cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ammatillinen kuntoutus
Ammatillisen kuntoutuksen sisältö
Ammatillisen kuntoutuksen sisältö määräytyy pääasiassa työelämän yleisten tarpeiden pohjalta. Koska ammatillisen kuntoutuksen lähtötilanteessa huomio kiinnittyy yksittäiseen henkilöön, jolla on sairaudesta tai vammasta (tai jostakin niihin verrattavissa olevasta tekijästä) johtuvia vaikeuksia työllistyä avoimille työmarkkinoille, kuntoutuksen käytännöt painottuvat liian helposti yksilöllisiin tekijöihin. Perinteinen malli, johon viime vuosien kritiikki on kohdistunut, on ollut se, että ensin ammatillisen kuntoutuksen tarpeessa olevan henkilön ammatillisia valmiuksia on tutkittu ja hänelle on sen jälkeen pyritty löytämään paras mahdollinen paikka työmarkkinoilla. Suoriutumista työelämän vaatimuksista ei kuitenkaan voi määritellä yksinomaan, eikä ehkä edes olennaisilta osiltaan yksilöllisinä ammatillisina valmiuksina, vaan vähintään yhtä tärkeitä ovat työn ja työmarkkinoiden erilaiset, muuttuvat ja vaikeasti selvitettävät tekijät. Paremmaksi menetelmäksi, ainakin periaatteessa, on osoittautunut se, että etsitään työmarkkinoilta sopiva työpaikka, johon sijoittumiselle järjestetään kuntoutuksena tarvittava taloudellinen ja ohjauksellinen tuki.
Keskeiset kuntoutusjärjestelmät määrittelevät oman vastuunsa yleensä tarjoamiensa palvelujen kautta. Ammatillisen kuntoutuksen tarkoituksena on edistää vajaakuntoisen ammatillista suunnittelua, kehittymistä, työllistymistä ja työssä pysymistä. Ammatillisessa kuntoutuksessa vajaakuntoisia henkilöasiakkaita varten järjestetään Vajaakuntoisen työllistymistä ja työssä pysymistä voidaan tukea työnantajalle myönnettävällä työolosuhteiden järjestelytuella.
Työ- ja ansiokykyyn liittyvän kuntoutuksen kustannuksina korvataan
Kansaneläkelaitos järjestää ammatillisena kuntoutuksena
Ammatillisella kuntoutuksella tarkoitetaan työkokeilua, työhön valmennusta, työhön tai ammattiin johtavaa koulutusta ja tukea elinkeinotoiminnan aloittamiseen. Työntekijälle voidaan korvata ammatillisesta kuntoutuksesta aiheutuvat välttämättömät ja tarpeelliset kustannukset.
Ammatillisen kuntoutuksen vaikuttavuus
Kuntoutuksen vaikuttavuutta arvioidaan yleensä sillä, kuinka suuri osa kuntoutujista on seurantahetkellä työssä. Vuoden 2002 Kuntoutusselonteon yhteydessä tehtiin asiantuntijakatsaus ammatillisen kuntoutuksen vaikuttavuudesta. Yhteenvetona pääasiassa amerikkalaisin tutkimuksiin perustuvassa selvityksessä todettiin, että ne ammatillisen kuntoutuksen muodot, joissa keskitytään kuntoutujan työnhaun, työllistymisen ja työssä selviytymisen tukemiseen ja sen edellyttämään työnantajayhteistyöhön, tuottavat työllistymisen ja työssä olon kannalta parempia tuloksia kuin muut ammatillisen kuntoutuksen muodot. Vastaavasti suomalaiset kokemukset Kelan ammatilliseen kuntoutukseen kuuluvasta Tyk-toiminnasta viittaavat siihen, että kuntoutuksen vaikuttavuus on sitä suurempi, mitä enemmän työpaikalla on tehty kuntoutukseen liittyviä muutoksia.
Luettelo harmonikansoittajista
Luettelo harmonikansoittajista kattaa merkittäviä suomalaisia ja muita vähärivisten, monirivisten ja pianoharmonikan soittajia sekä harmonikkayhtyeitä.
Homoioi
Homoioi, yhdenvertaiset, oli yksi muinaisen Spartan yhteiskuntaluokista. Homoioi koostui täysi-ikäisistä miehistä, joilla oli täydet kansalaisoikeudet. Homoioi eivät saaneet harjoittaa mitään elinkeinoa eivätkä kerätä rikkauksia. Spartalainen yhteiskunta pyrki poistamaan sekä köyhyyden että rikkauden. Kaikenlainen koreilu ja hienostelu oli Spartan vapaasyntyisiltä kansalaisilta kielletty. Jos yksilö ei kyennyt täyttämään "yhdenvertaisten" vaatimuksia, hän saattoi menettää kansalaisoikeutensa ja pudota holhokkien luokkaan.
Master and Commander: Maailman laidalla
Master and Commander: Maailman laidalla (televisioesityksessä Kuninkaan mies: Maailman laidalla) on Peter Weirin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2003. Se perustuu Patrick O’Brianin kirjoittamaan historialliseen Aubrey-Maturin-romaanisarjaan, jonka eri tarinoita yhdistelemällä elokuva muokattiin omaksi kokonaisuudekseen.
Elokuva kertoo brittiläisestä sotalaivasta 1800-luvun alussa Ison-Britannian ollessa sodassa Napoleonin Ranskaa vastaan. HMS Surprise on määrätty komennukselle Etelä-Amerikan lähistölle. Sen kapteenina toimii Jack Aubrey (Russell Crowe) ja laivan lääkärinä tämän hyvä ystävä Stephen Maturin (Paul Bettany). Miehistö joutuu ranskalaisen Acheron-kaapparilaivan väijyttämäksi, minkä jälkeen alkaa kiihkeä takaa-ajo ja voimienmittely. Samalla elokuva kertoo tarinan ystävyydestä, rohkeudesta ja eri arvomaailmojen törmäyksestä.
Juoni
Elokuvan tarina sijoittuu vuoden 1805 toukokuuhun, jolloin Napoleonin sodat riehuvat paraikaa Euroopassa. Brittiläisen fregatin HMS Surprisen kapteeni "Lucky Jack" Aubrey (Russell Crowe) saa käskyn jahdata ranskalaista Acheron-nimistä kaapparialusta ja "upottaa, polttaa tai vallata se". Elokuvan alkaessa Surprise joutuu Acheronin väijytykseen. Brittien alus vaurioituu pahasti, eivätkä sen omat tykit onnistu lainkaan osumaan vihollislaivaan. Aluksen miehistö hinaa pelastusveneillä laivan sumuseinämän kätköön paetakseen vihollisilta. Aubrey saa kuulla eräältä miehistön jäseneltä, joka näki Acheronin sen ollessa vielä rakennusvaiheessa, että vihollisalus on nopeampi ja vahvempitekoinen kuin Surprise. Vanhemmat upseerit ovat sitä mieltä, että Acheronin kaltainen alus on Surpriselle liian vahva vastustaja. Aubrey ymmärtää kuitenkin, että Acheron voisi muuttaa sodan kulun Napoleonin eduksi saadessaan tilaisuuden ryöstellä brittiläisiä valaanpyyntialuksia mielensä mukaan, ja määrää Surprisen seuraamaan Acheronia sen sijaan että hankkiutuisi satamaan korjaamaan aluksensa. Acheron onnistuu jälleen yllättämään Surprisen, mutta Aubrey onnistuu karistamaan sen kannoiltaan yön pimeydessä käyttämällä hyväkseen houkutuspoijua ja laivan lamppuja.
