cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lepakot
Luusto
Lepakkojen luut ovat pieniä ja kevyitä, mikä helpottaa lentämistä vähentämällä tarvittavaa lihasvoimaa. Tämä säästää energiaa, jota lepakoilta muutoin kuluisi jopa niin paljon, etteivät ne pystyisi syömään päivän aikana energiantuotantoon tarvittavaa määrää ravintoa. Hedelmälepakkoja lukuun ottamatta lepakoiden pääkallo yhdistyy selkärankaan erikoistuneen niskanikaman kautta, joka myös mahdollistaa niiden roikkumisen pää alaspäin. Kallonmuodosta voidaan toisinaan päätellä jotain lajin asuinympäristöstä. Esimerkiksi kivien koloissa asuvilla lajeilla on tavallista litteämpi pää.
Hampaiden muodossa pienlepakoilla on dilambdodontiset poskihampaat, mikä tarkoittaa sitä, että niiden hampaissa on yksi reuna, joka on muotoutunut N- tai W-kirjaimen muotoiseksi. Hammastyyppi on otollinen hyönteisten syömiseen. Suurlepakoiden hammastyyppiä on hankala saada selville, mutta hampaiden pinta on hyvin tasainen, mikä on hyödyksi hedelmien syönnissä. Hedelmälepakkojen nenäluut muodostavat pitkänmallisen kuonon, kuten koiralla, joten ne saavat hajuaistin turvin paremmin tietoa lähistön hedelmistä. Pienlepakoilla nenäluut ovat selvästi lyhyempiä.
Kaikuluotaus
Lepakot kuuluvat poikkeuksellisiin nisäkkäisiin valaiden kanssa, koska useat niistä pystyvät suunnistamaan kaikuluotauksen avulla. Kaikuluotauksessa lepakko lähettää suunsa tai nenänsä kautta ääniaaltoja, jotka heijastuvat kohti lepakkoa osuessaan edessä olevaan kappaleeseen. Lepakoiden lähettämä ääni on ultraääntä, eli se on taajuudeltaan ihmisen kuuloaluetta korkeammalla (20 000 Hz). Taajuus on lajikohtainen, ja joidenkin lajien kohdalla ääntely on ihmiskorvin kuultavaa. Myös lähetettyjen äännähdysten kesto riippuu lajista: pisimmillään yksi äännähdys kestää 20 millisekuntia, kun lyhimmillään se voi olla vain viisi millisekuntia. Mekanismia, jolla lepakot tuottavat äänen, ei tunneta kovin hyvin. Useilla lepakoilla on erikoisen muotoinen nenä, minkä tieteilijät arvelevat parantavan pienten kohteiden, kuten hyönteisten, havaitsemista. Edellisen aktiivisen kaikuluotauksen lisäksi lepakko voi käyttää apuna passiivista kaikuluotausta, jossa se ei itse lähetä ääntä, vaan seuraa ulkoista äänilähdettä. Tätä hyödyntävät esimerkiksi sammakoita tai hyönteisiä syövät lajit. Ei ole havaittu, että lepakot käyttäisivät kaikuluotausta lajinsisäiseen viestintään, mutta ne käyttävät matalampitaajuista ääntä tähän tarkoitukseen.
Kaikuluotauksen avulla lepakot pystyvät päättelemään liikkuvan kappaleen suunnan ja nopeuden sen perusteella, kumman puoleiseen korvaan heijastunut ääniaalto saapuu ensimmäisenä. Korvien muiden rakenteiden ansiosta lepakko tietää tarkemmin, mistä pystysuunnasta ääni tulee. Lepakon kyky päätellä kappaleen nopeus perustuu Dopplerin ilmiöön. Kappaleen koosta ne saavat tietoa ääniaallon intensiteetin perusteella. Lepakon aivot prosessoivat kaikuluotauksesta saadun tiedon tiedostamattomasti.
Lepakot eivät käytä kaikuluotausta näön sijasta, vaan sen rinnalla. Lepakoiden näkökyky on hyvin tarkka. Lepakot ovat kyllä värisokeita, koska niiltä puuttuu värien aistimiseen tarvittavat tappisolut, joille ei ole pimeässä suunnistamisessa käyttöä. Sen sijaan niillä on sauvasoluja, ja Etelä-Amerikassa elävällä pallasinkielileikolla (Glossophaga soricina) sauvasolut ovat erikoistuneet tunnistamaan UV-alueen valoa. Lepakko hyödyntää erityisesti niiden kasvien nektariinia, jotka heijastavat UV-valoa. Vastalahjaksi lepakko auttaa kasvia pölyttämisessä. UV-näkö on harvinainen nisäkkäillä, mutta esimerkiksi linnuilla se on yleisempi.
Levinneisyys
Lepakot ovat sopeutuneet elämään lähes jokaisessa maapallon elinympäristössä aavikoista sademetsiin. Elinalueelta ne kuitenkin vaativat ravintoa ja paikan, jossa ne voivat nukkua. Hyönteisiä syövät lajit elävät usein jokien tai muiden sisävesien lähettyvillä, sillä veden pinnalta nousevat hyönteiset ovat niille helppoa saalista.
Horros on päivällä nukkumisen ohella monille pohjoisimmilla alueilla eläville lepakoille ominainen piirre. Ne viettävät horroksensa suojaisessa paikassa, kuten kallioissa tai vanhoissa kaivoksissa. Näissä paikoissa ilmankosteus pysyy korkealla eikä ilmanlämpötila laske pakkaselle. Jotkin Etelä-Amerikassa elävät lajit nukkuvat päivät puiden kääreytyneillä lehdillä, kuten vaikkapa banaanipuissa, ja muuttavat seuraavalle lehdelle kun lehti suoristuu. Monesti pimeät ja rauhaiset rakennusten ullakot tarjoavat lepakoille hyvän nukkumispaikan.
Talvihorroksen on todettu pidentävän lepakon ikää, koska lepakon sisäinen kello hidastuu. Horros vaikuttaa lepakon niin sanottuun epigeneettiseen kelloon. Sillä tarkoitetaan DNA:n tilapäisiä mutta pitkävaikutteisia kemiallisia muutoksia, joiden tiedetään lisääntyvän elämän mittaan. Talvihorroksen aikana epigeneettinen kello jätättää lepakoilla niin paljon, että niiden ikääntyminen viivästyy kuukausilla.
Ravinto
Lepakot syövät pääsääntöisesti hyönteisiä, mutta osa käyttää ravinnokseen myös kasvien hedelmiä, mettä ja siitepölyä. Muutama laji saalistaa kaloja ja muita pieniä selkärankaisia. Kaksi kolmasosaa lepakkolajeista on hyönteissyöjiä. Ne ovat ensi sijassa yöeläimiä ja saalistavat öisin erityisen kaikuluotauksen avulla, mitä varten niille on kehittynyt huomattavan suuret korvat. Lepakon saalistusmekanismia ei tunneta tarkkaan, mutta ne paikallistavat saaliin ilmasta ja ottavat sen kiinni takaraajoillaan.
Monien lepakkolajien nimessä esiintyy sana vampyyri, esimerkiksi isovampyyrilla eli vampyyrileikolla (Vampyrum spectrum). Toisin kuin mitä nimeen yleensä mielikuvissa virheellisesti liitetään, nämä lajit eivät käytä ravinnokseen verta, vaan lähinnä hedelmiä ja vähäisissä määrin hyönteisiä.
