cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni Caboto
Caboto syntyi luultavasti Napolin lähellä, mutta muutti Venetsiaan ja meni vuonna 1482 naimisiin venetsialaisen naisen kanssa. Hän harjoitti ulkomaankauppaa Välimeren itäosan satamissa ja kehittyi taitavaksi merenkulkijaksi. Suunnilleen vuonna 1490 Caboto perheineen muutti Espanjaan ja pyrki mukaan espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkille. Häntä ei huolittu mukaan, joten Cabotot muuttivat Englantiin 1490-luvun puolivälissä. He asettuivat Bristolin kauppiaiden keskuuteen. Nämä olivat jo aiemmin rahoittaneet löytöretkiä. Caboto sai kuitenkin hankkeelleen virallisen siunauksen ja kuningas Henrik VII määräsi hänet matkalleen 1496. Vuonna 1497 Caboto lähti Bristolista etsimään meritietä Intiaan, ja päätyi sen sijaan Newfoundlandiin. Seuraavana vuonna hän lähti uudelleen liikkeelle viidellä aluksella, joista yksikään ei palannut.
pienoiskuva|vasen|John Cabotin aluksen, Matthew’n, kopio Bristolin satamassa 3. elokuuta 2004.
Brian Connolly
Lapsuus ja nuoruus
Brian Connolly syntyi Hamiltonin kaupungissa Skotlannissa 5. lokakuuta 1945 (joissakin tiedoissa esitetään virheellisesti vuosi 1949). Hän sai alkunsa 15-vuotiaan äidin ja tämän poikaystävän vahinkona. Isä poistui heidän elämästään jo ennen lapsen syntymää, ja kun Brian 2-vuotiaana sairastui aivokalvontulehdukseen, hylkäsi äiti hänet sairaalaan ja katosi. McManus-niminen hoitaja kuitenkin adoptoi pojan ja kasvatti hänet. Brian käytti McManus-sukunimeä noin 18-vuotiaaksi asti, jolloin hän sai tietää olevansa adoptoitu ja vaihtoi sukunimensä Connollyksi. Brian Connollyn velipuoli oli näyttelijä Mark McManus.
Connollylla oli lapsuudessaan ja nuoruudessaan useita ammatillisia haaveita. Hän kiinnostui musiikista jo varhain ja unelmoi oopperalaulajan urasta. Hän harrasti myös näyttelemistä ja haaveili merimiehen ammatista, mutta häntä ei kelpuutettu alalle värisokeuden vuoksi.
Connolly palasi musiikin pariin ja oli mukana useissa kokoonpanoissa. Lopulta hän liittyi Wainwright’s Gentlemen -nimiseen yhtyeeseen ja korvasi siitä lähteneen laulaja Ian Gillanin, joka myöhemmin nousi kuuluisuuteen Deep Purplen solistina. Rumpalina yhtyeessä toimi toinen tulevaisuuden Sweet-jäsen, Mick Tucker. Wainwright’s Gentlemen ei kuitenkaan onnistunut saamaan levytyssopimusta. Lopulta Tucker erotettiin yhtyeestä, koska hän ei managerin mielestä sopinut sen vanhakantaiseen tyyliin. Ilmaistakseen tukensa ystävälleen myös Connolly lähti yhtyeestä.
Sweet
Vuonna 1968 Connolly perusti yhdessä rumpali Tuckerin, basisti Steve Priestin ja kitaristi Frank Torpeyn kanssa purukumipoppia esittäneen Sweetshop-yhtyeen. Pian nimi muutettiin The Sweetiksi ja kitaristiksi tuli ensin Mick Stevart ja myöhemmin Andy Scott. Sweet nousi suureen menestykseen 1970-luvun alkupuoliskolla Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamien hittien ansiosta. Vuoden 1973 lopulla suosion ollessa suurimmillaan Connolly joutui katutappeluun, jossa hän sai pahoja vaurioita erityisesti kurkkuunsa, minkä seurauksena hän menetti äänensä useaksi kuukaudeksi. Mick Tuckerin mukaan Connollyn ääni ei enää koskaan palautunut täysin ennalleen.
Connolly kärsi lavakammosta, ujoudesta ja huonosta itsetunnosta, minkä vuoksi hän rohkaisi itseään ennen konsertteja alkoholilla. Aikaa myöten Connollylle kehittyi alkoholiongelma, joka heikensi hänen lauluääntään. Vuoden 1978 Yhdysvaltain-kiertueella yhtyeellä oli tärkeä konsertti Alabaman Birminghamissa, jossa yleisössä oli Sweetin uuden levy-yhtiön Polydorin johtohenkilöitä. Yhtyeen esiintyminen kuitenkin keskeytyi Connollyn voimakkaan humalatilan vuoksi. Andy Scott halusi erottaa Connollyn Sweetistä välittömästi, mutta lopulta yhtye ymmärsi, ettei uutta laulajaa ollut aikaa vaihtaa. Kun samantyyppinen välikohtaus tapahtui muutamaa keikkaa myöhemmin Atlantassa, yhtye järjesti hätäkokouksen. Siinä Connolly lupasi parantaa tapansa, ja loppukiertue sujui ongelmitta. Connollyn ja Scottin keskinäiset välit pysyivät kuitenkin kireinä.
Vuoden 1979 alussa, kesken Cut Above the Rest -albumin äänitysten, Connolly joutui eroamaan yhtyeestä, kun kappaleiden transponointikaan ei auttanut Connollya yltämään riittävän korkeisiin nuotteihin. Steve Priestin mukaan Connollyn äänen heikkenemisen taustalla oli runsas tupakointi. Sweetin silloinen manageri David Walker on väittänyt, että yhtyeen muut jäsenet halusivat Connollysta niin kovasti eroon että levyttivät koko albumin tarkoituksella sellaiseen sävellajiin, ettei Connolly pystyisi laulamaan sitä. Connolly oli lisäksi jo pidempään ollut kiinnostunut soolourasta erityisesti country-musiikin tulkitsijana. Manageri David Walker ilmoitti 23. helmikuuta lehdistötiedotteessaan Brian Connollyn siirtymisestä soolouralle ”lähinnä musiikillisten erimielisyyksien johdosta”.
Kiviyrttikasvit
Kiviyrttikasvit (Woodsiaceae) on pieni Polypodiales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Heimoon kuuluu ainakin kolme sukua, joiden lisäksi heimoon saattaa kuulua neljä muutakin sukua sekä neljä risteymäsukua, mutta näiden sukujen taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Heimon suvuista kiviyrtit (Woodsia) on selvästi runsaslajisin; heimon muut suvut sisältävät lähinnä yksittäisiä tai muutamia lajeja.
Brian Connolly
Sweetin jälkeen
thumb|right|Brian Connollyn muistolaatta Ruislipissä Middlesexissä. 1980-luvulla Connolly julkaisi muutaman soolosinglen, jotka saavuttivat pientä menestystä Länsi-Saksassa. Hänen terveytensä oli kuitenkin heikko yhä pahenevan alkoholismin seurauksena ja hän sai 1980-luvun alkupuoliskolla lukuisia sydänkohtauksia. Connollyn tyttären mukaan kohtauksia oli vuonna 1981 kolmen viikon sisällä yhteensä kaksitoista. Hänelle kehittyi myös maksakirroosi, ja eräässä vaiheessa 1980-luvun alussa hänelle luvattiin enää muutama kuukausi elinaikaa. Lopulta häneltä kiellettiin alkoholi kokonaan, mutta Connolly jatkoi työntekoa lääkäreiden vastuksesta huolimatta. Samoihin aikoihin hän perusti lyhytaikaisen Vel Verity -nimisen yhtyeen. Connolly keikkaili elämänsä loppuun asti nimillä New Sweet sekä Brian Connolly's Sweet.
