cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Big Brother
Erikoisuuksia
thumb|Afrikan Big Brotherin logo
Alankomaassa Big Brotherin 3. tuotantokausi (2001) sisälsi niin sanotun ”taistelun”, jossa Big Brother -talo oli jaettu tasokkaasti kalustettuun osaan ja vaatimattomaan osaan. Kilpailijat oli jaettu kahteen joukkueeseen, joiden tavoitteena oli kilpailla keskenään päästäkseen asumaan tasokkaaseen osaan. Jaettua Big Brother -taloa on käytetty myös Espanjassa, Australiassa, Italiassa, Puolassa, Tanskassa, Slovakiassa, Kreikassa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa ja Saksassa. Suomessa jaettua taloa käytettiin ohjelman 5. tuotantokaudella (2009).
Big Brother USA -ohjelmassa on 2. tuotantokaudesta (2001) alkaen sovellettu erilaista häätämiskäytäntöä kuin muiden maiden versioissa: katsojat eivät voi vaikuttaa siihen kuka kilpailijoista häädetään Big Brother -talosta, vaan sen tekevät kilpailijat keskenään. Ennen äänestystä ehdokkaat häätöäänestykseen nimeää yksi asukkaista, jonka titteli on Head of Household. Tosin katsojat voivat äänestää siitä, kuka kilpailijoista saa jonkin palkinnon kuten esimerkiksi puhelinsoiton kotoaan. Ensimmäisellä tuotantokaudella häätäminen tehtiin samalla tavalla kuin muualla maailmassa.
Ranskassa ja Kanadassa ohjelma on esitetty nimellä Loft Story ja niissä voittamisesta kilpaillaan pareittain; 12 kilpailijaa ovat samassa talossa kunnes ainoastaan voittajapari on jäljellä.
Saksan Big Brotherin 5. tuotantokausi (2004–2005) kesti 365 päivää ja kilpailijat oli jaettu kolmeen joukkueeseen. Ohjelman voittaja sai palkinnoksi miljoona euroa. Saksan Big Brotherin 6. tuotantokausi (2005–2006) oli nimeltään Big Brother - Das Dorf (suomeksi Big Brother - Kylä). Kilpailijat asuivat tätä ohjelmaa varten rakennetussa kylässä ja sillä ei ollut ennalta määrättyä päättymispäivää. Ohjelma lopettiin helmikuussa 2006 huonojen katsojalukujen perusteella. Alankomaissa ohjelman 5. tuotantokaudella (2005) Tanja Slagenberg synnytti tyttövauvan Big Brother -talossa. Synnytys esitettiin ohjelman katsojille. Lapsen nimeksi tuli Joscelyn Savanna.
Tanskalainen Jill Liv Nielsen on ainoa ihminen, joka on voittanut kaksi Big Brother -ohjelmaa. Hän voitti 1. tuotantokauden 2001 sekä Big Brother Reality All Stars -ohjelman 2004. Big Brother Reality All Stars -ohjelmassa eri tosi-tv-formaatteihin osallistuneet kilpailijat asuivat Big Brother -talossa.
Julkkis Big Brother -ohjelmat
Julkkis Big Brother on Big Brother -tositelevisiosarjan ohjelma jossa kilpailijat ovat julkisuuden henkilöitä eli ’julkkiksia’. Näitä ohjelmia on esitetty Suomessa, Isossa-Britanniassa ja USA:ssa.
Samankaltaisia tositelevisio-ohjelmia
Farmi on ruotsalaisen tuotantoyhtiö Strixin luoma formaatti, jossa kilpailijat asuvat maatilalla ja tekevät maatalon hoitamiseen liittyviä tehtäviä. Subtv on esittänyt kaksi tuotantokautta ohjelman ruotsalaisesta versiosta, ja sittemmin Nelonen on alkanut esittää suomalaista versiota Farmi Suomi.
Baari on toinen Strixin ohjelmaidea. Siinä kilpailijat asuvat samassa huoneistossa ja heidän tehtävänään on vastata baarin päivittäisestä toiminnasta. Subtv teki tästä formaatista kotimaisen version keväällä 2006.
Keskustelua ja kritiikkiä
Matti Markkola arvioi Ylioppilaslehdessä vuonna 2009, että koko julkkiskulttuuri on alennustilassa. Hänen mielestään se johtuu ihmisistä, jotka ovat saaneet julkisuutta Big Brotherin kaltaisista viihdeohjelmista eivätkä ole tehneet mitään muuta sen eteen. He haluavat julkisuuteen hinnalla millä hyvänsä, ja heitä yhdistää samantapainen sosiaalinen tausta ja vähäinen koulutus. Tällaisten kertakäyttöjulkkisten takia turhasta julkisuudesta tulee stigma, jolloin heitä arvokkaampina itseään pitävät tunnetut ihmiset alkavat välttää julkisuutta.
Viestintäoikeuden tutkija Päivi Tiilikka on kiinnittänyt huomiota siihen, että Big Brotherin kilpailijoilla on melkein poikkeuksetta pienet tulot. Normaalia palkkatyötä tekevät ihmiset tuskin voisivat ajatella lähtevänsä ohjelmarupeamaan moneksi kuukaudeksi. Tiilikka arvelee, että moni Big Brotherin osanottaja pitää sitä väylänä parempaan elämään.
Suomi
Syksyllä 2006 esitetyn 2. tuotantokauden tapahtumat herättivät kielteistä huomiota, kun Mika Sivén lähenteli 21. syyskuuta 2006 Sorella Johanssonia tavalla, joka oli tuotantoyhtiön mielestä epäkorrektia. Poliisin aloittaman esitutkinnan vuoksi tuotantoyhtiö päätti poistaa Sivénin ohjelmasta 26. syyskuuta. Espoon kihlakunnansyyttäjä päätti syyttää Sivéniä seksuaalisesta hyväksikäytöstä maaliskuun alussa 2007. Espoon käräjäoikeus käsitteli asiaa istunnossaan 9.10.2007 ja 16.10.2007. Oikeus päätti Sivénin syyllistyneen seksuaaliseen hyväksikäyttöön. Rangaistus oli 75 päiväsakkoa, joka Sivénin tuloilla oli 675 euron suuruinen sakkorangaistus. Sivén valitti käräjäoikeuden päätöksestä Helsingin hovioikeuteen, mutta myöhemmin veti valituksensa pois, joten käräjäoikeuden tuomio jää lopulliseksi.
Turun yliopiston mediatutkija Mari Pajalan mukaan vuoden 2008 Big Brother on osoitus kulttuurin pornoistumisesta. Viestintävirasto antoi ratkaisussaan 19. marraskuuta 2008 Sub-kanavalle kirjallisen huomautuksen 4. tuotantokauden ohella esitetyn interaktiivisen Big Brother Game -ohjelman pornografisesta sisällöstä.
Viidennen tuotantokauden tapahtumat saivat aikaan keskustelua, kun maksullisen Big Brother 24/7 -kanavan lähetyksessä 8.–9. syyskuuta 2009 välisenä yönä esitettiin kahden asukkaan sukupuoliyhdyntä, joka paljasti noin 20 sekunnin ajan myös kilpailijoiden sukuelimet. Sub-kanavan mielestä ohjelman sisältö lähenteli pornografiaa. Tuotantoyhtiö irtisanoi sopimatonta materiaalia televisiolähetykseen päästäneen työntekijän. Viestintävirasto ei oman ilmoituksensa mukaan puuttunut asiaan. Sen mukaan sukupuoliyhdyntä voidaan kuitenkin esittää millä tahansa kanavalla, jos ohjelma esitetään yöllä.
