cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raheem Sterling
Maajoukkueura
MM-kilpailuissa 2022 Sterling pelasi kaksi ensimmäistä ottelua avauskokoonpanossa ja teki Irania vastaan joukkueensa kuudesta maalista kolmannen. Kolmannessa alkulohko-ottelussa Sterling ei pelannut, ja neljännesvälieräottelukin jäi häneltä pelaamatta hänen matkustettuaan Englantiin perheensä luo heidän kotiinsa tehdyn murtovarkauden jälkeen. Tappiollisessa puolivälierässä Ranskaa vastaan Sterling tuli 79. minuutilla vaihdosta kentälle.
Sterling on pelannut heinäkuuhun 2022 mennessä 82 maaottelua ja tehnyt niissä 20 maalia. Hän on ollut avauskokoonpanossa 71 kertaa.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2018 – naisten syöksylasku
Tulokset
Kilpailu järjestettiin kello 11.00.
Kolera (ruoka)
pienoiskuva|Koleraa Kolera on Valais’n kantonissa, Sveitsissä suosittu ruokalaji, joka valmistetaan paistamalla perunoita, vihanneksia ja hedelmiä juuston kanssa torttua muistuttavaksi leivonnaiseksi.
Ruokalajin erikoinen nimi selittyy sen historialla. Kun seudulla riehui vuonna 1836 koleran aiheuttama epidemia, asukkaat joutuivat improvisoimaan uuden ruokalajin leivonnaisista ja mistä tahansa saatavilla olleesta ruoasta, koska normaali kaupankäynti oli keskeytynyt. Epidemian hellitettyä keittiömestarit jatkoivat reseptin käyttöä valmistaen paikallisista aineksista ruokaisaa torttua. Näin sai alkunsa alueella yhä edelleen suosittu ”kolera”-ruoka. Muualla Sveitsissä ruokalajia ei juuri tunneta.
Alexandrine
Alexandrine (24. joulukuuta 1879 – 28. joulukuuta 1952) oli saksalainen herttuatar, josta tuli Kristian X:n puolisona Tanskan kuningatar.
Alexandrine kasvoi Mecklenburg-Schwerinin herttuaparin tyttärenä vuoroin Scwerinissä, Pohjois-Saksassa, vuoroin Cannesissa Ranskassa, missä perhe vietti aikaansa isän heikon terveyden takia. Hän harrasti urheilua ja musiikkia nuoresta asti. Luonteeltaan ujolla Alexandrinella oli aluksi vaikeuksia tottua julkisen huomion kohteena olemiseen. Hän harjoitti hyväntekeväisyyttä koko elämänsä ajan.
Idrottsföreningen Kamraterna
Historia
IFK:n perustivat Tukholmassa kaksi nuorta opiskelijaa, Louis Zettersen ja Pehr Ehnemark. Tuolloin maassa ei toiminut vielä minkäänlaista maanlaajuista urheilujärjestöä. Nuorisolehti Kamratenissa julkaistiin 1. helmikuuta vuonna 1895 ilmoitus, jossa kaikkia urheilusta kiinnostuneita Ruotsin poikia ja tyttöjä kehotettiin liittymään yhteisöön. Kaksi kuukautta myöhemmin Luulajaan, Härnösandiin, Uppsalaan, Jönköpingiin, Göteborgiin sekä Västeråsiin oli perustettu urheiluseurat Tukholman suurseurojen rinnalle. Yhteenliittymä päätettiin myöhemmin nimetä sen muodostamisen mahdolliseksi tehneen lehden mukaan.
Järjestö kasvoi nopeaa vauhtia, eikä IFK Stockholm kyennyt enää hallinnoimaan sitä. Keskusjärjestö perustettiin vuonna 1901. IFK toimi tuolloin eräänlaisena Ruotsin kansallisena urheiluliittona, joka järjesti eri urheilulajien mestaruusturnauksia. Myöhemmin nämä väistyivät, kun virallisia kansallisia mestaruuskilpailuja alettiin järjestää. Kuitenkin esimerkiksi keilailussa IFK järjestää yhä mestaruuskilpailuja. Eräät jäsenseurat alkoivat järjestää omia urheilukilpailuja, esimerkiksi IFK Moran järjestämä Vaasahiihto ja IFK Lidingön Lidingöloppet.
IFK:n ruotsalaisten jäsenseurojen ja suomalaisten toisistaan erillään toimivien IFK-seurojen lisäksi myös Tanskassa ja Norjassa oli aikoinaan omat, IFK-keskusjärjestönsä. Tanskan viimeinen IFK-seura IFK Aaborg lopetti toimintansa 1990-luvun alussa ja Norjan IFK:n viimeinen seura Kristianiassa (Oslossa) lakkautettiin jo 1900-luvun alkuvuosina.
IFK:n tunnukset
Suurin osa 167:stä IFK-seurasta käyttää väreinään valkoista ja sinistä, jotka kuvaavat hyveellisyyttä ja uskollisuutta. IFK-tähden neljä sakaraa kuvaavat sinnikkyyttä, taitavuutta, voimakkuutta ja toveruutta.
Väinö Airo
Väinö Vilho Airo (3. syyskuuta 1880 Korsaari, Uusikaupunki – 19. marraskuuta 1944) oli Isonkyrön kunnanlääkäri, koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti
Varhaiset elämänvaiheet
Väinö Airo syntyi merikapteeni Adolf Wilhelm Nylundin ja Anna Sofia Nylundin, o.s. Westerlund, poikana. Varhaislapsuudesta ei ole käytettävissä tietoja. Airo kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1899. Sortovuosien aikana hän kirjoittautui Hämeen pataljoonaan oppiakseen sotataitoja, koska hän uskoi vain aktiivisen toiminnan tuovan Suomelle itsenäisen aseman. Valmistuttuaan lääketieteen kandidaatiksi 1906 hän toimi amanuenssina yliopistollisen sairaalan kirurgisella-, synnytys-, korva-, nenä-, ja kurkkutautiosastoilla. Varsin vaatimatonta kotitaustaa kuvannee hänen itsensä kertoma seikka, että hän joutui opiskeluaikoinaan lainaamaan kaikki kurssikirjansa, koska hänellä ei ollut varaa niiden hankintaan.
Ura
Tullessaan Isoonkyröön Väinö Airolla oli jo monipuolinen ammatillinen ura takanaan. Hän oli toiminut muun muassa koleralääkärinä Metsäpirtissä vuodesta 1910, Kalajoen kunnanlääkärinä ja piirilääkärinä 1914-1920, Kokkolan sotilassairaalan lääkärinä 1918, Vilppulan kunnanlääkärinä sekä amanuenssina sairaala Mehiläisessä 1920-1921. Hän toimi Isonkyrön kunnanlääkärinä vuodesta 1921 kuolemaansa saakka 1944. Vuosisadan alkupuolen kunnanlääkärin toimessa monipuolisuus oli tarpeen, ja sitä hän kykeni tarjoamaan aina valohoidoista pienimuotoisiin leikkauksiin.
Sotavuodet
Talvisodan aikaan Airo toimi 8. kenttäsairaalan päällikkönä Räisälässä. Jo ennen sotia Airo harjoitutti suojeluskuntalaisten piirissä vapaaehtoista lääkintäryhmää. Tässä yhteydessä hän lienee kehittänyt myös kenttäolosuhteissa käytettävien kantopaarien ominaisuuksia paremmiksi. Talvisodan ajalta on säilynyt muun muassa hänen kirjeensä Isonkyrön kunnallislautakunnan esimiehelle. Sotilasarvoltaan Airo oli lääkintämajuri.
