cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmavalvonta
Ilmavalvonta on osa ilmapuolustusta. Sillä seurataan ilmatilassa liikkuvia tai sinne tulevia ilma-aluksia. Ilmavalvonta voi olla aistitähysteistä tai tutkailmavalvontaa. Aisti-ilmavalvonta on edelleen käytössä Suomessa (sodan ajan kokoonpanossa), mutta viime sotien aikana se oli tärkeä osa kaikkialla tapahtuvaa sodankäyntiä. Etenkin taistelu Britanniasta oli menestyksekäs juuri ilmavalvonnan eri osien, tähystyksen ja tutkaverkon (josta käytettiin nimeä Chain Home) tehokkaasta yhteiskäytöstä ja johtokeskusmenettelystä johtuen. Aistivalvonta on maailmalla vähentynyt ja korvautunut tekniikalla, kuten tutkilla ja lentävillä tutka-asemilla, kuten AWACS-koneet. Tarkoitus kuitenkin on kaikkialla sama: Ajantasaisen ilmatilannekuvan ylläpito. Se on perusedellytys ilmapuolustuksen kokonaisuuden onnistumiselle.
Aisti-ilmavalvonta
thumb|250px|Ilmavalvontalottia vartiossa jatkosodan aikaan Aisti-ilmavalvonta on näkö- ja kuulohavaintoihin perustuvaa ilmavalvontaa. Se täydentää tutkailmavalvontaa, ja kriisitilanteessa voi myös korvata sen, sillä tutkakalustoon perustuva ilmavalvonta on haavoittuvainen sabotaasille ja tutkahakuisille ohjuksille. Aisti-ilmavalvontaa Suomessa toimeenpanevat ilmavalvontakomppaniat. Ilmavalvontakoulutusta varusmiehille antavat Suomessa kaikki lennostot, sekä Ilmasotakoulu Tikkakoskella. Ilmavalvonnan reserviupseerikurssi järjestetään Tikkakoskella Ilmavoimien Reserviupseerikoulussa. Suomessa on pitkät perinteet juuri aisti-ilmavalvonnalle, ja vaikka se on muualla maailmassa vanhanaikaisena pidetty, sitä on kiinnostuksella seurattu ja Suomesta on jopa haettu siihen oppia.
Tutkailmavalvonta
Tutkailmavalvonnan peruselementtinä on tutka, joka voi olla kantamansa ulottuvuuden mukaisesti kaukovalvontatutka, keskivalvontatutka tai lähivalvontatutka. Ne voivat olla liikkuvia tai kiinteitä asemia. Sotilaallisten vaatimustensa vuoksi, niiden on kestettävä elektroninen sodankäynti ja muodostettava toisiinsa kytketty laaja ja nopeasti mukautuva tutkaverkko. Kun suurvaltojen on valvottava omia etujaan laajoilla alueilla, joille ei läheskään aina voi omia tutka-asemia rakentaa, on kehittynyt lukuisa joukko lentokoneeseen asennettuja pitkän kantaman tutkia. (Airborne Warning and Control Systems eli AWACS) Sellaisia voi myös nopeasti ottaa käyttöön liittolaismaiden kriiseissä ilmatilannekuvan aikaansaamiseksi. Myös satelliittivalvonta toimii hyvänä apuna, mutta ei voi täysin kattaa maanpäällisen ilmavalvonnan tarpeita. Siihen tarvitaan pitkän kantaman tutka, jollaisesta yksi esimerkki on venäläinen, nykyaikainen Voronež.
Clemens Brentano
pienoiskuva|upright|[[Emilie Linder, Clemens Brentano, noin 1837.]] Clemens Brentano (koko nimi Clemens Wenzeslaus Brentano de La Roche; 9. syyskuuta 1778 Ehrenbreitstein (nykyinen Koblenz) – 28. heinäkuuta 1842 Aschaffenburg ) oli saksalainen romantiikan ajan kirjailija.
Elämä
thumb|upright|Die Gründung Prags (1852)
Brentanon isä oli pohjoisitalialainen kauppias ja äiti nuoren Goethen ihailema Maximiliane von La Roche. Hänen sisarensa oli kirjailija Bettina von Arnim. Brentano vietti lapsuutensa Frankfurtissa ja Koblenzissa. Epäonnistuttuaan kauppiaskoulutuksessa hän opiskeli Hallessa kaivostieteitä ja Jenassa lääketiedettä, mutta kirjallisten taipumusten toteuttaminen kävi hänelle aina vain tärkeämmäksi. Jenassa Brentano tutustui Weimarin klassismin (Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goethe) ja varhaisromantiikan (Friedrich Schlegel, Novalis ja Ludwig Tieck) edustajiin.
Vuonna 1801 opiskellessaan filosofiaa Göttingenissä Brentano tutustui Achim von Arnimiin, josta tuli pian hänen läheinen ystävänsä. Seuraavana vuonna ystävykset lähtivät yhdessä retkelle Reinille. Retken aikana he keräsivät saksalaisia kansanlauluja.
Brentano meni vuonna 1804 naimisiin kirjailija Sophie Mereaun kanssa ja muutti Heidelbergiin, jossa hän julkaisi Arnimin kanssa lehteä Zeitung für Einsiedler sekä kansanlaulukokoelman Des Knaben Wunderhorn. Näitä pidetään niin sanotun Heidelbergin romantiikan tärkeimpinä julkaisuina. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1806 kolmannen epäonnistuneen synnytyksen jälkeen. Muutamaa kuukautta myöhemmin Brentano meni uudelleen naimisiin, mutta ei luopunut vaeltajaelämästään. Hän matkusteli paljon ja vietti myös paljon aikaa Berliinissä. Toinen avioliitto päättyi vuonna 1814 eroon.
Vaikeasta masennuksen takia Brentano alkoi vuonna 1817 tukeutua kristilliseen mystiikkaan. Hän teki koko elämäänsä koskevan ripittäytymisen ja luopui maallisesta runoudesta. Sen jälkeen hänen työnsä käsittelivät sen jälkeen kristillisiä aiheita, esimerkiksi nunna Anne Catherine Emmerichin näkyjä.
Nuoruudessaan kaupan alalla työskennellyt Brentano aloitti teologian opinnot ja päätyi romantikkojen vaikutuksen alaiseksi. Elämässäänkin Brentano oli romantikko. Eri vaiheiden jälkeen hän päätyi kiihkokatolisuuteen. Runoilijana Brentanolla oli runsas ja herkkä mielikuvitus sekä sisäistä tunnesyvyyttä, mutta ei tarpeeksi muodostusvoimaa ja kiinteää tahdonlujuutta siihen, että olisi voinut tiivistää runonsa oikeiksi taideteoksiksi. Hänen teoksistaan ovat tunnetuimpia kertomukset Geschichte vom braven Kasperi und dem schönen Annerl, Die mehreren Wehmüller, Die drei Nüsse, satu Gockel, Hinkel und Gackeleia, leimuavalla sukkeluudella kirjoitettu Der Philister vor, in und nach der Geschichte sekä runolliset Romanzen vom Rosenkranz. Pysyvin maine hänellä on kuitenkin sisarensa puolison Achim von Arnimin kanssa yhdessä julkaisemastaan kansanlaulukokoelmasta Des Knaben Wunderhorn. Brentano on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja ja näytelmiä.
Edgar Snow
thumb|230px|Edgar Snow ja [[Soong Ching-ling vuonna 1939.]] Edgar Snow (19. heinäkuuta 1905 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat – 15. helmikuuta 1972 Eysins, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija, joka teki Kiinan kommunistista puoluetta tunnetuksi länsimaissa 1930-luvulta alkaen. Monista muista länsimaisista poiketen hän kuvasi Kiinan kommunisteja varsin suopeaan sävyyn.
