cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Margaret Thatcher
Toinen pääministerikausi 1983–1987
Thatcher julisti maaliskuussa 1986 että kuntien vuokra-asujat olivat ryhtyneet runsain joukoin ostamaan itselleen vuokratalojaan, työläiset ostamaan yksityistettyjen yhtiöiden osakkeita, ja ammattiliittolaiset päättämään liittojensa johtajista äänestämällä. Vuoteen 1990 mennessä vuokra-asuntojen myynti olikin tuottanut valtiolle 28 miljardia puntaa. Lisäksi BT:n, British Gasin ja British Airwaysin yksityistäminen tuotti yli 20 miljardia puntaa. Vuosien 1983–1990 aikana Britanniaan syntyi yli kolme miljoonaa uutta työpaikkaa, etupäässä palvelualalle, mikä kompensoi aiemmin menetettyjä teollisuustyöpaikkoja ainakin maan eteläosissa. Myös säännöstelyn purkaminen lisäsi Thatcherin suosiota, ja Lontoon Citystä tuli kansainvälisesti merkittävä finanssikeskus.
Thatcher allekirjoitti Irlannin pääministeri Garret FitzGeraldin kanssa sopimuksen, jolla tunnustettiin Irlannin osallistuminen Pohjois-Irlannin tuleviin rauhanneuvotteluihin.
Vuonna 1986 Thatcher allekirjoitti Ranskan presidentti Mitterrandin kanssa sopimuksen yhteistyöstä kanaalitunnelin rakentamisessa. Muutoin Thatcher oli kriittinen Euroopan integraation syventämisen suhteen. Thatcher piti Yhdysvaltoihin edelleen mahdollisimman hyviä suhteita yllä ja salli amerikkalaisten käyttää Britanniassa olleita F-111-koneita Libyan pommituksiin. Hän solmi myös hyvät keskustelusuhteet Neuvostoliiton nuoreen johtajaan Mihail Gorbatšoviin, jota hän piti yhteistyökykyisenä.
Kolmas pääministerikausi 1987–1990 ja syrjäyttäminen
Britannian työttömyys alkoi vihdoin laskea syksyllä 1986, ja matala inflaatio ja matalat korot tekivät Britanniasta yhden EY:n nopeimmin kasvavista talouksista. Tämä kasvatti konservatiivien kansansuosiota. Konservatiivit voittivatkin kesäkuussa 1987 järjestetyt parlamenttivaalit 42,2 prosentin ääniosuudella, ja Thatcher sai toisen jatkokautensa pääministerinä. Näin hänestä tuli Britannian ensimmäinen kolmet peräkkäiset vaalit voittanut puoluejohtaja vuoden 1832 jälkeen. Toukokuussa 1989 Thatcherille tuli täyteen kymmenen vuotta pääministerinä, ja hän oli noussut Britannian pitkäaikaisimmaksi pääministeriksi 1900-luvulla.
Thatcherin pääministerikausien aikana hänen oman puolueensa sisälle oli muodostunut koko ajan kasvava joukko kärkkäitä eturivin kriitikkoja, kuten entiset ministerit Ian Gilmour ja Michael Heseltine. Heidän lisäkseen myöskään konservatiivien rivikansanedustajat eivät pitäneet siitä, että Thatcher jätti heidät ylentämättä tai joskus kokonaan huomiotta. Kansa puolestaan ei pitänyt siitä, että valtiovarainministeri Lawson pudotti ylimmän veroluokan veroprosentin 60:stä 40:een samalla kun kaikkia sosiaaliavustuksia leikattiin. Lisäksi inflaatio nousi takaisin 10 prosenttiin ja korot 15 prosenttiin, mikä kuritti erityisesti keskiluokkaa.
Kansansuosiota verotti myös se, että Thatcher oli ajanut kaikille kunnan asukkaille tulojen tai varallisuuden suuruudesta riippumatta samansuuruista veroa eli niin sanottua henkiveroa (poll tax; tosin siinä oli helpotuksia matalatuloisille) kunnallisen kiinteistöveron tilalle. Veroa vastustavat mielenosoitukset yltyivät lopulta mellakoiksi.
Thatcherin skeptisyys Euroopan integraatiota kohtaan vahvistui entisestään. Heinäkuussa 1989 Thatcher siirsi toisiin tehtäviin ulkoministeri Howen, joka oli jatkanut valtiovarainministeri Lawsonin kanssa Thatcherin taivuttelua liittymään valuuttakurssimekanismiin. Pian sen jälkeen myös Lawson erosi. Tämän kaiken seurauksena yleinen mielipide kääntyi Thatcheriä vastaan, ja konservatiivit hävisivät europarlamenttivaalit työväenpuolueelle. Thatcherin hyväksyi mielipidekyselyissä enää 20 prosenttia briteistä, ja konservatiivit pitivät hänen kanssaan työskentelyä koko ajan vaikeampana.