Surprise seuraa kaapparialusta etelään, kiertää Kap Hornin ja suuntaa kohti Galápagossaaria, koska Aubrey on varma että Acheron tulee väijymään brittien valaanpyyntialuksia sieltä käsin. Laivan lääkäri Stephen Maturin (Paul Bettany), Aubreyn ystävä, on kiinnostunut Galápagossaarten eläimistöstä sekä kasvillisuudesta. Aubrey lupaa Maturinille, että tällä tulee olemaan useita päiviä aikaa tutkia saarten luontoa. Kun Surprise saapuu Galápagossaarille, miehistö löytää sieltä Acheronin tuhoaman valaanpyyntialuksen henkiinjääneitä miehistön jäseniä. Aubrey käsittää vihollisaluksen olevan lähellä ja suuntaa kiireesti sen perään. Maturin katsoo Aubreyn rikkoneen lupauksensa ja seuraa Acheronia velvollisuuden sijaan lähinnä oman ylpeytensä vuoksi.
Merijalkaväen kapteeni Howard (Chris Larkin) yrittää ampua albatrossin, mutta osuukin vahingossa Maturiniin. Maturinin apuri (Richard McCabe) kertoo Aubreylle tapahtumista ja ilmoittaa, että luoti ja sen mukanaan repimä pieni kangaspalanen on kaivettava esiin Maturinin kehosta. Leikkaus on kuitenkin tehtävä kuivalla maalla. Vaikka Surprise on viimein saavuttamassa Acheronia, Aubrey kääntää laivan ja vie Maturinin takaisin Galápagossaarille. Maturin suorittaa leikkauksen itse käyttäen apunaan peiliä. Aubrey luopuu kaapparialuksen jahtaamisesta ja antaa Maturinille tilaisuuden tutkia saarta ja kerätä sieltä näytteitä ennen kuin he lähtevät takaisin kotiin. Kävellessään saaren halki ja etsiessään galapagosinmerimetsoja Maturin huomaa Acheronin ankkuroituneena saaren toiselle puolelle. Maturin varoittaa Aubreya, ja Surprise alkaa valmistautua taisteluun. Koska Acheronin runko on vankka, Surprisen on päästävä kaapparialuksen lähelle voidakseen vahingoittaa sitä. Huomattuaan erään Maturinin keräämän hyönteisnäytteen, kummitussirkan, ilmiömäisen naamioitumiskyvyn Aubrey naamioi Surprisen valaanpyyntialukseksi; hän toivoo ranskalaisten tulevan heidän lähelleen kaapatakseen heidän aluksensa sen sijaan, että yrittäisivät tuhota sen. Acheron lankeaa brittien ansaan ja saa vakavia vaurioita. Aubrey johtaa miehistönsä vihollisaluksen kannelle valtaa aluksen ranskalaisilta taistelussa. Acheronin kapteenia (Thierry Segall) etsiessään Aubrey viedään aluksen sairasosastolle, missä laivan ranskalainen lääkäri sanoo kapteenin kuolleen. Lääkäri tarjoaa Aubreylle kapteenin miekkaa.
Sekä Acheron että Surprise korjataan jälleen kuntoon. Surprise jää vielä Galápagossaarille, mutta vallattu Acheron lähetetään Valparaísoon. Acheronin purjehtiessa tiehensä Maturin mainitsee, että aluksen lääkäri oli kuollut jo kuukausia sitten. Aubrey käsittää, että ranskalainen kapteeni huiputti häntä naamioitumalla aluksen lääkäriksi, ja määrää Surprisen kääntymään ja saattamaan Acheronin Valparaísoon. Näin ollen Maturin ei taaskaan saa tilaisuutta tutustua kunnolla Galápagossaarten luontoon. Aubrey huomauttaa kuivasti, että koska Maturinin etsimä lintu on lentokyvytön, ”se ei ole menossa mihinkään”. Kaksikko ryhtyy soittamaan yhdessä Luigi Boccherinin sävellyksiä samalla, kun aluksen miehistö asettuu taisteluasemiin.
BAFTA-ehdokkuudet (2004)
BAFTA-ehdokkuudet:
Psykoskopia
Psykoskopia tarkoittaa paranormaalia kykyä, jonka avulla joidenkuiden henkilöiden väitetään voivan lukea kädessään pitämästään esineestä sen omistajaan tai esineeseen liittyviä tietoja. Psykoskopiasta käytetään usein myös nimitystä psykometria, joka viittaa kuitenkin myös psykometriikkaan eli tilastollisten menetelmien käyttöön psykologisessa tutkimuksessa.
Järven tarina
Järven tarina on suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016. Sen käsikirjoittivat Antti Tuuri ja Marko Röhr. Röhr myös ohjasi elokuvan yhdessä Kim Saarniluodon kanssa.
Sisältö
Järven tarina on dokumentti suomalaisesta järviluonnosta. Elokuvassa nähdään veden alla ja päällä kuvattuja filminpätkiä. Samalla kertoja (Samuli Edelmann) kuvailee muinaisten suomalaisten ja modernin tieteen näkemyksiä suomalaisesta luonnosta. Lisäksi elokuvassa kuullaan Johanna Kurkelan laulua.
Vastaanotto
Järven tarina sai teatteriensi-iltansa 15. tammikuuta 2016. Se sai Suomen teattereissa 186 919 katsojaa, mikä tekee siitä kaikkien aikojen katsotuimman suomalaisen dokumenttielokuvan.
Episodin kriitikko Niko Ikonen ei löytänyt Järven tarinasta juuri mitään vikaa. Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen kuitenkin arvosteli elokuvaa faktan ja fiktion sekoittamisesta ja liiallisesta luottamisesta perinteiseen kerrontaan.
Pajarinhovin kylpylä
Pajarinhovin kylpylä, entiseltä nimeltään Aquapark, on sisävesipuisto Kiteellä valtatie 6:n varrella. Vesipuisto avattiin 2010, ja se on yksi Suomen suurimmista vesipuistoista. Kylpylä on rakennettu Matkakeskus Pajarinhovin yhteyteen. Vesipuistossa on kolme suurta vesiliukumäkeä, kaksi poreallasta, lastenallas ja suuria allasalueita. Se on Matkakeskus Pajarinhovin suurin investointi. Vesipuiston nimi muutettiin vuonna 2015 Aquaparkista Pajarinhovin kylpyläksi.
Pohjoisgermaaniset kansat
Pohjoisgermaaniset kansat eli skandinaavit ovat germaaninen, pohjoisgermaanisia kieliä puhuva ryhmä Pohjoismaista. Heitä yhdistää kulttuurien samanlaisuus sekä yhteiset alkuperä ja kantakieli. Vuodesta 200 pohjoisgermaanit puhuivat kantaskandinaavia, joka noin vuoden 800 paikkeilla kehittyi muinaisnorjaksi ja myöhemmin nykypäivän pohjoisgermaanisiksi kieliksi.
Ylämongolit
Ylämongolit tai Kökenuurin mongolit ovat Kiinan Qinghain maakunnassa asuvia mongoleja. Historiallisesti heillä oli merkittävä osa Kiinan ja Tiibetin välisissä suhteissa. Nykyisin he ovat pitkälti tiibetiläistyneet, vaikkakin mongolipiirteitä kuten mongolin kieltä onkin pyritty elvyttämään. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Qinghaissa asui yhteensä 99 815 mongolia. Ylämongoleja ei lasketa väestönlaskennoissa omaksi erilliseksi ryhmäkseen.
