cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oikeudenkäynti
Poissaolo oikeudenkäynnistä
Poissaolo todetaan huudettaessa henkilöä sisään istuntosaliin. Poissaolosta seuraa sanktio, ellei henkilö voi esittää laillista estettä. Sanktiojärjestelmä on riita-asiassa ja rikosasiassa erilainen. Dispositiivisessa riita-asiassa voidaan joissakin tapauksissa antaa yksipuolinen tuomio tai käyttää asianosaisia kohtaan uhkasakkoa tai noutoa (OK 12:7 ja OK 12:19). Indispositiivisessa riita-asiassa ei voida antaa yksipuolista tuomiota, mutta vastaajaa kohtaan voidaan käyttää uhkasakkoa tai noutoa. Jos kantaja on poissa, asia jätetään sillensä. Kummassakin riita-asiatyypissä asia jätetään sillensä, jos molemmat asianosaiset ovat poissa (OK 12:9).
Rikosasiassa sanktiot poissaolosta riippuvat siitä, onko henkilö asianomistaja vai vastaaja, ja kutsussa esitetystä uhkasta. Sanktiona voidaan käyttää uhkasakkoa ja noutoa. Asian ratkaiseminen vastaajan poissa ollessa on mahdollista hyvin harvoin. Poisjäänyttä todistajaa voidaan uhata uhkasakolla tai noudolla (OK 17:36). Asiantuntijaa ei voida noutaa oikeuteen, vaan hänelle voidaan määrätä vain uhkasakko (OK 17.48).
Virnapunatäplä
Virnapunatäplä (Zygaena viciae) on pieni, punamusta, päiväaktiivinen perhonen. Se on Suomessa sukunsa yleisin laji.
Koko ja ulkonäkö
Ulkonäöltään virnapunatäplä on pieni mutta huomiota herättävä, punamusta perhonen. Etusiivessä on viisi kirkkaanpunaista täplää, joista kaksi siiven tyvessä sijaitsevaa ovat siivensuuntaisesti pitkänomaisia ja yleensä lähes yhteensulautuneet. Kolmas täplä on muita pienempi, neljäs hieman kulmikas ja uloimmainen pyöreä. Takasiivet ovat punaiset ja niissä on selvä musta reunus. Naaraat ovat väriltään himmeämpiä ja niiden siivet ovat läpikuultavammat kuin koirailla. Tuntosarvet ovat nuijamaiset, kärjestään paksut ja pituudeltaan alle 2/3 etusiiven pituudesta. Verkkosilmät ovat melko suuret ja imukärsä hyvin kehittynyt. Huulirihmat ovat tiheäkarvaiset. Siipiväli 25–30 mm.
Lajilla on tavattu myös muutamia ulkonäöltään poikkeavia muotoja. Näistä tavallisin on f. confusa, jolla etusiiven täplät ovat venyneet juovamaisiksi. Erilaisia venyneiden täplien yhdistelmiä tunnetaan ja on nimetty useita. Muita mainittavia muunnoksia ovat keltatäpläinen f. flava, ja ruskeatäpläiset f. brunnea ja f. nigerrima, joista jälkimmäinen voi olla lähes kokonaan musta.
Levinneisyys ja lentoaika
Virnapunatäplän levinneisyys ulottuu Pyreneiltä ja Britteinsaarilta Keski- ja Etelä-Euroopan poikki Mongoliaan, pohjoisessa Keski-Ruotsiin ja Etelä-Norjaan. Suomessa lajia tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat
Yleinen laji, joka viihtyy niityillä, tienpientareilla, joutomailla ja metsänreunoilla. Perhoset vierailevat ahkerasti mettä tuottavilla kukilla ja ovat aktiivisia valoisaan aikaan. Myrkyllisyytensä vuoksi punatäplien ei tarvitse erityisemmin pyrkiä välttelemään nähdyksi tulemista ja sopivalla paikalla lepääviä perhosia voi tavata massoittain. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Skeleton talviolympialaisissa 1928
Vuoden 1928 talviolympialaisissa Sveitsin Sankt Moritzissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa skeletonissa eli mahakelkkailussa. Ratana toimi lajin syntypaikkana usein pidetty Cresta Run. Rata on pituudeltaan 1 210 metriä ja korkeuseroa on 157 metriä. Kilpailussa laskettiin kolme laskua, joiden yhteisajan perusteella sijoitus määräytyi.
Erice
Erice on historiallinen kaupunki ja kunta Italiassa Sisilian saaren länsiosassa Trapanin maakunnassa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2015 lopulla.
Ericen kaupunki on rakennettu Erice-vuorelle noin 750 metriä meren pinnan yläpuolelle. Sieltä on näköala Trapanin kaupunkiin, alavalle länsirannikolle kohti Marsalaa, kohti Punta del Saracenoa ja Capo san Vitoa koillisessa sekä Egadisaarille Sisilian luoteisrannikolla. Ericeen pääsee myös köysiradalla.
Historia
pienoiskuva|vasen|[[Eryks|Antiikin Eryksin muureja, joista osa on puunilaisaikaista ja osa myöhempää keskiaikaista rakennetta.]] pienoiskuva|vasen|Ericen Castello di Vénere -linna.
Antiikki
Antiikin aikana kaupungin nimi oli Eryks, roomalaisella kaudella latinaksi Eryx. Se oli saaren alkuperäisväestöön kuuluneen elymien heimon kaupunki, mutta hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa. Kaupungin perustaminen yhdistettiin kreikkalaiseen Eryks-nimiseen heerokseen.
Eryks oli yleensä läheisissä yhteyksissä Karthagoon tai sen vallassa. Karthagolaiset tuhosivat kaupungin ensimmäisessä puunilaissodassa, ja sen jälkeen sen merkitys väheni. Roomalaiset saivat kaupungin lopullisesti valtaansa vuonna 241 eaa.
Eryks tunnettiin antiikin aikana erityisesti kaupungin korkeimmalla kohdalla sijainneesta Afroditelle omistetusta temppelistä. Se oli Sisilian merkittävimpiä kulttipaikkoja, ja sitä kunnioittivat niin karthagolaiset, kreikkalaiset kuin roomalaisetkin. Kaupungin karthagolais- eli puunilaisaikaisia muureja on säilynyt suhteellisen hyvin.
Naapurissa kummittelee (elokuva)
Naapurissa kummittelee on vuonna 1986 tehty kauhuelokuva. Se on Naapurissa kummittelee -trilogian ensimmäinen osa. Elokuvan on ohjannut Steve Miner.
Kanariansaarten lippu
Kanariansaarten lippu on Espanjalle kuuluvien Kanariansaarten symboli. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1982. Se on vertikaalinen trikolori väreiltään vasemmalta oikealle valkoinen, sininen ja keltainen. Lipun värit on yhdistetty Kanariansaarten provinssien väreistä, Santa Cruz de Tenerifen provinssin väreistä (valkoinen ja sininen) ja Las Palmasin provinssin väreistä (sininen ja keltainen). Lipun keskellä on Kanariansaarten vaakuna.
Naapurissa kummittelee (elokuva)
Roger Cobb on menestyvä kauhukirjailija, mutta nyt hänellä on kaikki ideat lopussa. Syynä onkin että hänen poikansa on kadonnut jäljettömiin, vaimonsa ottanut avioeron ja hänen tätinsä on tehnyt itsemurhan. Roger saa idean muuttaa tätinsä vanhaan taloon, jonka jätti Rogerille perinnöksi. Siellä Roger saisi aikaa ja rauhaa miettiä uutta kirjaa. Mutta pian Roger huomaakin että talossa asuu jokin muukin kuin Roger.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Naapurissa kummittelee saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Jätkän humppa (Martti Siiriäisen albumi)
Jätkän humppa on suomalaisen laulajan Martti Siiriäisen studioalbumi vuodelta 1977.
