cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Day Before You Came
Musiikki
”The Day Before You Came” on epätyypillinen single ja Abban kappale. Se on lähes kuusi minuuttia pitkä, eikä siinä ole varsinaista kertosäettä. Abballe poikkeuksellista kappaleessa on myös se, ettei siinä ole ulkopuolisia soittajia, vaan Andersson soittaa koko kappaleen yksin syntetisaattorilla. Myös komppi on tehty syntetisaattorin rumpukoneella. Tällainen levytystapa oli tuohon aikaan hyvin muodikas. 1970-luvun lopun disko, punk ja uusi aalto olivat nostaneet suosioon syntetisaattoreilla ja rumpukoneilla tehdyn konemusiikin. Benny Andersson oli aiemmin käyttänyt syntetisaattoria pitkälti sointukuvioiden rikastuttamisena, mutta Micke Tretowin ehdotuksesta ”The Day Before You Camen” sovitusta vietiin syntikkapopin suuntaan. Kappale kulkee mollissa. New Musical Express -lehden Priya Elanin mielestä kappaleesta tekee mielenkiintoisen se, että se rikkoo yhtyeeseen liittyvät yleiset mielikuvat, kuten isot lauluharmoniat, ”show business -hymyt” ja räikeät vaatteet. Elanin mukaan kappaleen tyyli on ristiriidassa yhtyeen uran kanssa, joka tuntui pohjautuvan ajatukseen ”enemmän on parempi”.
Andersson soitti tavallisella soundillaan, mutta studiotekniikan avulla Tretow loi vaikutelman syntetisaattorista, joka piti nakuttavaa ääntä kuuluvasti koko kappaleen ajan. Äänen voimakkuus riippui rumpukoneen iskuista. Anderssonin syntetisaattorin lisäksi ainoa soitin kappaleessa on virvelirumpu, joka vahvistaa konerummun ääntä.
Sanoitus
Kappaleen sanoitus oli Björn Ulvaeusille haaste, sillä kappaleessa ei ole tavanomaista rakennetta, johon hän olisi voinut sovittaa perinteiset säkeistöt ja kertosäkeet. Ulvaeus teki sanoituksen, jossa nainen luettelee tylsiä ja rutiininomaisia asioita, joita hän olettaa tehneensä rakastamansa miehen tapaamista edeltävänä päivänä. Sanoitus ei kuitenkaan paljasta suhteen laatua tai kestoa. Ulvaeus on kertonut, että sanoitukseen vaikutti hänen muutaman vuoden takainen avioeronsa Agnetha Fältskogista.
Ulvaeus ja Andersson haaveilivat tuohon aikaan musikaalin tekemisestä. Siksi sanoitukset tulkintoineen olivat heille hyvin tärkeitä, ja sen vuoksi he neuvoivat kappaleen laulanutta Agnetha Fältskogia olemaan laulaessa mahdollisimman luonnollinen. Kappaleeseen tavoiteltiin tunnelmaa, jossa laulaja olisi poptähti Agnetha Fältskogin sijaan tavallinen nainen. Myöhemmin Ulvaeus ja Andersson kuitenkin katuivat päätöstään.
Julkaisu ja vastaanotto
Lokakuussa 1982 julkaistu ”The Day Before You Came” oli ensimmäinen syksyn kahdesta Abban singlestä. Kaupallisesti se sai ristiriitaisen vastaanoton. Se nousi viiden myydyimmän levyn joukkoon muun muassa Ruotsissa, Norjassa ja Alankomaissa sekä Suomessa, jossa se oli listaykkönen ja jukebox-listan seitsemäs. Sen sijaan Britanniassa se ei yltänyt kuin sijalle 32, mikä oli yhtyeen heikoin sijoitus siellä seitsemään vuoteen. Syntikkapopduo Blancmangen versio kappaleesta nousi kaksi vuotta myöhemmin Britannian listasijalle 22.
Kappale julkaistiin myös marraskuussa 1982 ilmestyneellä kokoelmalla The Singles: The First Ten Years, joka sisältää yhtyeen singlejä vuosilta 1973–1982 sekä uudet kappaleet ”The Day Before You Came” ja ”Under Attack”.
New Musical Express -lehden vuonna 2012 julkaistulla The Greatest Pop Songs in History -listalla ”The Day Before You Came” sijoittui kuudenneksi. Artikkelin kirjoittaneen Priya Elanin mukaan kappale on epäilemättä Abban hienoin. The Guardianin Stephen Emmsin mielestä kappale on unohdettu mestariteos.
Video
Kappaleesta kuvattiin 21. syyskuuta 1982 video. Ohjaaja Kjell Sundvall ja kuvaaja Kjell-Åke Andersson korvasivat Abban aiemmat videot ohjanneen Lasse Hallströmin. Sundvall oli ollut 1970-luvulla aktiivisesti mukana Ruotsin edistyksellisessä musiikkiliikkeessä ja suhtautunut Abbaan hyvin kriittisesti. Myöhemmin hän kutsuikin videon tekemistä ”jokseenkin häpeälliseksi” ja poliittiseksi riskiksi. Sundvall on myös kertonut, että kuvausten tunnelma oli outo ja tunteneensa työskennelleen yhtyeen sijaan neljän erillisen henkilön kanssa.
Itse kappaleen tavoin myös video eroaa Abban tyylistä. Siinä Agnetha Fältskog odottaa junaa Tumban rautatieasemalla Tukholman suurkaupunkialueella ja matkustaa keskustaan. Videota kuvattiin myös Arlandan lentoaseman parkkihallissa ja Tukholman Chinateaternissa. Videolla on mukana näyttelijä Jonas Bergström. 16 millimetrin filmin sijaan se kuvattiin videonauhalle.
Singlen sisältö
A-puoli B-puoli
Corkin kreivikunta
Corkin kreivikunta on Irlannin tasavallan kreivikunta Munsterin historiallisessa provinssissa maan lounaisosassa. Se ympäröi Corkin kaupunkia, joka toimii sen hallinnollisena pääkaupunkina. Kreivikunnassa on 416 574 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 7 402,94 neliökilometriä.
Historia
Corkia kutsutaan usein ”Kapinalliseksi kreivikunnaksi” (The Rebel County) sen värikkään historian takia. Corkilaiset tukivat Perkin Warbeckia vuonna 1491 ruusujen sodan aikana. Myös Irlannin sisällissodassa vuosina 1922–1923 Cork asettui Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta vastustaneiden kapinallisten puolelle.
Suuri osa nykyisestä Corkista oli aikanaan osa Deis Muinin kuningaskuntaa (Etelä-Munster), jota hallitsi MacCarthy Mor -klaani. Normannien hyökkäyksen hälkeen 1100-luvulla MacCarthy-klaani ajettiin nykyiseen Länsi-Corkiin ja Kerryn kreivikuntaan. Pohjoisesta ja itäisestä Corkista tuli Hiberno-Normannien aluetta FitzGeraldien hallituskauden aikana. Corkin kaupunki annettiin Englannin kuninkaallisen konsession haltuun, ja se toimikin vuosisatoja vanhan englantilaisen kulttuurin etuvartioasemana.