Pohjoisgermaaniset kansat
Pohjoisgermaanien on ajateltu erottuneen erillisenä kansana Ruotsissa muutamia vuosisatoja ajanlaskun alun jälkeen. Antiikin kirjallisuudessa mainitaan useita pohjoisgermaanisia heimoja, etenkin svealaiset, daanit, göötit ja gotlantilaiset. Viikinkiajalla pohjoisgermaaniset, mertakäyvät seikkailijat eli viikingit ryöstelivät ja asuttivat alueita ympäri Eurooppaa ja kauempaakin. He perustivat merkittäviä poliittisia elimiä ja tutkivat Pohjois-Atlanttia aina Pohjois-Amerikkaan asti. Tästä levitäytymisestä syntyivät normannit, skandinaavitaustaiset gaelit ja rusit.
Ylämongolit
Nousu valtaan Tiibetissä
200px|thumb|[[Güüshi-kaani tiibetiläisessä maalauksessa.]] Nykyisen Qinghain eli Kökenuurin alueelle oli päätynyt mongoleja jo Kiinaa hallinneen mongolien johtaman Yuan-dynastian aikakaudella. Nämä mongolit muodostivat monguorien ja juguurien esi-isät, mutta ylämongolit polveutuvat alueelle 1500-luvulla muuttaneista mongoleista ja oiraateista. Ensimmäiset heistä tulivat vuonna 1509 pakolaisina Mongoliasta ja vuosien 1559-1586 välillä mongolit alistivat paikalliset tiibetiläiset paimentolaiset oman valtansa alle. Heidän valtansa ulottui myös varsinaiseen Tiibetiin viidennen Dalai-lama Lobsang Gyatson pyydettyä Güüshi-kaanin johtamilta Džungarian oiraateilta apua poliittisten vastustajiensa kukistamiseen. Palkkioksi avusta Dalai-lama kruunasi Güüshi-kaanin Tiibetin kaaniksi. Güüshi-kaani asettui asumaan Damxungiin lähelle nykyistä Lhasaa. Valta Kökenuurin mongolien keskuudessa jaettiin hänen poikiensa kesken.
Pohjoisgermaaniset kansat
Viikinkiajan loputtua 1000-luvulla pohjoisgermaanit kääntyivät skandinaavisesta pakanauskonnostaan kristinuskoon, ja heidän heimoyhteisönsä keskitettiin moderneiksi Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuningaskunniksi.
Ylämongolit
Kiinan vallan alaisuuteen
Viidennen Dalai-laman tavatessa Qing-dynastian keisari Shunzhin tämän mukana oli myös Güüshi-kaanin edustajia. Qing-dynastia avasi rajansa Kökenuurin mongolien kauppaille vuonna 1658. Kökenuurin ja džungarien välit katkesivat Galdan-kaanin syöstyä Güüshi-kaanin serkun vallasta Džungariassa. Mantšut kukistivat Galdan-kaanin vuonna 1697 ja Kökenuurin mongolit alistuivat Qing-dynastian valtaan Güüsi-kaanin nuorimman pojan Dalai Khung-Taiji Dashi-Baaturin johtamina tämän tavattua keisari Kangxin henkilökohtaisesti. Güüsi-kaanin seuraaja ja tämän vanhin poika Lhazang-kaani säilytti puolestaan itsenäisyytensä Tiibetissä. Hän ajautui kiistoihin menehtyneen viidennen Dalai-laman sijaishallitsjia Sangs-rgyas rGya-mtshon kanssa. Hän tappoi sijaishallitsijan ja hankkiutui eroon myös kuudennesta Dalai-lamasta Tsangyang Gyatsosta asettaen tämän tilalle oman ehdokkaansa. Tämä herätti voimakasta vastustusta ja vuonna 1717 džungarihallitsija Tsewang-Rabtan tappoi Lhazang-kaanin ja syöksi tämän asettaman Dalai-laman vallasta. Vuonna 1720 Qing-dynastia sekaantui asioiden kulkuun sen armeijan saattaessa seitsemännen Dalai-laman Kelzang Gyatson Lhasaan. Lhasassa olleet džungarit pakenivat ilman taistelua.
Nykypäivä
Sisä-Mongolia itsenäistyi vuonna 1911 ja seuraavan vuoden puolella ylämongolit ilmaisivat tukensa tämän itsenäisyydelle. He päätyivät kuitenkin Kiinan tasavallan alaisuuteen Ma-suvun hui-kiinalaisten sotalordien vaikutuksesta. Kommunistit voittivat Kiinan sisällissodan ja he perustivat ylämongoleille kaksi autonomista aluetta Qinghaihin, Haixin maakunnan luoteisosaan vuonna 1951 ja Henanin sen kaakkoisosaan vuonna 1954. Vallanvaihdos ja kolhoositilojen perustaminen johti kahteen kukistettuun kapinaan Henanissa vuosina 1953 ja 1956-1958. Poliittisten uudistusten myötä vuonna 1979 Haixin mongolit ovat luoneet yhteyksiä Sisä-Mongoliaan käyden esimerkiksi korkeakouluissa Hohhotissa. Henanin mongolit ovat puolestaan pyrkineet elvyttämään mongolin kieltä.
Kulttuuri
240px|thumb|[[Jurtta|Jurttia Qinghaijärven lähistöllä.]] Ylämongolit polveutuvat suurimmaksi osaksi oiraateista. Tiibetiläisten vaikutus heidän kulttuuriinsa oli vahva. Ylämongolit omaksuivat esimerkiksi tiibetiläiset vaateet ja korut. Tiibetiläisistä poiketen he kuitenkin jatkoivat asumista jurtissa mongolien tapaan. Henanin ja Qinghaijärven pohjoisosan mongolit puhuivat yksinomaan tiibetin kieltä 1900-lukuun mennessä. Alueen luoteisosan mongolit säilyttivät puolestaan mongolin puhekielenään. Monet Kiinan tunnetuimmista tiibetiksi kirjoittavista kirjailijoista ovat ylämongoleja. Heihin kuuluvat esimerkiksi Tsering-Dongrub, Dejid-Dulma ja Jangbu.
Charles Asati
Charles Asati (s. 3. maaliskuuta 1946) on kenialainen juoksija, joka keskittyi pääasiassa 200 ja 400 metrin matkoille.
Gardeniat
Gardeniat eli keikarinkukat (Gardenia) on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon kuuluva kukkivien kasvien suku, johon kuuluu noin 250 lajia. Se on saanut tieteellisen nimensä skotlantilaissyntyisen luonnontieteilijän Alexander Gardenin (1730–1791) mukaan.
Charles Asati
Meksikon olympialaisissa 1968 Asati pääsi 200 metrillä toisiin alkueriin ja saavutti hopeaa Kenian 4 × 400 metrin viestin joukkueessa. Kansainyhteisön kisoissa 1970 hän voitti kultaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä sekä saavutti lisäksi pronssia 200 metrillä.
Gardeniat
Ulkonäkö ja koko
Gardeniat ovat 1–15 m korkeita ikivihreitä puita ja pieniä pensaita. Lehdet ovat tummanvihreät ja kiiltävät, kukat valkeat tai vaalean keltaiset. Monet lajit tuoksuvat voimakkaasti.
Charles Asati
Münchenin olympialaisissa 1972 Asati oli 400 metrillä neljäs ja voitti olympiakultaa Kenian 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti 400 metrillä ja pitkässä viestissä kultaa myös vuonna 1973 Afrikan kisoissa. Asati lopetti juoksu-uransa voitettuaan jälleen kultaa 400 metrillä ja viestissä Kansainyhteisön kisoissa 1974.