Muu toiminta
Kilpa-ammunnan edistäminen oli maan itsenäistymisen jälkeenkin ehkä Väinö Airon näkyvin harrastus. Hän perusti 1921 Isonkyrön Metsästys- ja Ampumaseuran (IMAS) ja toimi pitkään sen puheenjohtajana. Jo hänen aikanaan ampumaharrastukseen tuli mukaan myös naisia. Toimintalinja on ollut niin tuloksekasta, että edelleenkin seura kykenee nostamaan harrastuksen aina olympiatasolle saakka.
Airon toinen tärkeä harrastuskohde oli kotiseututyö ja siinä erityisesti menneen kulttuuriperinnön vaaliminen. Hänen aloitteestaan perustettiin Isonkyrön kotiseutuyhdistys 1933, ja sen puheenjohtajana hän toimi kuolemaansa saakka. Väinö Airo nosti yleiseen tietoisuuteen niin sanotun Leväluhdan uhrilähteen (suokalmiston) historiallisen arvon ja koetti kaikin tavoin innostaa ihmisiä kiinnostumaan pitäjän muustakin rikkaasta historiasta. Airo yritti pelastaa myös niin sanotun Kontsaan saaren Isonkyrön vanhan kirkon lähistöllä, kun se aiottiin viedä täytemaaksi uuden kirkon hautausmaalle. Luotettavalta vaikuttavan perimätiedon mukaan nuijasodan päälliköt mestattiin juuri kyseisellä saarella. Väinö Airo oli myös Isonkyrön Mannerheimin Lastensuojeluyhdistyksen perustaja ja puheenjohtaja vuodesta 1931, SPR:n Pohjanmaan piirin hallituksen jäsen vuodesta 1934. Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin, Vaasan Lääkäriseuran ja Etelä-Pohjanmaan lääkäriyhdistyksen jäsen (puheenjohtaja 1924).
Kulttuuriperintö
Airon persoonallisuudesta, etenkin hänen lääkärintoimistaan, on jäänyt kyröläisten keskuuteen runsaasti eläviä muistoja. Hänet muistetaan sanavalmiina, usein suorasanaisena miehenä, josta pahimmatkin venkoilijat saivat oitis vertaisensa vastuksen. Pohjalaiseen kansanluonteeseen huumorilla sävytetty suorapuheisuus sopi erinomaisesti, ja Airo lunasti nopeasti keskeisen persoonan roolin lukuisilla pitäjän toiminta-alueilla. Kyröläinen kaskukirja ”Naskuu ja Flaskuu” (1975) sisältää lukuisia häntä kuvaavia kertomuksia. Hänestä on myös kirjoitettu näytelmä, joka saanee lähivuosina ensiesityksensä. Isonkyrön kotiseututyö on yhä elävää, mistä todistavat muun muassa jokavuotiset 1700-luvun markkinat.
Kirjallisuusvuosi 1985
Kirjallisuusvuosi 1985 käsittelee vuoden 1985 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Luettelo televisiosarjan Pukumiehet jaksoista
right|300px Pukumiehet on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Aaron Korsh. Sarjaa esittää Yhdysvalloissa USA Network ja Suomessa MTV3. Sarjan päärooleissa esiintyvät Patrick J. Adams ja Gabriel Macht.
Juovapunatäplä
Juovapunatäplä (Zygaena osterodensis) on punatäpliin kuuluva, harvinainen perhoslaji. Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu hävinneeksi (RE) ja rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Koko ja ulkonäkö
Useimpien muiden punatäplien tapaan juovapunatäplän etusiivet ovat mustat, sinisen tai vihertävän metallinkiiltoiset. Etusiipien punaiset täplät ovat venyneet ja muodostavat kolme, selvästi erillistä siiven suuntaista raitaa ja punainen väri ulottuu hyvin lähelle siiven etureunaa. Etureunan puoleisin raita kapenee siiven kärkeä kohti kun kaksi muuta raitaa ovat leveämpiä. Etusiipi on kapea ja suurelta osin läpikuultava. Takasiivet ovat kirkkaanpunaiset, melko teräväkärkiset ja niissä on vain kapea musta reunus, joka kapenee olemattomiin siiven ennen tyveä. Hyönteisen pää, keskiruumis ja takaruumis ovat kokomustat sinisen metallinhohtoiset ja varsin ohuiden tuntosarvien pituus 2/3 etusiiven pituudesta. Silmät ja imukärsä ovat hyvin kehittyneet, mutta huulirihmat ovat pienet. Siipiväli on 32–34 mm.
Lajilta tunnetaan värimuoto f. flava, jolla punainen väri on korvautunut keltaisella. Tunnetaan myös muotoja, joilla keskimmäisen punaisen juovan kärki on kuroutunut melkein tai kokonaan erilliseksi täpläksi. Suomen lajeista etenkin yleinen virnapunatäplä (Zygaena viciae) voi joissakin tapauksissa suuresti muistuttaa juovapunatäplää.
Etelä-Euroopassa erityisen samankaltaisia lajeja ovat Zygaena romeo sekä Zygaena nevadensis.
Levinneisyys ja lentoaika
Juovapunatäplä on Pohjoismaiden punatäplistä varhaisin lentäjä ja aloittaa lentonsa Ruotsissa jo Juhannuksen tietämillä.
Elinympäristö ja elintavat
Juovapunatäplä viihtyy metsäisissä ympäristöissä, pienillä niityillä ja metsänreunoilla. Ranskassa sitä tavataan etenkin vuoristoisemmilla alueilla. Laji on esiintymiseltään hyvin paikallinen. Perhoset ovat aktiivisia päivällä ja käyvät kukilla, mutta kovin lämpimällä säällä saattavat levätä keskipäivän tunnit varjoisilla paikoilla. Keskenkasvuinen toukka talvehtii ja ainakin levinneisyysalueen pohjoisrajoilla toukkakehitys saattaa kestää useita vuosia. Kotelo on kasvin varrella.
Vuoden 2010 Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa juovapunatäplä luokiteltiin hävinneeksi ja laji on ollut rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella vuodesta 1989 alkaen. Ruotsissa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasvi ovat virnat (Vicia) ja nätkelmät (Lathyrus), levinneisyyden pohjoisimmissa osissa erityisesti hiirenvirna (Vicia cracca).
Ibiza (kaupunki)
Ibiza ( [], [] tai []) on kaupunki ja kunta samannimisellä saarella Espanjan Baleaareilla. Vuonna 2016 kunnan väkiluku oli 49 549 asukasta. Se on väkiluvultaan Pityuusien (Ibiza ja Formentera) suurin ja koko Baleaarien kolmanneksi suurin kunta.
Kirjallisuusvuosi 1984
Kirjallisuusvuosi 1984 käsittelee vuoden 1984 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tutong (piirikunta)
pienoiskuva|Tutongin sijainti Bruneissa. Tutong on piirikunta Bruneissa. Myös sen pääkaupunki on nimeltään Tutong. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Kuala Abang, Lamunin, Melit, Penanjong ja Telisai. Tutong rajoittuu pohjoisessa Etelä-Kiinan mereen ja idässä Malesiaan. Sungai Tutong -joki virtaa Tutongin läpi.
Piirikunnassa asui vuoden 2018 arvion mukaan noin 51 300 asukasta ja sen pinta-ala on 1 303 neliökilometriä.
Håkan Nordqvist
Håkan Nordqvist on kauppatieteen maisteri ja talousviestinnän ammattilainen. Hän on toiminut talous- ja viestintätehtävissä A. Ahlström Osakeyhtiössä, Nokia-yhtymässä ja Valmet-konsernissa. Vuodesta 1988 hän on johtanut omaa talousviestinnän konsulttitoimistoaan.