Vincent
Vincent tarkoittaa seuraavia:
Johan Van Summeren
Johan Van Summeren (s. 4. helmikuuta 1981 Lommel) on belgialainen maantiepyöräilijä, joka edustaa UCI World Tour -tasolla kilpailevaa Ag2r-La Mondiale -tallia.
Van Summeren ajoi vuonna 2002 harjoittelijana Domo-Farm Frites -tallissa. Seuraavalla kaudella hän kilpaili 3. divisioonan Quick Step-Davitamon-Latexco -joukkueessa ja saavutti Hamiltonin MM-kilpailuissa hopeaa alle 23-vuotiaiden maantieajossa. Vuonna 2004 Van Summeren ajoi Relax-Bodysol -joukkueessa.
Van Summeren voitti Pariisi–Roubaix-klassikon vuonna 2011 karattuaan kärkiryhmästä 15 kilometriä ennen maalia. Hän on sijoittunut lisäksi vuonna 2008 kahdeksanneksi ja 2009 viidenneksi. Vuosina 2010–2014 hän edusti yhdysvaltalaista Garmin-joukkuetta ja vuodesta 2015 ranskalaista Ag2r-La Mondialea.
Pjotr Jeršov
pienoiskuva|Pjotr Jeršov n. 1850-luvulla Pjotr Pavlovitš Jeršov, (6. maaliskuuta (J: 22. helmikuuta) 1815 Bezrukovon kylä, Išimin piirikunta, Tobolskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1869 Tobolsk, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija.
Hänen tunnetuin teoksensa on saturunoelma Pieni kyttyräselkäinen hevonen (Taikahevonen).
Suku ja koulutus
Pjotr Jeršov syntyi virkamiesperheeseen Bezrukovon kylässä lähellä Išimin kaupunkia. Hänen vanhempansa olivat virkamies Pavel Aleksejevitš Jeršov ja Jefimija Vasilijevna Jeršova. Perheessä oli 12 lasta, joista vain Pjotr ja vanhempi veli Nikolai elivät aikuisiksi. Jeršov vietti nuoruutensa Berjozovossa. Hän kävi kimnaasia Tobolskissa vuosina 1827–1831 ja opiskeli oikeustiedettä ja filosofiaa keisarillisessa Pietarin yliopistossa vuosina 1831–1836.
Yksityiselämä
Vuonna 1845 hänen ensimmäinen vaimonsa Serafima Aleksejevna Leštševa kuoli synnytykseen ja ainoa tytär Serafima Jeršova kuoli pienokaisena. Hänen toinen vaimonsa Olimpiada Vasilijevna Kuzmina kuoli vuonna 1852 ja heillä oli kolme tytärtä Ljudmila, Olga ja Julia. Hän meni kolmannen kerran naimisiin kenraalimajurin tyttären Jelena Nikolajevna Tšerkasovan kanssa, joka oli valmistunut upseerien tyttärille tarkoitetusta Katariina-instituutista Pietarissa.
Jeršovin viidestätoista lapsestaan vain kuusi saavutti aikuisiän.
Kirjallinen ura
pienoiskuva|Pieni kyttyräselkäinen hevonen, ensipainoksen kansilehti. Julkaisija H. Hinze, Pietari 1834. Opiskeluvuosinaan hän kirjoitti tunnetuimman teoksensa, runoelman Pieni kyttyräselkäinen hevonen (Taikahevonen) (, 1834). Aleksandr Puškin ylisti jambimittaista runoelmaa ja ilmoitti, ettei hän enää kirjoittaisi satuja, koska Jeršov pystyy siihen paremmin. Runoelma pohjautuu kansansatuun Tulilintu. Sensuuri kielsi runoelman yli 20 vuoden ajaksi, koska siinä tsaari esittäytyi tyhmyrinä.
thumb|right|Vuoden 1947 piirroselokuva [[neuvostoliittolaisessa postimerkissä.]] Jeršov kirjoitti vielä useita runoelmia ja novelleja sekä näytelmän, mutta mikään niistä ei saavuttanut Pienen kyttyräselkäisen hevosen suosiota. Runoelmasta on tehty lukuisia sovituksia:
Yeh Rishta Kya Kehlata Hai
Yeh Rishta Kya Kehlata Hai on televisioyhtiö StarPlus:n esittämä intialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Hina Khan, Karan Mehra, Shivangi Joshi ja Mohsin Khan.
Toonsylvania
Toonsylvania on yhdysvaltalaisen DreamWorksin vuonna 1998 tuottama 19-osainen animaatiosarja, joka palkittiin vuonna 1999 Golden Reel-palkinnolla. Se kertoo tohtori Vic Frankensteinista ja hänen apulaisestaan Igorista, jotka luovat erilaisia kokeita vaihtelevin tuloksin ja usein koomisin seurauksin. Toonsylvania oli myös poikkeuksellinen Steven Spielbergin tuottama animaatiosarja hahmojen suhteen, sillä suurimmaksi osaksi sarjaa siinä esiintyi samat hahmot, toisin kuin esimerkiksi Animaanisissa. Yksi sarjan keskeisimpiä teemoja oli muun muassa television kaukosäädin, jossa tuntui olevan joka jaksossa erilainen vika, jota Igor yritti korjata.
Suomessa sarjaa on esitetty Subilla helmikuussa 2009.
John Archer
John Archer (10. elokuuta 1921 – 29. heinäkuuta 1997) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Clement Attlee
thumb|200px|Clement Attleen patsas Limehousen kirjaston edessä. '''Clement Richard Attlee, 1. Attleen jaarli''' (3. tammikuuta 1883 – 8. lokakuuta 1967) oli brittiläinen valtiomies ja työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1945–1951.
John Archer
Archer voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,6 s. Hän juoksi viimeisen osuuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Britannian joukkue sijoittui viidenneksi ajalla 42,4 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sai hopeaa viestissä, jossa hän juoksi avausosuuden. Britannian loppuaika oli 41,3 s. Yhdysvallat tuli maaliin 0,7 sekuntia nopeampana mutta hylättiin vaihtorikkeen vuoksi, ja Yhdysvaltain virallisesta vastalauseesta huolimatta palkintojenjako pidettiin ja briteille jaettiin kultamitalit. Kolme päivää myöhemmin kilpailua filmeiltä tarkastellut jury hyväksyi kuitenkin vastalauseen, joten Archer ja muut britit joutuivat luopumaan kultamitaleistaan.
Clement Attlee
Hän toimi työväenpuolueen johtajana vuosina 1935–1955. Vuonna 1940 Attlee johti työväenpuolueen sota-ajan koalitiohallitukseen, ja toimi Winston Churchillin alaisuudessa; vuonna 1942 hänestä tuli ensimmäinen varapääministerin virkaa hoitanut henkilö. Myöhemmin hän johti työväenpuolueen yllättäin ylivoimaiseen voittoon vuoden 1945 parlamenttivaaleissa, täten muodostaen ensimmäisen työväenpuolueen enemmistöhallituksen, ja saaden valtuutuksen toteuttaa puolueen sodanjälkeiset uudistukset. Vaalien kahdentoista prosentin muutos konservatiivipuolueelta työväenpuolueelle oli siihen aikaan ennenkuulumatonta, ja se on yhä suurin muutos Britannian vaalihistoriassa. Attlee valittiin uudelleen täpärällä enemmistöllä vuoden 1950 vaaleissa. Seuraavana vuonna Attlee määräsi ennenaikaiset vaalit, toiveenaan kasvattaa parlamentaarista enemmistöään. Hän koki kuitenkin niukan tappion Winston Churchillin johtamalle konservatiivipuolueelle. Attlee on yhä työväenpuoluetta pisimpään johtanut poliitikko.