Michael Heseltine haastoi Thatcherin konservatiivipuolueen johtajuudesta marraskuussa 1990. Thatcher sai parlamenttiryhmän äänestyksessä 204 ääntä Heseltinen 152:ta vastaan, mutta koska se jäi neljän äänen päähän tarvittavasta, Thatcher veti johtopäätökset ja ilmoitti 22. marraskuuta ennen toista äänestyskierrosta eroavansa. Kuusi päivää myöhemmin hänen tilalleen puoluejohtajaksi ja pääministeriksi valittiin John Major.
Pääministeriyden jälkeen
Thatcher jatkoi aluksi parlamentin alahuoneessa, kunnes vuonna 1992 hänet aateloitiin paronittareksi ja nimitettiin ylähuoneeseen.
Elisabeth Langgässer
Elisabeth Langgässer (23. helmikuuta 1899 Alzey, Saksa – 25. heinäkuuta 1950 Karlsruhe, Saksan liittotasavalta ) oli saksalainen kirjailija. Hän oli puolijuutalainen ja joutui kirjoituskieltoon 1936 ja pakkotyöhön 1944. Hän sai postuumisti 1950 Büchner-palkinnon. Hän kirjoitti runoja, romaaneja ja kertomuksia, ja niissä keskeisenä aiheena on hyvän ja pahan välinen taistelu.
Margaret Thatcher
Pääministeriyden jälkeen
Niin kauan kuin hänen terveytensä salli, Thatcher matkusteli paljon ja piti puheita Yhdysvalloissa, Japanissa ja muualla maailmassa. Hän julkaisi kaksiosaiset muistelmansa vuosina 1993 ja 1995. Thatcher lahjoitti laajan arkistonsa Cambridgen yliopiston Churchill Collegelle ja perusti Thatcher-säätiön edistämään ajatuksiaan maailmanlaajuisesti.
Thatcher sai useita kunnianosoituksia, ja hänet nimitettiin arvovaltaisten seurojen kuten Royal Societyn jäseneksi. Vuonna 1991 presidentti George H. W. Bush myönsi hänelle presidentin vapausmitalin. Vuonna 1995 hänet otettiin sukkanauharitarikuntaan. Thatcher toimi vuosina 1992–1998 Buckinghamin yliopiston kanslerina ja vuosina 1993–2000 yhdysvaltalaisen William and Mary Collegen kanslerina. Thatcherin patsas pystytettiin Westminsterin palatsiin vuonna 1998. Falklandin saarilla juhlitaan Margaret Thatcherin päivää joka 10. tammikuuta.
Sairaus ja kuolema
thumb|Thatcher vuonna 2005. Thatcher kärsi viimeisinä vuosinaan pahenevasta dementiasta. Sairauden oireet alkoivat ilmetä julkisuudessa jo vuonna 1994, jolloin hän menetti tajuntansa puhetilaisuudessa ilmeisesti pienen aivohalvauksen seurauksena. Kun hän sai samanlaisia kohtauksia seuraavinakin vuosina, Thatcher lopetti vuonna 2002 julkiset puheet. Hän osallistui vielä Ronald Reaganin hautajaisiin vuonna 2004, missä hän esitti ennalta nauhoitetun puheen. Maaliskuussa 2006 hänet nähtiin konservatiiviministeri John Profumon hautajaisissa, ja syyskuussa 2007 hän kävi teellä Downing Street numero 10:ssä pääministeri Gordon Brownin luona.
Thatcher jäi leskeksi vuonna 2003. Vuonna 2012 Thatcher muutti asumaan Ritz-hotelliin, missä hän kuoli aivohalvaukseen 8. huhtikuuta 2013. Hautajaisiin osallistuivat muun muassa kuningatar ja Britannian poliittinen johto. Thatcherin tuhkat haudattiin Chelsean Royal Hospitalin maille.
Jälkimaine
Thatcher on yksi ristiriitaisimpia poliitikkoja Britannian historiassa. Thatcherin ihailijat ovat nähneet Thatcherissa maansa pelastajan, joka teki Britanniasta pitkäaikaisen heikentymisen jälkeen taas suuren. He arvostavat Thatcheria siitä että hän kesytti ammattiliitot, käänsi kansallistamiskehityksen, vähensi valtion valtaa, loi vahvan yritystalouden ja pakotti työväenpuolueen hyväksymään maan uuden tilan. Kansainvälisesti Thatcher nosti Yhdysvaltain-suhteet niin läheisiksi ja tärkeiksi, että vastaavaa ei ollut nähty sitten Churchillin aikojen. Hän myös näytti muulle maailmalle mallia yksityistämisessä sekä osallistui kylmän sodan voittamiseen ja Itä-Euroopan vapauttamiseen. Muun muassa suomalaispoliitikko Timo Soini on kertonut pitävänsä Thatcheria poliittisena esikuvanaan.
