cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö Nora
Yrjö Eevertti Nora (vuoteen 1933 Nygren) (9. syyskuuta 1910 Vanaja – 16. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen pika- ja aitajuoksija ja urheilu-uransa jälkeen liikunnan järjestötoiminnan aktiivi. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1935 ja 1936. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi voimistelunopettajana ja osallistui aktiivisti ammattinsa järjestötoimintaan.
Urheilu-ura
Yrjö Nygren aloitti urheilu-uransa pesäpalloilijana, jossa hän edusti vuosina 1930-1931 silloista pesäpallon pääsarjassa pelannutta Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS).
Päälajiksi Yrjö Nygrenille, myöhemmin Nora, muodostui yleisurheilu ja erityisesti pikajuoksut ja aitajuoksut. Aitajuoksuissa hän saavutti kansallista menestystä sijoittuen ensimmäisen kerran mitaleille vuoden 1932 SM-kisoissa ollessaan 400 metrin aidoissa hopealla. Seuraavana vuonna hän oli hopealla niin 110 metrin kuin 400 metrin aidoissa. Vuoden 1934 SM-kisoissa hän sai pronssia 400 metrin aidoissa. Noran menestysvuodet olivat 1935 ja 1936, jolloin hän voitti 400 metrin Suomen mestaruuden. Maaotteluedustuksia hänelle tuli neljä Ranskaa, Norjaa ja Saksaa vastaan vuosina 1933-1935. Ennätyksensä 54,7 Nora teki 400 metrin aidoissa Suomi-Saksa -maaottelussa 24. elokuuta 1935. Noran aktiiviura kesti aina kesään 1939, mutta menestys ei ollut kesän 1936 jälkeen yhtä menestyksellinen. Noran tulokset eivät riittäneet olympiaedustukseen vuonna 1936, vaikka hän voitti olympiakarsinnat 400 metrin aidoissa.
Seuratasolla Nora edusti yleisurheilussa menestysvuosinaan Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS) ja sen jälkeen Loimaan Voimaa ja Värtsilän Terästä.
Ammatillinen ura ja mukana järjestötoiminnassa
Valmistuttuaan voimistelunopettajaksi vuonna 1935 Nora nimitettiin ensin Loimaalle ja sen jälkeen kahdeksi vuodeksi Värtsilän keskikouluun voimistelunopettajaksi.
Talvisodassa Nora palveli vänrikkinä haavoittuen. Jatkosodassa hän toimi sotasairaalassa voimistelunopettajana ja komendanttina johtaen invalidisoituneiden sotilaiden kuntoutusta. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Nora toimi Helsingin koelyseon voimistelunopettajana vuosina 1940-1953. Sen jälkeen hän siirtyi Helsingin opettajakorkeakoulun liikuntakasvatuksen rehtoriksi vuonna 1953, jossa tehtävässä hän toimi aina eläköitymiseensä eli vuoteen 1973 asti. Sen rinnalla hän toimi vuosina 1945-1952 Helsingin yliopiston voimistenulaitoksen yleisurheiluopettajana. Koululiikunnan lisäksi hän toimi Suomen Urheiluliiton yleisurheilijoiden kevätkausien perusharjoittelusta ennen vuoden 1948 Lontoon kesäolympialaisia. Hän vietti kevään 1947 Islannissa maan yleisurheilijoiden valmentajana.
Hän osallistui myös aktiivisti ammattinsa valtakunnalliseen järjestötoimintaan. Hän toimi Suomen voimistelunopettajain liiton sihteerinä vuosina 1944-1952 ja 1956-1961. Liiton johtokunnassa hän oli vuodesta 1942 ja puheenjohtajana 1962-1966. Sen rinnalla hän toimi Suomen oppikoulujen urheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1959-1964.
Erkki Priha
Erkki Emil Priha (31. heinäkuuta 1914 Valkeala – 31. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen insinööri, keksijä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvon.
Prihan vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Priha ja emäntä Ida Maria Lonka ja puoliso vuodesta 1942 Vuokko Miettinen (k. 1992). Professori Päivi Setälä (1943–2014) ja toimitusjohtaja Jukka Priha (1945–2011) olivat heidän lapsiaan. Erkki Priha tuli ylioppilaaksi Kouvolassa 1935 ja valmistui kemian alan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1943. Hän oli kemisti Puukemia-yhtiön öljytehtaassa 1945, Keskuslaboratoriossa 1946 ja Ruukin Terva -yhtiössä 1946 ja sitten Wilh. Schauman -yhtiössä Jyväskylässä kemisti ja laboratoriopäällikkö vuoteen 1958. Toiminimi Mallan johtajana Priha työskenteli 1958–1960 ja vuodesta 1961 omaa nimeään kantavan yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1969 sekä johtokunnan puheenjohtajana 1970–1976 ja jäsenenä 1977–1978. Prihan voi todeta luoneen suomalaisen hartsiliimateollisuuden. Hän kehitti kotimaisen Exeter-fenoli-hartsiliiman ja hänen yhtiönsä valmisti myös myös ureahartsi- ja palkkiliimaa ja liiman raaka-ainetta. Priha-yhtiö fuusioitiin 1970 Typpi-yritykseen, osuutensa yhtiöön Prihan perhe myi 1978 Enso-Gutzeitille. Teollisuusneuvoksen arvon 1978 saanut Priha osallistui talvisotaan ja jatkosotaan tykistöupseerina. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1956).
Alnico
pienoiskuva|Alnico-magneetti varhaisesta magnetronista. pienoiskuva|Sähkökitaran mikrofonit joissa alnico-magneetit.|alt= Alnico on metalliseos, joka on valmistettu alumiinista, nikkelistä ja koboltista. Lisäksi seoksessa saattaa olla rautaa, kuparia ja titaania. Tyypillinen seossuhde on 8–12 % alumiinia, 15–26 % nikkeliä, 5–24 % kobolttia, enintään 6 % kuparia ja 1 % titaania, loput on rautaa.
Seosta käytetään kestomagneettien valmistukseen. Yleisesti saatavilla olevista magneeteista sitä vahvempia ovat vain maametallimagneetit, kuten neodyymimagneetti ja magneeteista kallein samariumkobolttimagneetti. Alnicomagneettia käytetään sähkömoottoreissa, mikrofoneissa, sähkökitaroiden ja -bassojen mikrofoneissa ja kaiuttimissa.
Henrik I
Henrik I on ollut usean hallitsijan nimenä:
Samuel Francis
pienoiskuva|Samuel Francis vuonna 2013 Samuel Adelebari Francis (s. 27. maaliskuuta 1987 Port Harcourt, Nigeria) on nigerialaissyntyinen qatarilainen pikajuoksija. Hän kilpailee sekä 100 että 200 metrillä. 100 metrillä hänen ennätyksensä on vuonna 2007 juostu 9,99 ja 200 metrillä vuonna 2008 juostu 20,61.
Francisin aika 9,99 oli syntyessään myös Aasian ennätys ja ensimmäinen aasialaisurheilijan tekemä kymmenen sekunnin alitus 100 metrillä. Femi Ogunode rikkoi ennätyksen vuonna 2014. Francis voitti kultaa ja hopeaa Aasian mestaruuskilpailuista vuodelta 2007 saatuaan Qatarin kansalaisuuden aiemmin samana vuonna. Francis on osallistunut yksiin kesäolympialaisiin ja kolmiin MM-kisoihin, mutta aina matka on katkennut viimeistään semifinaalivaiheessa.
