukat, mutta Janne löysi täysin identtiset läheiseltä torilta. Jannen epäilyksien vuoksi Iida ja Janne erosivat.
Iida halusi etäisyyttä Helsinkiin ja lähti Pekan kanssa hänen mökille Asikkalaan. Tale ja Janne olivat huolissaan Iidasta, joka ei ollut kertonut lähdöstään kenellekään. Mökillä Pekka paljasti, ettei olekaan Iidan isä. Hän sulki Iidan kellariin ja vannoi tälle rakkautta. Janne ja Tale sekä Helena Kuula tekivät katoamisilmoituksen, mutta Janne perui sen Iidan puhelinsoiton vuoksi, jossa Iida Pekan pakottamana valehteli kaiken olevan hyvin. Epätoivoinen Iida esitti olevansa rakastunut Pekkaan, jotta hän pääsisi pakoon. Hän yritti viimeiseen asti keksiä tekosyitä, jolla Pekka päästäisi hänet käymään kellarin ulkopuolella. Lopulta Pekka suostui pyyntöön, sillä seuraavana iltana heillä olisi luvassa ”häät”. Kesken Pekan itse pitämän vihkimisen Iida heitti miehen kasvoille kuumaa steariinia, jolloin Pekka horjahti, kaatoi kynttilän ja sytytti tulipalon. Iidan palattua Pihlajakadulle hän yllätti Sannin lohduttamassa Jannea.
Iidan etsiessä isäänsä ennen Pekan tapaamista, hän päätyi Juha Korhosen oven taakse. Oven avasi kuitenkin Jutta Korhonen, joka kertoi Juhan kuolleen. Myöhemmin Jutta alkoi seurata Iidaa, sillä hän tiesi Iidan isän henkilöllisyyden. Jutta kertoi Iidalle olevansa itse tämän isä. Iida pysytteli aluksi kaukana Jutasta, mutta myöhemmin hyväksyi hänet isäkseen ja puolusti häntä mollaavilta ihmisiltä, kuten Kari Taalasmaalta.
Sarjasta poistumisen jälkeen
Syksyn 2017 poistumisen jälkeen Iida on tehnyt sarjaan useita lyhyitä vierailuja.
Ensimmäisen kerran Iida palasi syksyllä 2018, jolloin tämä epäili Ismon olevan väkivaltainen Juttaa kohtaan. Asia kuitenkin oli pelkkä väärinkäsitys, ja Iida teki sovun Ismon kanssa. Iida vielä halusi että Ismo, Kalle ja Jutta tekevät sovun keskenään ja järjesti lounaan. Tämän jälkeen Iida palasi Hyvinkäälle.
Seuraavan kerran Iida teki paluun keväällä 2019 Violan itsemurhayrityksen jälkeen, jolloin myös selvisi Iidan olevan töissä psykiatrisella osastolla. Violan kotiutumisen jälkeen Iida poistui sarjasta.
Iida teki lokakuussa 2019 parin jakson vierailun, Lindan ollessa huolissaan isänsä Aaron mielenterveydestä.
Seuraavan kerran Iida palasi sarjaan tammikuussa 2020 auttamaan Juttaa tämän miessotkuissa. Salattujen elämien 21-vuotispressitilaisuudessa vahvistettiin, että Iida palaa tällä kertaa pidemmäksi aikaa. Iida osallistui myös Ismon ja Jutan tupareihin. Myöhemmin keväällä Iida paljasti olevansa biseksuaali tämän auttaessa Violaa saamaan Mira mustasukkaiseksi.
Iida osallistui myös Ismon järjestämiin kihlajaisiin, joka paljastuikin yllättäen Ismon ja Jutan häiksi. Iida päätyi myös kuuntelemaan Kari Taalasmaan avautumista, sillä tämä koki elämänsä tarpeettomaksi peiteoperaation päättyessä. Iida suostui myöhemmin ryhtymään Karin terapeutiksi ja he sopivat heidän väliset riidat.
Iida palasi jälleen syksyllä 2020. Jutta ei tällöin osannut päättää yrittääkö sopia välit Ismon kanssa, vai aloittaako suhteen Lassen kanssa. Iida neuvoi Juttaa tekemään sen, mitä oikeasti haluaa. Myöhemmin Lasse ja Jutta aloittivat parisuhteen.
2437 Amnestia
2437 Amnestia on Marja Väisälän vuonna 1942 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Sen nimi on kunnianosoitus Amnesty Internationalin työlle.
Amnestian likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,19 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 3 kuukautta.