Australia
Kuudennella tuotantokaudella (2006) Michael Cox ja Michael Bric poistettiin ohjelmasta, kun heidän väitettiin ahdistelleen seksuaalisesti Camilla Halliwellia. Paikallinen poliisi tutki tapaukseen liittyvät kuvanauhat, mutta ei aloittanut esitutkintaa. Tähän liittyen pääministeri John Howard vaati ohjelman lakkauttamista.
Yhdysvallat
Yhdysvaltojen Big Brotherin toisella tuotantokaudella (2001) Justin Sebik poistettiin ohjelmasta, kun hän oli uhkaillut veitsellä Krista Stegallia. Neljännellä tuotantokaudella (2003) Scott Weintraub poistettiin ohjelmasta, kun hän sai raivokohtauksen ja alkoi heitellä huonekaluja.
Afrikka
Big Brother Afrikan viidennellä tuotantokaudella vuonna 2010 Hannington Kuteesa -niminen miesasukas löi Lerato Sengadi -nimistä naisasukasta kasvoihin. Kuteesa häädettiin talosta asiasta nousseen kohun vuoksi.
Koronapandemia
Kanadassa Big Brotherin kuvaukset päättyivät ennenaikaisesti 24. maaliskuuta 2020 koronaviruspandemian takia. Ohjelman oli alun perin tarkoitus päättyä 21. toukokuuta esitettävään finaaliin. CBC:n mukaan ohjelman työntekijät olivat kritisoineet, ettei tuotanto ollut tehnyt tarpeeksi tehokkaita varotoimenpiteitä, ja monet olivat irtisanoutuneet. Kaikki asukkaat häädettiin Big Brother -talosta.
Ainakin Ruotsissa, Brasiliassa ja Saksassa tuotantokausia jatkettiin lähes normaalisti pandemiasta huolimatta. Saksassa maailman tapahtumat pidettiin aluksi salassa, mutta salailu nostatti niin paljon kohua sosiaalisessa mediassa, että pian asukkaille päätettiin järjestettiin tiedotustilaisuus. Myös Ruotsissa asukkaille tiedotettiin. Brasilialaiset televisiokatsojat vaativat, että terveysalalla työskentelevät Big Brother -asukkaat olisivat poistettu talosta, jotta he olisivat voineet auttaa koronataistelussa.
Bô Yin Râ
Bô Yin Râ (oikealta nimeltään Joseph Anton Schneiderfranken, 1876 Aschaffenburg, Baijeri – 1943 Lugano, Sveitsi) oli saksalainen taidemaalari ja teosofi.
Aleksanteri I (Puola)
Aleksanteri I oli Puolan kuningas Kasimir Jagiellon ja Elisabet Itävaltalaisen neljäs poika. Isän kuoltua Aleksanterista tuli Liettuan suuriruhtinas, ja kaksi vuotta vanhemmasta veljestä Juhana I:stä Puolan kuningas. Vanhimmasta veljestä Vladislaus II:sta oli tullut Unkarin ja Böömin kuningas jo aiemmin. Juhanan kuoltua Aleksanteri sai myös Puolan valtaistuimen.
Aleksanteri lähetettiin Vilnaan Liettuan kuvernööriksi jo isänsä eläessä. Pian suuriruhtinaaksi noustuaan hän joutui rajakiistoihin Moskovan Venäjän kanssa. Hän yritti parantaa suhteita menemällä naimisiin Iivana Suuren tyttären Jelenan kanssa vuonna 1495. Silti sota Moskovan kanssa puhkesi jo vuonna 1500.
Veljensä kuoltua Aleksanteri lähti muutamaksi vuodeksi Puolaan huolehtimaan vallanperimyksestä. Hän yritti epätoivoisesti pitää kiinni vallasta, joka oli siirtymässä aatelistolle ja senaatille, jotka hallinnoivat valtion varoja.
Bô Yin Râ
Ura
Bô Yin Râ kuoli vuonna 1943 Sveitsin Luganossa. Bô Yin Râ on vaikuttanut useisiin nykytaiteilijoihin, kuten Gustav Meyrinkiin ja Felix Weingartneriin.
Auguuri
Auguuri oli roomalainen ennustajapappi. Joko virkamiehet tai auguurit suorittivat ensin auspiciumin, merkkien tarkkailun, jonka pohjalta auguurien kollegio tulkitsi jumalten tahtoa. Erityisesti tarkkailtiin lintujen lentoa, ääntelyä ja käyttäytymistä. Muita kohteita olivat esimerkiksi taivaan merkit. Virka oli elinikäinen, ja sen merkkinä oli käyrä sauvat (lat. lituus)
Roomalainen yhteiskunta oli taikauskoinen, ja tärkeisiin toimiin ryhdyttiin yleensä ainoastaan, jos enteiden katsottiin olevan suosiollisia. Epäsuosiolliset enteet tarkoittivat, että toimista oli luovuttava. Tämä antoi ennustajille merkittävää poliittista valtaa.
Kun roomalainen auguuri ennusti, hänellä oli kasvot etelään päin. Kreikkalaisessa käytännössä kasvot olivat puolestaan aina pohjoiseen päin.
Orvokki Jauhiainen
Orvokki Jauhiainen on Roald Dahlin luoma kuvitteellinen hahmo Jali ja suklaatehdas -romaanissa, josta on tehty myös kaksi elokuvaa. Hahmoa näyttelee vuoden 2005 elokuvassa AnnaSophia Robb ja vuoden 1971 elokuvassa Denise Nickerson.
Orvokki on voitonhaluinen, purukumia jauhava tyttö. Hän jauhoi samaa purukumia kolmen kuukauden ajan, minkä ansiosta hän sai nimiinsä maailmanennätyksen.
Pedro Nicolás Bermúdez Villamizar
Pedro Nicolás Bermúdez Villamizar (s. 8. kesäkuuta 1929 Rubio) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen ja Marian kongregaation eli eudistien papiksi 15. elokuuta 1953 ja nimitettiin Caracasin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lamsortin titulaaripiispaksi 15. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Ignacio Velasco Garcia, jota avustivat Miguel Antonio Salas Salas ja Vicente Ramón Hernández Peña.
Bermúdez Villamizar jäi eläkkeelle 17. tammikuuta 2009.
RAP Amsterdam
RAP Amsterdam oli jalkapalloseura Amsterdamin kaupungista. Seura perustettiin marraskuussa 1887. Seura lakkautettiin vuonna 1914, kun se liittyi VRA Amsterdamiin. RAP voitti historiansa aikana viidesti maansa mestaruuden kausina 1891–92, 1893–94, 1896–97, 1897–98 ja 1898–99, joskin näistä vain kahta viimeistä joissakin lähteissä pidetään virallisina Alankomaiden mestaruuksina. Alankomaiden cupin seura voitti vuonna 1899.
Feminismi
pienoiskuva|upright|[[Venus-symbolista johdettu radikaalifeminismin tunnus.]] Feminismi on sosiaalisista ja poliittisista liikkeistä sekä ideologioista koostuva kokonaisuus, joita yhdistää yhteinen päämäärä: saavuttaa poliittinen, taloudellinen, henkilökohtainen ja sosiaalinen seksuaalisten suuntautumisten sekä sukupuolten tasa-arvo. Feminismiin sisältyy joskus näkemys, jossa eri yhteiskunnissa priorisoidaan enemmän mieheksi syntymästä asti määritellyn miehen, eli cis-miehen näkökulmaa, ja että naisia kohdellaan epäreilusti noissa mainituissa yhteiskunnissa.
