cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Savukoe
Puupuhallinten korjauksessa
Puupuhallinten korjaukseen liittyvässä savukokeessa soittimen toinen pää suljetaan ja toisesta päästä puhalletaan savua vuotojen koettamiseksi. Vuotava savu paljastaa väärin asennetut suojukset ja vialliset nivelet. Tämän jälkeen soitin puhdistetaan nikotiinin ja muiden savun jälkeen jättämien aineiden poistamiseksi. Tupakansavua käytettäessä tämä menetelmä on testaajan terveydelle haitallinen pitkällä aikavälillä.
1930-luvun korjausohjeen mukaista savukoetta pidetään vanhentuneena eivätkä hyvämaineiset korjaajat enää käytä sitä. Vaihtoehtona savulle on tavallisesti näyttää kirkasta valoa soittimen sisään ja tarkastaa, loistaako valoa ulos suojusten ja nivelten ympäriltä.
Autojen korjauksessa
Autojen tyhjiöjärjestelmät saatetaan testata samalla tavoin kuin putkistot ja puupuhaltimet vaikeasti havaittavien tyhjiövuotojen löytämiseksi. Järjestelmään syötetään keinotekoista savua pienessä paineessa, ja kaikki vuodot havaitaan tupruavana savuna. Savua voidaan hyödyntää myös EVAP-järjestelmän (polttoaineen höyrystumispäästöjen ohjausjärjestelmän) vaikeasti havaittavien vuotojen etsinnässä.
Tartuntatautien torjunnassa
alt=A hand grasping a small blue apparatus with white smoke emerging from its top|pienoiskuva|Ilmavirtausten havainnollistamiseen käytettävä savukone. Savukoneet tarjoavat halvan menetelmän vaaranhallintatoimiin liittyvään ilmavirtausten havainnollistamiseen mm. vetokaapeissa ja niiden ympäristöissä, ja vierekkäisten alueiden ja huoneiden paine-erojen havainnollistamiseen. Tartuntatautien torjunnan savukoe suoritetaan, jotta nähdään, onko huone alipaineinen. Savutäytteistä putkea pidetään lähellä alipainehuoneen oven alaosaa noin kahden tuuman päässä ovesta. Savuputkea pidetään oven suuntaisesti, ja pieni määrä savua tuotetaan puristamalla kevyesti polttimoa. Savun tulee poistua putkesta hitaasti, jotta sen nopeus ei ylitä ilman nopeutta. Jos huone on alipaineinen, savua kulkeutuu huoneeseen oven alta. Jos huone ei ole alipaineinen, savu kulkeutuu poispäin ovesta tai pysyy paikallaan.
Porvoon jäähalli
Porvoon jäähalli on Porvoon kaupungissa Uudellamaalla sijaitseva jäähalli. Se on jääkiekon Suomi-sarjassa pelaavan Porvoo Huntersin sekä Porvoon Taitoluistelijoiden kotihalli. Jäähallin yleisökapasiteetti on 1 500 katsojaa.
Porvoon jäähalli avattiin vuonna 1987. Halli sijaitsi ennen vuoden 1997 kuntaliitosta Porvoon maalaiskunnan puolella.
Blok
Blok on suomalainen asunnonvälityspalvelu (LKV), joka myy asunto-osakkeita kaupunkialueilla. Yritys on perustettu Helsingissä vuonna 2017, ja sen ensimmäinen kansainvälinen toimisto aloitti toimintansa Tukholmassa vuonna 2019.
Blokin digitaalinen välityskokemus on palkittu Suomen parhaana verkkopalveluna. Yrityksen toimitusjohtaja Rudi Skogman tunnettiin ennen yhtenä kasvuyritystapahtuma Slushin pääjärjestäjistä.
Yritys
Välityskonseptiin kuuluu, että asunnon omistaja esittelee asuntonsa itse. Blokin välittäjä hoitaa myyntiin kuuluvan työn, aina asunnon markkinoinnista valokuvaukseen ja kauppakirjoihin sekä kaupanteon tukeen.
Yritys ottaa palveluistaan alle prosentin välityspalkkion. Blokin mukaan hinta pysyy markkinastandardia matalampana paitsi itse-esittelyn, myös uuden teknologian ansiosta: yritys käyttää tekoälyä muun muassa asunnon alustavan hinta-arvion tekemiseen ja rutiinitehtävien automatisoimiseen. Blok on ensimmäinen pankeista riippumaton toimija Digitaalisen Asuntokaupan (DIAS) piirissä.
Yritys oli hakupalvelu Googlen mukaan alan parhaiden arvioitu välitysliike vuonna 2020.
Etsivä
Blok Etsivä on vuonna 2020 markkinoille tuotu hakukone, jonka avulla asuntoa etsivä löytää kaikki hakukriteereihinsä sopivat asunnot pääkaupunkiseudulla – myös ne, jotka eivät ole myytävänä julkisesti esimerkiksi Oikotiellä tai Etuovi.com issa.
Palvelu pohjautuu älykkääseen datan hyödyntämiseen. Ostotoimeksiannon teko on maksutonta.
LÉ Maev
LÉ Maev (viirinumero 02) oli Irlannin laivaston Flower-luokan korvetti, joka alkujaan oli toisen maailmansodan aikana valmistunut Britannian kuninkaallisen laivaston korvetti HMS Oxlip. Se nimettiin Irlannin laivaston palvelukseen otettaessa helmikuussa 1947 Connachtin legendarisen kuningattaren mukaan Medbiksi, jolloin sen ensimmäiseksi päälliköksi nimettiin luutnantti W. Reidy.
Vahteriston luonnonsuojelualue
Vahteriston luonnonsuojelualue on Riihimäelle vuonna 2008 perustettu luonnonsuojelualue. Vahteriston 121 hehtaarin suojelualue käsittää pääosan Vahteristonmäkeä sekä Huhtionmäen länsipuolen ja itäreunan. Luonnonsuojelualueella on monimuotoista metsäluontoa, jossa vuorottelevat moreenirinteet, suopainanteet ja korpimetsät. Tuoreen ja lehtomaisen kankaan kuusivaltaiset metsät ovat vallitsevia kasvillisuustyyppejä. Erityisen arvokkaita ovat Huhtionmäen lähteikkö sekä Vahteristonmäen korpinotko.
LÉ Maev
Valmistus
Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 Inglisiltä, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1941 nimellä HMS Oxlip (viirinumero K123) ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 28. joulukuuta.
Vahteriston luonnonsuojelualue
Luonnonsuojelualueella esiintyy kangasmetsälle tyypillistä seinäsammalta sekä kerrossammalta. Sammalikossa voi havaita ukkoetanoita. Alueen eläimistöstä mainittakoot hirvi, liito-orava, metsähiiri ja metsämyyrä. Linnustoon kuuluvat muun muassa tiltaltti ja pyy.
LÉ Maev
Palvelus
Vuoden 1953 aikana aluksen masto vaihdettiin verkkorakenteiseen ja vuosikymmenen lopulla aluksen nelituumainen vaihdettiin Mk19-tykkiin. Samassa yhteydessä aluksen kansi pidennettiin ja sen messikannelle valmistettiin lisää majoitustiloja. 1960-luvun lopulla alus siirrettiin kalastuksenvalvontatehtäviin ja sen aseistus riisuttiin nelituumaista lukuun ottamatta.
Vahteriston luonnonsuojelualue
Alueesta tehtiin luonnonsuojelalue Riihimäen kaupungin hakemuksesta ja Hämeen ympäristökeskuksen päätöksellä 26. toukokuuta 2008.