Nordqvist on uransa aikana pavellut noin 150 yritystä ja tuottanut asiakkailleen yli 200 vuosikertomusta. Hän on toiminut viestinnällisenä neuvonantajana monissa osakeanneissa ja palvellut sekä suomalaisia että ulkomaisia pörssiyrityksiä. Nordqvist on Suomen IR-yhdistyksen perustajajäseniä ja toimi myös aikoinaan yhdistyksen ensimmäisessä hallituksessa ja useana vuonna myös yhdistyksen vuosikokousten puheenjohtajana.
Nordqvist on julkaissut kirjoja markkinointiviestinnästä, yhden yrityshistoriikin sekä teoksen Rotary 75 vuotta Suomessa. Uransa aikana Håkan Nordqvist on myös käynyt opintomatkoilla ja ulkomaankomennuksilla Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Ruotsissa. Nordqvist toimi yhteispohjoismaisen rotarylehden Rotary Nordenin toimittajana ja päätoimittajana yli 20 vuoden ajan vuoteen 2011. Helsingissä vuonna 1983 pidettyjen ensimmäisten yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen järjestelytoimikunnassa Håkan Nordqvist vastasi tietotekniikasta.
Pakonopeus
thumb|200px|[[STS-71 avaruussukkulan lähtö.]]
Kuitenkin gravitaatiovoima heikkenee nopeasti etäisyyden kasvaessa ja jos kappale lähtee liikkeelle tarpeeksi suurella nopeudella, gravitaatiovoima heikkenee niin nopeasti, ettei se koskaan pysty kokonaan pysäyttämään pakenevaa kappaletta. Pakonopeus tarkoittaa pienintä sellaista nopeutta, jolla lähtevän kappaleen nopeus on sen äärettömän kauas kuljettua yhä suurempi tai yhtä suuri kuin nolla, eli gravitaatio ei ikinä pysty täysin pysäyttämään sitä.
Pakonopeuden kaava
Yksinkertaisessa kahden kappaleen tapauksessa pakonopeus v_e voidaan laskea seuraavasti:
missä
Yleensä lasketaan pienen kappaleen pakonopeus jonkin planeetan tai muun suuren kappaleen pinnalta, jolloin r = suuren kappaleen säde (pakenevan kappaleen koko on merkityksettömän pieni siihen verrattuna).
Kosmiset nopeudet
Pakonopeutta Maan pinnalta kutsutaan myös toiseksi kosmiseksi nopeudeksi.
Mustat aukot
Musta aukko on kappale, jonka pinnalta pakonopeus on niin suuri, että se ylittää valonnopeuden. Siten edes valo ei pääse pois kappaleen pinnalta. Mustien aukkojen olemassaolosta esitettiin teoria jo 1700-luvulla, jolloin pakonopeus osattiin jo laskea ja tiedettiin, että valonnopeus on äärellinen. Suhteellisuusteorian myötä mustien aukkojen ymmärrettiin olevan vielä omituisempia kuin aiemmin oli aavisteltu. Mustan aukon "säde", niin sanottu Schwarzschildin säde, saadaan pakonopeuden kaavasta sijoittamalla nopeuden paikalle valon nopeus c ja ratkaisemalla kaavasta r.
Knattspyrnudeild Keflavíkur
Knattspyrnudeild Keflavíkur (monesti Keflavík) on jalkapalloseura Reykjanesbærin kunnasta Länsi-Islannista. Se on osa urheiluseura Keflavík ÍF:ää. Se pelasi vuonna 2015 Islannin korkeimmalla sarjatasolla Úrvalsdeildissa, mutta putosi kauden päätteeksi sarjatasoa alemmas Islannin 1. divisioonaan. Islannin mestaruuden Keflavík on voittanut neljästi 1973, 1971, 1969 ja 1964. Islannin cupin seura on voittanut neljästi 2006, 2004, 1997 ja 1975.
Carol
Carol voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Punasiirtymä
Punasiirtymää ei tule sekoittaa punertumaan, joka on tähtienvälisestä aineesta johtuva ilmiö.
Historia
Punasiirtymän historia alkaa 1800-luvulta aaltomekaniikan kehityksestä ja Dopplerin ilmiön tutkimisesta. Dopplerin ilmiö on nimetty Christian Andreas Dopplerin mukaan, joka selitti ilmiön ensimmäisenä vuonna 1842. Hypoteesin tarkisti ja totesi todeksi C.H.D. Buys Ballot vuonna 1845. Doppler osasi jo ennustaa ilmiön pätevän kaikkiin aaltoihin, ja esittikin tähtien vaihtelevien värien johtuvan niiden liikkeestä maapallon suhteen. Jälkeenpäin tosin todettiin värivaihtelun johtuvan tähtien lämpötilaeroista niiden liikkeen sijaan.
Vuonna 1871 todettiin optinen punasiirtymä Fraunhoferin viivoissa auringon pyörimisliikettä hyväksikäyttäen. Aristarh Belopolski vahvisti punasiirtymän olemassaolon pyörivistä peileistä koostuvalla laboratoriolaitteistolla 1901.
Vuonna 1912 aloitetuissa tutkimuksissaan Vesto Slipher havaitsi, että suurimmalla osalla kierteisgalakseista oli huomattavia punasiirtymiä. Tämän jälkeen Edwin Hubble löysi suurpiirteisen riippuvuuden galaksien punasiirtymien ja näiden etäisyyksien välillä, mitä esittää hänen nimeänsä kantava Hubblen laki. Nämä havainnot tukivat Aleksandr Fridmanin työtä, kun hän myöhemmin johti kuuluisat Fridmanin yhtälöt. Nämä koetaan nykyään vahvoiksi todisteiksi laajenevan maailmankaikkeuden mallin ja alkuräjähdysteorian puolesta. Dosentti Toivo Jaakkola (1941–1995) oli merkittävä suomalainen punasiirtymien tutkija.
Punasiirtymä tähtitieteessä
Tähtitieteessä punasiirtymä on mm. sitä että kaukaisten galaksien säteilemä valo on siirtynyt matalampia taajuuksia kohti (eli kirjon punaista päätä kohden) verrattuna lähellä olevien tähtien valoon. Mitä kauempana galaksi on sitä suurempi punasiirtymä sillä on. Tätä pidetään todisteena siitä, että galaksit etääntyvät toisistaan, maailmankaikkeus laajenee ja että tämä alkoi alkuräjähdyksessä. Hyvin suuri punasiirtymä on kaukaisilla kvasaareilla. Sinisiirtymä on vain muutamalla lähigalaksilla, kuten Andromedan galaksilla.
Erilaisia punasiirtymiä ja sinisiirtymiä havaitaan myös räjähtävän tähden kaasukuoressa ja muissa laajenevissa kaasupilvissä. Puna- ja sinisiirtymä leventävät pyörivien tähtien spektriviivoja. Voidaan todeta myös pyörimistä kaasukiekoissa. Voimakas painovoima tiheän tähden pinnalla aiheuttaa gravitaatiopunasiirtymän. Tähdistä voidaan mitata punasiirtymiä muutenkin: voidaan todeta tähden säteisnopeus, jonka hyvin pienistä vaihteluista on uusilla mittausmenetelmillä havaittu raskaita eksoplaneettoja, jotka vetovoimallaan kieputtavat tähtiä. Säteisnopeuden vaihteluista voidaan laskea joitain spektroskoopisten kaksoistähtien rata-arvoja.