Varhaisemmat vaiheet
Attlee opiskeli lakia Haileburyn ja Oxfordin yliopistoissa. Hän aloitti työskentelyn asianajajana 1905, mutta lopetti työn vuonna 1909. Hän kiinnostui pian sosiaalisista uudistuksista. Hän liittyi vuonna 1908 Independent Labour Partyyn. Attlee asui East Endissä vuodet 1907–1922 toimien alueen hallinnossa. Attlee palveli ensimmäisessä maailmansodassa useilla rintamilla ja osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun. Attlee toimi sodassa tankkijoukkojen majurina. Hän työskenteli vuosian 1913–1923 sosiologian opettajana.
Pääministerinä
Työväenpuolueen voitettua vaalit heinäkuussa 1945 ja saatua 393 paikkaa alahuoneeseen Attleesta tuli maan pääministeri. Attlee osallistui toisen maailmansodan päättymisen jälkeisiin liittoutuneitten konferensseihin. Hallitus päätti että valtio ottaisi haltuunsa hiilikaivokset, rautatiet, lentoyhtiöt, sähkö- ja kaasulaitokset sekä Englannin pankin. Perustettiin kansallinen terveyspalvelu National Health Service. Attlee osallistui Marshall-avun toteuttamiseen.
20. helmikuuta 1947 Attlee lupasi, että Intiasta tulisi itsenäinen valtio. Tämä käynnisti valtavan muutosliikkeen Brittiläisessä imperiumissa seuraaviksi vuosikymmeniksi.
Työväenpuolue säilytti enemmistönsä 23. helmikuuta 1950 järjestetyissä parlamenttivaaleissa, joten Attlee muodosti hallituksen myös 1. maaliskuuta. Hän esitteli parlamenttikauden suunnitelmiaan parlamentin avajaisissa 6. maaliskuuta ja sai kolme päivää myöhemmin alahuoneelta terästeollisuuden sosialisoimista koskevan luottamuslauseen äänin 310–296.
Perintö
Clement Attlee äänestettiin Britannian 20. vuosisadan tehokkaimmaksi pääministeriksi MORI:n järjestämässä mielipidekyselyssä vuonna 2004.
Answers in Genesis
thumb|Logo Answers in Genesis (lyhennettynä AiG, ) on kansainvälinen kristillinen järjestö, joka on keskittynyt erityisesti Nuoren Maan kreationismiin: levittämään käsitystä, että Jumala loi maailman kuudessa päivässä alle 10 000 vuotta sitten. Järjestö on perustettu vuonna 1994. Sen näkyvin saavutus on 28. toukokuuta 2007 avattu Luomismuseo Petersburgissa Kentuckyssa Yhdysvalloissa. Järjestö on vuonna 2016 avannut myös Ark Encounter -teemapuiston noin 60 km päässä Williamstownissa Kentuckyssa. Puistossa on 510 jalkaa pitkä ja 85 jalkaa leveä (155×26 m) Nooan arkin malli.
AiG tuottaa päivittäin puolitoistaminuuttisen tietoiskuohjelman, jota esitetään lukuisilla kristillisillä radiokanavilla. AiG:n päätavoite on levittää viestiä, jonka mukaan Raamattu on totta ja luomiskertomus on koko kirjan perusta. Järjestö on "puolikirkollinen" eli se ei ole opillisesti sitoutunut mihinkään kristinuskon suuntaukseen.
Bernardo Buontalenti
thumb| Bernardo Buontalenti (noin 1536 – 1608) oli italialainen myöhäisrenessanssiajan arkkitehti, lavastaja ja taidemaalari. Hän syntyi Firenzessä ja palveli Medicin sukua nuorena. Buontalentin suurimmat saavutukset liittyvät vastaperustetun Livornon kaupungin rakennusten suunnitteluun.
Hän suunnitteli myös Firenzeen Palazzo Pittin renessanssipalatsin sekä Uffizin palatsin hoviteatterin näyttämön ja näyttäviä pukuja aikansa ylhäisölle.
Emilio de’ Cavalieri
Emilio de' Cavalieri (1550, Rooma – 1602, Rooma) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja diplomaatti. De' Cavalieri opiskeli musiikkia luultavasti isänsä Tommason johdolla. Ferdinando I de' Medici palkkasi hänet vuonna 1588 valvomaan hovin musiikkitoimintaa. Asemassaan hän järjesti useita näyttäviä intermediota. De' Cavalierin tunnetuin sävellysteos on Rappresentatione di Anima, et di Corpo (Ruumiin ja sielun näytelmä, 1600), joka vei merkittävästi eteenpäin vastikään kehitettyä resitatiivi-laulutyyliä.
Bermuda
Bermuda on Britannian merentakainen alue, jolla on sisäinen itsehallinto. Atlantin valtamerellä sijaitsevan Bermudan pinta-ala on 54 km² ja asukasluku vajaat 64 000. Bermudan virallinen kieli on englanti ja pääkaupunki Hamilton. Virallinen valuutta, Bermudan dollari, vastaa arvoltaan Yhdysvaltain dollaria. Bermudan talous perustuu matkailuun ja kansainvälisiin yrityspalveluihin.
Maantiede
thumb|vasen|Bermudan kartta. Bermudan pinta-ala on 53,6 km². Maan korkein kohta on Town Hill, joka sijaitsee 76 metrin korkeudella merenpinnasta. Saaret sijaitsevat Pohjois-Atlantilla kaukana muusta maasta. Lähin maa-alue on Cape Hateras Pohjois-Carolinassa. Bermuda koostuu noin 150 saaren joukosta, joista suurimmat kahdeksan ovat St David’s Island, Bermuda Island, Somerset Island, Watford Island, Boaz Island, Ireland Island North ja Ireland Island South. Ne on yhdistetty toisiinsa penkereillä ja teillä siten, että ne muodostavat ongenkoukkumaisen kokonaisuuden. Muodoltaan kokonaisuus on kapea, mutta pitkä. Kahdeksan suurinta saarta muodostavat noin 95 % koko Bermudan pinta-alasta. Bermudalaiset itse käsittävät kahdeksan suurinta saarta usein yhdeksi kokonaisuudeksi.
Saaret ovat muodostuneet muinaisten merenalaisten tulivuorten ympärille kerrostuneesta korallista. Tulivuoret kohoavat yli 4 300 metriä merenpohjasta. Korallien takia saarten kallioperä on kalkkikiveä, jota on jopa 60 metrin paksuisena kerroksena.
Bermuda käsitetään tavallisesti yhdeksi Bermudan kolmion kärjistä.
Ilmasto
Bermudalla vallitsee kostea subtrooppinen ilmasto. Se on lämmennyt pääasiassa Golfvirran ansiosta, joka kuljettaa talvella lämpimiä ilmavirtauksia Bermudan yli. Ilmankosteus on suurta vuoden ympäri. Vuosittainen sademäärä on melko tasainen vuoden ympäri. Hurrikaanikausi kestää heinäkuusta lokakuuhun, ja hurrikaanit aiheuttavat toisinaan tuhoa Bermudalla. Hurrikaani Fabian vuonna 2003 oli tuhoisin. Sitä ennen tuhoja tekivät vuoden 1987 hurrikaani Emily, hurrikaani Arlene (1963) ja vuoden 1948 ja 1926 nimeämättömät hurrikaanit.