Vuonna 1491 Corkilla oli vahva asema ruusujen sodan yhteydessä, kun Perkin Warbeck, Englannin kruunun tavoittelija, rantautui Corkiin ja yritti värvätä tukijoukkoja syrjäyttääkseen Englannin kuninkaan Henrik VII:n. Corkin pormestari ja muutamat muut vaikutusvaltaiset kansalaiset lähtivät Warbeckin kanssa Englantiin. Kapinan tukahduttua nämä kuitenkin vangittiin ja teloitettiin. Corkin nimitys ”Rebel County” juontuu näiltä ajoilta; myöhemmin koko maata alettiin kutsua kapinalliseksi.
Geraldiinien aikakausi loppui desmondilaiskapinoihin 1569–1573 ja 1579–1583. Suuri osa Corkin kreivikuntaa tuhottiin kapinoiden aikana, erityisesti toisen desmondilaiskapinan aikoihin. Myöhemmin pakkoasutuksen aikoihin englantilaiset siirtolaiset asuttivat suuren osan Corkia. Vuonna 1601 ratkaiseva Kinsalen taistelu (iiriksi Cath Cionn tSáile) saavutti Corkin, josta Englannin miehitystä johdettiin vuosisatoja. Kinsale oli ollut espanjalaisten maihinnousupaikka yhdeksänvuotisessa sodassa vuosina 1594–1603, jolloin nämä tukivat irlantilaisia kapinallisia.
1900-luvulla Cork oli feeniläisten sekä Irlannin parlamentaarisen puolueen (Irish Parliamentary Party) keskus. Kreivi­kunta oli sissien keskus Irlannin itsenäisyyssodan aikana 1919–1921. Siellä toimi kolme corkilaista IRA:n prikaatia, yksi niistä itse Corkin kaupungissa. Prikaatien merkittävimpiin sotatoimiin kuuluvat muun muassa Kilmichaelin väijytys marraskuussa 1920 ja Crossbarryn väijytys maaliskuussa 1921. Vastavallankumoukselliset poliisivoimat (Black and Tans) tuhosivat Corkin kaupungin keskustan joulukuussa 1920 monien muiden kaupunkien tavoin. Eräs Tom Barryn johtama eteläcorkilainen IRA:n sissiosasto tuli tunnetuksi Ken Loachin elokuvasta The Wind That Shakes the Barley (2006).
Irlannin sisällissodan aikana 1922–1923 suurin osa IRA:n yksiköistä Corkissa asettui vastustamaan Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta. Vuoden 1922 heinäkuusta elokuuhun kreivikunta kantoi nimeä Munsterin tasavalta. Vapaavaltion kannattajat kuitenkin valloittivat kreivikunnan ja kaupungin elokuussa 1922 hyökkäyksillä sekä maalta että mereltä käsin. Sodan loppuvaiheessa vapaavaltion vastustajat kävivät sissisotaa Michael Collinsin johtamia joukkoja vastaan. Michael Collins, joka oli vapaavaltion keskeisempiä johtajia, syntyi lähellä Cloankiltyä ja salamurhattiin sisällissodan loppuvaiheessa Béal na Bláthissa. Sekä Cloankilty että Béal na Bláth sijaitsevat Länsi-Corkissa.
Väestö
Corkin kreivikunnassa on kaksi Gaeltacht-aluetta, joissa iiri on edelleenkin enemmistön kieli. Alueet ovat Múscraí (englanniksi Muskerry), joka sijaitsee kreivikunnan pohjoisosissa, ja Oileán Chléire (englanniksi Cape Clear), joka on lännessä oleva saari, jonne pääsee ainoastaan lautalla.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Corkin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Blarneyn kivi (Blarney Stone) ja Cobh, josta monet irlantilaiset maastamuuttajat lähtivät Yhdysvaltoihin, Australiaan, Kanadaan, Uuteen-Seelantiin ja Etelä-Afrikkaan. Cobh oli myös viimeinen satama, jossa Titanic pysähtyi ennen uppoamistaan. Corkin kaupunki on Irlannin tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja Munsterin hallinnollinen keskus. Kreivikunnan läntisin alue, Länsi-Cork, on suosittu turistikohde pienine kylineen ja lukemattomine saarineen, joita ovat muun muassa Sherkin saari, Oileán Chléire (Cape Clear Island) ja Durseyn saari. Myös Irlannin lounaisin kolkka Mizen Head sijaitsee Corkin kreivikunnassa. Länsi-Cork on tunnettu luonnonkauneudestaan, kauniista rannoista ja ystävällisistä ihmisistä sekä ilmapiiristä. Monet tunnetut käsityöläiset, muusikot, runoilijat ja näytelmäkirjailijat ovat Corkista kotoisin.
Asukupuolisuus
pienoiskuva|Agender-[[Sateenkaarilippu|pride-lippu.]] Asukupuolinen tai sukupuoleton on henkilö, joka ei koe kuuluvansa mihinkään sukupuoleen. Asukupuolisuus kuuluu muunsukupuolisuuden sateenvarjon alle.
Suomessa on käytössä vain kaksi juridista sukupuolta (mies ja nainen), joten niiden ulkopuolella oleva ei voi muuttaa juridista sukupuoltaan asukupuoliseksi.
Termiä agender on käytetty ensimmäisiä kertoja UseNet-nimisellä keskustelupalstalla vuonna 2000.
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1970
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1970 pelattiin Bulgariassa 22. syyskuuta – 2. lokakuuta. Nämä olivat kuudennet naisten maailmanmestaruuskilpailut. Mitaliottelut pelattiin Varnassa, ja muut kisakaupungit olivat Sofia, Burgas ja Sevlievo. Joukkueet pelasivat alkusarjan neljässä lohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi ylempään jatkosarjaan muiden jatkaessa alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopealle sijoittui Japani ja pronssia sai Pohjois-Korea.
Kansan temppeli
thumb|Kansan temppelin johtaja Jim Jones. Kansan temppeli oli yhdysvaltalainen Jim Jonesin johtama lahko tai kultti. Lähes kaikki 900 jäsentä tappoivat itsensä tai surmattiin Guyanan viidakossa 18. marraskuuta 1978. Useimmat kuolleista olivat mustia ja muita värillisiä. Jones oli sosialisti, joka uskoi uskonnollisen liikkeen auttavan aatteensa levittämisessä. Jones esiintyi alussa helluntailaisena saarnaajana ja parantajana. Hän ajoi rotujen tasa-arvoa ja teki vapaaehtoista sosiaalityötä. Jonesin sanoma muuttui avoimen marxilaiseksi 60-luvun lopussa. Jones muuttui ajan kuluessa tyranniksi.
Liike pyrki viimeistään 70-luvulla estämään jäsenten eroamisen. Jones piti vuonna 1973 Yhdysvaltain hallitusta, lehdistöä ja luopioita vihollisina, jotka pyrkivät tuhoamaan liikkeen. Jo tällöin Jones puhui mahdollisesta joukkoitsemurhasta. Jones pakeni lahkolaisineen Guyanan viidakkoon, koska häntä epäiltiin mm. rahaepäselvyyksistä. Sinne hän pyrki luomaan pienoisvaltion, jonka johdossa oli "isi" Jones. Elämä Jonestownissa oli raskasta raatamista ja sosialismin oppitunteja. Vartijat estivät vähäuskoisia karkaamasta. Yhdysvaltain kongressin edustaja Leo Ryan vieraili Jonestownissa. Vierailu sujui aluksi ystävällisen juhlan merkeissä, mutta muutama Jonestownin jäsen halusi paeta. Jones ei hyväksynyt jäsentensä pakoa, joten Jonestownin vartijat tappoivat Ryanin ja muutaman hänen seurueestaan. Tapauksen vuoksi olisi selvää, että Jones joutuisi pidätetyksi. Lahkon johtajan vastaveto tähän oli joukkoitsemurha. Jones juotti vartijoiden avulla lahkolaisilleen syanidia sisältänyttä juomaa. Vain harva selvisi joukkomurhasta/joukkoitsemurhasta hengissä.