Feministiset liikkeet ovat kampanjoineet naisten oikeuksien puolesta, liittyen muun muassa äänioikeuteen, yrittäjyyteen, työntekoon, reiluun työpalkkaan sekä tasa-arvoiseen palkanmaksuun sukupuolten välillä, omaisuuden omistajuuteen, mahdollisuuteen kouluttautua, tasa-arvoiseen oikeuteen avioliitossa ja äitiyslomaan. Feministit ovat myös tehneet töitä laillisten aborttien ja sosiaalisen integraation puolesta, ja suojellakseen naisia ja tyttöjä raiskauksilta, seksuaaliselta pahoinpitelyltä, sekä perheväkivallalta. Myös muutokset pukeutumisessa ja hyväksyttäviksi luokitellut fyysiset aktiviteetit ovat olleet osa feministisiä liikkeitä.
Jotkut tutkijat huomioivat feminististen kampanjoiden olleen suurin liikkeellepanija monissa suurissa naisten asemaan liittyvissä, yhteiskunnallisissa muutoksissa. Tämän ajatellaan pätevän erityisesti läntisessä maailmassa, jossa feministeille annetaan tunnustusta naisten äänioikeuden, sukupuolineutraalin kielen, naisten lisääntymiseen liittyvien oikeuksien (sisältäen oikeudet ehkäisyyn ja aborttiin), sekä naisten omistajuuteen ja kauppasopimusten tekemiseen liittyen. Vaikka feminismi on keskittynyt enimmäkseen naisten oikeuksiin, monet feministit ovat puhuneet miehen roolin vapauttamisen sisällyttämistä feminismiin, koska he uskovat traditionaalisten sukupuoliroolien olevan haitallisia myös miehille.
Miesten tasa-arvoa edistävissä ryhmissä feminismiä on monesti kritisoitu siitä, että se sivuuttaisi täysin miesten kokemat tasa-arvo-ongelmat. Toisaalta viime vuosina feminismissä on otettu yhä enemmän esille miesten kokemia ongelmia.
Lukuisat feministiset liikkeet ja ideologiat ovat kehittyneet vuosien aikana, ja ne sisältävät eriäviä näkökulmia ja tavoitteita. Joitakin feminismin muotoja on kritisoitu siitä, että ne ottavat huomioon vain valkoisen, keskiluokkaisen sekä korkeakouluttautuneen näkökulman. Tämä kritiikki on johtanut etnisesti erikoistuneihin tai monikulttuurillisiin feminismin muotoihin, mukaan lukien musta feminismi ja intersektionaalinen feminismi.
Historia
pienoiskuva|upright|Yhdysvaltalainen feministikirjailija Gloria Jean Watkins, kirjailijanimeltään [[bell hooks.]]
Terminologia
Charles Fourier, utopinen sosialisti ja ranskalainen filosofi, on saanut tunnustusta féminisme-sanan keksimisestä vuonna 1837. Sanat ”féminisme” (”feminismi”) sekä ”féministe” (”feministi”) ilmestyivät ensimmäistä kertaa Ranskassa ja Alankomaissa vuonna 1872, Isossa-Britanniassa 1890-luvulla, sekä Yhdysvalloissa vuonna 1910. Oxford English Dictionaryn mukaan ”feminist”-sana ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1852, ja ”feminism” vuonna 1895. Riippuen historiallisesta ajankohdasta, kulttuurista sekä valtiosta, feministeillä ympäri maailmaa on ollut eri syyt ja tavoitteet. Suurin osa länsimaalaisista feministi-historioitsijoista väittää, että kaikkia naisten oikeuksia tavoittelevia liikkeitä pitäisi ajatella feministisinä liikkeinä, jopa silloin kun nämä liikkeet eivät käytä/käyttäneet itsestään tätä termiä. Toiset historioitsijat väittävät puolestaan, että termiä pitäisi käyttää vain modernista feministisestä liikkeestä. Nämä historioitsijat käyttävät termiä ”protofeministi” kuvaamaan aikaisempia liikkeitä.
Naisliikkeen edelläkävijöitä
Monet 1700-luvun valistusajattelijat vaativat naisten tasa-arvoa, äänioikeutta ja ehdokkuusoikeutta. Eräitä tunnettuja nimiä ovat Jeremy Bentham (1781), markiisi de Condorcet (1789) ja Mary Wollstonecraft (1792).
Utilitaristi ja liberalisti Jeremy Bentham kannatti lähes kaikissa asioissa sukupuolten tasa-arvoa ja vaati naisille täyttä äänioikeutta ja oikeutta tulla äänestetyksi sekä vastusti sitä, että naisilta vaadittiin paljon tiukempaa sukupuolimoraalia kuin miehiltä.
Ranskalainen vallankumouksellinen markiisi de Condorcet oli radikaali ihmisoikeuksien puolustaja, myös naisten tasa-arvon aktivisti 1780-luvulla. Hän vaati naisille äänioikeutta heti vallankumouksen alussa artikkelissaan 1789 ja julkaisemalla teoksen De l’admission des femmes au droit de cité (”For the Admission to the Rights of Citizenship For Women”) vuonna 1790.
Mainituin alkuajan naisasiafilosofi oli Mary Wollstonecraft teoksellaan Naisten oikeuksien puolustus (1792). Wollstonecraftin mukaan koulutus ja kasvatus saivat naiset omaksumaan rajoitetut odotukset ja ”mieskatseen” saneleman itsekuvan. Teosta pidetään eräänä naisasialiikkeen kulmakivenä.
Suffragetit
pienoiskuva|Uusi polkupyörämalli vuonna 1885, jota alettiin kutsua [[turvapolkupyöräksi, antoi myös naisille mahdollisuuden pyöräillä ja kokea liikkumisen vapautta. Kuvassa naisten versio vuodelta 1889.]] Naisasialiike poliittisena liikkeenä syntyi 1800-luvulla. Yhdysvalloissa vuonna 1848 järjestettiin ensimmäinen konferenssi, jossa vaadittiin naisille äänioikeutta.
Vuonna 1903 Emmeline Pankhurst oli aloittamassa Isossa-Britanniassa suffragettien liikettä. Eräs brittiläinen sanomalehti käytti vuonna 1905 sanaa suffragetti (englannin sanasta suffrage) pilkatakseen naisia, jotka vaativat äänioikeutta. Pian suffragetit alkoivat itsekin käyttää tätä nimeä. Vähitellen suffragettien keinot äänioikeustaisteluissa muuttuivat rajuiksi. He saattoivat muun muassa kahlehtia itsensä julkisiin rakennuksiin ja lakiakin rikottiin. Monet joutuivat vankilaan. Suffragetit ryhtyivät nälkälakkoon vuonna 1909, ja heitä pakkoruokittiin nieluun työnnetyn letkun avulla. Toimenpide aiheutti naisille pysyviä vammoja, ja pakkoruokinta kiellettiin vuonna 1913. Tunnetuin suffragetin tempaus on brittiläisen Emily Davisonin heittäytyminen vuonna 1913 hevoskilpailuissa kuninkaan hevosen alle. Davison kuoli, mutta teko toi paljon huomiota naisten äänioikeustaistelulle. Kun miehet ensimmäisessä maailmansodassa olivat rintamalla, naiset tekivät töitä. Britannian naiset saivat rajatun äänioikeuden vuonna 1918 ja täyden äänioikeuden 1928. Yhdysvalloissa vuonna 1920 annettiin äänioikeus 30 vuotta täyttäneille naisille. pienoiskuva|Asetehtaassa työskenteleviä naisia Yhdysvalloissa toisen maailmansodan aikana. Ennen sotia [[Sääty#Säätyläiset|säätyläisnaisten ei ollut sosiaalisesti hyväksyttyä työskennellä kodin ulkopuolella.]]