Sinisiirtymä
Punasiirtymälle vastakkainen ilmiö on sinisiirtymä. Sinisiirtymässä kohde lähestyy, ja kutistaa valoaaltoja siniseen päin. Valoaaltojen aallonpituus pienenee ja taajuus kasvaa.
Lyijykukkakasvit
Tuntomerkit
Lyijykukkakasvit ovat monivuotisia ruohoja tai pensaita, harvoin kiipeileviä köynnöksiä. Niihin kerääntyy vain vähän oksalaattia, ja varren sekundaarinen paksuuskasvu on tavanomaisesta poikkeavaa. Kasveissa on lima- ja suolarauhasia. Lehdet ovat leveäkantaisia, usein lyhytruotisia ja/tai ehytlaitaisia. Kukan verhiö on yhteen kasvanut, toisinaan värikäs, ja teriö on kiertynyt eli kontortti. Heteet sijaitsevat kohdakkain terälehtien kanssa, ja mesiäinen sijaitsee tavallisesti palhojen tyvellä (vain harvoin muualla). Sikiäin on kehänalainen ja yhdislehtinen, viidestä emilehdestä muodostunut. Luotit voivat olla pallomaisia. Siemenaiheet ovat suoria ja niissä on pitkä ja kiemurainen varsi eli funikulus. Hedelmä on toisinaan hyvin kehittyneen ja rengasmaiseksi siiveksi muodostuneen verhiön suojaama. Siemenessä on vihreä alkio.
Levinneisyys
Lyijykukkakasvien levinneisyys käsittää pääasiassa Välimerenmaista Keski-Aasiaan ulottuvan alueen. Heimon lajeja tavataan hajanaisesti muissakin osissa maapalloa. Lyijykukkakasveissa on suolamailla ja kuivilla kasvupaikoilla viihtyviä lajeja; esimerkiksi ikiviuhkoissa (Limonium) on meheviä suolakkokasveja (sukkulenttisia halofyyttejä).
Luokittelu
Lyijykukkakasvien läheisin sukulaisheimo on tatarkasvit (Polygonaceae), jonka kanssa ne muodostavat yhteisen kladin Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa. Mainitulle kladille ovat tunnusomaisia muun muassa ruohovartisuus, eräiden flavonolien, myrisetiinin ja kinonien esiintyminen, johtojänteiden esiintyminen varren sekä kuoressa eli korteksissa että ytimessä, johtojännelieriön kolmeaukkoisuus varren nivelkohdissa, leveä lehtikanta, rauhasten esiintyminen sikiäimessä, yksi ainoa siemenaihe kukassaan, laajentunut verhiö hedelmän suojana ja leviämisen auttajana ja eräät siemenkuoren anatomiset yksityiskohdat. Eräät sinisiipistoukat alaheimosta Lycaeninae käyttävät melko yleisesti kladin kasveja ravintonaan varmaankin lehtien polyfenolien vuoksi.
Aikaisemmin systematiikkansa historiassa lyijykukkakasveja on pidetty esikkokasvien (Primulaceae) sukulaisina. Niiden kanssa on yhteistä terävastaiset heteet, terälehtien ja heteiden yhteiset aiheet ja enemmän tai vähemmän yhdislehtinen teriö. Heimot eivät kuitenkaan ole sukulaisia; esikkokasvit ovat lahkossa Ericales.
Lyijykukkakasvien heimo koostuu kahdesta alaheimosta, 27 suvusta ja 836 lajista.
Käyttö
Lyijykukkakasveja käytetään lääke- ja koristekasveina. Lääkekasveja ovat euroopanlyijykukka (Plumbago europaea; hammassärkyyn), vitilyijykukka (P. zeylanica, syn. P. scandens; hammassärkyyn sekä ihosairauksiin) ja meri-ikiviuhko (Limonium vulgare; keuhkosairauksiin). Koristekasveina käytetään esimerkiksi tarhalaukkaneilikkaa (Armeria Maritima-ryhmä) kivikkoryhmissä, Acantholimon-lajeja lauhkeammilla alueilla, sinilyijykukkaa (Plumbago auriculata, syn. P. capensis) ja punalyijykukkaa eli mönjäkukkaa (P. indica, syn. P. rosea) huonekasveina, ikiviuhkoja (Limonium) ja sinikkoja (Ceratostigma) reunuskasveina ja ikikukka-asetelmiin.
The Falcon and the Winter Soldier
The Falcon and the Winter Soldier on yhdysvaltalainen Malcolm Spellmanin luoma Disney+-tilausvideopalveluun julkaistu poliittinen toimintatrilleri ja supersankarisarja, joka perustuu Marvel Comicsin sarjakuvahahmoihin Sam Wilson / Haukka ja Bucky Barnes / Talvisotilas. Se on Marvel Cinematic Universen (MCU) toinen Marvel Studiosin tuottama televisiosarja, jakaen tarinallisen jatkumonsa elokuvien ja muiden televisiosarjojen kanssa. Spellman toimi sarjan pääkäsikirjoittajana ja Kari Skogland ohjasi sen.
Anthony Mackie ja Sebastian Stan palaavat elokuvista tuttuihin rooleihinsa Sam Wilsonina ja Bucky Barnesina. Sarjassa näyttelevät myös Emily VanCamp, Wyatt Russell, Erin Kellyman, Julia Louis-Dreyfus, Florence Kasumba, Danny Ramirez, Georges St-Pierre, Adepero Oduye, Daniel Brühl ja Don Cheadle. Syyskuussa 2018 Marvel Studios alkoi toteuttaa useita MCU-elokuvien sivuhahmoihin keskittyviä minisarjoja julkaistavaksi Disney+:aan, paljastaen seuraavan kuukauden aikana yhden niistä keskittyvän Haukkaan ja Talvisotilaaseen. Lokakuussa 2018 Spellman palkattiin pääkäsikirjoittajaksi ja sarja julkistettiin virallisesti huhtikuussa 2019. Samalla vahvistettiin virallisesti myös Mackien ja Stanin paluut rooleihinsa. Seuraavan kuukauden aikana Skogland palkattiin ohjaajaksi. Kuvaukset alkoivat Atlantassa lokakuussa 2019 ja siirtyivät Tšekkiin maaliskuussa 2020. Ne kuitenkin keskeytettiin väliaikaisesti saman kuukauden aikana koronaviruspandemian vuoksi. Kuvauksia jatkettiin Atlantassa syyskuussa 2020 ja ne jatkuivat myös Tšekissä lokakuun aikana, päättyen kuun lopussa.
The Falcon and the Winter Soldier koostuu kuudesta jaksosta, jotka julkaistiin Disney+:aan MCU:n neljännen vaiheen toisena sarjana 19. maaliskuuta – 23. huhtikuuta 2021. Sarja sai kehuja kriitikoilta näyttelijöiden roolisuorituksista sekä sarjan tavasta käsitellä sosiaalista selostusta, mutta sarjaa myös kritisoitiin sen juonen etenemistahdista. The Falcon and the Winter Soldier toimii myös alkuasetelmana Mackien roolille elokuvassa Captain America: Brave New World (2024).
Juoni
Steve Rogers on luopunut Kapteeni Amerikan tittelistä ja toivonut Sam Wilsonista itselleen seuraajaa, mutta Wilson on asiasta epävarma ja hallitus nimittää uudeksi Kapteeni Amerikan jonkun muun. Pian tämän jälkeen Wilson päätyy suorittamaan maailmanlaajuista tehtävää mukanaan Bucky Barnes, joka yrittää hyvittää kaikki tekonsa Talvisotilaana.