Jonesin varhainen elämä
James Warren "Jim" Jonesin suku oli irlantilaista ja walesilaista. Hänen isänsä oli 1. maailmansodan veteraani, joka alkoholisoitui. Perhe muutti vuonna 1934 talousvaikeuksien takia asumaan mökkiin pikkukaupunkiin. Jones oli yksinäinen, outo lapsi. Häntä kiinnostivat uskonto ja poliittisten liikkeiden vetäjät. Jonesia kiinnosti myös kuolema, hän hautasi kissoja. Jonesin isän väitettiin olevan rasistisessa KKK:ssa, mutta Jones alkoi suosia Amerikan mustia. Jonesin vanhemmat erosivat, ja Jones lähti äidin matkaan, koska riitautui rotukysymyksestä isänsä kanssa. Jones valmistui lukiosta vuonna 1948 ja samana vuonna avioitui sairaanhoitaja Marceline Baldwinin kanssa. Lukion jälkeen hän opiskeli yliopiston iltalinjalla.
Vuonna 1951 Jones lähti mukaan Yhdysvaltain kommunistien toimintaan. Jones kohtasi Joseph McCarthyn ajan kommunistivainot. Poliisi kuulusteli häntä, joten Jones päätteli, että hänen täytyisi soluttautua johonkin kirkkoon, josta voisi levittää sosialismia. Jones pääsi mukaan metodisteihin, mutta halusi pian perustaa oman kirkkonsa.
Liikkeen alkuajat
Jim Jones alkoi toimia uskonnollisesti Indianassa helluntailaistyyppisenä saarnaajana ja uskolla parantajana. Yhdysvalloissa 50-luvun alussa. Jones oli nähnyt uskolla parantamista. Hän järjesti vääriä parantamisesityksiä, joilla pyrki keräämään väkeä ja rahaa liikkeeseensä. Saadun rahan avulla hän voisi ajaa poliittisia päämääriään. Vuonna 1956 Jones järjesti jättikokouksen. Tämän jälkeen Jonesin kirkko alkoi toimia eri nimillä. Nimeksi vakiintui pian Kansan temppeli. Jonesin esikuva oli mustan saarnaajan isä M.J. Divinen "Amerikan rauhanlähetys" ja niinpä Jonesista tuli "isä". Kansan temppeli ei ollut vain hengenravinnon jakamista: liike harjoitti laajaa sosiaalityötä: vanhainkoti, ilmainen ravintola köyhille, rotujen välinen tasa-arvo.
Kaliforniassa
Vuonna 1965 liike siirtyi ensin Ukiahiin, Kaliforniaan. Myöhemmin päämaja siirtyi San Franciscoon, Kaliforniaan. Siellä Kansan temppeli perusti syrjäytyneille hoitokoteja. Eritaustaiset ihmiset kiinnostuivat liikkeistä ja liike kasvoi räjähdysmäisen nopeasti. Suosituimpana aikanaan, 70-luvun puolessa välissä, liikkeessä oli jopa 3 000 jäsentä. Jones oli muuttunut 1970-luvun alussa vainoharhaiseksi ja itsevaltaiseksi. Liike suojasi ja antoi merkityksen elämälle, mutta se valvoi jäseniään hyvin tiukasti. Jonesin arvostelu oli kiellettyä, eikä liikkeestä voinut lähteä. Johto kehotti ilmiantamaan toisinajattelijat. Jos liikkeen johto sai näistä vihiä, luopioksi epäiltyä nöyryytettiin ja hakattiin "katharsikseksi" kutsutussa kokouksessa. "Isi" Jones myös esiintyi yliluonnollisia kykyjä omaavana: hän osasi parantaa sairaita, herättää "kuolleiksi löytyjä" ja lukea ajatuksia. Tietoja ihmisten ajatuksista sai muun muassa tonkimalla näiden roskakoreja. Jones oli biseksuaali, joka viihdytti ja nöyryytti seksin avulla. Jones myös käytti huumeita.
Jones alkoi 70-luvun alussa julistaa olevansa esimerkiksi Father Divinen, Gandhin, Buddhan ja Leninin uudelleensyntymä.
Liike hankki merkittävää vaikutusvaltaa Kaliforniassa. Vuonna 1975 Kansan temppeli auttoi demokraatti George Mosconen pääsemään vaaleissa San Franciscon pormestariksi. Moscone nimitti Jonesin asuntoasioista vastaavaan virkaan. Jopa varapresidenttiehdokas Walter Mondale ylisti julkisesti liikettä. Näin suuri kulttijohtajan vaikutusvalta on harvinaista Yhdysvalloissa. Toisaalta liikkeestä eronneet perustivat ryhmän, joka vaati muun muassa liikkeeseen jääneitä lapsia takaisin vanhemmilleen.
Vaikka lahkosta ei saanut erota, siitä erosi hiljaista tahtia ihmisiä. Vuonna 1972 toimittaja Les Kinsolving julkaisi artikkelin Kansan temppelistä. Siinä hän kertoi liikkeen rahaepäselvyyksistä, kurinpidosta hakkaamalla, ja myös epäili Jonesin jumalallisia kykyjä. Tämä huolestutti Jonesia. Jones järjesti protestin lehden toimituksen eteen. Niinpä The Examiner julkaisi vain neljä kahdeksasta aiotusta Kansan temppeliä käsittelevästä artikkelista.
Vuonna 1973 lehdistö syytti yhä Kansan temppeliä. Kahdeksan nuorten miehen ryhmä yritti kapinaa liikkeen sisällä. Nämä olivat aseellisia radikaaleja, jotka pitivät Jonesin toimintatapaa liian mietona, ja vaativat aseellista kumousta. Kahdeksan kapinallista erosivat liikkeestä. Välikohtaus muutti Jonesin diktaattorimaisemmaksi.
Jones pelkäsi ulkoisen painostuksen ja sisäisen hajaannuksen hajottavan liikkeensä. Vuonna 1973 syntyi idea sosialistisesta paratiisista, joka oli kaukana ydintuhon uhasta.
Jones väläytti ensi kertaa vallankumouksellista joukkoitsemurhaa 1973 reaktiona liikkeen uhkaavaan hajoamiseen. Hän salakuljetutti Jonestowniin myrkkyä ja aseita. Vuonna 1975 lahkon johtoryhmässä istuneet Al ja Jean Mills erosivat liikkeestä, ja perustivat "Huolestuneet sukulaiset" nimisen ryhmän. Ikävä kyllä, ryhmän vaikutus lahkoon oli päinvastainen: se sai osaltaan liikkeen pakenemaan Guyanaan. Vuonna 1976 Jones julistautui avoimesti marxistiksi ja ateistiksi.