Brittiparlamentin jäsenet valitsivat 2013 Margaret Thatcherin maan sodanjälkeisen ajan menestyksekkäimmäksi pääministeriksi. Asteikolla 0–10 hän sai arvosanakseen 7,4.
Britanniassa Thatcherin vastustajat muistavat hänet ennen kaikkea siitä, että hänen laajamittaiset yksityistämisensä ja julkisen sektorin leikkauksensa johtivat luokkaerojen kasvuun ja työväestön aseman heikentymiseen. Työväestön keskuudessa katkeruus Thatcherin hallintoa kohtaan jatkui vielä pitkään tämän jäätyä politiikan ulkopuolelle. Thatcherin kuolema jopa synnytti spontaaneja "kansanjuhlia" eri puolilla Isoa-Britanniaa. Hänen kuolemansa jälkeen kansanliike sai nostetuksi Judy Garlandin esittämän kappaleen ”Ding Dong! the Witch is Dead” elokuvasta Ihmemaa Oz Skotlannin Scottish Singles Chartin sijalle 1 ja  Britannian singlelistan sijalle 2. Punkyhtye Notsensiblesin kappaletta ”I'm in Love with Margaret Thatcher” masinoitiin samalla tavalla ja se saavutti UK Singles Chartin sijan 35.
Thatcherin pääministerikaudelle sattunut Falklandin sota ilmestyi juuri kun Thatcherin sisäpolitiikka oli kriisissä ja Thatcher pääministerinä oli kulkemassa kohti epäonnistumista. Jälkikäteen Falklandin sodasta on herännyt spekulaatioita, käynnistettiinkö se jotta Thatcher saisi pääministerikautensa vietyä onnistuneesti loppuun asti ja pärjätäkseen tulevissa vaaleissa.
Suomalainen psykoanalyytikko Gustav Schulman on arvioinut, että ”uransa alussa Thatcher vielä kritisoi vastapuolta ylimielisyydestä, mutta sortui myöhemmin itse samaan epäempaattiseen ja omahyväiseen asennoitumiseen muita kohtaan. Yhteistyö hänen kanssaan oli mahdotonta. Sen seurauksena Thatcher joutui luopumaan vallasta.”
Kylmä sota
upright|pienoiskuva|Margaret Thatcher ja [[Ronald Reagan Camp Davidissa 1986.]] Thatcher oli Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin hengenheimolainen. Kumpikin uskoi kapitalismin olevan sekä eettisesti oikea että eniten hyvinvointia tuottava järjestelmä. He arvostelivat Neuvostoliiton ihmisoikeusloukkauksia ja uskoivat maan pyrkivän maailmanherruuteen. Toisaalta he uskoivat – toisin kuin useat muut 1970- ja 1980-luvun vaihteessa – neuvostoblokin lopulta häviävän kylmän sodan. Tätä he katsoivat voivansa nopeuttaa haastamalla sen kiihtyvään kilpavarusteluun. Varustelutaso, joka vei noin viisi prosenttia Yhdysvaltain kansantuotteesta vei moninkertaisen osuuden Neuvostoliiton paljon alhaisemmasta kansantuotteesta ja näin tukahdutti sen talouden raskaiden verojen tavoin. Puolustajien mielestä kylmän sodan voitto oli kaksikon tinkimättömyyden ansiota, vastustajien mielestä se tapahtui heistä huolimatta. Thatcher antoi Yhdysvaltain sijoittaa ydinaseita Britanniaan, mitä vastaan rauhanliike järjesti mielenosoituksia.
Euroopan yhteisö ja integraatio
Tarina kertoo Thatcherin Fontainebleaun kokouksessa 1984 sanoneen: ”Haluan rahani takaisin”, minkä seurauksena Britannialle myönnettiin jäsenmaksualennus. Todellisuudessa Thatcher sanoi: ”Emme pyydä EY:ltä tai muiltakaan rahaa. Me vain haluamme omat rahamme takaisin.” Britanniasta oli tulossa suurin nettomaksaja EU:ssa. Pääongelmana oli Britannian pieni maataloussektori, joten EU:n maataloustukijärjestelmästä hyötyivät muut valtiot.
Vuonna 1988 Thatcher piti puheen, jossa hän vastusti esityksiä EY:n päätöksenteon keskittämisestä ja liittovaltiorakenteesta. Hänen mielestään EY:n tulisi lisätä kansalaisten vapautta, ei rajoittaa eikä säädellä sitä. Hänestä valtiovallan roolin onnistunut rajoittaminen Britanniassa ei saisi kumoutua sillä, että uusi eurooppalainen supervaltio palauttaisi valtiovallan entiseen laajuuteensa Brysselistä käsin. Erityisesti hän vastusti rahaliitto Emua. Tuolloin tulivat myös näkyviin konservatiivipuolueen jakolinjat suhteessa EY:hyn.
