cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Susanna Pettersson
Susanna Kristina Pettersson (s. 30. elokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen taidehistorioitsija. Hän on kokoelmatutkimukseen ja museohistoriaan erikoistunut dosentti. Hän aloitti Ateneumin taidemuseon johtajana lokakuussa 2014 ja Ruotsin kansallismuseon ylijohtajana elokuussa 2018. Kesäkuun 2023 alussa Susanna Pettersson siirtyy Suomen kulttuurirahaston toimitusjohtajaksi.
Ura
Pettersson toimi vuosina 1991–1992 Helsingin Taidehallin näyttelysihteerinä ja vuodesta 1992 hän työskenteli Valtion taidemuseossa, aluksi museopedagogisen yksikön amanuenssina 1992–1996 ja intendenttinä 1996–2001 sekä taidemuseoalan kehittämisyksikön erikoissuunnittelijana 2001–2007 ja kehitysjohtajana 2007–2010. Vuosina 2010–2013 Pettersson oli Alvar Aalto -säätiön ja Alvar Aalto -museon johtaja. Vuonna 2011 hän oli vieraileva luennoitsija Reinwardt Academyssä Amsterdamissa. Pettersson nimitettiin Jyväskylän yliopiston museologian dosentiksi vuonna 2012.
Maaliskuusta 2013 alkaen Pettersson toimi Suomen Lontoon-instituutin johtajana. Ruotsin kansallismuseon ylijohtajana hän on työskennellyt elokuusta 2018 alkaen. Hän erosi omasta tahdostaan perhesyihin vedoten työstään Tukholmassa kesken kuusivuotisen toimikautensa 2023.
Pettersson on kirjoittanut kuvataiteesta ja museologiasta useisiin tieteellisiin ja ammatillisiin julkaisuihin sekä suurelle yleisölle. Hän on ollut perustamassa useita alan verkkojulkaisuja, kuten Mustekala.infoa ja Taidehistorian seuran tieteellistä verkkojulkaisua Tahitia.
Yksityiselämä
Susanna Petterssonin veli on kirjailija Juhana Pettersson. Heidän isoisänsä oli professori Lars Pettersson. Susanna Petterssonin puoliso vuodesta 1998 on ollut taiteilija ja kriitikko Timo Valjakka.
Cecil Beaton
thumb|Cecil Beaton Kiinassa toisen maailmansodan aikana. Cecil Walter Hardy Beaton (14. tammikuuta 1904 Lontoo – 18. tammikuuta 1980 Broadchalke, Salisbury) oli brittiläinen valokuvaaja, elokuvalavastaja ja puvustaja. Hänen tunnetuimpia valokuviaan ovat kuuluisuuksien muotokuvat, joita on kymmenistä henkilöistä, kuten Marlene Dietrichistä, Salvador Dalísta, Mick Jaggerista, Joan Crawfordista, Katharine Hepburnista, Jacqueline Kennedystä ja Marlon Brandosta.
Seututie 664
thumb|right|300px|Seututie 664 Isojoen keskustassa. Seututie 664 on tie, joka kulkee Honkajoelta Kristiinankaupunkiin. Tien pituus on 50 kilometriä.
Cecil Beaton
1920-luvulla Beaton alkoi kuvata Vanity Fairille ja Voguelle. Hän toimi valokuvaajana toisessa maailmansodassa ja hänen kuviaan sodasta julkaistiin teoksessa Winged Squadrons (1942). Sodan jälkeen Beaton siirtyi työskentelemään elokuvien parissa. Hän sai puvustuksen Oscar-palkinnon elokuvasta Gigi (1958) ja puvustuksen sekä lavastuksen Oscarin elokuvasta My Fair Lady (1964).
Seututie 664
Tien kulku
Tie saa alkunsa Honkajoelta kantatien 44 risteyksestä. Täältä tie kulkee ensin noin viiden kilometrin verran Honkajoen metsiä halkoen, jonka jälkeen se kohtaa Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajan. Täältä tie jatkuu pääosin metsiä halkoen noin yhdeksän kilometrin verran, kunnes se saapuu Isojoen keskustaan. Täällä tie kohtaa Kuvaskankaalta tulevan seututien 661 risteyksen, jonka kanssa tie lähtee menemään yhteistä linjausta pitkin kohti luodetta.
Antiokia
Antiokia oli antiikin aikainen ja bysanttilaisaikainen kaupunki historiallisessa Syyriassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Orontes-joen (nykyisin Asi) varrella noin 30 kilometrin päässä Välimeren rannikosta. Nykyään Antiokian paikalla sijaitsee turkkilainen Antakyan kaupunki.
Cecil Beaton
Beaton aateloitiin vuonna 1972.
Seututie 664
Tien kulku
Sivuutettuaan Isojoen keskustan tie etenee noin puolentoista kilometrin verran yhdessä seututien 661 kanssa, jonka jälkeen se erkaantuu Pettukylässä pohjoiseen kohti Kauhajokea. Täältä tie kulkee noin neljän ja puolen kilometrin verran, jonka jälkeen se ylittää Heikkilänjoen. Tämän jälkeen tie jatkuu noin neljä kilometriä pääosin suorana tienä, saapuen sen jälkeen Vanhakylään. Vanhastakylästä tie etenee noin kolme kilometriä, jota seuraa Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntarajan ylitys.
Antiokia
Antiokia perustettiin hellenistisenä kaupunkina vuonna 301 eaa. Se toimi Syyrian kreikkalaisten kuninkaiden pääkaupunkina. Antiokiasta tuli kreikkalaisen kulttuurin keskus alueella ja koko pohjoisen Syyrian merkittävin kaupunki. Lopulta se oli Aleksandrian ohella koko Lähi-idän suurimpia kaupunkeja, ja suurimmillaan siellä oli noin puoli miljoonaa asukasta. Antiokiasta tuli merkittävä varhaiskristillinen keskus ensimmäiseltä vuosisadalta lähtien. Keskiajalla kaupunki alkoi taantui ja lopulta hylättiin.
Seututie 664
Tien kulku
Täältä noin kahden kilometrin päässä tie kohtaa Karijoelle menevän seututien 687 risteyksen. Seuraavaksi tie etenee noin kolmen ja puolen kilometrin verran, jonka jälkeen se ylittää Karijoen sekä saapuu Dagsmarkiin. Sieltä tie etenee vielä noin kuuden kilometrin verran Karijokea myötäillen, kunnes se saapuu Kristiinankaupungin Lapväärttiin ja päättyy Kristiinankaupungista Kauhajoelle johtavan seututien 663 risteykseen.
Tien osoitenimenä on kantatieltä 44 Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajalle Isojoentie, sieltä seututien 661 eteläiseen haaraan Isojoelle Honkajoentie, Isojoelta Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntarajalle Kristiinantie, sieltä Dagsmarkiin uudestaan Isojoentie, Dagsmarkista Peruksentien risteykseen Dagsmarkintie ja sieltä seututien 664 risteykseen Lapväärtintie.
Antiokia
Maantiede
Antiokia oli rakennettu Vähän-Aasian itään päin ja Foinikian pohjoiseen päin kulkevan rannikon taitekohtaan, jossa Orontes-joki virtasi Taurus- ja Libanoninvuorten välissä. Kaupunki sijaitsi noin 64 kilometriä länteen Alepposta ja noin 32 kilometriä etelään Skanderoonista (nyk. İskenderun). Paikka on lähellä kohtaa, jossa 36 pituuspiiri ja 36 leveyspiiri leikkaavat toisensa. Nykyisin kaupungin paikka on Turkissa vajaa 20 kilometriä Syyrian rajalta.