Kiviyrttikasvit
Heimon lajeista tavataan Suomessa vain kolmea kiviyrttilajia, karvakiviyrttiä (Woodsia ilvensis), tunturikiviyrttiä (Woodsia alpina) ja kaljukiviyrttiä (Woodsia glabella).
Brian Connolly
Sweetin jälkeen
Brian Connolly kuoli 9. helmikuuta 1997 sydänkohtauksen jälkeisiin komplikaatioihin. Hänet haudattiin 17. helmikuuta Denhamissa, Bucksissa. Hautajaisissa olivat mukana muun muassa entiset yhtyekaverit Sweetistä, Steve Priest ja Andy Scott – Mick Tucker ei päässyt paikalle, koska oli hoidettavana leukemiansa vuoksi. 8. marraskuuta 1998 järjestettiin muistokonsertti Lontoon Golden Palacessa. Tapahtumassa Andy Scott ja Steve Priest esiintyivät yhdessä ensimmäisen kerran sitten 1980-luvun alun.
Connollyn kuoleman kolmevuotispäivänä, 9. helmikuuta 2000, julkistettiin hänen kunniakseen pystytetty muistolaatta Breakspear Creamtoriumissa, Ruislipissä, Middlesexissä.
Evelinan diskografia
Suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Evelinan diskografia koostuu kahdesta studioalbumista, 19 singlestä ja seitsemästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt eri julkaisuilla.
Evelina nousi julkisuuteen vuonna 2012 The Voice of Finland -laulukilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen esittämä ”Super Bass” -kappale sisältyi ohjelman pohjalta julkaistulle kokoelmalevylle. Evelina putosi kilpailusta ennen semifinaalia, jonka jälkeen hän solmi levytyssopimuksen Universal Music Groupin alaisen M-Eazy Musicin kanssa. Vuonna 2015 julkaistiin Evelinan ensimmäiset singlet ”Vuoristorataa / Rakkaudesta lajiin” ja ”Honey”, joista jälkimmäinen nousi muun muassa Suomen virallisen singlelistan kärkeen. ”Honey” on myös Suomen seitsemänneksi kuunnelluin kappale Spotify-suoratoistopalvelussa vuodesta 2018 lähtien. Evelina julkaisi vuonna 2016 kolme hittisingleä, joista ”Sireenit” nousi single- ja latauslistan ensimmäiselle sijalle. Evelinan debyyttialbumi 24K julkaistiin 28. lokakuuta 2016. Se teki suomalaista äänitehistoriaa myymällä ennakkoon platinaa. Levy nousi Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle.
Vuonna 2017 Evelina julkaisi jälleen kolme hittisingleä, joista ”Tornado” nousi kolmeksi viikoksi Suomen kaupallisten radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi. ”Kylmii väreitä” oli myös vuoden 2017 seitsemänneksi striimatuin kappale Suomessa. Vuonna 2018 Evelina nähtiin Vain elämää -televisiosarjan kahdeksannella tuotantokaudella, jonka pohjalta hän julkaisi kuusi singleä. Evelina julkaisi vuoden aikana myös kolme uutta kappaletta, joista ”Sun vika” nousi muun muassa single- ja striimauslistan ensimmäiselle sijalle. Evelina julkaisi vielä yhden singlen vuonna 2019, ennen kuin hänen toinen studioalbumi SOS julkaistiin 22. helmikuuta. Levy nousi Suomen albumilistan toiselle sijalle ja striimasi ennakkoon tuplaplatinaa.
Ellen Thesleff
Ellen Thesleff (5. lokakuuta 1869 Helsinki – 12. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari. Thesleffiä pidetään yhtenä Suomen ensimmäisistä ekspressionisteista ja yhtenä merkittävimmistä pohjoismaisista kuvataiteilijoista. Hän toimi Suomen kultakauden aikana, mutta työskenteli 1950-luvulle saakka.
Perhe ja elämänvaiheet
Thesleffin isä, ylijohtaja Alexander August Thesleff, oli harrastajamaalari ja Ellenin ensimmäinen maalauksen opettaja. Hänen äitinsä oli Emilia Mathilda Sanmark. Hänellä oli sisaruksia, joista Thyra Elisabeth (1880–1959) on kuvattu myös samannimiseen maalaukseen (1892). Toinen sisar Gerda Thesleff (1871–1939) oli keraamikko, ja veli Rolf Thesleff oli diplomaatti. Thesleffin perhepiirissä harrastettiin musiikkia. Hän harrasti itse laulua ja pianonsoittoa. Ellen Thesleff ei perustanut omaa perhettä.
Thesleff asui vuosina 1872–1884 eli suuren osan lapsuuttaan ja nuoruuttaan Kuopiossa Tulliportinkadun ja Puusepänkadun kulmassa. Lisäksi Thesleffin perhe omisti "Pikku-Kummun" mökin Kallaveden Kumpusaaressa. Muroleen maisemat Hämeessä olivat hänelle tärkeitä, ja siellä oli myös perheen maatila. Kun se myytiin vuonna 1898, Thesleffin piirustusten mukaan rakennettiin Muroleenkosken rannalle Casa Bianca. Italiasta tuli myöhemmin hänen toinen kotimaansa, mutta hän asui ja työskenteli Suomessa pidempiä jaksoja, kuten vuosina 1909–1912. Vuonna 1933 Thesleff sai ateljeen Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä.
Thesleff tutustui Phalanx-ryhmän ja Wassily Kandinskyn tuotantoon Münchenissä, matkallaan Italiaan vuonna 1904. Hänen töissään on nähty yhtymäkohtia Kandinskyn taiteeseen, koska juuri vuosien 1905–1906 aikana hänen töihinsä ilmestyivät vahvat värit, keltainen, vihreä, sininen ja violetti. Thesleff alkoi myös viedä pidemmälle itsenäistä ilmaisuaan, osallistua luonnon tapahtumien ja maiseman lopullisen muodon muokkaamiseen omien kokemustensa lähtökohdista.
Thesleff kaatui syksyllä 1952 Apollonkadun pysäkillä ja hän joutui raitiovaunun töytäisemäksi. Iäkäs taiteilija loukkaantui pahasti, ja hän mursi reisiluunsa. Thesleff ei enää onnettomuuden jälkeen päässyt palaamaan kotiinsa. Viimeiset vuotensa Thesleff vietti eri sairaaloissa, ja hän kuoli 84-vuotiaana Kulosaaressa vuonna 1954.
Taideopinnot
Thesleff opiskeli Adolf von Beckerin ohjauksessa Helsingissä vuosina 1885–1886 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1887–1890. Gunnar Berndtsonin akatemiassa hän opiskeli vuosina 1890–1891.
Thesleff lähti opiskelemaan ulkomaille ja opiskeli Pariisissa Académie Colarossissa Gustave Courtoisin johdolla vuosina 1891–1892 ja 1893–1894 ja sen jälkeen muun muassa puupiirrosopintoja Firenzessä vuodesta 1894 lähtien.
Ura taiteilijana
Thesleffin isä kuoli vuonna 1892. Tämä vaikutti Thesleffin maalausuraan voimakkaasti. Hän oli jonkin aikaa kokonaan maalaamatta. Kun hän jälleen alkoi maalata, töiden ilme oli muuttunut. Thesleffin taiteessa alkoi 1890-luvulla niin sanottu mustan kolorismin kausi. Työt muuttuivat tummiksi ja pelkistetyn yksinkertaisiksi. Tältä ajalta on esimerkiksi työ Omakuva, joka on signeerattu 1894 ja 1895.