Gardeniat
Levinneisyys
Gardenioita kasvaa villeinä Afrikan, Aasian, Australian ja Oseanian trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Digitaalinen suodatus
Digitaalinen suodatin käsittelee signaalia pelkästään laskutoimitusten avulla toisin kuin analoginen suodatin, joka käsittelee signaalia lineaaristen elektronisten komponenttien kuten operaatiovahvistimien, vastusten, kelojen ja kondensaattorien avulla.
Gardeniat
Käyttö
200px|pienoiskuva
Digitaalinen suodatus
On mahdollista toteuttaa kaikki digitaaliset suodattimet, jotka on kuvattavissa matemaattisen algoritmin avulla. Suodattimen ominaisuuksia rajoittaa käytetyn prosessorin laskentateho ja toteutuskustannukset. Mikropiirien integrointiasteen kasvun ja hintojen laskun vuoksi digitaaliset suodattimet ovat yleistyneet tavallisissa käyttöesineissä kuten matkapuhelimissa ja radiovastaanottimissa.
Gardeniat
Käyttö
Leikkokukkana kiinangardenia eli keikarinkukka (Gardenia jasminoides) on klassinen miesten napinlävessä pitämä kukka. Niitä kasvatetaan myös koriste- ja huonekasveina.
Digitaalinen suodatus
Digitaalisten suodattimien etuja
Digitaalisten suodattimien suorituskyky on paljon parempi kuin analogisten suodattimien. Ei ole esimerkiksi kovinkaan vaikeaa tehdä 1000 Hz:n digitaalista alipäästösuodatinta, joka läpäisee lähes täysin 999 Hz:n signaalin mutta estää 1001 Hz:n signaalin. Analogisilla suodattimilla ei päästä yhtä suureen jyrkkyyteen eli niiden Q-arvo on alhainen.
Digitaalisista suodattimista on helppo tehdä tarkkoja, ja niiden ominaisuudet pysyvät samoina koko käyttöajan. Digitaalisten suodatinten ominaisuudet määräytyvät niiden suodattimen painokertoimien kautta, joten ne eivät muutu esimerkiksi ajan myötä tai lämpötilan vaihdellessa. Tarkkuus saadaan myös paremmaksi lisäämällä laskentatehoa ja laskentatarkkuutta. Usein sanotaankin, että digitaalinen CD-soitin toi Hifi-laadun tavallisen kuluttajan ulottuville.
Digitaalisilla suodattimilla voidaan toteuttaa täysin vaihelineaarinen suodin, mikä on mahdotonta analogisen suotimen avulla. Vaihelineaarisuus tarkoittaa sitä, että kaikki signaalin sisältämät taajuudet viivästyvät yhtä paljon. Koska digitaaliset suotimet toimivat kuin tietokoneohjelmat, niihin voidaan lisätä monimutkaisiakin rakenteita, joita analogisilla järjestelmillä on mahdoton toteuttaa.
Tärkein syy digitaalisten suodinten käyttöön analogisten komponenttien sijaan on kuitenkin raha: samaa signaaliprosessoria voidaan käyttää useisiin sovelluksiin, jolloin sitä voidaan tuottaa suuremmissa erissä mikä alentaa kustannuksia. Prosessoreja käyttävät yritykset puolestaan toteuttavat oman tuotteensa ohjelmistona fyysisten laitteiden sijaan. Tällöin tuotteen monistaminen on helppoa, ja sama komponenttia voidaan myydä hyödyntää eri tuotteissa.
On kuitenkin tiettyjä tapauksia, joissa toimivaa analogista järjestelmää ei kannata tai ei voi korvata digitaalisella. A/D-muunninten näytteenottotaajuuden yläraja on nykyisin luokkaa 10–100 MHz, joten hyvin suuria taajuuksia sisältäviä signaaleja ei voida käsitellä diskreetin järjestelmän avulla. Radioiden ja televisioiden suurtaajuusosat toteutetaankin analogisten suodattimien avulla.
Toisaalta hyvin yksinkertaiset järjestelmät, jotka eivät tarvitse suurta tarkkuutta, on helpointa toteuttaa analogisilla komponenteilla. Digitaalinen järjestelmä tarvitsee aina A/D- ja D/A-muuntimet sekä prosessorin. Jos tavoitteena on vain jakaa autostereoiden kaiutinsignaali kahteen eri taajuuskaistaan, ei tätä varten kannata rakentaa digitaalista järjestelmää. Myös digitaalisen suotimen helppo monistettavuus pääsee oikeuksiinsa vasta suurissa valmistusmäärissä.
Näytteenottoteoreeman mukaan digitaalinen suodatin toimii oikein vain, jos käsiteltävän signaalin kaistanleveys on rajoitettu alle puoleen näytteenottotaajuudesta. Tästä syystä digitaalisen suodattimen edessä on aina oltava analoginen laskostumisenestosuodatin, joka poistaa liian korkeat taajuudet.
Tavallisia digitaalisia suodattimia
Digitaalisista suodatintyypeistä yleisimmin käytetään lineaarisia suodattimia. Lineaarisen suodattimen ominaisuuksia kuvataan impulssivasteella, jonka yleinen muoto on konvoluutio
missä x(n) on suodatettava signaali ja y(n) on suodatustulos. Suodattimen ominaisuudet määräytyvät sen kertoimien ja  kautta. Tärkeä erikoistapaus on se, jossa kertoimet ovat nollia. Tällöin suodatinta kutsutaan FIR-suodattimeksi, ja sen impulssivaste (ulostulo, kun sisään menee yksittäinen impulssi) on äärellisen mittainen (kestoltaan M näytettä). Lineaaristen suodatinten impulssivaste voi olla myös äärettömän pitkä vaimeneva värähtely. Tällöin kertoimet eivät ole nollia, ja suodattimesta käytetään nimeä IIR-suodatin.
Suodattimien analyysi ja synteesi tapahtuvat z-muunnoksen avulla. Yllä olevan suodattimen z-muunnos on
jossa suurempi luvuista K ja M on suodattimen aste. Funktiota H(z) kutsutaan siirtofunktioksi, ja se on samalla suodattimen impulssivasteen z-muunnos.
Toinen tapa kuvata digitaalista suodatinta on tila-avaruusmalli. Paljon käytetty tila-avaruussuodatin on Kalman-suodin.
Arch Linux
Arch Linux on Linux-jakelupaketti x86-64-prosessorilla varustetuille tietokoneille. Arch Linux on suunnattu edistyneille käyttäjille. Sen on tarkoitus olla yksinkertainen ja nopea. Arch Linuxista on saatavilla myös epäviralliset versiot i686- (Arch Linux 32) ja ARM-prosessoreille (Arch Linux ARM).
Ominaisuudet
Käyttöjärjestelmää asentaessaan täytyy itse asentaa tarvitsemansa ohjelmapaketit. Ohjelmien asentamiseen käytetään pacman-paketinhallintajärjestelmää.
Arch Linux on jatkuvasti päivittyvä jakelu. Käyttöjärjestelmä ei perustu tiettyyn julkaisusykliin. Pakettivarastojen paketteja päivitetään jatkuvasti ja käyttöjärjestelmän voi päivittää uusimpaan versioonsa suoraan pakettivarastoista.
Arch Linuxin asennusmedia sisältää ainoastaan asennusskriptin (pacstrap) vähimmäisedellytykset: kaikki järjestelmän asennukseen käytettävät paketit ladataan pakettivarastoista. Siten käyttöjärjestelmä koostuu heti alkuasennuksen jälkeen uusimmista saatavilla olevista versioista. Arch Linuxin asennusmediasta julkaistaan uusi versio aina joka kuukauden ensimmäisellä viikolla.