Francis sai vuonna 2017 dopingin takia kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 16.11.2016–15.11.2018, kun hänen Pekingin olympialaisissa 2008 antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa vuonna 2016 paljastui merkkejä dopingin käytöstä.
Perunlehvämuura
Perunlehvämuura (Herpsilochmus motacilloides) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Perunlehvämuuraa tavataan Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 121 000 km2. Lajia pidetään melko yleisenä, mutta se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Suvi Teräsniskan diskografia
Tämä on suomalaisen iskelmälaulaja Suvi Teräsniskan diskografia. Listasijoitukset viittaavat Suomen viralliseen albumi- ja singlelistaan sekä Suomen viralliseen latauslistaan.
Korpisjärvi (Virrat)
Korpisjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Korpiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,3 metriä mpy.
Dmitri Saveljev
Aleksandr Olegvitš Tjukavin (, s. 21. helmikuuta 1979, Murmansk Neuvostoliitto) on venäläinen tukimiehenä pelaava jääpalloilija, joka edustaa Moskovan Dynamoa. Hän on menestyksellisimpiä jääpalloilijoita maailmassa uran jatkuessa huipputasolla vielä lähes 20 vuoden jälkeen.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Herrerasaurus
Herrerasaurus oli myöhäisellä triaskaudella elänyt dinosaurus ja se on yksi vanhimmista tunnetuista dinosauruksista. Se oli kuusi metriä pitkä ja liikkui takajaloillaan. Herrerasaurukset olivat lihansyöjiä ja niiden alaleuan liikkuvat nivelet antoivat joustavuutta purentaan.
Herrerasaurus kuului teropodeihin eli petodinosauruksiin. Se eli keskiseltä myöhäiselle triaskaudelle. Triaskaudella dinosaurukset eivät olleet vielä maailman valtiaita. Herrerasauruksen aikalaisia olivat Eoraptor ja Saurosuchus.
Herrerasauruksen luokittelu oli monta vuotta epäselvä, koska se tunnettiin vain hajanaisista jäännöksistä. Vuonna 1998 löydettiin melkein täydellinen luuranko ja kallo.
Ravinto
pienoiskuva|270x270px Herrerasaurusten ravintoon kuuluivat pienemmät eliöt ja muun muassa Synapsidit.
Luettelo Turkin puolueista
Tämä artikkeli on luettelo Turkin puolueista.
Talviolympialaiset 1994
XVII talviolympialaiset pidettiin Lillehammerissa Norjassa. Ne olivat ensimmäiset talviolympialaiset, jotka järjestettiin eri vuonna kuin kesäolympialaiset. Lillehammerin talviolympialaiset olivat toiset Norjassa järjestetyt talviolympialaiset Oslon vuoden 1952 olympialaisten jälkeen.
Valintaprosessi
Kisojen valintaäänestys pidettiin 15. syyskuuta 1988 ja järjestettiin Etelä-Korean Soulissa kaksi päivää ennen kesäolympialaisten 1988 avajaisia. Lillehammer yritti hakea jo vuoden 1992 talviolympialaisia, mutta ne myönnettiin Albertvillelle.
Lajit
Olympiaohjelmassa oli 61 tapahtumaa 12 eri urheilulajissa.
Osallistujamaat
Kisoihin osallistui 1 737 urheilijaa 67 maasta. Urheilijoista miehiä oli 1215 ja naisia 522.
Kohokohtia
Mäkihyppääjä toi olympiatulen kisojen avajaisiin. Paikallinen urheilutähti Johann Olav Koss voitti kolme pikaluistelumatkaa tehden samalla kolme uutta maailmanennätystä. Sveitsiläinen Vreni Schneider voitti alppihiihdossa sekä kultaa, hopeaa että pronssia, ja italialainen Manuela Di Centa voitti mitalin kaikissa viidessä maastohiihtokilpailussaan. Kanadalainen Myriam Bédard voitti molemmat naisten henkilökohtaiset ampumahiihtomatkat.
Kuukautta ennen kisoja taitoluistelija Tonya Hardingin entinen aviomies Jeff Gillooly palkkasi Shane Shantin lyömään toista luistelijaa Nancy Kerrigania polveen metalliputkella. Kerrigan voitti lopulta hopeaa ukrainalaisen Oksana Bajulin sijoituttua ensimmäiseksi. Harding sijoittui kahdeksanneksi ja Yhdysvaltain taitoluisteluliitto asetti hänet elinikäiseen kilpailukieltoon.
Kymmenen vuoden takaiset jäätanssin voittajat Jayne Torvill ja Christopher Dean kilpailivat jälleen amatöörisäännösten kevennyttyä. He olivat siirtyneet ammattilaisiksi 1980-luvulla.
Norjalainen pop-yhtye A-ha esiintyi viimeistä kertaa olympialaisissa ennen vuotta 1998. Suurta kohua herätti, kun kisojen avajaispäivänä Edvard Munchin kuuluisa maalaus Huuto varastettiin Norjan kansallisgalleriasta Oslosta.
King of the Grey Islands
King of the Grey Islands on Candlemassin albumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2007.
GP3 Espanjan Grand Prix 2012
GP3 Espanjan Grand Prix 2012 oli GP3-kauden 2012 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 12.–13. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Fenyyliketonuria
Fenyyliketonuria (, PKU) on kehitysvammaisuutta aiheuttava perinnöllinen sairaus. Siitä kärsii maailmalla keskimäärin 1/25 000 lapsesta mutta Suomessa vain 1/100 000 lapsesta. Tutkituista maista sairaus on yleisin Turkissa, jossa sitä sairastaa 1/2 600 lapsesta.
Sairaus
Sairaus johtuu yleensä fenyylialaniinihydroksylaasia (PAH) koodaavaan geenin virheestä, ja se periytyy resessiivisesti. Sen harvinaisempi muoto johtuu siitä, ettei elimistö valmista PAH:n kofaktoria tetrahydrobiopteriinia (BH4).
PAH-entsyymin tehtävänä on valmistaa fenyylialaniinista tyrosiinia. Jos tämä reaktio ei toimi, elimistöön kertyy runsaasti fenyylialaniinia ja tyrosiinin taso jää alhaiseksi. Fenyylialaniinin kohonnut pitoisuus veressä vaurioittaa aivojen kehitystä lapsilla, mikä johtaa kehitysvammaisuuteen. Tyrosiinin matala taso taas johtaa alhaiseen melaniinin tuotantoon, minkä takia PKU:ta sairastavien lasten hiukset ovat tyypillisesti vaaleat ja silmät siniset.
Sairauden nimi tulee siitä, että ylimääräinen fenyylialaniini muuttuu elimistössä fenyyliketoneiksi, jotka elimistö erittää virtsan mukana. Ketonit antavat PKU-lapsen virtsalle ummehtuneen hajun.
Diagnoosi
PKU diagnosoidaan nykyään verinäytteestä, joka voidaan ottaa kolmen päivän ikäiseltä vauvalta. Sairaus on harvinainen suomalaisten ja myös esimerkiksi japanilaisten keskuudessa. PKU kuuluu Suomessa tehtävään vastasyntyneiden aineenvaihduntasairauksien seulontatutkimuspakettiin.