Thesleff tänään
Ellen Thesleffin teoksia on muun muassa Ateneumin taidemuseon, Helsingin kaupungin taidemuseon sekä Kuopion taidemuseon kokoelmissa. Viimeksi mainitussa ovat pastellimaalaukset, jotka syntyivät Thesleffin Kuopiossa vietettyjen lapsuusvuosien muistojen verestysmatkan aikana vuonna 1922.
Näyttely Ellen Thesleff – värien tanssi oli esillä Retretissä kesällä 2008. Näytteillä oli 140 teosta Thesleffin tuotannosta.
Teosten kauppoja
Liikemies Anders Wiklöf herätti kohua hankkimalla vuonna 2003 Hagelstamin huutokaupassa Thesleffin Kaiku-teoksen ennätyksellisellä 500 000 eurolla.
Joulukuussa 2008 Thesleffin maalaus Tyttö kukkaniityllä myytiin Bukowskin kansainvälisessä huutokaupassa 126 000 eurolla Bengt Reuterin kuolinpesästä. Bengt Reuterin isä oli taiteen keräilijä ja taiteilija Einar Reuter, joka maalasi H. Ahtelan nimellä.
Tomi Kontio
thumb|250px|Tomi Kontio [[Turun Kirjamessut|Turun kirjamessuilla 2009.]] Tomi Kalevi Kontio (s. 16. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen kirjailija, kolumnisti ja runoilija. Hänen tuotantonsa sisältää runoja, laulutekstejä (mm. Kelpo Pojat ), proosaa ja nuortenkirjoja.
Vuonna 1993 Kontio sai J. H. Erkon palkinnon esikoisteoksestaan Tanssisalitaivaan alla. Vuonna 2000 hänen teoksensa Keväällä isä sai siivet sai Finlandia Junior -palkinnon. Teokselle myönnettiin myös Lasten LukuVarkaus -palkinto vuonna 2001. Romaani kuuluu trilogiaan, jonka kaksi muuta osaa ovat Austraasian viimeiset lapset sekä Maan veli.
Elämä ja ura
Kontio opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, filosofiaa ja estetiikkaa. Hän on toiminut myös kolumnistina ja avustanut Nuori Voima -lehdessä. Kontio toimittaa Kirjailija-lehteä yhdessä Markku Kaskelan kanssa.
Lohikoski-Seppälänkangas
Lohikoski-Seppälänkangas on Jyväskylän kolmas suuralue. Suuralueeseen kuuluvat Lohikosken, Seppälänkankaan sekä Tyyppälän kaupunginosat ja suurin osa Ankeriasjärven kaupunginosasta. Suuralueen asutus sijoittuu suurimmalta osin Lohikosken kaupunginosan asuinalueisiin. Seppälänkangas on Heinälammen asuinaluetta lukuun ottamatta teollisuusaluetta, ja ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Jyväskylän maalaiskuntaan kuuluneet Tyyppälä ja Ankeriasjärvi ovat pinta-aloiltaan enimmäkseen metsää.
Lohikoski-Seppälänkankaan suuralueella on 4 706 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 8,3 neliökilometriä.
Amina Annabi
Amina Annabi (, s. 5. maaliskuuta 1962 Karthago) on tunisialais-ranskalainen laulaja ja näyttelijä. Hän edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1991 laululla "Le dernier qui a parlé" ja sijoittui toiseksi. Hän sai 146 pistettä, kuten myös voittaja, Ruotsin Carola Häggkvist. Häggkvist kuitenkin julistettiin laulukilpailun voittajaksi sillä sääntöperiaatteella, että hän oli illan aikana kerännyt useimmin täydet pisteet.
Tomi Kontio
Elämä ja ura
Kontion runoja on käännetty useille kielille, muun muassa englanniksi, espanjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, tšekiksi, unkariksi ja viroksi.
Henni
Henni on suomalainen naisen etunimi, joka on ollut almanakassa vuodesta 1973.
Henni on vanha länsisuomalainen muunnos nimestä Henriikka, joka on Henrikin sisarnimi.
Tomi Kontio
Elämä ja ura
Vuonna 1988 Kontio voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun ensimmäisen palkinnon. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa valikoimassa Ryhmä 92. Vuonna 1993 ilmestynyt kokoelma Tanssisalitaivaan alla sai J. H. Erkon palkinnon vuoden parhaana esikoisteoksena sekä vuonna 1999 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon viime vuosien parhaasta esikoisteoksesta. Kontio oli Runeberg-palkintoehdokkaana novellikokoelmalla Säädyttömät (1994) ja romaanilla Uumen (1995).
Kontion ensimmäinen alle kouluikäisille suunnattu teos oli Lehmä, jonka kyljessä oli luukku (2006).
Hänen isänsä oli Orvo Kontio.
Talio-periaate
Talio-periaate eli koston laki on oikeustieteellinen periaate, joka esiintyi ensi kerran muinaisessa Babyloniassa Hammurabin laissa. Samaa periaatetta on sovellettu myös niin raamatullisessa laissa, 1 Moos. 9:6 (”Joka ihmisen veren vuodattaa, hänen verensä on ihminen vuodattava”) kuin varhaisessa roomalaisessakin laissa. Sen mukaan rikollisen pitää saada samanlainen rangaistus kuin minkä hän on aiheuttanut uhrilleen. Tätä silmä silmästä -periaatetta on sovellettu vanhoissa kulttuureissa usein kirjaimellisesti.
Talio-periaate Hammurabin laissa
Hammurabin lain III luvussa (Kostamisoikeus), 196. pykälässä säädettiin: ”Jos joku puhkaisee vapaan miehen silmän, niin puhkaistakoon hänen silmänsä." Samaan tapaan lain 200 §:ssä sanottiin: "Jos hän lyö vertaiseltaan mieheltä hampaan, niin lyötäköön häneltä hammas." Vastaavanlaisia säännöksiä oli useita muistakin rikoksista, etenkin erityyppisistä väkivallanteoista mutta myös eräistä tuottamuksellisista vahingoista. Esimerkiksi jos rakennusmestari ei tehnyt taloa tarpeeksi lujaksi ja se luhistui aiheuttaen isännän kuoleman, oli rakennusmestari surmattava. Mutta jos tällöin kuolikin isännän poika, oli rakennusmestarin poika surmattava. Eräissä tapauksissa talio-periaatteen mukainen rangaistus oli kuitenkin korvattavissa sakoilla, etenkin jos rikos kohdistui puolivapaaseen henkilöön.
Talio-periaate Raamatussa
Sanonta "silmä silmästä, hammas hampaasta" on peräisin Vanhasta testamentista, jossa se esiintyy kolmeen kertaan. Joka kerta se muodostaa alkuosan rangaistusten luettelossa, joka ensimmäisen kerran esiintyessään toisessa Mooseksen kirjassa kuuluu seuraavasti:  Sama sanonta toistuu kolmannessa  ja vielä viidennessä Mooseksen kirjassa. Viimeksi mainitun mukaan on talio-periaatteen mukaisesti rangaistava myös sitä, joka esitti jotakuta vastaan väärän syytöksen, jonka vuoksi tämä olisi voinut joutua aiheettomasti rangaistavaksi.
