cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Uskontunnustukset ja sakramentit
Kirkollisia toimituksia ovat kaste, konfirmaatio, avioliittoon vihkiminen, kodin siunaaminen, rippi ja hautaan siunaaminen. Myös virkaan vihkimiset, tehtävään siunaamiset ja muut vihkimiset sekä rukoushetket ovat kirkollisia toimituksia.
Tunnustuskirjat
Luterilainen tunnustus muotoutui Saksassa vuosien 1530–1580 välisenä aikana. Ruotsin kirkon, eli myöhemmin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon, tunnustuspohjaksi muotoutui muista Pohjoismaista poiketen koko Yksimielisyyden kirja eli vuonna 1580 hyväksytty evankelis-luterilaisten tunnustuskirjojen kokonaisuus. Tunnustuskirjojen asema on vahvistettu kirkkolaissa. Kirkon näkemyksen mukaan tunnustuskirjat määrittelevät identiteetin ja perusvakaumuksen sekä ohjaavat kirkon julistusta, uskonkäsitystä, oppia ja toimintaa. Kirkkolain mukaan toimituksissa ja opetuksessa käytettävien kirjojen on oltava kirkon tunnustuksen mukaisia.
Evankelis-luterilaisessa kirkossa käytettävät sisältävät Yksimielisyyden kirjan mukaisesti seuraavat kirjat. Lisäksi kirkossa noudatetaan Uppsalan kokouksen päätöksiä (1593).
Katolinen hiippakunta
pienois|[[Turun tuomiokirkko on Suomen luterilaisen kirkon pääkirkko.]] Nykyisen Suomen alueella on ollut sekä itäisiä että läntisiä kristillisiä vaikutteita jo ennen 1000-lukua. 1000-luvun alussa kristillinen hautaustapa alkoi yleistyä ainakin Satakunnassa, Vakka-Suomessa ja Ahvenanmaalla. 1100-luvulla Ruotsin kuningaskunnan vaikutus Suomen alueella vahvistui. Nykyisen eteläisen Suomen silloinen maanviljelyväestön asuinseutu tuli Ruotsin vaikutuspiirin alaisuuteen. Tällä alueella myös kristillinen kirkko vähitellen järjestäytyi 1100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Perimätiedon mukaan Suomen ensimmäinen piispa oli nimeltään Henrik, joka tuli Suomeen Ruotsin kuninkaan ristiretkien aikana. Piispa Henrikin historiallisuus on kyseenalainen. Suomeen vakiintui katolisen kirkon alainen hiippakunta ja seurakunnallinen toiminta.
Ruotsin valtionkirkko
Kuningas Kustaa Vaasa sekä Wittenbergissä opiskelleet teologit toteuttivat 1500-luvulla Suomessa reformaation (luterilaisten käyttämä nimitys on uskonpuhdistus). Lopullinen ero katolisesta kirkosta tapahtui Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1527, jossa määrättiin myös, että suuri osa kirkon omaisuudesta piti luovuttaa kuninkaalle. Västeråsin ordinanti korosti pappien ja maallikkojen yhdenvertaisuutta lain edessä ja rajoitti kirkollista tuomio-oikeutta. Päätettiin, että ”Jumalan sanaa on puhtaana saarnattava valtakunnassa”. Valtiopäivien jälkeen kuninkaalle siirrettiin vielä muun muassa oikeus valita piispat. Vuoden 1571 kirkkojärjestyksessä tehtiin ero maallisen ja hengellisen vallan välille. Vuoden 1686 kirkkolain myötä kaikki valtakunnan asukkaat sidottiin luterilaiseen tunnustukseen, kirkon itsenäisyys lakkautettiin kokonaan ja kirkosta muodostettiin valtion laitos.
Reformaation alussa kirkkoa johti uudistusmielinen katolinen Martin Skytte. Myöhemmin varsinaisen reformaation hahmoksi tuli kuitenkin Mikael Agricola. Agricola loi Suomeen kirjakielen ja käänsi uskonnollisia kirjoja suomen kielelle. Hän loi myös kansankieliset jumalanpalvelukset ja kirkolliset toimitukset. Agricola toimi Turussa piispana ja rehtorina. Hänen työtään jatkoivat Paavali Juusten ja Jaakko Finno. Ruotsissa toteutettu reformaatio oli varsin maltillinen, minkä johdosta kirkko muun muassa säilyi järjestysmuodoltaan piispallisena. Vuonna 1554 Suomi jaettiin kahteen hiippakuntaan, Turun ja Viipurin hiippakuntaan. Niiden oli huolehdittava suomenkielisten kirjojen ja oppimateriaalin hankkimisesta kirkollista alkeisopetusta ja jumalanpalveluksia varten. Niin sanotun puhdasoppisuuden aikana valtio ja kirkko toimivat läheisessä yhteistyössä. Tämän johdosta kirkon piispoiksi valittiin ruotsalaisia.
Lukutaidon ja Katekismuksen opetus alkoi 1600-luvulla. Ensimmäinen suomenkielinen Raamattu painettiin vuonna 1642. Vähä-katekismuksen pääkappaleiden ulkoaosaaminen oli ehtona ehtoolliselle ja avioliittoon pääsylle. Tuolloin pidettiin myös kinkereitä.
Puhdasoppisuuden ajan yhtenäinen kirkko alkoi 1700-luvulla murentua. Saksasta saapui uusia uskonnollisia virtauksia, kuten pietismi, joka korosti yksilöllistä uskonelämää.
Itsenäinen valtionkirkko
pienois|[[Arkkipiispantalo, arkkipiispan virka-asunto Turussa. Rakennus on vuodelta 1887, sen suunnittelivat arkkitehdit Jac. Ahrenberg, Sebastian Gripenberg ja Ludvig Isak Lindqvist.]] 1800-luku oli suomalaisten herätysliikkeiden aikaa. Savoon ja Pohjanmaalle syntyi herännäisyys. Karjalaan ja Satakuntaan syntyi rukoilevaisuus. Varsinais-Suomeen syntyi evankelisuus, ja lisäksi Ruotsin Lapista saapui lestadiolaisuus. Herätysliikkeitä ja maallikkotoimintaa vastaan säädetty konventikkeliplakaatti lakkautettiin vuonna 1869, ja herätysliikkeet saivat vapauden toimia kirkossa.
Kirkon asema pysyi suurelta osin ennallaan sen jälkeenkin, kun Suomi vuonna 1809 oli liitetty autonomisena suuriruhtinaskuntana Venäjään. Suomen kirkko erosi samalla hallinnollisesti Ruotsin kirkosta, mutta vuoden 1686 kirkkolaki pysyi voimassa. Venäjän keisari toimi nyt Ruotsin kuninkaan sijaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon päämiehenä ja käytti valtaansa viranomaisten välityksellä siitä huolimatta, että kuului itse toiseen, ortodoksiseen kirkkokuntaan. Turun piispa sai vuonna 1817 arkkipiispan arvon.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien ja kuntien hallinto erotettiin toisistaan vuonna 1865, kunnallishallinnon uudistuksen myötä. Vuonna 1869 säädettiin uusi kirkkolaki, joka takasi kirkon laajan itsehallinnon. Kirkkolain säätämisjärjestys säädettiin sellaiseksi, että kirkolliskokouksella oli yksinoikeus ehdottaa kirkkolain muuttamista. Valtiopäivillä ja keisarilla oli valta hyväksyä tai hylätä ehdotus, mutta ei muuttaa ehdotusta. Muutoksen jälkeen kirkolla oli oma valtiosta itsenäinen hallinto ja päätöksentekoelin.