Luonto
Bermudan endeemisiä puulajeja ovat katajalaji Juniperus bermudiana ja palmulaji Sabal bermudana. 1940-luvulla kovakuoriaiset tuhosivat paljon katajametsiä, ja tilalle istutettiin australialaisperäisiä kasuariinojen suvun puita. Alkuperäiset lajit on saatu nyt elpymään. Muita saarella kasvavia puulajeja ovat papaija, banaani, japaninmispeli ja punakukkainen punaliekkipuu (Delonix regia). Bermudan luontoa alettiin suojelemaan verrattain myöhään, mutta nykyisin maan pinta-alasta noin 10 % on puistoa tai suojelualuetta.
Ennen eurooppalaisten tuloa bermudalainen liskolaji Eumeces longirostis oli saarten ainoa maaeläin. Nykyisin se on uhanalainen ja vaarassa hävitä kokonaan. Bermudalla on lisäksi monia muualta tuotuja matelijalajeja, mutta niiden joukossa ei ole yhtään myrkyllistä liskoa tai käärmettä. Matelijoiden lisäksi saarille on tuotu lehtisammakoita ja jättikonna. Bermudalla oli ennen useita endeemisiä maalintulajeja, mutta nykyisin ainut säilynyt on valkosilmävireon paikallinen alalaji. Saarille tuoduista maalintulajeista yleisimpiä ovat naamioväijy, sekä esimerkiksi eri kottaraiset ja pääskyt. Muuttolintulajeja saarilla tavataan lähes 350. Pikkutropiikkilintua pidetään saarten kansallislintuna. Brittien saapuessa saarella asui villejä sikoja, mutta ei tiedetä, olivatko ne peräisin aiemmin haaksirikkoutuneesta aluksesta vai espanjalaisten sinne jättämiä ruokavarastoja. Kissat, koirat ja rotat tuotiin saarille 1600-luvun aikana. Lähivesissä tavataan ryhävalaita ja monia värikkäitä kaloja.
Varhainen historia
upright|thumb|vasen|[[John Smith (tutkimusmatkailija)|John Smithin kirjoittama The General History of Virginia, New England, and the Somers Isles vuodelta 1624 oli ensimmäisiä Bermudan historiaa käsitelleitä kirjoja.]] Bermuda ei ole sijainnut varhaisten ihmisten muuttoreiteillä, joten se pysyi asumattomana aina eurooppalaisten tuloon saakka. Bermudan nimi tulee espanjalaisesta merikapteeni Juan de Bermúdezista, joka havaitsi saaret merimatkallaan noin vuonna 1503. Espanjalaiset eivät kuitenkaan kiinnostuneet saarista eivätkä ilmeisesti edes rantautuneet 1500-luvulla saarelle yksittäisiä eksyneitä aluksia lukuun ottamatta. Bermudasta tuli kuitenkin tärkeä kiinteä kohta merellä navigaatiota varten. Bermudaa ympäröivien vaarallisten riuttojen takia saaret saivat nimekseen Isla Demonios. Bermudan alueelta onkin löydetty useita vanhoja laivanhylkyjä, joista osasta on nostettu esimerkiksi niissä kuljetettua kultaa.
Siirtolaiset
2. heinäkuuta 1609 englantilaisen Virginia Companyn omistamat yhdeksän laivaa olivat matkalla Virginiaan perustettuun Jamestownin siirtokuntaan, kun amiraali George Sommersin komentama Sea Venture joutui myrskyyn. Se ajautui lopulta riutalle lähellä Bermudan saaria. Kaikki laivan 150 matkustajaa pääsivät turvallisesti rantaan. Selviytyneet aloittivat kahden uuden laivan rakentamisen Bermudalla. He odottivat varsin huonoja olosuhteita, mutta yllättyivätkin niiden helppoudesta. Puuta oli runsaasti ja kalaa sai helposti. Vuonna 1610 kaksi muuta englantilaista laivaa jättivät Bermudalle muutamia asukkaita vahvistaakseen Englannin asemaa saarilla. Bermuda alkoi kiinnostaa Virginia Companya yhä enemmän, kun intiaanit hävittivät Jamestownia. Yhtiö päätti lisätä Bermudan sen omistuksiin ja järjesti 60 siirtolaisen ryhmän muuttamaan saarille. Siirtolaiset saapuivat vuonna 1612, ja heitä johti kuvernööri Richard Moore. Hän rakennutti St. George’sin kylän. Bermuda jaettiin yhtiön osakkeenomistajien mukaan nimettyihin alueisiin ja maa jaettiin uudisasukkaille. Saarilla aloitettiin maanviljely, mutta se jäi pienimuotoiseksi, koska kallioperää peittävä maakerros oli ohut ja saarilla oltiin riippuvaisia sadevedestä kastelussa. Vuonna 1616 Bermudalle alettiin tuomaan orjia Afrikasta. Virginia Company päätti saaren asioista itsevaltaisesti ja esimerkiksi määräsi, mitä saarella sai kasvattaa. Vuonna 1684 yhtiöön pettyneet siirtolaiset haastoivat sen oikeuteen Lontoossa, ja onnistuneen oikeustaistelun tuloksena Bermudasta tuli kruununsiirtomaa.
Uusi aika
thumb|[[Royal Air Forcen koneita Bermudalla.]] Orjuuden vastainen liike sai alkunsa 1800-luvun alussa. Liikkeen vaikutuksesta vuonna 1807 Britanniassa kiellettiin ensin orjien myyminen ja myöhemmin orjuus kiellettiin kokonaan. Orjuus Bermudalla loppui vuoteen 1834 mennessä. Vuoden 1812 sodassa Yhdysvaltoja vastaan brittien laivasto käytti Bermudaa tukikohtanaan operaatioissa Yhdysvaltoja vastaan. Amerikkalaiset sallivat brittiläisten kauppalaivojen ryöstelyn, minkä johdosta merirosvot ryöstivät useita bermudalaisia laivoja ja täten vaurioittivat saarten taloutta. Yhdysvaltain sisällissodassa Etelävaltiot olivat riippuvaisia puuvillan myynnistä Britanniaan ja Bermuda oli puuvillakuljetusten välietappina. Bermudan ja etenkin St. George’sin taloudellinen asema koheni merkittävästi. Talous romahti kuitenkin taas Pohjoisvaltioiden lyötyä Etelävaltiot vuonna 1865. Toisessa maailmansodassa Bermudan sijainti teki siitä merkittävän alueen. Brittien Royal Navy käytti sitä tukikohtanaan sodassa Natsi-Saksan sukellusveneitä vastaan. Myös Yhdysvallat tuli saarille ja rakensi St. David’sin saarelle ilmatukikohdan, jonka rakennusta varten itse saarta piti suurentaa ja koko Bermudan pinta-ala lisääntyi 5 %.