Talio-periaate Uudessa testamentissa
Uuden testamentin mukaan Jeesus sanoi Vuorisaarnassa: ”Te olette kuulleet sanottavan: ’silmä silmästä ja hammas hampaasta.’ Mutta minä sanon teille: Älkää tehkö pahalle vastarintaa, vaan jos joku lyö sinua oikealle poskelle, käännä hänelle vasenkin.” (Matt. 5:39)
"Ha"
"Ha" on Killing Joke -nimisen rock-yhtyeen live-EP, joka julkaistiin vuonna 1982. Se on konserttitallenne, joka on nauhoitettu Larry´s Hideaway -nimisessä esiintymispaikassa Torontossa 9. ja 10. elokuuta 1982. Levyn ovat tuottaneet Killing Joke ja Konrad Plank. Sen on julkaissut EG Records LTD.
Orani
Orani on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 879 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 130,43 neliökilometriä. Se sijaitsee 523 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Jacques Cossard
thumb|250px|Cossardin pikakirjoitusjärjestelmän aakkosto vuoden 1651 oppikirjassa Jacques Cossard oli ranskalainen 1600-luvulla elänyt pappi, joka kehitti ensimmäisen ranskalaisen pikakirjoitusjärjestelmän. Hän toimi kirkkoherrana ja opettajana, ja julkaisi ranskan ja heprean oppikirjoja.
Shane A. Parker
Parker muutti Australiaan 1967 ja työskenteli intendenttinä Etelä-Australian museossa (South Australian Museum) 1976–1992.
Sverdrup (mittayksikkö)
Sverdrup (Sv) on miljoonan vesikuutiometrin virtaama sekunnissa (1 Sv = 106 m3/s). Suuri merivirta, esimerkiksi Golfvirta, kuljettaa kymmeniä sverdrupeja. Yksikkö on nimetty norjalaisen meritieteilijän Harald Sverdrupin kunniaksi.
Shane A. Parker
1982 Parker kuvaili koiraspalsasirrin ja naaraskuovisirrin risteymän tieteelle uutena lajina (Cox's Sandpiper, Calidris paramelanotos), jonka myöhemmin todettiin siis olevan risteymä. Hän nimesi ja kuvaili myös pikkuemun (Dromaius baudinianus), joka kuoli sukupuuttoon jo noin vuonna 1827.
Sverdrup (mittayksikkö)
Sverdrup ei ole SI-järjestelmän yksikkö. Sillä on sama symboli kuin SI:n ekvivalenttiannosta mittaavalla sievertillä.
Shane A. Parker
Parker oli julkaisemassa kahta ensimmäistä osaa kirjasarjasta Annotated Checklist of the Birds of South Australia, Part 1: Emus to Spoonbills (1979) ja Part 2A: Waterfowl (1985). Enempää ei toistaiseksi ole julkaistu.
Finneland
pienoiskuva|250px|Finnelandin sijainti Burgenlandin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
Finneland on kunta Burgenlandin piirikunnassa Saksi-Anhaltin osavaltiossa Keski-Saksassa. Se muodostettiin vuonna 2009 Kahlwinkelin, Saubachin ja Steinburgin kunnista. Finneland kuuluu kuntayhtymään Verbandsgemeinde An der Finne, jonka väkiluku on noin 11 500.
Finneland sijaitsee Saksi-Anhaltin lounaisosassa lähellä Thüringenin rajaa. Sen linnuntie-etäisyys Burgenlandin piirikunnan pääkaupungista Naumburgista on noin 18 kilometriä länsiluoteeseen. Etäisyys Erfurtista on noin 40 kilometriä koilliseen. Finne on matala vuorimaa Saksi-Anhaltin ja Thüringenin rajaseudulla.
Finnelandin historia on lyhyt, mutta sen kylien historia alkaa keskiajalta. Steinburgiin liitettiin 1950 Borgaun kunta, josta on varhaisin maininta vuodelta 1209. Steinburg mainitaan ensi kerran 1306. Kahlwinkelista on maininta vuodelta 1430, mutta paikkakunta on saatettu perustaa jo 530-luvulla. Saubachiin viittaavia epämääräisiä mainintoja on jo varhaiskeskiajalta muodossa Suaba; ensimmäiset todistetusti Saubachiin liittyvät maininnat ovat 1400-luvulta. Yli puolet Finnelandin väestöstä asuu Saubachissa. Finnelandin lounaisosassa sijaitsee muutaman kymmenen asukkaan Marienroda, josta on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 1486.
Jack Eichel
John "Jack" Eichel (s. 28. lokakuuta 1996 Chelmsford, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka pelaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsissa.
Ennen NHL-uraansa Eichel pelasi NCAA-yliopistokiekkoa Bostonin yliopiston joukkueessa. Vuonna 2015 hän voitti parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Hobey Baker Awardin kaikkien aikojen toisena ensimmäisen vuoden pelaajana.
Ammattilaisura
Eichel varattiin vuoden 2015 NHL:n varaustilaisuudessa Buffalo Sabresiin heti toisena pelaajana kanadalaisen Connor McDavidin jälkeen, jonka varasi Edmonton Oilers.
Maajoukkueura
Vuosina 2012–2014 Eichel kuului Yhdysvaltain jääkiekkoliiton pelaajakehitysohjelmaan USNTDP:hen, ja voitti U18-ikäluokan MM-kisoissa yhden kullan ja yhden hopean. Hän toimi USA:n U20-maajoukkueen kapteenina nuorten MM-kisoissa 2015.
Eichel valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen 18-vuotiaana vuoden 2015 miesten MM-kisoihin, joissa joukkue saavutti pronssia. Eichel teki kymmenessä ottelussa tehot 2+5=7.
Tour de Ski 2015
Tour de Ski 2015 kilpailtiin 3. tammikuuta – 11. tammikuuta 2015. Se oli järjestyksessään yhdeksäs Tour de Ski -kilpailusarja. Osakilpailut käytiin Saksan Oberstdorfissa, Sveitsin Val Müstairissa sekä Italian Toblachissa ja Val di Fiemmessä. Alun perin kilpailuohjelmaan piti kuulua miesten 35 km etappi Toblachista Val di Fiemmeen, mutta lumen puutteen vuoksi etappi hiihdettiin 25 km mittaisena pelkästään Toblachissa.
Puolustavina mestareina kilpailuun lähtivät naisten puolelta Therese Johaug ja miesten puolelta Martin Johnsrud Sundby. Naisten mestaruuden voitti Marit Bjørgen ensimmäistä kertaa urallaan ja miesten mestaruuden vei toisen kerran peräkkäin Martin Johnsrud Sundby.
Patrick Shanahan
Patrick Shanahan (s. 27. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko. Hän on toiminut Yhdysvaltojen virkaatekevänä puolustusministerinä vuoden 2019 alusta, ja sitä ennen varapuolustusministerinä heinäkuusta 2017.
Shanahan on opiskellut koneinsinööriksi Washingtonin yliopistossa ja Massachusetts Institute of Technologyssä, ja suorittanut jälkimmäisessä myös kaupallisen alan tutkinnon. Ennen uraansa valtionhallinnossa hän työskenteli Boeingilla.
Kun 54-vuotias Shanahan nimitettiin varapuolustusministeriksi, hänellä ei olltu sotilaallista tai poliittista kokemusta. Hän oli kuitenkin tutustunut asevoimien kalustohankintohin myyjän ominaisuudessa. 2000-luvun alkupuolella hän johti Boeingin ohjelmaa, joka kehitti suojautumista ballistisia ohjuksia vastaan. Hän oli joitakin vuosia myös sotilashelikopteriosaston johdossa.