LÉ Maev
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 23. maaliskuuta 1972.
Vahteriston luonnonsuojelualue
Vahteriston luonnonsuojelualueella on noin kilometrin pituinen luontopolku, jolla voi tutustua kantahämäläiseen metsämaisemaan. Polku kulkee halki kuusivoittoisen kangasmetsän ja korpipainanteiden korkeat kallioalueet männiköineen jäävät polun länsipuolelle. Luontopolun varrella on myös opastauluja, jotka kertovat alueen luonnosta. Opastauluilla merkatun luontopolun lisäksi alueella on myös muita polkuja, joista yksi kulkee Huhtionmäkeä pitkin.
Luonnonsuojelualueen läpi kulkee myös viiden kilometrin ulkoilureitti Uhkolasta Suonummen majalle. Talvisin ulkoilureitti toimii hiihtolatuna. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä, Uhkolansuolla on atsaleapuistona tunnettu Helsingin yliopiston istutuskokeilu, jonne on istuettu noin 200 atsaleaa.
Abel Goumba
Abel Nguéndé Goumba (18. syyskuuta 1926 Grimari – 11. toukokuuta 2009 Bangui ) oli keskiafrikkalainen poliitikko.
Vuonna 1960 Dacko voitti Goumban poliittisessa taistelussa nousten maan presidentiksi. Goumba vangittiin ja ajettiin maanpakoon Ranskaan, josta hän palasi vuonna 1980. Hän lähti opiskelemaan lääketiedettä ja väitteli tohtoriksi 1968 Bordeaux’ssa ja myöhemmin julkisesta terveydenhuollosta 1971 Pariisissa. Goumba perusti Front patriotique pour le Progrès -puolueen ja vastusti sekä Jean-Bédel Bokassaa että Ange-Félix Patasséa.
Hän osallistui viidesti maassa järjestettyihin presidentinvaaleihin, mutta sai aina alle kymmenen prosenttia äänistä. Hän toimi myös Banguin yliopiston rehtorina.
15. marraskuuta 2003 jälkeisen vallankaappauksen jälkeen Goumba kuitenkin jätti ikuisen oppositiopoliitikon asemansa ja suostui kansallisen yhtenäisyyden hallituksen johtoon itsensä presidentiksi julistaneen kenraali François Bozizén alaisuudessa. Hänestä tuli Keski-Afrikan tasavallan pääministeri ja 12. joulukuuta 2003 maan varapresidentti. Hän osallistui 13. maaliskuuta 2005 pidettyihin presidentinvaaleihin, mutta sai äänistä vain 2,5 prosenttia. Pian vaalien jälkeen presidentti Bozizé erotti Goumban varapresidentin virasta, jonka hän myös lakkautti.
Kepler-11f
Kepler-11f on yksi Kepler-11-tähden kuudesta planeetasta. Se löydettiin vuonna 2011 Kepler-avaruusteleskooppilla tehtyjen havaintojen avulla.
Eksoplaneetta sijaitsee 0,25 AU:n päästä keskustähdestään. Kepler-11f on kaasukääpiö, Maata suurempi mutta Neptunusta pienempi kaasuplaneetta. Sen lämpötila on 270 °C astetta. Planeetan läpimitta on ehkä 32 345 kilometriä. Läpimitasta ei olla 100 % varmoja.
Lester James Peries
pienoiskuva|Lester James Peries vuonna 2010.Lester James Peries (5. huhtikuuta 1919 – 29. huhtikuuta 2018) oli srilankalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän ohjasi pitkällä urallaan 18 täyspitkää elokuvaa. Töiden joukossa on myös lyhytelokuvia ja dokumentteja. Peries oli ensimmäisiä tyyliltään srilankalaisia elokuvia tehnyt ohjaaja, ja häntä on kutsuttu myös Sri Lankan elokuvan isäksi.
Tanssiva tuli
Tanssiva tuli on Pelle Miljoonan vuonna 2020 Rockers-yhtyeen kanssa julkaisema albumi.
Lester James Peries
Ura
Peries syntyi 1919 Colombossa katoliseen lääkäriperheeseen. Hän muutti vuonna 1947 Iso-Britanniaan, missä hän työskenteli kuuden vuoden ajan The Times of Ceylonin kirjeenvaihtajana. Hän teki Britanniassa useita lyhytelokuvia.
Tanssiva tuli
Levyltä julkaistiin loppusyksyllä vuonna 2019 single "Kultaiset vuodet".
== Kappaleet ==
Lester James Peries
Ura
Peries palasi Sri Lankaan ja toimi siellä alkuun brittiläisen dokumentaristin Ralph Keenen johtamassa hallituksen elokuvayksikössä. Periesin ensimmäinen täyspitkäelokuva oli Rekava. Antti Alanen kuvaa teoksessaan sitä omanlaisen srilankalaisen elokuvan avauksena. Peries sai Kultainen palmu -ehdokkuuden elokuvasta Cannesin elokuvajuhlilla 1957.
Vaikka Rekava saikin Cannesissa hyvän vastaanoton, se eikä seuraava elokuva Sandesaya eivät menestyneet taloudellisesti. Hän jatkoikin työtään toimittajana. Peries taisteli koko uransa ajan rahoituksen kanssa eikä tehnyt 50 vuotta kestäneen uransa aikana kuin 18 täyspitkää elokuvaa.
HUB logistics
HUB logistics on suomalainen, yksityisomisteinen logistiikka-alan yritys, joka palvelee yrityksiä useilla eri toimialoilla. HUB logistics toimii Suomessa kymmenellä eri paikkakunnalla. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Vantaalla. HUB logistics työllistää noin 360 työntekijää eri toimipisteissä (2020). HUB logisticsin toimitusjohtaja on Joni Sundelin ja hallituksen puheenjohtaja Aarno Törmälä.
Lester James Peries
Ura
Peries pystyi 1960- ja 1970-luvulla työskentelemään säännöllisesti elokuvien parissa, sillä monet hänet teoksistaan olivat tuolloin taloudellisesti menestyneitä. Peries palasi 1990-luvulla ohjaajaksi oltuaan sivussa yli vuosikymmenen ajan. Hänen viimienen elokuvansa oli Ammawarune (2006).
HUB logistics
Historia
HUB logistics perustettiin vuonna 1992. HUB logisticsin hallituksen puheenjohtaja Aarno Törmälä perusti yrityksen tarjoamaan laatujärjestelmien koulutusta ja konsultointia logistiikka-alan palveluyrityksille. Laatujärjestelmän tuoma näkyvyys yritysten prosesseihin ja palveluihin antoi näköalapaikan silloiseen logistiikan palvelutasoon Suomessa. Tästä kypsyi idea ulkoistettujen logistiikkapalveluiden kehittämisestä ja sisälogistiikan kokonaisvastuun ottamisesta palveluyritykselle. Asiakastarpeiden myötä HUB logistics alkoi tuottaa logistisia palveluita aluksi huolinnan, kaupan ja teollisuuden yrityksille. 2000-luvulle saavuttaessa nähtiin selkeä tarve teollisuusyhtiöiden sisälogistiikan kehittämiselle sekä ulkoistuksille. HUB logistics nimi ja logo otettiin yhtenäiseksi brändiksi tytäryhtiöille ja palveluita lähdettiin kehittämään teknologiakeskeisesti.
Lester James Peries
Perhe ja tunnustukset
Kasvaessaan Peries käytti kotikielenään englantia. Hän meni vuonna 1964 naimisiin elokuvaohjaaja Sumitra Periesin (o.s. Gunawardena) kanssa. Hänet palkittiin vuonna 2007 Sri Lankabhimanyalla. Hänestä tehtiin vuonna 1997 Ordre des Arts et des Lettres’n komentaja.