Jonestown
Liike osti vuonna 1974 maapalan Guyanasta. San Franciscon sanomalehdet alkoivat vuonna 1975 ruotia liikkeen mahdollisia taloudellisia epäselvyyksiä. Reaktiona ympäristön kielteiseen suhtautumiseen monet liikkeen kannattajat siirtyivät vuonna 1978 johtajansa johdolla Jonestowniksi ristimäänsä siirtokuntaan Guyanaan, Etelä-Amerikkaan. Sen nimi oli virallisemmin "Kansan temppelin maatalousprojekti". Yhdysvalloissa Jonestownia markkinoitiin "lempeänä paratiisina" ja "mustien turvapaikkana", jonka asukkaat tekivät vilpitöntä humanitaarista työtä köyhien guyanalaisten auttamiseksi. Todellisuudessa kaupungin elämä perustui ankaraan kuriin ja sosialistisiin ihanteisiin. Elämä oli raskasta pelto- ja rakennustyötä kuumassa, kosteassa tropiikissa. Ruoka oli lähinnä riisiä. Jones järjesti Jonestownissa niin sanottuja valkeita iltoja, joissa harjoiteltiin myrkkyjuoman juomista. Jonestown oli kehittänyt kultin taivaaseen ottamisesta. Kultin mukaan lahko kuolisi yhdessä ja pääsisi taivaaseen.
Poliitikko Leo Ryanin murha
Muun muassa liikkeeseen kuuluneiden huolestuneet omaiset saivat kongressin edustajainhuoneen demokraattisen puolueen jäsenen Leo Ryanin lähtemään Jonestowniin vierailulle. Ryanin tarkoitus oli tutkia, ovatko Jonestownin olot huonot. Jonesin Liike otti Ryanin vastaan tervetuliaisjuhlin. Tunnelma oli iloinen ja Ryanille tuli liikkeestä hyvä kuva. Viidakossa toimi hyvin järjestetty, tosin spartalainen pienoisyhteiskunta. Mutta juhlissa joku sujautti Ryanille viestin, jossa pyysi apua liikkeestä pois pääsemiseksi. Ryan saikin noin 18 temppelin jäsentä mukaansa.
Jones koetti lahjoa liikkeestä poistuvia rahalla. Lähtiessä jotkut fanaattiset liikkeen jäsenet koettivat hyökätä Ryanin kimppuun. Ryan piti silti yhä liikettä hyvänä, mutta kun Ryan seurueineen oli päässyt Port Kaituman lentokentälle, paikalle ilmestyneet liikkeen jäsenet tulittivat Ryanin seuruetta. Ryan kuoli luoteihin. Samoin surmattiin kolme reportteria ja yksi liikkeestä lähtenyt. Lisäksi hyökkäyksessä loukkaantui yksitoista muuta. Lentokentällä olleet guyanalaiset sotilaat eivät puuttuneet veritekoon.
Joukkoitsemurha
Jones teki tämän jälkeen ”protestiksi vallankumouksellisen itsemurhan”. Liikkeen jäsenet eivät kyenneet pakenemaan Venäjälle. Joku nainen sanoi, että heillä on oikeus päättää kohtalostaan. Hän ei halunnut itsemurhaa. Toinen nainen sanoi seuraavansa Jonesia kuolemaan. Jones kertoi kannattajilleen, etteivät he voineet enää elää yhteisönä. Hän sanoi että kongressiedustaja oli murhattu. Jones sanoi vihollisten tulevan tappamaan ja kiduttamaan. Jones alkoi vartijoiden avustuksella juottaa myrkkyä seurakunnan jäsenille. Siirtokunnan lääkärin sekoittama juoma oli viinirypäleen makuisesta Flavor-Aid-mehutiivisteestä tehtyä. Mehun lisäksi juomassa oli syanidia ja rauhoittavia lääkkeitä. Ensimmäisenä juomasekoituksen joivat lapset, seuraavaksi aikuiset. Lapset itkivät ja kirkuivat tuskasta, koska syanidi vaikutti ennen unilääkettä. Vauvoja kerrottiin myöhemmin surmatun ruiskuttamalla juomasekoitusta suuhun. Seremonian aikana Jones soitti nauhalta puhettaan, jossa hän sanoi Yhdysvaltain tiedustelupalvelun CIA:n, palkkasoturien ja tiedotusvälineiden muodostaneen salaliiton Jonestownin tuhoamiseksi ja hyökkäyksen kaupunkiin olevan pian odotettavissa. Monikaan ei ottanut juomaa vapaaehtoisesti, jolloin vartijat pakottivat ottamaan sitä aseella uhaten. Useat jäsenet yrittivät pakoa, mutta vartijat ampuivat heistä suuren osan. Joukkoitsemurhassa tai oikeammin joukkomurhassa kuoli 918 liikkeen jäsentä, heistä 304 oli lapsia. Jones itse löytyi kuolleena luoti aivoissaan. On epävarmaa, tappoiko Jones itsensä. Noin kaksi kolmasosaa siirtokunnan asukkaista kuoli juomaansa myrkkyyn, muut luotiin tai kuristaen. Vain harvat onnistuivat piiloutumaan.
Jonestownin asukkaista jäi eloon 32 henkeä. Yhdyskunnan jäljiltä jäi runsaasti rahavaroja.
Jälkipuinti
Tapauksen jälkipuinnissa Guyanan hallitusta arvosteltiin siirtokunnan toiminnan sallimisesta. Guyanan hallitus vastasi arvosteluun, että sillä ei ollut täsmällisiä tietoja Jonestownin luonteesta. Yhdysvaltalainen Life-aikakauslehti kirjoitti tapauksen johdosta: "Yhdysvallat on tuottanut täyden osuutensa mielipuolia, mutta yksikään heistä ei ole järkyttänyt maanmiehiään niin kuin pappi Jim Jones."
Balboa (tanssi)
Balboan perusta on sen verran yksinkertainen, että sitä voidaan tanssia myös hyvin nopeatempoiseen musiikkiin. Sitä voidaan kuitenkin tanssia myös hitaaseen musiikkiin, jolloin jää luonnollisesti enemmän aikaa tarkalle jalkatyölle ja erilaisille muunnelmille.
Tyypit
Balboa syntyi, kun tanssipaikat alkoivat olla ylikansoitettuja, ja parista irtautumiseen ei enää ollut kunnolla tilaa. Balboa on hyvin sisäänpäin kääntynyt tanssi, suuri osa liikkeestä tapahtuu polvien alapuolella.
Balboasta on kaksi hyvin erilaista muotoa:
Perusaskel
Balboan perusaskel koostuu periaatteessa kahdesta two-step -askelesta peräkkäin, jotka otetaan shufflaamalla jalkoja. Kenkien tulee tästä syystä olla riittävän liukkaat jotta tanssiminen yleensä onnistuu – viejä voi käyttää esimerkiksi nahkapohjaisia tanssikenkiä seuraajan usein käyttäessä korkokenkiä.
Historia
Balboa syntyi eteläisessä Kaliforniassa 20-luvulla ja sen suosio kasvoi jatkuvasti toiseen maailmansotaan asti. Balboa sai nimensä Newport Beachissa, Kaliforniassa sijaitsevan Balboa Peninsulan mukaan, jossa se keksittiin. Sen uskotaan saaneen alkunsa Balboa Pavilionissa Newport Beachissa.
Los Angelesissa on aina ollut pieni, aktiivinen Balboa-yhteisö. Nykypäivänä Balboa leviää maailmanlaajuisesti.
Papoose Peak Jumps
Papoose Peak Jumps oli kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Squaw Valleyssa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Mäkihyppystadion rakennettiin vuoden 1960 talviolympialaisia varten.