Aerial
Aerial on Kate Bushin kahdeksas studioalbumi vuodelta 2005. Se koostuu kahdesta levystä, joista ensimmäinen on nimeltään A Sea of Honey. Jälkimmäinen, A Sky of Honey, on yhden päivän tarinan kertova teemalevy. Albumilla Kate Bush teki yhteistyötä muun muassa Michael Kamenin ja Rolf Harrisin kanssa. Sen julkaisuhetkellä Bushin edellisestä levystä oli ehtinyt vierähtää 12 vuotta. Äänitteen kannessa on mustarastaan laulua kuvaava ääniaalto. Tämä onkin sopivaa, sillä toisella levyllä linnunlaulua käytetään monessa kohtaa instrumenttina.
Ensimmäisellä viikollaan Britannian albumilistalla Aerial sijoittui kolmanneksi. Suomessa se oli parhaimmillaan virallisen listan kakkosena. Britanniassa Aerial on myynyt platinaa ja Suomessa kultaa.
Aerial on yksi kriitikoiden eniten arvostamista Kate Bush -albumeista, vaikka vastakkaisiakin mielipiteitä on esiintynyt. Brittiläinen musiikkilehti Mojo valitsi sen vuoden 2005 kolmanneksi parhaaksi albumiksi.
Singlet
Ensimmäinen levyltä julkaistu single oli ”King of the Mountain”, joka ilmestyi 26. lokakuuta 2005. Kappaleessa on viittauksia Elvikseen ja elokuvaan Citizen Kane. Raita esitettiin ensimmäisen kerran BBC Radio 2 -kanavalla syyskuussa 2005. Kappale sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Ison-Britannian singlelistalla. Se oli siten Kate Bushin ensimmäinen kärkiviisikkoon yltänyt single 20 vuoteen ja kaikkiaan hänen kolmanneksi paras sijoituksensa Britannian listalla.
Kappaleet
'''Levy 1: A Sea of Honey
'''Levy 2: A Sky of Honey
Huomioita
Kappaleessa ”\pi” Kate Bush laulaa piin desimaaleja yli sata kappaletta. Fanit ovat kuitenkin havainneet, että hän jättää 22 desimaalia välistä. Viimeinen laulettu desimaali on järjestyksessään 137:s, joka on hienorakennevakion käänteislikiarvo. Ei ole tiedossa, onko kyseessä sattuma.
Kappale ”Bertie” on nimetty Kate Bushin pojan mukaan ja kertoo äidinrakkaudesta. ”Joannin” aiheena on puolestaan Jeanne d’Arc.
Albumin tekstilehtiön keskiaukeamalla oleva James Southallin nimiin merkitty maalaus on itse asiassa sopivaan kokoon rajattu ja peilikuvaksi käännetty Joseph Edward Southallin teos Fishermen and Boat vuodelta 1923. Kuvassa olevan veneen kylkeen on myös lisätty nimi ”AERIAL”.
Uluotsin hallitus
Jüri Uluotsin hallitus oli 12. lokakuuta 1939 – 21. kesäkuuta 1940 toiminut Viron hallitus, jota johti pääministeri Jüri Uluots. Edeltävän Kaarel Eenpalun hallituksen aikana oli solmittu Viron ja Neuvostoliiton avunantosopimus, joka mahdollisti Neuvostoliiton puna-armeijalle tukikohtia Viron tasavallan alueella. Uluotsin hallitus toimi niin sanotun tukikohtakauden hallituksena Virossa.
Ram (panssarivaunu)
Tank, Cruiser, Ram oli toisen maailmansodan aikainen kanadalainen panssarivaunu, joka perustui yhdysvaltalaiseen M3 Lee -vaunuun. Vaunuja rakennettiin lähes 2000 kappaletta.
Uluotsin hallitus
Hallitus erotettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta 21. kesäkuuta 1940 sen jälkeen, kun Neuvostoliiton joukot olivat miehittäneet Viron 17. kesäkuuta. Miehityksen seurauksena presidentti Konstantin Päts joutui nimittämään Johannes Varesin johtaman niin sanotun kansanhallituksen. Uluotsin hallituksen seuraajana Viron tasavallan laillisena hallituksena voi pitää Otto Tiefin hallitusta, joka astui virkaansa saksalaisten miehitysjoukkojen poistuessa Tallinnasta 18. syyskuuta 1944.
Neuvostoliiton miehitysviranomaiset pidättivät kaikki Uluotsin hallituksen jäsenet lukuun ottamatta Jüri Uluotsia, joka onnistui piiloutumaan pidättäjiltään.
Ram (panssarivaunu)
Suunnittelu
Kanadan liittyessä toiseen maailmansotaan sillä ei ollut panssarijoukkoja, vaan ainoastaan joitain koulutuksessa käytettyjä ensimmäisen maailmansodan aikaisia panssarivaunuja.
Montrealin veturitehdas sai tilauksen aloittaa brittiläisten Valentine-vaunujen lisenssivalmistus. Valentine oli kuitenkin tarkoitettu tukemaan jalkaväkeä ja Kanada halusi perustamaansa panssaridivisioonaa varten liikkuvampia panssaritaisteluihin tarkoitettuja vaunuja. Kanadassa päätettiin valmistaa lisenssillä yhdysvaltalaista M3 Leetä, mutta vaunu oli suunniteltu väliaikaiseksi ratkaisu, ja sen päätykki oli huonolla paikalla panssarivaunun edessä (missä tykkiä voitiin kääntää vain 15 astetta kaikkiin suuntiin).
Alkuvuodesta 1941 päätettiin kehittää M3 Leen alustalle toimivampi ratkaisu jossa päätykki on pyörivässä tornissa. Päätykiksi piti tulla 75-millimetrinen yhdysvaltalainen tai brittiläinen 57-millinen kuusipaunainen panssarivaunukanuuna. Brittiläistä tykkiä pidettiin parempana sen paremman panssarinläpäisyn vuoksi. Niiden rajoitetun saatavuuden vuoksi pääaseeksi tuli kuitenkin aluksi vanhempi kaksipaunainen 40-millimetrinen tykki. Runko oli valettu toisin kuin M3:n, jossa käytettiin niittausta ja hitsausta. Moottorina oli Wrightin 300-hevosvoimainen ilmajäähdytteinen lentokonemoottori R-975, jota käytettiin jo M3:ssa. Yhdysvaltalainen voimansiirto oli luotettava. Tuloksena oli Ram Mk I, jota valmistettiin vain 50 kappaletta.
Helmikuusta 1942 lähtien vaunut aseistettiin 57-millimetrisellä tykillä (Ram Mk II). Kesällä 1942 päätettiin standardoida brittiläinen ja kanadalainen kalusto M4A1 Sherman -vaunuun. Ramin tuotanto jatkui kuitenkin vielä yli vuoden, koska tuotantolinjoja ei haluttu pysäyttää.
Vaunuja muunnettiin muun muassa tornittomiksi Ram Kangoroo -miehistönkuljetusvaunuiksi ja Sexton-telatykeiksi 25-paunaisella haupitsilla Ramin rungolla.
Visa Immonen
Visa Immonen (s. 19. tammikuuta 1977 Parainen) on arkeologian professori (alkaen 2018) Turun yliopistossa. Immosen tieteellisen työn pääalueet ovat keskiajan arkeologia, arkeologian oppihistoria, esinetutkimus sekä kulttuuriperinnön tutkimus.
Immonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1995. Hän valmistui filosofian maisteriksi 2001 Turun yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Turun yliopistossa. Immonen on vuodesta 2011 arkeologian dosentti Turun yliopistossa, vuodesta 2018 lähtien Immonen on toiminut Turun yliopiston arkeologian ja Suomen historian professorina.