HUB logistics
Palvelut
Yrityksen palveluita ovat:
Évoran yliopisto
Évoran yliopisto on yliopisto Portugalin Évorassa. Se perustettiin vuonna 1559, ja oli jesuiittojen johtama oppilaitos. Jesuiittoihin kohdistuneen painostuksen seurauksen oppilaitoksen toiminta lakkasi 1759.
Nykyinen yliopisto sai alkunsa Portugalin opetusministeri José Veiga Simãon allekirjoittamalla säädöksellä vuonna 1973 (Instituto Universitário de Évora) ja on vuodesta 1979 lähtien toiminut nykynimellään (Universidade de Évora).
Yliopistolla on noin 5 100 alemman korkeakoulututkinnon opiskelijaa ja 2 200 maisteriksi opiskelevaa sekä 900 tohtoriopiskelijaa. Opetushenkilökunnan laajuus on 640, ja hallinnolliseen henkilökuntaan kuuluu 470 ihmistä.
Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 Portugalin yliopistoista 7. sijalle ja maailmanlistan sijalle 1138.
Dizel Penza
Dizel Penza on venäläinen jääkiekkoseura Penzasta, Penzan alueelta. Seura pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Historia
Jääkiekon Penzaan toi E.S. Seams -niminen ulkomaalainen, joka muutti kaupunkiin ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1948 hänen johdollaan perustettiin kaupunkiin ensimmäinen jääkiekkojoukkue, joka sai nimen Spartak. Vuonna 1955 seuran toimintaa jatkoi joukkue nimeltään Burevestnik Penza ja se liittyi Neuvostoliiton kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura nousi toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan vuonna 1963 ja voitti samalla kaudella sarjan mestaruuden, minkä jälkeen seura vaihtoi nimekseen Dizelist Penza.
Dizelistin putosi kahteen otteeseen Vtoraja Ligaan 1972–1974 ja 1988–1991, mutta muutoin seura pysyi koko ajan Neuvostoliiton toisella tasolla, missä sen parhaaksi saavutukseksi tuli toinen sija kaudella 1975–1976. Vuonna 1992 perustettiin Venäjällä uusi toinen sarjataso Vysšaja Liga, johon Dizelist liittyi. Seura nousi jopa Venäjän pääsarjaan neljäksi kaudeksi 1996–2000, mutta putosi ensin takaisin Vysšaja Ligaan ja sieltä edelleen kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan.
Pervaja Ligassa seuran nimeksi vaihtui nykyinen Dizel Penza, ja seura nousi vuonna 2003 takaisin Vysšaja Ligaan.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Joe Knollenberg
thumb|right|Joe Knollenberg Joseph ”Joe” Knollenberg (28. marraskuuta 1933 – 6. helmikuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1993 vuoteen 2009. Vuoteen 2003 hän edusti Michiganin yhdettätoista vaalipiiriä, sen jälkeen yhdeksättä.
Knollenberg syntyi Mattoonissa, Illinoisissa, ja valmistui Itä-Illinoisin yliopistosta vuonna 1955. Hänellä oli puolisonsa Sandyn kanssa kaksi poikaa, joista Martylla on poliittinen ura.
Aforismit (Hippokrates)
Aforismit on Hippokrateen nimiin laitettujen teosten kokoelmaan Corpus Hippocraticumiin kuuluva lääketieteellinen teos, joka kokoaa yhteen lääkärille neuvoja antavia aforismeja.
Historia
Aforismien kirjoittajaa ei tunneta varmuudella. Se laitettiin jo varhain Hippokrateen nimiin, mutta toisaalta joitakin sen osia on jo varhain pidetty epäperäisinä. Antiikin aikana katsottiin, että kokoelman alku olisi Hippokrateen myöhemmällä iällään omista teoksistaan otetuista lainauksista koostama, ja myöhemmin siihen olisi liitetty mukaan epäperäistä aineistoa. Toisen ehdotuksen mukaan kokoelma olisi tehty Hippokrateen kuoleman jälkeen kokoamalla siihen lainauksia eri lääkäreiltä, ja se olisi laitettu Hippokrateen nimiin siksi, että sen ensimmäiset ja arvokkaimmat aforismit olivat peräisin häneltä. Nykyisin katsotaan, että teoksen aineisto on peräisin useista lähteistä, eikä sen alkuperästä osata sanoa mitään varmaa.
Sisältö
Aforismit on jo antiikin ajalla jaettu seitsemään osioon. Siihen kuuluu yhteensä 412 aforismia, tosin aforismien jaottelussa on eroja eri tekstilaitoksissa. Aforismit ovat luonteeltaan käytännöllisiä, eivät teoreettisia. Ne pyrkivät ohjaamaan lääkäriä diagnoosin ja prognoosin tekemisessä oireiden perusteella, sekä hoitokeinojen valitsemisessa. Peräkkäiset aforismit liittyvät usein samaan aiheeseen, mutta muutoin kokonaisuus ei hahmotu selkeästi aiheittain.
Teoksen kuuluisa ensimmäinen aforismi kuuluu:
Aforismi on runollinen ja monitulkintainen, ja toimii johtantona koko teokseen, mutta toisaalta poikkeaa huomattavasti kokoelman muista varsin käytännönläheisistä aforismeista. Ensimmäisen aforismin alku tunnetaan nykyisin yleensä latinankielisenä lentävänä lauseena ars longa, vita brevis, ”taide/taito pitkä, elämä lyhyt”.
Vantaan Vesi
Vantaan Vesi oli Vantaan kaupungin omistama kunnallinen liikelaitos, joka vastasi Vantaan vesihuollosta. Kaupungin organisaatiossa Vantaan Vesi kuului keskushallinnon toimialaan. Pääkaupunkiseudun vedenhankinta ja käsittely sekä jätevedenkäsittely ja johtaminen hoidettiin seudullisena yhteistyönä (Helsinki, Vantaa, Espoo). Vantaa oli osakkaana Pääkaupunkiseudun Vesi Oy:ssä, jonka tehtävänä oli hankkia ja toimittaa raakavettä Päijänteestä pääkaupunkiseudun kunnille.
Kunnallinen vesi- ja viemärilaitostoiminta Helsingin maalaiskunnan alueella alkoi syksyllä 1957, jolloin Valkealähteen vedenottamo otettiin käyttöön.
Vantaan Veden toiminta itsenäisenä liikelaitoksena loppui vuoden 2010 alussa, jolloin Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan kaupunkien vesilaitokset yhdistyivät YTV:n jätehuollon sekä seutu- ja ympäristötiedon kanssa Helsingin seudun ympäristöpalveluiksi (HSY). Kuntayhtymän vesihuollosta huolehtii HSY Vesi.