Ainoat lajit, jotka käyttävät ravinnokseen verta, kuuluvat leikkojen heimon (Phyllostomidae) verivampyyrien eli verenimijöiden alaheimoon (Desmodontinae), johon kuuluu ainoastaan kolme lajia. Niistäkin vain yksi laji, isoverenimijä (Desmodus rotundus), imee verta myös ihmisestä. Verivampyyreja tavataan vain Keski- ja Etelä-Amerikassa. Verivampyyrit laskeutuvat muutaman metrin päähän saaliistaan ja kävelevät tai hyppivät sen luo. Ne tekevät terävillä etuhampaillaan saaliseläimen ihoon viillon, johon ne ruiskuttavat veren hyytymistä estävää ainetta, mikä mahdollistaa veren nauttimisen. Kerralla nautittu verimäärä on hyvin pieni, joten toimenpide on harvoin suoranaisesti vaaraksi saaliseläimelle. Suurin vaara aiheutuu lepakon syljen mukana mahdollisesti leviävistä taudeista, esimerkiksi vesikauhusta. Vampyyrit ovat ainoat tunnetut nisäkäsloiset.
Käyttäytyminen
Lepakot ovat varsin sosiaalisia, mutta epähierarkkisia eläimiä. Suurimpiin lepakkoyhdyskuntiin voi kuulua tuhansia tai jopa muutama miljoona yksilöä, kuten Teksasin Frio Caven meksikondoggilepakkopopulaatiossa. Suurin syy ryhmäelämään lienee lämmön haihtuminen. Suurimmalla osalla lajeista ei ole havaittu taipumusta suoranaiseen reviiripuolustamiseen, mutta hieman sen kaltaista käyttäytymistä on havaittu muutamilla lajeilla.
Lisääntyminen
Lepakot synnyttävät muiden nisäkkäiden tavoin poikasia, jotka ovat kehittyneet kohdussa. Suomessa elävät lajit pariutuvat usein syksyllä. Urokset esittävät silloin soidinta, johon kuuluu ihmiskorvin kuultavaa laulua. Parittelun tapahduttua naaras säilöö siittiöitä ruumiissaan hedelmöitystä varten joskus kuukausienkin ajan. Hedelmöitys tapahtuu vasta keväällä talvihorroksen jälkeen. Lepakon kantoaika on 4–8 viikkoa lajista riippuen. Poikasia syntyy useimmilla lajeilla kerrallaan vain yksi. Poikaset ovat pesäviipyisiä eli pysyttelevät pitkään paikoillaan syntymäpaikassaan. Lepakot eivät kuitenkaan rakenna minkäänlaisia pesiä, vaan poikanen kasvaa usein avoimella luolan seinämällä tai puun kolossa. Alkukesän aikana naaras hakeutuu yhdyskuntaan, jossa se perustaa muiden naaraiden kanssa ”lastenhuoneen”. Urokset viettävät silloin aivan yksinäistä elämää. Poikasen synnyttyä emo imettää sitä muiden nisäkkäiden tavoin.
Lepakko myyttinä
Lepakko yhdistetään usein pahaan, mutta historian aikana on myös ollut muita uskomuksia. ”Lentävä rotta” on yhdistetty laajalti Euroopassa mm. paholaiseen, demoniin ja vampyyriin. Euroopassa on aikaisemmin käytetty lepakkoa noitien ja henkien karkotukseen.
Espanjassa lepakko on hyvänonnen symboli. Myös Karibialla lepakko yhdistetään hyvään ja sen tappaminen katsotaan erittäin pahaksi. Amerikassa lepakkoihin suhtaudutaan ristiriitaisesti. Jotkin Amerikan alkuperäiskansat pitivät lepakkoa sateen merkkinä. Afrikassa lepakon pyydystämistä pidetään parantamisen symbolina.
Lepakkoa on pidetty Suomessa Pirun aikaansaannoksena. Tarinan mukaan Piru katseli Jumalan luomistöitä, ihastui pääskyseen ja koetti itsekin tehdä samanlaisen. Tuloksena oli kuitenkin lepakko. Kiukuspäissään Piru määräsi sen lentämään öisin, ettei epäonnistuminen osuisi jokaisen silmiin. Joissakin tarinoissa lepakko kerrotaan tehdyn lintujen ja muiden pienten elukoiden tähteistä. Tai sitten sitä pidetään Jumalan leppälinnulle langettamana rangaistuksena siitä, että tämä varasti toisten lintujen munia ja hautoi ne omiksi poikasikseen, joista syntyikin kirouksen myötä vaivaisia lintuja, lepakoita.
Vesikauhun tartuttajana
Vesikauhuvirus tarttuu joskus ihmiseen lepakoiden kautta. Verivampyyrit kantavat vesikauhuvirusta ja verensyöntinsä johdosta myös levittävät sitä luontevasti. Hyönteisiä syövistä lepakoista tartunta saadaan yleensä sen käsittelyssä saadusta puremasta tai raapaisusta, joskus myös ilmateitse lepakkojen asuttamasta trooppisesta luolasta. Lepakkojen levittämä vesikauhu on taudin halvaannuttavaa muotoa. Lepakot eivät ole immuuneja taudille vaan kärsivät siitä itsekin.
Latinalaisessa Amerikassa karjaa kuolee vuosittain puoli miljoonaa päätä verivampyyrien levittämiin tauteihin ja muutama ihminenkin niiden levittämään vesikauhuun. Yhdysvalloissa tilastoitiin vuosien 1970–2000 välillä kymmenen lepakosta ihmiseen tarttunutta vesikauhutapausta.
Suomen lepakkopopulaatiosta noin neljä prosenttia on jossain vaiheessa kantanut vesikauhuvirusta. Varsinaista virusta ei tuhannesta vuonna 2011–2012 tutkitusta lepakosta löytynyt, mutta sen vasta-aineita löytyi Turun alueen vesisiipoista. Vesikauhuvirus on suomalaisesta lepakosta löytynyt viimeksi vuonna 2017. Vuonna 1985 Suomessa vesikauhuun kuoli sveitsiläinen lepakkotutkija, joka oli todennäköisesti saanut tartunnan Suomesta, sillä samantyyppistä virusta löydettiin vesisiipasta vuonna 2009 Turun Kakskerrasta.
Suomessa tavatut lepakot
Suomessa on tavattu 13 lepakkolajia.
Vakiintuneet lajit: Satunnaisesti tavatut:
Michael Finley
150px|thumb|Michael Finley Michael Howard Finley (s. 6. maaliskuuta 1973 Melrose Park) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin Boston Celticsiä.
Ura
Finley pelasi yliopistokoripalloa Wisconsinin yliopistossa, josta hän osallistui NBA:n vuoden 1995 varaustilaisuuteen. Finley oli Phoenix Sunsin 21. varaus ja hän edustikin seuraa ensimmäisen ammattilaiskautensa ajan. Edustettuaan joukkuetta puolitoista kautta hänet myytiin Dallas Mavericksiin, joka osoittautui hyväksi hänen uransa kannalta. Finley pelasi Dallasissa aina vuoteen 2005 saakka, jonka jälkeen hän liittyi San Antonio Spursin joukkueeseen. Maaliskuussa 2010 Finley siirtyi Bostoniin.
Nyrkki (televisiosarja)
Nyrkki (englanninkieliseltä myyntinimeltään Shadow Lines) on suomalainen draamasarja, joka sijoittuu Helsinkiin, 1950-luvun kylmän sodan aikaan. Sarjan keskiössä on Supon salainen iskuryhmä Nyrkki. Vakoojatarinassa ovat mukana myös CIA ja KGB. Sarjan pääosissa näyttelevät Emmi Parviainen, Olavi Uusivirta, Hannu-Pekka Björkman, Sampo Sarkola ja Katja Küttner. Sarjan ovat ohjanneet AJ Annila ja Alli Haapasalo ja sen ovat käsikirjoittaneet Katri ja Kirsti Manninen.