Kuolemanrangaistus
Thatcher tuki kuolemanrangaistuksen palauttamista Britanniaan.
Etelä-Afrikka ja apartheid
Thatcher piti Etelä-Afrikan valkoista hallitusta länsimaiden leiriin kuuluvana, mutta Afrikan kansalliskongressia (ANC) kommunistien tukemana, jopa terroristisena järjestönä. Hän uskoi Etelä-Afrikan talouden tuhoutuvan ja maan lähentyvän Neuvostoliittoa, jos ANC pääsee valtaan. Tämän vuoksi Thatcher vastusti Etelä-Afrikan talouspakotteita ja uskoi päinvastoin kaupankäynnin lisäämisen maan kanssa olevan sille parhaaksi väistämättömän vallanvaihdon edellä.
Yhteiskunta
Thatcher kertoi näkevänsä ihmiset yksilöinä ja vastustavansa kaikkea sellaista politiikkaa, joka on rakennettu kahden ryhmäidentiteetin vastakkainasettelun ympärille. Thatcherin mukaan sellaista asiaa kuin yhteiskunta ei ole olemassakaan, vaan on vain yksittäisiä miehiä ja naisia sekä perheitä. Oikeuksiin liittyy Thatcherin mukaan vastavuoroisesti velvollisuuksia, ihmisten täytyy pitää huolta ensin itsestään ja sitten toisistaan, ja hallitus voi tehdä mitään vain ihmisten kautta.
Feminismi ja suhde muihin naisiin
Thatcher ei koskaan pitänyt feminismistä. Hänen mukaansa nainen voidaan ylentää vain meriittien perusteella, eikä hän koskaan edistänyt positiivista syrjintää tai sukupuolikiintiöitä. Vuonna 1982 Thatcher sanoi, että taistelu naisten oikeuksista on jo suurelti voitettu. Omiin hallituksiinsa Thatcher otti koskaan vain yhden naisen. Kuningatar Elisabetin kanssa hänellä oli vain vähän yhteistä, ja heidän välinsä olivat aina viileät vaikkakin asialliset.
Kunnianosoituksia
pienoiskuva|Thatcherin vaakuna
Elokuvia ja televisiosarjoja
BBC on esittänyt Thatcherin pääministerikauden jälkeen Englannin televisiossa ja radiossa useita Thatcherista kertovia televisioelokuvia ja talevisiosarjoja. Vuonna 2011 julkaistun Rautarouva-elokuvan painopiste on Falklandin sotaa edeltävissä vaiheissa, mutta Thatcherin muistisairauskin tuodaan esille. Nimiroolissa on Meryl Streep, joka sai suorituksestaan Oscar-palkinnon.
Lyon (ravintola)
Ravintola Lyon on Helsingin Taka-Töölössä toimiva, kansainvälisen ja Fennoskandian keittiön vaikutteita esiin nostava, ranskalaiseen keittiöön pohjautuvaa menua tarjoava ravintola. Vuonna 1966 perustettu ravintola palvelee asiakkaitaan Mannerheimintiellä, Suomen kansallisoopperaa vastapäätä. Suomen Gastronomien Seura valitsi Lyonin Vuoden ravintolaksi 1996. Ravintoloitsijana toimi tuolloin Marjatta Helander ja keittiöpäällikkönä Markku Solopuro (1997).
Ravintolan keittiömestareina häärivät nyttemmin Petri Niilola ja Tuomas Vierelä (vuonna 2016). He ovat näyttäneet taitonsa esimerkiksi voittamalla Vuoden Porokokki -kilpailun vuonna 2015.
Argyróniso
Argyróniso (, myös Argyrónisos, Αργυρόνησος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Artemísionsalmessa Euboian saaren ja mantereen välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,305 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Argyróniso kuuluu Almyróksen kuntaan, Magnesian alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Argyrónisoksen saari, suomeksi ”Hopeasaari”, sijaitsee Magnesian rannikon ja Ágios Dimítrioksen kylän edustalla. Saarella on majakka, jonka korkeus on 35 metriä. Se rakennettiin vuonna 1899 ja on nykyisin suojeltu.
Ari Kankaanperä
Ari Kankaanperä (s. 27. huhtikuuta 1955 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa kahdeksan kauden ajan edustaen Ilvestä (1973–1979), jossa voitti voitti kaksi SM-pronssia ja JYPiä (1982–1987, kolme kautta 1. divisioonassa), jonka kapteenina hän oli kaudella 1985–1986. Kankaanperä pelasi myös kolme kautta Elitserien -joukkue Skellefteå AIK:ssa. Kankaanperä lopetti uransa vuonna 1987 JYPissä.