Verkosto
Vantaan kaupungin asukkaista noin 97 % oli Vantaan Veden verkoston piirissä. Verkostoon liittyneitä käyttöpaikkoja oli 19036 kappaletta (2006). Kunnossapidettävää jakeluverkostoa liikelaitoksella oli yhteensä 706 kilometriä (2006). Kunnossapidettäviä jätevesiviemäreitä liikelaitoksella oli yhteensä 667 kilometriä (2006). Kunnossapidettäviä hulevesiviemäreitä (sadevesi) liikelaitoksella oli 396 kilometriä (2006). Verkostoon pumpatun veden kokonaismäärä oli 17,0 miljoonaa kuutiota, josta 94% pumpattiin Vantaan verkostoon Helsingin Veden Pitkäkosken vedenkäsittelylaitokselta. Pitkäkoskelle raakavesi johdettiin tunnelia pitkin Päijänteestä. Vantaan Vedellä oli kaksi omaa pohjavedenottamoa: Valkealähde ja Kuninkaanlähde. Pohjavettä pumpattiin niistä verkostoon yhteensä 1,0 miljoonaa kuutiota eli 6 % kokonaistarpeesta. Valkoisenlähteen vedenottamo on kuitenkin ollut pois käytöstä 11.4.2008 alkaen, koska raakaveden torjunta-ainepitoisuus ylitti tuolloin Sosiaali- ja terveysministeriön asetuksen 461/2000 mukaiset raja-arvot. Ottamo pysyy suljettuna toistaiseksi, koska torjunta-aineiden määrää laskeva aktiivihiililaiteisto nostaisi veden hintaa, ja korvaavaa puhdasta vettä on saatavilla Pitkäkosken puhdistamolta edullisemmin. Ottamo pidetään kuitenkin käyttökunnossa poikkeusolojen vedentarpeita varten.
Vantaan Vesi myös johti jätevedet puhdistettavaksi Espoon Veden Suomenojan puhdistamolle ja Helsingin Veden Viikinmäen puhdistamolle.
Vantaan Vedellä oli 4 vesitornia.
Talous
Vantaan Vesi oli yksi Vantaan kaupungin 11 pilottiyksiköstä, joissa otettiin käyttöön tulospalkkiojärjestelmä vuoden 2005 alusta. Vantaan vesi on lainannut pääomaa noin 75 miljoonaa euroa kaupungilta, jota se lyhentää vuosittain ja josta se maksaa korkoa takaisin Vantaan kaupungille. Vuonna 2006 liikelaitos tuloutti kaupungille korvausta peruspääomasta ja korkoa kaupungin lainasta yhteensä 10,7 miljoonaa euroa.
Idiootti (romaani)
Idiootti on Fjodor Dostojevskin romaani, joka ilmestyi venäjän kielellä vuonna 1868. Romaanin päähenkilö on ruhtinas Lev Nikolajevitš Myškin. Tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Pietarin seurapiireihin.
Myškin on epilepsiaa sairastaessaan ollut pitkiäkin aikoja täysin ulkopuolisena arkielämästä, ja tästä sekä siitä syystä että hän on ympäristön mielestä naiivilla tavalla hyväntahtoinen, häntä pahansuovasti kutsutaankin idiootiksi. Idiootti sisältää myös varhaisia eksistentialistisia piirteitä. Ruhtinaan hahmossa on nähty yhteyksiä kirjailijaan muun muassa siinä, että kirjailijan kuoleman jälkeen on väitetty että Dostojevski ehkä itse sairasti epilepsiaa.
Romaanin rakenteessa voi nähdä kirjoitus- ja julkaisuolosuhteiden vaikutuksen: Dostojevskin romaanit ilmestyivät usein jatkokertomuksina lehdissä, ja lukujen päättäminen yllättävään juonenkäänteen ennakoimiseen varmisti lehden lukijoiden mielenkiinnon. Tapahtumien pyörteissä Dostojevski esittää kuitenkin myös psykologisesti tarkkanäköisen tutkielman rakkauden monimuotoisuudesta, sen kristillisistä ja romanttisista variaatioista.
Idiootti oli Dostojevskin alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitettu Venäjän nousevan kapitalismin ja rahaporvariston kritiikiksi. Lopullisessa muodossaan romaanin kritiikki kohdistuu kuitenkin ennen muuta pietarilaisylimystöön, jonka laskelmoivan juonittelun ja moraalittomuuden Myškinin naiivi ja hyvätahtoinen hahmo paljastaa. Samalla romaanista kasvaa yleismaailmallinen tutkielma hyvyydestä ja kauneudesta. Myškinin sanoista "maailman pelastaa kauneus" on tullut Dostojevskin tuotannosta irrotettu monitulkintainen aforismi. Romaanin kirjoittamisen aikoihin kirjailija matkusteli Euroopassa, ja hänen siellä näkemänsä renessanssitaide teki kirjailijaan lähtemättömän vaikutuksen. Erityisen voimakkaasti Dostojevski koki Dresdenissä näkemänsä Hans Holbein nuoremman maalauksen Kristuksen ruumis haudassa. Kirjallinen malli Myškinille oli Dostojevskin ihailema Cervantesin Don Quijote, jonka surullista ja toisinaan koomista hahmoa Dostojevski piti kristillisyyden esikuvana.
Juoni
Romaanin juoni kiertyy rahan ympärille ja lopussa monivaiheinen kolmiodraama huipentuu. Kirja jakaantuu neljään osaan. Ensimmäisessä osassa tutustutaan ruhtinas Lev Nikolajevitš Myškiniin, joka kuuluu Venäjän arvostetuimpiin aatelissukuihin. Ruhtinas Myškin on viettänyt viimeiset neljä vuotta sveitsiläisessä parantolassa, ja häntä pidetään Venäjällä älyllisesti vajaana, idioottina. Ruhtinas on kuitenkin junamatkalla Venäjälle, ja matkalla hän tapaa Parfjon Rogožinin, joka kertoo Myškinille rakastetustaan, Nastasjasta. thumb|left|Dostojevski kirjoitti romaanin Firenzessä, talossa, joka sijaitsee [[Palazzo Pittiä vastapäätä.]]
Pietarissa Myškin majoittuu kaukaisen sukulaisensa Jelizaveta Jepantšinin ja tämän perheen luokse. Perheen talossa Myškin tutustuu Gavrila (Ganja) Ivolgin-nimiseen mieheen, joka rakastaa Jelizavetan nuorinta tytärtä Aglajaa mutta pyrkii menemään naimisiin Nastasja Filippovnan kanssa, koska hänelle on luvattu Nastasjan, kohtalokkaan naisen, naimisesta 75 000 ruplaa. Koska Myškin vaikuttaa Gavrilan mielestä naiivilta, Gavrila kertoo hänelle aikeistaan, ja Myškinille selviää, että nainen on sama, johon hänen tapaamansa Rogožin on rakastunut.
Ruhtinas Myškin vuokraa huoneen Gavrilan asunnosta, jossa asuvat myös Gavrilan äiti, isä, sisar ja veli. Pian Nastasja saapuu ja syyttää Ganjan perhettä, joka on loukannut häntä kieltäytymällä siunaamasta hänen ja Ganjan liittoa. Myškin kuitenkin estää naista jatkamasta syytteitään. Samassa asuntoon saapuu myös Rogožin, joka lupaa tuoda Nastasjan samaniltaiselle syntymäpäivälle 100 000 ruplaa. Rogožinin tarkoituksena on tehdä Nastasjaan vaikutus rahoillaan.
Syntymäpäiväjuhlille, joilla Nastasja valitsee tulevan puolisonsa, saapuu myös ruhtinas Myškin, jota ei ole kutsuttu mutta joka pääsee Koljan (Ganjan nuoremman veljen) mukana sisälle. Myškinin ohjeita noudattaen Nastasja torjuu Ganjan kosinnan. Pian Rogožin saapuu lupaamiensa rahojen kanssa ja pyytää Nastasjan kättä. Myškin ei kuitenkaan halua Nastasjan tahraavan mainettaan ja kosii Nastasjaa kertomalla samalla, että hän on saanut suuren perinnön. Nastasja on iloisesti yllättynyt Myškinin ehdotuksesta mutta päättää lähteä Rogožinin mukaan sanomalla, että hän ei voi turmella Myškinin kaltaista pienokaista.