Vuonna 1922 säädettiin uskonnonvapauslaki, mikä antoi oikeuden erota kirkosta siviilirekisteriin. Vuonna 1923 kirkon hiippakuntahallinnossa tehtiin kielellinen jako, jonka myötä perustettiin uusi ruotsinkielinen hiippakunta.
Toisen maailmansodan jälkeen
Sotien jälkeen kirkossa vaikutti niin kutsutun asevelipapiston kirkollisen uudistaminen, joka sisälsi uusien työmuotojen viriämistä sekä hengellistä herätystä. Sotien jälkeen Suomen kirkko liittyi Luterilaiseen maailmanliittoon ja sai kansainvälistä apua erityisesti Ruotsin, Tanskan ja Yhdysvaltojen luterilaisilta kirkoilta sekä Sveitsin evankeliselta kirkkoliitolta. Avustustoiminta johti nykymuotoisen Kirkon Ulkomaanavun perustamiseen. Lukuisat Pohjois- ja Itä-Suomen kirkot sekä monet kirkollisten järjestöjen ja laitosten toimitilat ovat esimerkki kirkkojenvälisestä avustustyöstä.
pienois|[[Lakeuden Risti Seinäjoella. Alvar Aalto 1960.]] Sotien jälkeen kirkon sosiaaliset tehtävät, erityisesti diakoniatoiminta, laajenivat ja seurakunnat ottivat palvelukseensa uusia toimihenkilöitä. Yhteisvastuukeräyksen avulla kirkko sai vuosittain huomattavan rahamäärän käytettäväksi avustuskohteisiin. Vaatimukset sosiaalisesta vastuusta heijastuivat myös kirkon oppiin ja synnytti ajoittain oppiriitoja. Vakavin näistä oli vuonna 1962, kun Helsingin yliopiston dogmatiikan professori Osmo Tiililä erosi kirkosta, koska hänen mukaansa kirkko kehottaa jatkuvasti vain yhteiskunnalliseen valveutumiseen ja lähentymiseen milloin työväenliikkeeseen milloin sivistyneistöön.
1960-luvun vaihteessa kirkolliseen kehitykseen vaikutti kirkollisveron kannon liittäminen ennakkoperintään, kirkollisten toimitusten kirjan ja virsikirjan lisävihkon hyväksyminen sekä lehtorin viran avaaminen naisille vuonna 1963.
1970-luvulle tultaessa sekä kirkolliset että isänmaalliset arvot joutuivat opiskelijaradikalismin kohteeksi. Samoihin aikoihin laadittiin kirkon diakoniatyöhön vaikuttanut kansanterveyslaki. 1970-luvulla evankelioimisliike voimistui ja uudenaikainen hengellinen nuorisomusiikki syntyi. Kirkollisia uudistuksia olivat kirkollisen vaalitavan uudistaminen vuonna 1970 ja vuonna 1973 kirkolliskokous taipui työmarkkinajärjestöjen painostuksesta siirtämään loppiaisen, helatorstain ja toisen helluntaipäivän lauantaiksi. Vuodesta 1974 lähtien kirkolliskokoukseen ovat osallistuneet myös maallikkoedustajat ja samalla osa piispainkokouksen tehtävistä siirrettiin kirkolliskokoukselle. Lapset pääsivät ehtoolliselle vuodesta 1979 lähtien.
1980-luvulla kirkossa otettiin käyttöön uusi kirkollisten toimitusten kirja vuonna 1984 sekä uusi virsikirja vuonna 1987. Edelliseen vuosikymmeneen verrattuna ilmapiiri kirkkoa kohtaan muuttui ja arkipyhät, kuten loppiainen ja helatorstai, päätettiin palauttaa entisille paikoilleen. Päätös toteutui kuitenkin vasta vuonna 1992. Leirimuotoisen rippikoulun suosio kasvoi edelleen 1980-luvulla. Ikäluokasta jopa yli 92 prosenttia kävi rippikoulun. Kirkon ulkomaantyön voimakkaimman kasvun ajat sijoittuvat 1970- ja 1980-luvuille. Keskeisinä työalueina ovat olleet Afrikassa tehty katastrofi- ja pakolaisapu sekä avustustyö Itä-Euroopan ja Inkerin kirkkojen hyväksi. Vuonna 1992 otettiin käyttöön uusi raamatunkäännös.
Papin virka avattiin naisille vuonna 1988. Naispappeuden sallivan päätöksen jälkeen monet herätysliikkeet kirkon piirissä pitäytyivät kirkon aiempaan käytäntöön, eivätkä kutsuneet järjestämiinsä tilaisuuksiin opetus- tai puhujatehtäviin taikka jumalanpalvelusta toimittamaan naispuolisia pappeja. Myös osa seurakuntapapistosta vastusti naispappeutta. Pappisliiton hallitus hyväksyi vuonna 1987 niin sanotut ajo-ohjeet, joiden mukaan papinviran haltijalla oli oikeus väistyä jumalanpalvelusyhteistyöstä, mikäli hän ei katsonut voivansa toimittaa jumalanpalvelusta yhdessä toisten kanssa.
Kirkko vastusti vuonna 2014 eduskunnassa hyväksyttyä uutta avioliittolakia, joka mahdollistaa samaa sukupuolta olevien avioliitot. Luterilainen kirkko ei alkanut vihkiä samaa sukupuolta olevia pareja, koska se olisi ollut ristiriidassa perinteisen kirkon käsityksen kanssa. Samoin kirkko vastusti vuonna 2001 eduskunnan hyväksymää lakia rekisteröidystä parisuhteesta.
Herätysliikkeet
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä vaikuttaa herätysliikkeitä, joilla on erilaisia käsityksiä siitä mikä on luterilaisuutta. Ne toimivat kirkon sisällä ja kirkko hyväksyy ne omine opillisine painotuksineen. Kirkon sisällä toimivat vanhat, 1700–1800-luvuilla syntyneet herätysliikkeet ovat evankelisuus, herännäisyys eli körttiläisyys, lestadiolaisuus sekä rukoilevaisuus. Uudempi kirkon sisäinen liike on viidesläisyys, joka oikeastaan on yläkäsite joukolle samanhenkisiä, 1900-luvun puolivälissä syntyneille järjestöille. Ominaista herätysliikkeille ovat omat hengelliset tapahtumat kuten seurat, raamattupiirit ja kesäisin järjestettävät suuret hengelliset juhlat. Myös vahva yhteisöllisyys on tunnusomaista herätysliikkeille.
Kirkon sisällä toimii myös muita omia painotuksia omaavia liikkeitä kuten karismaattinen Hengen uudistus kirkossamme, Luther-säätiö ja Paavalin synodi.