Kehitys
thumb|Stan ja Mackie vuoden 2019 [[San Diego Comic-Con Internationalissa.]] Syyskuussa 2018 raportoitiin, että Marvel Studios kehitti Disneyn suoratoistopalveluun Disney+ useita minisarjoja, jotka keskittyvät sellaisiin Marvel Cinematic Universe -elokuvien hahmoihin, jotka eivät saaneet omia elokuvia. Hahmoja esittävät näyttelijät tulevat palaamaan rooleihinsa. Jokaisen odotettiin alun perin olevan 6–8 jaksoa pitkä ja niillä on ”mojova [budjetti], joka vetää vertoja merkittävien studioiden tuotannoille”. Marvel Studios tuottaa itse nämä sarjat Marvel Televisionin sijasta, joka tuotti MCU:n muut televisiosarjat, Marvel Studiosin johtaja Kevin Feigen ottaessa ”käytännönläheisen roolin” jokaisen sarjan kehittämisessä, keskittyen ”tarinan jatkuvuuteen” elokuvien kanssa ja ”käsitellen” niistä rooleihinsa palaavat näyttelijät.
Lokakuun 2018 lopussa Malcolm Spellman palkattiin käsikirjoittamaan minisarjaa, joka keskittyisi Anthony Mackien ja Sebastian Stanin näyttelemiin hahmoihin Sam Wilson / Haukka ja Bucky Barnes / Talvisotilas. Mackie ja Stan olivat jo aiemmin ilmaisseet halunsa näytellä yhdessä omassa spin-off -elokuvassa, Stanin verratessa potentiaalista ideaa buddy-komedioihin kuten 48 tuntia (1982) ja Keskiyön pako (1988). Sarja ja sen nimi julkistettiin virallisesti huhtikuussa 2019 ja lisäksi vahvistettiin Mackien ja Stanin paluut rooleihinsa. Seuraavan kuukauden aikana Kari Skoglandin paljastettiin ohjaavan sarjan kaikki kuusi jaksoa. Jokaisen jakson budjetin on raportoitu olevan 25 miljoonaa dollaria.
Roolijako
Sarjan virallisen julkistuksen aikana huhtikuussa 2019 vahvistettiin, että Mackie ja Stan palaisivat Wilsonin ja Barnesin rooleihin. Toukokuussa 2019 Daniel Brühl ja Emily VanCamp osallistuivat neuvotteluihin Helmut Zemon ja Sharon Carterin rooleihin palaamisesta. Brühlin paluu vahvistettiin heinäkuussa 2019 San Diego Comic-Con Internationalissa ja VanCampin paluu kuukausi myöhemmin D23-messuilla, joissa Wyatt Russellin paljastettiin näyttelevän John Walkeria. Kuvauspaikalta otetutu kuvat marraskuussa 2019 paljastivat Adepero Oduyen näyttelevän sarjassa tuntemattomassa roolissa. Joulukuussa 2019 Desmond Chiam ja Miki Ishikawa liittyivät sarjan näyttelijäkaartiin. Tammikuussa 2020 Noah Mills valittiin tuntemattomaan rooliin, ja seuraavan kuukauden aikana myös Carl Lumbly liittyi näyttelijäkaartiin. Syyskuussa 2020 kuvauspaikalta otetut paljastivat Georges St. Pierren palaavan Captain America: The Return of the First Avengeristä (2014) tuttuun rooliinsa Georges Batrocina sekä Erin Kellymanin näyttelevän sarjassa tuntematonta roolia. Seuraavan kuukauden aikana Danny Ramirezin ilmoitettiin näyttelevän sarjassa ”tärkeää roolia”. Helmikuussa 2021 Don Cheadle paljasti palaavansa MCU-elokuvista tuttuun rooliinsa James ”Rhodey” Rhodesina / Sotakoneena. Saman kuukauden aikana Kellymanin hahmoksi paljastettiin Karli Morgenthau, joka on naispuolinen versio sarjakuvahahmosta Karl Morgenthau / Lipunmurskaaja.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat Atlantassa, Pinewood Studiosin tiloissa, 31. lokakuuta 2019,  Skoglandin ohjatessa jaksot ja P. J. Dillonin ohjatessa ne. Mackie ja Stan julkistivat virallisten kuvausten alkamisen 4. marraskuuta. Sijaintien kuvaukset sijoittuivat ympäri Atlantan keskustaa marraskuuta helmikuuhun 2020.
Kolmas puolue
Britanniassa termillä viitataan yleensä maan kolmanneksi suurimpaan puolueeseen liberaalidemokraatteihin, joilla on esimerkiksi Britannian alahuoneessa noin yhdeksän prosenttia edustajanpaikoista. Yhdysvalloissa on sen historian aikana ollut lukuisia kolmansia puolueita, joista yhdelläkään ei nykyisin ole Yhdysvaltain kongressissa edustajia.
The Falcon and the Winter Soldier
Kuvaukset
Tammikuussa 2020 sarjaa oli tarkoitus kuvata kaksi viikkoa Arecibossa, Puerto Ricossa. Mutta tuotanto keskeytyi saarella sattuneiden maanjäristysten vuoksi. Deadline raportoi, ettei ollut varmaa tultaisiinko sarjaa enää lainkaan kuvaamaan saarella. Maaliskuun alussa raportoitiin, että sarjaa kuvattaisiin kolmen viikon ajan Prahassa maaliskuun 25. päivään asti, kunnes kuvaukset alueella keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi. Deadline Hollywoodin mukaan oli epätodennäköistä, että sarjaa enää kuvattaisiin Prahassa. Myöhemmin saman kuukauden aikana Stan paljasti, että kuvaukset olivat yhä kesken, mutta niitä aiottiin jatkaa heti kun olisi turvallista. Hän arvioi, että kuvauksia ”oli luultavasti vielä vähintään kaksi tai kolme”.
Toukokuussa Tšekki salli televisio- ja elokuvatuotannon jatkua maan rajojen sisäpuolella, kunhan näyttelijät ja tuotantoryhmä seuraisivat maan asettamia hygieniaohjeita. Kesäkuun lopussa Tšekin elokuvakomission johtaja ilmoitti, että Euroopan unionin asettama matkustuskielto, joka astuisi voimaan 1. heinäkuuta, ei vaikuttaisi elokuva- ja televisiotuotantoyhtiöihin. Tuotantoryhmä on varautunut kuvaamaan sarjaa maassa yhdeksän päivän ajan myöhemmin vuoden 2020 aikana. Elokuun puolella sarjaa aiottiin kuvata Pinewood Atlanta Studiosin tiloissa. Syyskuussa 2020 sarjaa kuvattiin Atlantic Stationilla. Saman kuukauden lopussa VanCamp oli saanut omat kohtauksensa sarjaan kuvattua. Kuvausryhmä palasi Prahaan lokakuussa 2020. Sarjaa kuvattiin Saint Gabrielin luostarissa, Smíchovissa, sekä Olšanyn hautausmaalla. Kuvaukset päättyivät 23. lokakuuta. Mackien mukaan koko kuvausryhmä joutui olemaan karanteenissa ja pysymään usein etäällä toisistaan Prahan kuvausten aikana.
Julkaisu
The Falcon and the Winter Soldier koostuu kuudesta jaksosta, jotka julkaistiin Disney+:aan yksitellen joka perjantai 19. maaliskuuta 2021 alkaen ja 23. huhtikuuta 2021 asti. Alkuperäinen suunniteltu julkaisuajankohta oli elokuu 2020, mutta julkaisua jouduttiin siirtämään koronaviruspandemian vuoksi. Se oli osa MCU:n neljättä vaihetta.