Historia
Kaikki kolme hyppyrimäkeä olivat luonnonmäkiä, jotka valmistuivat 1958 Little Papoose Peakin rinteeseen Sierra Nevadan vuoristoon. Mäet suunnitteli Heini Klopfer. Talviolympialaisten jälkeen mäkiä käytettiin vähän, mutta vuoden 1976 Yhdysvaltain mestaruuskilpailuja varten normaalimäki kunnostettiin, tämän jälkeen mäkiä ei enää kunnossapidetty. Nykyisin paikalla on alppihiihtorinteitä.
Vuoden 1960 talviolympialaisten kilpailun voitti Helmut Recknagel.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 97,5 metriä on hypännyt Jim Denney, epävirallisen mäkiennätyksen 99,0 metriä on hypännyt Jim Denney
Jussi Mäntynen
thumb|Tanssivat kurjet, Saltsjöbaden, Tukholma. Johan Rickhard Konstantin ”Jussi” Mäntynen (vuoteen 1902 saakka Lindqvist; 8. toukokuuta 1886 Helsinki – 10. marraskuuta 1978 Turku ) oli suomalainen kuvanveistäjä, tunnettu realistisista eläinveistoksistaan. Mäntynen oli luontoharrastaja ja metsästäjä, ja perehtyi siksi eläinten anatomiaan ja liikehdintään jo nuorena. Hän työskenteli Helsingin yliopiston eläinmuseossa konservaattorina 20 vuoden ajan ennen kuin ryhtyi päätoimiseksi taiteilijaksi.
Elämänvaiheet
Jussi Mäntysen isä oli ammatiltaan puuseppä ja perhe asui Helsingin Hermannissa. Vuonna 1910 Mäntynen meni töihin Helsingin yliopiston eläinmuseoon, aluksi hän työskenteli preparaattorin apulaisena ja vuodesta 1919 lähtien konservaattorina.
Mäntynen opiskeli kuvanveistoa Taideteollisessa keskuskoulussa, ensin lyhyitä jaksoja vuosina 1901 ja 1904 sekä pidempään 1912–1913 ja oli kuvanveistäjä Alpo Sailon oppilas vuosina 1912–1920. Hän teki 1910-luvun lopulla opintomatkan Berliiniin (1919–1920) ja kaksi matkaa Pariisiin (1926–1927 ja 1934). Opintomatkoillaan Mäntynen tutustui taidemuseoissa erityisesti eläinveistoksiin.
Mäntysen ensimmäinen työ kuvanveistäjänä oli vuonna 1922 tehty palkintoveistos maatalousnäyttelyyn. Vuonna 1924 Helsingin yliopistossa oli pohjoismaisen metsästäjäkongressin yhteydessä metsästäjänäyttely, jossa Mäntynen esitteli kuuluisan Hirvi-veistoksensa kipsimallin.
Mäntysen veistostuotanto oli laajaa ja mahdollista vain, koska hän teki konservaattorina lyhyttä työpäivää ja hänellä oli pitkät lomat. Vuonna 1938 Mäntynen lopetti yliopistossa työskentelyn kokonaan ja muutti vuonna 1943 Ruotsiin Lidingöön. Siellä veistoksista oltiin kiinnostuneempia kuin Suomessa, ja siellä oli paremmat mahdollisuudet niiden myyntiin. Ruotsissa Mäntynen asui vuoteen 1967, jolloin hän muutti takaisin Suomeen Turkuun. Mäntynen lahjoitti vuosien mittaan Turun taidemuseolle runsaasti veistoksia, kaikkiaan liki 120 työtä. Pienoisveistoksia on pysyvästi esillä taidemuseon yläkerran ”Mäntysen huoneessa”.
Mäntynen sai Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin ja professorin arvonimen vuonna 1949.
Jussi Mäntynen oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Irene Emilia (o.s. Niemi), he avioituivat vuonna 1907 ja liitto päättyi eroon vuonna 1925. Avioliitosta on neljä lasta. Mäntysen toinen puoliso oli Aune Margareta (o.s. Lind), he avioituivat vuonna 1926.
Hirvi
Ehkä tunnetuin Jussi Mäntysen teoksista on Hirvi-veistos vuodelta 1924. Veistoksen taustahahmona on taiteilijan mukaan ollut Kalevalan Hiiden hirvi. Teoksen alkuperäinen pronssivalos sijoitettiin Viipuriin Torkkelinpuistoon. Veistoksesta on tehty kolme toisintoa, jotka ovat Lahden Erkonpuistossa (1955), Turun Kupittaanpuistossa (1969) ja Helsingissä Luonnontieteellisen museon edustalla (1972).
Nikkoliitti
Nikkoliitti on tärkeä nikkelimineraali. Sitä esiintyy muun muassa Kanadassa ja Saksassa.
Julien Falchero
Julien Falchero (s. 2. maaliskuuta 1997) on ranskalainen autourheilija. Kaudella 2017 hän kilpaili GP3-sarjassa Campos Racing -tallissa. Hän jatkoi kaudella 2018 Arden International -tallissa.
Luettelo Kauhajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kauhajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää eteläpohjalaisessa Kauhajoen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Allen Chastanet
Allen Michael Chastanet (s. 20. marraskuuta 1960) on Saint Luciassa syntynyt bisnesmies ja poliitikko. Allen Chastanet on ollut Saint Lucian pääministeri vuodesta 2016. Hän on palvellut Saint Lucian siviili-ilmailun ja turismin ministerinä vuosina 2006–2011. Chastanet on naimisissa Raquel DuBoulay-Chastanet'n kanssa.
Chastanet nousi Saint Lucian pääministeriksi maan parlamenttivaaleissa kesäkuussa 2016, jolloin hänen edustamansa konservatiivinen oppositopuolue UWP  voitti hallitusvallassa olleen pääministeri Kenny Anthonyn johtaman työväenpuolueen SLP:n.
Jenkka
Jenkka, saksanpolkka, tyyskä tai sottiisi on tasajakoinen paritanssi. Jenkkaa pidetään tyypillisenä suomalaiseen maatalouskulttuuriin kuuluvana tanssina polkan ohella; jenkka on vauhdikas, melko yksinkertainen tanssi.
Historiaa
Sottiisi tai šottiisi, joka on jenkan vanhempi muoto, on kotoisin Saksasta. Se tuli Suomeen 1800-luvun lopulla, jonka jälkeen se on yleistynyt Suomessa kansanomaisena tanssina. Suomalainen sottiisi muistuttaa paljon jenkkaa, mutta siinä ei ole hyppyjä. Sottiisista kehittyi jenkka n. 1900-luvun alkupuolella, jolloin uusi nimikin syntyi ja näin jenkkaa ja sottiisia alettiin pitää eri tansseina. Sanan "jenkka" etymologiaa ei tiedetä.
Jenkan askelikko
Jenkka suomalaisessa perusmuodossaan on pareittain tanssittava tanssi, jossa voi olla koreografia. Useimmiten sitä tanssitaan kuitenkin ilman koreografiaa, vapaasti vieden ja seuraten. Tanssisuunta on sama kuin muissakin tansseissa, salissa vastapäivään. Parin osapuolet seisovat lähtöasennossa vierekkäin; viejä sisäpiirissä, seuraaja ulkopiirissä. Ote on avoin tanssiote. Viejän oikea käsi on seuraajan vyötäröllä, seuraajan vasen käsi viejän oikealla olkapäällä. Vapaat kädet pidetään joko vyötäröllä, helmassa tai kannateltuna sivulla. Kumpikin parin osapuoli aloittaa niin sanotulla ulkojalalla; viejä vasemmalla, seuraaja oikealla jalalla.