Mauno Jokipii
thumb|Mauno Jokipii esittelee rautakautista kokouspaikkaa Eurassa vuonna 1992. Mauno Olavi Jokipii (21. elokuuta 1924 Helsinki – 2. tammikuuta 2007 Jyväskylä ) oli suomalainen historiantutkija, Jyväskylän yliopiston historian professori ja saman yliopiston historian laitoksen perustaja.
Elämä
Mauno Jokipiin vanhemmat olivat teologian tohtori Aapeli Erhard Jokipii ja Frida Josefina Winter. Mauno Jokipii pääsi ylioppilaaksi vuonna 1943 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1948, maisteriksi 1950, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1957.
Jokipii oli kansainvälisesti tunnettu toisen maailmansodan tutkija ja tuottelias tutkija ja kirjoittaja, jonka johdolla Jyväskylän yliopistossa kehitettiin etenkin paikallishistorian tutkimusta. Toisen maailmansodan ja 1900-luvun Suomen ohella Jokipii tutki myös 1600-luvun Suomea ja Suomen varhaisinta keskiaikaa.
Jokipiin vuonna 1968 julkaisema teos Panttipataljoona oli pitkään arvovaltaisin kuvaus suomalaisen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonan vaiheista. Vuonna 2019 väitettiin, että Jokipii olisi teoksessa peitellyt ja vääristellyt mahdollisiin sotarikoksiin viittaavia tietoja muun muassa muuntelemalla alkuperäislähteistä tekemiään suoria lainauksia. Dosentti André Swanströmin mukaan ”Jokipii näyttää myyneen rehellisyytensä ja tutkijan etiikkansa SS-miesten ja erityisesti Kalervo Kurkialan maineen varjelemisen hyväksi”. Toisaalta tuon yhden virheellisen lainauksen merkitys on katsottu todistusvoimaltaan hyvin vähäiseksi toisessa asiaa koskevassa lehtiartikkelissa. Väitettä, että Jokipii olisi tietoisesti pyrkinyt salaamaan asioita, ei tue myöskään se, että hän on luovuttanut kaiken suomalaisia SS-miehiä koskevan laajan lähdeaineistonsa Kansallisarkistoon kaikkien turkijoiden käyttöön. Myös Swanström on omassa tutkimuksessaan käyttänyt tätä aineistoa.
Gökhan Zan
Gökhan Zan (s. 7. syyskuuta 1981 Antakya, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija, joka edusti vuonna 2015 päättyneellä pelaajaurallaan viimeksi kotimaansa pääsarjassa pelaavaa Galatasarayta. 194 senttimetriä pitkä Gökhan Zan on pelipaikaltaan puolustaja. Vuonna 2003 alkaneella Beşiktaş-urallaan Zan vietti kauden lainalla Gaziantepsporissa. Hän on edustanut myös Hataysporia ja Çanakkale Dardanelsporia. Gökhan Zan siirtyi kahden vuoden sopimuksella Galatasarayn riveihin kaudella 2009–2010.
Gökhan Zan pelasi Turkin maajoukkueessa 37 maaottelua vuosina 2006–2013. Hänet valittiin Turkin joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin, joissa hän pelasi ensimmäisen alkulohko-ottelun, puolivälierän ja välierän.
Aate Laukkanen
Aate Laukkanen (s.1952 ) on punkaharjulainen pontikkatehtailija.
Laukkanen valmistaa Piojärven kylässä salaisen reseptin mukaan käytettyä ja tiputettua Kiteen Kirkasta sekä Primalcon raaka-aineista valmistettavia Karjalan Kirkasta ja Lapin Lumoa. Kiteen Kirkas valmistetaan perinteisen tavan mukaan rukiista tislaamalla ilman sokeria. Hän on kohdannut myös vastoinkäymisiä, sillä erään kerran pontikkapannu räjähti varaventtiilin mentyä epäkuntoon ja Laukkanen sai vakavia palovammoja joka puolelle kehoaan.
Alko on keskittämässä tuotantoa suuremmille tuottajille ja Laukkasen yrityksen tilanne on hankaloitunut. Laukkanen pyrki vuosien ajan järjestämään etanolitehdasta Punkaharjun Väärämäkeen tai muualle Savonlinnan alueelle. Hanke kaatui kuitenkin ELY-keskuksen vastustukseen, myös Savonlinnan kaupunginjohtaja vastusti hanketta. Myöhemmin Laukkanen perusti Suomen Bioetanoli Oy nimisen yrityksen, joka tulee olemaan bioetanolitehdas Kouvolan entisen Myllykosken paperitehtaan tiloissa. Tehtaan toiminnan on määrä käynnistyä vuonna 2017.