Snow opiskeli Missourin yliopistossa ja Columbian journalismikoulussa New Yorkissa. Työskenneltyään vuoden ajan toimittajana Kansas City Starissa hän matkusti vuonna 1928 Kiinaan, jossa vietti pääosan seuraavista 13 vuodesta. Hän toimi useiden yhdysvaltalaisten lehtien Itä-Aasian kirjeenvaihtajana. Vuonna 1936 Snow onnistui matkustamaan Shaanxin maakunnan Yan’aniin, joka oli sisällissotaa käyvien kommunistien päämajakaupunki. Hän vietti siellä useita kuukausia tutustuen Mao Zedongiin ja muihin kommunistijohtajiin. Palattuaan Yan’anista hän kirjoitti ensimmäisen länsimaissa ilmestyneen suoriin havaintoihin perustuneen kuvauksen Kiinan kommunistisesta liikkeestä. Teos Punatähti Kiinan yllä (Red Star Over China) ilmestyi 1937. Vastoin Kuomintang-hallituksen propagandaa Snow kuvasi Kiinan kommunistit nuhteettomina vallankumouksellisina, jotka kannattivat laajoja yhteiskunnallisia reformeja ja olivat halukkaita taistelemaan Kiinaan tunkeutunutta Japanin armeijaa vastaan. Snow’n kirja oli lännessä pitkään tärkein lähdeteos Kiinan kommunistisen liikkeen historiasta.
G-proteiinikytkentäiset reseptorit
Rakenne
GPCR:t ovat upottautuneet solujen kaksoislipidikalvoihin, kuten solukalvoon. GPCR:t ovat yleensä 350–400 aminohapon pituisia peptidiketjuja, mutta joissakin on jopa 1100 aminohappoa. Ketju muodostaa 7 kalvon läpäisevää α-kierrettä. Solukalvossa ollessaan GPCR:n peptidiketjun N-terminaali on solun ulkopuolella ja C-terminaali sisäpuolella. N-terminaalissa ja mahdollisesti sen lähialueella on reseptorin ligandin (esimerkiksi välittäjäaineen) sitova alue eli ortosteerinen alue. C-terminaalissa on G-proteiinin sitova proteiinidomeeni. Yleensä GPCR:t ovat solukalvoissa kahden GPCR:n pareina eli proteiinidimeereinä. keski|pienoiskuva|563x563px|Kaavakuva solukalvossa olevasta GPCR:stä. Tummanharmaa on solukalvo, jonka yläpuoli on solun ulkopuolinen osa ja alapuoli solun sisäinen. NH3+ on N-terminaali ja C-terminaali on ketjun toisessa päässä (C4-kohdassa). Vaaleanharmaat ovat α-kierteitä, jotka numeroidaan N-terminaalista lukien usein seuraavasti: I, II, III, IV, V, VI ja VII.
Toiminta
pienoiskuva|Kolmiulotteinen malli jostakin adenylaattisyklaasiin vaikuttavan GPCR:n toiminnasta: A: hormoni sitoutuu GPCR:ään (punainen), joka on solukalvossa (harmaa). B: solukalvoon ankkuroitunut G-proteiini (sini-keltainen) liittyy GPCR:ään. C: G-proteiinin α-yksikköön (keltainen) liittyy GTP GDP:n tilalle. D: GTP:n sitova α-yksikkö irtoaa βγ-yksiköstä ja saa adenylaattisyklaasin (vihreä) tuottamaan toisiolähettinä toimivaa [[cAMP:tä.]] Solukalvoon kiinnittyneen GPCR:än solun sisäpuolisessa osassa voi olla kiinni G-proteiini ennen kuin GPCR sitoo agonistin (välittäjäaineen tai vastaavan aineen), muttei välttämättä. G-proteiinit ovat solukalvoon ankkuroituneita heterotrimeereitä: ne koostuvat kolmesta proteiinista: α- β- ja γ-yksiköstä. G-proteiinit ovat GTPaaseja, eli ne hajottavat guanosiinitrifosfaattia (GTP) guanosiinidifosfaatiksi (GDP). G-proteiinin α-yksikkö voi sitoa GDP:n.
Kun GPCR sitoo agonistin, GPCR:n kolmiulotteinen muoto (konformaatio) muuntuu, jolloin sen sitoman G-proteiinin GDP irtoaa ja tilalle liittyy GTP. Tällöin G-proteiini irtoaa GPCR:stä ja G-proteiini hajoaa kahteen osaan: GTP:n sitovaksi α-yksiköksi (GTP-α-kompleksiksi) sekä β- ja γ-yksiköiden yhdistelmäksi (βγ-kompleksiksi). Nämä kompleksit voivat diffusoitua solukalvon sisäpintaa pitkin ja liittyä erilaisiin entsyymeihin ja ionikanaviin lisäten tai vähentäen niiden toimintaa. Se, että kasvaako vai väheneekö toiminta, riippuu G-proteiinista. Vanhentuneen tutkimustiedon mukaan vain GTP-α-kompleksi vaikuttaa entsyymeihin tai ionikanaviin, mutta todellisuudessa kummatkin, GTP-α ja βγ, voivat vaikuttaa niihin. G-proteiinien vaikutuskohteena – G-proteiinityypistä riippuen – ovat yleensä adenylaattisyklaasi, fosfolipaasi C, kalsiumionikanavat, kaliumionikanavat, RhoA-kinaasi, Rho-kinaasi tai MAP-kinaasi.
Agonistin reseptorin kautta välittämä signaali voimistuu, sillä yksittäinen GPCR voi agonistin sitoessaan aktivoida vuorotellen monta G-proteiinia. G-proteiinien vaikutuskohteena olevat entsyymit taas voivat tuottaa monia toisioläheteiksi kutsuttuja aineita, jotka kohdistavat vaikutuksensa joihinkin solun osiin. Monien toisiolähettien muodostuminen monistaa signaalia entisestään.
GPCR:n C-terminaalin ja muiden reseptorin solun sisäpuolella olevien seriinien ja treoniinien fosforylaatio erilaisten kinaasien toimesta voi heikentää GPCR:n toimintaa. Periaatteessa GPCR lopettaa toimintansa kokonaan agonistin irrotessa reseptorista. Monet GPCR:t voivat tosin aktivoitua spontaanisti ilman agonistia. Tätä kutsutaan konstitutiiviseksi aktiivisuudeksi ja siihen perustuu esimerkiksi käänteisagonistien toiminta. G-proteiinin aktiivisuus taas loppuu kun α-yksikkö lopulta hydrolysoi GTPaasiaktiivisuudellaan GTP:n GDP:ksi ja α-yksikko liittyy takaisin βγ-kompleksiin. α-yksikköön voi sitoutua erilaisia säätelijäproteiineja, jotka hidastavat tai nopeuttavat GTP:n hydrolyysiä.
A–F-ryhmät
A–F-luokittelu on eräs laajimmin käytetyistä GPCR:ien luokittelujärjestelmistä. Siinä GPCR:t jaetaan seitsemään ryhmään niiden rakenteen samankaltaisuuden perusteella. Kullakin ryhmällä on kirjainsymboli A, B, C, D, E, F tai O. Nämäkin ryhmät voidaan jakaa vieläkin pidemmälle eri alaryhmiin. Kolakowski keksi A–F-luokittelun vuonna 1994. Internetin GPCRdb-tietokanta perustuu tähän luokitteluun.