Yleiskirkolliset suhteet
Suomen evankelis-luterilainen kirkko on luterilaisen maailmanliiton (LML) jäsenkirkko. Jäsenkirkot tunnustavat keskenään niin sanotun ehtoollisyhteyden ja pappisviran.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko liittyy Nikean uskontunnustuksen yhteisen uskon perintöön. Kirkko osallistuu ekumeeniseen eli yleiskirkolliseen liikkeeseen, joka etsii kirkkojen välistä yhteyttä. Kirkko osallistuu useiden yhteistyöjärjestöjen toimintaan, esimerkiksi Suomen Ekumeenisessa Neuvostossa, Luterilaisessa maailmanliitossa, Euroopan kirkkojen konferenssissa sekä Global Christian Forumissa. Kirkko on myös Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen.
Ekumeenisen liikkeen ja 1960-luvulla käynnistyneiden teologisten dialogien myötä luterilaisuus on saavuttanut yksimielisyyden katolisen kirkon, reformoidun maailmanyhteisön ja anglikaanisen kirkon kanssa vanhurskauttamisopista ja pelastuskäsityksestä, minkä myös Suomen evankelis-luterilainen kirkko on hyväksynyt. Katolisen ja evankelis-luterilaisen kirkon välillä on edelleen erilaisia näkemyksiä sakramenttien luonteesta ja pappisvirasta. Kirkko on sopinut kirkollisesta yhteydestä anglikaanien ja metodistien kanssa. Anglikaanien kanssa kirkon yhteistyö perustuu Porvoon yhteiseen julkilausumaan, joka hyväksyttiin vuonna 1996.
Luterilaisten, baptistien ja helluntailaisten välillä on ollut historiallisesti oppieroja liittyen kastekäsitykseen ja Pyhän Hengen toimintaan. Oppituomioiden ei ole kuitenkaan 1990-luvulla enää katsottu soveltuvan sellaisenaan kirkkokuntien välisiin suhteisiin. Suomen evankelis-luterilainen kirkko on käynyt neuvotteluja Suomen helluntaiherätyksen kanssa 1980-luvulta lähtien. Kirkolla on jatkuva keskusteluyhteys helluntailiikkeen sekä vapaiden suuntien kanssa. Kirkko on käynyt oppineuvotteluja myös Suomen ortodoksisen kirkon kanssa.
Kirkon virat
Kirkollisesta virasta puhuttaessa erotetaan kaksi termiä: papinvirka ja pappisvirka. Pappisvirka tarkoittaa kirkollista virkaa (velvollisuuksien ja oikeuksien kokonaisuutta), joka annetaan pappisvihkimyksessä. Vastaavia kirkollisia virkoja ovat piispan- ja diakoninvirka. Papinvirka on puolestaan työoikeustekninen termi.
Piispanvirkoja on kussakin hiippakunnassa yksi, paitsi Turun arkkihiippakunnassa, jossa on piispan lisäksi arkkipiispa. Arkkipiispa ei ole piispojen johtaja, vaan piispa, jolla on tavallista pienempi jurisdiktioalue (pieni osa Turun hiippakuntaa), jotta hän voi keskittyä kokonaiskirkkoa koskevien tehtävien hoitoon.
Kirkon hengellisen työn virkoja ovat lisäksi lehtori, diakoni, nuorisotyönohjaaja, lapsityönohjaaja ja kanttori. Muita kirkon työntekijöitä ovat suntio eli seurakuntamestari ja lastenohjaaja. Seurakuntien hallinnossa ja kirkon keskushallinnossa toimii henkilöstöä erilaisten hallinnollisten virkanimikkeiden mukaisissa viroissa.
Episkopaalisuus
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinnosta säädetään kirkkolaissa ja sen nojalla annetuissa säädöksissä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hallinnolliset perusyksiköt ovat seurakunta ja hiippakunta. Suomen evankelis-luterilainen kirkko on episkopaalinen eli piispallinen kirkko, samoin kuin katolinen, ortodoksinen ja anglikaaninen kirkko. Piispan apuna toimii hiippakunnallinen toimielin nimeltään tuomiokapituli. Piispa ja tuomiokapituli päättävät papeiksi vihittävät henkilöt ja valvovat seurakuntien ja pappien toimintaa. Kirkon edustukselliset luottamuselimet toimivat rinnakkain piispajohtoisen hallintorakenteen kanssa.
Hiippakunnat
right|thumb|Suomen evankelis-luterilaisen kirkon hiippakunnat.
Hiippakunnan toimielimiä ovat tuomiokapituli ja hiippakuntavaltuusto.
Tuomiokapituli on hiippakunnan yleisviranomainen. Tuomiokapituli on seitsenjäseninen toimielin, jonka jäseniä ovat piispa, tuomiorovasti, maallikkojäsen, kaksi pappisasessoria, lakimiesasessori ja hiippakuntadekaani. Piispa on tuomiokapitulin puheenjohtaja. Tuomiorovastina toimii kunkin hiippakunnan tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherra. Lakimiesasessori johtaa hallintoa ja hiippakuntadekaani toiminnallista työtä. Tuomiokapituliksi kutsutaan yleisesti myös hiippakunnan virastoa, jossa toimii toistakymmentä päätoimista viranhaltijaa.
Hiippakunnan talouden ja toiminnan yleisten linjojen ylintä päätösvaltaa käyttää hiippakuntavaltuusto. Hiippakuntavaltuuston jäseniä ovat neljätoista maallikkoa ja seitsemän pappia. Maallikkojäsenten vaalissa äänivaltaisia ovat valtuustojen ja kirkkoneuvostojen jäsenet, pappisjäsenten vaalissa papit.
Hiippakunnan seurakunnat on jaettu rovastikuntiin. Rovastikunnassa piispan ja tuomiokapitulin apuna toimii lääninrovasti.
Seurakunnat
Seurakuntaelämä on järjestetty seurakunnissa, jota johtaa pappina kirkkoherra. Kaikki seurakunnat kuuluvat johonkin hiippakuntaan. Seurakunnan raja määritellään maantieteellisesti. Tietyllä alueella asuvat kirkon jäsenet kuuluvat alueensa seurakuntaan, eikä jäsen voi valita seurakuntaansa paitsi siinä tapauksessa, että samalla alueella on kaksi erikielistä seurakuntaa. Kirkkolaissa säädetään, että seurakuntajaon tulee noudattaa kuntajakoa siten, että kukin kunta on kokonaisuudessaan saman seurakunnan tai saman seurakuntayhtymän alueella. Tämä johtuu verotusteknisistä syistä. Mikäli saman kunnan alueella on monta seurakuntaa, niiden on muodostettava seurakuntayhtymä. Seurakunnan alueella voi olla myös kirkkolain ja -järjestyksen mukaisia kappeliseurakuntia tai seurakuntapiirejä.
Seurakunnan päätösvaltaa käyttää neljäksi vuodeksi kerrallaan vaaleilla valittu kirkkovaltuusto. Seurakunnan työtä johtaa kirkkovaltuuston valitsema kirkkoneuvosto, joka valitaan kahden vuoden toimikaudeksi. Kirkkoherra on kirkkoneuvoston puheenjohtaja.