Arch Linuxiin pohjautuvia Linux-jakeluita
Arch Linuxia pohjautuvia Linux-jakeluita ovat muun muassa:
Kenneth Holmberg
Kenneth Gösta Holmberg (s. 26. toukokuuta 1949 Helsinki) on suomenruotsalainen kone- ja materiaalitekniikan emeritusprofessori. Hän toimi VTT:n tutkimusprofessorina 1993–2019. Hänen erikoisalansa on tribologia, joka tutkii kitkaa, kulumista ja voitelua.
Holmbergin tutkimukset ovat koskeneet ohuiden pinnoitteiden kitkaa ja kulumista erityisesti sovellettuna kulkuvälineisiin ja elektroniikkaan. Hän on julkaissut uraauurtavia tutkimuksia tietokonemalleista ja simuloinneista liikkuvissa kosketuksissa, E-kunnossapidosta sekä kitkan ja kulumisen globaalista vaikutuksesta energian kulutukseen, hiilidioksidipäästöihin ja talouteen. Hän on kirjoittanut useita tieteellisiä kirjoja, ja hän on kansainvälisesti tunnustettu ja palkittu tribologian asiantuntija. Hän toimi korkeimman hallinto-oikeuden tuomarina, yli-insinöörineuvoksena 2003–2017.
Kansalaisneuvonta
Kansalaisneuvonta on julkisten palvelujen käyttäjille suunnattu keskitetty neuvontapalvelu, joka tukee muiden viranomaisten omia neuvontapalveluita. Digi- ja väestötietoviraston tuottama palvelu auttaa kansalaista löytämään oikean viranomaisen tai viranomaisen sähköisen palvelun asiansa hoitamiseen, tarjoaa tukea sähköisen asioinnin tukipalveluihin sekä vastaa yleisluontoisiin julkisia palveluita koskeviin kysymyksiin.
Kansalaisneuvonnan palvelukanavat ovat puhelin, verkkosivusto sähköisine kysymyslomakkeineen, sähköposti sekä tekstiviesti. Kiireellisissä hätätilanteissa, kun henki, terveys tai omaisuus on vaarassa, tulee edelleen soittaa hätänumeroon 112.
Tausta
Kansalaisneuvonnasta vastaa Digi- ja väestötietovirasto. Vuoden 2017 loppuun asti Kansalaisneuvonta oli Valtiokonttorin vastuulla ja se toteutettiin toteutettu valtiovarainministeriön ja Valtiokonttorin yhteistyönä. Palvelu on ollut osa valtiovarainministeriön koordinoimaa Sähköisen asioinnin ja demokratian vauhdittamisohjelmaa (SADe-ohjelma).
Yksi Kansalaisneuvonnan tavoitteista on vähentää hätäkeskukseen tulevia, sinne kuulumattomia, julkista hallintoa koskevia puheluita. Hätänumeroon kuulumattomia, kiireettömiä neuvonta- tai opastuspuheluita on vuosittain yli 300 000.
Kansalaisneuvonta toimii tiiviissä yhteistyössä Digi- ja väestötietoviraston ylläpitämän Suomi.fi-portaalin kanssa. Portaaliin on koottu valtionhallinnon ja kuntien sähköisen asioinnin palvelut ja lomakkeet sekä julkisen hallinnon yhteystietoja.
Kansalaisneuvonta aloitti toimintansa maanantaina 25. marraskuuta 2013. Palvelua kehitetään yhteistyössä julkisen sektorin toimijoiden kanssa.
Tehtävät
Kansalaisneuvonta auttaa kansalaista löytämään oikean viranomaisen tai viranomaisen sähköisen palvelun asiansa hoitamiseen. Sen kautta ei voi kuitenkaan hoitaa varsinaista asiointia, joka tapahtuu vastaisuudessakin organisaatioiden omien palvelukanavien kautta.
Neuvontapalvelu tarjoaa tukea myös sähköisen asioinnin tukipalveluiden, kuten Suomi.fi-viestien ja Suomi.fi-tunnistuksen, käyttöön.
Palvelukanavat
Kansalaisneuvonnan palvelukanavat ovat:
Puhelu tai tekstiviesti maksaa vain operaattorin paikallisverkko-, matkapuhelin- tai tekstiviestimaksun. Itse palvelu on maksuton.
Aukioloajat ja palvelukielet
Kansalaisneuvonta palvelee maanantaista perjantaihin klo 8.00–21.00 ja lauantaisin klo 9.00–15.00. Sunnuntaisin ja arkipyhinä palvelu on suljettu. Sähköpostitse, sähköisellä lomakkeella tai tekstiviestitse kysymyksiä voi lähettää palveluaikojen ulkopuolellakin.
Asiakkaita palvellaan suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi.
Grigori Orlov
Grigori Grigorjevitš Orlov ; (17. lokakuuta (J: 6. lokakuuta) 1734 Ljutkinon kylä, Bežetskin alue, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 24. huhtikuuta (J: 13. huhtikuuta) 1783 Neskutšnojen maatila, lähellä Moskovaa, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi, hovimies ja kenttämarsalkka, joka oli keisarinna Katariina Suuren suosikki ja rakastaja tämän hallitsijakauden alkuvuosina. pienoiskuva|Kreivi Grigori Grigorjevitš Orlov, [[Fjodor Rokotov 1762-1763. Tretjakovin galleria, Moskova. ]]
Suku ja koulutus
Grigori Grigorjevitš Orlov syntyi vuonna 1734 sukunsa maatilalla Ljutkinon kylässä, lähellä Bezetskiä, Tverin kuvernementissa. Hänen vanhempansa olivat Novgorodin kuvernööri Grigori Ivanovitš Orlov (1685-1746) ja Lukeria Ivanovna Zinovieva, ja hänen veljiään olivat Ivan Grigorjevitš Orlov (1733–1791), Aleksei Grigorjevitš Orlov, Fjodor Grigorjevitš Orlov ja Vladimir Grigorjevitš Orlov (1743–1831).
Sotilasura
Grigori Orlov palveli vuodesta 1759 lähtien Pietarissa tykistöupseerina. Vuonna 1760 Orlov herätti kenttämarsalkka, kreivi Pjotr Ivanovitš Šuvalovín huomion, joka otti hänet adjutantikseen. Pitkä, äärimmäisen voimakas ja komea, rohkeisiin ja riskialttiisiin seikkailuihin altis Orlov saavutti pian itselleen mainetta Don Juanina Pietarissa. Hänen romanssinsa kreivi Šuvalovin rakastajattaren, naimisissa olevan ruhtinatar Jelena Stepanovna Kurakinan kanssa johti hänen erottamiseensa adjutantin virasta ja siirtymiseen krenatööri kiväärirykmenttiin, mikä vain lisäsi Orlovin suosiota Pietarin seurapiireissä.