Feminismin aallot
Uudella naisliikkeellä eli feministisellä naisliikkeellä ymmärretään 1960-luvulla ensin Yhdysvalloissa, myöhemmin Euroopassa vaikuttanutta naisliikettä. Se syntyi jatkona 1960-luvun yleispoliittisiin liikehdintöihin. Naiset osoittivat mieltään muun muassa palkkaeroja ja pornografiaa vastaan. Vuonna 1963 Yhdysvalloissa tuli voimaan laki, jonka mukaan samasta työstä tuli maksaa sama palkka niin miehille kuin naisille.
Feminismi käsittää suuren joukon erilaisia ajattelutapoja niin, että usein onkin tapana puhua feminismin sijaan feminismeistä. Feminismien historiasta voidaan erottaa tiettyjä pääsuuntauksia. Teorioita tarkastellaan usein suhteessa toisiinsa ja rinnakkain niin, ettei niitä pidetä toisiaan poissulkevina.
Feminismin ensimmäinen vaihe on pyrkinyt edistämään miesten ja naisten tasa-arvon toteutumista. Vaiheen juuret löytyvät 1700-luvun lopulta Mary Wollstonecraftin Naisten oikeuksien julistuksesta. Nykyfeminismin ensimmäinen aalto samastetaan usein niin sanottuun liberaalifeminismiin.
Feminismin toinen aalto sai alkunsa 1960-luvun Yhdysvalloissa. Feminismin toinen aalto kiinnitti huomion vallan jakautumiseen sukupuolten välillä ja naiserityisyyteen. Yhteiskunnallisia suhteita ja ilmiöitä tutkittiin naisten näkökulmasta ja naisten ongelmina. Tähän vaiheeseen sisällytetään yleensä kulttuurifeminismi, marxilainen feminismi ja radikaalifeminismi. Toinen aalto jatkui 1990-luvulle.
Toisen aallon suuntauksista marxilainen feminismi on kiinnittänyt huomiota yhteiskunnan luokkajakoon ja uusintavaan työhön. Kulttuurifeministit ovat tuoneet usein esiin naisten erityisyyden. Sukupuolieroa ovat korostaneet etenkin ranskalaiset feministiajattelijat, joista tunnetuimpia ovat Hélène Cixous, Luce Irigaray ja Julia Kristeva. Psykoanalyyttinen ajattelu on vaikuttanut suuresti suuntaukseen. Radikaalifeminismi viittaa etenkin Catharine McKinnonin ja Andrea Dworkinin edustamaan feminismiin, jossa naisten alisteinen asema nähdään miesten seksuaalisen valta-aseman seurauksena.
Kolmanteen vaiheeseen viitataan postmodernina feminisminä tai postfeminisminä. Sen kohdalla kyse ei ole yksittäisestä yhtenäisestä koulukunnasta vaan hajaantuneesta ilmiöstä, jonka alle kuuluu paljon erilaisia feminismin muotoja. Kolmannen aallon feministit jakavat edellisten suuntausten kanssa monia asioita, muun muassa kiinnostuksen valtasuhteisiin sekä tasa-arvo-kysymykseen. Kolmannessa aallossa on keskitytty uudenlaisin painotuksin sosiaalista sukupuolta tuottaviin valtasuhteisiin. Postmoderneilla feministeillä on yhteistä käsitys kielellisesti jäsentyneestä todellisuudesta, jossa sukupuolta ja seksuaalisuutta tuotetaan ja uusinnetaan kielen ja toiminnan kautta. Postmoderni feminismi korostaa naisten välistä erilaisuutta yhden naiseuden sijaan ja kiinnittää huomiota sellaisiin eroa luoviin tekijöihin kuin seksuaalisuus, etnisyys ja luokkaerot.
Feminismi Suomessa
Ensimmäinen suomalainen naisjärjestö perustettiin 1884 ja ensimmäiset suomalaiset feministiryhmät – Marxist-Feministerna ja Rödkärringar (Puna-Akat) – perustettiin vuonna 1973.
Kritiikki
Feministinen liike syntyi läntisessä kulttuuripiirissä, mutta on saanut osakseen arvostelua myös sen ulkopuolelta. Osa länsimaisesta arvostelusta tulee feminismin sisältä, sillä liike ei ole aatteellisesti yhtenäinen. Kaikki feminismikritiikki ei siten ole antifeminismiä.
Länsimainen kritiikki
Helen Pluckrose ja James A. Lindsay ovat kuvanneet feminismin kehitystä ja esittävät sen kritiikkiä teoksessa Cynical theories (2020). Tekijät ilmoittavat edustavansa feminismin uuden aallon liberaalia kritiikkiä. Intersektionaalinen feminismi ei heidän mielestään edistä sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja tasa-arvoa vaan ajaa ryhmäetuja yksilöiden välisen tasa-arvon asemesta. Kirjoittajien mukaan vuosituhannen vaihteessa feminismissä tapahtui mullistus, kun sen aikaisemmat suunnat korvautuivat intersektionaalisuudella. Tällöin tuotiin esiin suuri joukko yhä pienempiä sorrettuja ja marginalisoituja identiteettejä, joille vaadittiin oikeutta. Asiaa alkoi mutkistaa se, että nämä ryhmät alkoivat joutua törmäyskurssille toistensa kanssa.
Pluckrosen ja Lindsayn mukaan feminismi ei koskaan ollut yhtenäinen liike. Sukupuolten tasa-arvo on nykyään yleisesti hyväksytty, mutta feminismi on tavoitteen saavuttamisen jälkeen muuttunut ja pirstoutunut leireihin. Tasa-arvoa korostava ”liberaali feminismi” oli valtavirtaa toisen aallon aikana 1960-luvulta 1980-luvulle, samoin aineellisia parannuksia vaativa ”materialistinen” feminismi ja marxilaishenkinen ”radikaali” feminismi, joka näki miehet sortajina ja naiset sorrettuina. Intersektionaalinen feminismi syrjäytti nämä suunnat 1990-luvun lopulta alkaen. Pluckrosen ja Lindsayn mukaan uusi suuntaus nojasi postmoderniin teoriaan ja sen sovelluksiin, etenkin queer-teoriaan, postkoloniaaliseen teoriaan ja kriittiseen rotuteoriaan, joita yhdisti ajatus intersektionaalisuudesta. Feminismin ”kolmas aalto” hylkäsi radikaalin feminismin puheen yhteiskuntaluokista ja keskittyi identiteetteihin, jotka rakentuivat rodun ja seksuaalisuuden ympärille. Keskustelu siirtyi aineellisista epäkohdista ja luokkaeroista puheaktien eli diskurssien sortavaan luonteeseen. Luokkaerojen sijaan tärkeiksi tulivat erot ”etuoikeuksissa” (privilege), jotka yhteiskuntaluokan sijaan määrittyivät ihonvärin tai seksuaalisen suuntautumisen mukaan.