Svetlana Tširkova
pienoiskuva|Svetlana Tširkova-Lozovaja, 1984
Tširkova voitti florettimiekkailun joukkuekilpailussa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Jälkimmäisissä kisoissa hän miekkaili erinomaisesti, mutta finaaliin otettiin hänen tilalleen valkovenäläisen valmentajan, German Bokunin oma valmennettava Tatjana Samusenko. Venäjällä syntynyt mutta Virossa lapsesta saakka asunut Tširkova jäi palkintojenjaossa ilman kultamitalia, jollainen annettiin vain finaalissa otelleille.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tširkova voitti joukkuekultaa 1970 ja 1971 sekä hopeaa 1969, jolloin hän saavutti myös pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa.
Vuonna 1969 Tširkova valittiin Viron parhaaksi naisurheilijaksi.
Walter Gotell
Walter Gotell (15. maaliskuuta 1924 Bonn, Nordrhein-Westfalen, Saksa – 5. toukokuuta 1997 Lontoo, Englanti) oli saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan KGB:n johtaja kenraali Gogolina James Bond -elokuvissa 007 rakastettuni (1977), Kuuraketti (1979), Erittäin salainen (1981), Octopussy – mustekala (1983), 007 ja kuoleman katse (1985) ja 007 vaaran vyöhykkeellä (1987). Gotell oli näytellyt jo aiemmin elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa (1963) eri roolihahmoa.
Bond-elokuvien lisäksi Gotell esiintyi muun muassa seuraavissa TV-sarjoissa: Pyhimys (1964), Seikkailujen saari (1984), A-Team (1985), Ritari Ässä (1985), Miami Vice (1986), Ihmemies MacGyver (1987, 1989), Star Trek – uusi sukupolvi (1988) ja Salaiset kansiot (1995).
Bispgrund
Bispgrund on Mälarenin saari Ruotsissa Strängnäsin kunnassa, joka sijaitsee Södermanlandin läänissä.
Saari sijaitsee Mälarenin itäosassa pienessä Moraröfjärdenissä, joka muodostaa pohjoisosan kahden suuren saaren Tösterön ja Selaön välissä olevasta salmesta. Salmen eteläosassa sijaitsee Tynnelsön saari, jonka pohjoispuolella on vielä niin ikään pieni Tynnelsöfjärden. Bispgrundin pituus on 0,9 kilometriä ja leveys on 0,5 kilometriä. Saaren pinta-ala on 16 hehtaaria. Saarella on jonkin verran kiinteää asutusta, mutta sinne ei kulje yhteysaluksia.
Historiaa
Tarinan mukaan Bispgrund annettiin kastelahjana Tynnelsön linnalta Lagnön kartanolle. Saarelle rakennettiin yksinkertainen torppa 1800-luvun alussa, mutta vuonna 1905 osti silloinen asukas saaren ja rakennukset itselleen. Omistaja möi torpan everstiluutnantti Erland von Plomgrenille, joka rakennutti saarelle metsästysmajan vuonna 1924. Viimeinen torpan viljelijä lähti saarelta vuonna 1950 ja mökki otettiin vapaa-ajan asunnoksi. Saaren maat jaettiin neljään osaan, joista kullekin nousi myöhemmin vapaa-ajan asunnot. Nykyään osa asunnoista on kiinteästi asuttuja.
Kevin Kampl
Kevin Kampl (s. 9. lokakuuta 1990 Solingen, Saksa) on saksalaissyntyinen slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia, jonne hän siirtyi vuonna 2017 Bayer Leverkusenista.
Seurajoukkueura
Kampl pelasi Bayer Leverkusenin kakkosjoukkueessa 36 Regionalligan ottelua vuosina 2009–2011. Välillä hän pelasi lainalla Greuther Fürthissä yhden ottelun 2. Bundesliigassa ja seitsemän peliä Regionalligassa. Ainoan ottelunsa Leverkusenin ykkösjoukkueessa hän pelasi Eurooppa-liigassa Metalist Harkovaa vastaan helmikuussa 2011. Hän siirtyi kesällä 2011 VfL Osnabrückiin, jossa pelasi seuraavalla kaudella 35 3. Ligan ottelua.