Tulevaisuus
Ennen sarjan julkaisua, Mackie sanoi, ettei keskusteltuja siitä saisiko sarja toisen kauden, eikä ollut myöskään varma milloin hahmo seuraavan kerran esiintyisi MCU-elokuvissa. Skogland sanoi olevansa itsekin asiasta epävarma ja tunsi, että oli tehnyt kaikkensa sarjan kuuden ensimmäisen jakson eteen. Mutta hän sanoi myös, että oli enemmänkin tarinoita ja hahmoja, joita tutkia, jos toinen kausi toteutettaisiin. Feige sanoi, että toiselle kaudelle olisi ideoita, mutta Marvelin tarkoitus oli, että johdattaisi enemmän tuleviin elokuviin, niin kuin WandaVision teki. Hän lisäsi myös, että toinen tuotantokausi olisi juonipaljastus ja että sarjan hahmojen tulevaisuus oli jo ”kartoitettu”, eikä hän halunnut paljastaa sitä ennen sarjan julkaisua. Huhtikuussa 2021 Moore sanoi, että sarjan päätösjakso sisältäisi tarinaelementtejä, jotka johtaisivat mahdolliseen tosieen tuotantokauteen, ja uskoi sarjan aiheiden olevan ”ikivihreä tarina”, jota tutkia lisää, toisin kuin WandaVisionin tarina.
23. huhtikuuta 2021, samana päivänä, jona sarjan päätösjakso julkaistiin, The Hollywood Reporter raportoi neljännen Kapteeni Amerikka -elokuvan olevan kehityksessä. Elokuva toimii jatkona sarjan tapahtumille ja sen käsikirjoittavat sarjan pääkäsikirjoittaja Spellman sekä sarjan viidennen jakson käsikirjoittaja Dalan Musson. Entertainment Weeklyn Nick Romano piti toisen tuotantokauden toteuttamista nimellä Captain America and the Winter Soldier väistämättömänä. Mutta raportti neljännestä Captain America -elokuvasta lisäsi hänen kiinnostustaan siitä, että mitä Marvel Studios aikoi tehdä, sillä Feigen ja muiden kommentit olivat aiemmin antaneet ymmärtää sarjan saavan toisen varsinaisen tuotantokauden. Mackie ei ollut tietoinen elokuvasta tai mahdollisesta toisesta tuotantokaudesta, mutta odotti innolla, että mitä tulisi tapahtumaan. Elokuussa 2021 hän lopulta sitoutui elokuvan pääosan esittäjäksi. Julius Onah valittiin heinäkuussa 2022 elokuvan ohjaajaksi. Elokuva julkistettiin virallisesti vuoden 2022 San Diego Comic-Con Internationalissa alun perin nimellä Captain America: New World Order. Kesäkuussa 2023 elokuva sai kuitenkin uuden nimen: Captain America: Brave New World. Ramirez ja Lumbly palaavat Torresin ja Bradleyn rooleihin, minkä lisäksi Tim Blake Nelson palaa The Incredible Hulkista (2008) näyttelemään Samuel Sternsiä, Shira Haas näyttelee Sabraa, ja Harrison Ford näyttelee Thaddeus Rossia, korvaten hahmon alkuperäisen näyttelijän, edesmenneen William Hurtin. Elokuva saa ensi-iltansa 26. heinäkuuta 2024.
Lukusuora
thumb|Lukusuora, johon on merkitty joitakin erityisiä reaalilukuja Lukusuora on yksiulotteinen äärettömän pitkä suora. Lukusuora ulottuu negatiivisesta äärettömyydestä nollan kautta positiiviseen äärettömyyteen. Lukusuoran kukin piste vastaa yhtä reaalilukua. Kokonaisluvut on usein merkitty näkyviin.
Lukusuoraa käytetään apuvälineenä yhteen- ja vähennyslaskun opetuksessa, etenkin negatiivisten lukujen osalta. Epäyhtälöryhmien ja lukujen joukko-operaatioiden ratkaisut päätellään myös usein lukusuoran avulla.
Aiheesta muualla
直線
Agía Marína (Léros)
Agía Marína on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Léroksen saarella ja kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 372 (vuonna 2011). Agía Marína on Léroksen saaren pääkaupunki sekä Léroksen kunnan kuntakeskus.
pienoiskuva|vasen|pysty=0.82|Agía Marínan Pyhän Marinan (Agía Marína) kirkko. Agía Marína on mahdollisesti saaren ensimmäinen kaupunki. Se on kasvanut nykyisin yhteen saaren aiemman pääkylän Plátanoksen, jossa Léroksen kunnantalo edelleen sijaitsee, sekä Pantélin kalastajakylän kanssa. Kylät sijaitsevat varsinaisen kaupungin itäpuolella. Lähellä sijaitsee myös keskiaikainen Léroksen linna eli Kástro (myös Kástro Panagías, ”Neitsyt Marian linna”).
Agía Marínan rakennuskannassa yhdistyvät perinteinen kreikkalainen saaristotyyli sekä uusklassiset rakennukset. Léroksen arkeologinen museo sijaitsee kaupungissa. Kaupungin satama on saaren toiseksi suurin Lakkín sataman jälkeen. Kaupunki on nimetty Pyhän Marinan eli Pyhän Margareetan (Agía Marína) mukaan.
The Guardian
The Guardian on vuonna 1821 perustettu brittiläinen sanomalehti, jonka omistaa Guardian Media Group -yhtymä. Maanantaista lauantaihin julkaistava lehti on poliittiselta kannaltaan keskustavasemmistolainen. Vuoteen 1959 asti lehden nimi oli The Manchester Guardian. Lehden toimitukset ovat Lontoossa ja Manchesterissa.
Heinäkuussa 2021 lehden levikki oli 105 134, ja sen jälkeen lehti on pitänyt levikkinsä omana tietonaan.
Historia
The Manchester Guardianin perusti unitaristi John Edward Taylorin johtama manchesterilaisten liikemiesten joukkio. Ensimmäinen numero julkaistiin 5. toukokuuta 1821 ja päivittäiseksi lehti siirtyi 1855, jolloin Britanniassa luovuttiin sanomalehtien leimaverosta. Ensimmäiset viisi vuosikymmentä lehteä johti Taylorin suku ja sen linja oli varovaisen liberaali, whig-puolueen kantoja myötäilevä. .
Vuonna 1918 lehden Venäjän-kirjeenvaihtajana oli Morgan Philips Price, joka kirjoitti kokemuksistaan 1921 kirjan My Reminiscences of the Russian Revolution. Vuosina 1919-1923 hän oli Daily Heraldin Saksan-kirjeenvaihtaja.
Charles Prestwich Scott kuoli 1932, ja kesäkuussa 1936 lehden omistus siirrettiin Scott Trust -säätiölle, joka omistaa sen edelleenkin. Lehden ohella säätiö omistaa koko Guardian Media Group -konsernin. C. P. Scottin poika John Russell Scott oli säätiön ensimmäinen puheenjohtaja. The Guardian säilytti rohkean vasemmistoliberaalin toimituspolitiikkansa: Espanjan sisällissodan aikana se oli ainoa brittiläinen uutislähde, joka ei tukenut konservatiivista kenraali Francisco Francon johtamaa falangistista liikettä. Toisen maailmansodan alla lehti vastusti Adolf Hitleriä ja kansallissosialisteja, toisin kuin konservatiivinen valtalehti The Times, joka kannatti näyttävästi myöntyväisyyspolitiikkaa. Sodan alla ja aikana se vaati myös sotapakolaisten, erityisesti juutalaisten, vapaampaa pääsyä Britanniaan. Suezin kriisin aikana The Guardian oli yksi harvoista toisinajattelevista medioista, jotka kritisoivat Britannian toimintaa kriisissä. Tämä liike maksoi lehdelle tuhansia lukijoita.
thumb|The Guardianin pääkonttori Lontoossa. Vuonna 1959 lehden nimi lyhennettiin The Manchester Guardianista pelkäksi The Guardianiksi. Viisi vuotta myöhemmin The Guardianin päätoimitus muutti Manchesterista Lontooseen ja sitä alettiin painaa molemmissa kaupungeissa. Tämä muutos kuvasti lehden kasvua manchesterilaisesta paikallislehdestä yhdeksi suurimmista valtakunnallisista uutislehdistä.