Seurakuntayhtymässä olevat seurakunnat ovat yhteistaloudessa. Seurakuntayhtymää johtavat yhteinen kirkkovaltuusto sekä yhteinen kirkkoneuvosto. Seurakuntayhtymään kuuluvassa seurakunnassa on vain yksi toimielin, seurakuntaneuvosto, jonka puheenjohtajana toimii kirkkoherra. Tuomiokapituli nimittää jonkun seurakuntayhtymään kuuluvan seurakunnan kirkkoherroista yhteisen kirkkoneuvoston puheenjohtajaksi. Koska kirkossa on ruotsinkielisiä seurakuntia varten oma hiippakunta, Porvoon hiippakunta, kuuluvat ruotsinkieliset ja enemmistöltään ruotsinkieliset kaksikieliset seurakunnat Porvoon hiippakuntaan. Mikäli seurakuntayhtymässä on seurakuntia kahdesta eri hiippakunnasta, kuuluu seurakuntayhtymä siihen hiippakuntaan, johon seurakuntien jäsenten enemmistö kuuluu.
Kirkolliskokous ja kirkkohallitus
Kirkkohallitus valmistelee asioita kirkolliskokoukselle sekä johtaa kirkon yhteistä taloutta. Kirkon keskushallinnon talous on järjestetty kirkon keskusrahaston kautta, jonka hallituksena toimii kirkkohallitus. Kirkon keskusrahasto kantaa seurakunnilta keskusrahastomaksua sekä eläkemaksuja.
Kirkollisvero ja valtionrahoitus
Suomen evankelis-luterilainen kirkko on 2010-luvulla kerännyt seurakuntien jäseniltä vuosittain noin 900 miljoonan euron kirkollisverotulot. Keskimääräinen kirkollisveroprosentti on tuolla ajanjaksolla ollut noin 1,4 %. Kirkollisvero kerätään valtion- ja kunnallisveron yhteydessä. Kirkko korvaa Verohallinnolle valtiolle verojen keräämisestä aiheutuvat kulut.
Kirkon saama osuus valtion yhteisöverotuotosta poistettiin vuoden 2016 alussa, jolloin tuli voimaan laki valtionrahoituksesta evankelis-luterilaiselle kirkolle eräisiin yhteiskunnallisiin tehtäviin (430/2015). Valtionrahoituksen suuruus on laissa mainittu 114 miljoonaa euroa, joka kasvaa kuluttajahintaindeksin mukaan.
Menot
Seurakuntien toimintakulut olivat noin miljardi euroa vuonna 2013. Kaksi kolmasosaa toimintakuluista oli henkilöstökuluja. Diakonia-avustusten osuus toimintakuluista oli noin 0,8 %, lähetystyökulujen osuus noin 1,8 %.
Yhteiskunnalliset tehtävät
Suomen evankelis-luterilainen kirkko huolehtii useista yhteiskunnallisista tehtävistä osana toimintaansa. Laissa määritettyjä tehtäviä ovat hautaustoimi, väestörekisterin ylläpitoon liittyvät tehtävät sekä kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden rakennusten ja irtaimiston ylläpito. Lakisääteisiä tehtäviä varten Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö ohjaa kirkolle valtionrahoitusta. Lisäksi kirkon sosiaaliset palvelut, kuten diakonia sekä lapsi- ja nuorisotyö täydentävät muun yhteiskunnan palveluita. Evankelis-luterilaisen kirkon näkökulmasta valtion ja kirkon suhde perustuu Lutherin niin sanottuun kahden regimentin oppiin, jonka mukaan maallinen ja hengellinen hallintavalta on pidettävä erossa toisistaan.
Evankelisluterilaisella kirkolla on Suomen ortodoksisen kirkon ohella vielä nykyisinkin erityisasema, johon kuuluu oma laki (kirkkolaki), julkisoikeudellinen asema ja oikeus kerätä kirkollisveroa kirkkoon kuuluvilta jäseniltään. Valtio myös rahoittaa luterilaisten hautausmaiden ja vanhojen rakennusten ylläpitoa.
Kirkon yhteiskunnalliset kannanotot
Evankelis-luterilainen kirkko on Suomen itsenäisyyden aikana aktiivisesti ottanut kantaa yhteiskunnallis-eettiseen keskusteluun ja lainsäädäntöön.
Perhe ja seksuaalisuus
Kirkko vastusti elokuussa 1985 voimaan astunutta uutta sukunimilakia, joka mahdollisti naisen säilyttää sukunimensä solmiessaan avioliiton. Kirkon edustajan mukaan kristillisen katsomuksen ja avioliittoetiikan kannalta olisi ongelmallista, jos aviottomat lapset ja avioliitossa syntyneet lapset eivät millään tavoin erottuisi toisistaan.
Kirkkohallitus antoi oikeusministeriölle vuonna 2009 lausunnon avopuolisoiden yhteistalouden eli avoliiton purkamista koskevan lain valmistelutyöhön. Kirkon mukaan yhteiskunnan tulisi tukea toimillaan ensisijaisesti avioliittoja, eikä avoliittoa tulisi pitää avioliittoon verrattavana yhteiselämän muotona eikä yhteiskunnan tulisi tukea sitä.
Kirkko vastustaa sijaissynnytyksen laillistamista.
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Kirkko vastusti homoseksuaalisuuden poistamista rikoslaista 1971 ja sairausluokituksesta 1981. Se kannatti vuonna 1971 uuteen seksuaalirikoslainsäädäntöön lisättyä niin sanottua kehotuspykälää (kehottaminen samaa sukupuolta olevien haureuteen).
Kirkko vastusti vuonna 2001 eduskunnan hyväksymää uutta parisuhdelakia, joka mahdollisti samaa sukupuolta olevien parien suhteiden rekisteröinnin. Eduskunnan hyväksyttyä lain piispat antoivat syksyllä 2001 lausunnon, jonka mukaan sekä yhteiskunnassa että kirkossa on tuettava miehen ja naisen välistä avioliittoa.
Kirkko vastusti vuonna 2014 eduskunnassa hyväksyttyä uutta avioliittolakia, joka mahdollistaa samaa sukupuolta olevien avioliitot. Luterilainen kirkko ei alkanut vihkiä samaa sukupuolta olevia pareja, koska se olisi ollut ristiriidassa perinteisen kirkon käsityksen kanssa. Oikeudestaan vihkiä avioliittoon luterilainen kirkko ei kuitenkaan halunnut luopua.
Emeritus arkkipiispa Kari Mäkinen pyysi 2014 anteeksi sitä miten kirkko on kohdellut seksuaalivähemmistöihin kuuluvia ihmisiä.
Muut kannanotot
Kirkko vastustaa elämänkatsomustiedon opetuksen valinnanvapautta kirkkoon kuuluville koululaisille.
Mikkelin hiippakunnan piispa Seppo Häkkinen totesi vuonna 2012 kirkon vastustavan eutanasian laillistamista. Kirkkohallituksen kansliapäällikkö Jukka Keskitalo suhtautui eutanasian laillistamiseen tähtäävään kansalaisaloitteeseen kriittisesti puheenvuorossaan marraskuussa 2016.
Kirkko vastusti vuonna 2015 eduskunnan hyväksymää kauppojen aukioloaikojen vapautusta, jonka myötä kaupat saivat itse päättää aukioloajoistaan.
Kirkon jäsenet
Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuului vuoden 2023 alussa 65,1 prosenttia suomalaisista. 2020-luvun alussa 60 prosenttia lapsista sai kristillisen kasteen. Vuonna 2022 lapsista kastettiin enää 55,7 prosenttia. Nuorison parissa yleinen kristillinen riitti on rippikoulun käyminen; vuonna 2022 sen kävi 74,0 % 14–15-vuotiaiden ikäluokasta.