Perusaskelikko kestää 16 iskua. Viejä aloittaa vasemmalla, seuraaja oikealla jalalla.
Eteneminen:
Pyörintä:
(Toistetaan alusta)
Pyörintään päästään niin, että viejä sulkee seuraajan tien kulkusuunnassa kääntyen hänen eteensä iskuilla 7-8. Tällöin vaihdetaan ote avoimesta tanssiotteesta vyötäröotteeseen, jossa viejän kädet ovat seuraajan vyötäröllä ja seuraajan kädet viejän olkapäillä. Pyörintä tapahtuu perusmuodossaan myötäpäivään parin yhteisen akselin ympäri, vaikka lattiaa kierretään vastapäivään. Iskuilla 15-16 viejä irrottaa vasemman kätensä seuraajan vyötäröltä ja päästää hänet takaisin ulkopiiriin, jotta voidaan aloittaa askelikko alusta.
Jenkasta on lukuisia muunnelmia, joista osa on tyypillisiä tietylle maanosalle ja osaa tanssitaan kaikkialla. Jenkkaa voidaan tanssia perinteisessä muodossaa parintanssina tai ryhmätanssina, jossa on koreografia. Lisäksi jenkkaa voidaan tanssia modernimpana versiona niin, että paritanssissa on vaikutteita swingtansseista, joissa tanssitaan myös yhden käden otteissa kuvioita, joissa mennään muun muassa käden ali.
Tässä on mainittu vain muutamia esimerkkejä.
Letkajenkka
Letkajenkka on sekä tanssi että musiikkityyli, ja lisäksi se on myös kappaleen nimi 1960-luvulta. Letkis-tanssi poikkeaa tavallisesta jenkasta sekä askeltensa että muodostelmansa puolesta. Se on jonossa tanssittava ryhmätanssi, jossa edetään jonossa kädet edessä olevan vyötäröllä tai olalla. Letkajenkka eli Letkis kuuluu tanssina festivaalimarssien tai conga line -jonotanssien joukkoon. Samaan joukkoon kuuluu myös Letkajenkka-tanssin esikuva Bunny Hop.
Yhdysvalloissa 1950-luvun alussa, conga-tanssien pohjalta kehitetyn Bunny Hop -tanssin askelet saapuivat Suomeen ilmeisesti Yhdysvalloista palanneiden vaihto-oppilaiden myötä. Tanssityyli kopioitiin Letkajenkkaan. Villitys oli kuumimmillaan 1963–1965. Se levisi myös maailmalle: se tunnetaan Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Japanissa, jossa se edelleen on suosittu ja laajalti osattu odori-tanssi.
Vaikka askelet muistuttavat paljon Bunny Hop -tanssin askelia, eivät ne ole ihan täysin samat. Kun amerikkalaiset tanssivat alkaen oikealla jalalla, tanssitaan alkuperäistä Letkajenkkaa alkaen vasemman jalan potkun kaltaisella ojennuksella. Vanhoissa elokuvissa ja aikakauden dokumenttitallenteissa aloitetaan vasemmalla jalalla. Myös Letkis-aallon aikaan käännetyssä versiossa Japanista annetaan ohjeita: "Vasen jalka, vasen jalka, oikea jalka, oikea jalka, hyppy eteen, hyppy taakse, 1-2-3!" sekä "Vasen potku, vasen potku, oikea potku oikea potku, hyppy eteen, hyppy taakse, 1-2-3". Saman tapainen on ruotsinkielinen käännös, jonka laulaa Lill-Babs.
(Toistetaan alusta)
Sivuaskelia ei siis oteta, vaan jalka aina ojennetaan sivulle, kopautetaan jalalla lattiaa ja siirretään jalka takaisin kehon alle. Painoa ei siirretä sivulle ojennettavalle jalalle.
Letkajenkka ei ole pelkästään tanssi tai musiikkikappaleen erisnimi. Se on myös jenkkamusiikin alalaji. Letkajenkkaan liitettäviä ominaisuuksia ovat "rautalankatyyli", harmonikkaa ja viulua modernimmat soittimet, kuten sähköinstrumentit tai jenkassa harvemmin käytetyt vasket. Letkajenkkakappaleita on siis useita.
Pingviinitanssi-letkajenkkaversio Balkanilla ja Lähi-idässä
2010 tai hieman aiemmin Balkanilla tehty Pingviinitanssi-kappale ja -tanssi (Penguin Dance) levisi nopeasti Balkanilla, myös Turkkiin, laajalti Lähi-itään (jossa letkatanssit, kuten dabke ja kurditanssit ovat suosittuja) Saudi-Arabiaa myöten, Pakistaniin, Intiaan ja muuallekin. Pingviinitanssi-kappale vaikuttaa pohjaavan suomalaiseen Letkis-kappaleeseen ja tanssityyli on vaihdellen Bunny Hop -tai Letkajenkka-tanssien mukainen. Pingviinitanssi-kappale on julkaistu myös arabiaksi (saudiarabialainen Jawad Al Ali - Penguin dance) ja muillakin Lähi-idän kielillä.
Letkajenkka elokuvissa
Elokuvan Hullu, hullu perhe (ohjaaja Dinos Dimopoulos, 1965, Kreikka) uima-allaskohtauksessa lauletaan letkajenkkaa, jonka on säveltänyt kreikkalainen Mimis Plessas. Tanssi muistuttaa piiritanssia, ei letkajenkkaa, vaikka jenkasta on vaikutteita. Toisessa kohtauksessa tanssitaan letkajenkkavariaatiota paritanssina sisällä. Tanssijat ovat Katerina Gogou ja Alekos Tzanetakos. Koreografiat elokuvaan on tehnyt John Fleryn
Komediassa Weekend, Italian Style, italiaksi L'ombrellone (1965, Italia-Ranska-Espanja) tanssitaan letkajenkkaa rannalla. Tilanne on elokuvassa n. 1 h 4 min kohdalla.
Elokuvassa Jamboree 66 (1966, Filippiinit), jonka on ohjannut Luciano B. Carlos, on kohtaus, jossa musiikkina käytetään Letkis-kappaletta.
Jenkan SM-kilpailut
Jenkan SM-kilpailuja on pidetty mm. Laihialla, jossa järjestäjänä on ollut Suomen Jenkka ry. Pispalan Sottiisin yhteydessä on pidetty useana vuonna sottiisikilpailuja. Vuonna jenkan SM-kisat 2007 kisat järjesti 22.-23. syyskuuta Keski-Pohjanmaan Nuorisoseura Nivalan nuorisoseuran talolla.
Kilpailussa on seuraavia sarjoja:
Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioona
Historia
101. maahanlaskudivisioona niitti toisessa maailmansodassa mainetta osallistumalla Normandian maihinnousuun 6. kesäkuuta 1944. Divisioona pudotettiin Viervillen ympärille. Divisioona levisi pitkin Normandiaa. Se eteni Ranskasta Belgiaan, Alankomaihin ja lopulta Etelä-Saksaan.
Ardennien taistelun aikana 101. divisioona oli yksi harvoista joukoista, joita voitiin käyttää saksalaisten etenemisen pysäyttämiseen, ja se siirrettiin 19. joulukuuta 1944 aamulla tärkeään tiestön solmukohtaan Bastognen kaupunkiin, jossa divisioona piti puolensa koko taistelun ajan. Sitä huollettiin ilmasta, kunnes panssarijoukot avasivat jälleen tien kaupunkiin 26. päivä.