Berglund
Berglund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antiokia
Maantiede
pienoiskuva|vasen|[[Roomalainen tie, joka yhdisti Antiokian ja Khalkiin Syyriassa.]] Antiikin aikana kaupunki tunnettiin nimellä ”Antiokia (Antiokheia) Oronteen varrella” erotuksena lukuisista muista Antiokheia-nimisistä kaupungeista. Suomen kieleen erityisesti tämän Antiokheian nimi on vakiintunut muotoon ”Antiokia” pääasiassa raamatunsuomennosten vaikutuksesta. Kaupunki oli rakennettu Orontes-joen itärannalle kohtaan, jossa joki tekee mutkan länteen päin. Toinen kaupungin nimi oli ”Antiokia Dafnen luona”, sillä sen lähellä noin yhdeksän kilometriä etelään sijaitsi Apollonille pyhitetty Dafnen lehto. Dafnessa olivat myös Kastalia- ja Pallas-nimillä tunnetut lähteet. Kolmas nimi oli ”Suuri Antiokia”. Pääosa Antiokiasta oli rakennettu joessa olevalle saarelle. Ei ole varmuutta, oliko saari tehty keinotekoisesti linnoitustarkoituksessa, eikä saarta ole enää nykyisin olemassa.
Kaupungin satamana toimi Välimeren rannalla sijainnut Seleukeia, mutta myös Orontes oli purjehduskelpoinen kaupungille saakka.
Hellenistinen kausi
pienoiskuva|[[Seleukos I Nikator|Seleukos I:n Antiokiassa lyöttämä raha, n. 312–280 eaa.]]
Antiokia sijaitsi ikivanhojen kauppareittien varrella. Kaivaukset ovat osoittaneet, että jo minolaiset ovat käyneet kauppaa Tell Atshanan palatsia asuttaneiden heettiläisten kanssa 1000-luvulla eaa. Antiokian paikan lähellä El Minassa on ollut ateenalainen kauppa-asema 400-luvulla eaa. 300-luvun eaa. lopulla kreikkalaiset perustivat alueelle kaksi kaupunkia Aleksanteri Suuren sotaretken yhteydessä ja sen jälkeen. Aleksanteri itse perusti Aleksandrettan satamakaupungin matkalla rannikolta Issokseen. Antigonos I puolestaan perusti Antigoneian (Antigonia) Oronteen rannalle vuonna 307 eaa.
Antiokian kaupungin perusti Seleukos I Ipsoksen taistelun jälkeen vuonna 301 eaa. Kaupunki perustettiin Antigoneian lähelle saman joen rannalle mutta jonkin verran alajuoksulle päin. Seleukos nimesi kaupungin joko isänsä Antiokhoksen tai samannimisen poikansa Antiokhoksen mukaan. Sen lisäksi Seleukos I perusti Seleukeian (Seleukia) kaupungin joen suulle. Toinen, tunnetumpi Seleukeia Tigriksen rannalla vaikuttaa toimineen alussa Seleukoksen pääkaupunkina, mutta myöhemmin pääkaupungiksi tuli Antiokia. Varhaisempi Antigoneia puolestaan jäi kesken ja menetti merkityksensä.
pienoiskuva|vasen|180px|”Antiokhian [[Tykhe”, kaupungin henkilöitymä, joka istuu Silpios-vuorella ja jonka jalkojen juuressa on Oronteen henkilöitymä. Roomalainen marmorikopio alkuperäisestä kreikkalaisesta Eutykhideen tekemästä pronssiveistoksesta 200-luvulta eaa. Vatikaanin museo.]] Kaupungin sijainti valittiin ennuspappien ohjeiden mukaisesti. Seleukoksen kerrotaan seuranneen lintujen lentoa Kasios-vuorelta. Seleukeia perustettiin rannikolle joen suuhun paikkaan, johon kotka kantoi palan uhrilihaa. Tämän jälkeen kotkan lennon perusteella päätettiin, ettei Seleukoksen pääkaupunki tule Antigoneiaan; sen vietyä lihan Silpios-kukkulalle, Antiokia perustettiin kukkulan ja joen väliselle alueelle. Kotka esiintyi myöhemmin Antiokian lyömien rahojen kuva-aiheena legendan vuoksi.
Antiokian alkuvaiheen arkkitehdiksi mainitaan Ksenaios. Saaressa sijainneelle kaupungille rakennettiin muurit, jotka ympäröivät alussa melko pienen alueen. Seleukoksen poika Antiokhos Soter (kuninkaana 281–261 eaa.) rakennutti kaupunkiin temppeleitä ja julkisia rakennuksia. Antiokian ensimmäiset asukkaat tuotiin Antigoneiasta. Lisäksi kaupunkiin otettiin ympäröivien seutujen alkuperäistä, ei-kreikkalaista väestöä, kuten juutalaisia, jotka saivat samat poliittiset oikeudet kuin kreikkalaiset. Kaupungin asukkaat jaettiin 18 heimoon, ja kaupungilla oli oma kansankokous, joka kokoontui kaupungin teatterilla. Myöhempinä aikoina mainitaan myös 200-miehinen neuvosto. Juutalainen väestö asui ilmeisesti omissa kortteleissaan kuten Aleksandriassa. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymejä Antiokheus ja Antiokheios, myöhemmin latinaksi Antiochensis.
Alkuvaiheen jälkeen kaupunkia laajennettiin ainakin kolmessa vaiheessa myöhempien hallitsijoiden aikana, ja kunkin vaiheen ympärille rakennettiin lisää muuria. Strabon kuvasi kaupunkia tämän vuoksi ”tetrapoliiksi” eli neljäksi kaupungiksi. Seleukos II Kallinikos (kuninkaana 246–225 eaa.) rakensi saarelle uusia kortteleita ja ympäröi ne muurilla. Antiokhos Suuri (223–187 eaa.) asutti kaupunkiin lisää kreikkalaista väestöä Roomaa vastaan käymänsä sodan aikana 190 eaa. Antiokhos IV Epifanes (175–164 eaa.) rakennutti ”neljännen kaupungin” laajentamalla kaupunkia itään saaren ulkopuolelle vuorten juurelle. Tämä uusi osa kaupungista sai nimen Epifaneia.
Antiokiasta tuli kuuluisin Seleukoksen perustamasta 16 kaupungista. Siitä tuli kreikkalaisen kulttuurin keskus alueella ja koko pohjoisen Syyrian merkittävin kaupunki. Kaupungin sijainti oli otollinen sekä hallinnolliselta ja sotilaalliselta että myös kaupalliselta kannalta, sillä siitä oli helppo pitää yhteyttä sekä Välimeren suuntaan että Zeugmaan ja muualle Mesopotamiaan päin, ja silkkitie kulki sen kautta. Kaupungin kulttuurissa kuvataan yhdistyneen helleeninen sivistys sekä monet itämaiset vaikutteet, kuten uskonnot ja astrologia.
Roomalainen kausi
Antiokia tuli osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 64 eaa. Tuolloin koko Syyriasta tehtiin Rooman provinssi. Samassa yhteydessä Pompeius antoi kaupungille vapaakaupungin (civitas libera) aseman eli itsehallinnon. Julius Caesar uudisti tämän etuoikeuden vuonna 47 eaa., ja kaupunki sai nauttia siitä aina 100-luvulle jaa. saakka, jolloin Antoninus Pius teki kaupungista roomalaisen colonian Colonia Antiochia ad Orontem.