Sodan jälkeen
thumb|[[Margaret Thatcher tarkastamassa bermudalaisia sotilaita vuonna 1990.]] Toisen maailmansodan jälkeen Bermudalla nousivat esiin poliittiset uudistukset mustien ja naisten oikeuksien saralla. Mustat olivat saaneet äänestää 1800-luvulta lähtien, mutta Bermudan parlamentissa oli ollut koko sen historian aikana vain tusina mustia. Mustia vastaan oli tehty myös rotuerottelulakeja, jollaisia oli käytössä myös Yhdysvalloissa. Naiset saivat äänioikeuden vasta vuonna 1944. Senkin jälkeen äänestysoikeus koski vain maanomistajia ja äänestysoikeutettuja oli vain noin 3 000. Vuonna 1959 mustat boikotoivat muun muassa elokuvateattereita ja ravintoloita, mikä pakotti ne luopumaan rotuerottelusta. Boikottien jälkeen mustia alettiin myös palkata töihin enemmän kuin ennen. Vuonna 1960 aloitettiin kampanjointi äänioikeuden puolesta niille, joilla ei ollut siihen oikeuttavaa omistusta. He käsittivät noin 75 % väestöstä. Yleinen äänioikeus tuli Bermudalle vasta vuonna 1963. Vuonna 1968 maahan tuli uusi perustuslaki, jonka mukaan Bermuda vastasi itse sisäpolitiikastaan ulkopolitiikan ja puolustuksen jäädessä kruunun hoidettaviksi. 1970-luvun aikana maassa oli rotujännitteitä, jotka purkautuivat mellakoinnilla ja silloisen kuvernöörin murhalla. Uuden perustuslain jälkeen kysymys itsenäisyydestä tuli merkittäväksi poliittiseksi aiheeksi. Asiasta järjestettiin kansanäänestys vuonna 1995, mutta vain 25 % äänestäneistä oli itsenäisyyden kannalla. Kysymys heräsi uudestaan vuonna 2004, kun silloinen pääministeri kehotti itsenäisyydestä käytävään keskusteluun. Kyselyt ovat yleensä näyttäneet edelleen, että suurin osa bermudalaisista vastustaa itsenäistymistä.
Politiikka ja hallinto
thumb|vasen|Kartta Bermudan aluejaosta. Bermuda on Britannian merentakainen alue, mutta sillä on sisäinen itsehallinto ja oma parlamentti. Vuoden 1968 perustuslain perusteella Britannian monarkki, Charles III, on valtionpäämies, jota Bermudalla edustaa kuvernööri. Vuonna 2020 kuvernööriksi valittiin Rena Lalgie.
Bermudan parlamentti on kaksikamarinen ja se koostuu ylä- ja alahuoneesta. Ylähuoneen 11 edustajaa nimittävät kuvernööri, pääministeri ja oppositio viiden vuoden ajaksi. Alahuoneen 36 edustajaa valitaan samoin viisivuotiskausiksi yleisellä äänestyksellä. Pääministeriksi nousee yleensä vaalien suurimman puolueen puheenjohtaja. Bermudalla on kaksipuoluejärjestelmä, sillä sen politiikkaa hallitsee selvästi kaksi puoluetta, progressiivinen työväenpuolue (PLP) ja One Bermuda Alliance. Vuoden 2017 vaaleissa PLP sai 24 paikkaa OBA 12 paikkaa. PLP:n David Burtista tuli 38-vuotiaana maan nuorin pääministeri.
Bermudan lakijärjestelmä perustuu englantilaiseen malliin.
Hallinnollisesti Bermuda on jaettu yhdeksään alueeseen ja kahteen kaupunkiin, jotka ovat Hamilton ja Saint George. Yhdeksän aluetta ovat Devonshire, Hamilton, Paget, Pembroke, Saint George’s, Sandys, Smith’s, Southampton ja Warwick.
Talous
Bermudan talous perustuu lähinnä kansainvälisille yrityksille tarjottuihin talouspalveluihin sekä matkailuun, ja maan bruttokansantuote asukasta kohden on yksi maailman suurimpia. Vuonna 2019 Bermudan brutokansantuote oli maan hallituksen tilastojen mukaan 6,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja 116 890 dollaria henkeä kohden. Koronaviruspandemia iski pahoin saarivaltion talouteen, sillä vuonna 2020 bruttokansantuotteen arvioitiin pienentyneen 8,5 prosenttia.
Kansainväliset yrityspalvelut tuottavat ison osan bruttokansantuotteesta, mutta matkailualan merkitys työllisyydelle on suurempi. Yritysveron puuttuminen on houkutellut Bermudalle useita kansainvälisiä yhtiöitä, joita toimii maassa yli 13 000. Niistä fyysistä toimintaa saarilla harjoittaa noin 300. Niihin lukeutuvat esimerkiksi Google, Tyco, XL Capital, ACEIncurance Suurin osa maahan vuosittain tulevasta noin puolesta miljoonasta turistista tulee Yhdysvalloista. Vuonna 2020 maassa vieraili ennätykselliset yli 800 000 matkailijaa. Niistä yli 530 000 tuli risteilyaluksilla ja yli 190 000 lentäen.
Maatalous on hyvin pienimuotoista, ja suurin osa ruoasta joudutaan tuomaan maahan. Bermudalla viljellään jonkin verran vihanneksia, banaania, sitrushedelmiä ja tuotetaan maitoa, munia ja hunajaa. Lisäksi saarilla on kalastusta. Kaivosteollisuuden ainoat tuotteet ovat hiekka ja kalkkikivi, joita käytetään rakentamiseen. Lisäksi maassa on jonkin verran kevyttä valmistusteollisuutta.
Väestö
Bermudan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan saarilla asui 63 779 ihmistä. Väestöstä suurin osa eli kolme viidesosa on afrikkalaistaustaisia. Heistä osa on orjien jälkeläisiä, mutta osa on muuttanut Länsi-Intiasta ja Kap Verdeltä. Eurooppalaistaustaisia on yksi kolmasosa asukkaista. Britti- ja yhdysvaltalaistaustaisten ihmisten lisäksi saarilla on Madeiralta ja Azoreilta siirtolaisina tulleiden jälkeläisiä. Asukkaista 70 prosenttia on syntynyt Bermudalla.
Bermudan virallinen kieli on englanti, jonka lisäksi portugalilla on merkittävästi puhujia. Portugalilla on noin 2 600 puhujaa, joista suuri osa on siirtolaisia. Suurimmat uskontokunnat ovat protestantit (46 %, joista anglikaanit 15,8 %), katolilaiset (14,5 %), metodistit (11 %), muut protestantit (18 %) ja muut (12 %). 14 % ei kuulunut mihinkään ryhmään.
Terveys
Bermudalla on varsin korkeatasoinen elintaso, ja elinajanodote on korkea. Vuoden 2016 tietojen mukaan naisilla elinajanodote on 85 vuotta ja miehillä 79 vuotta. Imeväiskuolleisuus on puolestaan pientä, 3,4 lasta tuhatta kohden.
Kulttuuri
thumb|[[Gombey-tanssijoita.]]
Kirjallisuus
Monet 1900-luvun tunnetut kirjailijat ovat viettäneet aikaa Bermudalla, tai heillä on muita siteitä saarille. Peter Benchley kirjoitti hänet tunnetuksi tehneen teoksen Tappajahai (1974) Bermudalla. Myös hänen toinen teoksensa The Deep (1976) sai inspiraationsa Bermudalla ja esimerkiksi sen päähenkilö on bermudalainen aarteenmetsästäjä Teddy Tucker. Bermuda toimi myös Benchleyn The Beast -teoksen (1991) tapahtumapaikkana. James Thurber kirjoitti teoksensa The 13 Clocks (1950) ja useita muita viettäessään aikaa Bermudalla. Hän myös kirjoitti paljon paikallisiin lehtiin. Kirjallisuuden Nobel-palkinnon saanut Eugene O’Neill kirjoitti muun muassa teoksensa Murheesta nousee Elektra (1931) ja Strange Interlude (1928) Bermudalla. Vuoden 1609 Bermudalle haaksirikkoutuneet ovat mahdollisesti toimineet William Shakespearen Myrskyn (1610–11) esikuvana.