Juho Keinänen (pesäpalloilija)
Keinänen on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Siilinjärven Pesistä ja Imatran Pallo-Veikkoja. Lisäksi hän on pelannut Ykköspesistä Puijon Pesiksessä ja Siilinjärven Pesiksessä. Keinäsen ura miesten sarjoissa alkoi vuonna 2016 Puijon Pesiksen Suomensarja- joukkueessa. Seuraavalla kaudella Keinänen pääsi tekemään debyyttinsä Puijon Pesiksen ykköspesis- joukkueessa pelaten neljä ottelua, mutta kausi kului pääosin suomensarjan puolella. Kaudella 2017 Keinänen kuului jo Puijon Pesiksen ykköspesis- joukkueen vaikiomiehistöön. Kaudeksi 2018 Keinänen siirtyi Siilinjärven Pesiksen ykköspesis- joukkueeseen ja pelasi siellä yhden kauden ykköspesistä ja kaksi kautta superpesistä Siilinjärven noustua superpesikseen kaudeksi 2019. Kaudella 2021 Keinänen pelasi Imatran Pallo-Veikoissa superpesistä. Imatralta hän siirtyi kaudeksi 2022 Sotkamon Jymyyn.
Keinänen pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkopelissä etukentällä. Hän on pelannut urallaan 101 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt nejä kunnaria ja 24 tavallista juoksua, tuonut 51 juoksua ja kerännyt 267 kärkilyöntiä. Keinänen on pelannut myös viisi ylempien pudotuspelien ottelua ja yhden alempien pudotuspelien ottelun. Näissä hän on tuonut neljä juoksua ja kerännyt 13 kärkilyöntiä. Ykköspesiksessä Keinänen on pelannut 35 runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 2+12=14 juoksua, tuonut 16 juoksua ja kerännyt 82 kärkilyöntiä.
Jakov Sverdlov
Jakov Mihailovitš Sverdlov (, 3. kesäkuuta (J: 22. toukokuuta) 1885 Nižni Novgorod – 16. maaliskuuta 1919 Moskova) oli venäjänjuutalainen bolševikkipoliitikko.
Sverdlov syntyi Nižni Novgorodissa varakkaaseen aškenasijuutalaiseen kauppiasperheeseen. Hän liittyi vuonna 1902 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja otti osaa vuoden 1905 tapahtumiin. Vuosina 1906–1917 välisen ajan Sverdlov oli joko vangittuna tai karkotettuna.
Lokakuun vallankumouksen alussa Sverdlov valittiin yhdessä Josif Stalinin kanssa bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Sverdlovin tiedetään keskuskomitean puheenjohtajan ominaisuudessa hyväksyneen silloisen Uralin neuvoston päätöksen keisari Nikolai II:n ja tämän perheen teloittamisesta vuonna 1918.
Sverdlov toimi yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puhemiehenä eli Neuvosto-Venäjän nimellisenä valtionpäämiehenä marraskuusta 1917 aina maaliskuussa 1919 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hänen virallinen kuolinsyynsä oli influenssa.
Sverdlovin kuoleman jälkeen Jekaterinburgin nimi vaihdettiin hänen kunniakseen Sverdlovskiksi. Boris Jeltsinin aikana nimi kuitenkin palautettiin muiden nimipalautusten mukana Jekaterinburgiksi, mutta ympäröivä alue kantaa kuitenkin yhä neuvostoaikaista nimeään Sverdlovskin alue. Ukrainan Luhanskin alueelle perustettiin myös Sverdlovsk-niminen kaupunki (Ukrainan mukaan nykyään Dovžansk, tosin kaupunkia hallitseva Luhanskin kansantasavalta käyttää yhä nimeä Sverdlovsk).
Metyylikloori-isotiatsolinoni
Metyylikloori-isotiatsolinoni (C4H4SNClO) eli kloorimetyyli-isotiatsolinoni on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa metyylikloori-isotiatsolinoni on kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja alkoholeihin sekä muihin poolisiin liuottimiin. Metyylikloori-isotiatsolinonilla on bakteerien ja sienien kasvua estäviä ominaisuuksia. Yhdiste reagoi proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Lisäksi se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Metyylikloori-isotiatsolinoni voi aiheuttaa kosketusihottumaa.
Metyylikloori-isotiatsolinonia valmistetaan lähtien 3,3'-ditiopropaanihaposta. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi sulfuryylikloridin ja metyyliamiinin kanssa amidiksi, joka muodostaa rengasrakenteen sulfuryylikloridin vaikutuksesta. Reaktiossa muodostuu myös metyyli-isotiatsolinonia.
Metyylikloori-isotiatsolinonia käytetään usein seoksena metyyli-isotiatsolinonin kanssa. Käyttökohteita ovat esimerkiksi poishuuhdottava kosmetiikka, puhdistusaineet ja teollisuudessa sitä käytetään estämään prosessivesien limoittuminen.
Quebec (kaupunki)
Quebec on Quebecin provinssin pääkaupunki Kanadassa. Kaupungissa on 531 902 asukasta (2016), esikaupungit mukaan luettuina 800 296 (2016).
Quebecin vanhakaupunki on Kanadan ja Yhdysvaltojen ainoa linnoituskaupunki, jonka muurit ovat yhä pystyssä. Alue valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1985.
Maantiede ja ilmasto
Quebec sijaitsee Saint Lawrence -joen pohjoisrannalla lähellä Saint Lawrencen ja Saint Charlesin joen yhtymäkohdassa. Joki on Quebecin kaupungin kohdalla vain noin kilometrin levyinen ja sillä on useita saaria. Suurin saarista on Île d'Orléans. Montréal sijaitsee Quebecistä noin 240 luoteeseen. 98 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoava Cap Diamantin kallio, joka on historiallisesti toiminut kaupunkia puolustavien linnoitusten paikkana.
Quebecissä on pitkät, kylmät talvet ja lyhyet, lämpimät kesät. Tammikuun alin lämpötila on keskimäärin −18 °C ja heinäkuun ylin lämpötila keskimäärin 25 °C.
Historia
thumb|vasen|[[Abrahamin tasangon taistelu maalauksessa vuodelta 1797.]] Ennen eurooppalaisten siirtolaisten tuloa nykyisen Quebecin alueella eli metsästystä ja kalastusta harjoittaneita intiaaneja. Nimi Quebec on johdettu ehkä algonkin-kielten kapenevaa jokea tarkoittavasta sanasta. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier. Hänen matkatessaan nykyisen Quebeciin alueella vuosina 1535–36 paikalla oli hänen mukaansa Stadacona-niminen irokeesien kylä. Cartier palasi paikalle uudestaan vuosina 1541–42 ja 1542–43 Jean-François de la Rocque Roberval talvehti Cap-Rougessa hieman Quebecista ylävirtaan. Intiaanien Stadacona hylättiin joskus vuosien 1543 ja 1608 välillä. Vuonna 1608 Quebeciin oli saapunut Samuel de Champlain, joka perusti paikalle kauppa-aseman. Tuolloin Quebecin asukasluku oli vain 28. Englantilaiset valtasivat aseman vuonna 1629, mutta se palautettiin Ranskalle Saint-Germainin rauhassa vuonna 1632. Englantilaiset yrittivät vallata Quebecin uudelleen vuonna 1690 yrityksessään kuitenkin epäonnistuen. Lopullisesti Quebec liitettiin brittien siirtomaa-alueisiin vasta vuonna 1759 brittien voitettua ranskalaisia vastaan käydyn Abrahamin tasangon taistelun Quebecin lähistöllä. Brittien vallatessa kaupungin sen asukasluku oli hieman yli 8 000. Brittien onnistui puolestaan torjua amerikkalaisten kapinallisten tekemä hyökkäys kaupunkia vastaan Yhdysvaltain vapaussodan aikana 1775–76.