A-ryhmä
A-ryhmä eli rodopsiinin kaltainen reseptoriperhe – tähän ryhmään kuuluu eniten tunnettuja GPCR:iä. A-ryhmän reseptoreissa N-terminaalinen proteiinidomeeni on verrattain lyhyt. Siksi se sisältää ligandin sitovan ortosteerisen alueen vain osittain. Ligandia sitova alue sijoittuu osin myös α-kierteisiin III, VI ja VIII.
A-ryhmään kuuluvat muun muassa:
B-ryhmä
B-ryhmä eli sekretiinin kaltainen reseptoriperhe – nämä ovat rakenteellisesti A-ryhmän kaltaisia, mutta niissä on yleensä pidempi N-terminaalinen proteiinidomeeni, joka tuottaa neljästä β-levystä koostuvan proteiinidomeenin. N-terminaalin pituus on yleensä noin 120 aminohappoa. B-ryhmän reseptorien ligandit ovat peptideitä, josta esimerkki on kortikotropiini.
B-ryhmään kuuluvat muun muassa kalsitoniinireseptori, kalsitoniinireseptorin kaltainen proteiini (CACLR tai CRLR), kortikoliberiinireseptorit 1 (CRF1) ja 2 (CRF2), glukagonireseptori, GLP-1-reseptori, GLP-2-reseptori, mahan inhibitorisen polypeptidin reseptori (GIPR), somatoliberiinireseptori (GHRH), vasoaktiivisen suolipeptidin reseptorit eli VIP-reseptorit 1 (VPAC1) ja 2 (VPAC2), PACAP-reseptori (PAC1R), lisäkilpirauhashormonireseptorit 1 (PTH1R) ja 2 (PTH2R) sekä sekretiinireseptori.
C-ryhmä
C-ryhmän GPCR:t eroavat muista GPCR-perheistä siinä, että ne ilmenevät kahden C-ryhmän reseptorin pareina, eli homo- tai heterodimeereinä, ja niissä on pidempi N-terminaali, joka tuottaa kärpäsloukkua muistuttavan proteiinidomeenin (eng. venus flytrap domain, lyhenne VFT). N-terminaalinen VFT sisältää ligandia sitovan ortosteerisen kohdan kokonaisuudessaan, eikä vai osittain. VFT vaihtelee auki ja kiinni olevan konformaation välillä. Reseptorin aktivoivat agonistit yleensä vakauttavat kiinni olevaa muotoa ja antagonistit auki olevaa. Reseptorien dimerisaatio tapahtuu VFT:n välityksellä.
D–F ja O-ryhmät
D-ryhmään kuuluvia reseptoreita on vain sienissä. Esimerkkejä näistä ovat Ste2- ja Ste3-reseptorit. E-ryhmään kuuluvat cAMP-reseptorit, joita on limasienissä. F-ryhmään kuuluvat muun muassa frizzled- ja smoothened-reseptorit, joita on eläimissä.
O-ryhmään kuuluvat muut (eng. other) GCPR:ien kaltaiset proteiinit, joissa on siis 7 kaksoiskalvon läpäisevää α-kierrettä, joiden ei kuitenkaan tiedetä sitoutuvan G-proteiineihin.
GRAFS
GRAFS-luokittelun keksivät Schiöth ja kollegat vuonna 2005. Siinä GPCR:t jaetaan viiteen ryhmään: glutamaatti- (G), rodopsiini- (R), adheesio- (A), frizzled- (F) ja sekretiinireseptorien (S) reseptoriperheisiin niiden sukulaisuussuhteen eli fylogenian perusteella.
Zombielokuva
thumb|275px|Joukko [[zombi|zombeiksi pukeutuneita näyttelijöitä.]] Zombielokuva on kauhuelokuvan alalaji, jossa kauhu on lähtöisin zombeista eli henkiin heränneistä kuolleiden ihmisten ruumiista. Zombit ovat lukeutuneet vuoden 1968 Elävien kuolleiden yön ilmestymisestä lähtien kauhuelokuvien suosituimpiin hirviöihin.
Vanhanaikainen zombielokuva
thumb|230px|left|[[Tor Johnsonin esittämä zombiksi muuttunut etsivä Daniel Clay elokuvassa Plan 9 from Outer Space.]] Varhaisissa zombielokuvissa zombit pohjautuivat suoraan voodoouskonnon zombeihin ja olivat usein ihmisiä, jotka pahantahtoinen noitatohtori oli mustan magian avulla muuttanut tahdottomiksi orjikseen. Ensimmäisenä zombielokuvana pidetään vuonna 1932 ensi-iltansa saanutta kauhuelokuvaa Valkoinen zombi, jonka pääosassa nähtiin tunnettu kauhunäyttelijä Bela Lugosi. Toinen merkittävä varhainen zombielokuva oli ranskalaissyntyisen Jacques Tourneurin ohjaama ja vuonna 1943 ensi-iltansa saanut Yö voodoo-saarella, joka oli aikoinaan yksi 1940-luvun suosituimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvista.
1950-luvulle tullessa zombielokuvien määrä oli pysynyt vähäisenä, ja tieteiselokuvien suosion kasvaessa yhdysvaltalaisessa elokuvateollisuudessa zombeistakin tehtiin Maan valloittamiseen pyrkivien avaruusolentojen kehittyneellä teknologialla henkiin herätettyjä apureita. Kenties tunnetuin zombien esiintyminen tieteiselokuvissa oli epävirallisesti "maailman huonoimmaksi elokuvaksi" kutsutussa vuoden 1958 elokuvassa Plan 9 from Outer Space, jossa lentävä lautanen muuttaa hautausmaalle haudattuja ihmisiä zombeiksi. Idea zombeista avaruusolentojen apureina ei kuitenkaan ollut erityisen suosittu aihe tieteiselokuvissa.
Nykyaikainen zombielokuva
Elävien kuolleiden yön ilmestymisen jälkeen elokuvien zombit ovat olleet henkiin heränneitä ihmisten ruumiita, joiden ainoa päämäärää on tappaa ja syödä kaikki kohtaamansa elolliset olennot, yleensä ihmiset. Nykyaikaisessa zombielokuvassa zombit ovat hitaasti ja kömpelösti liikkuvia ihmisruumiita, joiden purema tai raapaisu kykenee muuttamaan myös elävän ihmisen zombiksi. Koska zombeilla ei ole minkäänlaista aivotoimintaa, ne keskittyvät pelkkään ihmisten saalistamiseen eivätkä tunne myötätuntoa uhrejaan kohtaan, mutta toisaalta zombit eivät myöskään reagoi niitä vaarantaviin uhkatekijöihin. Heikkouksistaan huolimatta zombit ovat usein ylivoimaisia niiden valtavan lukumäärän takia, ja useissa zombielokuvissa päähenkilöt kohtaavat satoja tai jopa tuhansia zombeja. Syytä zombien syntyyn ei yleensä kerrota katsojalle, vaikka eräissä elokuvissa syyksi selitetään esimerkiksi kokeellista biologista asetta tai ulkoavaruudesta lähtöisin olevaa säteilyä.
Zombielokuvien suosio kasvoi 1970-luvun varrella, ja aikakauden tunnetuimpiin zombielokuviin kuuluvat Romeron Kuolleiden aamunkoitto ja italialaisen Lucio Fulcin Zombi 2. 1980-luvulla ilmestyneet zombielokuvat esittelivät lajityyppiin uusia elementtejä, joista tunnetuin on zombien mieltymys syödä ihmisen aivoja. 1990-luvulla tehdyt zombielokuvat myös keskittyivät aikaisempaa enemmän gore- ja splatter-tyyppiseen liioiteltuun väkivaltaan, ja näistä tunnetuin esimerkki lienee Peter Jacksonin varhaiseen tuotantoon kuulunut Aivokuollut. 1990-luvulla zombielokuvien suosio kuitenkin alkoi hiipua ja lajityypin elokuvat eivät enää menestyneet.