Seuraavan puolen vuoden aikana Nastasja miettii valintaansa, koska Myškinin teot, joilla tämä pyrki estämään häntä tuhoamasta elämäänsä, ovat koskettaneet häntä syvästi. Samanaikaisesti Myškin ei halua nähdä hänen kärsivän vuokseen, ja Rogožin taas ei pidä Nastasjan osoittamasta myötätunnosta Myškiniä kohtaan. Selvittääkseen asian Myškin päättää vierailla Rogožinin luona, jossa Myškiniä kauhistuttaa Rogožinin asenne naista kohtaan, kun Rogožin myöntää harkinneensa naisen tappamista.
Myöhemmin samana päivänä Myškinin puheista ärsyyntynyt Rogožin yrittää tappaa ruhtinaan, mutta Myškinin epilepsiakohtaus pelastaa hänet. Myškin palaa Pavlovskin huvilalle, jossa viettää kesän Jepantšinin ja Ivolginin perheiden sekä Nastasja Filippovnan kanssa. Viettäessään aikaa Jepantšinin perheen kanssa hän rakastuu perheen nuorimpaan tyttäreen Aglajaan, joka tuntuu vastaavan hänen tunteisiinsa mutta ei kuitenkaan myönnä asiaa avoimesti. Jepantšinin perhe on valmis naittamaan tyttärensä Myškinille, kunnes Myškin saa epileptisen kohtauksen ja perhe päättää, että sairas ruhtinas ei ole sopiva Aglajalle. Aglaja ei kuitenkaan luovuta ja tapaa Nastasjan, joka on kirjoittanut hänelle kirjeitä, joissa kannustaa Aglajaa naimaan Myškinin. Naisten tavatessa he vaativat Myškiniä valitsemaan välillään. Ruhtinas Myškin rakastaa Aglajaa mutta haluaa samalla pelastaa Nastasjan. Hän valitsee Nastasjan pelastamisen häpeältä ja pyytää Aglajaa lähtemään. Nastasja kuitenkin kieltäytyy naimasta ruhtinasta ja lähtee jälleen Rogožinin matkaan.
Myškin seuraa Nastasjaa ja Rogožinia Pietariin, jossa traagiset tapahtumat alkavat. Kirjan lopussa Myškin menettää järkensä ja palaa parantolaan Sveitsiin. Rogožin taas tuomitaan murhasta 15 vuoden pakkotyöhön Siperiassa.
Kierredynamiikka
Kierredynamiikka eli spiral dynamics tai kasvun pyörre on evolutiivisen kehityksen malli, jota sovelletaan yksilöihin, organisaatioihin sekä muihin yhteisöihin. Alun perin sen kehitti Don Edward Beck ja Christopher Cowan.
Valko-Venäjän jääpallomaajoukkue
Valko-Venäjän jääpallomaajoukkue edustaa Valko-Venäjää jääpallon maajoukkuekilpailuissa. Ensimmäisen kerran joukkue oli mukana maailmanmestaruuskilpailuissa 2001 Haaparannan ja Oulun kisoissa. Joukkue on tavannut sijoittua A-sarjan viimeiseksi tai B-sarjan kärkipäähän. Kilpakumppani tässä tilanteessa on ollut Yhdysvallat, jonka kanssa pelit ovat olleet varsin tasaväkisiä – kumpikin maa on voittanut toisensa.
Ensimmäisten vuoden 2001 kisojen murskatappiot pakottivat Valko-Venäjän jääpalloliiton johtohahmon Victor Plyatsin hakemaan urheilullisesti parempaa ratkaisua, sillä ensimmäisten kisojen murskatappiot eivät olleet positiivista julkisuutta Valko-Venäjälle. Maalla ei ole omaa jääpallosarjaa. Niinpä joukkue oli aluksi koottu tyypillisesti jääkiekkotaustaisista jääpalloilijoista. Seuraavina vuosian tilanne parani, kun Valko-Venäjän maajoukkue sai vahvistusta Venäjän jääpallosarjoissa pelaavista kahden passin miehistä. Kotimaassaan jääpallotoimintaa käynnistettiin Novopolotskissa, Polotskissa, Oršassa ja pääkaupungissa Minskissä. , Plyats on tuonut esiin, että 2010-luvun alussa rakennettuun Minsk-Arenaan kuuluva luistinrataosa ja sisäkehäälä olevat jääkiekkoalue voitaisiin käyttää valko-venäläiseen jääpalloiluun. Asia ei ole saanut ratkaisua – kenttä on pikaluistelun, jääkiekkoilun ja taitoluistelun käytössä.
Näitä kahden passin miehiä ovat mm. Jevgeni Hvalko Krasnoturjinskin Dynamo Majakista, Aleksandr Kozlov Kemerovon Kuzbassista, Konstantin Savtšenko Irkutskin Baikal-Energijasta, Dmitri Sergejev Uljanovskin Volgasta, Jevgeni Sviridov Novosibirskin Sibselmaš, Mihail Tarasenko Koroljovin Vympelistä sekä Sergei Tšernetski Murmanskin Murmanista.
Vuosien varrella yhteistyö kansainvälisen jääpalloliiton kanssa ei ole aina toiminut. Hankalin tilanne syntyi syksyllä 2009, kun kansainvälinen liitto syytti Valko-Venäjän jääpalloliittoa jäsenmaksujen maksamattomuudesta. Sinä vuonna MM-kisat jäivät pelaamatta.
Liscia
Liscia on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 700 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 712 asukasta.
Suomen lankarullateollisuus
Suomen lankarullateollisuuden aikakausi kesti sata vuotta vuodesta 1873 vuoteen 1972. Noina vuosina Suomi oli suurin puisten lankarullien valmistajamaa maailmassa ja suurin lankarullien viejä. Rullateollisuuden kukoistuskausi oli vuosina 1886-1916, jolloin lankarullien valmistus oli erittäin kannattavaa liiketoimintaa. Vuonna 1913 Suomessa valmistettiin 1,3 miljardia lankarullaa. Vuodesta 1873 vuoteen 1972, jolloin viimeinen lankarullatehdas lopetti toimintansa, puisia lankarullia valmistettiin 22 tehtaassa eri puolilla Suomea.
Pääosa lankarullista meni vientiin. Viennin arvolla mitattuna lankarullat eivät kuitenkaan koskaan olleet merkittävä vientiartikkeli, kuten sahatavara ja paperiteollisuuden tuotteet. Vuosina 1903-1913 puisten lankarullien vienti oli arvoltaan 1,1-1,8 prosenttia Suomen koko viennistä. Lankarullateollisuudella oli kuitenkin merkitystä metsäteollisuuden synnylle Suomessa. Monen suomalaisen metsäteollisuusyrityksen toiminta on saanut alkunsa lankarullien valmistuksesta.
Lankarullateollisuuden synty Suomessa
Lankarullien tarve syntyi 1760-1770-luvuilla, kun keksintöjen asiosta kehruuvälineet kehittyivät ja langanvalmistuksessa siirryttiin käsityöstä teolliseen toimintaan. Yksi keksinnöistä oli englantilaisen James Hargreavesin vuonna 1770 patetoima Kehruu-Jenny (spinning jenny). Edellytykset lankarullateollisuudelle Suomessa syntyivät kuitenkin vasta noin sata vuotta myöhemmin, kun kodin ompelukoneen keksiminen loi lankarullille maailmanlaajuisen suuren kysynnän. Isaac Singe r kehitti 1850-luvulla ensimmäisen kaupallisesti menestyneen, massatuotantona valmistetun ompelukoneen. Ompelukoneiden ansiosta ihmiset pystyivät korjaamaan ja valmistamaan kotona vaatteita. Tämän seurauksena kotona ompelu, lankojen kysyntä ja sen myötä lankarullien kysyntä kasvoivat räjähdysmäisesti.