Kankaanperän kolme poikaa ovat pelanneet jääkiekkoa: Markus (s. 1980), Mikko (s. 1982) ja Samuli (s. 1992). Yli 1000 SM-liigaottelua pelannut Markus pelaa tällä hetkellä Saksassa DEL2-liigan Frankfurt Lionsissa puolustajana. Hyökkääjänä pelannut Mikko on pelannut neljänä kautena SM-liigassa TPS:n ja Pelicansin riveissä lopettaen Jukureissa keväällä 2006. Puolustajana pelanut Samuli puolestaan pelasi kolme kautta Mestiksessä JYP-Akatemiassa ja yhden liigapelin JYPissä lopettaen uransa kevääseen 2014.
Viime vuosina Ari Kankaanperä on toiminut myyntitehtävissä.
Ahkiolahden kanava
thumb|Ahkiolahden kanava Ahkiolahden kanava on Kuopion Maaningalla sijaitseva Liikenneviraston ylläpitämä, erityisesti puutavaran uittoa silmällä pitäen rakennettu sulkukanava Vuoksen vesistön Iisalmen reitin varrella. Kanava yhdistää Maaninkajärven ja Onkiveden. Järvien vedenpintojen välinen korkeusero on 3,1–3,5 metriä.
Ahkiolahden kanavan ensisijainen tarkoitus on puutavaran uitto. Sen sulku on betoninen ja se on varustettu pystyakselisin sektoriportein sekä sähkötoimisin käyttölaittein. Sulun kokonaispituus on 240, hyötypituus 165 ja -leveys 16 metriä. Sallitut aluksen mitat kanavassa ovat pituus 160,0, leveys 11,8, syväys 2,4 ja korkeus 12,0 metriä.
Sumio Shiratori
Yläasteikäisenä Shiratori alkoi soittaa kitaraa. Hän on soittanut myös japanilaisessa Jackey Yoshikawa and His Blue Comets -yhtyeessä. Shiratori tekee kertomansa mukaan vuonna 2023 yhä musiikkia televisiosarjoihin, mutta haluaa pysyä poissa julkisuudesta.
Ahkiolahden kanava
Historia
Vanhan ja uuden kanavan välissä, Väyläviraston levähdysalueella sijaitsee Ahkiolahden kanavakahvio, joka on avoinna kesäaikana toukokuun alusta syyskuun alkuun.
Honkilahden koulu
Honkilahden koulu on pieni peruskoulu Euran Honkilahdella. Koulussa opetetaan luokkia 1–6, ja se on kolmiopettajainen. Koulu koostuu luokista 1–2, 3–4 ja 5–6. Koulussa on 64 oppilasta. Koulussa toimii myös erityisopettaja. Koulun rehtori on Aki Ukkonen, joka opettaa luokkia 5 ja 6. Koulussa toimii myös iltapäiväkerho ja vanhempainyhdistys. Honkilahden koulun koulurakennus valmistui vuonna 2000.
Ahkiolahden kanava
Historia
Kanava on itsepalvelusulku. Ahkiolahden ja Nerkoon kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Sumio Shiratori
Diskografia
(Soundtrack sarjasta Muumilaakson tarinoita on usein listattu Emiko Shiratorin nimen alaisuuteen)
Kaikki levyt on julkaissut japanilainen King Records.
Trickster (sarjakuvahahmo)
Trickster (suom. Kujeilija tai Silmänkääntäjä) on nimitys kolmelle DC Comicsin sarjakuvissa esiintyneelle superroistolle, joista kaksi ovat olleet Salaman vastustajia. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran The Flash #113 tarinassa kesä/heinäkuussa 1960 ja hänet loivat John Broome ja Carmine Infantino. Hahmon toinen versio esiintyi The Flash (vol. 2) #183 tarinassa huhtikuussa 2002 ja hänet loivat Geoff Johns ja Scott Kolins.
Taustaa
Alkuperäinen Trickster (oikea nimi Giovanni Giuseppe) on käytännöllinen huulenheittäjä ja huijari, jonka suosikkiammatti on tuhota vihollisia, kuten Salama, esineillä, kuten räjähtävillä nallekarhuilla. Hänen alter egonsa on "James Jesse". Hän oli sirkusakrobaatti, joka päätti tulla rikolliseksi aivan kuten hänen "käänteinen kaimansa" Jesse James. Hän loi kengät, joiden avulla hän pystyi kävelemään ilmassa auttaakseen häntä ensimmäisissä trapetsinäytöksissä, joissa hänen perheensä oli mukana, sillä jokainen hänen perheenjäsenensä oli trapetsiasiantuntija ja hänen isänsä halusi myös hänen olevan sellainen, ja muita vaarallisia vempaimia rikoksiinsa. Hän törmäsi Salaman (Barry Allen) kanssa monta kertaa. Hänen ensiesiintymisessään, hänen Harlequin-asunsa saa Salaman arvaamaan, että hän on sirkuksessa, ja hän vangitsee huijarin tarttuttuaan trapetsiin.