Immonen on työskennellyt vierailevana tutkijana Villa Karossa (2010), Stanfordin yliopistossa (2010–2011), Readingin yliopistossa (2012) sekä Bard Graduate Centerissä (2018). Immonen toimi tutkijana Helsingin yliopiston tutkijakollegiumissa vuosina 2011–2014, Turun yliopiston ihmistieteiden kollegiumissa vuonna 2015 ja Getty Research Institutessa vuosina 2015–2016. Helsingin yliopiston kulttuuriperinnön tutkimuksen apulaisprofessorina Immonen työskenteli vuosina 2016–2017.
Immonen on Suomen evankelisluterilaisen kirkon kulttuuriperinnön neuvottelukunnan jäsen vuosina 2017–2020. Hän on toiminut Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2014, Suomen keskiajan arkeologian seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2006 ja ARTEFACTA-esinetutkimusverkoston tieteellisen valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 2010.
Immonen johtaa vuosina 2018–2022 Suomen Akatemian rahoittamaa hanketta ”Muutoksen veistäjät – Puun käyttö Koillis-Euroopassa 1100–1600”.
Kutsu minua nimelläsi
Kutsu minua nimelläsi on André Acimanin vuonna 2007 julkaisema romaani aikuistumisesta ja ensirakkaudesta. Tarina kertoo 17-vuotiaan Elio Perlmanin ja 24-vuotiaan Oliverin kukoistavasta romanttisesta suhteesta 1980-luvun Italiassa. Antero Tiittula on suomentanut kirjan vuonna 2019. Kirjalla on myös vuonna 2019 julkaistu jatko-osa Etsi minut.
Juoni
Joka kesä Elio Perlmanin vanhemmat ottivat tutkijakoulutettavan asumaan luokseen kuudeksi viikoksi. Elio ei juurikaan välittänyt tästä perinteestä, sillä hänen oli annettava makuuhuoneensa vieraan käyttöön. Nyt Elio muistelee yhtä tiettyä kesää, kun heidän kotiinsa saapui rento ja hurmaava amerikkalainen Oliver, joka teki tästä kesästä ikimuistoisen.
Lopulta Oliverin on palattava takaisin Yhdysvaltoihin, minkä jälkeen Elio joutuu kamppailemaan sydänsurun ja hämmentävien ajatustensa kanssa. Saman vuoden jouluna Oliver vierailee uudestaan Perlmanien luona ja kertoo suunnitelmistaan mennä naimisiin tulevana vuonna. Tämän kohtaamisen jälkeen Elio ja Oliver eivät pitäneet yhteyttä vuosiin.
15 vuotta myöhemmin Elio matkusti Yhdysvaltoihin tapaamaan Oliveria, mutta kieltäytyi tapaamasta tämän vaimoa ja lapsia. Elio myönsi, että hänellä oli yhä tunteita Oliveria kohtaan.
Giovanni Zatara
Giovanni "John" Zatara on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä hahmo ja supersankari. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Action Comics #1 numerossa omassa tarinassaan "Zatara Master Magician" kesäkuussa 1938 ja hänet loi Fred Guardineer. Häntä kuvataan yleisesti esiintyvänä taikurina, joka harjoittaa myös varsinaista taikuutta ja on mystisen supersankarin Zatannan isä. Alun perin hahmo oli myös Zatannan ihmisvanhempi, kun hänen äitinsä toimi homomagi-vanhempana. The New 52:n uudelleenkäynnistyksen jälkeen hahmon alkuperä muuttui paljastaen, että myös hänen perheensä polveutui homomageista. Hahmo on toiminut satunnaisena Oikeuden Puolustajien liittolaisena.
Kutsu minua nimelläsi
Juoni
Kirja käsittelee ensirakkauden, itsensä löytämisen ja intohimon monimutkaisuuden teemoja. Kirjassa mietiskellään myös ajankulua sekä muistojen katkeransuloisuutta.
Giovanni Zatara
Taustaa
John Zatara esitellään taikurina useissa DC Comicsin julkaisuissa, alkaen vuoden 1938 Action Comicsista #1, joka sisältää myös Teräsmiehen ensimmäisen esiintymisen. Kuten hyvin samankaltaisella taikurilla Mandrake the Magicianilla, Zataralla oli ystävänä/henkivartijana isokokoinen itä-intiaani, nimeltään Tong, mukana tämän varhaisissa ​​seikkailuissaan.
Kutsu minua nimelläsi
Sovitukset
Luca Guadagnino on ohjannut romaanin pohjalta Oscar-ehdokkuuksia saaneen elokuvan Call Me by Your Name vuonna 2017. Päärooleissa nähdään Timothée Chalamet ja Armie Hammer. Elokuvan kuvauspaikkana toimi Pohjois-Italiassa sijaitseva Lombardian alue.
Giovanni Zatara
Taustaa
Sen lisäksi, että Zatara oli illusionisti, hänellä oli myös aitoja maagisia voimia (joita vuosikymmeniä myöhemmin pidettiin homomaagien jälkeläisenä), joita hän keskittyi puhumalla taaksepäin: hän pystyi tekemään mitä tahansa, kunhan pystyi kuvailemaan sitä sdrawkcab hceepsillä (" käänteinen puhe"). Tämä auttoi erottamaan Zataran lukuisista Mandrake the Magician -kirjoituksista, jotka sotkivat sen päivän sarjakuvia ja sellulehtiä, vaikka myös Merlin the Magician (Quality Comics) omasi tämän ominaisuuden, ja sen antoi hänelle myös Zataran luoja Fred Guardineer.
Jess Nevinsin Encyclopedia of Golden Age Superheroesin mukaan "hän taistelee egyptiläisiä velhoja, pahaa druidia, zuluja, hullua lamaa, mongolien sotureita, Gorillakuningasta, Saturnuksen terroria ja kuumiehiä vastaan".
Kutsu minua nimelläsi
Vastaanotto
Kutsu minua nimelläsi on saanut suurta tunnustusta kriitikoilta, ja sitä pidetään yhtenä aikamme suurimmista rakkaustarinoista. Literary Hubin kirja-arvostelujen sivulla Kutsu minua nimelläsi ei ole saanut ainuttakaan negatiivista arvostelua, ja suurin osa arvosteluista ylistää kirjaa.
Giovanni Zatara
Taustaa
Hänen rakkautensa taikuuteen alkoi varhain, kun hänen setänsä, joka itse oli ammattimainen illusionisti, antoi hänelle taikapakkauksen. Vaikka John aloitti taidon opiskelun lapsuudessa, hänen varhaiset yritykset esiintyä ammattimaisesti epäonnistuivat, kunnes hän tajusi, että hänen täytyi työskennellä showman taitojensa parissa.
Kutsu minua nimelläsi
Vastaanotto
Call Me by Your Name -elokuvan julkaisemisen ja Oscar-menestymisen myötä kirjan suosio nousi uusiin ulottuvuuksiin. Kirjan myynti kasvoi maailmanlaajuisesti, ja se on vuoteen 2019 mennessä käännetty 32 eri kielelle. Tarinalle on muodostunut myös oma fanikunta.
Giovanni Zatara
Taustaa
Tätä tarkoitusta varten hän hankki Leonardo da Vincin vanhat päiväkirjat, joka oli hänen suora esi-isänsä. Lukiessaan päiväkirjoja, jotka Da Vinci kirjoitti takaperin varotoimenpiteenä, Zatara sai tietää, että hänen perheensä hallitsee taikuutta. Hän huomasi tämän vahingossa, kun hän vahingossa käski mallinukkea alkaa heiluttaa kättä villisti. Zatara tajusi, että hän voisi käskeä sen pysähtymään antamalla käskyn taaksepäin kirjoitettuna.
