cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joe Frazier
Joe Frazier muistetaan erityisesti kolmesta ottelustaan Muhammad Alia vastaan vuosina 1971–1975. Vuonna 1971 Fight of the Century -nimellä tunnetussa ottelussa Frazierista tuli ensimmäinen nyrkkeilijä, joka oli koskaan voittanut Alin. He kohtasivat tämän jälkeen vielä kahdesti, Super Fight II ja Thrilla in Manila -otteluissa, mutta Frazier hävisi molemmat.
Frazier oli tyyliltään hyökkäävä. Hänet tunnettiin lempinimellä Smokin’ Joe, koska Frazierin sanottiin ”sauhuavan” kehässä. Otteluissaan hän pyrki painostamaan vastustajaansa hyökkäämällä ja ajamaan tämän köysiin. Frazierilla oli hyvä iskunkestävyys, sillä painostaessaan hän joutui ottamaan runsaasti iskuja kasvoihinsa. Tyylinsä vuoksi Frazieria on usein verrattu Rocky Marcianoon.
Lapsuus ja nuoruus: Amatööriura
Joseph William Frazier syntyi 12. tammikuuta 1944 Beaufortin piirikunnassa Etelä-Carolinassa neljätoistalapsiseen perheeseen. Perhe oli köyhä ja asui pienessä neljän huoneen mökissä. Vanhemmat ansaitsivat elantonsa pienen maatilan vuokraviljelijöinä. Frazier on tosin myöhemmin sanonut, että hänen isänsä elätti perhettään myymällä pontikkaa eikä lapsilla ollut usein muuta syötävää kuin nauriita.
Kun poika syntyi, ennusti hänen isänsä, että Joesta tulisi hänen ”kuuluisin poikansa”. Nyrkkeilystä Frazier kiinnostui jo pikkupoikana, jolloin hän ihaili Joe Louisia ja halusi itse jonain päivänä tulla samankaltaiseksi. Hän valmisti ensimmäisen nyrkkeilysäkkinsä itse täyttämällä tyhjän rehusäkin räsyillä ja kiinnittämällä sen pihalla kasvavan tammen oksaan. Tuolloin hän julisti myös sisaruksilleen olevansa seuraava Joe Louis.
Seitsemänvuotiaasta alkaen Joe teki maatöitä vanhempiensa kanssa. Hän jätti koulun 13-vuotiaana, ja neljätoistavuotiaana hän löi valkoista miestä, joka oli sanonut häntä nekruksi. Sen jälkeen hänen äitinsä kehotti poikaansa lähtemään muualle. Joe noudatti hänen neuvoaan, liftasi Charlestoniin ja jatkoi sieltä pohjoiseen bussilla.
Ammattilaiseksi nouseminen ja maailmanmestaruus
Frazier oli menettänyt työpaikkansa teurastamossa olympialaisten aikana, eikä hän voinut harjoitellakaan loukattuaan peukalonsa. Hän joutui työskentelemään vahtimestarina vuoden, ennen kuin siirtyi ammattilaisuralle syyskuussa 1965. Frazieria alusta alkaen tukenut valmentaja Yancey Durham kokosi 40 liikemiehestä manageriryhmän, jonka johtajana toimi F. Bruce Baldwin. Jokainen sijoitti nyrkkeilijään aluksi 250 dollaria, mikä kattoi Frazierin harjoituskulut ja 100 dollarin viikkopalkan. Durham toimi sekä hänen valmentajanaan että managerinaan.
Samaan aikaan maailmanmestari Muhammad Ali menetti mestaruutensa ja nyrkkeilylisenssinsä, koska hän kieltäytyi osallistumasta Vietnamin sotaan. Nyrkkeilyliitto WBA päätti selvittää uuden raskaansarjan mestarinsa turnauksella, johon Frazier ei kuitenkaan osallistunut. New Yorkin nyrkkeilykomissio NYSAC päätti järjestää oman maailmanmestaruusottelunsa, ja ottelussa avoimesta mestaruudesta Frazier kohtasi Buster Mathisin. Ottelu käytiin neljännen Madison Square Gardenin avajaisissa 4. maaliskuuta 1968, ja sitä seurasi 18 096 katsojaa. Frazier otti kamppailun hallintaansa kuudennessa erässä, ja se päättyi 11. erässä hänen voittoonsa tyrmäyksellä. Suurista nyrkkeilyliitoista maailmanmestaruuden tunnusti WBC, jolla ei ollut omaa mestaria vuosina 1967–1970.
Frazier puolusti NYSAC:n maailmanmestaruuttaan neljä kertaa otteluissaan Manuel Ramosia, Oscar Bonavenaa, Dave Zyglewiczia ja Jerry Quarrya vastaan, minkä jälkeen hän kohtasi WBA:n maailmanmestari Jimmy Ellisin Madison Square Gardenissa New Yorkissa 16. helmikuuta 1970. Frazier yhdisti vuonna 1967 eronneet maailmanmestaruustittelit ottelussa, jota seurasi 18 079 katsojaa. Ellis hallitsi ottelua aluksi, mutta sen jälkeen Frazier sai otteen ja kaatoi Ellisin neljännessä erässä kanveesiin vartalolyönnillään. Valmentaja Angelo Dundee ei päästänyt Ellisiä enää viidenteen erään, joten Frazierista tuli raskaansarjan kiistaton maailmanmestari. Muhammad Ali luovutti hänelle vuodesta 1967 hallussaan pitämänsä WBC:n maailmanmestaruusvyön, jolloin Frazierista tuli sekä WBC:n että WBA:n maailmanmestari.
Fight of the Century
Frazierin ja Muhammad Alin välisestä ottelusta oli puhuttu jo pitkään julkisuudessa. Frazier oli omalta osaltaan yrittänyt auttaa Alia saamaan kilpailulisenssinsä takaisin ja jopa lainannut hänelle rahaa, koska monet eivät olisi pitäneet Frazieria todellisena maailmanmestarina, jos hän ei olisi otellut Alia vastaan. Ennen ottelua Muhammad Ali alkoi pilkata Frazieria ”Setä Tuomoksi” (eng. Uncle Tom) eli valkoisten nöyristelijäksi ja mustamaalasi häntä muutenkin julkisuudessa. Alia tukenut Frazier ei voinut ymmärtää tätä, ja heidän välillään alkoi vihanpito.
Ottelu käytiin Madison Square Gardenissa, New Yorkissa 8. maaliskuuta 1971. Frazier oli ennakkosuosikki kertoimin 6:5. Ali hallitsi ottelun alkua, mutta Frazier onnistui vähitellen nousemaan tasolleen. Hän horjutti Alia yhdennessätoista erässä vasemmalla koukullaan ja kaatoi tämän lopulta kanveesiin viidennessätoista ja viimeisessä erässä. Viisi minuuttia ottelun jälkeen Frazier julistettiin voittajaksi yksimielisesti pistein 8–6–1, 11–4 ja 9–6. Voittoa on pidetty Frazierin uran huipentumana.