Juuri kapteeniksi ylennetty Orlov kiinnostui saksalaisesta prinsessasta, suuriruhtinatar Jekatarina Aleksejevnasta ja halusi tavata tämän. Nimittämällä Orlovin tykistön päämajan ja linnoituksen toimiston rahastonhoitajaksi, tällä oli hyvät mahdollisuudet olla lähellä suuriruhtinatarta ilman epäilyksiä sekä hänellä oli käytössään tarpeeksi rahavaroja. Hän järjesti Aleksei-veljensä kanssa vuonna 1762 vallankaappauksen, jolla Jekatarina Aleksejevnan aviomies, keisari Pietari III syrjäytettiin. Noustuaan valtaistuimelle vallankaappauksen jälkeen keisarinna Katariina II korotti Grigori Orlovin kreiviksi ja nimitti tämän adjutantikseen, pioneerijoukkojen komentajaksi sekä armeijan ylimmäksi upseeriksi. thumb|right|Grigori Grigorjevitš Orlov, A. I. Tsurnui, 1770-luku. [[Eremitaaši|Eremitaašin taidemuseo, Pietari ]]
Yksityiselämä
Heidän avioton poikansa Aleksei syntyi 11. huhtikuuta 1762, useita kuukausia ennen kuin suuriruhtinatar Jekaterina Aleksejevnasta tuli virallisesti keisarinna Katariina II. Hän salasi raskautensa ja salajuonen avulla sai aviomiehensä Pietari III:n poistumaan, jotta pystyi synnyttämään lapsen. Lapsi annettiin välittömästi pois ja hän kasvoi keisarinnan vaatevaraston ylihoitajan Vasili Grigorjevitš Škurinin perheessä vuoteen 1774 asti. Hänet lähetettiin 8-vuotiaana Škurinin muitten poikien kanssa kouluun Lübeckiin eikä hänen koskaan sallittu asettua asumaan Pietariin. Poika sai sukunimensä asuinpaikkansa Bobrikin kylän mukaan vuonna 1775 ja häntä kasvatti Katariinan yksityissihteeri Ivan Betskoi. Aleksei Bobriski vietti elämänsä Tallinnassa ja Liettuassa, mutta tapasi hänet vuonna 1781 kirjeessään tunnustaneen äitinsä Pietarissa kerran, kun tuli esittelemään tälle morsiamensa, paronitar Anna Dorotea von Ungern-Sternbergin (1769–1846). Hänen velipuolensa keisari Paavali I myösi hänelle kreivin arvonimen vuonna 1796 välittömästi keisariksi tultuaan ja ylensi hänen myöhemmin myös kenraalimajuriksi. Kreivi Aleksei Bobrinski kuoli vuonna 1813. Hänestä alkaa Bobrinskin kreivien suku, jonka jälkeläiset jatkuvat tähän päivään asti.
Keisarinnan suosikki
Grigori Orlovin vaikutus kasvoi vieläkin merkittävämmäksi hänen paljastettuaan koko Orlov-sukua vastaan punotun Kitrovon juonen. Keisarinna oli jopa aikeissa avioitua suosikkinsa kanssa, mutta hänen vaikutusvaltainen avustajansa Nikita Panin päätti toisin. He elivät yhdessä 15 vuotta.
Grigori Orlov ei ollut varsinainen valtiomies, mutta osasi arvioida tapahtumia ja oli hyödyllinen ja läheinen neuvonantaja Katariinan hallintokauden alkuajan. Hän halusi isänmaallisista ja taloudellisista syistä parantaa maaorjien asemaa ja jopa osittain vapauttaa heidät. Orlov oli myös vuoden 1767 kariutuneen lakiuudistussuunnitelman vankka kannattaja, tosin hän halusi pääasiassa myötäillä keisarinnaa, joka alkuvuosinaan oli hyvin vapaamielinen. Orlov sai Katariinalta vuonna 1760 lahjaksi maata Hatsinan kaupungista, jonne hän rakennutti valtavan Hatsinan palatsin vuosina 1766-1781. Vuonna 1765 Katariina lahjoitti hänelle Ligovon kartanon maat läheltä Pietaria Suomelahden rannnalta ja siihen kuuluvat kuusi kylää.
Orlov oli yksi varhaisimmista slavofiilisen suuntauksen kannattajista. Hän kannatti kristittyjen vapauttamista turkkilaisten osmanien ikeen alta. Vuonna 1771 hän oli Venäjän edustaja Focșanin rauhanneuvotteluissa, jotka kuitenkin epäonnistuivat turkkilaisten uppiniskaisuuden ja Orlovin julkeuden vuoksi. Palattuaan ilmoittamatta Pietariin vuonna 1772 hän huomasi nuoren aristokraatin Aleksandr Vasiltšikovin (1746–1813) päässeen keisarinnan suosioon hänen adjutanttinaan.
Keisarinna suosion menetys
pienoiskuva|200x200px|Orlov-timantti kuvattuna venäläiseen 22 ruplan postimerkkiin vuodelta 2017. Saavuttaakseen uudelleen Katariinan huomion Orlov lahjoitti hänelle yhden maailman suurimmista timanteista, joka nykyisin tunnetaan nimellä Orlov-timantti. Hän palasi takaisin Pietariin lahjaksi saamaansa Marmoripalatsiin ilman lupaa.
Kun Grigori Potjomkin seurasi Vasiltšikovia keisarinnan suosikkina vuonna 1774, Orlov lähti muutamiksi vuosiksi ulkomaille. Hän avioitui 18-vuotiaan serkkunsa Jekaterina Zinovjevnan kanssa vuonna 1777 ollessaan itse 43-vuotias, mutta pari ei ehtinyt saada lapsia ennen vaimon kuolemaa keuhkotautiin 22-vuotiaana Lausannessa vuonna 1782.
Orlov palasi Venäjälle muutamia kuukausia ennen kuin hän kuoli maatilallaan Moskovan lähellä vuonna 1783. Vähän ennen kuolemaansa hän menetti ajattelu- ja puhekykynsä ja oli todennäköisesti dementoinut. Hänet on haudattu uudelleen vuonna 1823 Jurjevin luostariin Novgorodiin veljiensä viereen.
Sörnäs (yritys)
pienoiskuva|Sörnäsin tontti [[Vallilassa vuonna 1908.]] Sörnäs Aktiebolag (nimi vuoteen 1916 Sörnäs Snickeri Aktiebolag) oli sahatavaraa, puulaatikoita ja höylättyä puutavaraa valmistanut yritys, joka oli 1920-luvulla yksi Suomen suurimpia teollisuusyrityksiä. Se toimi pääosin Helsingin Sörnäisissä. Yhtiö perustettiin vuonna 1892, neljä vuotta aiemmin perustetun Sörnäs ånghyfleri och snickerifabriksbolag-nimisen yhtiön seuraajaksi.
Sörnäs A.B. toimi aluksi puusepäntehtaana mutta laajentui sitten tuottamaan sahatavaraa, puulaatikoita, parkettia ja höylättyä puutavaraa. Yhtiö oli Suomen suurin puulaatikoiden valmistaja ja se tuotti sahatavaraa parhaimmillaan noin 25 000 standarttia vuodessa. Vuonna 1927 yhtiön palveluksessa oli 1 200 työntekijää ja sen myynti oli 100 miljoonaa markkaa. Yhtiö oli vielä 1920-luvulla norjalaisomistuksessa mutta 1930-luvulla Helsingin Osakepankin omistus yhtiössä kasvoi kunnes se oli yhtiön toiminnan päättyessä vuonna 1937 jo 90 %.
Sörnäs A.B. hankki 1897 omistukseensa Sörnäisten Isoon Verkkosaareen vuonna 1883 perustetun neliraamisen höyrysahan, jossa oli enimmillään 300 työntekijää. Saha paloi rakennuksineen vuonna 1928, eikä sen toimintaa enää jatkettu. Vuonna 1923 yhtiö perusti Riihivuoren sahan Keski-Suomeen Suolahteen. Riihivuoren saha jonka vuosituotanto oli 6000 std sahatavaraa myytiin 1936 Lahti Oy:lle jonka kautta se myöhemmin joutui Rauma-Repola Oy:n haltuun. Riihivuoren sahan toiminta päättyi vuonna 1992. Yhtiön kolmas saha oli Kymijoen suulla sijainnut vuonna 1874 perustettu Sunilan saha, joka oli ostettu vuonna 1917 Hackman & Co.:lta. Tämä saha myytiin 1928 uudelle Sunila Oy:lle, joka lopetti pian sahan toiminnan ja rakensi paikalle 1936–11938 sulfiittiselluloosatehtaan.