Uskonnonpedagoginen instituutti
Uskonnonpedagoginen instituutti on yhdessä Seurakuntaopiston lapsityön instituutin kanssa osa Järvenpäässä toimivan Seurakuntaopiston työelämän kehittämispalveluita. Uskonnonpedagogisen Instituutin tehtävänä tukea ja edistää koulujen uskonnonopetusta. Sen toimintaa ovat uskontoa opettavien luokan- ja aineenopettajien täydennyskoulutus sekä koulumaailmaan liittyvät asiantuntijapalvelut, materiaalituotanto, tilauskoulutukset ja hankkeet.
Antiokia
Roomalainen kausi
pienoiskuva|Agoran henkilöitymä. Roomalainen mosaiikki Antiokiasta, 100–300-luku. pienoiskuva|Hopearaha [[Constantius I Chlorus|Constantius I Chloruksen ajalta, n. 294–295.]] Kaupunki oli laajimmillaan roomalaisen kauden alussa. Se jatkoi kukoistustaan Rooman keisarikaudella, ja sinne rakennettiin lukuisia roomalaisille kaupungeille tyypillisiä rakennuksia. Kaupunkia rakennutti muun muassa Herodes Suuri. Germanicus kuoli Antiokiassa vuonna 19 jaa.
Uskonnonpedagoginen instituutti
Uskonnonpedagoginen instituutti perustettiin 1980-luvun puolivälissä tukemaan uskontoa opettavia luokan- ja aineenopettajia. Silloin havaittiin tarve kehittää uskonnonopetuksen valmiuksia ja sisältöjä tarjoamalla opettajille täydennyskoulutusta ja tuottamalla tarvittavaa materiaalia. Toiminnan esikuvana oli saksalainen malli, jossa uskonnonpedagogiset instituutit harjoittavat opettajien perus- ja täydennyskoulutusta. Uskonnonpedagoginen instituutti on ollut tuomassa maahan ja kehittämässä uusia uskonnonopetuksen menetelmiä, joita ovat esimerkiksi Godly Play, Raamatturäppi ja Lattiakuvat.
Antiokia
Roomalainen kausi
Ensimmäisellä vuosisadalla, noin 50–60-luvuilla jaa., Antiokia toimi eräänä apostoli Paavalin lähetysmatkojen keskuksista. Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen seuraajia alettiin ensimmäisen kerran kutsua kristityiksi juuri Antiokiassa. Kaupunkia on myös arveltu paikaksi, jossa Matteuksen evankeliumi olisi kirjoitettu.
Kristinuskon levitessä Antiokian patriarkaatti oli yksi viidestä patriarkaatista (muut olivat Jerusalem, Aleksandria, Konstantinopoli ja Rooma). Antiokian kolme ensimmäistä patriarkkaa ovat perinteessä Pietari, Euodios ja Ignatios. Antiokiassa kehittyi myös oma raamatuntulkinnan koulukuntansa.
Antiokia kärsi usein maanjäristyksistä, joskus usein saman vuosisadan aikana. Jälleenrakennukseen kaupunki sai usein pyytää apua Rooman (tai myöhemmin Bysantin) keisarilta. Kaupunkia jälleenrakensi jo aiemmin Aleksanteri Balas vuonna 140 eaa., ja roomalaisella kaudella Caligula vuonna 37 jaa. ja Trajanus vuonna 115. Persialaiset valtasivat kaupungin yllätyshyökkäyksessä vuonna 256 ja surmasivat monia sen asukkaista.
Bysanttilainen kausi
Rooman valtakunnan jakautuessa Antiokiasta tuli valtakunnan muiden itäosien tavoin osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa. Kaupungin bysanttilainen aika käsittää ajan Konstantinus Suuresta Justinianukseen. Konstantinopolin perustamisen jälkeen Antiokia menetti asemansa itäisen Rooman valtakunnan tärkeimpänä kaupunkina. Se vakiinnutti kuitenkin asemansa yhtenä idän patriarkaateista. Antiokiassa järjestettiin kymmenen varhaisen kirkon kirkolliskokousta vuosina 252–380. Yksikään näistä ei kuitenkaan ollut ekumeeninen kirkolliskokous.
Bysanttilaisella kaudella antiokialaisia varhaisen kirkon merkkihenkilöitä olivat pylväspyhimys Simeon Styliitta sekä taidokkaista saarnoistaan tunnettu Johannes Khrysostomos. Samaan aikaan kaupungissa eli myös sen viimeisiin tunnettuihin pakanoihin kuulunut reettori Libanios. Johannes Khrysostomoksen kautta on säilynyt paljon tietoa kaupungista hänen aikanaan. Hän kertoo kaupungissa olleen asukasta, joista puolet oli kristittyjä, mutta ei ole tietoa, onko tähän laskettu esimerkiksi lapset ja orjat.
Keisari Julianus yritti päästä antiokialaisten suosioon, ja hänen pettymystään kuvaa hänen teoksensa Misopogon. Theodosiuksen aikana kaupunki laajeni etelään kohti Dafnea, ja myös tämä alue ympäröitiin muurein. Bysanttilaisella ajalla kaupungissa oli suuret maanjäristykset Leo I:n aikana vuonna 458 sekä Justinianuksen aikana vuosina 526 ja 528, joiden jälkeen se jälleenrakennettiin.
pienoiskuva|Antiokian muureja [[Ensimmäinen ristiretki|ensimmäisen ristiretken aikana.]] Sassanidien Persian Khosrau I tuhosi kaupungin täydellisesti vuonna 538. Justinianus rakennutti kaupungin kokonaan uudestaan tämän jälkeen, ja sen nimeksi tuli Theupolis (Theoupolis). Uusi kaupunki oli huomattavasti vanhaa pienempi. Sen muurit olivat ilmeisesti samat, joita kuvataan vielä ristiretkiaikana.
Myöhempi historia
Myöhemmällä keskiajalla Antiokia taantui hitaasti mutta vääjäämättä. Keisari Herakleioksen aikana vuonna 636/637 Antiokia joutui muun Syyrian mukana saraseeneille. Vuonna 969 keisari Nikeforos II Fokaksen joukot valtasivat sen takaisin. Antiokian mainitaan olleen suuri ja kukoistava kaupunki vielä tätä seuranneella kaudella. Kaupunki kuului Bysantin valtakunnalle aina 1000-luvulle saakka, ollen viimeiset vuosisadat sen itäisin merkittävä kaupunki. Seldžukit valtasivat kaupungin vuonna 1084, vain 14 vuotta ennen ristiretkeläisten tuloa.
Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin ensimmäisessä ristiretkessä 3. kesäkuuta 1098. Tämän jälkeen perustettiin normannien hallitsema Antiokian ruhtinaskunta. Sitä johti Hauteville-suku, ja sen ensimmäiseksi herttuaksi tuli Robert Guiscardin poika Bohemund I.
Ibrahim pašša suunnitteli vuonna 1835 tekevänsä kaupungista jälleen Syyrian pääkaupungin. Alue oli Syyriaa vuoteen 1938, jolloin Turkki liitti sen itseensä. Antiokian arkeologiset kaivaukset alkoivat 1930-luvulla. Kaivaukset jatkuvat edelleen.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Kaavakuva antiikin aikaisesta Antiokiasta.
Antiokiasta on kaivettu esiin vain vähän. Kaupungin kerrostumat 200-luvulta eaa. ovat noin 11 metrin syvyydessä ja 900-luvulta jaa. noin neljän metrin syvyydessä. Kaupunki tunnetaan kuitenkin poikkeuksellisen hyvin antiikin ja bysanttilaisaikaisista tekstilähteistä, ja sitä kuvaavat muun muassa Strabon, Euagrios Pontoslainen, Johannes Malalas, Libanios, Prokopios, Johannes Khrysostomos ja keisari Julianus.