Tämän uuden tiedon avulla Zatara kehitti onnistuneen esityksen. Ensiesityksen aikana lavalla syttyi tulipalo, joka pakotti Zataran käyttämään todellista taikuuttaan sen sammuttamiseen. Vaikka yleisö luuli tapahtuman osaksi näytelmää, Zatara tajusi, että tämä voima voi olla korvaamaton ihmisten auttamiseksi, ja hän päätti käyttää sitä sellaisenaan esitysten välillä.
Zatarasta tuli hyviä ystäviä Thomas Waynen kanssa. Hänen matkansa Waynen kanssa johti siihen, että Wayne tapasi vaimonsa Marthan. Kun nämä kaksi tapettiin, Zatara lähti Gotham Citystä ja syytti itseään siitä, ettei hän kyennyt estämään nuoren Brucen orvoksi jäämistä. Lopulta Euroopassa Zatara tapasi ja meni naimisiin Sindellan kanssa, joka synnytti heidän tyttärensä Zatannan. Sindella ilmeisesti kuoli synnytettyään Zatannan, mikä teki Zataran masentuneeksi juopoksi. Asiat muuttuivat Zataran elämässä parempaan suuntaan, kun nuori Bruce Wayne saapui ja pyysi Zataraa opettamaan häntä pakotaiteilijaksi ja illusionistiksi. Brucen ilmestyminen sai Zataran puuttumaan alkoholismiinsa.
Zatanna, Sindellan tytär ja toinen homomagi esitettiin moniosaisessa crossover-tarinassa, jossa hän yritti löytää isänsä, ja hän yritti pysäyttää hänet joka käänteessä, koska hän tiesi, että loitsu oli kohdistettu niin, että he molemmat kuolisivat, jos he näkisivät toisensa. Tässä seikkailussa Zatara kohtaa pahan velhon maailmassa, jossa mikään ei muutu tai vanhene. Zatara varastaa vihollisensa teleportaatiokristalin yrittääkseen jossain määrin estää miestä tunkeutumasta Maahan. Zatara jää loukkuun Kharman maahan Allura-nimisen velhon toimesta, jonka hän oli vanginnut Paracelsuksen miekkaan. Allura osoittautui olevan hyvä kaksonen, jota kutsutaan myös nimellä Allura, joka pakotti hänet poistamaan loitsun.
Alan Mooren "American Gothic" -tarinasarjan (joka oli sidottu Infinite Earths -kriisin tapahtumiin) päätteeksi John Constantine tulee saamaan Zatannan, Menton ja Sargonin noidan yhdistämään voimansa auttamaan demonisia ja jumalallisia voimia muissa helvetin ulottuvuuksissa taistelussa "Suuren Pahan Petona" tunnetun entiteetin kanssa. Seanssi pidetään Wintersgate Manorissa, Baron Wintersin kodissa Georgetownissa, Washington D.C.:ssä, joka on myös ajallinen kynnys muille todellisuuden tasoille. Koska Constantine oli aiemmin vienyt Zatannan "tantristen opintojen kokoukseen", Zatara ei päästä Zatannaa pois näkyvistään Constantinuksen läsnä ollessa ja joutuu jo läsnäolonsa vuoksi osallistumaan seanssiin, johon häntä ei kutsuttu. Peto, joka on niin pitkä, että sen peukalo yksin hämärtää Helvetin ylle, huomaa heidän ryhmänsä kahdesti. Ensimmäinen välähdys tuomitsee Sargonin, jonka Zatara vakuuttaa "kuolemaan kuin velho" ja olemaan irrottamatta otettaan kädestä pitäen kiinni. Sargon palaa kuoliaaksi jalolla tavalla. Toinen vilkaisu alkaa kirjaimellisesti lämmittää Zatannaa. Zatara ottaa vaikutuksen mielellään itseensä, kuolee (hänen kytevä hattu putoaa pöydälle), mutta säästää tyttärensä hengen.
Kuolemastaan lähtien hän on esiintynyt satunnaisesti tuonpuoleisessa elämässä, mukaan lukien Mason O'Daren henkiin herättäminen Starmanissa (osa 2) #80 ja Seven Soldiers: Zatanna -minisarjassa. Reign in Hell -minisarjassa Zatara on osa yleistä helvetissä toimivaa vastarintaliikettä. Hän joutuu erilaisiin konflikteihin, ja riehuva Lobo tappaa hänet toisen kerran helvetissä. Kuten useimmat "kuolleet", hän on vaarassa joutua rehuksi Helvetille, piinalle, jossa kirottujen fyysisyyttä käytetään yleisiin resursseihin, kuten rakennusmateriaaliin. Manipuloimalla vertaan muodostaakseen sanoja, hän pyytää Zatannaa lähettämään sielunsa "Abyssiin", valtakuntaan, johon Helvetti ei voi koskea. Zatanna tekee niin, kärsien siitä, että hänen on nyt tuhottava isänsä olemus.
Hänen veljenpoikansa Zachary käyttää nyt Zatara-nimeä näyttämötaikurina ja menee niin pitkälle Titans Tomorrow -aikajanan vaihtoehtoisessa tulevaisuudessa mallintaakseen fyysistä ulkonäköään ja sankarillista pukeutumistaan ​​edesmenneen setänsä vintage-vaatteisiin ja -hoitoon.
Justice League of Americassa (osa 2) #39–40, joka liittyy Blackest Night crossover -tapahtumaan, Zatara elvytettiin Black Lantern Corpsin jäseneksi, joka oli valmis hyökkäämään tyttärensä Zatannan kimppuun Hall of Justicessa. Zatanna onnistui karkottamaan Black Lanternin, mutta jäi psykologisesti murtuneeksi, koska hänen täytyi tappaa isänsä uudelleen (nähtyään hänen kuolevan kerran aiemmin).
Giovannia pidetään mestaritaikurina, ja häntä pidetään yhtenä sukupolvensa parhaista. Taikuutta koskevien kykyjensä ansiosta hänellä on syvällinen tieto yliluonnollisuudesta ja hän on merkittävä taikuuden harjoittaja, joka vetoaa taikoihin ja loitsuja puhumalla loitsun ja/tai lauseen taaksepäin halutun vaikutuksen saavuttamiseksi (tunnetaan nimellä "Logomancy"). Hänet kuvataan usein muiden hänen sukupolvensa merkittävien velhojen ja taikojien, kuten: Sargon the Sorcererin, herra E:n, ja Baron Wintersin, vertaisena. Hänen tunnustuksensa aikansa voimakkaimpana noitana jakaa myös Tohtori Kohtalon alkuperäisen inkarnaation Kent Nelsonin rinnalla.
Maagisten kykyjensä lisäksi häntä pidetään erittäin taitavana ja taitavana näyttämötaikurina ja ennaltamääräyksen mestarina. Giovannilla on myös mestarilliset manipulointitaidot, minkä ansiosta hän pystyi manipuloimaan jopa muita taikurimestareita, kuten John Constantinea, joka piti kykyjään niin merkittävinä ja joka ei tuntemattomista syistä pystynyt paljastamaan Zatannalle heidän suhteensa koko laajuutta.
Éric Srecki
Éric Srecki (s. 2. heinäkuuta 1964 Bethune, Ranska ) on ranskalainen kalpamiekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Lisäksi Srecki on voittanut lukuisia Ranskan mestaruuksia.