Hoito
Jos PKU havaitaan riittävän varhain, lapsi voi kasvaa aikuiseksi ilman aivovaurioita. Tämä edellyttää tarkkaa ruokavaliota, jossa on vain vähän proteiinia ja siten fenyylialaniinia. Vältettävä on myös tavallisia viljatuotteita ja keinotekoista makeutusainetta aspartaamia, jonka eräs hajoamistuote on fenyylialaniini. Potilas saa ruokavaliosta puuttuvat ravintoaineet ravintolisinä. BH4:n puutetta voidaan hoitaa antamalla kofaktoria lääkkeenä.
Maria Adelheid
Maria Adelheid (3. kesäkuuta 1822 – 20. tammikuuta 1855) oli Itävallan arkkiherttuatar, josta tuli Viktor Emanuel II:n puolisona Sardinian kuningatar.
Vuonna 1842 Maria Adelheid meni naimisiin serkkunsa Viktor Emanuel II:n kanssa, pari sai kahdeksan lasta. Maria Adelheid kuoli pari päivää nuorimman poikansa Vittorio Emanuelen syntymän jälkeen.
Masa Orpana
thumb|Masa Orpana Kangasala-talolla talvella 2015 Matti-Juhani ”Masa” Orpana (s. 1973 Kangasala) on suomalainen muusikko. Hänen instrumenttejaan ovat eri saksofonit, huilu, kitara ja klarinetti. Orpana soittaa kuitenkin eniten tenorisaksofonia.
Orpana on julkaissut omalla nimellään kolme albumia: Alba Recordsin julkaisemat Honky Tonk Man (2005), Brothers (2008) sekä Travelin’ Home (2014). Tämän lisäksi hän esiintyy lukuisilla levyillä jazz-, blues- ja rockyhtyeiden jäsenenä sekä vierailevana muusikkona useiden pop-, rock- ja rhythm and blues -artistien levyillä.
Vuodesta 2006 Orpana on soittanut Anssi Tikanmäen orkesterissa. Orpana on toiminut myös rhythm and blues -yhtye Honky Tonk Menin keulakuvana laulaja-kitaristi-harpisti Ismo Haaviston rinnalla. Nykyään hän johtaa omaa Masa Orpana Honk -yhtyettään. Orpana on myös säveltänyt suuren osan yhtyeen kappaleista. Hän on työskennellyt myös teatterimuusikkona. Muusikon työn ohella hän on toiminut monipuolisesti saksofoninsoiton ja rytmimusiikin opettajana.
ATO:n ja Honky Tonk Menin lisäksi Orpana on soittanut lukuisissa muissa yhtyeissä, joista mainittakoon Groovy Eyes, One O’Clock Humph ja Jazzgangsters. Hän on ollut mukana perustamassa jazzyhtyeitä Rakka, Olmarin Unioni sekä Jazzmuseo. Näiden yhtyeiden kanssa Orpana on myös levyttänyt ja esiintynyt blues- ja jazzfestivaaleilla sekä -klubeilla Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa, ympäri Eurooppaa ja Pohjois-Amerikassa.
Pirkanmaan Blues-yhdistys - Blues Lovers ry:n vuosittain jaettava blues & roots-musiikin erityispalkinto Jemma-palkinto™ (käsin tehty taidepuukko) myönnettiin vuonna 2021 Masa Orpanalle laaja-alaisesta blues & roots -juurimusiikin esilletuomisesta musiikissaan, muusikontaidoistaan, opetustyöstä ja monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta.
Tuhkakurkkumuura
Tuhkakurkkumuura (Herpsilochmus parkeri) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkakurkkumuuraa tavataan Perussa. Lajin tunnettuja esiintymiä on vain kaksi, ja sen tunnetun levinneisyysalueen pinta-ala on vain noin 19 km2. Lajia pidetään melko yleisenä, mutta hyvin pienen levinneisyysalueen ja elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Haukijärvi (Virrat, Korpiskylä)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Korpiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 149,9 metriä mpy.
Jönköping (kaljaasi)
Jönköping oli ruotsalainen kaksimastoinen kaljaasi, joka upotettiin noin 40 kilometrin päässä Raumalta koilliseen ensimmäisen maailmansodan aikana 3. marraskuuta 1916 sen ollessa matkalla Gävlestä Raumalle. Kaljaasin pysäytti saksalainen sukellusvene U-22, ja koska kaljaasin lastina oli sotakieltotavaraksi luokiteltua rautatavaraa ja alkoholia, se upotettiin lasteineen laivaan sijoitettujen räjähdyspanosten avulla. Kesällä 1998 hylyn alkoholilastin nostamisesta ja jakamisesta käytiin kova kiista ruotsalaisten ja suomalaisten kesken.
Jönköping oli rakennettu Ruotsissa Sjötropsin telakalla Vänernin rannalla vuonna 1896. Sen pituus oli 20,5 metriä ja leveys 6,67 metriä, ja siinä oli myös 18 hv apukone.
Matka ja lasti
Jönköping lähti Gävlestä 26. lokakuuta 1916 lastinaan 17 tynnyriä punaviiniä Suomen Pankille, 67 tynnyriä konjakkia ja 50 laatikkoa (5 000 pulloa) samppanjaa Venäjän armeijalle sekä noin 35 tonnia erilaista rautatavaraa. Alus joutui välillä ankkuroitumaan huonon sään takia ja pääsi jatkamaan matkaa vasta 2. marraskuuta. Seuraavan päivän aamuna sen pysäytti saksalainen sukellusvene U-22, ja laivan kapteeni E. B. Eriksson joutui menemään sukellusveneeseen esittämään laivan ja sen kuljettaman lastin paperit. Sukellusveneen päällikkö Bruno Hoppe päätti upottaa kaljaasin, koska sen lastin joukossa oli sotakieltotavaraksi luokiteltua materiaalia. Kaljaasin runkoon sijoitettiin räjähdyspanoksia, ja laiva upotettiin räjäyttämällä sen jälkeen, kun sen miehistö oli siirretty sukellusveneeseen. Vähän ajan kuluttua upotettiin samalla tavalla toinen, Agir-niminen alus, ja myöhemmin kummankin laivan miehistöt jätettiin saksalaisten tarkastuksessa puhtain paperein selvinneeseen ruotsalaisalukseen.
Lastin nosto
65 metrin syvyydessä maanneen Jönköpingin hylyn löysi vuonna 1997 ruotsalainen sukeltajaryhmä C-Star apunaan suomalainen yritys Idäntie Ky. Laivan alkoholilastista syntyi tämän jälkeen kilpailu ruotsalaisten ja Idäntie Ky:n välille. Idäntie Ky:tä ryhtyi rahoittamaan liikemies Peter Fryckman, jonka mielestä hänellä oli oikeus lastiin sen vuoksi, koska osa siitä oli ollut matkalla Fryckmanin isoisän isän omistamaan liikkeeseen.