Tanssi
Gombey on Bermudalla kehittynyt tanssilaji, joka on saanut vaikutteita länsiafrikkalaisesta, lähetyssaarnaajien ja intiaanien perinteestä. Tanssijaryhmä eli crowd koostuu yleensä miehistä ja pojista. Nuorimpia tanssijoita kutsutaan nimellä warriors, vähän vanhempia nimellä indians ja vanhimpia nimellä chiefs. Tanssijat pukeutuvat värikkäisiin asuihin. Esityksiä järjestetään tavallisesti uudenvuoden- ja tapaninpäivänä. Esityksiä on myös eri aikoihin järjestettävillä festivaaleilla.
Arkkitehtuuri
thumb|Bermudalaista asutusta Bermudalaiset perinteiset talot ovat yleensä maalattu pastelliväreillä ja niissä on valkoiset katot. Ne rakennetaan yleensä paikallisesta kalkkikivestä. Katot on rakennettu erityisesti sadeveden keräämistä varten. Myös niiden valkoinen väri liittyy veden keräämiseen, sillä ne kerrostetaan vettä puhdistavalla aineella. Ikkunankarmit tehdään puusta ja ne koristellaan. Usein ikkunan puolelle rakennetaan myös käännetyn v:n muotoinen koriste.
Urheilu
Ylivoimaisesti suosituin urheilulaji Bermudalla on kriketti. Krikettikausi kestää huhtikuusta syyskuuhun, ja pelejä järjestetään yleensä sunnuntaisin. Krikettikauden ulkopuolella suosituimpia urheilulajeja ovat jalkapallo ja rugby. Bermudan oma olympiakomitea perustettiin vuonna 1935 ja tunnustettiin seuraavana vuonna. Bermudan olympiajoukkue on historiansa aikana saavuttanut yhden kullan ja yhden pronssin. Pronssin voitti raskaansarjan nyrkkeilijä Clarence Hill Montrealissa 1976 ja kultamitalin triathlonisti Flora Duffy Tokiossa 2021.
Riihijärvi (Hämeenkyrö)
Riihijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Maantieto
Järvi on 500 metriä pitkä, 130 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa, mutta sen pohjoispäässä on maatila ja itäpuolella on peltoja. Rantaviivaa on 1,1 kilometriä ja rannat ovat vain eteläpäässä soistuneet. Pohjoispäässä tulee järveen kaksi metsäojaa, joista pohjoisesta laskevan äärellä sijaitsee kaksi vapaa-ajan asuntoa. Rannoille johtaa vain kärrypolkuja. Etelästä laskee järveen suurempi pelto-oja. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja jakaa järven kahtia.
Historiaa
Vanhassa Hämeenkyrön pitäjänkartassa noin 1840-luvulta järvi on piirretty lähes kiinni Sirppijärveen, jota ei tuolloin ollut vielä laskettu. Samaa taitaa koskea myös Riihijärveä, jonka vedenpinnan taso oli sama kuin Sirppijärvessä. Ainakin sen koko oli nykyistä suurempi ja muoto erilainen.
Vähänkyrön kirkko
Vähänkyrön kirkko (ruots. Lillkyro kyrka) on David Olanderin vuonna 1803 rakentama tasavartinen ja sisäviisteinen ristikirkko, joka sijaitsee Vaasan Vähässäkyrössä. Kirkon piirustukset laati 1786 Intendentinkonttorissa Olof Tempelman. Niistä poiketen kirkon ristikeskustaan rakennettiin nelisivuinen torni lyhtyineen vasta vuoden 1937 korjauksessa. Kirkon pyörökaariset ikkunat ovat päädyissä kolmen ikkunan ryhmissä, joiden yläpuolella on matalat päätykolmiot. Päätyseinien muuraus jäljittelee rustikointia. Kirkkosalissa on sisällä puinen holvikatto, ulkokatteena on kuparipeltikatto. Uusklassinen kirkko muistuttaa tyyliltään kymmenisen vuotta aiemmin valmistunutta Alatornion kirkkoa. Kirkon pinta-ala on 638 neliötä ja siellä on 900 istumapaikkaa. Rakennusta on korjattu vuosina 1811, 1837, 1843, 1891–1893, 1905 ja 1937. Kirkon 20-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1962, niiden julkisivu on Zachariassenin uruista vuodelta 1878. Alttaritaulu Ehtoollisen asettaminen ja Ristiinnaulittu on Ebba Lundgrenin 1892 maalaama jäljennös Kristiinankaupungin kirkon alttaritaulusta. Aiempi Gustaf Erik Hedmanin 1819 maalaama alttaritaulu Ristiinnaulittu on kirkon alueella sijaitsevassa siunauskappelissa. Kirkossa on myös keskiaikaisia veistoksia. left|thumb|upright|Kellotapuli Kirkon ulkorappaus uusittiin 1980-luvun alussa ja maalattiin valkeaksi. Kirkon vuonna 1767 rakennettu kellotapuli siirrettiin nykyiselle paikalleen 1804, sen suunnittelijasta tai rakentajasta ei ole tietoa. Tapuli on 18 metriä korkea ja sen isonvihan aikana tuhoutuneiden kellojen tilalle hankitut uudet kellot ovat vuosilta 1724 ja 1731. Kirkon yhteydessä olevan sankarihautausmaan sankaripatsaan on suunnitellut taiteilija Ilmari Wirkkala, patsas paljastettiin 1922.
Timo Kukkonen
Timo Kukkonen (s. 16. elokuuta 1984) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:aan siirtymistä Kukkonen pelasi RSB-Teamissa ja OYUS:ssa.
K. Kiljander
Karl Mårten Kiljander (22. syyskuuta 1817 Kaavi – 6. syyskuuta 1879 Muhos), suomalaisittain Kaarle Martti ja kirjailijanimeltään K. Kiljander, oli suomalainen pappi ja suomentaja. Hänet tunnetaan parhaiten muutamien J. L. Runebergin teosten suomentajana.
Henkilöhistoria
Karl Kiljander syntyi Kaavilla 1817. Hänen vanhempansa olivat Kaavin kirkkoherra Samuel Kiljander ja Maria Kristina Sirelius. Perheeseen syntyi viisi poikaa ja yksi tytär. Karl oli lapsista nuorin.
Karl Kiljander opiskeli Kuopion triviaalikoulussa ja Porvoon lukiossa, jossa J. L. Runeberg toimi yhtenä hänen opettajistaan. Ylioppilastutkinnon Kiljander suoritti Helsingissä joulukuussa 1838 ja aloitti sen jälkeen opinnot yliopistossa. Kiljander valmistui papiksi 1842 ja pääsi heti saarnaajaksi Lapinlahdelle.
Kiljander meni naimisiin Helena Sofia Frosteruksen kanssa 1847. Hänen ensimmäinen suomennoksensa Erik Johan Stagneliuksen Martyrat-näytelmä ilmestyi 1848. Vuotta myöhemmin Kiljander julkaisi Maamme-laulun suomennoksen Suomettaressa ja seuraavien vuosikymmenien aikana muutamia muitakin käännöksiä sanomalehdissä.