Mestaruuden menettäminen
Ottelun jälkeen Frazierin pitkäaikainen valmentaja Yancey Durham kuoli yllättäen, ja Frazier piti sen takia muutaman kuukauden tauon, ennen kuin päätti palata harjoittelemaan. Ensimmäisessä ottelussaan Foremanille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier voitti Joe Bugnerin pisteillä. Hänen uudeksi valmentajakseen tuli Eddie Futch. Sen jälkeen Frazier kohtasi Alin toisen kerran ja kärsi 12-eräisessä ottelussa niukan pistetappion. Ottelu oli parin välisistä kamppailuista tasaisin, ja osa katsojista protestoi ääneen, kun Ali julistettiin voittajaksi yksimielisesti. Tappionsa jälkeen Frazier otteli 17 kuukauden aikana vain kahdesti ja sai tyrmäysvoitot Jerry Quarrysta ja Jimmy Ellisista.
Thrilla in Manila
Frazier kohtasi viimeiseksi jääneessä maailmanmestaruusottelussaan Muhammad Alin, joka oli noussut maailmanmestariksi vuotta aiemmin voitettuaan George Foremanin Rumble in the Jungle -nimisessä kamppailussa. Ottelu järjestettiin lämpimissä oloissa Filippiinien Manilassa 1. lokakuuta 1975 ja se tunnetaan promoottori Don Kingin keksimällä nimellä Thrilla in Manila. Alille maksettiin kohtaamisesta 4,5 miljoonaa ja Frazierille 3,5 miljoonaa dollaria.
Thrilla in Manila sai runsaasti huomiota ennen ottelun alkamista, kun Ali haukkui Frazieria julkisesti lukutaidottomaksi ja nimitti häntä gorillaksi. Frazier otti jokaisen loukkauksen henkilökohtaisesti, sillä hänen lapsiaan kiusattiin niiden takia koulussa, ja näin jo aiemmissa otteluissa vastustajien välillä noussut viha syveni. Ali on myöhemmin puolustautunut sanomalla, että hänen lausuntonsa olivat vain ottelun markkinointia. Ottelun näkyvyys vain kasvoi, kun Ali toi presidentti Ferdinand Marcosin vastaanotolle mukanaan Veronica Porsche -nimisen mallin, jota Marcos luuli Alin vaimoksi. Ali ei edes yrittänyt korjata virhettä, joka päätyi sanomalehtien otsikoihin ympäri maailmaa. Kohun takia Ali joutui järjestämään lehdistötilaisuuden, jossa hän sanoi olevansa vastuussa ainoastaan vaimolleen Belindalle. Tapauksen jälkeen Belinda matkusti Manilaan ja päivän mittaisen vierailunsa aikana kävi monien lähteiden mukaan Alin kimppuun. Frazierin seurue toivoi Alin seurueen ajautuneen skandaalin takia sekasorron partaalle. Vain viikkoa ennen ottelua Frazier päätti vetäytyä julkisuudesta Manilan ulkopuolelle askeettisiin harjoitusoloihin odottamaan ottelun alkua.
Ali hallitsi kamppailun alkua, vaikkei liikkunutkaan yhtä paljon kuin aiemmissa otteluissaan. Kamppailun puolivälissä Frazier otti tilanteen hallintaansa. Ali pyrki iskemään Frazieria kasvoihin, jonka vuoksi hänen silmänsä alkoivat turvota 11. erässä. Hän ei nähnyt mitään ottelun kahdessa viimeisessä erässä. Ali voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä, kun Frazierin valmentaja Eddie Futch heitti pyyhkeen kehään 14. ja 15. erän välisellä tauolla. Frazier protestoi päätöstä huutamalla ja raivoamalla Futchille. Ottelun jälkeen hän vannoi, ettei enää ikinä puhuisi sanaakaan valmentajalleen, jota piti syypäänä tappioonsa. Haastattelussa vuonna 2008 Frazier sanoi olleensa valmis jopa uhraamaan henkensä, mikäli olisi saanut astua kehään vielä yhden erän ajaksi.
Ottelun päätyttyä Ali nousi tuolilta juhliakseen voittoaan, mutta kaatui avustajansa käsivarsille kuumuuden uuvuttamana. Myöhemmin on käynyt ilmi, että maailmanmestari oli käskenyt valmentajaansa Angelo Dundeeta luovuttamaan ottelun saman erätauon alussa. Dundee päätti kuitenkin odottaa, koska oli huomannut, että Frazierin kulmauksessa keskusteltiin samasta asiasta.
Frazierin ja Alin viimeistä kohtaamista pidetään yhtenä kaikkien aikojen kuuluisimmista nyrkkeilyotteluista: aikakauslehti The Ring nimesi ottelun Vuoden otteluksi ja se oli ensimmäisenä Time-lehden listauksessa ”Top 10 Boxing Matches”. Alin ottelun jälkeen antamia kommentteja Frazierista on pidetty sovinnontekona: hän sanoi Frazierin olevan ”maailman paras nyrkkeilijä minun jälkeeni”, kuvaili häntä kovimmaksi vastustajakseen ja kertoi käyneensä ottelun aikana ”lähempänä kuolemaa kuin koskaan”.
Viimeiset ottelut
Muhammad Alille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier piti kahdeksan kuukauden tauon ennen seuraavaa otteluaan George Foremania vastaan. Molemmat kamppailijat saivat ottelusta palkkioksi miljoona dollaria. Frazier astui kehään päänsä kaljuksi ajelleena. Hän oli leikannut hiuksensa pois impulsiivisesti vain muutamaa tuntia ennen ottelua. Frazier hävisi jälleen tyrmäyksellä, mutta tällä kertaa ottelu kesti viisi erää.
Tappionsa jälkeen Frazier päätti uransa. Hän teki paluun neljä ja puoli vuotta myöhemmin 3. joulukuuta 1981, jolloin hän kohtasi Jumbo Cummingsin ratkaisemattomana päättyneessä ottelussa, joka jäi hänen uransa viimeiseksi. Vielä vuonna 1985 Frazier suunnitteli palaavansa kehään otellakseen näytösottelun kanadalaista Robert Cleroux’ta vastaan. Viranomaisten vastustelun vuoksi ottelu ei kuitenkaan koskaan toteutunut.
Elämä nyrkkeilyuran jälkeen
Frazierin viha hänen tunnetuinta vastustajaansa Muhammad Alia kohtaan ei laantunut vuosien aikana. Vuonna 1996, kun Ali sytytti Atlantan olympiatulen, Frazier sanoi, että Ali pitäisi työntää liekkeihin. Omaelämäkertansa mukaan hän halusi otella Alin kanssa vielä kerran, lyödä hänet kappaleiksi ja ”postittaa takaisin Jeesukselle”. Dokumenttielokuvassa Frazier vastaan Ali (Thrilla in Manila, 2008) näytetään, että Frazierin puhelinvastaajassa on viesti: ”Liiku kuin perhonen, pistä kuin ampiainen, minä tein sen.” Tällä hän viittaa Muhammad Alin uransa jälkeen sairastamaan Parkinsonin tautiin, jonka Frazier tulkitsi Jumalan rangaistukseksi nuoren Alin sanoista ja teoista: ”Joskus Jumala tulee alas ja laittaa kätensä päällesi, jos olet liian ylpeä.” Frazierin kuoleman jälkeen Ali sanoi tiedotusvälineille maailman menettäneen loistavan mestarin, jota hän muistelee kunnioittaen ja ihaillen.
Lapsia Frazierilla oli yksitoista ja lapsenlapsia 27. Hänen poikansa Marvis Frazier nyrkkeili ammattilaisena 1980-luvulla ja auttoi myöhemmin isäänsä nuorten nyrkkeilijöiden valmentamisessa. Myös hänen tyttärensä Jackie Frazier-Lyde on nyrkkeillyt ammattilaisena.