Barry Allenin kuoleman jälkeen Trickster muutti Central Citystä Hollywoodiin, jossa hän vietti jonkin aikaa erikoistehosteiden parissa. Hän yritti varastaa Dan Cassidyn innovatiivisen Blue Devil -puvun, mutta epäonnistui. Kun Cassidy myöhemmin jäi loukkuun pukuun, Jesse ystävystyi hänen kanssaan ja luotti Cassidyn apuun hänen satunnaisissa yrityksissään luopua superpahiksen roolista.
Minisarjassa Underworld Unleashed Neron yritti luoda maanpäällisen helvetin. Kun James Jesse huijasi tiensä Neronin alueelle, se oli vain tämän juoni löytääkseen itselleen odotetun vieraan. Neron lupasi Jesselle epämääräisiä lupauksia ja näytti pitävän Jessen luottamuksessaan. Kuitenkin, kun Jesse tajusi olevansa helvetissä ja Neron oli paholainen, joka oli inkarnoitunut, Trickster tajusi, että paholaisen voittaminen oli hänen tehtävänsä. Hän onnistui huijaamaan Neronia ja kukistamaan hänet Kapteeni Marvelin avulla. Palattuaan maan päälle, Trickster valitti sitä tosiasiaa, että hän oli keksinyt "kaikkien aikojen suurimman pistoksen" eikä kukaan ollut nähnyt sitä... ja päätti välittömästi, että hänen olisi parempi työskennellä enkelien puolella, koska hän ei uskalla mennä helvettiin.
Hän alkoi käyttää huijaritaitojaan hyvään tarkoitukseen ja kerätä vangittujen superroistojen aseita, koska sellaiset asiat olivat liian vaarallisia jätettäväksi paikoilleen ja voivat joutua vääriin käsiin.
Kun hänen vanha tyttöystävänsä Mindy Hong kutsui häntä apuun, Trickster meni hänen kanssaan pieneen vuoristokuningaskuntaan nimeltä Zhutan. Siellä Pillipiiparin ja Billy Hongin, 12-vuotiaan pojan, joka osoittautui Majeeksi (Saravistran jumalan Meshtan erikoisagentiksi, ja joka oli lähetetty tarkkailemaan ja punnitsemaan ihmiskunnan edistymistä), avulla hän voitti jälleen Neronin. Osana sopimusta Jesse käski Neronia unohtamaan kaiken Konnista, jotka olivat vastahakoisesti kiitollisia siitä, että heidät pelastettiin demonin vihalta. Minuuttia myöhemmin Jesse hämmästyi, kun hänelle kerrottiin, että Billy Hong oli hänen poikansa.
Trickster palasi Yhdysvaltoihin ja jatkoi taitojensa käyttöä. Hän pelasti kerran Kissanaisen hengen huijaamalla hänet auttamaan häntä "tappamaan" hänet. Hän oli kiitollinen, ja hän piti häntä "kiehtovimpana naisena, jonka olen koskaan tavannut", mutta he erosivat vain ystävinä. FBI otti yhteyttä Jesseen ja värväsi hänet. Hän työskenteli heille jonkin aikaa, ja sitten Top ilmestyi uudelleen ja käänsi Konnat maailman huipulle aivopesten useita heistä aiheuttaen Konnasodan. Edelleen FBI:n agenttina työskentelevä James Jesse kokosi uudistetut Konnat pysäyttämään Kapteeni Pakkasen ja muut Konnat. Kuitenkin Top ilmestyi ja palautti sen mitä hän teki uudistetuille Konnaille lopulta. Tricksterillä ja Pillipiiparilla kesti kauan selvittää omia muistojaan Topin hypnoottisista ehdotuksista. Muut Konnat hajaantuivat ja asettuivat maahan.
Tarinassa Countdown to Final Crisis #22 Trickster uhrasi henkensä pelastaakseen Pillipiiparin Deadshotilta. Hänen ruumiinsa myöhemmin herätettiin henkiin Mustana Lyhtynä Blackest Night tarinassa.
Axel esiintyi seuraavan kerran sen jälkeen tarinassa Helmet of Fate: Detective Chimp, jossa hän vastasi neljän opiskelijan ilmoitukseen, jossa hän pyysi kokenutta supersankaria kouluttamaan heitä. Hän oli päivällisellä heidän kanssaan ja tappoi sitten kaikki neljä. Hänen rikoksensa paljastettiin, kun Etsivä Simpanssi käytti merkittäviä deduktiivisia kykyjään auttaakseen päättelemään, kuka murhaaja oli. Sitten Axel pidätettiin.