Ensimmäinen tuotantokausi
Ensimmäinen tuotantokausi sijoittuu vuoden 1955 Helsinkiin. Presidentinvaalit lähestyvät ja KGB, CIA ja muut ajan tiedustelupalvelut yrittävät varmistaa, että Suomeen valitaan heidän haluamansa presidentti. Supon salainen iskuryhmä Nyrkki pyrkii suojelemaan Suomen itsenäisyyttä.
Tuotantokauden kaikki 10 jaksoa julkaistiin maksullisessa Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa 4. lokakuuta 2019. C More -suoratoistopalvelussa jaksot julkaistiin syyskuussa 2020 ja televisiossa MTV3-kanavalla esittäminen alkoi helmikuussa 2021. Ensimmäisen kauden budjetti oli neljä miljoonaa euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 150 000 euroa. Myös Business Finland on rahoittanut sarjaa.
Toinen tuotantokausi
Toisella tuotantokaudella ollaan vuodessa 1956 ja Urho Kekkonen on juuri valittu uudeksi presidentiksi.
Kauden kuvaukset alkoivat kesäkuussa 2020 ja sen julkaisu Elisa Viihde Viaplayssä alkoi 6. syyskuuta 2021. Uudessa keskeisessä roolissa näytteli Eero Ritala.
Tropikamidi
Tropikamidi on synteettinen antikolinergi, joka muistuttaa vaikutuksiltaan atropiinia. Sitä käytetään lääketieteessä mydriaattina eli silmäterän laajentajana, sekä sykloplegisenä lääkeaineena eli sädelihaksen lamauttajana (Suomessa kauppanimellä Oftan Tropicamid ). Sen vaikutusaika on vain 1−4 tuntia, siinä missä atropiinisulfaatin vaikutusaika voi olla viikkoja. Ainetta käytetään myös suonensisäisesti päihteenä Venäjällä ja Italiassa.
Stereokemia
Tropikamidissa on kiraliakeskus ja sillä on 2 enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
Suoparusokas
Suoparusokas (Entoloma rhodopolium) on kupera, ruskehtava rusokaslaji. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Jalka on valkea. Sienen tunnistaa mansikan kaltaisesta hajusta. Sieni kasvaa lehtimetsien lehdoissa pähkinäpensaan seurassa. Se on melko harvinainen.
Juha Mäntylä
Juha Mäntylä (s. 1979 Merikarvia) on suomalainen kirjailija. Hän asuu Lapualla.
Tuotanto
Mäntylän tuotanto käsittää niin rikoskirjallisuutta kuin myös lastenkirjallisuutta. Mäntylä on kirjoittanut myös runoutta ja useampaan sanomalehteen novelleja. Hänen hahmojaan ovat yksityisetsivä Teemu Jurkka sekä jazz-romaanien hahmot kuten Milton "Milt" King sekä mystinen naishenkilö Audrey.
Mäntylän kirjoittama neliosainen jazz-romaanisarja koostuu kahdesta kahden kirjan kokonaisuudessa. Kirjoissa Milt sekä Milt, jazzin kuningas seurataan New Orleansista lähtöisin olevan Milton "Milt" Kingin uraa. Kirjasarjan toinen osuus koostuu kirjoista Audrey, rakkaani sekä Olet valoni, Audrey. Näissä pieneen Tuorilan kylään aikoinaan jazz-keikalle tullut mystinen nainen panee nuoren miehen pään sekaisin ja lopulta suurten etsintöjen jälkeen tuorilalainen mies löytää rakkaansa.
Mäntylän novelleja on julkaistu useissa eri antologioissa. Hän on myös toimittanut yhdessä kirjailija Arttu Tuomisen kanssa novelliantologiat Koivulehto – valon ja varjon tarinoita, Tulipunainen mekko – valon ja varjon tarinoita II ja Juhannusmorsian - valon ja varjon tarinoita III.
Mäntylä on toimittanut myös Reuna-kustantamon Joulukalenteri-kirjat: 24 jännitystarinaa, Lusijan tarinoita, Joku voi tulla ikkunan taa, Pukin pimeä puoli, Tapahtui näinä päivinä sekä Hotelli Sylvia.
Eliza Poe
Elizabeth Arnold Hopkins Poe (1787 Lontoo, Englanti – 8. joulukuuta 1811 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijätär. Hän oli myös yhdysvaltalaisen kirjailija Edgar Allan Poen äiti.
Elämä
Elizabeth Arnold syntyi Henry ja Elizabeth Arnoldille Lontoossa keväällä 1787. Hänen äitinsä oli myös lontoolainen näyttelijätär vuosina 1791–1795. Henry kuoli vuonna 1789 ja marraskuussa 1795 vain äiti ja tytär purjehtivat Englannista Yhdysvaltoihin, ja he saapuivat 3. tammikuuta 1796 Bostoniin, Massachusettsiin. Yhdysvalloissa Eliza aloitteli näyttelijäuraansa jo yhdeksänvuotiaana.
Eliza oli vasta 15-vuotias, kun hän kesällä 1802 avioitui Charles Hopkinsin kanssa, joka kuoli jo kolme vuotta myöhemmin mahdollisesti keltakuumeeseen. Jo kuusi kuukautta myöhemmin vasta 18-vuotiaana leskeksi jäänyt Eliza avioitui uudestaan, tällä kertaa baltimorelaisen David Poe nuoremman kanssa, joka oli mukana myös näyttelijäkiertueeseen. He saivat yhteensä kolme lasta: William Henry Leonardin (s. 1807), Edgarin ja Rosalien (s. 1810). Perhe asettui New Yorkiin kesällä 1809 ja vain kuusi kuukautta myöhemmin pahasti alkoholisoitunut David hylkäsi perheensä.
Eliza kuoli 8. joulukuuta 1811 Virginian Richmondissa vain 24 vuoden ikäisenä, mahdollisesti tuberkuloosiin. Hänet haudattiin Richmondissa sijaitsevaan St. Johnin episkopaaliseen kirkkoon. Hänen kuolemansa jälkeen alaikäiset lapset otettiin huostaan; William päätyi asumaan isänpuoleisten isovanhempiensa luokse, kun taas Edgar ja Rosalie sijoitettiin sijaisperheisiin.
Tonel
Seurajoukkueura
Tonel on Porton junioriakatemian kasvatti. Ensiesiintymisensä ammattilaisurallaan hän teki kaudella 2000–2001, kun hänet lainattiin Académica de Coimbraan. Hän pelasi joukkueessa yhteensä kolme kautta ja siirtyi sitten kesällä 2008 Marítimoon. Osana kauppaa brasilialaissyntyinen Pepe siirtyi Portoon.
Tonel pelasi Marítimossa kokonaisuudessaan hyvän kauden ja pääsi pelaamaan myös eurokentillä, kun joukkue karsi paikasta Uefa-cupin lohkovaiheeseen. Otteluita kauden aikana maan pääsarjassa kertyi 28, joissa hän teki yhden maalin. Tonel pelasi yhdessä Mitchell van der Gaagiin kanssa puolustuksen keskustassa ja nousi joukkueen johtohahmoksi kauden aikana.
Hyvän kautensa jälkeen Marítimossa hän siirtyi Sporting Clube de Portugaliin 500 000 euron siirtokorvauksella, ja sopimus oli kolmivuotinen. Myöhemmin urallaan hän jatkoi sopimustaan joukkueen kanssa vuoteen 2011. Kaudella 2007–2008 Tonel teki viisi maalia, joista yksi tuli Mestarien liigan ottelussa ukrainalaista Dynamo Kiovaa vastaan. Sporting voitti ottelun 2–1.