Frazier joutui auto-onnettomuuteen vuonna 2002 ja sai niskavamman. Helmikuussa 2004 hänet pidätettiin, kun poliisi oli saanut hänen kotoaan Pohjois-Philadelphiassa ilmoituksen perheväkivallasta. Frazierin pojan äiti kertoi poliisille, että Frazier oli lyönyt häntä ja hänellä oli vammoja kasvoissaan. Syytteet hylättiin myöhemmin, kun nainen kieltäytyi todistamasta Frazieria vastaan oikeudessa. Vuonna 2007 Frazier vieraili Suomessa ja osallistui Se on siinä -ohjelman kuvauksiin.
Frazier kuoli 67-vuotiaana 7. marraskuuta 2011 kuukautta aiemmin todettuun maksasyöpään.
Nyrkkeilytyyli
Joe Frazier oli hyökkäävä nyrkkeilijä, joka tapasi käydä etukumarassa vastustajansa kimppuun heti ottelun alussa ja jatkaa hyökkäämistä, kunnes vastustaja väsyi. . Frazierilla oli hyvä iskunkestävyys, jonka ansiosta hän pystyi hyökkäämään suoraan päin vastustajansa iskuja. Lähietäisyydelle päästyään Frazierilla oli tapana lyödä vastustajaansa vartaloon hidastaakseen tätä. Hänen erityisenä vahvuutenaan pidettiin oikeaa koukkua vartaloon. Frazier pystyi lyömään 54–58 iskua jokaisessa erässä. Hän tyrmäsi vastustajansa usein lyömällä heitä vasemmalla koukulla päähän. Frazierin iskuvoima oli huippuluokkaa, ja hänen harjoitusvastustajanaan toiminut alemman raskaansarjan nyrkkeilijä Ray Anderson on verrannut Frazierin iskua bussin yliajoon.
Nykyään monet mieltävät Frazierin hitaaksi nyrkkeilijäksi, mikä saattaa johtua jatkuvasta vertailusta Aliin. Todellisuudessa Frazierilla oli erittäin nopeat kädet. Myös hänen reaktiokykynsä oli nopea.
Muuta
thumb|Joe Frazier saa palkinnon [[New York Daily News -lehdeltä.]] Joe Frazier esiintyi omana itsenään vuoden 1976 menestyselokuvassa Rocky. Lisäksi elokuva on saanut vaikutteita Frazierin elämästä. Ensinnäkin elokuvan päähenkilö Rocky Balboa harjoittelee teurastamossa hakkaamalla naudanruhoa kuin nyrkkeilysäkkiä. Frazierin mukaan hän oli silloin tällöin hakannut naudanruhoja teurastamossa työskennellessään ja käsikirjoittaja-pääosannäyttelijä Sylvester Stallone käytti ideaa elokuvassa. Myös elokuvan toinen tunnettu kohtaus, jossa Balboa juoksee Philadelphian museon portaita lenkkinsä aikana, perustuu Frazierista kerrottuun tarinaan. Frazierille ei kuitenkaan maksettu elokuvasta muuta kuin pieni korvaus hänen esiintymisestään.
Lenny Bruce
Lenny Bruce, oik. Leonard Alfred Schneider (13. lokakuuta 1925 – 3. elokuuta 1966) oli kiistelty amerikkalainen stand up -koomikko, kirjailija, yhteiskuntakriitikko ja satiirikko, joka vaikutti 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen tuomionsa epäsiveellisyysoikeudenkäynnissä vuonna 1964 oli myös kiistelty, ja se johti lopulta ensimmäiseen kuolemanjälkeiseen armahtamiseen New Yorkin historiassa.
Joe Frazier
Muuta
Frazier valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1990.
Vuonna 1992 hän vieraili televisiosarjan Simpsonit jaksossa Velipuolen paluu.
Lenny Bruce
Läpimurto
1950-luku oli läpimurtovuosikymmen Brucelle ja koomikoille kuten Mike Nichols, Elaine May, Mort Sahl, jotka olivat kaikki juutalaisia omine näkemyksineen etnisyydestä. Bruce työskenteli yökerhoissa Brooklynissa ja Baltimoressa, jossa hän tapasi striptease-tanssija Harriet Jolliffin (s. 1927, taiteilijanimeltään Hot Honey Harlowe). Harlowe oli karannut kotoaan teini-ikäisenä ja viettänyt jonkin aikaa vankilassa. "Honey ja minä vain katsoimme toisiamme ja se teki meidät kuumaksi," Bruce sanoi myöhemmin. He menivät naimisiin vuonna 1951.
Bruce esiintyi vuonna 1949 Arthur Godfrey's Talent Scouts -ohjelmassa ja saavutti kansallista huomiota uskaliaalla satiirillaan, jossa hän koetteli tabuiksi koettuja aiheita, kuten rotupelkoja, seksuaalifantasioita, jännitteitä juutalaisten ja kristittyjen välillä sekä presidenttejä. Hänen älynsä ja jäljittelemätön suorapuheisuutensa sai aikaan ihailua etenkin liberaaleissa kirjallisuuspiireissä.
Ongelmat virkavallan kanssa ja viimeiset vuodet
Bruce työskenteli Hollywoodin yökerhoissa ja paikallisessa televisio-ohjelmassa. Vuonna 1961 Bruce vangittiin siveettömyyssyytteiden vuoksi ja vuonna 1963 hänen ei sallittu matkustaa Britanniaan. Lopulta Brucen show kiellettiin sekä Englannissa että Australiassa. Lukuisat yökerhot lakkauttivat Brucen esiintymisen, sillä he olettivat sen vain johtavan pidätykseen, ja Bruce ei voinut enää esiintyä. Bruce ajautui konkurssiin. Hugh Hefner sai idean Brucen omaelämäkerrasta, joka ilmestyi Playboy-lehdessä seuraavan kahden vuoden aikana ja How to Talk Dirty and Influence People -kirjana vuonna 1965.
Painostuksesta huolimatta Bruce kieltäytyi siivoamasta kieltään. Vuonna 1964 Bruce tuomittiin epäsiveellisestä näytöksestä Greenwich Villagessa. Norman Mailer, James Jones ja muut merkittävät kirjailijat ja älyköt puolustivat häntä yhteiskunnallisena satiirikkona "Swiftin, Rabelais'n ja Twainin perinteen hengessä." Myöhäisinä vuosinaan Bruce tuli riippuvaiseksi heroiinista. Vuonna 1963 hänet tuomittiin laittomasta huumeiden hallussapidosta. Bruce kuoli yliannostukseen 3. elokuuta 1966 kotonaan Hollywood Boulevardilla 40-vuotiaana.
Joulukuussa 2003 New Yorkin kuvernööri armahti Brucen yli 40 vuotta vanhasta tuomiostaan, mikä oli kaupungin ensimmäinen kuolemanjälkeinen armahtaminen. Kuvernööri kutsui armahtamista New Yorkin julistautumiseksi noudattaa perustuslain ensimmäistä lisäystä, joka suojelee sananvapautta.