Vuonna 2004 ilmestyi Zack Snyderin ohjaama Kuolleiden aamunkoitto, joka oli uusintaversio George A. Romeron ohjaamasta samannimisestä elokuvasta. Uusintaversiossa Snyderin ohjaus keskittyi alkuperäisen elokuvan yhteiskuntakritiikin sijasta elokuvan päähahmojen henkilökohtaisiin ongelmiin ja valintoihin, minkä takia elokuva sai elokuva-arvostelijoilta ja alkuperäisen elokuvan ystäviltä ristiriitaisen vastaanoton. Vuonna 2004 julkaistiin myös brittiläinen kauhukomedia Shaun of the Dead, joka aluksi parodioi George A. Romeron zombielokuvia, mutta muuttuu puolivälin jälkeen perinteiseksi zombielokuvaksi. 2000-luvun zombielokuvien suosion rohkaisemana Romero julkaisi vuonna 2005 elokuvan Kuolleiden valtakunta, vuonna 2007 elokuvan Diary of the Dead ja vuonna 2009 elokuvan Survival of the Dead.
Yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1907
Ragnar Stenberg ja Uuno Railo paransivat kilpailuissa pituushypyn Suomen-ennätystä. Stenberg hyppäsi ensin 640 ja Railo paransi myöhemmin ennätyksen lukemiin 649.
Jalkapallo-ottelut
Voittajajoukkue Y. Starck, N. Puhakka, A. Eerikäinen, K. Kehvola, J. Arnkil, A. Hamara, G. Andersson, A. Pietinen, J. Ollus, V. Boije, A. Carelius.
Astala
Astala on suomalainen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia:
Rajani Palme Dutt
Rajani Palme Dutt (19. kesäkuuta 1896 Cambridge – 20. joulukuuta 1974 Lontoo) oli brittiläinen toimittaja ja poliitikko. Hän oli yksi Iso-Britannian kommunistisen puolueen perustajajäsenistä, ja Britannian johtavia kommunistisia teoreetikkoja. Ennen toista maailmansotaa Palme Dutt vaikutti myös Kominternissä.
Palme Duttin isä oli intialainen kirurgi Upendra Dutt ja äiti ruotsalaiseen Palmen sukuun kuulunut Anna Palme. Hänen puolisonsa oli suomalaisen kommunistipoliitikon Eino Pekkalan entinen puoliso virolainen Salme Murrik, joka oli Hella Wuolijoen sisar.
Tutkailmavalvonta
Tutkailmavalvonta on erotuksena aisti-ilmavalvonnasta tutkalla tapahtuvaa ilmavalvontaa.
Tutkailmavalvonnassa voidaan käyttää ulottuvuuden perusteella erityyppisiä tutkia, jotka voivat olla kaukovalvontatutkia, keskivalvontatutkia tai lähivalvontatutkia. Ne voivat olla liikkuvia tai kiinteitä asemia.
Sotilaallisten vaatimustensa vuoksi, tutka-asemien on kestettävä elektroninen sodankäynti ja muodostettava toisiinsa kytketty laaja ja nopeasti mukautuva tutkaverkko.
Kun suurvaltojen on valvottava omia etujaan laajoilla alueilla, joille ei läheskään aina voi omia tutka-asemia rakentaa, on kehittynyt lukuisa joukko lentokoneeseen asennettuja pitkän kantaman tutkia. Sellaisia voi myös nopeasti ottaa käyttöön liittolaismaiden kriiseissä ilmatilannekuvan aikaansaamiseksi.
Francesco Guicciardini
pienoiskuva|Francesco Guicciardini Francesco Guicciardini (6. maaliskuuta 1483 Firenze –  22. toukokuuta 1540 Firenze) oli italialainen historioitsija ja valtiomies. Häntä on pidetty ensimmäisenä modernina historiankirjoittajana.
Elämä
Guicciardini valmistui oikeustieteen tohtoriksi Padovassa 1505, asettui aluksi asianajajaksi Firenzeen ja lähetettiin vuonna 1511 lähettilääksi Aragonian kuninkaan Ferdinand Katolisen hoviin, josta hän palasi vuonna 1513. Vuonna 1515 Guicciardini astui paavin palvelukseen ja vuonna 1516 hänestä tuli Modenan ja Reggion kuvernööri. Vuonna 1521 hänestä tuli paavin joukkojen komentaja ja hän kunnostautui Parman puolustuksessa ranskalaisia vastaan. Rooman ryöstön jälkeen (1527) hän palasi Firenzeen, mutta vuonna 1529 hän palasi paavin palvelukseen, jossa hän pysyi paavi Klemens VII:n kuolemaan asti vuonna 1534. Sitten hän palasi jälleen Firenzeen ja kamppaili vuonna 1537 tasavaltalaisuutta vastaan ja herttuakunnan luovuttamiseksi Cosimo I de’ Medicille.
Maine historioitsijana
Guicciardini jätti valtiomiesuransa ja omisti loppuelämänsä historiankirjoitukselle. Tänä aikana hän sai valmiiksi pääteoksensa Storia d'Italia, joka käsittelee Italian historiaa vuodesta 1492 vuoteen 1534. Guicciardinin julkaisemattomat teokset julkaistiin kymmenenä niteenä vuosina 1857-1867. Guicciardinin kirjoituksille on ominaista luotettavuus, ennakkoluulottomuus ja valtiomiesmäinen selkeys, jotka toivat hänelle kunnian olla ensimmäinen moderni historioitsija. Historiallisessa ajattelussaan Guicciardini on lähellä Machiavellia.
Digitoday
Digitoday on vuonna 2000 perustettu suomalainen tietotekniikka-aiheinen verkkojulkaisu, joka uutisoi ja analysoi tietotekniikan, tietoliikenteen, finanssimaailman, ja media-alan ilmiöitä ja tapahtumia.
Digitodayn kustantaja on Sanoma Media Finland. Sanoma julkaisi myös talouslehti Taloussanomia sekä vuosien 1999 ja 2015 aikana tietotekniikkalehti It-viikkoa, jonka toiminta lopetettiin vuoden 2016 alkaessa.
Syksyllä 2016 Digitoday siirtyi osaksi Ilta-Sanomien verkkosivuja yhdistyen aiemman IS Digin kanssa.
Toimitus
Julkaisun vastaava päätoimittaja on Tapio Sadeoja. Vuoden 2015 lopussa Taloussanomat ilmoitti It-viikon ja Digitodayn toimitusten yhdistymisestä vuoden 2016 alkaessa, jonka toimesta It-viikko lopetettiin ja Digitoday sai lisää toimittajia.
4487 Pocahontas
4487 Pocahontas on pikkuplaneetta, joka kuuluu Maan lähelle tuleviin Amor-tyypin asteroideihin. Sen löysi C. S. Shoemaker vuonna 1987. Pikkuplaneetta sai nimensä intiaaniprinsessa Pocahontaksen mukaan. Ennen kuin tämä asteroidi sai nimensä, se tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1987 UA. Koska Pocahontaksen absoluuttinen magnitudi (H) on 17,1; sen läpimitta on todennäköisesti välillä 1–2 kilometriä.
Leipäreet
Leipäreet on kahdeksan pientä saarta käsittävä saariryhmä Simon edustalla Perämerellä. Saaristo sijaitsee Krunnien saariston pohjoispuolella, noin 16 kilometriä etelälounaaseen mannermaalla sijaitsevasta Simonkylästä, ja noin neljä kilometriä etelään Tiurasenkrunnista. Saaristo muodostuu kahdeksasta korkeasta kalliosaaresta, joita ympäröivät karikot. Saarilla on kalastusmökkejä.