Judith Lorber (s. 1931) tiivisti paradigman muutoksen kolmeen asiaan: 1) sosiaalinen sukupuoli korvasi biologisen sukupuolen; 2) seksuaalisuus ja sosiaalinen sukupuoli ymmärrettiin sosiaalisesti konstruoiduiksi; 3) näkymätön valtasuhteiden verkko oli näiden konstruktioiden takana, ja 4) tärkeintä oli näkökulma (standpoint) eli henkilön ryhmäidentiteetti. Intersektionaalisuus tarjosi aktivisteille uusia merkityksen kokemuksia, sillä se avasi uusia ongelmia ja taistelun aiheita, varsinkin toisia ryhmiä vastaan, kuten valkoiset ja mustat naiset tai queer-feministien LGBTQ -jaot. Väittely johti kaksoissidoksiin, joissa mikään ratkaisu ei kelvannut: valkoinen feminismi edusti valkoisuuden ylivaltaa, mutta yritys ottaa mukaan mustien naisten kokemukset oli voyerismia ja kolonialismia. Biologisen sukupuolen hylkääminen johti naistutkimuksen uudelleenmäärittelyyn ”sukupuolentutkimuksena”, missä seksuaaliset vähemmistöt löysivät toisensa sorron kohteina.
Pluckrose ja Lindsay katsovat, että feminismin ”sofistikoituminen” johtui siitä, että feminismi oli jo toteuttanut tavoitteensa ja sukupuolten tasa-arvo oli pääosin toteutunut. Väite naisten alistetusta asemasta, jos siitä haluttiin pitää kiinni, oli sen takia muotoiltava uudelleen sellaisten hämärien teesien avulla, joiden totuusarvoa oli mahdoton punnita. Selkeiden epätasa-arvoa osoittavien todisteiden tilalle tulivat nyt diskurssit, sosiaaliset konstruktiot, näkymättömät lasikatot ja sosialisaatioprosessit.
Intersektionaalinen feminismi näki hyväksyttäviä näkemyseroja sosiaalisten ja kulttuuristen ryhmien, mutta ei yksilöiden välillä. Yksilö oli aina jonkin ryhmän jäsen, joten valtasuhteiden korjaamisen tuli tapahtua ryhmätasolla. Liberaaliin ajatteluun kuuluva yksilöiden tasa-arvo oli johtanut vain enemmistön ylivaltaan. Ryhmien korostaminen nojasi standpoint -teoriaan ja kulttuurirelativismiin: kullakin ryhmällä oli totuutensa. Tavoitteena ei siksi ollut yksilötasolla toteutuva oikeudenmukaisuus, vaan ”sosiaalinen oikeudenmukaisuus” (social equity), joka ilmeni ryhmien välisissä valtasuhteissa. Pluckrosen ja Lindsayn mielestä tämä merkitsi luopumista liberaalin tasa-arvoajattelun perinteestä.
Venäläinen ja kiinalainen kritiikki
Länsimaisen kulttuurin piirissä syntynyt feminismi on kohdannut arvostelua ortodoksisen kulttuurin ja kiinalaisen kulttuuripiirin maissa. Venäjän ortodoksisen kirkon patriarkan Kirillin mielestä feminismi on erittäin vaarallista ja voi tuhota Venäjän. Kirill arvostelee feminismiä siitä, että se tarjoaa naisille illuusion vapaudesta, eräänlaisen pseudo-vapauden avioliiton ja perheen ulkopuolella. Naisten tulisi kuitenkin keskittyä perheisiinsä ja lapsiinsa. Jos naisen perinteinen rooli hävitetään, sen mukana tuhoutuu kaikki muu, kuten perhe, ja sen mukana kotimaa. Kirillin mukaan ei ole sattumaa, että suurin osa feministijohtajista on naimattomia.
Kiinassa feminismiin kohdistuva kritiikki on samanlaista kuin patriarkka Kirillin esittämä. Kiinan kommunistisen puolueen mukaan avioliitto ja perhe ovat maan vakauden perusta. Kun Kiinan syntyvyys laskee ja väestö vanhenee, Kiina tarvitsee uusia sukupolvia. Yhden lapsen politiikasta luovuttiin vuonna 2015, minkä jälkeen hallinto on kannustanut hankkimaan kaksi lasta ja suositellut naisia pysymään kotona.
Österbladh
Österbladh on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ruona (järvi)
Ruona on järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,4 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Ruona kaareutuu lännestä kaakkoon, reitti järven länsirannalta kaakkoisrannalle on noin 650 metriä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi metsämaa, pohjoisessa on haja-asutusta. Ruonanniemi järven etelärannalla kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ruonaan virtaa laskuoja Kivimäen Kaidasta, joka sijaitsee noin 800 metriä itään. Ruonasta vedet virtaavat etelään Tytylammen ja Lihavan kautta Vähä Ruokjärveen. Ruonan luoteispuolella sijaitsee Siitoonjärvi ja lounaispuolella Enäjärvi.
Ruona (23.074.1.013) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
When We Dance
When We Dance on Stingin vuoden 1994 kappale hänen Fields of Gold: The Best of Sting 1984–1994 -kokoelma-albumiltaan. Kappale sisältyy myös kokoelmille The Very Best Of Sting & The Police (sekä vuoden 1997 että 2002 julkaisuversioille) että The Best of 25 Years (2CD :n versiolle). Vuonna 2010 julkaistiin levy Symphonicities, jolla on Royal Philharmonic Orchestran kanssa soitettuja sinfonisia versioita Stingin kappaleista. Levyllä on kappaleen vaihtoehtoinen versio. Kappaleesta julkaistiin 1994 Howard Greenhalghin ohjaama musiikkivideo.
Palsamipihta
Palsamipihta (Abies balsamea) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva havupuu.
When We Dance
Kappale on antanut myös nimensä Stingin Toscanan alueella tuottamalle punaviinille.
Palsamipihta
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|200px|Palsamipihdan oksa thumb|vasen|200px|Palsamipihdan hedekukintoja thumb|vasen|200px|Palsamipihdan käpyjä Palsamipihta kasvaa yleensä 8–20 metriä korkeaksi. Harvahaarainen latvus on leveähkö ja kartiomainen, harvempi kuin siperianpihdalla. Runko on väriltään harmaa ja sen kuoressa on pihkarakkuloita. Rungon kuori on nuorena sileä, vanhempana karhea. Kuluvan kesän kasvainranka on lyhyt- ja tummakarvainen, talvisilmut ovat pihkaisia, muodoltaan munanmuotoisia tai pallomaisia ja väriltään oranssivihreitä ja punalaikkuisia. Neulaset eli lehdet ovat pituudeltaan 15–25 mm ja leveydeltään 2 mm. Muodoltaan ne ovat tasasoukkia, siirottavat kampamaisesti sivuille ja paljastavat haararangan. Lehtien yläpinnalla on usein ilmarakoja ja alapinnalla on kaksi kapeaa hopeanvalkoista, tavallisesti kuusijonoista ilmarakojuovaa. Pihkatiehyet ovat syvällä lehtien sisällä. Lehdet katkeavat helposti taivutettaessa.
Palsamipihdan kukinto on käpy. Hedekukinnot ovat riippuvia, kun taas emikukinnot ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa palsamipihta kukkii toukokuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on perätön ja tylppäkärkinen, eivätkä sen peitinsuomut ole näkyvissä. Kooltaan käpy on 5–8 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat, mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Palsamipihta risteytyy helposti siperianpihdan (A. sibirica) kanssa kantalajien kasvaessa lähekkäin. Laji risteytyy myös virginianpihdan (A. fraseri) kanssa. Näiden risteymää kutsutaan vermontinpihdaksi (A. balsamea x fraseri).