Rebecq
Nykyinen Rebecqin kunta syntyi vuonna 1977, kun Bierghes, Quenast, Rebecq-Rognon sekä osa Saintesista yhdistyivät. Rebecq sijaitsee Senne-joen varrella 27 kilometriä Brysselistä lounaaseen. Rebecqin naapurikunnat ovat Ittre ja Tubize Vallonian Brabantin provinssissa, Pepingen Flanderin Brabantin provinssissa sekä Enghien ja Braine-le-Comte Hainaut'n provinssissa.
Rebecqin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 2002 Monghidoro Italiassa.
Pormestarit
Rebecqin pormestarit vuoden 1977 kuntaliitoksesta nykypäivään saakka:
PCP
PCP on lyhenne ainakin seuraavista:
Trilogia (täsmennyssivu)
Trilogia voi tarkoittaa:
Belgian Grand Prix 1979
Belgian Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. toukokuuta 1979 Zolderin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut eteläafrikkalainen Jody Scheckter. Kilpailun aikana johdossa olivat Patrick Depailler, Jacques Laffite, Alan Jones ja Jody Scheckter.
Australialaiset kielet
Vuonna 2018 ehdotettiin, että australialaisten kielten alkukoti sijaitsee Burketownissa, Queenslandin osavaltiossa.
Tasmanian alkuperäiskieliä ei lasketa kuuluvan australialaisiksi kieliksi.
Luokittelu
Suurin australialainen kieliryhmä on pama-nyungan kieliryhmä, tosin siihen luokiteltavien kielten määrittelystä kiistellään. Pama-Nyungan ryhmään kuuluvat kielet kattavat valtaosan Australian mantereesta; noin 90 % koko mantereen pinta-alasta. Muihin kieliryhmiin kuuluvia kieliä puhutaan lähinnä Australian pohjoisosissa. Eri kielten erot voivat olla huomattavia, mutta australialaisilla kielillä on erityisesti ääntämyksellisiä samankaltaisuuksia.
Australialaisiin kieliin luetaan joskus myös tasmanialaiset kielet, jotka hävisivät kun suurin osa tasmanialaisista menehtyi mustan sodan seurauksena.
Piirteitä
Australian eristäytyneestä sijainnista johtuen australialaisissa kielissä on joitakin yhteisiä ja yleisiä piirteitä, jotka ovat muissa maailman kielissä harvinaisia. Tällaisia piirteitä ovat mm.:
Singaporen kansallispäivä
Singapore juhlistaa itsenäisyyttään vuosittain kansallispäivänään 9. elokuuta. Singapore julistautui itsenäiseksi Isosta-Britanniasta elokuussa 1963 ja se liittyi Malesian liittovaltioon syyskuussa 1963. Kaksi vuotta myöhemmin maa erosi Malesian liitosta, 9. elokuuta 1965.
Singaporelaiset aloittavat juhlimisen heinäkuun lopulla ja juhlallisuuksiin kuuluu konsertteja, karnevaaleja ja muita juhlia. Juhlat huipentuvat vuotuiseen kansallispäivän paraatiin, joka pidetään Singaporen Kallangissa sijaitsevalla kansallisstadionilla. Tapahtuma on kansallisesti televisioitu.
Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue
Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.4) on Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 193,26 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 11,4 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Syvinkisalmi.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Oviedo
Oviedo (asturiaksi Uviéu) on Asturian itsehallintoalueen ja maakunnan pääkaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus, joka tunnetaan myös yliopistokaupunkina. Kaupungin asukasluku vuonna 2018 oli 220 020 ja pinta-ala noin 187 km². Munkit Máximo ja Fromestano perustivat kaupungin vuonna 761.
Oviedossa sijaitsee useita Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. Kaupungissa jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnettu Asturian ruhtinaan palkinto eri alojen taitajille.
Muun muassa Formula 1:n maailmanmestari Fernando Alonso ja Espanjan kuningatar Letizia ovat syntyneet Oviedossa.
Gotha Go 244
Gotha Go 244 oli saksalaisen Gothaer Waggonfabrikin kehittämä ja valmistama kaksimoottorinen kuljetuslentokone, joka oli moottoroitu versio yhtiön aiemmasta Go 242 -liitokoneesta. Konetyyppiä valmistettiin kaikkiaan 174 kappaletta, josta 133 oli liitokoneversiosta muunnettuja koneita. Ensimmäiset moottoroidut koneet toimitettiin Kreikkaan sijoitetuille saksalaisjoukoille maaliskuussa 1942, minkä lisäksi tyyppi palveli myös Lähi-idässä ja itärintamalla.
Historia
Gothaer Waggonfabrikin valmistamasta Go 242 -liitokoneesta oli tullut saksalaisjoukkojen yleisin kuljetusliitokone toisen maailmansodan loppupuolella, ja tyyppiä toimitettiinkin yhteensä yli 1 500 kappaletta. Gotha lähti kehittämään liitokoneen pohjalta moottoroitua Go 244 -versiota, jossa kokeiltiin erilaisia pienitehoisia voimalaitteita, joihin kuuluivat saksalaisvalmisteisten moottorien lisäksi Neuvostoliitosta ja Ranskasta sotasaaliiksi jääneitä voimalaitteita. Sarjatuotantokoneissa käytettiin suurimmin osin ranskalaisvalmisteisia moottoreita.
Moottoroitua Go 244:ää valmistettiin kaikkiaan 174 kappaletta, josta 133 oli Go 242B -liitokoneversiosta muunnettuja koneita. Koneet viimeisteltiin viiden liitokoneversion mukaisesti, jotka olivat Go 244B-1- ja Go 244B-2 -rahtiversiot, Go 244B-3 ja Go 244B-4 -laskuvarjohyppyversiot, sekä kaksoisohjaimin varustettu Go 244B-5 -versio. Rahtiversioista B-1:ssä oli vääntövarsi-iskunvaimentimet, kun B-2 oli varustettu öljyiskunvaimentimilla ja leveämmällä laskutelineellä.
Ensimmäiset moottoroidut Go 244:t toimitettiin Kreikassa ja Kreetan saarelle sijoitetuille saksalaisjoukoille maaliskuussa 1942. Tämän lisäksi tyyppiä toimitettiin Lähi-idässä ja itärintaman eteläisen Neuvostoliiton alueella palvelleille yksiköille, mutta jälkimmäisellä se osoittautui alttiiksi ilmatorjunnalle ja korvattiin Junkers Ju 52/3m ja Messerschmitt Me 323 -kuljetuskoneilla.
Konetyypistä suunniteltiin myös yksimoottorista versiota, jossa olisi käytetty nokalle asennettua Argus As 10C tai Junkers Jumo 211 -moottoria. Argus-patoputkimoottoreilla ja perinteisellä perärunkorakenteella varustettu Go 245 -versio oli myös suunnittelilla.
Maarit Niiniluoto
thumb|Maarit Niiniluoto ihailee [[Metro-tytöt|Metro-tyttöjen kenkää Asikkalan Toivo Kärki -juhlilla vuonna 2005.]] Leena Maarit Anneli Niiniluoto (s. 28. heinäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen kirjailija, journalisti ja suomalaisen viihteen historioitsija. Hänen isänsä oli Helsingin Sanomien päätoimittaja Yrjö Niiniluoto (1900–1961) ja äitinsä saman lehden kulttuuriosaston päällikkö Marja Niiniluoto, o.s. Linturi (1919–1995). Helsingin yliopiston kansleri Ilkka Niiniluoto on hänen veljensä.
Maarit Niiniluoto on opiskellut humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, ja hän on suorittanut myös Diplome d’études supérieures (3éme dégré) -tutkinnon Strasbourgin yliopistossa.