Loukkaannuttuaan lokakuussa 2008 ottelussa Paços de Ferreiraa vastaan hän menetti pelipaikkansa nuorelle Daniel Carriçolle eikä onnistunut enää nousemaan avauskokoonpanoon loppukauden aikana. Seuraavalla kaudella Tonel onnistui jälleen nousemaan pelaavaan kokoonpanoon.
Maajoukkueura
Tonel teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 15. marraskuuta 2006 pelatussa karsintaottelussa Kazakstania vastaan. Toisen ottelunsa hän pelasi vähän yli kolme vuotta myöhemmin 3. maaliskuuta 2010 Kiinaa vastaan saatuaan kutsun viime hetkellä loukkaantuneen Ricardo Carvalhon tilalle.
HMS Conqueror (1911)
HMS Conqueror oli Britannian kuninkaallisen laivaston Orion-luokan taistelulaiva.
Palvelus
Koeajojen jälkeen alus liitettiin Kotilaivastoon. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Conqueror liitettiin osaksi 2. taistelulaivaviirikköä Suureen laivastoon, joka koottiin sen sisaraluksista ja King George V -luokan taistelulaivoista. Se osallistui 31. toukokuuta 1916 Skagerrakin taisteluun, jossa alus ei kärsinyt vaurioita.
Sodan jälkeen
Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena Conqueror poistettiin 1921 palveluksesta ja romutettiin seuraavana vuonna.
Poretta eli Keisarin uudet pisteet
Poretta eli Keisarin uudet pisteet on Ilmari Unhon ohjaama elokuva vuodelta 1941.
Elokuva oli Unhon neljäs ohjaus. Sen tuotantokustannukset olivat korkeat, ja se jäi taloudellisesti tappiolliseksi. Ensi-iltavuonnaan se oli katsojamääriltään toiseksi heikoin. Käsikirjoitus tilattiin Suomisen perheen kirjoittajilta Serpiltä (Seere Salminen) ja Elsa Soinilta. Sen teksti on sidoksissa välirauhan aikaan, ja ankarien aikojen vastapainoksi käsikirjoittajat halusivat tarjota ”kevyttä poreilua, kuplailua, joka nousee ylöspäin noin pul-pul-pul ... Sellaiseksihan tämä juttu on juuri tarkoitettukin. Kevyttä, iloista ’poretta’ olemme siinä ainakin yrittäneet.”
Arviot
Aikalaiskritiikeissä kevyttä musiikki-iloittelua yleensä kiitettiin, mutta puututtiin juonen hajanaisuuteen ja revyyosuuksien korostumiseen. Myönteistä huomiota sai erityisesti George de Godzinskyn musiikki: ”Godzinkyn musiikki soveltuu elokuvan tekstiin ja sävyyn kuin valettu”, kirjoittaa Paula Talaskivi arviossaan.
Myös 1980-luvun televisioesitysten yhteydessä elokuva saa kiittävää kritiikkiä, ja sen yhteydet 1930-luvun amerikkalaisiin musikaaleihin on pantu merkille. Vuonna 2014 kriitikko kiinnittää huomiota kunnianhimoon sota-ajan puutteen keskellä ja kehottaa vertaamaan Busby Berkeleyn musikaaliklassikkoihin.
Max (albumi)
Levyn on kustantanut Vertigo Records sen ovat tuottaneet Robert John Lange ja yhtye itse. Miksaus on myös yhtyeen käsialaa. Albumi on äänitetty Rockfield-studioilla Monmouthissa ja miksattu Lontoossa Wessex-studioilla. Edellisessä äänittäjänä on ollut Ted Sharpe ja jälkimmäisessä Tim Friese-Greene.
Alkuperäisiä LP-levyjä on markkinoinut Phonogram Limited, 129 Park Street, London W1Y 3FA ja levykannen valmistaja on Robert Stace.
Muusikot
Albie Donnelly ja Bob Robertson esiintyvät Virgin Recordsin suosiollisella luvalla.
Viikinkien hyökkäykset Galiciaan
pienoiskuva|Viikinkejä. Viikingit hyökkäilivät Galiciaan 800-luvulta 1000-luvun ensimmäiselle vuosisadalle asti. Sotaretkistä on säilynyt kertomuksia, mutta vain niukasti arkeologisia jäänteitä. Espanjan rannikolta on kuitenkin löytynyt viikinkilaivojen ankkureita, ja eräät maastonmuodot viittaavat siihen, että rantapenkereeseen olisi rakennettu pitkien laivojen suojasatamia, samanlaisia kuin Irlannissa.
Vuosina 859 suuri viikinkilaivasto hyökkäsi Galiciaan ja Asturiaan. Samaan aikaan kuningas Ordoño I valmistautui sotimaan maureja vastaan. Tämä viikinkien toinen sotaretki Espanjaan kesti vuoteen 861 asti, ja ulottui aina Pohjois-Afrikkaan ja Mallorcalle asti.
Tuhoisin hyökkäys tehtiin vuonna 968, jolloin viikingit hyökkäsivät Galiciaan sadalla laivalla. He rantautuivat Arousanlahdelle ja voittivat galicialaiset Fornelosin taistelussa. Viikingit etenivät kohti Santiago de Compostelaa ja tuhosivat maaseutua sen ympäriltä.
Tämän jälkeen viikingit tekivät useita pienempiä iskuja suunnilleen vuoteen 1050 asti. Vuoden 1015 retkeä johti Olaf Haraldsson, tuleva Norjan kuningas Pyhä Olavi, ja hän tuhosi neljä Galician kaupunki: Castropol, Betanzos, Rivas de Sil ja Tui.
Skandinaavien tekemiä sotaretkiä tunnetaan myöhemmältäkin ajalta, mutta silloin eivät kyseessä olleet enää varsinaiset viikingit.
Kamin Shirahata
Kamin Shirahata ( 12. toukokuuta 1988 Kioto), on japanilainen Kiotosta kotoisin oleva, nykyään Tokiossa asuva laulaja ja lauluntekijä
Ura
Shirahata aloitti kitaransoiton jo ala-asteella kuudennella luokalla ja on siitä lähtien tuottanut vaihtelevalla tahdilla musiikkia. Soolouransa lisäksi hän on esiintynyt noise-bändi Hijokaidanin sivuprojekti Hatsune Kaidanin keikoilla Hatsune Mikuna. Hän kuitenkin jätti yhtyeen taakseen elokuussa 2013.
Hänen esikoisalbuminsa Randoserukabā no Yukue julkaistiin 25. marraskuuta 2011 Gyuune Cassetten kautta ja se sai heti pienen, mutta elintärkeän underground-suosion alleen.
Artistin toinen julkaisu Kudamono-EP (, suom. hedelmä) julkaistiin parin vuoden tauon jälkeen 16. huhtikuuta 2014 Alchemy Recordsin kautta. Levy jatkoi ensimmäisen julkaisun linjaa ja oli rokahtavavaa poppia. Kamin Shirahata lauloi ja lisäksi soitti levyllä sähkökitaraa, akustista kitaraa ja pianoa.