Levinneisyys
Palsamipihta on pohjoisamerikkalaisista pihdoista laajimmalle levinnyt. Levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Itä-Kanadasta Yhdysvaltojen koillisosiin ja etelään Appalakkien vuoristoon. Suomessa palsamipihta on harvinainen viljelykarkulainen, jota voi tavata villiintyneenä muutamin paikoin Etelä- ja Itä-Suomesta.
Elinympäristö
Palsamipihta kasvaa tuoreissa, keski- ja runsasravinteisissa metsissä sekä rehevissä, ohutturpeisissa korvissa.
Käyttö
Palsamipihtaa käytetään koriste- ja joskus myös viljelymetsäpuuna. Pietari Kalm toi ensimmäiset palsamipihdat Suomeen Amerikasta vuonna 1751.
Meier (noppapeli)
Meier on saksalaisperäinen noppapeli. Se tunnetaan myös nimillä Mäxchen, Mäxle, Lügenmax, Schummelmax, Mexican, Meterpeter ja Einundzwanzig (21), joka tulee korkeimmasta numeroyhdistelmästä. Peliä pelataan noppaparilla ja pikarilla. Pelissä huomioon otettavat numeroyhdistelmät ovat alhaalta ylöspäin: 31, 32, 41, 42, 43, 51, 52, 53, 54, 61, 62, 63, 64, 65, 11, 22, 33, 44, 55, 66 ja 21.
Pelin kulku
Pelin voittaja on viimeiseksi jäljelle jäänyt pelaaja. Pelaajat putoavat ennalta sovitun virhemäärän (esimerkiksi 3) jälkeen. Pelin kulku etenee vuoropohjaisesti siten, että aloittaja heittää pikarilla kahta noppaa. Katsottuaan oman tuloksensa heittäjä siirtää pikarin pöytää pitkin seuraavalle ja lausuu heittämänsä luvun. Seuraava pelaaja toimii jollakin seuraavista tavoista:
Jos pelaaja epäonnistuu suuremman heittämisessä tai jos epäily osoittautuu aiheettomaksi tai jos seuraava pelaaja paljastaa hämäyksen, merkitään pelaajalle virhe. Kun ennalta sovittu virheiden määrä tulee täyteen, pelaaja putoaa pelistä.
Palsamipihta
Käyttö
Palsamipihtaa viljellään yleisesti muun muassa Pohjois-Amerikassa joulukuusipuuna.
Meier (noppapeli)
Pelin kulku
Tilanteessa, jossa pikari on heiton jälkeen kiertänyt kaikki pelaajat katsomatta ja se palautuu heittäjälle merkitään virhe:
Palsamipihta
Käyttö
Kanadalainen kirjailija Ernest Thompson Seton sanoo kirjassaan Kaksi partiopoikaa että palsamipihta on sopivin puu tuliporan tekoon eli silloin kun halutaan sytyttää tuli kahta puuta hankaamalla.
Meier (noppapeli)
Vuoron vaihto
Liian nopea pikarin liikuttaminen ja pöydän mahdolliset epätasaisuudet saattavat vaikuttaa noppien asentoon ja siksi vuoronvaihto tapahtuu siten, että vastuu luvusta on aina viimeisellä liikuttajalla. Siksi heittäjä siirtää pikarin seuraavalle, jonka ennen siihen koskemistaan on päätettävä mitä tekee.
Palsamipihta
Käyttö
Hänen mukaansa nimenomaan chippewa-intiaanit käyttävät juuri palsamipihtaa tähän.
Daniel Graves
Daniel Graves on yhdysvaltalainen Firenzessä asuva taidemaalari. Graves edustaa klassisen realismin tyylisuuntaa ja maalaa kaikki maalauksensa aina elävästä mallista. Hän on aiheiltaan keskittynyt maisemiin, figuratiivisiin aiheisiin ja muotokuviin. Daniel Graves toimii Florence academy of artin johtajana.
Hän aloitti opintonsa vuonna 1968 Maryland Institute College of Artissa ja 1972 hän valmistui Cum Laude arvosanalla, opiskeltuaan neljä vuotta maalausta ja anatomiaa Joseph Sheppardin ja Frank Russellin alaisuudessa. Hän sanoo tämän olleen ensimmäinen kosketus korkeatason maalareihin. Hän sanoo myös oppineensa akatemiassa opiskellessaan Jacques Marogerin käyttämän nopean maalaustekniikan. Vuonna 1978 hän siirtyi opiskelemaan Firenzeen Villa Schifanoia Graduate School of Fine Artiin etsausta Richard Serrinin johdolla. Firenzestä hän lähti Minnesotaan Richard Lackin The Atelieriin ja lopulta palasi vielä Firenzeen Nerina Simin ateljeeseen.
Graves oli vaikuttunut Firenzestä, missä taide ja käsityö oli kukoistanut monta vuosisataa. Siellä hän tajusi, että ihmisruumis oli taiteen keskittymä. Hän tajusi kuinka tärkeä oli vuosisatoja kulkenut taiteen opettajalta opettajalle kulkenut perintö. Firenzessä hän tapasi myös Pietro Annigonin joka rohkaisi häntä ja antoi toivoa, koska hän oli monien mielestä ainoa joka osasi piirtää ja maalata kuin vanhat mestarit.
Moombahton
Moombahton on yhdysvaltalaisen DJ:n ja tuottajan Dave Nadan Washington D.C.:ssä vuonna 2009 kehittämä musiikkityyli, joka yhdistää housemusiikkia ja reggaetonia. Musiikillisesti moombahton syntyi kun Nada (oik. David Villegas) soitti dutch house -alatyyliin kuuluvia tanssihittejä reggaetonin hitaammalla (108 bpm) rytmillä. Moombahtonille tyypillisiä elementtejä ovat tukevat bassoraidat, kaksiaskelinen syke ja nopeat rumpufillit. Toisinaan käytetään myös a cappella rap-sämplejä ja lähes aina kappaleissa on reggaeton-vaikutteita. Moombahton-artisteja ovat muun muassa Valentino Khan, Dillon Francis, Disgraceland, Jay Fay, Pickster One ja Bro Safari. Dave Nada tekee nykyisin musiikkia yhdessä Matt Nordstromin kanssa nimellä Nadastrom.
Mindon
Mindon tai Mindon Min (1814 – 1. lokakuuta 1878) oli Burman eli nykyisen Myanmarin kuningas ja Konbaung-dynastian kymmenes hallitsija vuosina 1853–1878. Mindonin valtakautta on pidetty burmalaisen kulttuurin kultakautena ja hän yritti myös uudistaa maataan. Mindon jäi kuitenkin kuollessaan vuonna 1878 viimeiseksi merkittäväksi burmalaiseksi hallitsijaksi. Britit valtasivat maan Mindonin pojan ja seuraajan Thibawin valtakaudella.
Elämäkerta
thumb|vasen|Mindonin patsas. thumb|vasen|Jälleenrakennettua [[Mandalayn Kultainen palatsi|Mandalayn Kultaista palatsia, Mindonin rakennuttama alkuperäinen palatsi tuhoutui toisen maailmansodan aikana.]] Mindon syntyi Amarapurassa vuonna 1814. Hänen velipuolensa oli kuningas Pagan Min. Pagan Min oli noussut kuninkaaksi vuonna 1846 ja vuonna 1852 hän ajautui toiseen anglo–burmalaiseen sotaan Intian niemimaata hallinneiden brittien kanssa. Burmalaiset kärsivät tappioita brittejä vastaan ja britit liittivät Burman eteläisen Pegun maakunnan omiin alueisiinsa. Vuoden 1853 alussa brittijoukot olivat marssimassa kohti pääkaupunkia, kun Mindon syrjäytti velipuolensa ja teki aselevon brittien kanssa. Virallista rauhansopimusta ei tehty, mutta britit säilyttivät valtaamansa alueet etelässä. Mindonin hallitsemaan Burmaan kuuluivat edelleen Iravadi-joen laakson pohjoisosat.