Liza Minnelli
Liza Minnelli [ˈlaɪzə mɪˈnɛli] (s. 12. maaliskuuta 1946 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näyttelijä-laulaja Judy Garlandin ja elokuvaohjaaja Vincente Minnellin tytär.
Maarit Niiniluoto
Vuodesta 1962 alkaen muun muassa Ilta-Sanomien, Suomen Kuvalehden ja Uuden Suomen toimittajana työskennellyt Niiniluoto siirtyi vuonna 1991 freelanceriksi. Hän on uransa mittaan perehtynyt suomalaisen populaarimusiikin vaiheisiin ja ylipäänsä kotimaisen viihteen historian suuriin nimiin. Hänet tunnetaan suomalaisen tangon puolestapuhujana, lavatanssiperinteen tutkijana sekä 1950-luvun rillumareikulttuurin spesialistina. Yksi hänen merkittävimmistä alueistaan on sotavuosien viihdytystoiminta, jonka hän näkee tuon vaikean ajan merkittävänä selviytymisstrategiana. Hän on myös erityisesti paneutunut suomalaisten naissanoittajien tuotantoon ja elämänkohtaloihin.
Liza Minnelli
Ura
Minnelli suunnitteli nuorena uraa taitoluistelijana, mutta vuonna 1963 hän sai roolin Off-Broadwayllä esitetystä musikaalista Best Foot Forward. Hän sai tunnustusta työstään ja pääsi esiintymään muun muassa televisio-ohjelmiin The Ed Sullivan Show ja The Tonight Show.
Maarit Niiniluoto
Teoksia
Maarit Niiniluoto päätyi viihteen yhä kiehtovammalle alueelle vähitellen kirjojensa kautta. Hänen esikoiskirjansa, Kari Suomalaisen Ihmisen ääni (1978), oli ensimmäinen vakava teos suomalaisesta pilapiirtäjästä, joka itse sanoi olevansa populaarikulttuuria. Kansantaiteilija Esa Pakarisen elämäkerta Hanuri ja hattu (1980) kertoi jo viihteen katkerista juurista. Säveltäjä Toivo Kärjen elämäkerta Siks' oon mä suruinen (1982) on syväluotaus lahjakkaan säveltäjän ja vaikuttajan elämään ja tuntoihin. Kaustinen soi (1984) kertoo suomalaisen populaarimusiikin kansanomaisista juurista.
Liza Minnelli
Ura
Minnelli sai vuonna 1965 pääroolin John Kanderin ja Fred Ebbin ensimmäiseen musikaaliin Flora, the Red Menace. Vaikka musikaalia esitettiin vain 87 kertaa, se toi Minnellille Tony-palkinnon parhaasta naispääösasta musikaalissa. Hän oli pitkään palkinnon nuorin voittaja. Minnelli jatkoi tuon jälkeen noin 40 vuoden ajan yhteistyötä Kanderin ja Ebbin kanssa.
Maarit Niiniluoto
Teoksia
1930-luvun suursuosikin, Harmony Sisters -lauluyhtyeen vaiheet Niiniluoto dokumentoi teoksessaan Sulle salaisuuden kertoa mä voisin – Harmony Sistersin tarina (1992). Kun Neuvostoliitto hajosi vuonna 1991 ja neuvostovastaisiksi tuomitut sota-ajan iskelmät vapautuivat lopullisesti pannasta, ne alkoivat jälleen soida radiossa, ja Korsuorkesterin kaltaiset nostalgiayhtyeet ryhtyivät esittämään niitä lavoilla. Tällöin Niiniluoto tarttui otolliseen tilaisuuteen ja kirjoitti toistaiseksi ainoan kattavan teoksen sota-ajan viihdytystoiminnasta. On elon retki näin (1995) kertoi rintamaradioista ja -teattereista, viihdytyskiertueista sekä kotirintaman asemiesilloista.
Liza Minnelli
Ura
Minnelli lähti Floran lopettamisen jälkeen soolokiertueelle. Hän kieltäytyi useista elokuvatarjouksista, mutta otti lopulta vastaan pienen roolin elokuvasta Charlie Bubbles – haihattelija (1968). Seuraavan vuoden elokuussa Minnelli sai jo ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta Steriili kukko. Vuonna 1970 puolestaan valmistui elokuva Rakastathan vielä, Junie Moon.
Minnelli tunnetaan luultavasti parhaiten Sally Bowlesin roolista elokuvamusikaalista Cabaret (1972), jossa hän näytteli amerikkalaista kabaree-esiintyjää, joka tavoittelee kuuluisuutta Berliinissä. Rooli toi hänelle parhaan naisnäyttelijän Oscarin ja Bafta-palkinnon sekä Golden Globen. Samana vuonna Minnelli palkittiin vielä Emmyllä television konserttielokuvasta Liza with a Z.
Maarit Niiniluoto
Radio- ja televisio-ohjelmia
Niiniluoto toimi vuosina 1977–1990 yhtenä Yleisradion asiaviihdeohjelman Yhtä köyttä -yhdistyksen käsikirjoittajista. Vuodesta 1990 lähtien hän on tehnyt freelancerina Radio Suomen Iskelmäradio-ohjelmaa ja oli edesmenneen Ilpo Hakasalon pitkäaikainen työtoveri. Hänen ideanaan on ollut laatia ohjelmakokonaisuuksia eri aiheista ja henkilöistä, ja näissä lähetyksissä on soinut jopa 1920-luvun gramofonilevyjä.
Liza Minnelli
Ura
Vuonna 1977 hän näytteli Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa New York, New York, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Robert De Niro. Se ei ollut kaupallinen menestys, mutta Minnellin ohjelmistoon jäi siitä kaksi tunnettua laulua, ”Theme from New York, New York” ja ”But the World Goes ’Round”. Vaikka hänen seuraavat elokuvansa eivät olleet yhtä onnistuneita kuin hänen aiemmat elokuvansa, niin vuonna 1981 ilmestynyt Arthur tienasi hyvin lippuluukuilla.
Elokuvauransa välissä Minnelli näytteli jatkuvasti myös näytelmissä. Cabaretin jälkeen hän ehti voittaa toisen Tony-palkintonsa Winter Garden Theatressa esitetystä näytelmästä. Kolmannen Tonynsä hän sai vuosina 1977–1978 esitetystä musikaalista The Act.
Maarit Niiniluoto
Radio- ja televisio-ohjelmia
Niiniluoto on satojen kotimaisten esiintymisten ja juontojen lisäksi luennoinut suomalaisesta tangosta ja sotavuosien viihdytystoiminnasta muun muassa Tukholmassa, Brysselissä, Pariisissa, Buenos Airesissa ja Montevideossa. Hän juonsi kymmenen vuoden ajan sotavuosien viimeisen esiintyvän naistaiteilijan Tuire Orrin ja tämän pitkäaikaisen säestäjän Aarno Wallin konsertteja. Hänet nähtiin myös television kesäohjelmissa Tanssit stadissa sekä Vadelmakallion iltamat (1996–1998). Hän on tehnyt käsikirjoituksen televisioelokuvaan Toivo Kärki – Siks' oon mä suruinen (1997), ja hän esitti itseään Timo Koivusalon elokuvassa Rentun ruusu (2001).