Kamin julkaisi myös vuonna 2014 Shibuayn Parycossa järjestettävää Onnanokonouta-näyttelyä varten singlen Futsuu no Onna no Ko. Singlejulkaisu tuli vapaasti ladattavaksi verkkoon ja se sisälsi kaksi kappaletta, kummatkin Futsuu no Onna no Ko:ksi nimettyjä. Kirjoitustapa oli kuitenkin erilainen, sillä ensimmäinen oli kirjoitettu hiraganoilla ja toinen puolestaan katakanoilla. Tyylillisesti kappaleet erosivat kuitenkin täysin toisistaan: hiraganoilla kirjoitettu kappale oli akustinen ja kevyehkö, ja katakanaversio oli sähkökitaroilla valjastettu rock-versio.
Kamin Shirahatan kolmas albumi kantaa hänen omaa nimeään ja on yksinkertaisesti Kamin Shirahata. 11. maaliskuuta 2015 ilmestynyt albumi on lähes täysin akustinen ja edellisistä albumeista poiketen sisältää vanhoja kappaleita, tosin akustisina versioina. Albumin ensimmäinen single ”Ima sugu kietai” (, suom. Haluan kadota nyt) julkaistiin 12. joulukuuta 2014 videona YouTubessa. Albumin toinen musiikkivideo ”Kyōdai” (, suom. Sisarukset) julkaistiin 26. helmikuuta 2015 myös YouTuben kautta.
The Golden Age of Grotesque
The Golden Age of Grotesque on Marilyn Mansonin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Tämän levyn seurauksena ”Grotesk Burlesk” ja ”Against All Gods” kiertueet. Levyn kolmesta kappaleesta sekä yhdestä bonus-kappaleesta on tehty musiikkivideot ja levyn keräilijäversiossa on puolituntinen lyhytelokuva Doppelherz.
Manson tarvitsi uuden basistin, sillä Twiggy Ramirez oli poistunut bändistä. Marilyn Manson päätyi valitsemaan entisen Shotgun Messiahin laulajan ja KMFDM:n laulaja-kitaristi Tim Skoldin.
Bändin kitaristi, John 5 jätti yhtyeen kesken Against All Gods -kiertueen. Johnin paikalle tuli soittamaan Mark Chaussee.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Musiikkivideot
Levyn kappaleista tehdyt musiikkivideot.
Ifolor
Ifolor Oy (entinen Ifi) on pohjoismainen kuvatuotteiden valmistaja, joka kuuluu Euroopan laajuisesti toimivaan Ifolor-konserniin. Yritys valmistaa digitaalisista kuvatiedostoista valokuvia ja muita kuvatuotteita. Vuonna 2020 Ifolor oli johtava kuvatuotteiden valmistaja Pohjoismaissa, eniten asiakkaita sillä oli Suomessa, sen liikevaihto oli lähes 19 miljoonaa euroa ja se työllisti yli 60 henkilöä Suomessa.
Historia
Ifolor Oy:n juuret Suomessa ulottuvat vuoteen 1926. Yritys on toiminut nimillä Helios, Kuva-Sampo ja ­Ifi.
Helios ja Kuva-Sampo (1926–1991)
Eino Partanen ja hänen vaimonsa Aini perustivat vuonna 1926 Valokuvatarpeisto Helios Fotografiska Magasin -valokuvaamon Hankoon. Pariskunta lainasi asiakkailleen omia kameroitaan sillä ehdolla, että nämä kehittäisivät ottamansa kuvat heidän liikkeessään.
Vuonna 1952 Eino Partanen avasi suunnittelemansa automatisoidun kuvalaboratorion. Vuonna 1955 Partanen perusti Heliokselle sisaryrityksen, kuvavalmistamo Kuva-Sampo Oy:n. Valokuvausalan tukkuliike Mitras Oy perustettiin vuonna 1959.
1970-luvulla alkupuolella Helios, Kuva-Sampo ja Mitras muodostivat Suomen suurimman valokuvausalan yritysryhmän. Vuonna 1971 yhtiö aloitti toimintansa Suomessa Kuva-Sammon postimyyntiosastona nimellä Oy Ilmaisfilmi Ab (Ifi). Yhtiö oli Suomen ensimmäinen ja suurin paperisten valokuvien postipalvelu. Ifi jakoi asiakkailleen filmirullien postituspusseja, joissa postimaksu oli maksettu. Kehitettyjen valokuvien toimituksen mukana he saivat "ilmaisen" värifilmin. Kuvapusseja jaettiin esimerkiksi aikakauslehtien välissä.
Vuonna 1977 Helios, Kuva-Sampo ja Mitras purkivat yhtymärakenteen ja alkoivat toimia kukin itsenäisesti. . Vuonna 1979 Ifin postipalvelutoiminta siirrettiin emoyhtiöön, kuvavalmistamo Kuva-Sampo Oy:hyn. Vuonna 1982 markkinatuomioistuin kielsi ilmaisfilmit.
Ifi Oy (1991–2006)
Vuonna 1991 Kuva-Sampo Oy myi kuvavalmistus- ja postipalveluliiketoimintonsa sveitsiläiselle Fotolabo SA:lle (myöhemmin Valora AG). Tämä perusti Suomeen tytäryhtiön, jonka nimeksi tuli Ifi Oy.
Vuonna 1994 Ifi oli Suomen suurin valokuvien kehityspalvelua postitse myyvä yritys, joka työllisti 46 vakituista työntekijää Lauttasaaressa. Kausityöntekijöitä sillä oli noin 50-100. Helmikuussa se osti Keravalta tontin ja alkoi rakentaa sinne uutta teollisuustaloa. Ifi markkinoi itseään lähettämällä koteihin filminpalautuskuoria.
Vuodesta 1999 lähtien Keravalla tulostettiin valokuvia, joita asiakkaat olivat toimittaneet tietokoneella.
Tero-Pekka Hämäläinen oli Ifi Oy:n toimitusjohtaja vuosina 2000-2006.
Vuonna 2003 Suomen posti alkoi tehdä yhteistyössä IBM:n kanssa postimerkkejä yritysten omista grafiikoista. Seuraavana vuonna myös yksityishenkilöt saivat tilata postimerkkejä omilla kuvilla. Merkkien kuvankäsittelyssä yhteistyökumppanina toimi Ifi Oy.
Vuonna 2006 sveitsiläinen vuonna 1961 perustettu perheyritys Photocolor AG osti Ifin.
Ifolor (2007–)
Vuonna 2007 Ifi ja Photocolor yhdistivät brändinsä, nimi Ifolor otettiin käyttöön lokakuussa. Nimi johdettiin sanoista Ifi, Fotolabo ja Photocolor. Suomen ja Pohjoismaiden toimitusjohtajana aloitti Nella Ginman. Hänen vastuullaan oli Ifolorin toiminnot Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Ifolorin liikevaihto oli noin 22 miljoonaa euroa, ja se työllisti Keravalla noin 90 henkilöä. Ifolor esitteli uusia tuotteita, kuten valokuvakirjan omista juhlista tai lomamatkasta. Kirjat saattoi koota netissä. Ifolorin muita tuotteita olivat digitaalisista kuvatiedostoista kehitetyt korkealaatuiset valokuvat, posti- ja kuvakortit, seinäkalenterit ja julisteet. Ifolor kehitti valokuvia myös filmirullista. Halutessaan asiakas sai filmin kuvat digitaalisessa muodossa cd-levylle.
Vuonna 2008 erilaisten oheistuotteiden osuus Ifolorin liikevaihdosta oli noin viidennes. Suurin osa tuloksesta syntyi filmiltä tai digitiedostoista kehitettävistä paperikuvista.
Vuonna 2013 Ifolor Oy:n liikevaihto oli 20 miljoonaa euroa ja se työllisti 90 henkilöä Keravalla. Ifolor-konserni toimi kahdeksalla markkina-alueella.