Kampl siirtyi heinäkuussa 2012 VfR Aaleniin, jossa ehti pelata vain kolme Saksan kakkosliigan ottelua ennen kuin siirtyi elokuun 2012 lopulla Red Bull Salzburgiin. Hän pelasi kahden ja puolen kauden aikana 74 Itävallan Bundesliigan ottelua, joissa teki 18 ja syötti 34 maalia. Hän voitti Itävallan liiga- ja cupmestaruuden kaudella 2013–2014. Eurooppa-liigassa hän teki 17 ottelussa seitsemän ja alusti kymmenen maaiia. Mestarien liigan karsinnoissa hän pelasi kuusi ottelua.
Kampl siirtyi Borussia Dortmundiin 12 miljoonalla eurolla tammikuussa 2015. Hän pelasi seurassa 14 bundesliigaottelua ja yhden Mestarien liigan pelin. Saman vuoden elokuussa hän palasi Bayer Leverkuseniin 11 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi seurassa kahden vuoden aikana 53 liigaottelua, joissa teki neljä ja syötti viisi maalia. Mestarien liigan 13 ottelussa hän viimeisteli kaksi ja syötti neljä maalia.
Kampl siirtyi bundesliigaseura RB Leipzigiin 20 miljoonalla eurolla kesällä 2017. Pelaamissaan 148 liigaottelussa hän on tehnyt seitsemän ja syöttänyt 15 maalia. Mestarien liigan 25 ottelussa hän on antanut kaksi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän on pelannut 13 ottelua ja syöttänyt kaksi maalia. Hän voitti Saksan cupin 2022 ja 2023.
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Kampl edustaa vanhempiensa kotimaan Slovenian maajoukkuetta. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi MM-karsinnassa Kyprosta vastaan lokakuussa 2012. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Albaniaa vastaan syyskuussa 2013. Kaikkiaan hän on pelannut 28 maaottelua, joissa on tehnyt kaksi maalia. Hän on pelannut yhdeksän MM- ja kymmenen EM-karsintaottelua. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa syyskuussa 2018.
Huomionosoituksia
Kampl valittiin Slovenian vuoden jalkapalloilijaksi 2013 ja 2014.
Dorothy Height
thumb|right|Dorothy Height Dorothy Irene Height (14. maaliskuuta 1912 – 20. huhtikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen afroamerikkalainen ihmisoikeusaktivisti. Hänet tunnettiin varsinkin hänen työstään afroamerikkalaisten naisten parempien olojen, hyvinvoinnin ja tasa-arvon puolestapuhujana.
Height syntyi Richmondissa, Virginiassa, ja muutti 4-vuotiaana Rankiniin, Pennsylvaniaan. High school -ikäisenä hän sai stipendin Barnard Collegeen, mutta hänen opiskelunsa evättiin sillä perusteella, että sinä opintovuonna sisään oli jo otettu kaksi afroamerikkalaista. Hän on valmistunut New Yorkin yliopistosta vuonna 1933.
Height kirjoitti muun muassa teoksen Open Wide the Freedom Gates, ja hänen elämästään on tehty elokuva.
Heightille on myönnetty Presidential Medal of Freedom ja paikka National Women's Hall of Famessa. Hänet on lisäksi palkittu National Association for the Advancement of Colored Peoplen Spingarn Medalilla vuonna 1993, ja maaliskuussa 2004 presidentti George W. Bush myönsi hänelle Kongressin kultamitalin.
Max Andersson
pienoiskuva|Max Andersson vuonna 2013. Max Andersson (s. 1962 Kaaresuvanto) on ruotsalainen sarjakuvataiteilija ja animaattori. Anderssonin sarjakuvat ovat sävyltään surrealistisia. Piirrettyään nuoruudessaan perinteisempää huumorisarjakuvaa, hän siirtyi 1990-luvulla vaihtoehtoisemman sarjakuvan pariin.
Vuonna 1992 ilmestyi hänen esikoisalbuminsa Pixy. Albumi on käännetty useille eri kielille, muun muassa suomeksi vuonna 1994. Fantagraphics julkaisee Anderssonin sarjakuvalehteä Death & Candy.
Harakat
Harakat (Pica) on varisten heimoon kuuluva pohjoisen pallonpuoliskon varpuslintusuku. Harakoilla voidaan viitata myös laajempaan harakkamaisten varislintujen ryhmään, johon kuuluu Pica-suvun ohella muita sukuja.