Burman kokemista menetyksistä huolimatta Mindonin kautta on pidetty burmalaisen kulttuurin kultakautena. Vuonna 1856 Mindon alkoi rakennuttaa Mandalayn kaupunkia, jonne maan pääkaupunki siirrettiin Amarapurasta. Kaupunki oli viimeinen burmalaisen kulttuurin keskus ja valtakunnan loiston symboli. Mandalayn Kultainen palatsi oli maan hovikulttuurin keskus. Amarapura sen sijaan hylättiin. Vuonna 1871 Mindon kutsui koolle viidennen suuren buddhalaisen konsiilin, jonka aikana laadittiin Kuthodawin pagodan kiviseen steelaan kaiverrettu versio Tripitakasta. Kulttuurin saran saavutusten ohella Mindon pyrki myös uudistamaan maataan esimerkiksi Siamia hallinnen Mongkutin tavoin. Mandalayhin perustettiin tekstiili-, teräs- ja aseteollisuutta, minkä lisäksi maahan kutsuttiin teknikkoja Ranskasta ja Italiasta. Vastaavasti burmalaisia lähetettiin länsimaihin uutta teknologiaa oppimaan. Maahan rakennettiin uusia teitä ja lennätinverkko. Mindon alkoi ensimmäisenä burmalaisena hallitsijana lyödä kolikoita, veroja uudistettiin ja virkamiehet alkoivat saada kiinteää palkkaa.
Mindon yritti myös turhaan neuvotella brittien kanssa menettämiensä alueiden palauttamisesta. Burman pääministeri Kinwun Mingyi U Gaung vieraili Lontoossa, Pariisissa ja Roomassa pyrkien saamaan ulkovaltojen tunnustuksen Burman itsenäisyydelle. Britit pitivät Mindonia Intiassa vaikuttaneiden brittien nukkehallitsijoiden tapaisena hallitsijana. Mindonin asema oli britteihin nähden heikompi kuin esimerkiksi Siamin hallitsijoiden. Siam oli puskurivaltio Ranskan ja brittien välillä, mutta Burmalla ei vastaavaa etua ollut. Britit vaativat esimerkiksi vapaakauppaa ja burmalaisten oli purettava monia vanhoja valtion monopoleja, kuten tiikkipuun myynnin. Valtakunta kärsi myös eri etnisten vähemmistöjen levottomuuksista.
Mindon kuoli Mandalayssa 1. lokakuuta 1878. Mindon jäi viimeiseksi merkittäväksi burmalaiseksi kuninkaaksi. Alkuperäinen kruununprinssi oli saanut surmansa vallankaappausyrityksen aikana vuonna 1866 ja Mindonin kuolemaa seurasi valtataistelu. Mindonin seuraajaksi nousi lopulta hänen poikansa Thibaw, jota on pidetty isäänsä heikompana hallitsijana. Thibaw ajautui vuonna 1885 kolmanteen sotaan brittien kanssa, jonka tuloksena Burma menetti itsenäisyytensä.
LAMP
LAMP on kokoelma avoimen lähdekoodin ohjelmia, jotka yhdessä muodostavat WWW-palvelimen, jonka avulla voidaan palvella dynaamisia verkkosivuja asiakasohjelmille. Dynaamiset verkkosivut käyttävät jollain ohjelmointikielellä tehtyjä ohjeita, joita suorittamilla palvelin tuottaa HTML-sivun vastauksena HTTP-pyyntöön.
LAMP on esimerkki varhaisesta ohjelmistopinosta (stack) Web-sovelluskehitykseen. Nimityksen keksi Michael Kunze, joka mainitsi sen saksalaisen tietokonelehden Computertechnik joulukuun 1998 numerossa. Nimityksen ottivat käyttöön O’Reilly ja MySQL.
LAMP sisältää ohjelmat:
Akronyymista on muutamia muunnoksia. Korvattaessa Apache Nginx-palvelimella muodostuu ohjelmistopino, josta käytetään termejä LNMP tai LEMP (Nginx lausutaan kuten "engine-x").
XAMPP on Apachen julkaisema ohjelmistopaketti jossa X tarkoittaa alustariippumattomuutta (cross-platform).
Setaaniluku
Setaaniluku on polttoaineen syttymisherkkyyttä ilmaiseva luku. Se kuvaa dieselöljyn laatua polttoaineena vastaavasti kuin oktaaniluku kuvaa bensiinin laatua. Yleensä yhdisteellä, jolla on korkea setaaniluku, on matala oktaaniluku ja toisin päin. Setaaniluku ei kuvaa kaikkien polttoaineiden, esim. alkoholien, kohdalla syttyvyyttä oikein. Muita syttyvyyttä kuvaavia tunnuslukuja ovat diesel-indeksi ja setaani-indeksi.
Suuri setaaniluku tarkoittaa, että polttoaine syttyy moottorissa nopeasti palotilaan ruiskuttamisen jälkeen. Jos setaaniluku on pieni, polttoaine syttyy hitaasti. Liian pieni setaaniluku kuormittaa moottoria ja aiheuttaa ylimääräisiä päästöjä.
Setaaniluku mitataan vertaamalla polttoainetta setaanin eli n-heksadekaanin ja 1-metyylinaftaleenin seokseen. Helposti syttyvän setaanin setaaniluku on 100 ja vaikeasti syttyvän 1-metyylinaftaleenin setaaniluku on 0. Jos polttoaineen setaaniluku on 40, se syttyy yhtä herkästi kuin seos, jossa on 40 tilavuusprosenttia setaania ja loput 1-metyylinaftaleenia. Dieselpolttoaineen setaaniluku on yleensä 40–55, bensiinin 0–20. Setaaniluku mitataan erityisellä CFR-moottorilla. Mittauksissa 1-metyylinaftaleenin tilalla voidaan käyttää heksadekaanin isomeeria 2,2,4,4,6,8,8-heptametyylinonaania eli isosetaania. Isosetaanin setaaniluku on 15.
Setaaniluvun määrittelyyn on otettu kantaa ASTM International standardissa D613 ja kansainvälinen standardisoimisjärjestön ISO standardissa ISO 5165.
EU:n alueella myytävän dieselpolttoaineen setaaniluvun tulee olla vähintään 51 vuodesta 2011 lähtien kuten on määritelty direktiivissä 2009/30/EY.
Jotkin premium dieselpolttoaineet omaavat vielä korkeamman setaaniluvun. Suomessa myytävät St1:n Diesel Plus, Shellin Diesel powered by GTL ja ABC:n Smart Diesel omaavat setaaniluvun joka on vähintään 60, tyypillisen arvon ollessa 63. Neste MY uusiutuvan dieselin setaaniluku on vähintään 70.
Itävallan parlamenttivaalit 2017
Itävallan parlamenttivaalit 2017 järjestettiin 15. lokakuuta 2017. Vaaleissa valittiin Itävallan kansallisneuvoston kaikki 183 jäsentä. Vaalit oli tarkoitus järjestää vasta syksyllä 2018, mutta niitä päätettiin aikaistaa hallituspuolueiden, SPÖ:n ja ÖVP:n, välisten kiistojen vuoksi.
Edellisissä parlamenttivaaleissa 11 edustajanpaikkaa voittanut Team Stronach päätti olla asettamatta ehdokkaita vaaleissa.