Kun "uudistettu" Trickster kuoli, Axel palasi rooliinsa Tricksterinä Final Crisis: Rogues' Revenge -minisarjassa. Koko sarjan ajan Axelille opetettiin, mitä tarvitaan ollakseen todellinen Konna. Kun Tricksterille kerrotaan, että hänen on ansaittava paikkansa Konnaissa, hän kysyy miten. Peilimestari vastaa sanomalla hänelle: "Älä kerro Kapteeni Kylmälle miksi haluat olla täällä, vaan kerro hänelle, miksi sinun täytyy olla täällä." Sarjan lopussa Trickster osallistuu Inertian murhaan.
Syyskuussa 2011 The New 52 käynnisti uudelleen DC:n jatkuvuuden. Tällä uudella aikajanalla Trickster/Axel Walker esitellään uudelleen Black Razors -tiimin jäsenenä, joka on vastuussa Daemonites-hyökkäyksestä. Hän saa tehtäväkseen työskennellä Priscilla Kitaenin kanssa hänen klooninsa poistamiseksi. Hänet nähdään myöhemmin osana Glider's Roguesia, ja hän pelasti Kapteeni Pakkasen ja yritti järkeillä hyökkäävän Gorilla Groddin kanssa, mikä johti siihen, että hän menetti oikean kätensä. Myöhemmin hänet varustettiin robottikäsivarrella, joka käytännössä toimi normaalin ihmisen käsivarren tavoin.
Kolmas Trickster esiintyy Batman/Supermanissa osana New 52 -jatkuvuutta. Apokolipsista kotoisin oleva huijarijumala Kaiyo on Darkseidin agentti, jolla on valta liikkua maailmojen välillä mielensä mukaan. Hän jahtaa Batmania, Teräsmiestä ja heidän kollegoitaan Earth-2:lla ennen tämän maailman tuhoa ja on vastuussa Teräsmiehen ja Pimeän Ritarin ensimmäisestä kohtaamisesta. Hänen ilmestymisensä Earth-2:lle johtaa Darkseidin löytämiseen ja myöhempään piiritykseen, samalla kun hän jättää jälkeensä jäännöksen, joka edistää Damian Waynen ylösnousemusta.
Forever Evil -tarinan aikana Konnat olivat keskellä yritystä järjestämässä Tricksteriä ulos vankilasta, mutta Johnny Quick saapui ja onnistui vapauttamaan kaikki vangit.
Tricksterillä on useita temppukohteita, joita hän käyttää. Tämä sisältää kutinajauhetta, perunapommeja, räjähtäviä kumikanoja ja jojoja, teroitettuja tunkkeja, kovakuorista karkkeja ja monia muita vitsiaiheisia aseita. Hän käyttää kenkiä, joiden avulla hän voi lentää jopa 10 tuntia.
Laura Quilter
Laura Quilter on yhdysvaltalainen asianajaja, kirjastonhoitaja, luennoitsija ja kirjoittaja. Hän on tunnettu feministisen science fictionin puolestapuhujana.
Quilter valmistui kirjasto- ja informaatiotieteen maisteriksi Kentuckyn yliopistosta (M.Sc. 1993) ja lakitieteen tohtoriksi (JD) Kalifornian yliopistosta (Berkeley) vuonna 2003.
Sittemmin Quilter on perehtynyt muun muassa tieteiskirjallisuuteen. Vuonna 1994 Quilter perusti verkkosivuston, Feministinen SF, fantasia ja Utopian.
Vuonna 2022 Quilter työskenteli luennoitsijana ja kirjastonhoitajana Massachusettsin yliopiston Amherstin kampuksella.
Bud Grant
thumb|Bud Grant vuonna 1968. Harry Peter ”Bud” Grant (20. toukokuuta 1927 Superior, Wisconsin – 11. maaliskuuta 2023 Bloomington, Minnesota) oli yhdysvaltalainen Pro Football Hall of Fameen päässyt amerikkalaisen jalkapallon päävalmentaja. Hän valmensi NFL:ssa Minnesota Vikings -joukkuetta sen toisena (1967–1983) ja neljäntenä (1985) päävalmentajana.
Bud Grantia pidetään yhtenä urheilullisesti monipuolisimmista valmentajista, jotka ovat toimineet päävelmentajana NFL:ssa. Grant pelasi Minnesotan yliopiston joukkueessa amerikkalaista jalkapalloa, koripalloa ja baseballia. Lähdettyään yliopistosta Grant siirtyi vuonna 1949 pelaamaan ammattilaisena koripalloa Minneapolis Lakers -joukkueessa NBA:ssa. Kahden kauden aikana hän pelasi 2,6 pisteen per peli keskiarvolla.