Kesä-heinäkuun vaihteessa 1998 Jönköpingin uppoamispaikalle saapui sekä Idäntie Ky:n alus että C-Starin vuokraama tanskalainen nosturialus Pernille Diver. Vakka-Suomen käräjäoikeus päätti 3. heinäkuuta, että Jönköpingin lasti kuului ruotsalaisille. Seuraavana päivänä C-Star ja Idäntie Ky pääsivät kuitenkin yhteistyösopimukseen, jonka mukaan Idäntie Ky avustaa hylyn nostossa ja saa neljäsosan nostetusta alkoholilastista. Peter Fryckman jätettiin kuitenkin tämän sopimuksen ulkopuolelle, ja hän vaatikin hylyn nostotöiden keskeyttämistä uhkasakon avulla, mutta Vakka-Suomen käräjäoikeus hylkäsi tämän vaatimuksen.
Jönköpingin hylky saatiin nostettua pinnalle 24. heinäkuuta 1998. Hylky oli alun perin tarkoitus kuljettaa Gävleen museoitavaksi, mutta sen havaittiin olevan niin huonokuntoinen, ettei se olisi kestänyt kuljetusta. Hylyn alkoholilasti tuotti kuitenkin nostajille pettymyksen, sillä viinitynnyrit olivat hajonneet ja konjakki oli ehjänä nostetuissa 14 tynnyrissä muuttunut kelvottomaksi. Samppanjapulloista oli sen sijaan 2 100 kappaletta säilynyt hyvänlaatuisena. Lastin tyhjennyksen jälkeen Jönköpingin hylky laskettiin takaisin merenpohjaan.
Riita
Elokuun lopulla C-Star ilmoitti, ettei se aikonut maksaa suomalaisille aiemmin sovittua osuutta myyntituloista, koska heidän mielestään riitatilanteessa tehty sopimus ei sitonut heitä. Peter Fryckman taas kertoi, että hän oli onnistunut nostamaan Jönköpingin hylystä vuoden 1998 aikana tuhansia pulloja venäläisen sukellusveneen avulla ja että hän aikoi myöhemmin myydä ne New Yorkissa huutokaupalla.
Claire (täsmennyssivu)
Claire voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Arak
Arak on kaupunki Iranin Markazīn maakunnassa. Kaupunki on perustettu vuonna 1808 nimellä Solṭānābād ja aikanaan se tunnettiin etenkin persialaisista matoista. Sen asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 520 944.
Maantiede
Arak sijaitsee Länsi-Iranissa 284 kilometriä Teheranista lounaaseen. Se on Markazīn maakunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 1 800 metriä. Alue on Farāhānin tasankoa Zagrosvuorten juurella. Lähellä leviää myös Tuzlu Kavīrin suolatasanko.
Ilmasto
Arakissa kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 18 °C:n ja 36 °C:n välillä. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee −6 °C:n ja +4 °C:n välillä. Sateet saadaan loka- ja toukokuun välillä. Kesä- ja syyskuun välisenä aikana ei sada juuri lainkaan. Vuosittainen sadanta on noin 350 millimetriä.
Historia
Arak alkoi kasvaa nopeasti persialaisten mattojen valmistuksen myötä. Mattoja oli alettu kaupata etenkin Eurooppaan. Niitä valmistettiin alun perin käsitöinä kylissä, mutta niiden valmistus ja myynti muuttuivat suurempiluontoiseksi. Vuonna 1882 sveitsiläinen Ziegler & Co avasi suurehkon varaston ja toimiston Arakissa. Arakista ja sen lähialueesta tuli yksi suurimmista Eurooppaan vietävien mattojen lähteistä. Niitä tuotettiin 4 000–8 000 kappaletta vuosittain.
Talous
IR-40 on Arakissa sijaitseva raskaan veden tutkimuslaitos, jonka Iran on rakennuttanut omaa ydinohjelmansa tarpeisiin. Laitos sisältää raskasvesireaktorin.
Väestö
Arakin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 520 944. Vuonna 2011 vastaava lukema oli 526 182, vuonna 1991 331 354, vuonna 1976 114 507 ja vuonna 1966 71 925.
S/S Everilda
S/S Everilda oli ruotsalaisen Hyperion-varustamon omistama höyrylaiva, joka ajoi miinaan ja upposi 6. joulukuuta 1914 Mäntyluodon eteläpuolella. Laivan 18 hengen miehistöstä jäi henkiin vain perämies.
Everilda oli lähtenyt 5. joulukuuta Tukholmasta kohti Mäntyluotoa lastinaan erilaista kappaletavaraa kuten sähkömuuntaja, koneenosia, puuvillaa, teetä, huonekaluja ym. Laiva ohitti seuraavana aamuna Säpin saaren, ja pian laivalta havaittiin meressä kelluva miina. Matkaa jatkettiin erittäin suurta varovaisuutta noudattaen, mutta pian laivan vasemman kyljen kohdalla räjähti toinen miina. Räjähdyksen jälkeen alus kallistui puolelta toiselle ja upposi sitten alle minuutissa. Pelastusveneitä ei ehditty laskea, joten eloonjääneet joutuivat tarrautumaan meren pinnalla kelluviin laivan kappaleisiin.
Paikalle saapunut toinen alus ruotsalainen S/S Luna pelasti neljä miehistön jäsentä sekä kapteenin ja perämiehen. Pelastetut perämiestä lukuun ottamatta vietiin Lunan salonkiin, mutta juuri samalla hetkellä myös Luna ajoi miinaan ja upposi vieden pelastetut miehet mukanaan. Everildan perämiestä oli luultu kuolleeksi, ja hänet oli jätetty pelastusveneen pohjalle. Hän oli kuitenkin ainoa Everildan miehistöstä, joka lopulta selvisi onnettomuudesta, samoin Lunan miehistö pelastui kokonaisuudessaan.
Abe Lenstra
thumb|Lenstran patsas Heerenveenissä Abe Lenstra (27. marraskuuta 1920 Heerenveen, Alankomaat - 2. syyskuuta 1985) oli friisiläinen jalkapalloilija, jonka parhaat vuodet ajoittuivat 1950-luvulle.
S/S Everilda
Alukset upottaneet miinat oli laskettu edellisenä yönä saksalaisesta miinalaiva Deutschlandista, joka laski Mäntyluodon väylälle kaikkiaan 80 miinaa. Vielä kolmaskin ruotsalaislaiva, S/S Norra Sverige, ajoi näihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen 7. joulukuuta 1914.
Pelastusyhtiö Neptun nosti suurimman osan Everildan lastista vuosien 1915–1916 aikana. Nostotöiden aikana yksi Neptunin sukeltajista kuoli ja toinen sairastui vakavasti. Laivan hylky makaa pohjassa 25–33 metrin syvyydessä.
S/S Everilda oli rakennettu Englannissa Whitbyssä vuonna 1882. Sen vetoisuus oli 1 390 brt, koneteho 520 hv, pituus 72,9 metriä, leveys 10,4 metriä ja syväys 5,4 metriä. Toinen uponnut alus, S/S Luna, oli rakennettu vuonna 1905 Norjassa, josta se oli ostettu tukholmalaiselle Svea-varustamolle pari vuotta myöhemmin. Lunan vetoisuus oli 1 080 brt, koneteho 675 hv, pituus 66 metriä, leveys 10 metriä ja syväys lastissa 4,9 metriä.
Abe Lenstra
Hän pelasi seurauransa aikana useissa joukkueissa, muun muassa vv LTCissa, mutta erityisesti hän on profiloitunut SC Heerenveenin (silloin VV Heerenveen) mieheksi. Seuran nykyinen kotistadion on nimetty Lenstran mukaan 15. maaliskuusta 1986 lähtien.