Glykopyrroni
Glykopyrroni eli glykopyrrolaatti on synteettinen kvartaarinen muskariinireseptoria sekä jonkin verran nikotiinireseptoria salpaava antikolinergi, jota käytetään neostigmiinin epätoivottujen muskariinireseptorivaikutusten kumoamiseen, anestesian esilääkkeenä, sekä anestesian aikana estämään vagaalisten heijasteiden aiheuttamaa bradykardiaa. Tabletteina sitä käytetään ärtyvän paksusuolen oireiden lievitykseen. Se vähentää syljen ja mahanesteen eritystä. Se läpäisee huonosti biologisia kalvoja, kuten veri-aivoesteen. Sen puoliintumisaika on lyhyt, vain 0,5–1 tuntia.
Ifolor
Ifolor (2007–)
Vuonna 2014 Ifolor osti kilpailijansa Eirikuvan. Kaupassa Ifolor sai Eirikuvan verkkotunnukset ja tuotemerkit, kuten Eirikehys ja Kymppikuvat. Eirikuvan lopetti kuvatuotantonsa Lahdessa ja muutti toimintansa Nestholma-kiihdyttämöksi. Ifolorista tuli Suomen suurin digipaino.
Glykopyrroni
Lääkekäytössä aine on glykopyrroniumbromidina, eli glykopyrroniumionin lisäksi siinä on bromidi-ioni.
Ifolor
Ifolor (2007–)
Vuonna 2017 Ifolor oli markkinajohtaja digitaalisten valokuvatuotteiden valmistamisessa Sveitsissä ja Suomessa. Ifolorista oli tullut ennen kaikkea it-yritys, sillä tilausjärjestelmien ja mobiilisovellusten kehittäminen vaati it-osaamista. Tuotannon puolella tarvitiin kemiaa ja puusepän taitoja, sillä tehtaalla oli noin sata tuotantolaitetta, jotka huollettiin itse. . Kesäkuussa kerrottiin Ifolorin ja Applen yhteistyöstä. Applen syksyllä julkaisema käyttöjärjestelmä High Sierra sisälsi iPhoto-ominaisuuden, jonka kautta saattoi tilata Ifolorin tuotteita.
Vuonna 2019 Ifolor Oy:n liikevaihto oli 17 miljoonaa euroa ja tulos 0,8 miljoonaa euroa.
Marraskuusta 2020 lähtien Kati Sulin on toiminut Suomessa Pohjoismaiden toimitusjohtajana sekä konsernin johtoryhmän jäsenenä. Ifolor Oy:n edellinen toimitusjohtaja Leena Lamminen jatkoi talous- ja varatoimitusjohtajana. Ifolor valmisti Keravalla asiakkailleen yli 30 miljoonaa yksittäistä tuotetta. Koronan vauhdittamana jouluisia valokuvakortteja myytiin enemmän kuin koskaan, kasvua edelliseen vuoteen verrattuna oli 57 prosenttia. Sisustus- ja lahjatuotteiden myynti kasvoi vuodessa 34 prosenttia.
Huhtikuussa 2023 uutisoitiin Ifolorin lopettavan kuvatuotteiden valmistuksen Keravalla ja keskittävänsä valmistustoimintansa Sveitsiin, missä konsernin pääkonttori ja suurempi tuotantolaitos sijaitsevat. Valmistustoiminta päättyy vaiheittain ja Keravan valmistuspaikka suljetaan syksyyn 2023 mennessä.
Organisaatio
Ifolor on sveitsiläinen perheyritys, jonka toimitusjohtaja ja yrityksen omistaja on Hannes Schwarz. Ifolorilla on kaksi tehdasta, toinen Kreuzlingenissä Sveitsissä ja toinen Keravalla ja muita toimipisteitä Helsingissä ja Zürichissä. Ifolor on markkinajohtaja Sveitsissä ja Ifolor Oy on johtava kuvatuotteiden valmistaja Pohjoismaissa, ja eniten asiakkaita sillä on Suomessa. Suomesta lähetetään Pohjoismaihin keskimäärin miljoona lähetystä vuosittain.
Vuonna 2020 konserni toimi viidessätoista maassa. ja sillä oli noin 250 vakituista työntekijää, joista Keravalla noin sata. Aktiivisia asiakkaita konsernilla oli noin miljoona. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2019 oli yli 93 miljoonaa euroa, mistä Pohjoismaiden osuus oli noin viidennes.
Johto
Vuonna 2019 konsernin toimitusjohtajaksi noussutta Hannes Schwarzia edelsi hänen veljensä Filip Schwarz, joka oli luopunut roolistaan keväällä 2018. Filip Schwarz johti yhtiötä kolme vuotta, joiden aikana yrityksestä tuli yksi suurimmista digitaalisen liiketoiminnan toimijoista Sveitsissä. Hallituksen puheenjohtajana toimiva Philipp Schwarz on veljesten isä. Kreuzlingenissä vuonna 1961 perustetun Ifolorin perustaja Peter Schwarz on Philipp Schwarzin isä.
Tuotteet
Ifolor on aktiivinen ohjelmistokehittäjä. Se on luonut itse tietokoneohjelmat, joilla asiakkaat lataavat kuvansa nettipalveluun ja tekevät niistä esimerkiksi mukeja tai kiitoskortteja. Vuonna 2020 noin neljännes liikevaihdosta tuli digivalokuvien printeistä. Yhtiö myy tuotteitaan verkkokaupan kautta. Sen valikoimiin kuuluu valokuvien lisäksi esimerkiksi kuvakortteja, -kirjoja ja -kalentereita. Ifolorin tuotteet toimitetaan postitse.
Ifolorin tärkein sesonki on jouluna, jolloin lähetetään kortteja ja teetetään kuvalahjoja, kuten valokuvakirjoja, seinäkalentereita, tauluja ja muita sisustustuotteita. Ifolor on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Fazerin kanssa. Ifolor teetti pahvisia suklaarasioita, jotka täytettiin Fazerin suklaakonvehdeilla.
Ifolor Oy:n tuotteet valmistetaan Keravalla. Keravan tehdas kuitenkin suljetaan ja valmistus siirretään Sveitsiin syksyyn 2023 mennessä.
Troy Vance
Troy Vance (s. 2. elokuuta 1993 Goshen, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Graz 99ersissa. Hänen aiemman seuransa, SM-liigajoukkue Porin Ässien entinen urheilujohtaja Mika Toivola on kuvaillut Vancea hyväksi all around -puolustajaksi. Hän laukoo oikealta.
Ura
Vancen oikeudet kuului QMJHL:ssä alun perin Rouyn-Noranda Huskiesille. Hän pelasi alkukauden 2010–2011 EmJHL- ja EJHL-junioriliigoja Philadelphia Revolutionissa, kunnes CHL:n siirtotakarajalla, tammikuussa 2011 Huskies kauppasi Vancen Victoriaville Tigresiin vaihdossa vuoden 2012 kahdeksannen kierroksen varausvuoroon. Hän siirtyi loppukaudeksi QMJHL:ään, jossa sekä 23 runkosarja- että yhdeksän playoff-ottelua toi tehot 1+3=4.