Vuonna 1851 Kiljander sai Kuopion tuomiokapitulin notaarin viran ja viisi vuotta myöhemmin nimitettiin varsinaiseksi notaariksi. Virat olivat tarpeen, sillä perhe kasvoi: 1848 syntyi esikoinen, myöhemmin näytelmäkirjailijana tunnettu Karl Johan Robert, 1850 Frans Mårten, 1851 koulukirjojen laatijana tunnetuksi tullut Ludvig Gabriel, 1853 Anna Maria Helena, 1855 Mårten Oskar ja 1857 Georg Michael.
pienoiskuva|Johan Ludvig Runebergin Nadeschdan kansilehti. Ensimmäinen painos oli [[venykekirjoitus|venykekirjoituksella painettu mutta toinen jo tavallista antiikvaa.]]
Notaarin työn ohessa Kiljander suomensi Carl August Nicanderin historiallisen ”murhekuvaileman” Taika-miekka ja ensimmäinen ristin-sankari. Se ilmestyi Annikka-sarjan neljäntenä osana mukailtuna suomennoksena vuonna 1855. Ilmestyminen oli mahdollista vain poikkeusluvalla, koska vuoden 1850 kieliasetus kielsi julkaisemasta suomeksi muuta kuin uskonnollista tai taloudellista kirjallisuutta.
Toinen Kiljanderin tärkeä käännös oli J. L. Runebergin runoteos Nadeschda, joka ilmestyi 1860. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura palkitsi käännöksen, vaikka seuran pöytäkirjoissa esitettiin varauksia käännöksen laadun suhteen: ”Se on monin paikoin paljon miedompi suomennettavaansa; tämän kauniit virtaukset ja täyteläinen kieli eivät ole täysin määrin tulleet muutetuiksi suomennokseen”. Kiljanderin runomittaakin arvosteltiin vanhentuneeksi. (Hirvonen, Makkonen & Nybondas 1981: 77.) Kirja joka tapauksessa painettiin ja palkinnon antajan Wolmar Schildtin vaatimuksesta venykekirjaimilla; 1881 ilmestynyt toinen painos oli tavallisilla kirjaimilla painettu. Kirjallisista töistä maininnan ansaitsee myös se, että Kiljander oli mukana vuoden 1863 virsikirjakomiteassa ja kokosi yhdessä Pekka Aschanin kanssa Kuopion hiippakunnan matrikkelin.
Kiljanderin perhe muutti Nilsiälle 1866, kun perheen isä sai sieltä kirkkoherran viran. Vuotta myöhemmin Kiljander nimitettiin rovastiksi. Hän toimi lääninrovastina 1867 ja 1871. Vuonna 1870 Kiljander nimitettiin Kuopion tuomikapitulin jäseneksi.
Vanhemmalla iällään Kiljander ryhtyi taas suomennostyöhön. 1876 ilmestyi Runeberg-suomennos Fjalar kuningas. Seuraavana vuonna julkaistiin Kiljanderin suomennoksena Esaias Tegnérin Jälkipuhe maisterin vihkiäisissä Lundissa 1820. Runebergin Salaminin kuninkaat oli Kiljanderilla pidempään työn alla mutta ilmestyi vasta postuumisti 1880.
Kiljanderin elämä päättyi Muhoksen pappilassa syksyllä 1879, kun hän oli siellä piispantarkastusmatkalla.
LAME
LAME on avoimen lähdekoodin MP3-enkooderi. LAME on lisensoitu LGPL-lisenssillä.
LAME on komentoriviohjelma, jota levitetään vain lähdekoodina. Siksi sen käyttö voi tuottaa aloittelijoille vaikeuksia. Useat ohjelmat hyödyntävät kuitenkin LAMEa käyttämälle siihen perustuvia kirjastoja MP3-enkoodaukseen.
Historia
LAMEn ensimmäinen betaversio julkaistiin syyskuussa 1998. Mike Cheng kehitti LAMEn alun perin parannuksina 8Hz-MP3-enkooderiin. MP3 oli kuitenkin patenttien suojaama ja patenttien haltijat vaativat tiedostomuodon purkuun ja pakkaukseen pystyviltä laitteilta ja ohjelmistoilta lisenssimaksuja.
Tämän vuoksi Cheng ja muut kehittäjät hylkäsivät alkuperäisen ohjelman ja alkoivat kehittää LAMEa muutostiedostoina MPEG-standardin referenssitoteutukseen, joka tunnettiin nimellä "dist10". Koska näin jaettu ohjelmakoodi ei pystynyt tuottamaan MP3-tiedostoa tai edes kääntynyt ilman yhdistämistä referenssitoteutukseen, vältettiin lisensointivaatimukset.
Viimein toukokuussa 2000 viimeiset ISO:n lähdekoodin osat poistettiin ohjelmasta ja se julkaistiin itsenäisesti kääntyvänä ohjelmana ja LGPL-lisenssillä. Kehittäjät korostivat ohjelman olevan kehitys- ja tutkimusprojekti, jonka tavoitteena oli parantaa MP3-teknologiaa. Useimmat uskoivat käännetyn ohjelman levittämisen olevan laitonta ilman lisenssia Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Japanissa, jossa MP3-patentit olivat voimassa. LAME-projekti ei ikinä joutunut oikeustoimien kohteeksi, mutta julkaisi vain ohjelman lähdekoodin demonstraatiotarkoituksiin.
MP3-patentit vanhenivat huhtikuussa 2017, joten se on nykyisin vapaa tiedostoformaatti.
Voi juku – mikä lauantai
Voi juku – mikä lauantai on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen esikoiselokuva. Siinä kaksi kesäleskeksi jäänyttä kotirouvaa lähtee viikonlopuksi saunomaan ja kohtaa mielenkiintoisia tyyppejä.
Tuotanto
Elokuvan käsikirjoitus syntyi Visa Mäkisen ja hänen vaimonsa Margitin yhteistyönä. Elokuvan 200 000 markan budjetista kolmannes oli tuotantoluottoa Suomi-Filmilta ja loput pankkilainaa. Lainan vakuutena oli Mäkisten omakotitalo. Ammattinäyttelijöitä tuotannossa olivat vain Timo Nissi ja Seppo Louko. Kuvaukset tapahtuivat Porissa syyskuun 1979 aikana. Elokuvan leikkaajaksi oli ilmoitettu Cristian Achander, jonka oikea nimi oli Heikki Arala. Elokuvan ensi-esitys oli Kino-Palatsissa Porissa 21. joulukuuta 1979. Varsinainen ensi-iltakierros alkoi helmikuussa 1980. Katsojia elokuva keräsi reilut 30 000.
Arvioita
Video-opas vuodelta 1994 antaa elokuvalle 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Keskiplatonismi
Keskiplatonismiksi kutsutaan platonismin kehitysvaihetta noin vuodesta 130 eaa., Antiokhos Askalonlaisen syntymästä, 200-luvun alkuun Numeniokseen ja uusplatonismin syntyyn. Alkuperäisten Platonin oppien lisäksi se sai vaikutteita muun muassa uuspythagoralaisuudesta, aristotelismista ja stoalaisuudesta.
Plotinoksen katsotaan panneen alulle keskiplatonismia seuranneen platonistisen koulukunnan, uusplatonismin. Keskiplatonismi oli monella tavalla uusplatonismin esimuoto, ja on filosofisesti kiinnostava erityisesti tästä syystä. Terminä ”keskiplatonismi” on ”uusplatonismin” tavoin ennen kaikkea filosofian historiankirjoituksellinen. Se ei rajaa selkeää filosofista oppia, eikä kukaan filosofi itse katsonut olevansa ”keskiplatonilainen”. Keskiplatonistit itse katsoivat olevansa platonilaisia tai akatemialaisia.