Alankomaiden maajoukkueessa Lenstra pelasi 47 ottelua ja teki 33 maalia.
Vuonna 1977 hän sai aivoveritulpan ja joutui viettämään lopun elämänsä pyörätuolissa vuonna 1985 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
Vallankumous kulttuuriin
Vallankumous kulttuuriin on Pelle Miljoona & 1980 -yhtyeen kokoelmalevy, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2004. Kokoelma sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet vuosilta 1978–1980.
Kokoelman ovat koonneet Tumppi Varonen, Pelle Miljoona sekä Ari Taskinen, ja sen on uudelleenmasteroinut Esa Santonen DER-studiolla tammikuussa 2004.
Kappaleet
Kaikki sovitukset 1980, paitsi (12) 1978.
Iota Horologii
Iota Horologii on 50 valovuoden päässä Heilurikellon tähdistössä oleva Aurinkoa muistuttava tähti, joka on Aurinkoa 1,5 kertaa kirkkaampi. Tähti luokiteltiin aikaisemmin G3IV, nyt G0Vp. Tähdellä on eksoplaneetta. Q1 Eridani 7,3 valovuoden päässä on tätä tähteä lähin tunnettu tähti, jolla on eksoplaneetta.
Iota Horologiin seuralaisen 2,24 Jupiterin massaa tai yli, kiertoaika noin 311 päivää ja radan puoliakseli 0,91 AU. Radan soikeus 0,22.
Lidingöloppet
250px|right thumb|250px|Juoksijoita vuoden 2008 kisassa thumb|250px|Vuonna 1999 paljastettu muistokivi thumb|250px|Lapsikilpailijoita vuoden 2009 tapahtumassa Lidingöloppet on maailman suurin maastojuoksukilpailu, vuodesta 1982 mainittuna Guinnessin ennätyskirjassa. Kilpailua järjestetään Ruotsin Lidingön saarella, Tukholman lähellä. Lidingöloppet juostaan joka vuosi yhtenä viikonloppuna syyskuun lopussa tai lokakuun alussa ja Lidingöloppet-tapahtuma koostuu useammasta kilpailusta. Lidingöloppetiin osallistuu vuosittain lähes 30 000 juoksijaa, sekä kilpaurheilijoita että kuntoilijoita ympäri maailman. Vuonna 2005 Lidingöloppetiin osallistui kilpailijoita 25 maasta. Lidingöloppetiin osallistuu vuosittain noin 500 suomalaista. Tapahtuman pääjärjestäjät ovat yleisurheiluseura IFK Lidingö Friidrott sekä hiihto- ja suunnistusseura IFK Lidingö Skid- & Orienteringsklubb.
Lidingöloppetin kilpailut
Yhteensä kilpailu- ja kuntoilusarjoja on 43. Päämatka on miehille 30 kilometrin juoksu ja naisille 10 kilometriä. Lisäksi naiset voivat juosta 30 kilometrin kilpailun.
Svirstroi
thumb|right|180px|Kunnan sijainti Lotinapellon piirin kartalla. Svirstroi (, suomeksi myös Syvärin voimala ) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Lotinapellon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Syvärin vasemmalla rannalla 16 kilometriä Lotinapellosta koilliseen. Taajamassa ja kunnassa on 858 asukasta (vuonna 2022).
Maantiede
Svirstroin kunnan pinta-ala on 319,82 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Lotinapellon piirin Janegan kuntaan, idässä Leningradin alueen Podporožjen piiriin ja pohjoisessa Karjalan tasavaltaan. Pinta-alasta 95 % on metsää, 3 % vesistöjä ja 1,4 % asuinaluetta. Svirstroi on kunnan ainoa asutuskeskus.
Kunnan maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Jokia ovat Syvärin lisäksi Mungala, Mandroga ja Negežma ja järviä Mandrogskoje, Olovetskoje ja Žabozero. Hyötykaivannaisia ovat hiekka ja turve.
Historia
Taajama on syntynyt vuonna 1927 alkaneen Ala-Syvärin voimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Rakennustyöhön osallistuivat Svirlagin vangit. Svirstroi sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1931. Vuonna 1933 sen asukasmäärä oli 31 800 henkeä. Voimalaitos valmistui vuonna 1935.
Voimalaitos ja taajama tuhoutuivat osittain jatkosodan aikana. Voimalaitoksen korjaustyö valmistui vuonna 1948. Vuonna 1949 Svirstroissa oli 2 720 asukasta. Vuonna 1970 asukkaita oli 1 457, ja 1990-luvulla väkiluku laski alle tuhannen.
Liikenne, talous ja palvelut
Svirstroin kautta kulkee Lotinapellon ja Vytegran välinen maantie. Taajamasta on linja-autoyhteys Lotinapeltoon ja Janegaan. Sen kautta kulkee myös Pietarin, Podporožjen, Vinnitsyn, Voznesenjen ja Vytegran välinen kaukoliikenne. Lähin rautatieasema on kahdeksan kilometrin päässä sijaitseva Janega. Voimalaitoksen ja sen ohittavan sulun luona on laivalaituri.
Kunnan tärkeimmät työllistäjät ovat Ala-Syvärin voimalaitos, laivasulku ja kalanviljelylaitos. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa. Kaksi kolmasosaa aktiiviväestöstä käy töissä Lotinapellossa tai muualla kunnan ulkopuolella.
Palveluihin kuuluvat koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja muutamia kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu
Svirstroin nähtävyyksiä ovat Ala-Syvärin voimalaitos, Sergei Kirovin patsas sekä neuvostosotilaiden ja sotavankien hautapaikat. Matkailupalveluja ovat ruokala ja vierasmaja. Kunnan pohjoisosassa sijaitsee lomakylä.
Lidingöloppet
Historia
Lidingöloppet juostiin ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Idea kilpailun järjestämisestä oli IFK Lidingön Kacke Karlbergin ja Sven Gärderudin. Ensimmäisenä vuotena kilpailuun ilmoittautui 644 juoksijaa, joista 512 juoksi maaliin. Seuraavana vuonna 1 392 juoksijaa ilmoittautui ja heistä 1 169 juoksi maaliin. 10 000 ilmoittautuneiden raja rikkoutui 1978 (11 072 ilmoittautuneesta 8 882 juoksi maaliin) ja 20 000 raja jo 1981 (20 200 ja 16 344). 30 000 ilmoittautuneiden raja ylittyi ensimmäistä kertaa 1989 (30 824 ilmoittautunutta joista 23 889 juoksi maaliin). Lidingöloppetin osanottajaennätys, 36 926 ilmoittautunutta, on vuodelta 2009.
Lidingöloppetin voittajat
Miesten päämatka on 30 kilometriä. Naisilla matkat ovat 10 ja 30 kilometriä.
Tankkiveturi
thumb|right|250px|[[Fiskarsin-Pohjankurun rautatien kapearaiteinen runkotankkityyppinen tankkiveturi Krauss & Co. (2517/1891, 0-6-0wt)]] Tankkiveturi on höyryveturi, jonka vesitankit ja polttoainetila on sijoitettu itse veturiin perässä vedettävän tenderin sijaan. Veturin vesi höyrystetään kuitenkin tulipesässä olevan avotulen avulla normaalin höyryveturin tapaan, eikä sitä tule sekoittaa höyrysäiliöveturiin (: tuleton veturi).