Saapaskarin ja Härkäleton saaret sijaitsevat noin neljä kilometriä etelään Leipäreiden saariryhmästä.
FS Paixhans (1862)
Paixhans oli Ranskan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu Palestro-luokan uiva patteri.
Valmistus
Alus tilattiin 18. kesäkuuta 1859 Bordeauxista Frere Armanilta ja sen köli laskettiin 24. toukokuuta 1859. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1862 ja se otettiin palvelukseen vielä 5. toukokuutaa 1863.
Palvelus
David Cazelles varusti alusta Rochefortissa helmikuusta heinäkuuhun 1863. Alus siirrettiin 13. heinäkuuta toisen luokan reserviin, mistä se siirrettiin 16. huhtikuuta 1864 edelleen kolmannen luokan reserviin (pois palveluksesta). Alus poistettiin Rochefortissa alusluettosta 21. elokuuta 1871 ja se oli romutettavana elokuusta seuraavan vuoden helmikuuhun.
ISBN
thumb|350px|ISBN- ja [[EAN-13|EAN-koodit.]] ISBN on kirjan tai muun erillisteoksen kansainvälinen standarditunnus.
Periaate ja käyttö
Jokainen painos ja muunnelma uusintapainoksia lukuun ottamatta saa oman ISBN-tunnuksensa. Tunnus muodostuu neljästä osasta:
Osat voivat olla eripituisia, ja muun muassa Suomessa ne erotetaan toisistaan tavallisesti väliviivoin. Erottimena saattaa esiintyä paitsi yhdysmerkki myös ajatusviiva tai välilyönti. Suomen kieliryhmäkoodina käytetään numeroita 951 ja 952.
ISBN-tunnusta käytetään julkaisujen hankinnassa, kustantajien varastoluetteloissa, laskutuksessa, kirjakauppojen tilausjärjestelmissä, kansainvälisissä ja kansallisissa yhteisluetteloissa, bibliografioissa ja kirjastojen lainausjärjestelmissä. Tunnus helpottaa julkaisun löytymistä ja käsittelyä tietojärjestelmissä.
ISBN 10 ja ISBN 13
ISBN-tunnus uudistui vuoden 2007 alussa, jolloin vanha 10-merkkinen ISBN-tunnus muuttui 13-merkkiseksi. Käytännössä tämä tapahtui lisäämällä tunnuksen eteen EAN-13-tunnuksen etuliitteeksi 978 ja laskemalla tunnuksen lopussa oleva tarkistusmerkki uudelleen muunto-ohjelman avulla. Uudistuksella taataan ISBN-tunnusten riittävyys eri maissa myös tulevaisuudessa. Kaikissa vuoden 2007 alusta lähtien ilmestyvissä julkaisuissa käytetään vain 13-merkkisiä ISBN-tunnuksia.
Esimerkki:
Saman teoksen eri julkaisumuodot
Oman ISBN-tunnuksen saa periaatteen mukaan paitsi kukin itsenäinen teos myös jokainen teoksen muutettu laitos (esim. sisällöltään ajanmukaistettu painos) ja teoksen jokainen erilainen julkaisumuoto eli asu. Painetun kirjan julkaisumuotoja ovat esimerkiksi nidottu (lyhennetään tavallisesti nid.), sidottu (sid.) ja sidottu nahkaselkäinen (ns.). Omat ISBN-tunnukset annetaan usein myös sekä kaksi- tai useampiniteiselle teoskokonaisuudelle (huomautus tunnuksen jäljessä esim. koko teos) että vielä erikseen kullekin kokonaisuuteen kuuluvalle niteelle (huomautus esim. osa 2). Sähkökirjoissa erilaiset tiedostomuodot (kuten EPUB ja PDF) lasketaan erillisiksi julkaisumuodoiksi.
ISBN-tunnuksen hakeminen
Julkaisulleen voi hakea ISBN-tunnuksen Kansalliskirjastosta: ISBN-hakemus
Julkaisualalla toimivilla organisaatioilla, mukaan lukien yliopistojen kustantamat väitöskirjat ja vastaavat, on oma menettelynsä ISBN-numeroiden hakemiseksi.
Dragoș Neagu
Dragoș Neagu (s. 28. helmikuuta 1967 Bukarest ) on romanialainen soudun olympia- ja MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 198 cm.
Neagu saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä kaksikossa Soulissa 1988<ref name="sr"/. Hän sai MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa 1987, perämiehellisessä kaksikossa 1989 ja perämiehellisessä nelosessa 1991 sekä MM-pronssia kahdeksikossa 1994. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi perämiehellisessä kaksikossa 1990 ja kahdeksikossa 1991 sekä viidenneksi perämiehettömässä kaksikossa 1989. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa perämiehellisessä kaksikossa kultaa 1984 ja hopeaa 1985.
Mesmeria
Mesmeria on suomalaisen rockyhtye CMX:n 15. studioalbumi. Se julkaistiin 30. tammikuuta 2015 levymerkillä Sony Music Entertainment.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. se on yhtyeen ensimmäinen Arto Tuunelan tuottama albumi.
Seidat
pienois|Seidat vuonna 1971 Seidat oli suomalainen iskelmämusiikia esittänyt trio, jonka muodostivat sisarukset Raisa, Suvi ja Eeva Kiviharju. Seitojen tunnetuin kappale on vuonna 1972 julkaistu ”Sumu”, joka on suomeksi laulettu versio instrumentaalisävelmästä ”Popcorn”.
Seitojen jäsenet olivat alun perin kotoisin Torniosta, mutta he esiintyivät julkisesti vasta pääkaupunkiseudulle muuttamisen jälkeen. Siskosten isä keksi yhtyeelle nimen Seidat. Yhtye nousi julkisuuteen, kun se voitti televisiossa vuonna 1968 järjestetyn Pitäjän parhaat -laulukilpailun. Ensimmäinen single ”Se alkaa se päättyy” / ”Elän taas uudestaan” ilmestyi vuonna 1968. Yhtye julkaisi kaksi albumia ja teki esiintymisiä vuoteen 1982 asti.
Matti Ahola
Matti Tapani Ahola (s. 30. syyskuuta 1943 Asikkala) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp.
Ahola valmistui Kadettikoulun ilmasotalinjalta vuonna 1966. Hän on palvellut muun muassa Satakunnan lennostossa. Sen jälkeen hän työskenteli silloisessa Hämeen lennostossa lentueen päällikkönä.
Ahola toimi 1984–1985 silloisen Ilmavoimien Viestikoulun komentajana, toimialapäällikkönä pääesikunnassa, Karjalan lennoston komentajana 1987–1991, ilmavoimien esikuntapäällikkönä 1991–1995 ja komentajana 1995–1998. Palvelusuransa lopulla hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä 2001–2005. Ennen puolustusministeriössä palvelemistaan hän osallistui hankkeeseen helikoptereiden siirtämiseksi maavoimien alaisuuteen.
Tällä hetkellä Ahola on eläkkeellä.
FS Pei Ho (1861)
Peï Ho oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu Palestro-luokan uiva patteri.
Valmistus
Alus tilattiin 18. kesäkuuta 1859 Bordeauxista Frere Armanilta ja sen köli laskettiin 20. heinäkuuta 1859. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen heinäkuussa 1962.