Vuonna 1983 lehti sai haltuunsa viranhaltija Sarah Tisdallin vuotamia dokumentteja, jotka koskivat risteilyohjusten sijoittamista Britanniaan. Lehti joutui luovuttamaan dokumentit oikeuden päätöksen jälkeen ja Tisdall tuomittiin.
Afganistanin ja Irakin sotien aikaan The Guardian suhtautui ehkä kriittisimmin Britannian ja Yhdysvaltain sotaretkiin. Se suhtautuu myös kriittisesti Israel-Palestiina-konfliktiin ja esimerkiksi Israelin miehityspolitiikkaan.
Levikki
2016: 161 191
Formaatti
pienoiskuva|Lehden logo berliner-formaatin aikana 2005–2018 Vuoden 2005 tienoilla kaupallinen paine sysi lehteä siirtymään broadsheetistä kohti tabloid-kokoa, mutta tabloidin sijaan The Guardian siirtyi vain puolimatkaan, berliner-kokoon. Berliner-formaatin sivun mitat ovat 470 mm x 315 mm. "Berliiniläistä kokoa" oli käytetty ensimmäisen maailmansodan ajoista, jolloin tunnettiin myös pohjoissaksalaiset ja ranskalaiset koot. Berliner-formaattia käyttivät edelleen La Stampa (Italia), La Vanguardia (Espanja) , Le Monde (Ranska) , La Repubblica (Italia) ja Neue Zürcher Zeitung (Sveitsi) , mutta Yhdistynessä kuningaskunnassa sitä ei ollut aiemmin nähty. Siirtymä edellytti 80 miljoonan punnan panostusta uusiin painokoneisiin. The Observer siirtyi berlineriin seuraavana vuonna.
The Guardianin levikki vuonna 2005 oli 341 000, mutta vuoteen 2017 mennessä se oli laskenut 154 000:een. Rahan säästämiseksi The Guardian ja The Observer siirtyivät berlineristä tabloidiin vuonna 2018. Siirtymästä odotettiin saatavan miljoonien puntien vuosittaiset säästöt.
Nikita Aleksejev
Nikita Sergejevitš Aleksejev (, s. 27. joulukuuta 1981 Murmansk, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Aleksejev siirtyi vuonna 1998 16-vuotiaana Kanadan juniorisarjaan OHL:ään. Hän oli Tampa Bay Lightningin ensimmäisen kierroksen varaus NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2000. Aleksejev pelasi ensimmäiset ammattilaisvuotensa pääosin AHL:ssä; Tampa Bayn NHL-joukkueessa kertyi vuoteen 2006 mennessä vain 91 runkosarjaottelua. Syksyllä 2004 Aleksejev sai olkapäävamman, joka piti hänet sivussa koko loppukauden. NHL:n työsulkukauden ajan hän kiekkoili Venäjällä Avangard Omskissa. Kesken NHL-kauden 2006–2007 Tampa Bay kauppasi Aleksejevin Chicago Blackhawksiin. Chicago ei käyttänyt optiota Aleksejevin seuraavasta kaudesta ja näin ollen hänestä tuli vapaa pelaaja.
Aleksejev siirtyi kaudeksi 2007–2008 takaisin Venäjälle Ak Bars Kazaniin. Siellä hän voitti KHL:n mestaruuden, Gagarin Cupin sekä keväällä 2009 että 2010. Aleksejev ei pelannut loukkaantumisen takia kaudella 2011–2012 yhtään ottelua Kazanissa, ja seura purki hänen sopimuksensa tammikuussa 2012.
Baleaarien yliopisto
Baleaarien yliopisto on julkinen yliopisto Baleaareilla Espanjassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1978, ja sillä on kampuksia Ibizassa ja Alayorissa. Opiskelijoita yliopistossa on yli 13 000. thumb|left|250px|Baleaarien yliopiston kampus.
Butch Goring
Robert Thomas "Butch" Goring (s. 22. lokakuuta 1949 Saint Boniface, Winnipeg, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Goring pelasi NHL:ää 16 kautta Los Angeles Kingsissa, New York Islandersissa sekä Boston Bruinsissa. Hän on nelinkertainen Stanley Cup -voittaja (vuodet 1980, 1981, 1982, 1983). Kaikki voitot tulivat New York Islandersissa. Pelaajauran jälkeen Goring on valmentanut muun muassa Boston Bruinsia ja Islandersia. Hän on tällä hetkellä Islandersin TV-kommentaattori Howie Rosen kanssa.
Pelaajaura
Kaudesta 1971–1972 lähtien Goring sai pelata ottelunsa NHL:ssä. Los Angeles Kingsissä hän pelasi yhteensä 10 ja puoli kautta. Sieltä hänet myytiin kesken kauden 1979–1980 New York Islandersiin ja Goring oli tärkeä osa New York Islandersin mestaruutta. Yhteensä Goring voitti siellä neljä perättäistä Stanley Cupia vuosina 1980–1983. Kauden 1984–1985 hän pelasi puoliksi New York Islandersissa ja puoliksi Boston Bruinsissa ennen viimeistä ottelua NHL:ssä. Saatuaan potkut Boston Bruinsin päävalmentajan tehtävistä Goring pelasi vielä lyhyesti Nova Scotia Oilersissa AHL:ssä ennen kuin lopetti uransa 1987.
Goring jäi eläkkeelle pelattuaan 1 107 peliä, joissa hän teki 375 maalia ja 513 maaliin johtanutta syöttöä saaden 888 pistettä. Hän sai vain 102 rangaistusminuuttia, joka on pienin määrä yli tuhat peliä NHL:ssä pelanneiden joukossa. Goring tunnettiin myös kypärän käytön edelläkävijänä, koska hän käytti kypärää koko ammattilaisuransa ajan.
Maajoukkue
Goring edusti maataan ainoan kerran vuoden 1981 Kanada-cupissa. Kanada tuli turnauksessa toiseksi.
Valmennusura
Goring on valmentanut NHL:ssä kahdessa jaksossa. Hän aloitti valmentamisen NHL:ssä New York Islandersin apuvalmentajana 1982, jossa hän pysyi kolme vuotta. Goring pelasi myös samaan aikaan joukkueessa. Sen jälkeen hän siirtyi Boston Bruinsin päävalmentajaksi, josta hän sai potkut toisen kautensa alussa. Potkujen jälkeen hän siirtyi WHL-seura Spokane Chiefsin päävalmentajaksi kaudeksi 1987–1988, josta hän sai myös potkut toisella kaudellaan. Goring valmensi vuosina 1990–1993 AHL-seura Capital District Islandersia. AHL-reissun jälkeen Goring valmensi kuusi vuotta IHL:ssä voittaen kaksi mestaruutta. Hänet myös valittiin kaksi kertaa liigan parhaimmaksi valmentajaksi vuosina 1995 ja 1996. Vuonna 1999 hän pääsi taas valmentamaan NHL:ään New York Islandersin päävalmentajaksi, jossa hän valmensi kaksi vuotta. NHL:n jälkeen Goring valmensi yhden kauden WCHL:ssä, jonka jälkeen hän valmensi neljä vuotta 2002–2005 DEL:ssä, voittaen yhden mestaruuden.