Tankkiveturin tunnistaa pyörästömerkinnän lopussa olevasta kirjainkoodista: T kun kysymyksessä on normaalein sivutankein varustettu tankkiveturi, jos veturissa on kattilan päälle sijoitettu ns. satulatankki kyseinen kirjaintunnus on st ja jos tankki on rungon sisälle kattilan ja hytin alle sijoitettu runkotankki lyhenne on wt. Harvinaisin malli, jollainen oli mm. Jokioisten rautatien kahdessa ensimmäisessä Porter-veturissa, oli polttoainetilan yhteyteen sijoitettu takatankki jonka koodi on rt. thumb|right|250px|Satulatankilla varustettu B1 -tankkiveturi, 0-6-0st Suomen Rautatiemuseossa Tenderivetureissa ei kyseistä kirjainkoodia ole.
Joskus tankkiveturiin saattoi kuulua lisänä toimintasädettä lisäävä pienikokoinen polttoaine- ja vesivaunu eli tenderi. Tällöin puhuttiin puolitenderiveturista ja pyörästöä ilmaisevan lukusarjan takana oli kirjainlyhenne wtt
Tankkivetureita käytettiin lyhyillä matkoilla ja järjestelijänä. Tankkiveturi, joka yleensä kulki yhtä hyvin kumpaankin suuntaan, oli erittäin suosittu kapearaiteisilla rautateillä, joilta huomattavalta osalta puuttui veturin kääntömahdollisuus – tai kuten Jokioisten rautatiellä – radan profiilin vuoksi veturia ei edes saanut kääntää, eli se ajoi aina takaperin toiseen suuntaan.
Bariumjodidi
Bariumjodidi (BaI2) on barium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden jodidien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa bariumjodidi on valkoista kiteistä ainetta, joka tummuu valon vaikutuksesta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen ja muistuttaa lyijykloridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset di- ja heksahydraatit (BaI2·2H2O ja BaI2·6H2O). Bariumjodidi liukenee hyvin veteen ja liukenee hieman myös etanoliin ja asetoniin.
Bariumjodidia valmistetaan bariumkarbonaatin ja vetyjodidin välisellä reaktiolla.
Bariumjodidia käytetään muiden jodidien valmistukseen. Siitä valmistetaan myös IR-säteilyä läpäiseviä laseja ja loisteaineita. Orgaanisen kemian synteeseissä bariumjodidia käytetään organobariumyhdisteiden valmistukseen.
Juulia Salonen
Juulia Salonen(s. 16. helmikuuta 1997 Pori) on suomalainen pesäpalloilija. Salonen edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Porin Pesäkarhuja ja Oulun Lipottaria. Salonen saavutti yhden SM-pronssin kaudella 2014 ja pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2017. Hän pelasi lyöjäjokerina.
Salonen pelasi 55 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi kunnaria ja 80 tavallista juoksua, toi kahdeksan juoksua ja keräsi 184 kärkilyöntipistettä. Salonen pelasi kolme Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi tavallista juoksua ja keräsi kolme kärkilyöntipistettä.
Katherine Heigl
Heigl on mallinurallaan ollut useiden lehtien kansissa, kuten Maxim, Vanity Fair ja Cosmopolitan.
Nuoruus
Heigl syntyi Washingtonissa Nancy ja Paul Heiglin tyttäreksi. Heiglillä on saksalaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Katherinen vanhemmat kääntyivät mormoneiksi tämän ollessa lapsi. Heigl on nuorin perheen neljästä lapsesta – hänen vanhemmat sisaruksensa Meg, edesmennyt Jason ja Holt ovat adoptoituja. Heigl asui Virginiassa ja sen jälkeen Denverissä ennen kuin hänen perheensä muutti Connecticutiin, missä he asuivat isossa viktoriaanisessa maalaistalossa varakkaassa New Canaanin kaupungissa, jossa Heigl vietti suurimman osan lapsuudestaan.
Vuonna 1986 hänen 15-vuotias isoveljensä Jason menehtyi auto-onnettomuudessa saamiinsa aivovammoihin, pudottuaan lava-auton lavalta oltuaan lounaalla lukiokavereidensa kanssa. Kahdeksantuntisen leikkausoperaation jälkeen Jason todettiin aivokuolleeksi. Perhe päätti luovuttaa Jasonin elimet pelastaakseen elinten luovuttajia tarvitsevia potilaita, koska he arvelivat Jasonin halunneen sitä. Nykyään Heigl onkin elinten luovutuksen vahva kannattaja.
Ura
Kun Heigl oli yhdeksänvuotias, hänen tätinsä oli vierailemassa perheen luona ja otti hänestä valokuvia. Täti lähetti Heiglin vanhempien luvalla kuvat lukuisiin mallitoimistoihin ja muutamia viikkoja myöhemmin Katherinesta tuli lapsimalli, kun hän pääsi Wilhelmina Models -mallitoimiston listoille. Pian sen jälkeen debytoi erään tuotteen lehtimainoksessa. Katherine ansaitsi 75 dollaria tunnilta esiintyessään Searsin ja Lord & Taylorin katalogeissa. Tätä seurasivat televisiomainokset, joista ensimmäinen oli kansallinen Cheerios-muromainos.
Heiglin ensimmäinen elokuvaesiintyminen tapahtui vuonna 1992 elokuvassa Eräs yö. Heigl näytteli Christina Sebastiania Steven Soderberghin draamassa Kukkulan kuningas ennen ensimmäistä päärooliaan komediaelokuvassa Isän tyttö (1994). Samoihin aikoihin Heigl aloitti opintonsa New Canaan High Schoolissa, tasapainotellen elokuva- ja malliuransa sekä akateemisten opiskelujen välillä. Heigl lopetti koulunsa New Canaan High Schoolissa vuoden jälkeen panostaakseen Hollywood-uraansa.
Vuonna 1999 Heigl siirtyi televisioon ottaen vastaan Isabel Evansin roolin scifi-/draamasarjassa Roswell. Heigl esitti Isabeliä sarjan kaikilla kolmella tuotantokaudella.
Heiglista tehtiin artikkeleita useisiin lehtiin, kuten Life, TV Guide ja Teen. FHM -lehden lukijat listasivat hänet maailman sadan seksikkäimmän naisen joukkoon. Toukokuussa 2006 Maxim-lehdessä hän oli Hot 100 -listan 12. sijalla. Samana vuonna FHM:n lukijat äänestivät hänet uudelleen 19. sijalle "Maailman seksikkäimmät naiset" -listalle. Roswellin ollessa vielä tuotannossa Heigl työskenteli useiden elokuvien parissa. Hän näytteli muun muassa vuonna 2001 ilmestyneissä elokuvissa 100 kimmaa ja Valentine-kauhuelokuvassa, jossa näyttelivät myös muun muassa David Boreanaz ja Denise Richards.
Heigl otti roolin Ground Zero -televisiotrilleristä vuonna 2001. Elokuva kuitenkin hyllytettiin syyskuun 11. terrori-iskujen takia, koska sitä pidettiin tilanteeseen nähden epäsopivana tuotantona.