Kaupunginmuuri ja akropolis
Suurimmillaan Antiokia käsitti koko tasangon Orontes-joen ja vuorten välissä, ja sen pinta-ala oli noin 3,2 × 1,5 kilometriä. Kaupunki oli ympäröity useissa eri vaiheissa rakennetuilla muureilla. Ympärysmuurin kokonaispituus oli laajimmassa vaiheessa noin 18 kilometriä. Länsisivulla muuri seurasi joen rantaa ja ympäröi kaupungin vanhan ytimen, joessa olleen saaren. Kaupungin itäsivulla muuri kiipesi akropoliille eli linnoitukselle, joka sijaitsi Silpion-vuorella kaupungin itäosassa.
Alakaupungin asemakaava
Joen itärannalla laajentunut alakaupunki rakennettiin hellenistisille kaupungeille tyypillisessä ruutuasemakaavassa, jota noudatettiin tinkimättä kaupungin kasvaessa. Sen kortteleiden koko oli noin 120 × 35 metriä. Alakaupungin poikki suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa kulki suuri pylväiköin reunustettu katu, jonka pituus oli yli kuusi kilometriä. Kadun leveys oli alun perin noin 27 metriä, josta varsinaisen kadun leveys yhdeksän metriä ja pylväikköjen leveys kummallakin sivulla samoin yhdeksän metriä. Kadun eteläpäässä oli Dafnen portti ja pohjoispäässä Aleppon portti.
Pääkadun kanssa ristesivät itä-länsisuuntaiset poikkikadut. Pääkadun ja keskeisimmän, saarelle johtaneen poikkikadun risteyksessä oli Omfalos (”Napa”) ja Apollonin patsas, ja toisessa risteyksessä Nymfaion eli nymfien pyhäkkö ja vesilähde. Nymfaionissa oli alkuperäinen ”Antiokhian Tykheä” esittänyt Eutykhideen tekemä pronssiveistos, joka esiintyy usein kaupungin myöhemmin lyömissä rahoissa. Muissa keskeisissä risteyksissä olivat Tiberiuksen pylväs sekä Trajanuksen portti. Ruutuasemakaava on edelleen jossain määrin näkyvissä nykyisen kaupungin asemakaavassa, ja kaupungin pääkatu on rakennettu antiikin aikaisen pääkadun länsipylväikön paikalle.
Myös saari oli rakennettu ruutuasemakaavassa, mutta hieman eri suuntaisesti. Saarella oli kaksi pylväiköin ympäröityä pääkatua, jotka ristesivät toisensa, ja risteyksessä tetrapylon. Saaren pohjoisosassa lähellä jokea oli palatsi, jonka Diocletianus rakennutti uudelleen roomalaisella kaudella, sekä hippodromi, joka rakennettiin vuonna 56 eaa. Saari oli yhdistetty muuhun kaupunkiin viidellä sillalla, joista yhden jäänteet on löydetty.
Muita rakennuksia ja löydöksiä
Antiokiassa oli myös muun muassa buleuterion sekä Aleksandrian tyylinen museion. Kaupungissa oli vesijohtoverkosto, joka johti vettä taloihin. Roomalaisella kaudella kaupunkiin rakennettiin uusi teatteri, amfiteatteri, basilika nimeltä Caesarium Augustus, roomalaisia kylpylöitä (Caligulan, Trajanuksen ja Hadrianuksen) sekä akvedukti. Antoninus Pius päällystytti pääkadun egyptiläisellä graniitilla. Taidelöytöihin lukeutuu erityisesti julkisten ja yksityisten rakennusten lattiamosaiikkeja.
Bysanttilaisella kaudella kaupungissa oli useita kirkkoja. Tunnetuin kaupungin kirkoista, se jossa Johannes Khrysostomos saarnasi, oli kahdeksankulmainen ja varustettu kupolilla. Se oli koristeltu mosaiikein ja patsain. Konstantinus Suuri rakennutti kaupunkiin preatoriumina toimineen basilikan, joka oli alueen hallinnon keskus. Keisari Valens rakennutti kaupunkiin suuren forumin, joka oli päällystetty marmorilla ja koristettu illyrialaisin pylväin, ja sijaitsi Nymfaionin lähellä.
Kaupungista tehtyjä löytöjä on sekä paikallisessa museossa, Pariisissa että eri puolilla maailmaa.
Uskonnonpedagoginen instituutti
Uskonnonpedagoginen instituutti tekee yhteistyötä yliopistojen teologisten ja kasvatustieteellisten tiedekuntien, Kirkkohallituksen sekä uskonnonpedagogiikan alalla toimivien asiantuntija- ja ammattijärjestöjen kanssa niin kotimaassa kuin kansainvälisestikin.
Aiheesta muualla
60.45306°N, 25.08°W
Ranskan avoin tennisturnaus 2012 – miesten kaksinpeli
Rafael Nadal oli turnauksen kaksinkertainen hallitseva mestari. Hän voitti turnauksen myös tällä kertaa voitettuaan loppuottelussa Novak Đokovićin.
Sijoitetut pelaajat
<li> Richard Gasquet <li> Stanislas Wawrinka <li> Milos Raonic <li> Marcel Granollers <li> Marin Čilić <li> Andreas Seppi <li> Radek Štěpánek <li> Philipp Kohlschreiber <li> Bernard Tomic <li> Andy Roddick <li> Mihail Južnyi <li> Viktor Troicki <li> Julien Benneteau <li> Jürgen Melzer <li> Kevin Anderson <li> Florian Mayer
Progressiivinen koulutus
Progressiiviseksi koulutukseksi kutsuttu suuntaus syntyi Yhdysvalloissa 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se oli reaktio koulutuksen kaavamaisuudelle. Siinä tavoitteena oli kasvattaa varttuvan persoonallisuuden kokonaisuutta, ei vain älyä, vaan yhtä hyvin emotionaalista ja fyysistä puolta. Suuntaus korosti varttuvan aktiivisuutta ja sen ydin tiivistyi sanoiksi "tekemällä oppiminen". Luova ja toiminnallinen aines korostui opetussuunnitelmassa. Suuntauksen vaikutusvaltaisin teoreetikko oli yhdysvaltalainen filosofi John Dewey.
Suuntauksen juuret ovat kuitenkin Euroopassa. Jean-Jacques Rousseau´n Émile (1762), romaanin muotoon puettu tutkielma kasvatuksesta, nähdään perustavaksi alkulähteeksi. Saksalainen Friedrich Fröbel perusti vuonna 1837 ensimmäisen lastentarhan (Kindergarten) ja sveitsiläinen Johann Pestalozzi (1746–1827) kouluja orvoille ja köyhille lapsille. A. S. Neill (Summerhill 1921) ja Maria Montessori voidaan mainita 1900-luvun eurooppalaisista progressiivisten ajatusten toteuttajista.
Kosraenhuitti
Kosraenhuitti (Zapornia monasa) oli Mikronesian liittovaltioon kuuluvan Kosraen saaren kotoperäinen rantakana. Lajista tunnetaan vain kaksi näytettä, jotka Heinrich von Kittlitz keräsi Kosraesta 1827–1828. Niitä säilytetään Venäjän Tiedeakatemiassa Pietarissa. Laji kuoli sukupuuttoon luultavasti 1830- tai 1840-luvulla lähtetyssaarnaajien ja valaanpyytäjien mukana saapuneiden lintuja saalistaneiden rottien takia.