Suomessa oli hyvät edellytykset lankarullien valmistukselle. Koivu oli paras mahdollinen materiaali lankarullien valmistamiseksi kovuutensa ja lohkeamattomuutensa ansiosta. Suomessa oli lisäksi runsaat koivuvarat kaskenpolton jäljiltä ja raaka-aine oli halpaa, koska koivulle ei metsäteollisuudessa tuolloin ollut juurikaan muuta käyttöä. Myös työvoima oli Suomessa tuohon aikaan halpaa. Lankarullateollisuuden syntyä Suomeen edisti myös Euroopan ja erityisesti Ison Britannian vientimarkkinoiden läheisyys. Isossa Britanniassa sijaitsivat maailman suurimmat lankatehtaat.
Suomen ensimmäiset lankarullatehtaat: Kaukaan Mäntsälän tehdas, Käyhkään rullatehdas Ruokolahdessa ja Sysmän rullatehdas Sysmän Otamossa perustettiin vuonna 1873 ja ne aloittivat toimintansa vuonna 1874 (taulukko 1). Lankarullatehtaiden tuotantoteknologia oli kehitetty Britanniassa, mistä se tuli Suomeen osaksi ruotsalaisten asiantuntijoiden välittämänä.
Suomen lankarullateollisuuden kehitys vuosina 1873-1972
Suomen kolme ensimmäistä rullatehdasta perustettiin kaikki vuonna 1873. Tehtaat olivat pieniä ja lamavuosien seurauksena maamme rullateollisuuden alkutaival oli vaikea 1880-luvun puoliväliin saakka. Kysynnän kasvaessa ja hyvän kilpailukyvyn ansiosta Suomen rullateollisuus kehittyi suurteollisuudeksi 1890-luvulla. Suomen suurimmat rullatehtaat: Kaukaksen Lappeenrannan ja Iitin tehtaat, Ab Tornatorin Lahden ja Imatran tehtaat sekä Saastamoisen Karttulan ja Kuopion tehtaat perustettiin vuosina 1887-1901.
Vuosina 1886-1916 Suomen lankarullateollisuus kykeni tuottamaan lankarullia kilpailijamaitaan selvästi edullisemmin. Kilpailukyky myös Ruotsiin verrattuna, joka oli Suomen pahin kilpailija, oli parempi. Suomalaisten puurullien kysyntä Britanniassa ja Manner-Euroopassa kasvoi merkittävästi. Rullateollisuuden tuotanto ja rullavienti 30-kertaistuivat vuosina 1886-1916.
Suomen lankarullien viennistä Britannian osuus yli 40 prosenttia ja Saksan osuus lähes 20 prosenttia. Lisäksi rullia vietiin merkittävästi Venäjälle ja Belgiaan, molempiin yli 10 prosentin osuudella.
Lankarullien vienti väheni ensimmäisen maailmansodan aikana erityisesti vuosina 1917-1918. Vienti väheni edelleen myös maailmansotien välillä. Syynä oli valmisvaatteiden markkinoille tulo ja käytön lisääntyminen, mikä johti kotiompelun vähenemiseen. Toisen maailmansodan aikana lankarullien vienti väheni edelleen. Rullien vienti kasvoi sodan jälkeen, mutta ei saavuttanut sotaa edeltänyttä tasoa. 1950- ja 1960-luvuilla muovirullien käyttö vähensi puisten lankarullien kysyntää ja lopulta korvasi puurullat kokonaan. Viimeinen lankarullatehdas lopetti Suomessa toimintansa vuonna 1972.
Lankarullateollisuuden kannattavuus
Suomen rullateollisuuden kannattavuus oli erinomainen vuodesta 1886 ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Esimerkiksi Saastamoisen Karttulan rullatehtaan bruttovoitto myynnin arvosta vuosina 1898-1910 oli keskimäärin 27 prosenttia (voitto ennen korkoja, veroja ja poistoja). 1920- ja 1930-luvuilla rullateollisuuden kannattavuus heikkeni ja oli enää niukasti tyydyttävä. Toisen maailmansodan jälkeen kannattavuus oli jo heikko.
Melakäärmeet
Melakäärmeet (Hydrophiinae) on myrkkytarhakäärmeisiin kuuluva käärmeiden alaheimo. Perinteisesti melakäärmeet on lattapyrstökäärmeiden (Laticaudinae) ohella luettu merikäärmeiden heimoon (Hydrophiidae), jolloin se sisälsi noin 60 Intian valtameressä ja Tyynessämeressä elävää lajia. Nykykäsityksen mukaan melakäärmeet ja lattapyrstökäärmeet eivät kuitenkaan ole läheistä sukua toisilleen, vaan ne ovat kaksi erillistä kehityshaaraa, jotka molemmat lukeutuvat myrkkytarhakäärmeiden heimoon. Nykyään melakäärmeisiin luetaan meressä elävien lajien lisäksi kaikki Australian ja Melanesian maalla elävät myrkkytarhakäärmeet, kuten tiikerikäärme, surmakäärme ja taipaanit, jotka aiemmin luokiteltiin Oxyuraninae-alaheimoon. Sukuja melakäärmeissä on nykyluokittelun mukaan 38 ja lajeja noin 200.
Suomen lankarullateollisuus
Lankarullatehtaat Suomessa
Kaukaksen Lappeenrannan ja Iitin tehtaat, Ab Tornatorin tehtaat Lahdessa ja Imatralla sekä Saastamoisen tehtaat Karttulassa ja Kuopiossa olivat paitsi Suomen suurimmat myös pitkäikäisimmät Oy Pallas Ab:n Hollolan tehtaan ohella. Tornatorin Lahden tehdas jatkoi toimintaansa vuoteen 1960 saakka, Saastamoisen Kuopion tehdas vuoteen 1969 ja Kaukaksen Lappeenrannan tehdas vuoteen 1972 saakka, jonka jälkeen lankarullien tuotanto loppui Suomessa.
Melakäärmeet
Kaikki meressä elävät melakäärmelajit synnyttävät eläviä poikasia, mutta maalla elävien lajien joukossa on myös monia munivia käärmeitä.
Suomen lankarullateollisuus
Lankarullatehtaat Suomessa
Suomessa toimi vuosina 1873-1972 yhteensä 22 eri lankarullatehdasta. Useat näistä olivat kuitenkin pieniä. Tehtaita oli vuosina 1911-1916 enimmillään toiminnassa kaksitoista ja vuosina 1917-1940 vielä 10-11 tehdasta, jonka jälkeen tehtaiden määrä alkoi vähetä. Suomessa toimineet lankarullatehtaat on esitetty taulukossa 1.
Melakäärmeet
Suvut
Melakäärmeisiin kuuluu 38 sukua. Meressä elävät suvut on merkitty tähdellä (*).
Suomen lankarullateollisuus
Lankarullateollisuuden merkitys Suomen teollistumiselle
Lankarullateollisuudella oli sen pienestä vientiosuudesta huolimatta merkitystä Suomen teollistumisessa. Rullateollisuudesta alkunsa saaneet metsäteollisuusyhtiöt kuten Kaukas, Tornator ja Saastamoinen laajensivat toimintaansa muille metsäteollisuuden aloille. Osaltaan tämän mahdollisti lankarullateollisuuden hyvä kannattavuus vuosina 1886-1916 ja sen myötä kertyneet pääomat. Laajentumisen avulla yhtiöt myös turvasivat toimintaansa rullateollisuuden näkymien heikentyessä 1920-luvulta lähtien.