Liza Minnelli
Ura
Elokuvauransa lisäksi Minnelli on luonut äitinsä tavoin myös menestyksekkään laulajanuran. Vuonna 1989 hän julkaisi brittiläisen Pet Shop Boys -yhtyeen säveltämän ja tuottaman albumin Results. Hän on myös esiintynyt muun muassa My Chemical Romancen The Black Parade -levyllä kappaleessa Mama.
Maarit Niiniluoto
Tunnustuksia
Uransa aikana Maarit Niiniluoto on saanut Yleisradion sivistyspalkinnon 1995, Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n Prix Elvis -palkinnon 1996, Kaustinen Folk Music Festival -plaketin 1998 ja Topelius-mitalin suomalaisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä 1998. Vuonna 2000 Suomen freelance-journalistit ry. valitsi hänet Vuoden freelanceriksi. Viihdemusiikin Ystävien Seuran kunniajäsen hänestä tuli 2006. Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon laajasta ja ansiokkaasta urasta hän sai 2008. Stadin slangi ry nimitti hänet Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2009. Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 2019.
Liza Minnelli
Ura
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä
Minnelli on ollut naimisissa neljästi. Kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon.
Dom Luiz (1895)
Dom Luiz oli Portugalin laivaston vuonna 1895 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus
Puurunkoinen alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1895.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1918.
Torikatu
Torikatu voi tarkoittaa seuraavia liikenneväyliä:
Konsta Jaakola
Konsta Jaakola (s. 4. huhtikuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jaakola laukoo oikealta.
Ura
Jaakola on Karhu-Kissojen kasvatti. Hän oli kaudella 2012–2013 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+6=7. C-nuorten Mestiksen runkosarjassa Jaakola oli Karhu-Kissojen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+17=36. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten Mestispronssia. Vuodet 2014–2016 Jaakola kävi Yhdysvalloissa Rice Memorial High Schoolia. Jälkimmäisellä kaudella 2015–2016 hän oli joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä sekä MPHL:ssä tehoilla 11+7=18 että high school -sarjassa tehoilla 28+31=59. Kauden 2016–2017 Jaakola pelasi EHL-junioriliigaa Philadelphia Little Flyersissa.
Kaudeksi 2017–2018 Jaakola palasi Suomeen ja siirtyi KooKoon A-nuoriin. Kaudella 2018–2019 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Jaakola debytoi samalla kaudella myös KooKoon SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Jaakola teki liigadebyyttinsä 6. helmikuuta 2019 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänelle avautui paikka KooKoon kokoonpanosta, kun Toni Kähkönen oli sivussa, Anrei Hakulinen maajoukkueessa ja Henri Kanninen jättänyt joukkueen. Jaakola merkittiin KooKoon nelosketjun oikeaan laitaan Mikko Virtasen ja Tomi Leivon viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.16 minuuttia.
Jaakola siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekkoon. Hänen siirtonsa taustalla oli myös varusmiespalvelus Jääkäriprikaatissa. Jaakolan tulokaskausi Mestiksessä toi 33 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4.
Kaudeksi 2020–2021 Jaakola siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan KH Toruńiin. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa toi 32 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 7+6=13.
Jaakola palasi kaudeksi 2021–2022 Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Heinolan Peliittoihin. Toukokuussa 2022 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Inhimillinen turvallisuus
Inhimillinen turvallisuus on UNDP:n kehittämä ja vuonna 1994 julkaisema käsite, jossa pyritään ottamaan yksilö mukaan turvallisuus-ajatteluun. Inhmimillinen turvallisuus on myös osa ETYJ:n inhimillistä ulottuvuutta.
Qina
Qina (myös Qena) on kaupunki Egyptissä, Niilin varrella. Se on myös samannimisen kuvernoraatin pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2006 201 191.
Historia
Nimi Qina on johdettu koptinkielisestä nimestä Kônê (Ⲕⲱⲛⲏ). Koptinkielinen nimi toimi juurena myös kreikankieliselle nimelle Kainē polis (Καινὴ πόλις). Kreikankielinen nimi tarkoittaa kääntäen "uutta kaupunkia". Uudesta kaupungista puhuttiin erotuksena Koptokseen eli nykyiseen Qiftiin noin 23 kilometriä Qinasta etelään. Qinan lähellä Niilin toisella puolella sijaitsee myös temppeleistä tunnettu Dandarah. Qinan vanha nimi Kainē polis jäi pian pois käytöstä. Bysantin valtakunnan kaudella sitä ei mainita enää lainkaan. Kaupunki sai mahdollisesti 200-luvun lopulla jaa. uuden nimen Maksimianopolis.
Arabien vallattua Egyptin jotkut arabimaantieteilijät käyttivät nimeä Ikna. Siitä tuli oman piirikuntansa (kura) hallinnollinen keskus. Ensimmäisenä arabimaantieteilijänä sen mainitsi al-Yakubi. Hän kuvaili paikan olevan raunioitumassa. Paikalliset muuttivat alueelta muualle peläten beduiinien ryöstöretkiä. Fatimidien kalifi al-Mustansirin tehdessä hallinnollisen uudistuksen kaupungista tuli osa Qusin kaupungin mukaan nimettyä maakuntaa (amal). Qina itsessään oli myöhemmin pitkään melko merkityksellinen. Se tunnettiin jonkin aikaa etenkin vuonna 1196 kuolleen pyhimys Abd al-Rahimin haudasta, josta oli tullut pyhiinvaelluspaikka. Sen kautta kulki myös karavaanireitti Punaisenmeren satama al-Qusairiin, josta lähti laivaliikennettä Mekan pyhiinvaeltajille.
Qina kasvoi kaupunkina suuremmaksi vasta suhteellisen hiljattain toisen maailmansodan jälkeen. Kasvuun vaikutti Punaisellemerelle kulkevan maantien ja Niilin ylittäneen sillan rakentaminen, sekä uusi asema oman kuvernoraattinsa hallinnollisena keskuksena.
Väestö
thumb|Paikallinen [[moskeija.]] Qinan asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 201 191.
Unst
Unst on yksi Skotlannin Shetlandsaarista. Se on asutuista Britteinsaarista pohjoisin.
Unstin tärkein kylä on Baltasound ja muita ovat mm. Uyeasound ja Haroldswick. Aivan saaren pohjoispuolella sijaitsee 1850-luvulla rakennettu Muckle Fluggan majakka.
250px|thumb|left|Muness Castle Unstissa
D’Entrecasteaux’nsaaret
D’Entrecasteaux’nsaaret [dãtrekasto:´nsaaret] ovat saariryhmä Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Guinean saaren itäisen kärjen pohjoispuolella. Saarten yhteispinta-ala on 3 142 neliökilometriä ja asukasluku 49 000 vuonna 1990.
Tuliperäinen saaristo koostuu viidestä pääsaaresta, jotka ovat pohjoisesta etelään lueteltuina Goodenough (Nidula), Fergusson (Moratau), Sanaroa, Dobu ja Normanby (Duau). Lisäksi niiden ympärillä on lukuisia pieniä luotoja. Suurin saarista on Fergusson, joka käsittää yli kolmanneksen saarten pinta-alasta. Saaristo on nimetty ranskalaisen navigaattorin Bruni d’Entrecasteaux’n mukaan.