Palvelus
Aluksen palvelukseenotto aloitettiin 15. heinäkuuta 1861 ja ensimmäinen palvelusjakso alkoi 5. lokakuuta. Louis Marc Willotte tyhjensi aluksen Rochefortissa 3. maaliskuuta 1862 alkaen, minkä jälkeen alus siirrettiin 24. maaliskuuta 1864 toisen luokan reserviin ja edelleen 1. helmikuuta 1865 kolmannen luokan reserviin (pois palveluksesta). Alus poistettiin Rochefortissa alusluettosta 15. marraskuuta 1869 ja se romutettiin huhtikuusta 1870 lokakuuhun 1971.
Michael Gier
Michael Gier (s. 19. heinäkuuta 1967 Goldach) on sveitsiläinen kilpauransa päättänyt soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Gier kilpaili kevyissä pariairokaksikoissa veljensä Markus Gierin kanssa voittaen olympiakultaa Atlantassa 1996, maailmanmestaruuden Tampereella 1995 ja neljä muuta MM-mitalia. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 he sijoittuivat viidensiksi.
Yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1908
Yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1908 Kuopiossa 29.–30. elokuuta. Kilpailupaikka oli Väinölänniemen kenttä. Ohjelmassa oli ensimmäistä kertaa 10 000 metrin juoksu.
Micae Nguyễn Khắc Ngữ
Micae Nguyễn Khắc Ngữ (2. helmikuuta 1909 – 10. kesäkuuta 2009) oli katolisen kirkon vietnamilainen pappi. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1934.
Nguyễn Khắc Ngữ toimi vuosina 1961–1997 Long Xuyênin hiippakunnan piispana Vietnamissa. Hän oli ensimmäinen virassaan; hänen seuraajansa oli Gioan Baotixita Bùi Tuần. Ennen kuolemaansa hän oli Antôn Nguyễn Văn Thiệnin ja Antonio Rosario Mennonnan jälkeen kolmanneksi vanhin elossa ollut katolisen kirkon piispa.
Ioan Șnep
Snep saavutti olympiahopeaa perämiehellisessä nelosessa Soulissa 1988<ref name="sr"/. Hän sai MM-hopeaa perämiehellisessä kaksikossa 1989 ja perämiehellisessä nelosessa 1991. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi perämiehellisessä kaksikossa 1990 ja kahdeksikossa 1991 sekä viidenneksi perämiehettömässä kaksikossa 1989. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden perämiehellisessä kaksikossa 1984.
Viitoset
Viitoset voi tarkoittaa jotain seuraavista:
George Buza
George Buza (s. Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on kanadalainen näyttelijä, joka sai vuosina 1992 ja 2001 Gemini-ehdokkuudet televisiosarjoista Maniac Mansion ja The Red Green Show.
Ura
Buza syntyi Yhdysvalloissa ja muutti nuorena Kanadaan, jonka kansallisuuden hän sai vuonna 1998. Buza muistetaan 1990-luvulta The Red Green Show’sta, The Adventures of Sinbadista, sekä animaatiosarjasta X-Men. Useimmiten näyttelijänä hänellä on ollut pieniä rooleja elokuvissa ja vierailevia rooleja televisiosarjoissa. Äänirooleja tehdessä Buzalla on usein ollut merkittävämpiä rooleja muun muassa X-Menin lisäksi hän dubbasi Beybladessa Tyson Grangerin isoisän roolit.
Jaakko Pukkila
Jaakko Jaakonpoika Pukkila (19. heinäkuuta 1831 Kauhava – ?), paremmin tunnettu kutsumanimellä Pukkilan Jaska, oli kauhavalainen talollisenpoika ja puukkojunkkari. Hänen vanhempansa olivat Jaakko Kustaanpoika Pukkinen ja Maria Israelintytär Haapoja.
Pukkilan sanottiin ottaneen mallia ”Härmän häjyistä”, ja ennen pitkää hän joutui oikeuden tuomittavaksi. Vuoden 1850 talvikäräjillä Jaakko Jaakonpoika Pukkilaa sakotettiin Lapuan lain mukaan yöjuoksusta kahdella ruplalla sekä meluamisesta tiellä yleisen lain mukaan 2,40 ruplalla. Saman vuoden syyskäräjille rikkeitä oli kertynyt jo huomattavasti enemmän: Pukkila sai sakkoja 56,92 ruplaa. Lapuan lain perusteella häntä sakotettiin nyt yöjuoksusta, luvattomasta hevosella-ajosta ja tanssin luvattomasta järjestämisestä sekä yleisen lain mukaan verihaavoista, mustelmista, puukon paljastamisesta, viinan myynnistä ja nauttimisesta ynnä sapatin rikkomisesta.
Jaakko Pukkila tunnetaan myös laulusta Isontalon Antti ja Rannanjärvi, joka esittää hänet kolmantena aikansa kuuluisista häjyistä:
Caerlaverockin linna
Caerlaverockin linna on vallihaudallinen 1200-luvulla rakennettu linna Skotlannin etelärannikolla. Se oli Maxwellin klaanin omistuksessa 1600-luvulle, jolloin se hylättiin vuoden 1640 piirityksen jälkeen.
Linnan lähistöllä oleva luonnonsuojelualue on valkoposkihanhien tärkeä talvehtimisalue.
Golden Globe 2021
Golden Globe 2021 oli järjestyksessään 78. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2020 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa, Kaliforniassa 28. helmikuuta 2021. Perinteisesti gaala on järjestetty tammikuun alussa, mutta koronaviruspandemian takia gaalaa siirrettiin helmikuun loppuun. Gaalan juonsivat neljättä kertaa Tina Fey ja Amy Poehler.
Ehdokkaat julkistettiin 3. helmikuuta 2021.
Jane Fonda palkittiin Cecil B. DeMille -palkinnolla elämäntyöstään elokuvissa.
Sulindaakki
Sulindaakki (C20H17SO3F) on indolyyliryhmän sisältävä sulfoksideihin kuuluva lääkeaine. Yhdisteellä on kipua lievittäviä ja kuumetta alentavia vaikutuksia ja sitä käytetään tulehduskipulääkkeenä muun muassa nivelreuman hoidossa. Lääketehdas MSD toi joitakin vuosia valmistetta Suomeen nimellä Clinoril.
Kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa sulindaakki on keltaista kiteistä jauhetta, joka ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen happamissa olosuhteissa, mutta paremmin neutraaleihin tai emäksisiin liuoksiin. Yhdiste liukenee etanoliin, metanoliin ja pienissä määrin etyyliasetaattiin.
Vaikutusmekanismi ja käyttö
Sulindaakki on aihiolääke, joka pelkistyy elimistössä aktiiviseksi sulfidijohdannaiseksi. Aktiivisen johdannaisen lisäksi muodostuu myös kipulääkkeenä inaktiivisia metaboliitteja kuten sulfoni ja hydroksyloituja johdannaisia. Sulindaakin aktiivinen sulfidimetaboliitti on syklo-oksigenaasientsyymien inhibiittori eli niin kutsuttu COX-inhibiittori. Syklo-oksigenaasientsyymin toiminnan estyessä prostaglandiinien biosynteesi estyy, mikä lievittää tulehdustilaa elimistössä. Kivunlievityksessä sulindaakin teho on indometasiiniin verrattava, mutta tulehdusta vähentävät vaikutukset ovat heikompia, joskin pitempivaikutteisia. Sulindaakkia voidaan käyttää lievän tai keskivaikean kivun lievittämiseen nivelreumaa, nivelrikkoa tai kihtiä sairastavilla potilailla.