Anton Burdasov
Anton Burdasov (s. 9. toukokuuta 1991) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Burdasov edustaa KHL-seura Traktor Tšeljabinskia.
Kirjallisuusvuosi 1983
Kirjallisuusvuosi 1983 käsittelee vuoden 1983 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Anton Burdasov
Burdasov on Metšel Tšeljabinskin kasvatti. Hän aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Traktor Tšeljabinskin joukkueessa. Kaudeksi 2012–2013 Burdasov siirtyi SKA Pietariin. Kauden 2015–2016 puolessa välissä SKA myi Burdasovin Avangard Omskiin vaihdossa Sergei Širokoviin.
Kaudeksi 2019-20 Burdasov siirtyi yksivuotisella sopimuksella takaisin SKA Pietariin. Toukokuussa 2020 Burdasov solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen SKA:n kanssa.
M/T Ragny
M/T Ragny oli ahvenanmaalaisen Sally-varustamon omistama, vuonna 1951 valmistunut tankkilaiva, joka katkesi kahtia myrskyssä Pohjois-Atlantilla 26. joulukuuta 1970 ollessaan matkalla Bahaman Freeportista Trondheimiin. Aluksella oli 37 hengen miehistö, josta suurin osa oli suomalaisia. Onnettomuuspaikka oli 965 kilometriä New Yorkista kaakkoon. New Yorkin rannikkovartiosto sai alukselta lähetetyn hätäsähkeen sunnuntaina 27. joulukuuta kello 20.15 Suomen aikaa. Laivan etuosa, jossa oli kuusi miehistön jäsentä, katosi myrskyssä. Takaosa, jossa oli 31 miehistöön kuulunutta, jäi muutamiksi päiviksi pinnalle, ja Yhdysvaltain rannikkovartioston alus USCGC Escanaba pelasti sinne jääneet aamuyöstä 28. joulukuuta. Pelastustoimien aikana hukkui myös yksi onnettomuuspaikalle ensiksi ehtineen kauppalaiva S/S Platten miehistön jäsen, kun Plattelta laskettu pelastuvene kaatui myrskyssä. Kadonneen etuosan etsinnöistä luovuttiin 29. joulukuuta. Ragnyn takaosa upposi joulukuun viimeisenä päivänä.
Katkeamisen syynä saattoi se, että laivan keskiosassa ollut tankkiosasto oli onnettomuushetkellä tyhjä, vaikka muissa tankeissa oli lastia. Myös aluksen ikä (19 vuotta) saattoi vaikuttaa katkeamiseen.
Ragny oli rakennettu norjalaiselle varustamolle vuonna 1951 ja Sally-varustamo osti sen vuonna 1960.
Maastohiihdon Suomen Cup
Maastohiihdon Suomen Cup on kaudesta 2011–2012 lähtien järjestetty hiihtosarja suomalaisille hiihtäjille. Suomen Cupiin lasketaan mukaan myös SM-hiihdot. Kilpailusarjaa järjestää Suomen hiihtoliitto.
Rodion Amirov
Seuraura
Toronto Maple Leafs varasi Amirovin ensimmäisellä kierroksella 15. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän avasi Salavat Julajev Ufassa KHL-uransa maalitilin heti kahdella osumalla kauden 2020–2021 seitsemännessä ottelussaan 26. syyskuuta 2020 vieraissa Vitjaz Podolskia vastaan. Amirovin molemmat maalit syntyivät ylivoimalla. Hän keräsi joukkueensa 6–5-voittoon päättyneessä ottelussa myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Jauhen Lisavetsin tekemään maaliin. Amirov pelasi kauden aikana KHL:ssä kaikkiaan 39 runkosarjaottelua tehopistein 9+4=13 ja yhdeksän playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Maastohiihdon Suomen Cup
Suomen Cupin kilpailuihin voivat osallistua kaikki suomalaisen hiihtolisenssin omaavat urheilijat, sekä Suomen hiihtoliiton jäsenseurat. Kilpailusarja antaa näyttöpaikkoja maajoukkuepaikoista taisteleville urheilijoille sekä tuo kansallisen tason urheilijoille ja seuroille parempaa näkyvyyttä. Kansainvälisen tason kilpailijoiden mukaan saamisen haasteena on kilpailukalenterin yhteensovittaminen maailmancupin kilpailujen kanssa, mutta sijoittamalla kilpailuita lähinnä alku- ja lopputalveen on myös maajoukkueurheilijoita saatu kiitettävästi mukaan.
Rodion Amirov
Seuraura
Huhtikuussa 2021 Amirov teki Toronto Maple Leafsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Samalla hänen vahvistettiin siirtyvän loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Toronto Marliesiin.
Maastohiihdon Suomen Cup
Pisteiden lasku
Osakilpailujen 30 parasta hiihtäjää saavat pisteitä samaan tapaan kuin maailmancupissakin eli voittaja saa 100, toinen 80, kolmas 60 pistettä ja 30. saa yhden pisteen. Kauden päätteeksi urheilijoiden kaikista kisoista saamat pisteet lasketaan yhteen ja eniten pisteitä saanut voittaa kilpailusarjan. Viesticupissa yhdestä osakilpailusta jaetaan kaksinkertaiset pisteet.
Vastaanotto
Yleisradio on televisioinut alusta asti kaikki Suomen Cupin kilpailut. Kilpailusarja keräsi jo ensimmäisellä kaudellaan parhaimmillaan jopa 400 000 katsojaa. Suomen Cup on kerännyt myös positiivista palautetta niin urheilijoilta kuin katsojiltakin. Matti Heikkinen kommentoi ennen ensimmäistä kilpailukautta, että Suomen Cupin kaltaisia kovia kotimaan kilpailuita on odotettu.
Rodion Amirov
Seuraura
Helmikuussa 2022 Amirovilla diagnosoitiin aivokasvain. Hän oli tutkimuksissa ja hoidossa saksalaisella yksityisklinikalla.
Michael Raucheisen
Michael Raucheisen (10. helmikuuta 1889 Rain am Lech, Saksa – 27. toukokuuta 1984 Beatenberg, Sveitsi) oli saksalainen pianisti. Hän tuli tunnetuksi maansa johtavana laulajien säestäjänä 1900-luvun alkupuoliskolla.
Rodion Amirov
Maajoukkueura
Amirov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi Venäjän varakapteenina. Amirov voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+4=6. Hänet valittiin Ruotsia vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi. Amirov edusti alle 20-vuotiaiden maajoukkuepelaajista koottua Venäjää myös miesten Karjala-turnauksessa vuonna 2020, jolloin hän pelasi niin ikään kolme A-maaottelua tehden kolme maalia. Amirov voitti koko turnauksen maalipörssin. Hän teki näin ollen A-maajoukkuedebyyttinsä 5. marraskuuta 2020 Helsingin Hartwall Arenalla turnauksen isäntäjoukkue Suomea vastaan. Amirov merkittiin Venäjän kolmosketjun oikeaan laitaan Danil Baškirovin ja Arseni Gritsjukin viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa tehtyään ottelun avausmaalin ajassa 1.42. Amirov palkittiin lopulta koko turnauksen parhaana hyökkääjänä.