Toiminnan päättyminen
Vuonna 1937 Sörnäs A.B.:n yhtiökokous päätti lopettaa yhtiön toiminnan. Kauppaneuvos Arthur E. Nikander, joka oli ostanut Helsingin Osakepankilta Jokelan tiilitehtaan, siirsi vuonna 1937 Helsingin Vallilassa toimineen Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan koneet ja irtaimiston Jokelaan. Tehtaan toiminta jatkui Jokelassa uuden Nikanderin omistaman yhtiön Oy Sörnäs Ab:n nimissä. Tämä yhtiö oli olemassa vuoteen 1975 saakka, jolloin se fuusioitiin Oy Machine-Tool Co-nimiseen yhtiöön. Yhtiö ei enää loppuvuosina harjoittanut teollista toimintaa, vaan sen hallussa oli lähinnä tonttimaata.
Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan rakennukset purettiin kesällä 1937, muun muassa tehtaan 60 metriä korkea savupiippu kaadettiin 15. heinäkuuta 1937.
Bertel Gardberg
Bertel Richard Gardberg (24. elokuuta 1916 Tammisaari – 23. maaliskuuta 2007 Karjaa) oli suomalainen hopeaseppä, muotoilija ja akateemikko. Hän opiskeli Kööpenhaminassa ja perusti oman verstaan Helsinkiin 1940-luvun lopussa. Gardberg sai Lunning-palkinnon vuonna 1961 ja Pro Finlandia -mitalin samana vuonna sekä taiteen akateemikon arvonimen vuonna 1982. Milanon triennaalissa hänet palkittiin kultamitalilla vuosina 1954 ja 1957. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin pohjoismainen Prinssi Eugen -mitali.
Nuoruus
Bertel Gardberg syntyi Tammisaaressa 1916. Hän oli sukua kultaseppä Erik Gardbergille, joka toimi Helsingissä 1829–1854, ja Fabergén alihankkijalle Alexander Gardbergille. Bertelin lääkäri-isä Otto Gardberg oli myös taitava puuseppä. Hänen äitinsä oli Sally Aschan.
Ura
Nuoruusvuosinaan Gardberg oli töissä kauppalaivassa. Siellä hän oppi, kuinka vähän tarkoituksettomille esineille oli tilaa. Gardberg löysi oman alansa, kun hänet valittiin 1938 Helsingin kultaseppäkoulun ensimmäisen kurssin oppilaaksi. Hän opiskeli samaan aikaan myös Taideteollisuuskeskuskoulun iltalinjalla ja ammatinedistämislaitoksen iltakurssilla metallitaontaa. Gardberg valmistui kultaseppäkoulusta vuonna 1941, mutta rintamapalvelu talvi- ja jatkosodassa hidastivat uran aloittamista.
Tanskalainen hopeasepäntaide oli tunnettua, joten Gardberg lähti Tanskaan täydentämään taitojaan. Hän työskenteli siellä muun muassa A. Michelsenin kulta- ja hopeasepän työhuoneessa ja otti Tanskasta mukaansa käsityön ja viimeistellyn laadun arvostuksen.
Gardberg perusti 1949 oman työhuoneen Helsinkiin Mannerheimintien ja Nordenskiöldinkadun kulmaan. Samana vuonna hän sai leimausoikeuden. Hän muutti 1955 Isolle Roobertinkadulle, missä hänen työhuoneensa oli vuoteen 1966.
Palattuaan Suomeen vuonna 1973 Gardberg asettui Pohjan pitäjään, jonne hän kunnosti perheelleen vanhasta sotilastorpasta kodin. Sen yhteydessä Fiskarsin ruukissa hänellä oli ateljee-työpaja, joka ilmensi ajalle ominaista pientuotantopyrkimystä. 1980-luvulla Gardberg loi hyönteisaiheisia pienoisveistoksia, joita pidetään suomalaisen kivitaiteen huippuna.
Ruukissa avattiin Gardbergin 101-vuotisjuhlanäyttely vuonna 2017, ja näyttely vierailee Helsingissä elokuussa 2020.
Yksityiselämä
Gardberg oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Ulla Westin, jonka kanssa hän oli naimisissa 1942–1950. Hänen toinen vaimonsa oli muotitaiteilija Anne-Charlotte Saurén, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1962 kuolemaansa asti. Bertel ja Anne-Charlotte Gardberg saivat kaksi lasta, Månsin ja Carinan.
Tyyli
Gardberg suunnitteli ennen kaikkea ruokailuvälineitä (muun muassa Hackmanin Carelia-aterimet) ja kirkkohopeita. Hän yhdisti hopeaa ja terästä kiveen ja puuhun. Gardbergin suunnittelemia kirkkohopeita on useimmissa Helsingin seudun kirkoissa.
Lepola (Järvenpää)
Lepola on Järvenpään 22. kaupunginosa, joka sijaitsee Tuusulanjärven itärannalla heti Järvenpään keskustan eteläpuolella. Lepolan asukasluku oli vuoden 2014 lopussa 534, mutta asukasluku on kasvanut tästä huomattavasti, sillä Lepolan alue on yksi Järvenpään suurimmista kaavoituksista. Lepolassa on runsaasti uudiskerros-, rivi- ja luhtitaloja. Kyrölän ja Lepolan rajana toimii Ainolan rautatieasema, joka palvelee kerran puolessa tunnissa lähialueiden asukkaita. Lepolan lähialueita ovat Järvenpään Keskusta, Kyrölä, Terioja sekä Kinnari.
RARP
RARP (Reverse Address Resolution Protocol) on protokolla, joka selvittää fyysistä osoitetta, Ethernet- eli MAC-osoitetta vastaavan loogisen osoitteen (esimerkiksi IP-osoitteen).
RARPin pääasiallinen tarkoitus on ollut antaa verkosta käynnistettävälle laitteelle IP-osoite sen oman MAC-osoitteen perusteella. RARP vaatii verkkoon palvelimen, joka tuntee osoitteiden välisen vastaavuuden, Unix-palvelimella palvelin on yleensä nimeltään rarpd ja sen tiedot ovat tiedostossa. Lisäksi vaaditaan usein TFTP-palvelin, josta ladataan vaaditut tiedostot, kuten käyttöjärjestelmän ydin tai käynnistyslevykettä vastaava tiedosto. Osa Unix-työasemista voi lisäksi vaatia erillisen bootparamd-palvelimen käynnistyksessä vaadittuja tietoja jakamaan.
BOOTP ja DHCP ovat korvanneet RARP-protokollan.
Lohner
thumb|200px|Lohner-hevosvaunut. thumb|200px|Lohner-Porsche. Jacob Lohner & Co oli itävaltaunkarilainen, sittemmin itävaltalainen yritys, joka aloitti toimintansa hevosvaunuvalmistajana.
Vuonna 1896 Lohner aloitti ensimmäisenä maassaan autojen teollisen valmistuksen. Ensimmäisissä malleissa käytettiin voimanlähteinä ranskalaisvalmisteisia Pygmée-moottoreita, mutta yritys siirtyi sähköautojen valmistukseen vuonna 1898. Näitä suunnittelemaan palkattiin nuori insinööri Ferdinand Porsche. Porsche kehitti etuvetoisen Lohner-Porsche -nimellä tunnetun auton, jossa oli pyörännapoihin sijoitetut sähkömoottorit. Autoissa käytettiin myös mixte-nimistä järjestelmää, jossa sähkömoottoreita voitiin käyttää erillisen polttomoottorin ja generaattorin avulla. Vaikka auto toimikin tyydyttävästi, se osoittautui liian kalliiksi valmistaa tavanomaisiin bensiinikäyttöisiin autoihin verrattuna. Lohner myi patentit vuonna 1906 Emil Jellinekille, joka teetti sähkö- ja bensiinikäyttöisiä autoja Austro-Daimlerin tehtaalla. Tämän jälkeen Lohner ei enää valmistanut henkilöautoja.