Lähes koko Suomen väestö kuului aiemmin evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkon jäsenten osuus on kuitenkin vuosikymmenten saatossa laskenut. Etenkin 2000-luvulla kirkosta eronneiden määrä on lisääntynyt merkittävästi. Suomalaista uskonnollisuutta tutkittaessa on huomattu, että moni kirkon jäsen ei usko ja elä niin kuin kirkko opettaa. Kristinuskon jumalan olemassaoloon uskoi vuonna 2019 Kirkon tutkimuskeskuksen kyselyssä 25 prosenttia suomalaisista.
Vuonna 2003 tehdyn tutkimuksen mukaan tärkeimpiä kirkkoon kuulumisen syitä olivat kirkolliset toimitukset (kaste, vihkiminen ja hautaan siunaaminen) sekä se, että kirkko ylläpitää hautausmaita. Muita tärkeitä syitä olivat mahdollisuus toimia kummina ja se, että kirkko ylläpitää kirkollisten juhlapyhien kristillistä perinnettä ja opettaa ”oikeita elämänarvoja” lapsille ja nuorille. Myös kirkon työtä vanhusten ja vammaisten auttamiseksi pidettiin perusteena.
Rautavesi (Hartola)
Rautavesi on Päijät-Hämeessä Hartolassa ja Joutsassa Joutsan kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Järven kautta virtaa Sysmän reitti. Rautavesi on Suomen 87. suurin järvi.
Rautaveden ja Jääsjärven vedenpintojen korkeudet ovat samat 92,3 metriä mpy. ja niitä voitaisiin siksi pitää samana järvenä. Paikallisten mukaan ne ovat silti eri järviä. Järvialtaiden välinen rajaus on kuitenkin epämääräinen. Rautaveden ja Jääsjärven eteläosien laajojen järvenselkien välissä on pieniä järvialtaita ja salmia, joilla on omat nimensä. Niitä ovat Puttolanselkä, Angesselkä, Rääpönsalmi ja Laiskaselkä. Erään tulkinnan mukaan pienet järvialtaat kuuluvat Rautaveteen ja kapeimman Oravakivensalmen eteläpuoli kuuluu Jääsjärveen. Muitakin rajauksia voi esiintyä, mutta tätä rajausta käytetään täällä.
Maantietoa
Rautavesi on 22,5 kilometriä pitkä, 14,9 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 4 612 hehtaaria eli 46,1 neliökilometriä. Kun yllä selostettu rajaus Jääsjärveen on tehty, voidaan järven kuvailua jatkaa esittelemällä järven rikkonaista ja sokkeloista muotoa. Valuma-alueelta tulevat vedet virtaavat Rautaveden eri osista Angesselkään, joka sijaitsee järven pohjoispäässä. Länsipuolinen Puttolanselkä purkautuu siihen Hietasalmen kautta ja Rautaveden eteläosien vedet tulevat siihen pitkän Rääpönsalmen kautta Riuttasalmesta. Itäpuolelta siihen virtaa Sysmän reittiin kuuluvat Suonteen ja Viherin vedet Joutsansalmen kautta. Nämä yhdistyvät Lankiansalmessa, joka johtaa Laiskanselälle ja siitä Oravikivensalmeen, joka on Jääsjärven vastainen vesistöraja. Laiskanselältä haarautuu 8,8 kilometriä pitkä Kurjenlahti, joka seuraa Rääpönniemeä sen kannakselle asti. Rääpönniemen länsipuolella sijaitsee 10,5 kilometriä pitkä, ja enintään 950 metriä leveä, Rääpönsalmi, joka aukeaa eteläpäässä Rautaveden Akonselkään. Akonselälle työntyy pohjoisesta Rääpönniemen jatkeeksi Ansionniemi, joka itäpuolelle jäävät Muikunlahti ja Sahanlahti. Akonselän luoteispuolella sijaitsevat 3,9 kilometriä pitkä ja leveimmillään 500-metrinen Kauhtuenlahti. Siitä haarautuu Uuhisalmen takaa aukeava Uuhivesi. Uuhiniemi, joka on yli kolme kilometriä pitkä, jää Uuhiveden ja Kauhtuenlahden väliin, ja nelikilometrinen Siiraanniemi jää Kauhtuenlahden ja Rääpösalmen väliin. Uuhisalmen tapaan myös Kivisalmella on hyvin kapea salmiaukko. Kivisalmen takana aukeaa Leppälahti ja Pikku Leppälahti. Uuhivesi ja Leppälahti ovat kuin erilliset järvet.
Järven rannat ovat vaihtelevia. Alavilla seuduilla, kuten Leppälahdella, on suomaata. Metsämailla esiintyy usein jyrkkärinteisiä rantoja. Järvelle näkyviä korkeita mäkiä tai vuoria on esimerkiksi Akonselän länsirannan Kattilavuori (kohoaa 155 metrin korkeuteen mpy.), Haakinniemi (130 m mpy.), Rääpönsalmen eteläiset itärantojen mäet (yli 130 m), Angesselän Lapinvuori (120 m), Lankianvuori (145 m) sekä Kurjenlahden Kuivistonvuori (140 m) ja Kissavuoret (135 m). Akonselällä Jääsjärven puolella kohoaa harjujakso, jonka Muikunmäki (120 m) näkyy Muikunlahdelle ja Töllinmäenharju näkyy Kirkkolanlahdelle.
Rautavedessä on 171 saarta. Saarista 15 on yli hehtaarin suuruisia ja niistä suurimmat voidaan tässä nimetäkin: Leppälahden Salmisaari ja Tervasaari, Uuhiveden Tolppasaari ja Vuohisaari, Akonselän Petäjäsaari, Tiukansaari, Iso-Akko, Vähä-Akko, Siskosaari ja Syyssaari, Rääpönsalmen Lammassaari, Tahvastensalo, Ruokasaari ja Murtosaari, sekä Ruttolanselän Lopansaari. Yli aarin kokoisia ovat 147 saarta ja alle aarin kokoisia loput yhdeksän saarta. Saarten kokonaispinta-ala on 214 hehtaaria, joka on noin 5 % järven vesialasta. Kiinteästi asuttuja saaria ovat olleet ainakin Lopansaari ja Murtosaari, ja lisäksi viljeltyjä saaria ovat olleet ainakin Ruokasaari, Tahvastensalo ja Petäjäsaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 392,59 miljoonaa kuutiometriä eli 0,39259 kuutiokilometriä, ja sen keskisyvyydeksi on saatu 8,5 metriä. Angesselällä kulkee Joutsanselalmesta alkava ja Puttolanselän puolelle jatkuva syvännejakso. Sen syvänteen kaakkoispäässä sijaitsee 64,7 metriä syvä kohta Makiaisensyvässä. Sen yli 40 metriä syvä osuus on 3,7 kilometriä pitkä ja siinä on laaja yli 60 metrin osa. Puttolanselän lähes nelikilometrinen Haaranlahti on muodostunut ristikkäiseen syvännejaksoon. Samoin on Rääpönsalmen kanssa. Sen pohjoispuoliskossa on pitkä lähes 30-metrinen syvännejakso, joka muuttuu eteläosastaan 10 metriä matalammaksi. Akonselän, Uuhiveden ja Leppälahden pohja on tasaisempi ja matalampi. Kauhtuenlahdella on lähes koko pituudeltaan yli 15 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 207,5 kilometriä. Se on suurimmaksi osaksi metsämaata, mutta esimerkiksi Angeselän, Puttolanselän, Laiskaselän, Kurjenlahden, Sahalahden ja eteläosan Kirkkolanlahden rannoilla on laajemmin peltomaata. Puttolanselän rannoilla sijaitsevat Pappisten, Puttolan ja Väihkölän kylät. Niille johtaa valtatieltä 4 haarautuva seututie 610, josta haarautuu edelleen yhdystie 16644 Väihkölään ja yhdystie 16643 Puttalanselän etelärannikolle. Nämä yhdystiet jatkavat etelään päin Kauhtuen kautta Leppälahdelle ja Hartolan kirkonkylään asti. Suurempi yhdystie 6134 kulkee kauempana järvestä, mutta sillä on sama päämäärä eli Hartola. Joutsan kirkonkylän kautta kulkeva valtatie 4 ylittää Joutsansalmen ja Oravakivensalmen ohittaen Pekkasen ja Rusin kylät. Ansion kylän kohdalla se siirtyy Jääsjärven ja Rautaveden väliselle harjulle, joka erottaa järvet toisistaan. Matkalla se sivuttaa Lestin ja Ruskealan kylät ja saapuu Hartolan kirkonkylään, joka ei enää kuulu Rautaveden lähipiiriin.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Rautaveden lähialueeseen (14.831) järvi kuuluu.