Sukuun on perinteisesti luettu kolme lajia, joista euraasialainen harakka on jaettu moniin alalajeihin:
Stand and Sing of Zambia, Proud and Free
Stand and Sing of Zambia, Proud and Free (”Nouse ja laula Sambiasta, ylpeänä ja vapaana”) tai bembaksi ”Lumbanyeni Zambia” on Sambian kansallislaulu. Laulun sävel on eteläafrikkalaisen, xhosa-heimoon kuuluneen pastori Enoch Sontongan vuonna 1897 laatimasta virrestä ”Nkosi Sikelel' iAfrika” (”Jumala siunatkoon Afrikkaa”), joka on suosittu vapauslaulu kautta mustan Afrikan. Sontongan sävellys on nykyään kansallislaulu myös Tansaniassa, samoin se muodostaa osan Etelä-Afrikan kansallislaulusta. Vuonna 2005 Sambian naisasialiikkeen jäsenet ehdottivat, että laulun sanoissa esiintyvä kohta ”free men” muutettaisiin sukupuolineutraalimmaksi, mutta muutosehdotus hylättiin perinteisen näkemyksen mukaan kyseisen kohdan sisältävän myös naisten vaikutuksen.
Englantilaiset sanat
Kuoro (vain kolmannen säkeistön jälkeen)
Autiotupa
pienoiskuva|Oahujoen autiotupa [[Lemmenjoen kansallispuistossa]]
Autiotupa (lyhenne at) on avoin lyhytaikaiseen majoittumiseen tarkoitettu maksuton asumus. Autiotuvat sijaitsevat yleensä erämaissa, kansallispuistoissa ja retkeilyreittien varrella. Kaikille kulkijoille avoimia maksuttomia rakennuksia ei juuri muualla maailmassa ole kuin Suomessa sekä vähäisemmässä määrin Ruotsissa, Norjassa ja Isossa-Britanniassa. Suomen Lapissa on yli 450 autiotupaa.
Ylläpito, sijainti ja tupien koot
pienoiskuva|Autiotuvasta löytyy yleensä ruokapöytä, kamina ja makuulaverit, monesta myös kaasuliesi. Kuvassa Jyrkkävaaran autiotupa [[Urho Kekkosen kansallispuistossa.]]
Tuvat voidaan karkeasti jakaa virallisiin ja epävirallisiin tai huollettuihin ja huoltamattomiin tupiin. Virallisia autiotupia ylläpitää pääasiassa Metsähallitus. Pääosa Suomen autiotuvista sijaitsee Pohjois- ja Itä-Suomessa. Autiotupien koko voi vaihdella melkoisesti. Muotkatunturin erämaassa on hädin tuskin kahden hengen majoitukseen riittävä Lahtisen kämppä ja Urho Kekkosen kansallispuistossa 16 hengen Luirojärven kämppä, jota kutsutaankin myös "Luirojärven Hilttoniksi". Myös Karhunkierroksen varrella Oulangan kansallispuistossa on kaksi noin 20 nukkumapaikan tupaa: Jussinkämppä ja Ansakämppä. Muita kansallispuistojen ja erämaiden tupatyyppejä ovat varaustupa, vuokratupa ja päivätupa. Lisäksi retkeillessä voi majoittua kammissa, kodassa tai laavulla.
Kirjoittamattomat ja kirjoitetut käyttösäännöt
1900-luvun puolivälissä Lapin läänin autiotupatoimikunta kirjoitti aikaisemmin kirjoittamattomat kulkijan käskyt muistiin. Näissä säännöissä opastetaan tulisijan käytössä, puuhuollossa ja ennen kaikkea muiden matkaajien huomioimisessa. Etusija majoitukseen on aina väsyneemmällä ja myöhemmin tuvalle tulleella kulkijalla kuin siellä jo levänneellä matkaajalla.
Otepää
thumb|Otepään kirkko
Otepää (aik. suom. Ohdonpää, ) on epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Etelä-Virossa. Se on Otepään kunnan keskuspaikka, jossa asuu noin 1 900 asukasta. Otepään epäitsenäisen kaupungin pinta-ala on 4,5 km² ja asukastiheys 426,2 asukasta neliökilometrillä (1.1.2015).
Otepään nimi tarkoittaa karhun päätä.
Historia
Otepää oli itsenäinen kaupunki vuodesta 1936 vuoteen 1999, jolloin kaupunki yhdistyi Pühajärven kunnan kanssa Otepään kunnaksi. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Otepään kunta ja Sangasten kunta sekä iso osa Paluperan ja Pukan kunnista yhdistettiin uudeksi Otepään kunnaksi.