Tavallinen annostus sulindaakilla on 100–200 mg kahdesti päivässä, kun se indometasiinilla on 25–50 mg kahdesti tai kolmesti. Valmiste imeytyy suun kautta otettuna ruoansulatuskanavasta yli 90-prosenttisesti. Lääke metaboloituu maksassa ja inaktiiviset hajoamistuotteet erittyvät osittain virtsaan, osittain ulosteeseen.
Haittavaikutukset
Tyypillisimpiä sulindaakin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat ruuansulatuskanavan oireet kuten huonovointisuus, vatsakipu ja ummetus. Muihin tulehduskipulääkkeisiin verrattuna riski vatsahaavan saamiseen on alhaisempi. Lääkeaine voi aiheuttaa myös päänsärkyä ja huimausta. Allergiset iho-oireet ovat harvinaisia, joskin hitaasti ilmaantuvia ja toisinaan vakavia, jopa Stevens-Johnsonin oireyhtymä on kuvattu. Maksaan ja haimaan kohdistuu lääkkeestä muita tulehduskipulääkeitä pahempaa rasitusta pitkän puoliintumisajan ja enterohepaattisen kierron vuoksi. Maksaan kohdistuvat sivuvaikutukset ovat sulindaakillakin silti harvinaisempia kuin parasetamolilla. On huomattava, että aktiivisen aineenvaihduntatuotteen puoliintuminen on puolta hitaampi kuin aihiovalmisteen.
On todettu, että rotilla osa sulindaakista erittyy maitoon. Ihmiskokeilla asiaa ei ole varmistettu. Käyttöä raskauden ja imetyksen aikana ei suositella Yhdysvalloissakaan, missä lääkettä on reseptivalmisteena saatavissa.
Synteesi
Suilndaakkisynteesin lähtöaine on 2-metyyli-3-(p-fluorifenyyli)propaanihappo, joka syklisoituu polyfosforihapon vaikutuksesta indanonijohdannaiseksi. Tämä on molekyylinsisäinen Friedel–Crafts-asylointi. Reformatski-reaktio indanonijohdannaisen ja metyylibromiasetaatin välillä sinkin läsnä ollessa muodostaa tertiäärisen alkoholin, josta p-tolueenisulfonihapon vaikutuksesta eliminoituu vettä ja muodostuu alkeeni. Muodostuvan tuotteen orto-asemassa aromaattiseen bentseenirenkaaseen nähden sijaitseva protoni on suhteellisen hapan ja yhdiste reagoi kondensaatioreaktiolla emäksisissä olosuhteissa p-tiometyylibentsaldehydin kanssa. Emäksenä käytetään natriummetoksidia. Emäksisissä olosuhteissa tapahtuu myös esteriryhmän hydrolyysi. Reaktion viimeisessä vaiheessa hapetetaan tioryhmä sulfoksidiryhmäksi natriumperjodaatilla.
Ofiitit
Ofiitit (eli ofilaiset, naassenit, naassealaiset) olivat eräs luultavasti Aleksandrian juutalaista alkuperää ollut gnostilainen lahko varhain 100-luvulla. Ofiitit ottivat oppeihinsa babylonialaisen ja egyptiläisen mytologian aineksia. Heidän opeissaan on käärmeellä (ophis) suuri merkitys, milloin hyvän, milloin pahan edustajana; joissakin lahkoissa se jopa identifioitiin Logoksen kanssa. He omaksuivat myös kaldealaista astrologiaa.
Barbelo-gnostikot olivat eräs ofiittilahko, joka kuvattiin kirkkoisien kirjoituksissa pahamaineisena. Toinen ryhmä olivat kainiitit, jotka pitivät Luojaa pahana, ja siksi tuomitsivat kaiken, mitä Vanhassa testamentissa pidetään hyvänä ja arvostivat kaikkea, minkä Vanha testamentti tuomitsee (Juudas Iskariot on ainoa oikea apostoli). Keskiajan lusiferiaanit saivat vaikutteita näistä aatteista.
FS Saïgon (1861)
Saïgon oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu Palestro-luokan uiva patteri.
Valmistus
Alus tilattiin 18. kesäkuuta 1859 Bordeauxista Frere Armanilta ja sen köli laskettiin 20. heinäkuuta 1859. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen elokuussa 1862.
Palvelus
Alus otettiin 10. lokakuuta 1861 ensimmäisen kerran palvelukseen ja Louis Marc Willotte riisui aluksen varustuksen Rochefortissa huhtikuusta marraskuuhun 1862. Alus siirrettiin 1. tammikuuta 1863 toisen luokan reserviin. Aluksella syttyi 15. marraskuuta tulipalo ja se upposi Charenteen. Hylky nostettiin 30. marraskuuta ja se poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1864. Maaliskuussa kunnostus saatiin päätökseen. Alus poistettiin alusluettosta Rochefortissa 21. elokuuta 1871. Alus purettiin osittain, kun se muutettiin tammikuusta huhtikuuhun 1872 sotalaivojen miehistöjen vastaanottoalukseksi. Alus romutettiin lopullisesti vuonna 1884.
Ahti Kuoppala
Ahti Kuoppala (17. heinäkuuta 1930 Jyväskylä – 14. helmikuuta 2023 Jyväskylä ) oli suomalainen näyttelijä. Hän nousi suuren yleisön tietoon tehtyään nimiroolin televisio-elokuvassa Simpauttaja (1975) ja televisiosarjassa Vain muutaman huijarin tähden, jossa hän esitti Rainer Mielosta. Hän oli 16 vuotta Kemin kaupunginteatterin palveluksessa ja jäi eläkkeelle Jyväskylän kaupunginteatterista vuonna 1993.
Kuoppalan lapsuuskoti oli Jyväskylän Mäki-Matissa Löylykadulla. 1970-luvulla hän muutti Kemiin, josta sittemmin muutti takaisin Jyväskylään.
1504 Lappeenranta
1504 Lappeenranta on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen kaupungin mukaan.
Lappeenrannan likimääräinen läpimitta on 18 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,4 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 9 kuukautta.
Aki Karvonen
Aki Tapani Karvonen (s. 31. elokuuta 1957 Valtimo) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti 1980-luvulla Suomea useissa maastohiihdon arvokilpailuissa. Sarajevon olympialaisissa hän voitti hopean ja kaksi pronssia. Lisäksi hänellä on kaksi hopeaa ja pronssi maailmanmestaruuskilpailuista. Urallaan Karvonen edusti Suomussalmen Rastia ja Ilomantsin Urheilijoita. Hänen valmentajansa oli Veikko Ahonen.
Ammatiltaan Karvonen on ollut rajavartija ja yrittäjä. Aktiiviuransa jälkeen hän on ollut kehittämässä suksivoiteita Vauhti-voidemerkille.
Saavutukset
Olympialaiset:
Friedrich von Gebler
thumb|Friedrich von Gebler Friedrich August von Gebler (15. joulukuuta 1782 Zeulenroda, Sachsen – 9. maaliskuuta 1850 Barnaul) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.
16-vuotiaana Gebler meni opiskelemaan lääketiedettä ja luonnonhistoriaa Jenan yliopistoon. Hän suoritti tohtorin tutkinnon 1802, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä Zeulenrodassa, Greizissa ja Dresdenissä.
1809 Gebler muutti lääkäriksi Pietariin. 1810 hän sai lääkärin viran Barnaulista, Altain aluepiiristä. Lääkärintyön ohella hän teki pitkän päivätyön luonnontutkimuksen parissa.
1826 organisoivat professori Carl Christian Friedrich von Ledebour (1785–1851), Carl Anton Meyer ja Alexander von Bunge (1803–1890) tutkimusretken Altaille. Ledebour kirjoitti retkestä teoksen Reise durch das Altai-Gebirge und die soongorische Kirgisensteppe (Berliini 1829). Gebler oli mukana retkellä. 1829 tekivät Alexander von Humboldt (1769–1859), Gustav Rose (1798–1873) ja Christian Gottfried Ehrenberg (1795–1876) tutkimusretken Venäjän Aasian puoleiseen osaan. Humboldt tapasi Geblerin Barnaulissa.