Viisi vuotta Kaukaksen Lappeenrannan lankarullatehtaan käynnistymisen jälkeen vuonna 1897 omistajat perustivat alueelle sulfiittiselluloosatehtaan ja toisen sellutehtaan vuonna 1905. Seudun metsävarojen lisäksi tehtaat hyödynsivät lankarullatehtaan puujätettä, jota syntyi valtavat määrät. Nykyisin metsäyhtiö UPM valmistaa Lappeenrannan Kaukaalla (UPM Kaukas) paperia, sellua, sahatavaraa, biokemikaaleja ja energiaa.
Ab Tornatorin toiminta alkoi Lahdessa lankarullatehtaana vuonna 1888. Vuonna 1894 yhtiö osti Tainionkosken alueen Imatralta, jonne valmistui vuonna 1897 puuhiomo ja paperitehdas ja vuonna 1898 yhtiön toinen lankarullatehdas. Vuonna 1910 alueelle rakennettiin sellutehdas. Vuonna 1941 Ab Tornator fuusioitiin Enso-Gutzeit osakeyhtiöön.
H. Saastamoisen lankarullatehtaiden toiminta Kuopion seudulla laajeni vuonna 1922 perustettuun sahalaitokseen, josta myöhemmin kehittyi ovi- ja ikkunatehdas Sasmo. Vuonna 1923 alkoi vanerin tuotanto ja myöhemmin myös Sasmo-lastulevyjen tuotanto.
Muurahaisten kapina (romaani)
Muurahaisten kapina (Le Jour de fourmis) on ranskalaisen Bernard Werberin vuonna 1992 kirjoittama tieteisromaani, joka on toinen osa Muurahaiset-trilogiassa. Kirjan edeltäjä on nimeltään Muurahaiset ja trilogian kolmatta osaa (La Révolution des fourmis) ei ole suomennettu.
Inkojen historia
Inkojen historia käsittää Perun Andeilla asuneiden inkojen historian noin 1000-luvulta nykyaikaan, joskin inkavaltakunta lakkasi olemasta jo vuonna 1572.
Inkojen nousu
Inkat olivat alkujaan joukko pieniä ja erillisiä etnisiä ryhmiä. He valloittivat asuinalueekseen Curahuasin seudun, jota ketšuaintiaanit olivat asuttaneet, ja omaksuivat vähitellen ketšuan kielen. Vuoden 1200 tienoilla Apurímac- ja Urubambajoen välisten ylänköjen ryhmät olivat kasvaneet liian suuriksi silloisille alueilleen. Sen seurauksena ihmisryhmät alkoivat liikehtiä ja muodostui liittoutumia. Näistä voimakkaimmaksi nousi Cusco, jonka asukkaita alettiin kutsua inkoiksi, ’ylhäisiksi herroiksi’.
Joidenkin legendojen mukaan inkat olivat lähtöisin Titicacajärven Titicacasaarelta, missä ensimmäinen inka Manco Cápac astui esiin luolasta ja avioitui sisarensa Mama Occlon kanssa. Hän lähti veljineen ja siskoineen etsimään hedelmällistä paikkaa jonne asettua. Lopulta Manco Cápac saapui vaimonsa kanssa Rio Tullamayon ja Huantanayjoen risteyksen tienoolle, jonka maaperää hän kokeili survaisemalla siihen kultaisen sauvan. Havaittuaan maaperän otolliseksi pariskunta ajoi paikalliset asukkaat pois ja jäi paikalle asumaan. Kun he olivat perustaneet Cuscon kaupungin ja saaneet lapsia, Manco Cápac muuttui kiveksi, josta tuli inkojen pyhä huaca.
Inkavaltakunnan synty ja laajeneminen
Ensimmäiset inkahallitsijat olivat myyttisiä hahmoja, joiden historiallisuudesta ei ole varmuutta. Valtakunnan suuruuden ajan kuninkaita olivat Pachacútec (hallitsi 1438–1471), Túpac Inca Yupanqui (1471–1493) ja Huayna Capac (1493–1525). Pachacútec laajensi valtakuntaa voimakkaasti länteen ja etelään, ensisijaisesti rauhanomaisin keinoin.
Inkavaltakuntaan kuului lukuisia heimoja, joita Andien vuoriketjut pitivät toisistaan erillään. Tällainen monimuotoisuus teki valloituksen helpoksi mutta valtakunnan lujittamisen vaikeaksi. Inkat yhdistelivät eri kansoja ja valtioita yli 80 provinssiksi, jotka olivat kielellisesti monimuotoisia. Inkavaltakunta ei kuitenkaan ollut vielä ehtinyt muodostua yhtenäiseksi espanjalaisten tuloon mennessä 1500-luvun alussa, vaan kapinat olivat yleisiä.
Inkat turvautuivat sotilaalliseen valloitukseen vain viimeisenä keinona. Aluksi he tarjosivat yhdistymistä vastaan lahjoja, avioliittovaihtoa ja poliittisia liittoja. Inkat lupasivat valloitetun alueen ylimystölle etuoikeuksia, mm luvan moniin vaimoihin. Sen epäonnistuessa he alkoivat uhkailla valloituksella ja tarvittaessa lopulta ryhtyivätkin siihen. Inkavaltion nopealla laajenemisella oli monta syytä. Inkoilla oli mahtava armeija, hyvät huoltoyhteydet ja tehokas sodanjohto. Lisäksi he suorittivat laajoja väestönsiirtoja ja hallinnollisia operaatioita (niin sanottu mitimae-järjestelmä), joiden avulla he levittivät kulttuuriaan ja vahvistivat valloittamiensa alueiden valvontaa. Inkat siirsivät ketšuankielisiä pääkaupunkiseudun virkamiehiä ja sotilaita valtakuntaan liitetyille alueille perustettuihin kaupunkeihin, joista käsin tuotantoa ja sen jakoa valvottiin ja inkakulttuuria levitettiin. Valloitettujen alueiden oma väestö asutettiin näiden kaupunkien ympäristöön ja sopeutettiin järjestelmään. Epäluotettava osa väestöstä siirrettiin pois ja korvattiin ketšuankielisellä väellä, joka toi inkakulttuurin alueelle. Paikallinen väki sai pitää tapansa, pukunsa ja kielensä, mutta virkamiesten täytyi opetella ketšuaa.
Pachacútec lopetti valtakunnassa vallinneen uskonnollisen hajaannuksen ja paransi tieverkostoa. Hän myös rakennutti pääkaupunki Cuscon uudelleen pohjakaavaltaan puuman muotoiseksi. Pachacútecin seuraaja, lainsäätäjäkuninkaana tunnettu Túpac Inca Yupanqui levitti valtakuntaa yli Pohjois-Chilen. Mapuche-heimo kuitenkin pysäytti inkojen etenemisen Maulejoelle Maulen taistelussa noin vuonna 1480.
Huayna Capacin valloitusten jäljiltä Inkavaltakunta oli suurimmillaan: sen pohjoisraja oli nykyisessä Etelä-Kolumbiassa ja eteläraja 80 kilometriä Chilen Santiagosta etelään.