Keskiplatonismin kehitys
Antiokhos Askalonlainen, joka toimi Akatemian johdossa vuosina 79-78 eaa., luovi Uuden Akatemian skeptisismin sekä Platonin ja Vanhan Akatemian filosofien oppien dogmaattisten tulkintojen välimaastossa katsomalla, että Vanhan Akatemian opettajat, samoin kuin peripateetikot ja stoalaiset, olivat olleet perustavissa kohdissa samaa mieltä. Vähitellen koulussa palattiin dogmaattisuuteen. Antiokhoksen keskeisiä opetuksia oli, että ideat ovat ajatuksia jumalan mielessä. Lisäksi hän omaksui Platonin dialogista Timaios ajatuksen demiurgista (alempi luojajumala) sekä Platonin niin kutsutuista kirjoittamattomista opeista ajatuksen maailmansielusta (ajatus, jonka mukaan fyysinen maailma oli elävä, sielullinen olento).
pienoiskuva|upright|[[Filon Aleksandrialainen.]] Nämä opit tarjosivat kehyksen, jolle sekä muut keskiplatonistit että myöhemmät platonistit saattoivat perustaa ajattelunsa. Tämä platonismin suuntaus oli vastakkainen virallisen Akatemian skeptisistiselle käänteelle. Kuva keskiplatonismin synnystä ja kehityksestä ei kuitenkaan ole täysin selvä. Kaikki keskiplatonistit eivät kuuluneet Akatemiaan, koska se oli tuhottu vuonna 88 eaa. Tutkijat ovat myös erimielisiä Antiokhoksen roolista keskiplatonismin synnyssä.
Filon Aleksandrialainen, myöhempi keskiplatonisti, yhdisti stoalaista ja platonilaista filosofiaa juutalaisiin kirjoituksiin Septuagintan allegorisilla tulkinnoilla. Filon opetti, että Jumala oli kaikkien asioiden takana, ja sai maailmankaikkeuden olevaksi ensin puhtaasti älyllisen tahdon teon kautta, jonka jälkeen fyysinen maailmankaikkeus luotiin hänen Logoksensa (sanansa) kautta. Logos sai näin Platonin maailmansielun roolin. Ihmisen tavoitteena oli ”tulla Jumalan kaltaiseksi” puhdistautumalla ja nousemalla yhä korkeammalle todellisuuden tasolle.
Plutarkhos, Numenios ja Albinos (jota jotkut tutkijat pitävät samana henkilönä kuin Alkinoos) olivat myöhempiä keskiplatonilaisia, jotka omaksuivat Platonin Timaioksesta johdetun uuspythagoralaissävytteisen kosmologian sekä ajatukset maailmansielusta (Numenioksen tapauksessa kahdesta maailmansielusta), sielun eri osista, sekä Jumalan ja jumalien olemuksesta.
Keskiplatonismi muodosti pohjan muun muassa Ciceron filosofialle sekä monille ensimmäisten vuosisatojen kristillisille apologeeteille ja teologeille, kuten Justinos Marttyyri, Tatianos, Athenagoras ja Klemens Aleksandrialainen.
Filosofia
Keskiplatonilaisten filosofien teoksista tunnetaan ainoastaan katkelmia. Joitakin poikkeuksia ovat Plutarkhoksen teokset, Albinoksen johdanto platonilaiseen filosofiaan sekä Alkinooksen Platonismin käsikirja. Viimeksi mainittu laitettiin pitkään Albinoksen nimiin, mutta viime aikoina tekijäksi on tunnistettu toinen henkilö, Alkinoos.
Metafysiikassa keskiplatonismi keskittyi ennen kaikkea Platonin kirjoittamattomien opetusten tulkintaan. Ne olivat saaneet vaikutteita pythagoralaisuudesta, ja niissä keskeisenä oli ajatus ykseydestä (hen) ja rajaamattomasta kakseudesta (ahoristos dyas). Keskiplatonistit pyrkivät yhdistämään tämän Timaioksessa annettuun kuvaukseen maailman luomisesta.
Keskiplatonilaiset korostivat kaikkein korkeimman ymmärryksen (jumalan) täydellistä transsendentiutta. Tämä jumala oli ideahiearkian kaikkein korkeimmalla tasolla. Platonin ideat alettiin ymmärtää ajatuksiksi jumalallisessa ymmärryksessä. Keskiplatonismissa ajatus siitä, että sielu on erillinen ruumiista, nousi jälleen esille. Jotkut keskiplatonilaiset alkoivat nähdä ruumiin tai ideoiden ruumiillistumisen pahana ja kaiken pahan syynä.
Ruumiin voittaminen ja transsendentaalisen ymmärryksen tavoittaminen suoraan nähtiin mahdottomana, mutta ymmärrys ideoista voitiin saavuttaa tässä todellisuudessa induktion avulla, etenemällä havaittavissa olevista asioista ymmärryksellä tavoitettavaan todellisuuteen. Ihmisen lopulliseksi päämääräksi ymmärrettiin yhdistyminen jumalaan (homoiōsis theōi) ideoiden maailman mietiskelyllä. Tähän liittyi samalla sielun puhdistuminen, mikä mahdollisti myös aristoteelisen etiikan mukaisen tunteiden kohtuullisuuden (metriopatheia).
Luettelo Zimbabwen kaupungeista
thumb|500px|Zimbabwen kartta Tämä on luettelo Zimbabwessa sijaitsevista kaupungeista.
Kanteluslammi
Kanteluslammi eli Kantelusjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Liesjärven alueeseen. Liesjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 12,5 hehtaaria, ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 400 metriä. Siihen laskee kaksi suo-ojaa, joista toinen tuo Pikku Katavalammin vedet. Järvestä laskee 200 metriä pitkät laskuojat Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä, ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven kaakkois- ja lounaisrannat ovat soistuneita. Rannoille on rakennettu yhdeksän loma-asuntoa, joille johtaa tiet Liesjärveltä.
Luonnontila
Järveen suo-ojista laskevat vedet tekevät vedestä humuspitoista, hapanta ja ravinteikkasta. Järvi on matala ja pieni, joten sen happitilanne heikkenee talvisin. Esimerkiksi vuonna 2003 happi loppui kokonaan ja aiheutti kalakuolemia. Järven yleisluokitus on muuten hyvä. Järven sedimentit ovat paksuudeltaan 1−4 metriä, ja niiden alla on savipatja. Järven poikki kulkee harjuselänne, jonka kohdalla pohja on karkeaa soraa.
Kansallispuisto
Järven rannasta pieni osa kuuluu Liesjärven kansallispuistoon.
Historia
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kanttelusjärvi".
Leonid Volkov
Leonid Volkov (, 9. joulukuuta 1934 Gorki, Neuvostoliitto – 17. toukokuuta 1995 Moskova) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea hyökkääjä. Volkov pelasi 31 maaottelussa tehden 15 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa. Volkov pelasi jääkiekkoseuroissa TsSKA Moskova, Gorkin Torpedo 250 sarjaottelua tehden 145 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa.
Wolfsberg
Wolfsberg on useiden maantieteellisten paikkojen nimi.
Frank McGee
Nuoruus
Francis McGee syntyi Ottawassa vuonna 1882. Hänen vanhempansa olivat John Joseph McGee ja Elizabeth Crotty. Francisin isä John Joseph McGee oli Kanadan valtakunnanneuvoston jäsen ja hänen setänsä Thomas D’Arcy McGee oli kuulunut niin sanottuihin Konfederaation isiin, jotka olivat osallistuneet Kanadan konfederaatiota edeltäneisiin konferensseihin.