Gebler nimesi useita uusia kasvilajeja ja linnuista muun muassa altainlumikanan (Tetraogallus altaicus).
Emiliano Alfaro
Emiliano Alfaro Toscano (s. 28. huhtikuuta 1988 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Uruguayn toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Liverpoolia, jossa hän on lainalla Italian pääsarjan Serie A:n SS Laziosta.
Alfaro nousi Liverpoolin edustusjoukkueeseen kaudella 2005–2006. Hän pelasi ensimmäisenä kautenaan kuusi ja toisenaan 12, mutta kolmantena kautenaan 2007–2008 jo 28 ottelua. Kaudella 2008–2009 Alfaro saavutti ensimmäistä kertaa Uruguayn pääsarjassa kymmenen maalin rajan, kuten myös seuraavalla kaudella, jolloin hän teki 13 maalia vain 15:ssä ottelussa. Liverpool lainasi Alfaron kesken kauden Argentiinan pääsarjan Club Atlético San Lorenzoon, jossa hän onnistui maalinteossa vain kahdesti 18:ssa ottelussa.
Palattuaan Liverpooliin Alfaro ehti pelata vielä 25 sarjaottelua ja tehdä niissä 12 maalia, kunnes Italian pääsarjan Serie A:n SS Lazio hankki hänet tammikuussa 2012. Siirtosumma oli 3,2 miljoonaa euroa. Kauden 2011–2012 kevätpuoliskolla Alfaro pelasi Laziossa kahdeksan sarjaottelua, mutta ei onnistunut maalinteossa. Syksyllä 2012 Lazio lainasi hänet Yhdistyneiden arabiemiirikuntien pääsarjan Al Wasliin, jossa hän pelasi erinomaisen kauden tehden 24:ssa ottelussa 17 maalia. Kaudeksi 2013–2014 Alfaro palasi Lazioon, muttei päässyt koko kauden kertaakaan kokoonpanoon Serie A:ssa. Elokuussa 2014 Lazio lainasi hänet kaudeksi 2014–2015 takaisin Liverpooliin.
Uruguayn maajoukkueessa Alfaro on pelannut yhden ottelun vuonna 2011 (tilanne 11. tammikuuta 2015).
Jakamattomista viivoista
Jakamattomista viivoista on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Antiikin aikana teos pantiin usein Theofrastoksen nimiin, mutta nykyisen tutkimuksen mukaan se ei voi olla hänenkään kirjoittamansa. Kirjoittaja on ehkä Straton tai joku tuntematon peripateetikko.
Teoksen tarkoituksena on todistaa oikeaksi oppi, jonka mukaan suureita voidaan jakaa loputtomiin. Alkukysymyksenä on, onko olemassa sellaisia viivoja (janoja), joita ei voi jakaa osiin. Tämän jälkeen käsitellään muun muassa viivan ideaa ja Zenonin näkemyksiä. Ainakin uudemmissa painoksissa piste- ja viivaesityksiä on havainnollistettu mukaan liitetyillä kuvilla. Teos on arvokas matematiikan historian tutkijalle.
Karun Chandhok
Karun Chandhok (s. 19. tammikuuta 1984 Madras, Tamil Nadu, Intia) on intialainen kilpa-ajaja, joka ajoi kaudella 2010 Formula 1:ssä, tallinaan Hispania Racing. Kaudella 2011 hän toimi Team Lotuksen testikuljettajana. Vuosien 2014–2015 aikana Chandhok kilpaili Mahindra Racing -tallissa Formula E -sarjassa.
Ura
Karun Chandhok aloitti uransa Kartingissa vuonna 2000. Samana vuonna Chandhok voitti Formula Maruti sarjan mestaruuden. Vuoden 2001 Aasian F2000 -mestaruuden jälkeen oli aika siirtyä isompiin luokkiin. Vuosina 2002–2003 Chandhok ajoi Britannian F3 National-sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2002 kuudenneksi ja 2003 kolmanneksi. Vuonna 2004 Chandhok ajoi Britannian F3-sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä sijalle 14. Vuonna 2005 Chandhok ajoi World Series by Renault-sarjassa, jossa hän ei saanut sijoitusta, koska hän ei kerännyt sarjassa yhtään pistettä. Kaudeksi 2006 Chandhok siirtyi Aasian Formula Renault V6-sarjaan, jossa hän voitti sarjan mestaruuden debyyttikaudellaan.
Chandhok palasi Euroopan radoille kaudeksi 2007, kun hän siirtyi GP2-sarjaan Durango-talliin. Hän voitti kauden aikana yhden osakilpailun Span radalla Belgiassa ja sijoittui loppupisteissä sijalle 15. Chandhok jatkoi uraansa GP2-sarjassa kaudella 2008 ISport International-tallissa, jonka autolla hän voitti Saksan kilpailun. Viimeisellä kaudellaan GP2-sarjassa Chandhok ajoi Ocean Racing Technologyn autolla kerran palkintokorokkeelle Britannian kilpailussa.
thumb|Chandhok [[Malesian Grand Prix 2010|Malesian GP:n aika-ajoissa kaudella .]] Chandhok testasi Red Bullin Formula 1-autoa marraskuussa 2007 Katalonian radalla Espanjassa. F1-kaudella 2010 Chandhok nimettiin Hispania Racingin toiseksi kuljettajaksi, ja on näin ollen historian toinen intialainen F1-kuski. Ensimmäinen oli Narain Karthikeyan, joka ajoi Jordan-tallissa vuonna 2005. Kuitenkin Saksan kilpailusta lähtien Chandhokin tilalla ajoi loppukauden Sakon Yamamoto, koska Chandhok ei ollut maksanut tallille lupaamiaan sponsorirahoja ajallaan. Chandhokin parhaiksi sijoituksiksi jäivät Australian ja Monacon kilpailuissa ajetut 14 sijat. Loppukauden Chandhok toimi BBC Radio 5 Live -kanavan kommentaattorina.
thumb|Chandhok [[Italian Grand Prix 2011|Italian GP:n harjoituksissa kaudella .]] Kaudella 2011 hän toimi Team Lotuksen testikuljettajana ajaen Australian, Turkin, Euroopan, Britannian, Belgian, Italian, Japanin, Korean ja Intian GP:n perjantaiharjoituksissa. Hän pääsi ajamaan Saksan kilpailussa Jarno Trullin tilalla sijoittuen kilpailussa sijalle 20.
Vuonna 2014 Chandhok kilpaili Mahindra Racing -tallissa Formula E -sarjassa. BBC 5 Radio Liven lisäksi hän on toiminut varikkotoimittajana sekä teknisenä asiantuntijana Sky Sportsilla ja Channel 4:lla.
Chandhokin isä Vicky Chandhok on Intian autourheiluliiton entinen puheenjohtaja.
Clint Capela
Sentterinä pelaava Capela aloitti miesten pääsarjauransa Ranskan Élan Chalonissa. Houston Rockets varasi hänet NBA:han 25. vuorolla vuoden 2014 varaustilaisuudessa, ja hän edusti Rocketsia syksystä 2014 helmikuuhun 2020 pelaten välillä myös D-liigassa. Helmikuussa 2020 hän siirtyi Atlanta Hawksiin osana neljän seuran kesken käytyjä pelaajakauppoja. Capela on edustanut myös Sveitsin miesten maajoukkuetta.