Sisällissota
Huayana Capacin kuoltua 1527 hänen poikansa Huáscar ja Atahualpa yrittivät aluksi johtaa valtakuntaa yhdessä. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja heidän välilleen puhkesi vallanperimyssota. Huáscar hallitsi pääkaupunki Cuscoa ja Atahualpa pohjoisempaa Quitoa. Sisällissota ratkesi Atahualpan eduksi 1532 ja Huáscar otettiin vangiksi.
Inkavaltion valloitus ja tuho
pienoiskuva|Aikalaiskaiverrus [[Cajamarcan taistelusta, jossa kuningas Atahualpa on saarrettuna kantotuolissaan.]]
Espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui sisällissodan repimään inkavaltioon vuonna 1532 vain 180 miehen kanssa. Hän vangitsi kuningas Atahualpan Cajamarcan taistelussa houkuttelemalla hänet kohtaamaan espanjalaiset aseettomana ja myöhemmin surmautti hänet saamistaan lunnaista huolimatta. Espanjalaiset onnistuivat valloittamaan koko inkavaltakunnan, mihin oli monta syytä. Espanjalaisten aseistus oli ylivoimaista inkoihin nähden. Atahualpa ei ollut ollut suosittu etenkään Cuscossa, mistä espanjalaiset saivatkin lisäjoukkoja. Myös provinssit olivat tyytymättömiä tyrannimaisiin inkoihin ja taistelivat espanjalaisten puolella. Valtakunnan laajeneminen oli myös heikentänyt sitä taloudellisesti, koska työveroja ei enää maksettu kunnolla. Paljon inkoja oli myös jo kuollut Euroopasta tulleisiin sairauksiin, joihin intiaaneilla ei ollut vastustuskykyä. Valtakunnan valloitus onnistuikin melko vaivatta, ja espanjalaisvallan varmistivat Kastiliasta myöhemmin saapuneet lisäjoukot.
Espanjalaiset ryöstivät Cuscon ja rakensivat uuden kaupungin sen paikalle. He asettivat inkojen nimelliseksi hallitsijaksi Manco II:n, joka kuitenkin johti inkat kapinaan 1536. Epäonnistuneen kapinan jälkeen inkat vetäytyivät vuoristoseuduille ja jatkoivat sissisotaa espanjalaisia vastaan. Inkojen viimeinen johtaja Túpac Amaru kukistui 1572, kun espanjalaiset valloittivat viimeisen itsenäisen inkakaupungin Vilcabamban. Espanjalaiset käyttivät intiaaniseutujen hallitsijoina paljolti samoja menetelmiä kuin inkatkin, mutta heidän kovat vaatimuksensa johtivat useisiin intiaanikapinoihin.
Vaikka inkavaltakunta tuhoutuikin, joitain inkojen kulttuuriperinteitä on säilynyt nykyaikaan asti, kuten ketšuan kieli, tekstiilitaide ja ruokakulttuuri. Inkojen asuinseudun Perun ylänköjen asukkaat ovat edelleen geneettisesti noin 95-prosenttisesti intiaaneja, ja eurooppalaisvaikutus heidän geeniperimäänsä on jäänyt hyvin vähäiseksi. Rannikolla sijaitsevassa pääkaupungissa Limassa intiaaniperimän osuus on enää 68 prosenttia.
Salomon hallitsijasuku
Salomon hallitsijasuku on Etiopiaa hallinnut kuningashuone, joka laski periytyvänsä kuningas Salomon ja Saaban kuningattaren pojasta, Etiopian ensimmäisestä tarunhohtoisesta keisarista Menelik I:stä.
Dynastian hallinto Etiopiassa alkoi vuonna 1270, kun ensimmäinen suvun keisari Yekuno Amlak syrjäytti Zagwe-dynastian viimeisen hallitsijan. Yekuno Amlak väitti olevansa Zagwe-dynastian syrjäyttämän Aksumin kuningashuoneen jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Salomon suku hallitsi Etiopiaa vain pienin keskeytyksin aina vuoteen 1974, jolloin keisari Haile Selassie syöstiin vallasta.
Madeiran yliopisto
thumb|Madeiran yliopisto Madeiran yliopisto (, UMA) on yliopisto Funchalissa, Portugalin Madeiralla. Se perustettiin vuonna 1988.
Lännenlepakkokiitäjä
Lännenlepakkokiitäjä (Neafrapus cassini) on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Länsi- ja Keski-Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö
Lännenlepakkokiitäjä on noin 15 cm pitkä. Lajin pää, selkä, siivet ja lyhyen pyrstön kärki ovat väriltään mustat. Lännenlepakkokiitäjän pyrstössä on lyhyitä piikkejä. Linnun kurkku on valkoinen tai harmahtava ja siinä on mustia viiruja. Rinta on harmaa ja vatsa valkea. Pyrstön yläosassa on valkoinen juova.
Levinneisyys ja elinympäristö
Länsi-Afrikassa lännenlepakkokiitäjän levinneisyys ulottuu Sierra Leonesta Ghanaan ja Keski-Afrikassa sitä tavataan laajalta alueelta Nigeriasta itään Ugandaan ja etelään Gabonin ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan asti. Lajin elinympäristöä ovat sademetsät erityisesti järvien läheisyydessä. Lännenlepakkokiitäjät elävät pareittain tai pieninä ryhminä. Sen lentotyyli on lepatteleva ja muistuttaa lepakoiden lentoa.
Arham
Arham on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 15 kilometriä Diréstä pohjoiseen. Kunnassa on 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Arhamin kunnan pinta-ala on arviolta 97 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Dirén piirin Bourem Sidi Amarin, etelässä Dirén ja lännessä Kondin sekä pohjoisessa pohjoisessa Goundamin piirin Douékirén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin haarajoki Kondi. Nigerjoen tulvat muodostavat tasangoille tulvajärviä.
Kuntaan kuuluu kolme kylää ja kaksi paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä songhaita ja tuaregeja. Lisäksi on fulbeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat osittain keinokasteluun perustuva maanviljely, paimentolaisten harjoittama karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, vehnä, durra ja hirssi. Myyntiin kasvatetaan tupakkaa, sipulia, bataattia ja maniokkia. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit ja hevoset. Maatalous kärsii lisääntyneestä kuivuudesta.
Arhamista on kuivana kautena tieyhteydet Diréen, Bourem Sidi Amariin ja Douékiréen. Tulva-aikana ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluvat alakoulu ja terveysasema.
Kirill Sosunov
Kirill Sosunov (s. 1. marraskuuta 1975 Rjazan) on uransa jo päättänyt venäläinen pituushyppääjä. Sosunov voitti MM-pronssia vuoden 1997 MM-kisoissa Ateenassa tuloksella 818. Hänellä on myös hopeatila vuoden 1997 sisäratojen MM-kisoista, joissa hän hyppäsi sisäratojen ennätyksensä 841. Ulkoradoilla Sosunovin ennätys on vuonna 1998 Pietarissa hypätty 838. Hän voitti kultaa vuoden 1998 EM-kisoissa Budapestissä. Tulos oli tuolloin 828. Sosunov voitti kultaa myös vuoden 1995 kesäuniversiadeissa. Hän osallistui urallaan kaksiin olympialaisiin.
Sosunov avioitui arvokilpailutason korkeushyppääjän Olga Kaliturinan kanssa.
Zwijndrecht
Zwijndrecht tarkoittaa seuraavia asioita:
Thor Vilhjálmsson
Thor Vilhjálmsson  (1925 Edinburgh, Skotlanti, Britannia – 2011 ) oli islantilainen kirjailija. Hän työskenteli kirjastonhoitajana.