Talous
Teollisen tuotannon määrä nyky-Quebecissä on vähäinen. Vain noin 10 % kaupungin työpaikoista on teollisuudessa. Kaupungin nykyiseen teolliseen tuotantoon kuuluvat esimerkiksi elintarviketeollisuus, laivanrakennus ja julkaisutoiminta. Suurimpia työnantajia ovat julkishallinto, palvelu-, kauppa- ja liikenneala. Myös turismin merkitys on kasvanut.
Väestö
Quebecin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 531 902 ja vuoden 2011 vastaavassa laskennassa 516 576. Quebeckin suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2016 800 296 ja vuonna 2011 767 310.
Quebecin väestön valtaosa on ranskankielisiä ja uskonnoltaan katolilaisia. Historiallisesti kaupungissa oli 1800-luvulta lähtien saapuneiden muuttajien takia myös suuri englanninkielinen vähemmistö. Enimmillään vuonna 1851 englanninkielisiä oli 43 % väestöstä. Määrä on sittemmin laskenut huomattavasti englanninkielisen väestön muuttaessa muualle Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 483 790 ilmoitti äidinkielekseen ranskan ja 7 395 englannin. Muita kuin kahta Kanadan virallista kieltä puhui äidinkielenään 26 370 henkilöä.
Vuonna 2016 kysyttiin myös kanadalaisten etnistä taustaa. Tuolloin Quebecissä 353 305 ilmoitti taustakseen kanadalaisen ja 153 160 ranskalaisen. Kanadan ensimmäisiin kansoihin eli intiaaneihin kuului 17 735 henkilöä. Näkyviin vähemmistöihin eli muihin kuin valkoisiin tai alkuperäisasukkaisiin kuuluvia oli 33 240.
Kulttuuri ja urheilu
thumb|Quebecin talvikarnevaalia. Quebec on yksi kanadanranskalaisen kulttuurin keskuksista. Roger Lemelin on tunnettu Quebecistä lähtöisin oleva kirjailija ja Robert Lepage on tunnettu teatterialalla. Kaupungissa julkaistaan kahta päivittäin julkaistavaa sanomalehteä Le Soleil ja Journal de Québec. Kaupungissa toimii myös viisi televisioasemaa ja useita radioasemia.
Quebecin talvikarnevaalit on pidetty vuodesta 1954 lähtien. Quebeckin kansainvälinen kesäfestivaali järjestetään puolestaan vuosittain heinäkuussa. Vuonna 1933 avautunut Musée du Québec sai uuden nimen Musée national des beaux-arts du Québec vuonna 2002. Grand Théâtre de Québec on puolestaan Quebecin sinfoniaorkesterin kotiteatteri.
Quebecissa pelasi vuosina 1972–1995 jääkiekon ammattilaisseura Quebec Nordiques. Lajia seuraavat paikalliset muistavat WHA- ja NHL-liigoissa esiintyneen joukkueensa edelleen. Toinen etenkin talvisin suosittu urheilumuoto on laskettelu ja lähistön Laurentideilla on laskettelurinteitä. Mont Sainte-Annella on järjestetty hiihdon ja maastopyöräilyn maailmanmestaruuskisoja.
Kolme miestä ja baby
Kolme miestä ja baby (Three Men and a Baby) on yhdysvaltalainen komedia vuodelta 1987. Se on amerikkalaisversio ranskalaisen Coline Serreaun farssielokuvasta Kolme miestä ja käärö (Trois hommes et un couffin). Elokuvan näyttelijöihin kuuluvat Steve Guttenberg, Tom Selleck, Ted Danson, Nancy Travis ja Margaret Colin. Sen on ohjannut Leonard Nimoy.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänen mukaansa elokuva on hersyvän ranskalaiskomedian siedettävä "baby boom" -jenkkiversio.
Vasili Kuznetsov
Vasili Vasiljevitš Kuznetsov (13. helmikuuta 1901 Sovilofka – 31. tammikuuta 1990 Moskova ) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana ja valtionpäämiehenä kolmeen eri kertaan; vuosina 1982–1983, 1984 ja 1985.
Kolme miestä ja baby
Vastaanotto
Elokuva kestää 1h 42 min. Se on Suomessa sallittu kaikenikäisille. Elokuva sisältää "kummituspojan", joka näkyy yhdessä kohtauksessa ikkunan verhojen luona.
Vasili Kuznetsov
Kuznetsov ei toiminut koskaan pitkäaikaisesti virassaan, sillä hänet oli valittu väliaikaiseksi korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ja valtionpäämieheksi. Syyt tähän olivat vuonna 1982 Leonid Brežnevin kuolema, vuonna 1984 Juri Andropovin kuolema ja vuonna 1985 Konstantin Tšernenkon kuolema. Uransa aiemmassa vaiheessa Kuznetsov toimi Neuvostoliiton varaulkoministerinä vuosina 1955–77. Hänet valittiin 7. lokakuuta 1977 Neuvostoliiton ensimmäiseksi varapresidentiksi.
Insinööriksi kouluttautunut Kuznetsov liittyi kommunistiseen puolueeseen 1927. Työskenneltyään monien tehtaiden johdossa hän sai 1940 nimityksen valtion suunnitteluelimen varapuheenjohtajaksi. Sodan aikana hän palveli puolustuskomiteassa. Vuosina 1944–1954 Kuznetsov oli Neuvostoliiton ammatillisen järjestön puheenjohtaja ja Maailman ammattiyhdistysten liiton WFTU:n varapuheenjohtaja. Vuonna 1954 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Pekingiin ja 1955 varaulkoministeriksi.
Luettelo Fröbelin Palikoiden kappaleista
Listassa on kaikkiaan 176 kappaletta.
Vesanterin Purakki
Vesanterin Purakki on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Vesanterin Purakki on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 350 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee Kaukajärven ja korkean Kaukajärvenkankaan länsipuolella olevalla suolla. Lampeen on kaivettu kahdeksan suo-ojaa, joista joku toimii samalla sen laskuojana. Laskuoja suuntautuu kaakkoon ja laskee 850 metrin jälkeen Hihkiönjoen yläjuokulla olevaan suvantoon. Rantaviivan pituus on 800 metriä. Rannat ovat puoliksi suota ja puoliksi metsämaata. Lampi on autio eikä sinne johda teitä. Lähimmälle metsätielle, joka kulkee lammen ohitse 150 metrin päässä, pääsee Vahojärveltä.
Puistonmäki
pienoiskuva|Puistonmäen sijainti Hämeenlinnassa. Puistonmäki on Hämeenlinnan 12. kaupunginosa ja lähiö. Se sijaitsee noin kahden kilometrin etäisyydellä keskustasta pohjoiseen. Idässä pitkänomainen Puistonmäki rajoittuu Vanajaveteen ja lännessä Ojoisten kaupunginosaan.
Puistonmäen lähiö sijaitsee korkean Kettumäen päällä, joten sen rakennukset näkyvät pitkälle kaupunkikuvassa.