Pekingin metro
Metrojärjestelmä laajeni viidellä linjalla 30. joulukuuta 2010, kun linjat 15, Changping, Fangshan, Yizhuang ja Daxing avattiin. Kiinan hallituksen talouden elvyttämispaketti on vauhdittanut metron laajennusta.
Verkosto
left|600px<br style="clear:both" />
Morris Marina
Morris Marina on brittiläinen henkilöautomalli, jota valmisti  British Leyland vuosina 1971–1981. Perinteistä takavetotekniikkaa edustava keskikokoinen ja hinnaltaan edullinen auto oli suosittu etenkin perheautona, mutta sen suosiota varjostivat laatuongelmat. Britanniassa Marinan pääkilpailijat olivat Ford Cortina, Vauxhall Viva ja Hillman Avenger, Suomessa Marinaa kalliimmat Ford Escort ja Opel Kadett sekä sitä halvempi Lada 1500.
Morris Marina oli Britanniassa hyvin suosittu. Lisäksi sitä vietiin ympäri maailmaa, jopa Pohjois-Amerikkaan (nimellä Austin Marina), ja koottiin myös Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Etelä-Afrikassa. Sitä on monilla markkinoilla kutsuttu laatuongelmiensa vuoksi yhdeksi kaikkien aikojen kehnoimmista autoista, yhdessä British Leylandin toisen 1970-luvun automallin Austin Allegron kanssa.
Moottorivaihtoehdot
Suomessa Morris Marina oli aluksi saatavissa 1,3- ja 1,8-litraisilla bensiinikoneilla (57 ja 72 hv) sekä 1,8-litraisella TC-bensiinimoottorilla (92 hv). Vuosina 1978–1979 oli vaihtoehtona myös 40-hevosvoimainen 1,5-litrainen dieselmoottori.
Autoteollisuuden vaikeuksien symboli
Morris Marina oli ensimmäisiä automalleja, jotka suunniteltiin British Motor Holdingsin (BMH) ja Leyland Motorsin fuusioiduttua BLMC:ksi 1968. Uusia malleja oli saatava markkinoille, vaikka juuri mitään suunnitelmia sellaisten kehittämiseksi ei ennen fuusiota ollut. Marina suunniteltiin hyödyntämään yrityksen hallussa jo olevaa tekniikkaa ilman juuri mitään uudistuksia, jotta se saataisiin markkinoille ripeästi.
Morris Marinan valmistusvuosina British Leylandia vaivasivat monet työtaistelut, jotka osaltaan muuttivat koko teollisuudenalan Britanniassa kannattamattomaksi. Samaan aikaan saksalaiset ja japanilaiset autonvalmistajat toivat markkinoille uusia innovatiivisia automalleja kuten Volkswagen Golf ja toisen sukupolven Toyota Corolla.
BBC:n autoviihdeohjelma Top Gear on tehnyt toistuvasti pilaa Morris Marinan kustannuksella 2000-luvulla. Aina kun auto on esiintynyt ohjelmassa, se on lopuksi romutettu pudottamalla sen päälle piano. Top Gear -ohjelman oheistuotteeksi tehdyssä kirjassa Crap Cars Morris Marina valittiin kaikkien aikojen neljänneksi huonoimmaksi autoksi.
Viivi von Schrowe-Kallio
Viivi Siveä Kerttu von Schrowe-Kallio (20. joulukuuta 1892 Kemi – 13. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Viivi von Schrowe-Kallion vanhemmat olivat kapteeni Akseli Fredrik Schrowe (1857–1926) ja Liisa Natalia Wernitz (1869–1943). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1911–1914, 1921–1922, 1924 ja 1926–1927 sekä Taideteollisessa keskuskoulussa 1915–1917, 1918–1919 ja 1923. Hän valmistui piirustuksenopettajaksi 1917 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1918, 1921, 1925, 1926, 1928, 1930, 1931 ja 1941. Schrowe-Kallio toimi oppikoulun opettajana 1917 ja 1919-1920. Taiteilijana hän oli erityisesti Lapin kuvaaja.
Viivi von Schrowe-Kallio oli naimisissa vuodesta 1919 kouluneuvos, filosofian tohtori Niilo Kallion (1890–1968) kanssa. He perustivat vuonna 1960 lahjoituksillaan Salon seudun tutkimusta ja museotoimintaa tukevan Viivi ja Niilo Kallion rahaston joka toimii Suomen Kulttuurirahaston Varsinais-Suomen rahaston yhteydessä.
Clearing-kauppa
Clearing, suomeksi selvittely, on talouselämässä käytetty termi, joka voi tarkoittaa esimerkiksi :
Suomen ja Neuvostoliiton välinen clearing-kauppa
Suomi ja Neuvostoliitto sopivat vuonna 1950 kauppasuhteen, jota kutsuttiin clearing-kaupaksi. Kauppasuhde kesti aina vuoden 1991 alkuun asti. Kauppasuhteen loppuminen oli osasyy Suomen 1990-luvun alun lamaan.
Suomi oli maksanut Neuvostoliitolle sotakorvauksia ja clearing -kauppasopimuksella pyrittiin vahvistamaan maiden välistä ystävyyttä kaupankäynnin avulla. Vuodesta 1950 lähtien aina 1990-luvun alkuun asti Suomen ja Neuvostoliiton välillä oli bilateraalinen clearing-kauppasopimus, joka tarkoitti pääpiirteissään sitä, että Suomen tuonti ja vienti Neuvostoliittoon oli yhtä suurta ja että viennistä saatu summa siirrettiin tuonnin ostoihin. Näin ollen vain tavara vaihtoi omistajaa. Tavaroiden hinnoista ja ostojen yhteishinnasta sovittiin erikseen vuosittain. Suomi toimitti Neuvostoliitolle jalostettuja tuotteita kuten tekstiili- ja kenkäteollisuuden sekä metalliteollisuuden tuotteita ja sai vastineeksi mm. raakaöljyä. Sopimuksen puitteissa öljyä tuotiin Neuvostoliitosta myös välitettäväksi muihin maihin.
Clearing-sopimuksen ansiosta Suomen teollisuus kehittyi, valtio vaurastui ja Suomen bruttokansantuote kasvoi. Suomi keskiluokkaistui ja siitä kasvoi sosiaali- ja hyvinvointivaltio. Työttömyys painui alle seitsemän prosentin.
Clearingkauppa oli suomalaisyrityksille edullista silläkin tavalla, että maksusta saatiin huomattava osa ennen toimitusta eikä muuta rahoitusta välttämättä tarvittu. Esimerkiksi laivatoimituksesta kolmasosa maksettiin sopimuksen syntyessä, kolmannes kölinlaskun jälkeen ja viimeinen kolmannes valmiin laivan luovutuksen yhteydessä.
Neuvostoliiton aikaan tehdyistä kaupoista Venäjä jäi velkaa yli 600 miljoonaa euroa, jonka se maksoi pois elokuussa 2006.
Tobajärvi
Tobajärvi on supertulivuoren kalderaan muodostunut järvi Indonesialle kuuluvan Pohjois-Sumatran provinssin keskiosissa Medanin kaupungin lähellä. Se on maailman suurin vulkaaninen järvi.