Suurimmat saaret ovat asuttuja. Valtaosa väestöstä elää omavaraistaloudessa pienissä yhdyskunnissa. Perinteisesti alueella on tuotettu saviastioita vaihtokauppaa varten, ja asukkaat ovat osallistuneet myös kulaan, esineiden kuten simpukankuorten seremonialliseen vaihtojärjestelmään eri heimojen välillä. Talouden kannalta merkittävämpää on kopran tuotanto. Lisäksi alueella on viime vuosina etsitty mineraaliesiintymiä.
Keuruun reitin valuma-alue
Keuruun reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.6) on Kokemäenjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 027,52 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 11,45 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Vilppulankoski.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Fensyklidiini
Historia
Vuonna 1926 syntetisoitiin PCP:n esiaste PCC, josta 1950-luvulla syntetisoitiin PCP jonka patentoi lääkeyhtiö Parke-Davis. Anestesialääkkeen kauppanimeksi tuli Sernyl, mutta sen käytöstä luovuttiin 1960-luvun puolivälissä, koska sillä oli voimakkaita neurotoksisia ja hallusinaatioita aiheuttavia sivuvaikutuksia sekä pitkä puoliintumisaika. PCP palasi kuitenkin myöhemmin markkinoille Sernylan-nimisenä eläinlääketieteen nukutusaineena, mutta jälleen sen käytöstä luovuttiin.
Etelä-Afrikan kulttuuri
Etelä-Afrikan kulttuuri kuvastaa maan monietnistä ja -kulttuurillista luonnetta. Maan nopea kaupungistuminen ja pyrkimys perinteisten kulttuurien hävittämiseen apartheidin aikana on johtanut siihen, että perinteiset elämänmuodot ovat katoamassa, vaikka mustien perinteiset kulttuurit vielä ovatkin vahvoja maaseudulla. Afrikaanerien kulttuuri kehittyi 1800-luvun aikana omaehtoisessa eristyksessä aikakauden liberaaleista ja demokraattisista aatesuuntauksista. Maaseudulla afrikaanerien elämänmuoto usein keskittyy edelleen konservatiivisten reformoitujen kirkkojen ympärille. Afrikaanerien jälkeen valtaosa maan valkoisesta väestöstä on brittiläistä alkuperää. Britit asuvat pääosin kaupungeissa ja hallitsevat edelleen maan liike-elämää.
Fensyklidiini
Päihdekäyttö
Voimakkaiden psykoaktiivisten vaikutusten myötä PCP:tä on käytetty myös päihteenä, koska sitä on helppo ja halpa valmistaa. Päihteenä se ilmestyi katukäyttöön 1960-luvulla. PCP:tä valmistetaan laittomissa laboratorioissa ja myydään kadulla mm. enkelipölynä. PCP:tä voidaan syödä tabletteina tai siitä valmistettua jauhetta nuuskataan tai poltetaan. PCP:tä on saatavilla myös nesteenä, jota voidaan imeyttää muihin materiaaleihin ja polttaa. PCP:n vaikutus kestää muutaman tunnin jota seuraa lyhyt vieroitusvaihe, jolloin käyttäjä voi olla ärtyisä ja masentunut.
Etelä-Afrikan kulttuuri
Vuoden 1994 jälkeen syntyneessä uudessa Etelä-Afrikassa on edelleen käynnissä uuden kansallisen luonteen ja kulttuurin luominen.
Fensyklidiini
Päihdekäyttö
thumb|PCP:tä kidemäisenä ja liuenneena
Etelä-Afrikan kulttuuri
Musiikki
thumb|Enoch Sontonga Etelä-Afrikan musiikkiperinteessä yhdistyvät maan kotoperäiset ainekset ja ulkopuolelta tulleet vaikutteet. Maan vanhimpaan musiikkiperinteeseen kuuluu 1600-luvulla khoiden piirissä syntyneet soittimet, kuten ramkie ja mamokhorong. Kapmaassa orjista koostuneet orkesterit ja kiertelevät muusikot ryhtyivät myös esittämään länsimaista musiikkia.
Fensyklidiini
Päihdekäyttö
Huumetesteissä PCP voidaan havaita virtsasta noin 48 tunnin ajan viimeisestä käyttöhetkestä lähtien. Kroonikkokäyttäjien virtsasta aine voidaan havaita jopa viikon kuluttua viimeisestä käyttökerrasta. Suomessa PCP on harvinainen päihde, eikä se ole enää myöskään muodissa Yhdysvalloissa.
Etelä-Afrikan kulttuuri
Musiikki
1800-luvulla sisämaahan ulottunut lähetystyö vaikutti musiikkiperinteeseen merkittävästi. Vuosisadan loppupuolella varhaiset eteläafrikkalaiset säveltäjät kuten John Knox Bokwe alkoi säveltää virsiä, jotka käyttivät perinteisiä xhosien harmonioita. Vuonna 1897 Enoch Sontonga sävelsi Nkosi Sikelel' iAfrika -hymnin, josta myöhemmin tuli maan apartheidin vastaisen taistelun tunnussävel ja vuonna 1994 maan kansallislaulun osa. Lähetystyö ja amerikkalaisten negrospirituaalien vaikutuksesta maahan syntyi myös oma gospel-perinne, joka on edelleen elinvoimainen ja on yksi maan suosituimmista musiikkimuodoista. Hengellisen musiikin kuoroperinteeseen sekoittui myös afrikkalaisia vaikutteita.
Fensyklidiini
Vaikutukset
PCP:n vaikutukset vaihtelevat käyttäjäkohtaisesti. Sen psyykkisiksi vaikutuksiksi on mainittu euforia, häiriöt paikan- ja ajantajunnassa, ajatusten sekavuus ja irrallisuudentunne ympäristöstä ja omasta ruumiista. Fyysisiä vaikutuksia voivat olla kiputunnon väheneminen, lihaskoordinaation heikkeneminen, huimaus, kohonnut pintaverenkierto, hikoilu sekä silmien nykiminen. Myös itsetuhoisuutta ja etenkin väkivaltaisuutta on havaittu PCP:n käyttäjillä – lähinnä siitä se tunnetaan populaarikulttuurissa, vaikka James A Inciardin mukaan väkivaltaisuutta on lähinnä muutenkin väkivaltaisilla. Yliannostus voi aiheuttaa kouristelua, koomatilan tai jopa kuoleman.
Etelä-Afrikan kulttuuri
Musiikki
Tämän isicathamiyaksi kutsutun tyylin ensimmäisiä edustajia oli The Evening Birds lauluyhtyeen kanssa esiintynyt Solomon Linda, jonka tunnetuin kappale on myöhemmin Wimoweh-nimisenä tunnetuksi tullut Mbube (, 1939). Mbube on suosituin Etelä-Afrikasta peräisin oleva kappale ja siitä on tehty yli 150 levytystä. Linda jäi kuitenkin vaille tekijänoikeuskorvauksia ja kuoli köyhyydessä 1962. Isicathamiyan tunnetuin edustaja nykyisin on länsimaissakin tunnettu Ladysmith Black Mambazo.
Fensyklidiini
Synteesi
Fensyklidiiniä voidaan valmistaa usealla tavalla, joissa monista on välituotteena piperidinosykloheksaanikarbonitriili. Eräs synteesi lähtee sykloheksanonista, joka reagoi natriumvetysulfiitin kanssa muodostaen sulfiittiadditiotuotteen. Tämä välituote reagoi piperidiinin ja syanidisuolan kanssa piperidinosykloheksaanikarbonitriiliksi, josta muodostuu fensyklidiiniä fenyylimagnesiumbromidin kanssa reagoidessaan.