Väestö
Vuonna 2011 Otepään epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 953 asukasta, joista 1 911 (97,8 %) oli virolaisia, 24 (1,2 %) venäläisiä ja 15 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Urheilu
Otepään kaakkoispuolella parin kilometrin päässä on talviurheilukeskus, joka tunnetaan muun muassa kansainvälisen hiihdon maailmancupin osakilpailuiden järjestäjänä. Talviurheilukeskuksessa voi myös lasketella.
Talous
Otepään länsipuolella, pari kilometriä keskustasta, on UPM-Kymmene Oyj:n vaneritehdas.
Crécyn taistelu
Crécyn taistelu oli yhteenotto Englannin kuningas Edvard III:n ja Ranskan kuningas Filip VI:n armeijoiden välillä satavuotisen sodan aikana 26. elokuuta 1346. Taistelu päättyi englantilaisten voittoon.
Tausta
thumb|vasen|Edvard III:n Crécyn taisteluun johtanut sotaretki Ranskassa. Englanti ja Ranska sotivat 1300-luvulla kruununmaista Ranskassa. Englannin kuningas Edvard III rantautui keräämänä armeijan mukana Normandian Saint-Vaast-la-Houguessa vuonna 1346. Mukanaan hänellä oli noin 4 000 sotilasta ja 10 000 jousimiestä. Historioitsijat ovat kiistelleet Edvardin tarkasta tarkoituksesta, mutta ilmeisesti hän halusi houkutella Ranskan kuninkaan taistelukentälle Ponthieussa Calaisin eteläpuolella, jonka alueella sijaitsi myös Crécyn kylä ja metsä. Englantilaiset etenivät kohti Seineä ja Sommea hävittäen matkan varrella ympäröivää seutua ja haastaen näin Ranskan kuninkaan vastaamaan. Englantilaiset etenivät etelään aina Poissyn seudulle saakka Pariisin ulkopuolella. Filip VI kokosi oman armeijansa ja lähti kohtaamaan englantilaiset ajaen näitä kohti koillista.
Camp
Campiksi (, ’poseerata’, ’tehdä vaikutus’) kutsutaan erilaisia populaarikulttuurin ilmiöitä, jotka ovat tarkoituksella mauttomia, kummallisia, yliampuvia ja räikeitä.
Crécyn taistelu
Tausta
Edvard III oli saavuttanut Crécyn 24. elokuuta ja hän otti armeijoineen asemat Crécyn metsän edessä Vallée des Clercsissä, jossa hänen joukkonsa voisivat estää Filipin joukkojen marssin pohjoiseen. Edvard oli jakanut armeijansa kolmeen peräkkäiseen osastoon, joista takimmaista johti hänen poikansa Edvard Musta prinssi. Armeijan kuormastosta oli koottu pyöreä linnoitus, jonka sisällä oli jousimiehiä ja tykki. Pitkäjousiia käyttäneet jousimiehet olivat ottaneet kolmiomuodostelmat ranskalaisten edessä todennäköisesti englantilaisen jalkaväen sivuilla. Ranskalaisen ratsuväen hyökkäysten hankaloittamiseksi oli kaivettu kuoppia ja hautoja.
Filip VI saapui armeijoineen Crécyn edustalle iltapäivällä 26. elokuuta. Ranskalaiset olivat erimielisiä siitä, olisiko heidän syytä hyökätä englantilaisia vastaan heti vai myöhemmin seuraavana päivänä. Osa piti parempana ratkaisuna vältellä taistelua hämärässä, mutta osa ranskalaisista halusi hyökätä välittömästi. Ennen selvää ratkaisua osa ranskalaisten ratsuvärestä rynnäköi kohti englantilaisia ilman eri käskyä.
Camp
Elokuvissa camp tarkoittaa lähinnä elokuvan tekijöiden viljelemiä viitteitä siitä, että he tajuavat sen olevan huono tai outo. Camp-elokuville on tyypillistä valtavirran tyylitajusta poikkeaminen.
Crécyn taistelu
Taistelu
thumb|vasen|Taistelun kartta. Historialliset lähteet eroavat osittain keskenään taistelujen tarkasta kulusta. Ranskalaisen ratsuväen rynnäköidessä eteenpäin Filip ei voinut enää vaihtaa suunnitelmaansa. Hän määräsi nostettavaksi Oriflammen ja Edvard vastasi nostamalla Lohikäärmelippunsa. Molemmat olivat merkki siitä, että osapuolet eivät ottaisi vankeja. Englantilaisia oli taistelussa yhteensä noin 16 000 ja ranskalaisia noin 35 000.