Leppälahteen laskee useitakin vesistöjä. Sääksjärven valuma-alue (14.833) on laaja vesistöalue, jonka vedet kerääntyvät ensin lounaispuolella sijaitsevaan Sääksjärveen (153 hehtaaria, ha) ennen Pikku Leppälahteen laskemistaan. Valuma-alueen suuria järviä ovat esimerkiksi Hirvijärvi (471 ha) ja Kiimasjärvi (102 ha). Leppälahden eteläpäähän laskee piskuinen Kattilapuron valuma-alue (14.832), jonka ainoa järvi on Kattilalampi (4 ha). Leppälahden pohjoispäähän laskee Mertjoki, joka on Mertjoen valuma-alueen (14.834) Putkijärvestä (109 ha) alkava joki. Esimerkiksi Mielenge (53 ha) ja Lehmijärvi (43 ha) kuuluvat samaan valuma-alueeseen. Viereiseen Uuhiveden lähialueeseen laskee vain Aittolammen (4 ha) laskupuro.
Akonselän ja Rääpönsalmen lähialueet ovat pienialaiset ja rikkonaiset. Näihin järvenosiin laskee vain yksi kolmannen jakovaiheen Iso-Paljon valuma-alue (14.835), jonka suuria järviä ovat Iso-Paljo (73 ha) ja Vähä-Paljo (13 ha). Näiden Kauhtuenlahteen laskevassa laskupurossa sijaitsee lisäksi Ulmalanlampi (6 ha). Akonselän lähialueilta ei löydy edellisten lisäksi uusia järviä tai lampia, mutta Rääpönsalmelta kyllä. Murtosaaren viereen Susisalmeen laskee metsäpuro, jonka valuma-alueella sijaitsevat Kiiliäislampi (1 ha) ja Pärlampi (3 ha). Rääpönsalmen itärannalla löytyvät yksittäiset Vesalampi (4 ha) ja Silmulampi (1 ha). Salmen länsirannalla Rääpönniemen kylän kohdalla sijaitsee salmeen laskeva Valkoinenlampi (3 ha), jonka vieressä sijaitsee Mustalampi (7 ha). Valkoiseenlampeen laskee Suntinoja, jonka latvoilla on Vähä Pärlampi. Pohjoisimpaan Rääpönsalmen Lapinlahteen laskee enää pieni Lapinlampi.
Puttolanselkään laskee kaksi jokea Erkinjoki ja Ventalanjoki, joiden valuma-alueet muodostavat kolmannen jakovaiheen valuma-alueet. Erkinjoen valuma-alueella (14.837) sijaitsee Mahajärvi (29 ha) ja pieni Mustalampi. Ventalanjoen valuma-alue (14.836) on sitä laajempi valuma-alue. en kaksi suurinta järveä ovat Suuri Kurjärvi (205 ha) ja Vähä Kurjärvi (63 ha). Pieni Pehketlampi (10 ha) laskee Myllylahteen omaa ojaansa myöten. Lopansaaren suojaan Kauralahteen laskee Pirttilammesta (28 ha) lyhyt pelto-oja. Sen valuma-alueelta löytyvä myös Kaituenlampi (7 ha) ja Kapeemmanlampi (6 ha).
Angesselän pohjoisrantaan laskee Kostamonjoen valuma-alue (14.838) Kostamonjärvestä (96 ha) alkava laskujoki Kostamonjoki. Valuma-alueen pieniä järviä ovat esimerkiksi Vääräjärvi (10 ha), Alasin (7 ha), Iilampi (5 ha) ja Heinälampi (3 ha). Laiskanselkään laskee vain yksi järvi Soperonlampi (12 ha).
Inter FS
Inter Fútbol Sala (tunnetaan nimellä Inter Movistar Fútbol Sala tai Inter Movistar pääsponsori Movistarin mukaan) on vuonna 1977 perustettu futsalseura Alcalá de Henaresista, Espanjasta. Seuran kotikenttö on Pabellón Caja Madrid. Kaudella 2014-15 se pelaa Primera División de Futsalissa ja sen päävalmentaja on Jesús Velasco.
Kompatibilismi
Kompatibilismi on vapaan tahdon olemassaoloon liittyvä näkemys, jonka mukaan vapaa tahto ja determinismi voidaan sovittaa yhteen. Vaikkakin kompatibilistit katsovat, etteivät vapaa tahto ja determinismi sulje toisiaan pois, kaikki kompatibilistit eivät kuitenkaan katso, että kummatkin olisivat tosia.
Kompatibilismi vastauksena determinismille
Deterministit katsovat, että kaikki teot ovat aikaisempien syy-seurausketjujen ennalta määräämiä. Koska inhimillinen päätöksenteko on myös toimintaa, joka riippuu edeltävistä syistä, tämän vuoksi jotkut niin sanotun ”kovan determinismin” kannattajat katsovat, että vapaan tahdon tulee olla illuusio.
Kompatibilismin mukainen tahdonvapauden määritelmä on, ettei vapaalla tahdolla tarkoiteta kykyä suorittaa valintoja aikaisemmista syistä riippumattomana toimijana, vaan toimijana, joka ei ole pakotettu tekemään jotain tiettyä valintaa. Näin kompatibilisti tai ”pehmeän determinismin” kannattaja määrittelee vapaan tahdon tavalla, joka ei liity kausaaliseen välttämättömyyteen. Kompatibilistille teko on vapaa, ellei siihen liity jonkun toisen henkilön suorittamaa pakottamista. Koska fysikaalinen kaikkeus ja luonnonlait eivät ole henkilöitä, olisi kategoriavirhe sanoa, että tekomme ovat niiden pakottamia. Tämän vuoksi olisi väärin ajatella, että universaalista determinismistä seuraisi se, ettemme olisi koskaan vapaita.