Vuonna 2003 Heigl näytteli kolmessa televisioelokuvassa. Hän palasi kauhuelokuvien pariin elokuvassa Evil Never Dies, joka oli moderniversio Frankenstein-elokuvista, ja jossa näytteli myös Thomas Gibson. Kaksi muuta hänen elokuvaansa olivat Love Comes Softly ja Emily Brontën romaaniin perustuva Wuthering Heights, jossa hän näytteli Isabella Lintonia. Lokakuussa 2003 Heigl palkattiin näyttelemään Johnny Knoxvillen kanssa Farrellyn veljesten komediaelokuvaan Älyvapaa veto. Vuonna 2005 Heigl näytteli toista pääroolia televisioelokuvassa Luokkakokouksen blondit: Näin kaikki alkoi. Hän näytteli samana vuonna myös pienen budjetin kauhuelokuvassa Zyzzyx Road.
Vuonna 2005 Heigl sai kaikkein tunnetuimman roolinsa Isobel ”Izzie” Stevensinä ABC:n sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamassa Greyn anatomia. Ohjelmasta tuli välittömästi menestys ja Heigl on saanut roolistaan yhden Golden Globe -ehdokkuuden. Samana vuonna Heigl näytteli elokuvassa Side Effects, joka kertoo kauppa- ja apteekkialoista. Vuonna 2006 Heigl esiintyi elokuvassa Paksuna, joka oli käsikirjoittaja/ohjaaja Judd Apatowin komedia. Elokuvassa nähtiin myös Seth Rogen, Paul Rudd ja Apatowin vaimo Leslie Mann. Elokuva sai valtavasti positiivista palautetta ja menestyi lippupisteissä erinomaisesti.
16. syyskuuta 2007 Heigl voitti Emmy-palkinnon roolistaan Izzie Stevensinä televisiosarjassa Greyn anatomia. Puheessaan hän kertoi, ettei edes hänen äitinsä uskonut hänen voittoonsa. Samana vuonna Heigl esiintyi elokuvassa 27 Dresses – hääkuumetta yhdessä James Marsdenin kanssa.
Vuonna 2008 AskMen.comin sivuilla vierailleet äänestivät Heiglin ”vuoden halutuimmaksi naiseksi”.
Yksityiselämä
Heigl seurusteli Joey Lawrencen kanssa vuonna 1994 ja Roswell-tähti Jason Behrin kanssa sarjan kuvausten aikana. Kesäkuussa 2006 Heigl kihlautui laulaja Josh Kelleyn kanssa; pari tapasi tapasi Kelleyn musiikkivideon ”Only You” kuvauksissa. He menivät naimisiin 23. joulukuuta 2007 Park Cityssä, Utahissa. Pari asuu lapsineen Los Felizissä, Kaliforniassa. Syyskuussa 2009 Heigl ja Kelley adoptoivat kymmenen kuukauden ikäisen tyttären Etelä-Koreasta, josta myös Heiglin sisar Meg aikanaan adoptoitiin. Vuonna 2012 Kelley ja Heigl adoptoivat toisen tytön, tällä kertaa Yhdysvalloista. Parin ensimmäinen biologinen lapsi, poika, syntyi 20. joulukuuta 2016.
Ivan Maksimov
Ivan Ivanovitš Maksimov (, s. 24. kesäkuuta 1973, Krasnojarsk Neuvostoliitto) on venäläinen jääpallovalmentaja. Hän toimii Superliigassa pelaavan HK Vodnikin päävalmentajana.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti
Fritz Vögtle
Fritz Vögtle (8. maaliskuuta 1939 Ehingen, Svaabia – 3. tammikuuta 2017) oli saksalainen kemisti ja professori. Hän toimi 1975–2006 orgaanisen kemian professorina Bonnin yliopistossa. Sen ohella hän johti yliopiston orgaanisen kemian ja biokemian tutkimukseen erikoistunutta Kekulé-instituuttia. Professori Vögtle oli eräs supramolekulaarisen kemian keskeisiä uranuurtajia.
Elämä ja akateeminen ura
Fritz Vögtle syntyi Ehengenissä, lähellä Ulmin kaupunkia, Svaabian alueella. Hän kiinnostui tieteestä jo lapsena. Myöhemmällä iällä hän oli monipuolisesti kiinnostunut tieteellisistä ja teknisistä kysymyksistä sekä valokuvauksesta. Hän oli myös lahjakas taidemaalari, ja hän maalasi sekä esittävää taidetta että abstrakteja teoksia. Vögtle oli naimisissa Ute Vögtle-Junkertin kanssa.
Vögtle opiskeli vuodesta 1958 kemiaa Freiburgin yliopistossa, mutta siirtyi vuonna 1960 Heidelbergin yliopistoon, jossa suoritti maisterin opintoja vastaavan tutkinnon 1963. Hän väitteli 1965 Heidelbergin yliopistossa tohtoriksi väitöskirjansa aiheena niin kutsutut Schiffin emäkset. Schiffin emäkset ovat saaneet nimensä kemisti Hugo Schiffiltä. Vögtlen väitöskirjan ohjasi professori Heinz A. Staab.
Valmistumisen jälkeen Vögtle jatkoi post doc-tutkijana Heidelbergissa. Ensimmäisinä vuosinaan hän tutki syklisten yhdisteiden sisällä vaikuttavia steerisiä vaikutuksia (synteesin avulla muodostettuja faaneja) käyttäen apuna NMR-spektroskopiaa. Hän julkaisi tutkimuksistaan opinnäytteen vuonna 1969. Kyseinen työ oli hänen opinnäytteensä ylemmän korkeakoulututkinnon suoritukseksi. (Saksalaisissa yliopistoissa suoritetaan tohtorin tutkinnon jälkeen erillinen ylempi korkeakoulututkinto, jonka aikana tutkija tekee erikoistutkimuksen ja laatii siitä opinnäytteen. Habilitation-vaiheen jälkeen tutkija saavuttaa pätevyyden toimia apulaisprofessorina (ja sitten pätevöityä professoriksi). )
Professoriksi
31-vuotiaana Vögtle nimitettiin vuonna 1970 kemian apulaisprofessoriksi Würzburgin yliopistoon, jossa hän jatkoi tutkimustyötään. Vuonna 1975 hänet kutsuttiin Bonnin yliopistoon orgaanisen kemian professoriksi ja hänet nimitettiin samalla yliopiston orgaanisen kemian ja biokemian tutkimukseen erikoistuneen Kekulé-instituutin johtajaksi. Hän jäi virastaan eläkkeelle vuonna 2006.
Professori Vögtle on kotimaansa opetus- ja tutkimustoiminnan lisäksi tehnyt myös kansainvälistä tiedetyötä. Hän työskenteli useita kertoja vierailevana professorina Espanjassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Hänen keskeisiä tieteellisiä yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Vincenzo Balzani (Bolognassa), Alex von Zelewsky (Fribourgissa), Luisa de Cola (ensin Bolognassa, sittemmin työskenteli Amsterdamissa) sekä professori Frank Gerrit-Klärner, joiden kanssa hän laati useita tieteellisiä artikkeleita. Vögtle keksi näiden tutkijoiden muodostamalle ryhmälle nimen SUPRAPHONE (lyhenne sanoista Supramolecular Photonics Network in Europe, ). Vögtle on työskennellyt myös suomalaisten kemistien kanssa. Hän on tehnyt laatinut yhteisiä tutkimusartikkeleita ja tehnyt tutkimusyhteistyötä mm. professori Kari Rissasen kanssa.