Ville Kuronen
Ville Kuronen (29. tammikuuta 1917 Tohmajärvi – 30. toukokuuta 2000 Joensuu) oli Pohjois-Karjalassa asunut maanviljelijä ja kirjailija.
Kuronen kävi neljä vuotta kansakoulua ja joutui viettämään kuusi vuotta armeijassa talvi- ja jatkosodan aikana. Kirjoittamisen Kuronen aloitti vasta lähes 60-vuotiaana.
Tausta
Ville Kuronen syntyi maanviljelijäperheeseen Tohmajärvellä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mikko Kuronen ja Elisa Simonen. Kansakoulun hän kävi Tikkalassa. Ville Kuronen toimi maanviljelijänä Tohmajärven Hernevaarassa
Kuronen aloitti kirjoittamisen jo 1960-luvulla, kun maaltamuuton aiheuttama kotikylän autioituminen ja sitä seurannut yksinäisyys purkautui kirjoittamiseen. . Maanviljelijän työ mahdollisti kirjoittamisen ainoastaan pimeimpänä talvikautena. Kirjailija kertoi novellien, näytelmien ja kuunnelman syntyneen ikään kuin sivutuotteena hänen sepittäessään satuja pojantyttärelleen. 1980-luvun alussa kirjailija lopetti maatalouden harjoittamisen ja muutti kaupunkiin jatkaen kirjoittamista siellä.
Tuotanto
Ennen esikoisromaaniaan Ville Kuronen kirjoitti kuunnelman ja paikkakunnalla esitettyjä näytelmiä. Kurosen dramaturgi Outi Nyytäjä n aloitteesta novellista kirjoittama kuunnelma Teräsketju esitettiin radiossa Näytelmä Lystinpitäjät nähtiin paikallisen nuorisoseuran näyttämöllä
Esikoisromaani, vuonna 1978 ilmestynyt Ei kuu kuule, ei päivä näe, aloittaa  kymmenlapsisen Tolvasen maanviljelijäperheen elämän kuvauksen 1920-luvun Pohjois-Karjalassa. Tohmajärveläisperheen ja maatilan vaiheita seurataan noin vuoden ajalta, lokakuusta lokakuuhun. Maaseutukuvauksen keskeinen henkilöhahmo on tilan isäntä, korvenraivaaja   Uuno Tolvanen, joka raatamalla itse ja pakottamalla lapsensa ja vaimonsa ankaraan ponnisteluun saa uudistilan menestymään, mutta vieraannuttaa samalla säälimättömällä käytöksellään omaisensa itsestään. Kirjailija kohdistaa huomionsa luonnetyyppien tarkasteluun ja kerronnassa nousee vahvimpana esiin perheen lasten näkökulma. Kuronen käyttää romaanin dialogeissa Tohmajärven murretta  . Romaanin karun realistista tyyliä keventävät humoristiset kärjistykset ja murteeseen kätketty huumori. Samalla romaani tallentaa maaseudun jo unohtuneita työtapoja ja paikallishistoriaa niin Tohmajärveltä kuin Joensuustakin
Romaanissa Kylätön tie (1980) Tolvaset elävät jo Pohjois-Karjala-projektin aikaa 1960-luvun lopulla 1970-lukun alkupuolella. Kirja kuvaa syrjäseudun nuorten ja vanhojen laajamittaista muuttoliikettä kaupunkeihin ja Ruotsiin, karjanhoidosta luopumista, peltojen paketointia ja niitä seuraavaa surutyötä ja masennusta. Tendenssikirjallisuudeksikin luonnehditun teoksen kritiikki kohdistuu Pohjois-Karjala-projektin lisäksi aikakauden linjattomaan maatalouspolitiikkaan ja rintamamiesten asioiden hoitoon. Henkilökuvaus on syventynyt, mutta murre yleiskielen vaikutuksesta tasoittunut.
Neljäs romaani Veren ja viljan maa (1981) kuvaa maaseudun elämää ja ihmisiä 1920-luvulla alun perin pietarilaisesta upseerista avioliiton kautta maanviljelijäksi siirtyneen itsevaltaisen isännän ja tämän perheenjäsenten vaiheiden valossa. Edeltäjiensä tavoin puhutun murteen elävöittämä kirja sisältää niin yhdessä elävien sukupolvien keskinäisten suhteiden ja maalaistalon sisäisen arvojärjestyksen kuin ajan tapojen ja uskomustenkin kuvausta.
Jehu 1983) poikkeaa kirjailijan muusta tuotannosta. Se on tositapahtumiin perustuva sotaromaani. Kirja kertoo kotikylällään henkirikokseen syyllistyneen sotilaan vaiheista rangaistuspataljoonassa. Pelkän sotakuvauksen sijasta kirjailija kiinnittää huomionsa henkilöiden ajatusmaailmaan, asenteisiin ja pohdintoihin.
Vihtori kunnaspään perintö (1988) kertoo sodanjäkeisistä ajoista aina 1980-luvulle asti. Kirjailija jatkaa aiempaa linjaansa maaseudun ja sen asukkaiden murroksen kuvaajana. Korvenraivaajan jälkeläisistä osa jää sukupolvenvaihdoksessa velkaantuneina jatkamaan isänsä ammattia, toiset taas hankkivat muun ammatin ja muuttavat kaupunkiin. Kirjailija käyttää aineiksina niin uskonnollisuutta, tapakulttuurin muuttumista, yrittäjyyttä ja työn arvostusta kuin inhimillisä heikkouksiakin.
Kurosen tekstejä julkaistiin myös Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukrin antologioissa.
Kirjailijakuva
Tie kirjailijaksi vaati Ville Kuroselta sitkeää uurastusta raskaan maa- ja metsätaloustyön ohella ja vähäisen opillisen sivistyksen vuoksi. Aluksi Kuronen tarkistutti tekstinsä paikallisella opettajalla. Sittemmin hän paransi äidinkielen taitoaan ja kehitti tyyliään lukemalla paljon kotimaista ja käännöskirjallisuutta. Myös Kurosen poika rohkaisi isäänsä. Vaimonsa Hiljan (o.s. Häkkinen), jonka kanssa oli avioitunut vuonna 1943, sairastuttua Kuronen hoiti yksin myös navettatyöt ja kirjoitti talvisaikaan vain keskipäivällä, jolloin karjanhoidolta jäi aikaa.
Kirjallisuudentutkija Hannes Sihvo liitti Ville Kurosen kirjallisen regionalismin tai provinsialismin jatkumoon, jonka tunnusmerkkejä ovat paikallisväri, luonnon ja ihmisten kuvauksen maakuntaläheisyys, värikäs murre, perinteeseen pitäytyminen, teknistyneen ja kaupungistuneen miljöön suhteiden pohdinta ja vastakkain asettelu luonnonläheisemmän elämän kanssa.
Kirjailija halusi tallentaa itse kokemaansa katoavaa ja jo kadonnutta maaseudun elämänmuotoa, ihmistyyppejä ja murretta fiktiivisessä muodossa kirjoissaan. Hän halusi myös valottaa maaseudun ja asutuskeskusten välistä eriarvoisuutta. Omaan kokemukseen perustuva aitous ja uskottavuus ovatkin hänen kirjojensa peruspiirtetä. Hän käytti runsaasti murredialogia ja onkin saanut kiitosta murteen tallentajana. .
Henkilökuvauksensa Kuronen perustaa paljolti selkeisiin luonnetyyppeihin ja vastakohtaisuuksiin.