Järvi
thumb|Toba satelliittikuvassa Järvi on noin 90 kilometriä pitkä ja sijaitsee suunnilleen 900 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen maksimisyvyys on 505 metriä. Järveen laskee 202 jokea ja pienempää virtaa, joista vain 70 on ympärivuotisia. Veden virtaus sinne on vuosien kuluessa vähentynyt. Järvi toimii tärkeänä makean veden lähteenä alueen asukkaille. Ravinteikkuudeltaan se on oligotrofinen.
Tulivuori ja sen purkaukset
Kaldera muotoutui pleistoseenikaudella neljän suuremman tulivuorenpurkauksen jälkeen, jotka alkoivat 1,2 miljoonaa vuotta sitten ja joista viimeisin oli suunnilleen 74 000 vuotta sitten. Kaldera on 35 kilometriä leveä ja 100 kilometriä pitkä. Purkauksissa muodostui ignimbriittiä. Pölyä ja muuta vulkaanista materiaalia kulkeutui Sri Lankaan ja Bengalinlahdelle asti. Paikoitellen järven ympäriltä voi löytää jopa 600 metrin paksuisia tuffikerroksia.
Äio
Äio on virolaisen folk metal -yhtye Metsatöllin neljäs studioalbumi.
Tobajärvi
Tulivuori ja sen purkaukset
Toban viimeisin purkaus oli tiettävästi suurin maapallolla tapahtunut tulivuorenpurkaus. Historialliselta ajalta ei tunneta yhtään Toban purkausta. Kalderan reunalla sijaitsee pari pienempää tulivuorta, jotka ovat sitä nuorempia. Myöhemmät purkaukset ovat synnyttäneet myös ainakin Samosirin saaren keskelle järveä noin 30 000 vuotta sitten. Alueella on tapahtunut myös useita maanjäristyksiä.
Toban viimeisimmän purkauksen 74 000 vuotta sitten uskotaan vaikuttaneen merkittävästi myös ihmislajin evoluutioon, kun nykyisen käsityksen mukaan koko nykyihmisen (Homo sapiens) populaatio maapallolla olisi purkauksen aiheuttaman äkillisen ilmaston kylmenemisen seurauksena tuolloin kutistunut vain muutamaan tuhanteen yksilöön, joiden jälkeläisiä kaikki nykyään elävät ihmiset ovat.
USS Weehawken (1862)
USS Weehawken oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus
Alus tilattiin Zeno Secor and Companyltä Jersey Citystä New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1862 kumminaan neiti Nellie Cornstock ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta päällikkönään John Rodgers.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Yhdessä USS Iroquoisin kanssa ja Boardmanin hinaamana alus lähti 18. tammikuuta New Yorkista Port Royaliin.
Raahen seminaari
Raahen seminaari oli Raahessa vuosina 1896–1971 toiminut opettajaseminaari. Seminaarialue kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Suomen ensimmäinen opettajaseminaari perustettiin 1863 Jyväskylään. Ennen Raahen seminaaria oli perustettu myös ruotsinkieliset Tammisaaren ja Uudenkaarlepyyn seminaarit sekä Sortavalan suomenkielinen seminaari. Vuonna 1890 seminaaritutkinto tuli opettajien kelpoisuusehdoksi, mistä seurasi tarve uusille nais- ja miesseminaareille. Miesseminaarit perustettiin Raumalle ja Kajaaniin, naisseminaarit Heinolaan ja Raaheen. Asetus Raahen opettajatarseminaarista annettiin 29. huhtikuuta 1896 ja jo samana kesänä toiminta käynnistettiin lehtori Kosti Raition johdolla
Opettajatarseminaarin ensimmäiset tilat olivat Frans Lindbergin talossa Ranta- ja Koulukatujen kulmassa. Arkkitehti Werner Polónin yleisten rakennusten ylihallituksessa tekemät suunnitelmat hyväksyttiin Senaatissa 1897, jolloin myös rakennustyöt alkoivat. Rakennukset valmistuivat vuonna 1899, mutta toiminta aloitettiin uusissa tiloissa jo 1898. Alueen vuonna 1899 valmistuneita rakennuksia ovat muun muassa alaosiltaan tiiliset ja yläosiltaan puiset kaksikerroksiset päärakennus ja harjoittelukoulu, johtajien ja johtajattarien puurakenteiset asuintalot sekä tiilinen saunarakennus.
Seminaarin ensimmäiset miesopiskelijat aloittivat vuonna 1951. Seminaarin toiminta loppui 29. toukokuuta 1971, mihin mennessä seminaarista oli valmistunut yhteensä 3177 kansakoulunopettajaa. Seminaarirakennuksiin sijoitettiin Raahen tietokonealan oppilaitos, joka aloitti toimintansa v. 1972. Oppilaitos säilyi itsenäisenä vuoteen 1997 saakka, jolloin siitä tuli Oulun seudun ammattikorkeakoulun tekniikan alan yksikkö.
Peilimestari
Peilimestari on nimi kahdelle eri DC Comicsin kustantamalle sarjakuvahahmolle ja rikolliselle, jonka loivat alun perin John Broome ja Carmine Infantino. Hahmo teki ensiesiintymisensä Flash sarjakuvan numerossa 105 vuonna 1959. Hahmo käyttää aseinaan peilejä, joiden avulla hän pystyy muun muassa vangitsemaan arkkivihollisensa Salaman. Alkuperäinen Peilimestari Sam Scudder kykeni muun muassa luomaan peilien avulla hologrammeja ja liikkumaan peilien kautta eri ulottuvuuksiin. 1980-luvulla esitelty skotlantilainen Evan McCulloch jatkoi hahmon nimen kantamista, mutta toimi palkkasoturina. Myös hän käytti peilejä rikoksien tekemiseen.
Peilimestari oli listattu sijalle 79 vuonna 2009 IGN-sivuston laatimassa listassa sadasta kaikkien aikojen suurimmista sarjakuvarikollisista.
Sami Ahola
Sami Ahola (s. 5. marraskuuta 1968) on suomalainen pesäpalloilija, joka edusti pääsarjatasolla Pattijoen Urheilijoita, Kiteen Palloa ja Oulun Lippoa. Ahola on pelannut miesten Superpesiksen runkosarjassa 422 ottelua ja on lyönyt 958 juoksua. Hän on voittanut lyöjäkuninkuuden neljästi (1996–1999) ja pelannut Itä–Länsi-ottelussa kuusi kertaa. Aholalla on kolme Suomen mestaruutta (1999, 2000, 2008), neljä hopeaa (1997, 2001, 2002, 2006) ja yksi pronssi (1998).
Peilimestari
Sam Scudder
Samuel ”Sam” Scudder työskenteli peilitehtaassa, jossa hän sekoitti vahingossa väärää kemikaalia peiliin. Scudderin esimies käski heittämään sekoituksen pois, mutta Scudder huomasi peilin kehittäneen uudenlaisen mekanismin luoda efektejä. Hän ryhtyi tutkimaan luomustaan ja yritti opetella tekemään sen uudelleen, mutta tällä kertaa luomaan useampia versioita. Lopulta Scudder suunnitteli itselleen asun ja nimesi itsensä Peilimestariksi. Hän käytti kehittämiään peilejä luomaan kopioita muista ihmisistä, jotka tekivät rikokset hänen puolestaan. Näin hän sai pian kintereilleen Salaman.