Etelä-Afrikan kulttuuri
Musiikki
Afrikaanerien perinteinen instrumentaalikansanmusiikki, boermusic, on epämuodollista tanssimusiikkia, jonka juuret ovat Euroopassa. Tärkeitä musiikillisten vaikutteiden välittäjiä olivat Kapmaan brittiläiset sotilassoittokunnat, jotka esiintyivät myös häissä ja muissa juhlissa. Myöhemmin musiikkia ovat säveltäneet lukuisat paikalliset säveltäjät. Boermusicissa tärkeässä asemassa on concertina, ja siinä käytetään erilaisia tanssirytmejä.
Marabi
1900-luvun alkupuolella mustien eteläafrikkalaisten kaupungistuminen kaivoskeskuksiin Witwatersrandiin synnytti uudenlaisia musiikkimuotoja. Marabi-musiikissa on paljon piirteitä ragtimeista ja bluesista. Sitä esitettiin pääasiassa kotitekoista alkoholia myyvissä epävirallisissa baareissa ja bordelleissa. 1920-luvulla musiikkiin otettiin vaikutteita swingistä ja ensimmäiset suureen suosioon nousseet yhtyeet kuten The Jazz Maniacs, The Merry Blackbirds ja The Jazz Revellers ilmaantuivat 1930- ja 40-luvuilla. Seuraavien vuosikymmenien aikana tästä musiikista kehittyi tunnetuin eteläafrikkalaisen jazzin muoto mbaqanga, jonka vaikutus näkyy edelleen maan jazz-musiikissa.
Mbaqangan ydinaluetta oli erityisesti Sophiatownin township Johannesburgissa. Alueen lukuisista baareista nousi joukko suuria tähtiä kuten Miriam Makeba, Dolly Rathebe ja Letta Mbulu. Alueen musiikillinen elämä kuitenkin kuoli apartheid-hallinnon pakkosiirrettyä kaupungin koko mustan väestön muualle vuonna 1960 ja sen paikalle perustettiin vain valkoisille tarkoitettu Triomfin asuinalue.
Eteläafrikkalainen jazz
thumb|Hugh Masekela 1950-luvun puolessa välissä edistykselliset jazzmuusikot Sophiatownissa olivat perustaneet Sophiatown Modern Jazz Clubin, joka teki tunnetuksi uuden polven jazzia kuten Charlie Parkeria ja Dizzy Gillespietä. Kerhon piiristä syntyi myös maan ensimmäinen bebop-yhtye Jazz Epistles, jonka jäseniin kuului muun muassa Hugh Masakela. 1960-luvulla suureen suosion saavuttanut King Kong -musikaali lähti ulkomaankiertueelle. Monet musikaaliin osallistuneista, kuten Masakela ja Makeba soittajista jäivät kiertueen yhteydessä maanpakoon. Makeba loi Yhdysvalloissa menestyksekkään kansainvälisen uran.
Omintakeisella jazztyylillään kansainvälisen uran loi myös Abdullah Ibrahim (alun perin Dollar Brand), joka yhdisti Duke Ellingtonin rikkaan orkestroinnin 1960-luvun avantgarde-jazz suuntauksiin. 1970-luvun puolivälissä hän teki Kapkaupungissa joukon uraauurtavia jazzlevytyksiä, joista tunnetuimmaksi nousi apartheidin vastaisen liikkeen keskeiseksi kappaleeksi noussut Manenberg. Myös trumpetisti Hugh Masakela loi menestyksekkään uran Etelä-Afrikan ulkopuolella 1960-luvulta alkaen. 1980-luvulla hän perusti studion Botswanaan, jossa hän teki yhteistyötä monien eteläafrikkalaisten muusikoiden kanssa. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluvat kappaleet Stimela ja Mandelan vapauttamista vaatinut Bring Him Back Home. Bring Him Back Home esitettiin 11. kesäkuuta 1988 Mandelan 70-vuotisjuhlakonsertissa yli 600 miljoonan ihmisen televisioyleisölle 67:ssä eri maassa.
Poliittinen musiikki apartheidin aikana
<div style="float: left; margin: 1em 1em 0 0; padding: 0.5em; background: #fffff4; border: 1px solid #ddddbb; width: 250px;"> Senzeni na Senzeni na senzeni na x 3 Senzeni na kulomhlaba? Amabhulu azizinja. x 4 Kuyisono ‘kubamnyama. x 3 Kuyisono kulelizwe. Mitä olemme tehnet, mitä olemme tehneet? x 3 Mitä olemme tehnet tässä maassa? Buurit ovat koiria. x 4 On synti olla musta. x 3 Se on synti tässä massa. Apartheidin vastaisen kamppailun aikana musiikki nousi yhdeksi keskeiseksi elementiksi, jonka avulla mustat liittyivät yhteen vastustamaan maan epäoikeudenmukaisena pitämäänsä hallintoa. 1950-luvulta alkaen uuden aktiivisemman vastarintaliikkeen synnyn myötä syntyivät myös protestilauluperinne. Tämä alkuvaiheen musiikki kuvasti kamppailun passiivisen vastarinnan luonnetta ja niistä puuttui myöhemmän musiikin aggressiivisuus. Tunnetuimpia näistä lauluista on eteläafrikkalaisen muusikon Vusi Mahlaselan Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen We Shall Overcome -lauluun vertaama Senzeni na. Shosholoza on perinteinen eteläafrikkalainen kansanlaulu, jota lauloivat alun perin siirtotyöläiset maan teollisen vallankumouksen aikana. Apartheidin aikana laulua käytettiin poliittisena protestilauluna ja vuoden 1994 jälkeen siitä on tullut kansallinen urheilujoukkueiden kannatuslaulu. Nelson Mandela kertoo omaelämänkerrassaan laulaneensa laulua Robben Islandilla ja kuvaili sitä "lauluksi, jossa apartheidin vastainen taistelu vertautuu etenevään junaan".
Vuyisile Minin laulusta Pasopa nansi 'ndondemnyama we Verwoerd tuli 1950-luvun suosituimpia vapautuslauluja. Mini oli myös ensimmäisiä mustia aktivisteja, jonka maan hallitus teloitti.
Mustien vastarinnan saatua militantimpia piirteitä Sharpevillen verilöylyn ja ANC:n ja PAC:n kieltämisen jälkeen vastarintalaulut muuttuivat myös ilmentäen tätä kehitystä. Umkhonto we Sizwen piirissä otettiin käyttöön toyi toyiksi kutsutun musiikkityylin, johon yhdistetty tanssi oli osa sen sissisotilaiden fyysistä valmennusta. Myös vanhoja lauluja otettiin uuteen käyttöön kirjoittamalla niihin uusia sanoituksia. Esimerkiksi Shonamelanga-laulu, joka alun perin kertoi mustien kotiapulaisten vapaapäivänvietosta otettiin uuteen käyttöön muuttamalla sanat "Tapaamme torstaina, Sheilan päivänä" muotoon "Tapaamme missä emme haluaisi tavata, heinikossa bazookojen kanssa". Musiikin merkitys apartheidin vastaiselle liikkeelle oli niin keskeinen, että eteläafrikkalainen jazzmuusikko Abdullah Ibrahim on kutsunut maan vallankumousta ainoaksi "joka toteutettiin neliäänisellä harmonialla".