Vuoden 1906 jälkeen yritys valmisti vielä muutaman vuoden ajan Lohner-Stoll -nimisiä johdinautoja. Toisen maailmansodan jälkeen Lohner teki skoottereita.
Fujitsu
pienoiskuva|upright|Fujitsun pääkonttori [[Tokiossa.]] Fujitsu Limited on vuonna 1935 perustettu japanilainen yritys. Fujitsu on maailman toiseksi suurin IT-palvelutoimittaja, joka työllistää 170 000 palvelu- ja järjestelmäosaajaa 70 maassa.
Historia
Vuonna 2009 yhtiö sopi kiintolevyvalmistuksen myynnistä Toshiballe.
Vuonna 2022 yhtiö kertoi aikomuksesta lopettaa suurtietokoneiden valmistuksen ja myynnin vuoteen 2030 mennessä. Yhtiöllä on vielä tulossa vuonna 2024 uusi GS21-sarjan suurtietokone. Samalla yhtiö kertoi Unix-palvelinjärjestelmien lopettamisesta vuoteen 2029 mennessä. Gartnerin Philip Dawsonin mukaan Linux on korvannut Unixin, mutta suurtietokoneille vastaavaa vaihtoehtoa ei ole. SPARC-suorittimia käyttävien palvelinten tuki päättyy vuonna 2034, joka on sama ajankohta kuin Solaris-käyttöjärjestelmän tuen. Fujitsu Uvance on yhtiön tarjoama pilvipalveluratkaisu.
Tuotteet
Yhtiö on kehittänyt ja valmistanut Fujitsu FR- ja Fujitsu FR-V -suorittimia.
Yhtiö on valmistanut supertietokoneita kuten SPARC-suorittimiin pohjautuvan K computerin sekä ARM-suorittimiin perustuvan Fugakun. Yhtiö on valmistanut Japanin ensimmäisen tietokoneen FACOM100:n (1954). FACOM100:n seuraajat olivat FACOM128A ja FACOM128B, joista jälkimmäistä ylläpidetään edelleen.
Yhtiöllä on myös suurtietokoneiden malleja.
Yhtiö on valmistanut tietokoneita, kuten FM Towns, ja FM Towns Marty -pelikonsolia.
Tietokoneita:
Erich Kästner
thumb|300px
Erich Kästner (23. helmikuuta 1899 Dresden, Saksa – 29. heinäkuuta 1974 München, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuudestaan, muun muassa teoksista Emil und die Detektive (1929, suom. Pojat salapoliiseina) ja Das doppelte Lottchen (1949, suom. Lisen ja Lotten salaisuus), sekä runoudestaan. Varsinkin Kästnerin lastenkirjat saavuttivat tavattoman suosion, ja niitä on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle.
Kästner syntyi Dresdenissä. Hän suoritti tohtorin tutkinnon Saksan historiasta ja kirjallisuudesta Leipzigin yliopistossa vuonna 1925. Opintonsa hän rahoitti kirjoittamalla osa-aikaisena toimittajana ja teatterikriitikkona Neue Leipziger Zeitung -lehdessä. Kästner oli pasifisti, jonka asenteeseen vaikuttivat varsinkin ensimmäisen maailmansodan kokemukset. Hänen ensimmäinen kirjansa julkaistiin vuonna 1928. Kästner vastusti vuonna 1933 alkanutta natsihallintoa ja joutui siksi kotimaassaan vainon kohteeksi. Toisin kuin monet muut kansallissosialisteja vastustaneet saksalaiset kirjailijat, Kästner ei kuitenkaan lähtenyt maanpakoon.
Kästnerin suosituimman lastenkirjan jatko-osa Emil und die Drei Zwillinge on vuodelta 1933. Goebbelsin luvalla hän käsikirjoitti Josef von Bákyn elokuvan Münchhausen (1943) salanimellä, vaikka oli muuten natsien asettamassa julkaisukiellossa. Kästnerin romaani Fabian joutui 1933 natsien kirjaroviolle. Se ilmestyi uudestaan sensuroimattomana nimellä Der Gang vor die Hunde (2013). Vesa Tapio Valon suomennos sensuroimattomasta versiosta ilmestyi vuonna 2022 nimellä Tuuliajolla Berliinissä. Kästner muutti toisen maailmansodan jälkeen Müncheniin, jossa hän kuoli 75-vuotiaana.
Kästnerille myönnettiin vuonna 1960 Hans Christian Andersen -palkinto.
Kranídi
Kranídi on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ermionídan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κρανιδίου, Dimotikí Enótita Kranidíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Argoliin alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 9 452 ja varsinaisen Kranídin kaupungin väkiluku 4 006 (vuonna 2011). Kranídi on Ermionídan kunnan kuntakeskus.
Kranídi sijaitsee sisämaassa Argoliin niemimaan eteläosassa noin 38 kilometriä Náfpliosta kaakkoon ja noin viiden kilometrin päässä merenrannasta. Kranídi oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ermionídan kunnaksi yhdessä Ermiónin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Kranídin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kuoppatalo
thumb|Muinaisten Lounais-Yhdysvaltain [[Anasazi-intiaanien kuoppatalon ennallistus.]] thumb|Nykyaikainen kuoppatalo
Kuoppatalo tai maamaja oli puoliksi maahan kaivettu majamainen talo, jonka lattia saattoi olla puoli metriä maanpinnan alapuolella. Kuoppatalon kuoppa saattoi olla vuorattu kivillä ja/tai savella. Keskellä oli kivirengas joka toimi tulisijana, ja katossa aukko josta taloon päästiin tikkaita pitkin, tai sivussa olevan aukon kautta maaluiskaa tai maaportaita pitkin. Tulisija savutti, ja talon sisällä oli hämärää. Kuoppatalossa lienee asuttu usein esihistoriallisena aikana, vaikka muitakin asumustyyppejä kuten kota tunnettiin. Kuoppataloja rakennettiin Luoteis-Euroopassa viime jääkaudella 25 000 eaa., ja Amerikassa alkaen 12 000–11 000 eaa., jolloin paleointiaanit saapuivat sinne. Varhaisille maanviljelyalueille syntyi joskus suuria kuoppataloja. Amerikan länsirannikon shuswap-, thompson-, klamath- ja lillooet-intiaanit rakentelivat kuoppataloja. Suomessakin rakennettiin kuoppataloja jätinkirkkojen aikaan.
Lawrence Oates
Lawrence Edward Grace (”Titus”) Oates (17. maaliskuuta 1880 – 16. maaliskuuta 1912) oli Britannian armeijan kapteeni ja napatutkimusretkeilijä. Hän toimi ratsuväenupseerina Englannin kuninkaallisessa kuudennessa (Inniskilling) rakuunarykmentissä. Oates osallistui Robert Falcon Scottin etelänapatutkimusretkeen vuosina 1911–1921, mutta menehtyi lumimyrskyyn Scottin ryhmän paluukamppailussa etelänavalta. Pahoin heikentynyt ja jalkansa palelluttanut Oates uhrasi itsensä, jottei olisi haitannut tovereidensa pelastumista Scottin retkikunnan paluussa etelänavalta. Oates käveli teltasta lumimyrskyyn todeten retkikunnan johtaja Scotille:
Oatesinmaa Itä-Etelämantereella on nimetty Lawrence Oatesin kunniaksi.