Jouduttuaan vankilaan Salaman vuoksi, Scudder huomasi peilimaailman olemassaolon. Sinne pääsy vaati kuitenkin heijastuksen usean peilin kautta, jotka oli lisäksi aseteltu tietynlaisiin kulmiin. Scudder onnistui ensimmäisellä kerralla pakenemaan vankilasta matkustamalla peilimaailmaan, jossa hän tapasi telepaattiset Orinocasit. Heitä kiehtoi Scudderin kyky luoda peilejä, mutta he eivät kuitenkaan suostuneet päästämään häntä pois peilimaailmasta. Tämän johdosta Scudder houkutteli Salaman kyseiseen ulottuvuuteen toivoen pääsevänsä takaisin kotiin. Suunnitelma myös onnistui, mutta Scudder joutui takaisin vankilaan. Myöhemmin Peilimestarista tuli Salaman yksi pahimmista vihollisista, varsinkin kun hän oli tehnyt usein yhteistyötä Kapteeni Pakkasen kanssa.
Evan McCulloch
Skotlantilaissyntyinen Evan McCulloch jätettiin vauvana rouva McCullochin johtaman orpokodin ovelle ilman muuta tietoa hänestä kuin etunimensä ja valokuva vanhemmistaan. Hän kasvaa melko normaalisti ja noin 8-vuotiaana Evan joutuu seksuaalisen väkivallan kohteeksi vanhemman pojan toimesta. Evan itsepuolustukseksi hukuttaa pojan puroon. Ei koskaan jäänyt kiinni teostaan, Evan lähtee orpokodista 16-vuotiaana vanhempiensa valokuvan kanssa. Hän asettuu asumaan Glasgowiin, ottaa elämän, joka johtaa rikollisuuteen, ja lopulta ryhtyy työhön salamurhaajana. Hänestä tulee yksi Ison-Britannian tunnetuimmista palkkasotureista. Eräänä päivänä hänellä on kaksi osumaa aikataulussa, ja silmävamman vuoksi hän tuskin pystyy selvittämään toista maaliaan. Ammuttuaan laukauksensa hän tunnistaa kohteen isäkseen. Hautajaisissa Evan näkee äitinsä. Seuraavien päivien aikana hän yrittää kerätä rohkeutta nähdäkseen hänet, mutta vierailee hänen luonaan liian myöhään ja huomaa, että tämä on tehnyt itsemurhan. Molempien vanhempien menetyksestä kärsivä Evan päättää luovuttaa itsensä viranomaisille, mutta sen sijaan Yhdysvaltain hallituksen ja suuryritysten konsortio hakee hänet, joka tarjoaa hänelle alkuperäisen Peilimestarin asun ja aseet vastineeksi hänen palveluksistaan. Evan käytti myös laserpistoolia aseenaan.
Hänen ensimmäinen tehtävänsä on pelotella Animal Man hylkäämään eläinten oikeuksia puolustava asenteensa. Tehtävä epäonnistuu sankarin vaimon ansiosta. Kun hänet erotetaan ja hänet korvataan kieltäytyessään tappamasta tämän vaimoa ja lapsia, McCulloch auttaa Animal Mania jäljittämään ja taistelemaan samojen miesten kanssa, jotka antoivat McCullochille aseensa, mutta hänen sankaruutensa on lyhytikäistä. Hän jatkoi työskentelyä rikollisena ja vuokramiehenä. Joskus hän on myös työskennellyt puvun ulkopuolella palkkasoturina Britanniassa.
Hän muuttaa Keystone Cityyn ja joutuu konfliktiin Wally Westin, nyt kolmannen Salaman, kanssa. Hän löytää "peiliulottuvuuden", jonka avulla hän voi kulkea minkä tahansa heijastavan pinnan läpi. Underworld Unleashedin tapahtumien aikana Konnat hyväksyvät hänet Scudderin seuraajaksi. Neronin pettämisen jälkeen McCulloch ja neljä muuta Konnaa kuolevat ja joutuvat helvettiin, mutta palaavat Neronin ja Salaman yhteenotossa. Lyhyen aikaa McCulloch on jäsenenä Lex Luthorin alkuperäisessä Injustice Gangissa ja taistelee Oikeuden Puolustajia vastaan, mutta hylkää joukkueen, kun Batman tarjoutuu maksamaan hänelle kaksi kertaa Luthorin tarjouksen.
The New 52
Futuristinen versio Mirror Monarch on sankarillinen Peilimestari osana 2400-luvun poliiseja, jotka tunnetaan nimellä The Renegades Professori Zoomin tulevaisuudesta, mutta Barry Allen löysi hänet kuolleena julkisesti salamapukuisen hämärän hahmon toimesta. Monarkin liittolaiset futuristisesta, sankarillisesta Konna-inkarnaatiosta pidättävät Barryn. Kuitenkin nähtyään Barryn epäitsekästä sankaruutta, kun Kapteeni Bumerangi keskeytti heidän yrityksensä pidättää hänet, Topin tuleva versio selittää, että Barry tappaa Mirror Monarchin, koska hän luuli hänet Peilin Mestariksi; "In Case of Flash" -peili vapauttaa voimakkaat demonit, jotka tunnetaan nimellä Mirror Lords, joista yksi ottaa Iriksen haltuunsa, ja Barryn on pakko tappaa Peilimestari lähettääkseen demonit takaisin peiliin tai kohdata Iris pysyvästi Mirror Lordin hallussa, vain tappaakseen Mirror Monarchin vahingossa. Kun Salama astuu porttiin paljastuu jättimäinen peili, mutta demoneita tai peiliherroja ei ole olemassa vain, jotta se näyttäisi hänelle näyn äidistään, ja Renegadet saavat hänet kiinni. Salama saa tietää, että Top itse asiassa lavasti hänet hänen tekemästään rikoksesta. Salama viedään 2500-luvun oikeussaliin ja kertoo heille historiallisista todisteista huolimatta, että Mirror Lordsit eivät paenneet ja matkustaa takaisin 2000-luvulle taistelemaan Topia vastaan. Top paljastaa, että hän tappoi Mirror Monarchin, estäen Salamaa saamasta selville, että Topin esi-isä oli todellinen murhaaja, joka maksaisi hänelle hänen työnsä. Renegades vie sitten Topin takaisin 2400-luvulle oikeuden eteen, ja Salama löytää todellisen murhaajan.
Flash
Salaman nimikkotelevisiosarjassa vuonna 1991 Sam Scudder -niminen rikollinen on lempinimeltään Peilimestari, joka käyttää pienistä peilimäisistä levykkeistä suunnattuja hologrammeja rikoksien tekemiseen. Hahmoa esittää David Cassidy.
Super Friends: The Legendary Super Powers Show
Peilimestari esiintyi vuonna 1984 Super Friends: The Legendary Super Powers Show -sarjassa. Poikkeuksellisesti ensimmäisessä jaksossaan peilimestarin tuttu vihollinen Salama ei esiintynyt. Hahmon äänenä oli Casey Kasem, joka toimi samassa sarjassa myös Robinin äänenä.
Justice League
thumb|180px|Peilimestari [[Justice League Unlimitedissa.]] Hahmo teki mykän cameoroolin Justice Leaguen jaksossa ”Eclipsed” vuonna 2003. Jaksossa hahmo on kuitenkin näyttelijä, joka esittää Peilimestaria Salaman energiapatukkamainoksessa.
Justice League Unlimited
Justice League Unlimitedissa Peilimestari esiintyy jaksossa ”Flash and Substance”, jossa hän Salaman tuhoamisaikeiden epäonnistumisten jälkeen päättää liittoutua Kapteeni Bumerangin, Kapteeni Pakkasen ja Tricksterin kanssa päästäkseen eroon Salamasta. He hyökkäävät lopulta Salaman juuri avattuun museoon uutistoimittaja Linda Parkin meikkipeilin kautta. Hahmon äänenä toimii Alexis Denisof.