Dallas Stars varasi Vancen viidennellä kierroksella 135. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kaudella 2011–2012 hän teki Tigresin paidassa QMJHL:n runkosarjassa 57 ottelussa 25 tehopistettä. Heinäkuussa 2012 Stars teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Vancen kanssa. Hän jatkoi kaudella 2012–2013 Tigresissa, joka kauppasi Vancen ja vuoden 2014 viidennen kierroksen varausvuoron Prince Edward Island Rocketiin vaihdossa Alexandre Chénier-Allardiin, Mark Trickettiin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon. Vance jakoi kevään 2013 pudotuspeleissä Rocketin sisäisen tehotilaston voiton Yan-Pavel Laplanten kanssa lukemalla +1. Kaudeksi 2013–2014 joukkueen nimeksi vaihtui Charlottetown Islanders, jonka varakapteeniksi Vance nousi. QMJHL-kauden jälkeen, huhtikuussa 2014 hän siirtyi loppukevääksi ECHL-joukkue Elmira Jackalsin vahvuuteen.
Syksyn 2014 harjoitusleirillä Dallas Stars lähetti Vancen ensin AHL-joukkue Texas Starsiin, mutta kauden 2014–2015 kynnyksellä hänet lähetettiin sieltä edelleen ECHL-joukkue Idaho Steelheadsiin. Maaliskuussa 2015 Vance, Ludwig Karlsson ja mahdollinen kolmas pelaaja kaupattiin ECHL:ssä Missouri Mavericksin joukkueeseen vaihdossa Martin Leehen.
Kaudeksi 2015–2016 Stars vuokrasi Vancen SM-liigajoukkue Porin Ässiin. Hänen sopimuksensa sisälsi syyskuun 2015 loppuun asti ulottuvan try-outin. Vance sai kuitenkin jo kauden kynnyksellä jatkosopimuksen. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi jatkamaan uraansa Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Graz 99ersiin.
Anneli Tuominen
Hilkka Liisa Anneli Tuominen (s. 12. marraskuuta 1954 Hämeenkyrö ) on suomalainen juristi ja ekonomi. Hän on palvellut Finanssivalvonnan eri tehtävissä 25 vuotta, viimeksi Finanssivalvonnan johtajana vuodesta 2009. Euroopan keskuspankki nimitti Tuomisen valvontaneuvostonsa jäseneksi viisivuotiselle kaudelle, ja hän aloittaa uudessa tehtävässä kesällä 2022.
Tuominen valmistui ekonomiksi 1976, oikeustieteen kandidaatiksi 1979 ja varatuomarin arvonimen hän sai 1981. Hän aloitti Tampereen raastuvanoikeuden vs. oikeusneuvosmiehenä 1979, Helsingin Osakepankkiin hän siirtyi 1979, Suomen Yhdyspankkiin 1986. Rahoitustarkastuksen apulasjohtaja hänestä tuli 1996 ja johtaja 2007.
Apollon-kyliks
Apollon-kyliks (Apollon-malja) on antiikin kreikkalainen kyliks, joka on tehty klassisen kauden alussa noin vuonna 480–470 eaa. Sen maalauskoristelu edustaa valkopohjatekniikkaa ja esittää Apollonia ja korppia. Nykyisin malja on esillä Delfoin arkeologisessa museossa (inv.nro. 8140).
pienoiskuva|vasen|upright=0.86|Kyliksin tondon maalaus. Kyliksin halkaisija on noin 17,8 cm ja korkeus noin 7,9 cm. Sen tekijää tai maalaajaa ei tunneta. Maalareiksi on ehdotettu muun muassa Berliini-maalaria, Pistoksenos-maalaria, Eufroniosta ja Onesimosta. Malja on löytynyt Delfoista haudasta, joka oletetaan papin haudaksi. Se on särkynyt ja kunnostettu osista käytännössä täysin ehjän näköiseksi.
Kyliksin tondon maalaus esittää istuvaa Apollonia, joka kaataa oikealla kädellään juomauhrina punaista viiniä fialesta. Vasemmassa kädessään hänellä on seitsenkielinen kilpikonnan kuoresta tehty kithara eli lyyra. Jumala on pukeutunut valkoiseen khitoniin ja punaiseen himationiin. Päässään hänellä on myrtinlehväseppele ja jalassaan sandaalit.
Uhritoimitusta seuraa musta korppi. Sen on ehdotettu olevan mukana siksi, että se symboloi ennustavia kykyjä. Toisaalta se voisi viitata myyttiin Koronis (”Korppi”) -nimisestä kuningas Flegyaan tyttärestä, joka oli Apollonin rakastettu.
Akasiavarpuspöllö
Akasiavarpuspöllö (Glaucidium capense) on pöllöjen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji.
Sitä tavataan Afrikassa Angolassa, Botswanassa, Etelä-Afrikassa, Keniassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Sambiassa, Somaliassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Zimbabwessa.
Akasiavarpuspöllö on pieni pöllölaji, jolla ei ole korvatupsuja. Sukupuolet eroavat jonkin verran kooltaan niin, että naaraat ovat hiukan isompia, mutta höyhenys on samanlainen.
Alalajit
Sillä on kuusi alalajia:
Calvin Klein
thumb|Calvin Klein vuonna 2011. Calvin Richard Klein (s. 19. marraskuuta 1942) on tunnettu yhdysvaltalainen muotisuunnittelija. Hänen nimeään kantaa myös vaateyritys, jonka hän perusti vuonna 1968.
Klein tunnetaan minimalistisista vaatteistaan, ja hän oli esimerkiksi 1990-luvun minimalistisen trendin tunnettuja nimiä. Vaatteiden ja asusteiden lisäksi Calvin Klein on brändännyt nimensä parfyymeihin, joista tunnetuimmat lienevät unisex-parfyymit cK Be ja cK One. Tunnetuimmat Calvin Klein- brändit ovat muotia luova Calvin Klein Collection, valmisvaatteita tekevä Calvin Klein, urheiluvaatteisiin keskittyvä cK ja farmarihousuja tuottava Calvin Klein Jeans, sekä koruja ja kelloja luova Calvin Klein Watches & Jewelry. Calvin Klein Collectionin naisten muodin pääsuunnittelija on nykyään Francisco Costa ja miesten muodin pääsuunnittelija on Italo Zucchelli. Muodin lisäksi Calvin Klein valmistaa myös vuodevaatteita ja kodintarvikkeita.
Calvin Klein opiskeli New Yorkin High School of Art and Designissa ja The Fashion Institute of Technologyssa, ennen kuin perusti oman merkkinsä vuonna 1968 yhteistyössä lapsuudentoveri Barry Schwartzin kanssa. Klein sai pian kokoelman miesten ja naisten takkeja myytäväksi Bonwit Teller -tavarataloon. Vuonna 1969 Klein poseerasi yhdysvaltalaisen Voguen kannessa, ja 1970-luvun alkuun mennessä Klein suunnitteli myös bleisereitä, alusvaatteita ja urheiluvaatteita naisille. Vuonna 1973 Klein vastaanotti Coty-palkinnon naistenvaatekokoelmansa takia, ja sai palkinnon myös kolmena seuraavana vuotena. 1970-luvun loppupuolella Kleinin yhtiön arvo oli kasvanut huomattavasti, ja Klein suunnitteli myös erilaisia asusteita sekä vuodevaatteita. Kleinin katsotaan myös olleen designer-farkkujen keksijä, sillä hänen 1970-luvulla lanseeraamansa merkkifarmarit olivat saavuttaneet merkittävän suosion, varsinkin teinitähti Brooke Shieldsin mainostettua niitä sloganeilla "Nothing comes between me and my Calvins" (”Mikään ei tule minun ja minun Calvineitteni väliin”) ja "I've got seven Calvins in my closet, and if they could talk, I'd be ruined" (”Minulla on seitsemät Calvinit kaapissani, ja jos ne voisivat puhua, olisin pulassa”). Provokatiiviset mainoskampanjat herättivät huomiota, ja tuosta kampanjasta lähtien Klein on käyttänyt kampanjoissaan alaikäisiä tai alaikäisten näköisia malleja yleensä seksuaalisissa kuvissa. Klein toi 1980-luvulla markkinoille alusvaatteita miehille ja naisille. Hänen luomansa miesten bokserit tulivat 1990-luvun mainoskampanjan myötä niin suosituiksi, että niitä alettiin kutsua pelkiksi ”Calvineiksi”.