Esimerkiksi, voit valita joko jatkaa tämän artikkelin lukemista tai lopettaa sen; vaikka kompatibilisti ei kieltäisi, että se mitä valitset on kausaalisesti määrätty aikojen alusta, kompatibilisti katsoisi, että tekemäsi valinta on esimerkki tahdonvapaudesta, koska kukaan ei pakota sinua tekemään juuri kyseisen valinnan. Vaihtoehtoisestihan joku voisi osoittaa sinua aseella ja pakottaa sinut jatkamaan artikkelin lukemista.
Historiassa kompatibilismia ovat kannattaneet muun muassa antiikin stoalaiset, Thomas Hobbes ja David Hume. Sitä kannattavat myös monet nykyajan filosofit.
Hobbes oli ensimmäisiä, joka puolusti nykyaikaisella tavalla determinismin ja vapauden yhteensopivuutta. Hänen mukaansa
Humen mukaan tahdonvapautta ei tulisi ymmärtää absoluuttisena kykynä valita toisin täsmälleen samanlaisissa sisäisissä ja ulkoisissa olosuhteissa. Sen sijaan kyseessä on henkilön hypoteettinen kyky valita eri tavalla, jos hänellä olisi ollut erilainen uskomuksista tai haluista koostuva psykologinen tila. Tämä tarkoittaa sitä, että jos joku sanoo, että voisi joko jatkaa tämän artikkelin lukemista tai lopettaa lukemisen, hän ei tarkoita sillä sitä, että kummatkin olisivat yhteensopivia vallitsevien tosiseikkojen kanssa juuri nyt, vaan sitä, että jos hän haluaisi lopettaa lukemisen hän lopettaisi, vaikka tosiasiassa hän haluaakin jatkaa lukemista, ja siksi näin tapahtuu.
ATP-kausi 2020
Tämä on luettelo kauden 2020 tenniksen ATP-kiertueen turnauksista ja voittajista kyseisellä kaudella.
Kompatibilismi
Kompatibilismi vastauksena determinismille
Hume katsoi myös, etteivät vapaat teot ole vailla syytä (tai itseaiheutettuja, kuten Immanuel Kant katsoi), vaan ne aiheutuivat valinnoistamme, jotka määräytyivät uskomustemme, halujemme ja luonteemme mukaisesti. Vaikka Humen determinismiin kuului päätöksentekovaihe, se määräytyi kausaalisen tapahtumaketjujen perusteella. Esimerkiksi, voit jatkaa tämän artikkelin lukemista tai lopettaa lukemisen, mutta päätöksesi määräytyy niiden tosiseikkojen perusteella, jotka vallitsivat ennen kuin teet päätöksen.
ATP-kausi 2020
Koronaviruspandemian vuoksi kaikki ATP-turnaukset huhtikuusta 13. heinäkuuta saakka peruttiin. Ranskan avoimet siirrettiin syyskuun loppuun. Tokion olympialaiset siirrettiin vuoteen 2021. 15. toukokuuta ATP jatkoi kilpailutaukoa heinäkuun loppuun saakka. 17. kesäkuuta 2020 ATP julkaisi päivitetyn kalenterin, jonka mukaan kausi jatkuisi 14. elokuuta alkaen.
Kompatibilismi
Kompatibilismi teologiassa
Kristillisessä teologiassa sama ongelma saa hieman toisenlaisen muodon: jos on olemassa Jumala, joka tuntee ennalta, miten joku ihminen tulee valitsemaan hyvän ja pahan välillä, ja tämä Jumala on myös vastuussa kaikkeuden luomisesta, josta valintatilanne on lopulta seurausta, missä määrin ihmisillä on vapaa tahto, ja missä määrin ihmistä voidaan pitää vastuullisena teoistaan?
Tässä asiayhteydessä kompatibilismi tarkoittaa sitä näkemystä, että sekä Jumalan kaikkivaltius että ihmisen vapaa tahto ovat kummatkin raamatullisia käsitteitä, eivätkä ne ole oikein ymmärrettynä toisensa pois sulkevia. Kompatibilismin mukaan kaikkivaltias Jumala (joka näkee menneen, nykyisen ja tulevan yhtäaikaisesti iankaikkisuusperspektiivistä) loi ihmisolennot (jotka elävät nykyhetkessä ja tekevät valintoja, joilla on seurauksia heidän omalle elämälleen ja toisten elämälle) niin, että kumpikin mahdollistuu: Jumala on kaikkivaltias ja on näin vähintään sallinut kaikki vaihtoehdot, joiden välillä ihmiset voivat tehdä valintoja; mutta samanaikaisesti Jumalalla on oikeus pitää ihmisiä vastuullisina, koska ihmisten itsensä näkökulmasta kysymys on valintatilanteista hyvän ja pahan välillä.
Naamat
Naamat on Muuramessa vuodesta 2000 alkaen järjestetty rockfestivaali. Festivaalipaikkana toimii Tuomiston maatila. Festivaalilla ovat vuosien varella esiintyneet muun muassa Eläkeläiset, Tuomari Nurmio, Asa, Paleface, M. A. Numminen, Kauko Röyhkä, Pertti Kurikan Nimipäivät, The Valkyrians, Olavi Uusivirta, Lapko ja Pelle Miljoona. Liput on myyty useina vuosina loppuun hetkessä, vaikka tapahtuman esiintyjiä ei ole julkistettu. Vuonna 2015 lippujen määrä nostettiin suosion vuoksi 800:sta tuhanteen, mutta tästä huolimatta seuraavina vuosina liput myytiin loppuun alle minuutissa.
Naamat on saanut alkunsa kolmen lukiolaisen järjestämistä yksityisjuhlista. Festivaalin perustajat kuvailevat Naamoja ”ylikasvaneiksi kotibileiksi, joihin ei ole tarvinnut soittaa poliisia”.
Rekursiivinen algoritmi
Rekursiivinen algoritmi on algoritmi, jonka toiminta perustuu rekursion käyttöön.
Rekursiivisia algoritmeja voidaan hyödyntää kirjoittamalla tietokoneohjelmia, joiden oleellinen ominaisuus on se, että ne voivat kutsua itseään. Rekursiivisen algoritmin oleelliset osat ovat:
Rekursiohaara kertoo, miten ongelma palautetaan yksinkertaisemman samaa tyyppiä olevan ongelman ratkaisemiseen. Päättymishaara ratkaisee kyseistä ongelmatyyppiä olevan triviaalin (yksinkertaisimman mahdollisen) ongelman, kun rekursiossa on edetty ko. tasolle. Esimerkiksi tehtävänä on laskea luvun 4 kertomafunktion arvo 4!=1x2x3x4.
Palataan nyt rekursiossa taaksepäin.
Rekursiivisten algoritmien etuna on kuitenkin se, että rekursiota hyödyntäviä ohjelmia on helppo kirjoittaa ja ne ovat sopivaa ohjelmointikieltä käytettäessä lyhyitä ja elegantteja. Rekursiota tuntemattomalle ohjelmoijalle ne eivät kuitenkaan avaudu helposti.
Rekursiiviset aliohjelmat vaativat pinon käsittelyä, joka voi hidastaa ohjelmaa verrattuna toistorakenteen käyttöön. Eräissä kääntäjissä on tuki rekursion muuttamiseksi hyppykäskyiksi, joka poistaa funktiokutsun tuottaman lisäkuorman, jolloin käsittely on sama kuin toistorakennetta käyttämällä rekursion sijaan.