The Batman
Hahmolla oli kahden jakson pituinen vieraileva rooli Batman-sarjan viidennellä tuotantokaudella, jossa hahmo on mallinnettu myös hahmolle äänensä antaneen John Larroquetten mukaan. Edellisten Peilimestareiden mukaan hahmo perustuu alkuperäiseen Sam Scudderiin. Peilimestari yrittää varastaa luomiensa Salaman, Batmanin ja Robinin peiliversioilla puuttuvia osia rakentamaansa peiliportaalisädelaitteeseen, jonka avulla hän kykenisi vangitsemaan Gothamin asukkaat lähistöllä oleviin peileihin, ikkunoihin ja hopeaesineisiin.
Batman – pelottomat
Peilimestarilla on cameorooli Batman – pelottomat -sarjan jaksossa "Requiem for a Scarlet Speedster", jossa hän oli saanut sidottua Salaman ja Batmanin samaan pylvääseen. Peilimestari yrittää tappaa heidät lasersäteillä, mutta kaksikko karkaa Batmanin leikattua köydet poikki, ja Salama ottaa huoneen peileistä tehdystä seinästä irti yhden peilin jolla ohjaa lasersäteen Peilimestarin koppiin, joka räjähtää. Häntä ääninäytteli sarjassa Tom Kenny.
Justice League Doom
Peilimestari esiintyi animaatioelokuvassa Justice League: Doom, jossa häntä ääninäytteli Alexis Denisof. Elokuvassa Peilimestari onnistui tunkeutumaan Lepakkoluolaan ja onnistui varastamaan Batcomputerista Batmanin salaiset varasuunnitelmat Oikeuden Puolustajien kukistamiseksi, jos he muuttuisivat konniksi ja toimitti ne Vandal Savagelle. Peilimestari onnistuu huijaamaan Salaman ansaan, jossa hän kiinnittää Salaman käteen pommin, joka aktivoituu liikkeestä ja räjähtää, jos hän lakkaa juoksemasta. Myöhemmin Salama taisteli Peilimestaria vastaan Legion of Doomin tukikohdassa ja tuhosi useita Peilimestarin luomia peiliklooneja, kunnes löysi alkuperäisen ja iski tämän tajuttomaksi kukistaen hänet.
Injustice
Evan McCullochin versio Peilimestarista esiintyi animaatioelokuvassa Injustice, jossa häntä ääninäytteli Yuri Lowenthal. Elokuvassa Peilimestari sieppaa Teräsmiehen isän Jonathanin peilimaailmaan Yhdysvaltain presidentin käskystä aikeenaan saada hänet lopettamaan puuttumasta hallituksen asioihin. Ihmenainen onnistuu jäljttämään Peilimestarin tämän kantapaikkaan, mutta Peilimestari pakenee peilin sisälle. Raven onnistuu työntämään hänet puoliksi peilin ulkopuolelle ja Ihmenainen uhkaa rikkoa peilin, jos hän ei kerro heille Jonathanin sijaintia. Tämän jälkeen Ihmenainen antaa Teräsmiehelle Peilimestarin vyön, jotta tämä kykenee pelastamaan isänsä peilimaailmasta.
Nurkkaan ajettu Jumala?
Nurkkaan ajettu Jumala? on Juha Pihkalan ja Esko Valtaojan vuonna 2004 julkaistu yhdeksänosainen kirjeenvaihto tieteen ja uskonnon välisestä suhteesta.
Kirja valittiin vuoden kristilliseksi kirjaksi vuonna 2004, kuten myös jatkoteos Tiedän uskovani, uskon tietäväni vuonna 2010.
Sonic Boom (televisiosarja)
thumb|200px| Sarjan japanilainen logo
Sonic Boom, tunnetaan myös Japanissa nimellä Sonic Toon (ソニックトゥーン), on vuoden 2014 lopulla alkanut amerikkalais-ranskalainen televisiosarja, joka perustuu Segan Sonic the Hedgehog -pelihahmoon. Sarja on Sonicin ensimmäinen tietokoneella luotu CGI-sarja ja myös ensimmäinen Sonic-televisiosarja sitten Sonic X:n. Sarja on viides Sonic-televisiosarja ja toinen Ranskassa osittain tuotettu sarja (ensimmäinen oli Sonic Underground). Sonic Boom -sarjaa tullaan näkemään USA:ssa Cartoon Networkilla, kun taas Ranskassa sarjaa esitetään Canal J- ja Gulli-kanavilla, jonka jälkeen sarjan pitäisi myös näkyä kansainvälisissä televisioverkoissa. Sarjan rinnalle on myös tehty kaksi videopeliä, jotka toimivat esiosana koko sarjalle. Pelit ovat kolmannet ja viimeiset yksinoikeuspelit Nintendon laitteille Nintendon ja Segan tekemässä sopimuksessa.
Tuotanto
Sarja paljastettiin Segan virallisessa blogissa lokakuussa 2013 kuvalla, jossa näkyivät päähahmojen varjot. Kuvassa näkyneet hahmojen siluetit olivat tietenkin Sonic, Tails, Knuckles ja Amy. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi koostuu 52 yksitoistaminuuttisesta jaksosta ja sarjan kohderyhmä ovat 6-11-vuotiaat. Mukana on uusi hahmo Sticks the Jungle Badger.
Sarjan kakkoskausi on juuri nyt tuotannossa.
Toinen tuotantokausi (2016–2017)
HUOM!: Suomenkielisten jaksojen nimet, joita ei ole vielä esitetty, ovat tämän sivun aloittajan vapaakäännöksiä ja näin ollen ei myöskään virallisia, ellei toisin mainita.
Iglesias (Italia)
Kunta on perustettu 1200-luvulla. 1800-luvun puolivälissä Iglesiasista tuli tärkeä kaivoskeskus. Nykyään kaivoksista monet ovat hylättyjä.
Song
Song voi tarkoittaa seuraavia:
Vilho Salo
Vilho Salo (5. joulukuuta 1869 Viipuri – 21. elokuuta 1915) oli suomalainen taidemaalari.
Vilho Salo opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1891–1893. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1900, 1902, 1904, 1905, 1906 ja 1911. Salo toimi kanalanomistajana.
Salo teki matkan Lappiin vuonna 1904. Matkan tuloksena syntyi maalaus Syysmaisema Lapista.
Pasi Pirinen (pesäpalloilija)
Pasi Pirinen (s. 16. elokuuta 1969) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Ulkopelissä Pirisen pelipaikka oli kakkospolttaja.
Pirinen pelasi pääsarjatasolla 23 kautta edustaen koko uransa Kiteen Palloa (vuoteen 1989 Kiteen Urheilijat). Pirinen voitti kolme SM-kultaa, 3 SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi 13 kertaa.
Pirinen oli kaikkien aikojen kärkilyöntitilaston kärjessä 2004–2017. Hänet valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi kausilla 1999 ja 2000.
Pirisen veli Ville Pirinen on palkittu sarjakuvataiteilija ja muusikko.
Kupittaan pesäpallostadion
Kupittaan pesäpallostadion on Turun Kupittaalla sijaitseva pesäpallokenttä. Kenttä toimii Suomensarjassa pelaavan Turku-Pesiksen kotikenttänä. Kupittaan pesäpallostadionin läheisyydessä on myös kaksi harjoittelukenttää, joiden pintamateriaali on kivituhkaa. 48 x 113,5 metrin suuruisen pääkentän päällysteenä on hiekkatekonurmi ja katsomokapasiteetti on 400 henkilöä.