Calvin Klein kohtasi taloudellisia vaikeuksia, ja huhuttiin, että hänen olisi pitänyt myydä muotitalonsa. Vuonna 1992 Klein ajautui melkein konkurssiin, mutta kohosi yhdeksi 1990-luvun suosituimmista yhdysvaltalaisista muotisuunnittelijoista parfyymi- ja alusvaatemyyntinsä sekä urheiluvaatteita tuottavan sisarmerkki cK:n ansiosta. Vuonna 1993 Klein nimettiin Amerikan parhaaksi muotisuunnittelijaksi. 1990-luvun lopussa Klein harkitsi jälleen muoti-imperiuminsa myymistä, mutta asia ei edennyt. Calvin Klein Inc. myytiin vasta vuonna 2002 Phillips Van Heusen Corp.:ille 400 miljoonalla dollarilla, seuraavan viidentoista vuoden rojalteilla sekä 30 miljoonan dollarin arvolla osakkeita.
Calvin Klein -parfyymit
thumb|200px|Calvin Kleinin miehille tarkoitettu Eternity-parfyymi
Täplämyyränlakki
Täplämyyränlakki (Clitocella popinalis, syn. Rhodocybe popinalis) on harmaanruskea, purppuransävyinen sienilaji. Sen heltat ovat harmaanruskeat ja likaisensävyiset. Jalka on harmaanruskea. Sieni maistuu lähinnä jauholta. Se kasvaa sammalikossa ja nurmikoilla tienvarsilla, pihoilla ja laidunmailla. Sieni on harvinainen laji Suomessa.
Fernando (jalkapalloilija, 1987)
Fernando Francisco Reges, yleensä vain Fernando (s. 25. heinäkuuta 1987 Alto Paraíso de Goiás, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Sevillaa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Heinäkuussa 2007 Fernando teki viisivuotisen sopimuksen Porton kanssa, jonne hän siirtyi kotimaansa Vila Novasta. Ensimmäisellä kaudellaan 2007–2008 hänet lainattiin Estrela Amadoraan, jossa hän kuului joukkueen avauskokoonpanoon läpi kauden.
Seuraavaksi kaudeksi 2008–2009 hän palasi Portoon. Hän pelasi yhdessä Raul Meirelesin ja Lucho Gonzálezin kanssa keskikentällä ja kauden päätteeksi joukkue varmisti neljännen perättäisen pääsarjamestaruutensa.
8. helmikuuta 2014 Fernando teki seuran kanssa vuoteen 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän siirtyi kuitenkin Manchester Cityyn 15 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2014.
EuroChallenge 2008–2009
EuroChallenge 2008-2009 oli kuudes kerta, kun kilpailu järjestettiin nykyisellä nimellään. Kilpailu on Euroopan kolmanneksi korkein kansainvälinen sarja. Edellisvuotinen nimi FIBA EuroCup oli vaihdettu ja nykyinen nimi on EuroChallenge. Sarjassa pelasi yksi suomalainen, Petteri Koponen, joka myös voitti kilpailun Virtus Bolognan joukkueessa.
Joukkueet
* punaisella pohjalla olleet tippuivat ULEB Eurocupista 2008-2009
Ensimmäinen karsintakierros
32 joukkuetta pelaa pareittain kahdesti toisiaan vastaan. Joukkue, joka tekee yhteensä enemmän pisteitä pääsee seuraavalle kierrokselle. Pelit pelattiin 14. - 22. lokakuuta 2008.
Toinen karsintakierros
Systeemi on samanlainen kuin äskeiselläkin kierroksella paitsi joukkueita on ainoastaan 16. Parien voittajat pääsevät ruonkosarjaan ja häviäjät putoavat. Pelit pelattiin 4. - 11. marraskuuta 2008.
Runkosarja
Mukana ovat kahdeksan karsintojen kautta tullutta joukkuetta, kahdeksan automaattisesti päässyttä joukkuetta, sekä kuusitoista ULEB Eurocupista tippunutta joukkuetta. Nämä joukkueet jaetaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon, joissa ne pelaavat kahdesti jokaista joukkuetta vastaan. Lohkojen kaksi parasta pääsevät jatkoon. Pelit pelattiin 25. marraskuuta 2008 - 13. tammikuuta 2009.
TOP 16
Tämä vaihe pelattiin ensimmäistä kertaa sarjan historiassa. Joukkueet jaettiin neljän joukkueen lohkoihin, jolloin lohkoja oli yhteensä neljä. Jokainen joukkue pelasi kajdesti jokaista joukkuetta vastaan, ja lohkojen kaksi parasta pääsivät jatkoon. Pelit pelattiin 27. tammikuuta - 10. maaliskuuta 2009.
Final Eight
Kahdeksan jäljellä olevaa joukkuetta pelasivat pareittain toisiaan vastaan niin, että lohkoykkönen pelasi toisen lohkon kakkosta vastaan ja niin edelleen. Ottelusarja pelattiin paras kolmesta-menetelmällä. Pelit pelattiin 17. - 25. maaliskuuta 2009.
Final Four
Ottelusarja on samanlainen Euroliigan kanssa. Pelit ovat kerrasta poikki ja semifinaalien voittajat pääsevät loppuotteluun. Häviäjät pelaava pronssipelin. Pelit pelataan Bolognan Futurshow Stationissa 24. - 26. huhtikuuta.
Final Eight
* tarvittaessa
Henkilökohtaiset tilastot
Pelaajan pitää pelata vähintään 50% joukkueensa peleistä, jotta hän olisi tilastokelpoinen.
Roxy Music (albumi)
Roxy Music on brittiläisen Roxy Music -yhtyeen 16. kesäkuuta 1972 julkaistu esikoisalbumi. Levyllä yhdistyvät 1950-luvun rock sekä avaruusajan elektroniikka. Levyn kaikki kappaleet ovat solisti Bryan Ferryn käsialaa. Albumilla on sanottu olleen suuri vaikutus musiikkiin vuonna 1972, ja levyä pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen innovatiivisimmista ja jännittävimmistä esikoisalbumeista.
Albumi ylsi Britannian albumilistalla sijalle kymmenen syyskuussa 1972. Single ”Virginia Plain” nousi sijalle 4 – tosin kyseistä kappaletta ei ollut levyn alkuperäispainoksessa. Graham Simpson erosi yhtyeestä albumin äänitysten ja julkaisun välissä, ja lauluäänensä menettänyt Bryan Ferry joutui sairaalahoitoon.
Levyn kansi on saanut vaikutteita 1950-luvulta, ja siinä poseeraa huippumalli Kari-Ann Muller.
Tyyli ja äänitykset
Roxy Music -albumin on sanottu määrittäneen uudelleen rockmusiikin rajat ja sijoittuvan musiikillisen primitivismin ja taiderockin kunnianhimoisuuden välimaastoon. Allmusic-sivuston Stephen Thomas Erlewinen mukaan yhtye korvasi tuolloiset tekniset puutteensa rajattomalla mielikuvituksellaan ja levyn on sanottu olevan ”mahtava seikkailu”. Albumin tuotti entinen King Crimson -yhtyeen jäsen Peter Sinfield, mikä toi albumille vaikutteita kyseiseltä yhtyeeltä.