Rekursiivisia algoritmeja käytetään tyypillisesti tekoälyn tuottamiseen shakin tai vaikkapa tammen tyyppisiä lautapelejä tietokoneelle ohjelmoitaessa.
Eräs ongelma rekursiivisten algoritmien implementoinnissa on se, että ne jäävät helposti ikuiseen silmukkaan, mikäli päättymishaaraan ei syystä tai toisesta päädytäkään. Rekursiiviset algoritmit pitäisikin yleensä todistaa matemaattisesti oikeiksi ennen kuin implementointiin ryhdytään. Rekursiivisen algoritmin matemaattinen todistaminen voidaan suorittaa liittämällä tarkasteltavan ongelmatyypin jokaiseen yksittäiseen ongelmaan jokin luonnollinen luku siten, että triviaalia ongelmaa vastaa luku 0 tai 1. Tätä lukua sanomme ongelmatyypin kompleksisuusmitaksi. Tämän jälkeen osoitetaan että rekursiohaarassa kompleksisuusmitta pienenee, kunnes päädytään triviaaliin ongelmaan. Kertoman laskemisessa kompleksisuusmittana voitaisiin käyttää tarkasteltavaa lukua itseään.
Eräs ongelma on ns. piilorekursio. Tällä tarkoitetaan sitä, että mikään tarkasteltava ohjelma (aliohjelma) ei varsinaisesti kutsu itseään. Voi kuitenkin olla niin, että aliohjelma A kutsuu aliohjelmaa B, aliohjelma B aliohjelmaa C ja vaikkapa aliohjelma C jälleen aliohjelmaa A. Vaarana on jälleen joutuminen ikuiseen silmukkaan. Ohjelmien piilorekursiiviset ongelmat ovat usein vaikeasti selvitettävissä. Piilorekursiivisuutta on lähdekoodista vaikea havaita. Tämän takia piilorekursiivisiä algoritmeja tulisi välttää ohjelmoinnissa, koska ohjelmistoja joudutaan varsin usein ylläpitämään pitkiäkin aikoja, jolloin koodin helppolukuisuus parantaa ohjelmistojen ylläpidettävyyttä.
Keir Gilchrist
Keir David Peters Gilchrist (s. 28. syyskuuta 1992 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Marshall Gregson Showtimen komediasarjassa United States of Tara. Toinen hänen merkittävimmistä rooleistaan on Sam Gardner sarjasta Atypical. Hän on näytellyt myös mm. televisiosarjoissa Älä kerro äidille 2 (2003), The Winner (2007), Family Guy (2007), The Listener (2009) sekä elokuvissa Saint Ralph (2004), Dead Silence (2007) ja The Rocker (2008).
Gilchrist syntyi Lontoossa, Englannissa ja vietti siellä varhaiset vuotensa, minkä jälkeen hän muutti perheensä kanssa ensin Bostoniin, Massachusettsiin, sitten New Yorkiin, mistä he lopulta muuttivat Torontoon, Kanadaan.
Kromoni
Kromoni eli α-bentsopyroni tai 1,4-bentsopyroni (C9H6O2) on heterosyklinen yhdiste ja kumariinin isomeeri. Eräät alkaloidit, kuten flavonit sisältävät kromonin rakenteen.
Ominaisuudet ja valmistus
Kromonia voidaan valmistaa 2-hydroksiasetofenonin ja muurahaishapon esterin välisellä kondensaatioreaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu 3-(2-hydroksifenyyli)-3-oksopropionaldehydiä, joka voidaan syklisoida hapon, esimerkiksi laimean rikkihapon avulla.
Inkompatibilismi
Inkompatibilismi on vapaan tahdon olemassaoloon liittyvä näkemys, jonka mukaan vapaata tahtoa ja determinismiä ei voida sovittaa yhteen. Tämä voi tarkoittaa joko näkemystä, jonka mukaan determinismi on totta ja vapaa tahto pelkkä illuusio (kova determinismi); näkemystä, jonka mukaan vapaa tahto on totta ja tämän vuoksi determinismi ei ole (libertarianismi); tai näkemystä, jonka mukaan sen enempää determinismi kuin vapaa tahtokaan ei ole totta (pessimistinen inkompatibilismi).
Determinismi
Determinismi on filosofinen näkemys, jonka mukaan kaikki tapahtumat, mukaan lukien ihmisen henkiset tapahtumat, päätökset ja teot, määräytyvät kausaalisesti aiemmista tapahtumista katkeamattoman syy-seurausketjun kautta. Tästä seuraa, että mitään täysin sattumanvaraista, spontaania, mysteeristä tai ihmeellistä tapahtumaa ei voi sattua. Determinismiä perustellaan luonnontieteiden tutkimustuloksilla, ja deterministit katsovat, ettei sitä voi torjua pelkästään intuitioon perustuvalla tunteella omasta vapaasta tahdosta.
Koska monet uskovat, että vapaan tahdon olemassaolo on välttämätöntä moraalisen vastuullisuuden kannalta, determinismi nähdään usein ongelmana etiikan kannalta.
Kova determinismi
Kova determinismi on näkemys, jonka mukaan kaikkeus toimii täysin deterministisestä, eikä determinismi ole yhteensopiva vapaan tahdon kanssa. Tämän vuoksi kovan determinismin näkökulmasta vapaa tahto on pelkkä illuusio.
Ingvar
Ingvar on pääasiassa pohjoismaissa esiintyvä miehen etunimi.
Inkompatibilismi
Pehmeä determinismi
William James kehitti termin ”pehmeä determinismi” esseessään The Dilemma of Determinism. Hän katsoi, ettei oleellisin determinismiin liittyvä kysymys koske moraalista vastuuta, vaan toivoa. Jamesin mukaan kova, läpikotainen determinismi johtaa joko synkkään pessimismiin tai turmeltuneeseen subjektivismiin. Hän katsoi, että tämä dilemma voidaan ratkaista sallimalla sattumalle jonkin rooli. Hän ei kuitenkaan vaatinut, että tätä pitäisi kutsua ”vapaaksi tahdoksi”, koska pragmatistina hän halusi keskustella asioista, ei sanoista.
Ingvar
Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää, ja se on muodostettu yhdistämällä Ing-jumalan nimestä sekä vartijaa tai suojelijaa tarkoittavasta sanasta. Vanhat tarut kertovat Ingvar-nimisestä Ruotsin kuninkaasta, jonka virolaiset surmasivat Saarenmaalla. Venäjällä nimestä on syntynyt muunnos Igor.
Inkompatibilismi
Pehmeä determinismi
Voidaan katsoa, että toivo olisi moraalista vastuuta riippumattomampi determinismistä. Riippumatta siitä, onko kaikkeus täysin deterministinen, tulevaisuus on joka tapauksessa ihmisille tuntematon, mutta ihmisten teot kuitenkin auttavat sen määräytymisessä. Voitaisiin jopa katsoa, että determinismin kieltäminen voisi johtaa ”synkkään pessimismiin” tai fatalismiin, koska tällöin ihmisellä ei olisi mahdollisuutta olla osallisena tulevien tapahtumien määräytymisessä.
Ingvar
Suomessa nimi Ingvar on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 666 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Ingvarin nimipäivä on 26. helmikuuta.