Uransa aikana Vögtle ohjasi 270 väitöskirjaa. Hänellä oli hallussaan 24 tieteellistä patenttia.
Tutkimustyö
Vaikuttaessaan vuodesta 1975 Bonnin yliopistossa Vögtle keskittyi tutkimustyössään supramolekulaarisen kemian tutkimukseen. Hän julkaisi vuonna 1978 Synthesis-lehdessä (artikkelissa nimeltä ‘Cascade’- and ‘Nonskid-Chain-like’ Syntheses of Molecular Cavity Topologies) merkittäviä tutkimustuloksia kemiallisen synteesin avulla kehittämistään puumaisesti haarautuvista makromolekyylirakenteista. Vögtlen löydökset olivat merkittävä keksintö supramolekulaarisen kemian alalla.
Professori Vögtle työryhmineen kehitti synteesin avulla monia uusia yhdisteitä: esimerkiksi niin sanottuja kapselimolekyylejä, kruunueettereitä ja erilaisia monihaaraisia molekyylejä. Löytämiään uusia molekyylejä hän käytti hyödyksi tutkiessaan ei-kovalenttisia vuorovaikutuksia, jotka liittyvät niin kutsutun vieras-isäntä-kemian alaan. Hän työskenteli pitkään erilaisten dendrimeerien parissa. Lisäksi hän tutki yhdisteitä, joilla on matala molekyylimassa, ja niiden ominaisuuksia.
Eräs keskeinen osa Vögtlen tutkimusta oli heikkojen, ei-kovalenttisten yhdisteiden tutkimus, jossa hän sovelsi vetysidoksia ja areeni-areeni -vuorovaikutuksia mallineina synteesissä, jonka avulla hän kehitti useita uusia molekyylejä (mm. katenaaneja, rotaxaaneja, molekulaarisia solmuja ja rinkulanmuotoisia molekyylejä eli niin kutsuttuja pretzelaaneja). Reaktioissa, joiden avulla näitä uusia molekyylejä syntyy, heikot, ei-kovalenttiset vuorovaikutukset saavat molekyylirakenteet suuntautumaan tietyllä tavalla mahdollistaen uusien rakenteiden ja sidosten syntymisen. Professori Vögtle oli kiinnostunut näiden syntyvien uusien rakenteiden ominaisuuksista ja toiminnasta. Tutkimuksen avulla kehitettyjä molekyylejä on voitu hyödyntää mm. molekylaarisina sensoreina ja kytkiminä tai valoa keräävinä systeemeinä.
Vögtlen laaja tieteellinen julkaisutuotanto käsittää noin 750 tieteellistä tutkimusartikkelia. Sen lisäksi hän kirjoitti tieteellisiä monografioita ja oppikirjallisuutta. Hänen viimeisin tieteellinen monografiansa Dendrimer Chemistry: Concepts, Syntheses, Properties, Applications, jonka hän kirjoitti Gabriele Richardtin ja Nicole Wernerin kanssa, ilmestyi vuonna 2009.
Kirjallinen tuotanto ja tunnustuksia
Tutkimustyön ohella professori Vögtle julkaisi useita teoksia ja oppimateriaalia kemian alalla. Yhdessä Hans Rudolf Christenin kanssa hän kirjoitti orgaanisen kemian saksankieliset perusteokset Grundlagen der Organischen Chemie ja kolmiosaisen ''Organische Chemie. Von den Grundlagen zur Forschung''. Näiden lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa monografian Supramolecular Chemistry, josta Saksan kemianteollisuuden säätiö (, FCI) myönsi hänelle oman kirjallisuuspalkintonsa vuonna 1990. Jo aiemmin (1973) säätiö oli palkinnut Vögtlen ansioista opetuksen ja tieteen alalla Dozentenpreis-tunnustuspalkinnolla.
Huomionosoitukset
Vögtlelle on tieteellisistä ansioista myönnetty vuonna 1993 Israelin tiedeministeriön jakama Lise Meitner–Alexander von Humboldt -palkinto sekä vuonna 1999 kansainvälinen Izatt–Christensen Award for Macrocyclic Chemistry -tunnustuspalkinto. Jyväskylän yliopisto promovoi Vögtlen kunniatohtoriksi vuonna 2000. Tieteellisistä ansioista Saksan kemistien yhdistys (, (GDCh)) myönsi vuonna 2003 Vögtlelle Adolf von Baeyer-mitalin.
Jaavanpallerosade
Jaavanpallerosade (Bischofia javanica) on laipikkakasvien (Phyllanthaceae) heimoon, pallerosateiden (Bischofia) sukuun kuuluva kasvilaji.
Jaavanpallerosade voi kasvaa 12–50 metriä korkeaksi puuksi. Sen runko voi kasvaa läpimitaltaan 150 cm paksuksi. Latvus on tavallisesti tiivis ja ulkomuodoltaan pyöreä. Jaavanpallerosade on nopeakasvuinen ja tavallisesti kausivihanta.
Jaavanpallerosade kasvaa erilaisissa metsissä, kuten kuivissa kausivihantien puiden metsissä, monsuunimetsissä sekä tiikkimetsissä. Toisinaan se kasvaa myös avoimemmilla alueilla, kuten savannimaisessa ympäristössä, erityisesti jokien varsilla ja jokilaaksoissa. Luonnossa jaavanpallerosadetta tavataan itäisessä ja kaakkoisessa Aasiassa sekä Australiassa ja Oseaniassa. Lajia tavataan Intiasta ja Kiinasta itään ja etelään sekä Filippiineillä, Malaijien saaristossa, Uudessa-Guineassa, Australiassa ja eteläisen Tyynenmeren saarilla.
Jaavanpallerosateen nuoret, pehmeät lehdet sekä hedelmät ja siemenet ovat syötäviä. Lehtiä voi syödä raakana tai keitettynä ja niitä on käytetty muun muassa salaateissa. Lajin tuoretta kaarnaa on käytetty vatsakipujen lievitykseen. Myös lajin lehtiä ja nuoria versoja on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin.
Alan Lee
Alan Lee (s. 20. elokuuta 1947) on englantilainen taidemaalari, kuvittaja ja elokuvalavastaja. Hän on kuvittanut useita englanninkielisiä fantasiakirjoja sekä mytologiateoksia. Erityisen tunnettu hän on J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmaan liittyvistä lukuisista töistään. Suomessa Alan Leen kirjankuvituksia on ilmestynyt vain muutaman kerran. Huomattavin näistä on sekä maalauksista että mustavalkopiirroksista koostuva kuvitus Tolkienin postuumisti julkaistuun teokseen Húrinin lasten tarina (WSOY 2007).
Alan Lee on jatkanut lavastussuunnittelijana myös Jacksonin Hobitti-elokuvissa (2012–2014).
Pikkulehvämuura
Pikkulehvämuura (Herpsilochmus sticturus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkulehvämuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guianassa, Guayanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 786 000 km². Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta laajan levinneisyysalueen ja vakaan kannankehityksen turvin se on luokiteltu elinvoimaiseksi.