Vaaleissa suurimmaksi puolueeksi nousi Sebastian Kurzin johtama ÖVP. SPÖ tuli toiseksi ja FPÖ kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Vihreät sen sijaan kokivat karvaan vaalitappion ja menettivät kaikki edustajanpaikkansa kun puolue jäi alle neljän prosentin äänikynnyksen.
Kannatusmittaukset
900px Puolueiden kannatusmittaukset syyskuusta 2013 lähtien.
Tulokset
Itävallan parlamenttivaalien 15. lokakuuta 2017 tulokset ! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet ! width="70"| Ääniä ! width="30"|% ! width="35"|+/− ! width="30"| Paikat ! width="30"|+/− Lähde: Sisäministeriö
Intian lippu
thumb|right|200px|Intian lippu. Intian lippu on yksi Intian tasavallan kansallistunnuksista. Se otettiin nykyisessä muodossaan käyttöön perustuslakia säätävässä kokouksessa 22. heinäkuuta 1947, 24 päivää ennen Intian itsenäistymistä 15. elokuuta 1947.
Lippu perustuu Pingali Venkayyan suunnittelemaan Intian kongressipuolueen lippuun. Lippu on vaakasuuntainen trikolori, jonka värit ovat ylhäältä alkaen oranssi, valkoinen ja vihreä. Lipun keskellä on tummansininen 24-pinnainen pyörä, Ashoka Chakra.
Koivurinta
Koivurinta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Unkarin parlamenttitalo
Unkarin parlamenttitalo on Unkarin pääkaupungissa Budapestissa sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Unkarin yksikamarinen, 199-jäseninen parlamentti eli kansalliskokous. Parlamenttitalo on Budapestin ja koko Unkarin tunnetuimpia rakennuksia. Se sijaitsee näkyvällä paikalla Kossuth Lajosin aukion laidalla, Tonavan itäisellä rannalla.
Historia
Budapest muodostettiin kolmesta kaupungista vuonna 1873, ja seitsemän vuotta myöhemmin Unkarin kansalliskokous päätti rakennuttaa uuden, edustuksellisen parlamenttirakennuksen edustamaan kansakunnan suvereniteettia. Rakennuksesta järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka voitti unkarilaisen Imre Steindlin ehdotus. Myös kahden muun kilpailijan ehdotukset toteutettiin ja rakennettiin Parlamenttitaloa vastapäätä, aukion toiselle puolelle. Toinen niistä toimii nykyään kansatieteellisenä museona ja toinen on Unkarin maatalousministeriön käytössä.
Voittajaehdotuksen mukaisen parlamenttitalon rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1885. Rakennus vihittiin Unkarin 1000-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä vuonna 1896, ja lopullisesti se valmistui vuonna 1904.
Rakennus
thumb|250px|left|Istuntosalia. Parlamenttitalo rakennettiin Yhdistyneen kuningaskunnan Westminsterin palatsin tapaan uusgoottilaiseen tyyliin symmetrisin fasadein ja keskuskupolein. Rakennuksella on pituutta 268 metrin verran ja se on 123 metriä leveä. Sen interiööri sisältää kymmenen piha-aluetta, 13 hissiä, 27 porttia, 29 portaikkoa ja 691 huonetta joista yli 200 on toimistokäytössä. 96 metrin korkeudellaan parlamenttitalo on myös yksi Budapestin korkeimmista rakennuksista yhdessä Pyhän Tapanin tuomiokirkon kanssa.
Rakennuksen pääjulkisivu on kohti Tonavaa, mutta virallinen pääsisäänkäynti leijonapatsaineen on Kossuth Lajosin aukiolta. Sisä- ja ulkopuolella on yhteensä 242 veistoskoristetta seinillä. Julkisivussa on myös Unkarin hallitsijoiden ja transylvanialaisten johtajien sekä kuuluisien sotilashenkilöiden patsaita. Ikkunoiden yläpuolella on puolestaan kuninkaiden ja herttuoiden vaakunoita.
Aleksei Murygin
Aleksei Murygin (s. 16. marraskuuta 1986 Habarovsk) on venäläinen jääkiekkomaalivahti.
Juhana I (Puola)
Juhana I (Jan I Olbracht; 27. joulukuuta 1459 – 17. kesäkuuta 1501) oli Jagello-sukuun kuulunut Puolan kuningas vuosina 1492–1502.
Wilhelm Kempff
thumb|upright|Wilhelm Kempff (1965). Wilhelm Walter Friedrich Kempff (25. marraskuuta 1895 – 23. toukokuuta 1991) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä.
T-20 Komsomolets
T-20 Komsomolets oli neuvostoliittolainen panssaroitu telaketjutraktori, joka suunniteltiin vuoden 1936 lopulla Moskovan Ordžonikidzen tehdas nro 37:lla. Niitä valmistettiin vuodesta 1937 vuoteen 1941 pääasiassa tehtaalla nro 37, mutta myös STZ:lla ja GAZ:lla.
Juhana I (Puola)
Puolan kuninkaana Juhana vahvisti aateliston asemaa. Hän ei mennyt koskaan naimisiin mutta piti monia rakastajattaria, ja kuoli vuonna 1501 sairastettuaan neljä vuotta pitkäaikaistä sairautta, jonka on arveltu olleen kuppa.
T-20 Komsomolets
Vaunusta rakennettiin tehdas nro 92:llä Gorkissa vuosina 1941–1942 myös noin sata ZiS-30-panssarintorjuntavaunua varustamalla se 57 millimetrin ZiS-2-panssarintorjuntatykillä.
Wilhelm Kempff
Kempff syntyi Jüterbogissa ja opiskeli Berliinissä ja Potsdamissa. Hän esiintyi laajalti Euroopassa ja myös sen ulkopuolella, kuten useaan otteeseen Japanissa. Lontoossa hän esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1951 ja New Yorkissa 1964.
Darwin (Australia)
Darwin on Australian Pohjoisterritorion pääkaupunki, suurin kaupunki ja tärkeä satama. Vuonna 2016 sen asukasluku oli 118 452.
Wilhelm Kempff
Kempff antoi viimeisen julkisen esiintymisensä Pariisissa vuonna 1981. Hän kuoli Positanossa Italiassa 95-vuotiaana.
Darwin (Australia)
Maantiede ja ilmasto
Darwin sijaitsee Australian pohjoisrannikolla, niemimaalla, joka suojaa sen luonnonsatamaa Beaglenlahdella.
Vuoden lämpimintä aikaa on loka-marraskuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 33.5 °C. Viileintä on heinäkuussa, jolloin keskimääräinen alin jää 20 asteen alapuolelle. Eniten sataa tammikuussa, kun taas kesä-elokuussa ei sada juuri lainkaan.
Montboudif
Montboudif on kunta Ranskan keskiosassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 62 kilometria Saint-Flourin kaupungista luoteeseen.
Darwin (Australia)
Historia
Kaupunki perustettiin vuonna 1869. Se oli nimeltään Palmerston ennen kuin se nimettiin Darwiniksi vuonna 1911. Kaupungin luonnonsataman löysi vuonna 1839 HMS Beaglella purjehtinut John Lort Stokes, ja laivan kapteeni John Clements Wickham nimesi kaupungin brittiläisen luonnontieteilijän Charles Darwinin mukaan. Darwin oli aiemmin tehnyt tutkimusmatkoja Wickhamin kanssa Beaglella. Darwin ei koskaan itse käynyt hänen nimeään kantavassa kaupungissa.