Philadelphia Eagles varasi Grantin 1950 NFL:n värväystilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Sílloista end-pelipaikkaa pelannut Grant oli kauden 1952 aikana toisena liigan syöttöjen vastaanottotilastossa. Hän vastaanotti 56 syöttöä, edeten 996 yardia ja tehden seitsemän touchdownia. Huippukauden jälkeen Grant siirtyi pelaamaan Canadian Football Leagueen Winnipeg Blue Bombersissa Kanadassa. Kolmasti liigan all star -miehistöön valitusta Bud Grantista tuli vuonna 1956 joukkueen päävalmentaja. Hän valmensi Blue Bombersin yhdentoista vuoden aikana kuusi kertaa liigan loppuotteluun ja voitti Grey Cupin neljästi.
Vuonna 1967 Grant siirtyi rajan toiselle puolelle valmentamaan NFL:n Minnesota Vikings -joukkuetta. Vuonna 1969 Grant vei joukkueen sen ensimmäiseen National Football Conferencen mestaruuteen ja Super Bowl -esiintymiseen, jonka joukkue hävisi Kansas City Chiefsiä vastaan. Vikings pääsi hänen alaisuudessa vielä kolmeen Super Bowliin, mutta joukkue hävisi joka kerta. Joka tapauksessa Grant oli ensimmäinen päävalmentaja, joka on esiintynyt neljästi Super Bowlissa. Grant lopetti valmentamisen kauden 1983 jälkeen, mutta palasi kaudeksi 1985 valmentamaan vielä yhden kauden. Lopettaessaan Bud Grant oli saavuttanut NFL:ssa 168 voittoa, mukaan lukien kymmenen playoffseissa, ja hänen voittoprosenttinsa runkosarjassa oli 62 %.
Bud Grant nimettiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1994. Lisäksi hänet on nimetty vuonna 1983 Canadian Football Hall of Fameen. Grant oli tunnustettu ja kunnioitettu hahmo Minnesotan amerikkalaisen jalkapallon piireissä.
Espoon ulkoilusaaret
Espoon ulkoilusaaret ovat Espoon kaupungin omistamia maa-alueita, joissa voi retkeillä, ja joissakin jopa yöpyä.
Espoon kaupungilla on kaksitoista ulkoilusaarta. Niistä on julkinen veneyhteys Isoon Vasikkasaareen sekä ulkosaariin Stora Herröhön, Rövareniin ja Gåsgrundiin. M/S Aurora lähtee Otaniemestä ja M/S Tuulikki Kivenlahdesta.
Omalla veneellä voi rantautua Knapperskäriin, Kapareniin, Rövargrundetiin, Fölisholmeniin ja Westendin Tvijälpiin. Knapperskärillä ja Fölisholmenilla saa telttailla, ja saarilla on grillikatokset ja puuseet. Knapperskärissä on paikallisen metsästysseuran aikanaan rakentama pikkuruinen mökki, johon yleisöllä ei normaalisti ole pääsyä.
Stora Herrö
44,3 hehtaarin suuruisen Stora Herrön eteläkulma on Kirkkonummen puolella. Saaren koillisniemi on Espoon omistuksessa ja käytettävissä ulkoiluun. Metsä on paikoin tiheä, ja mustikanvarvut laskeutuvat mattoina kumpareita pitkin. Syksyllä saaresta saa puolukkaa ja sieniä.
Iso Vasikkasaari
Saaren luonto on monipuolista ja rehevää. Reittivene pysähtyy saaren laiturissa. Luoteisnurkkaa lukuun ottamatta koko Iso Vasikkasaari on ulkoilualuetta. Yksityisalueella sijaitsee Espoon saariston ehkä erikoisin rakennus: Poseidonin temppeliä jäljittelevä huvimaja, jonka pankkiiri Abel Landén rakennutti vävylleen, kreikan kielen professori Ivar Heikelille 1800-luvun lopussa. Saaren rantoja kiertävät hienot rantaniityt, jotka ovat monipuolisimmillaan saaren eteläosissa. Saarella on vanha kalastaja-asumus, joka toimii kioskina. Telttailu ei ole sallittua. Saarella toimii kesäravintola Gula Villan.
Gåsgrund
Gåsgrund on noin yhdeksän hehtaarin suuruinen, ja Stora Herrötä kallioisempi saari. Saarella on telttailumahdollisuus sekä keittokatoksia polttopuineen, vessa ja vapaassa käytössä oleva sauna. Kaakkoisrannalla sijaitsevalla betonilaiturilla on kiinnityslenkkejä huviveneille. Reittivene pysähtyy saarella.
Rövaren
thumb|Maisema Rövarenilta Rövaren on noin yhdeksän hehtaarin suuruinen. Korkein kallio on kymmenisen metriä korkea, ja tarjoaa näköalan laivaväylään. Saaressa on muutama grillikatos ja telttailu sallittua. Eteläpuolen kalliot esittävät koko valikoiman jääkauden ja myöhempien syysmyrskyjen muovaamia pyöristettyjä kivimuodostelmia.
Kaparen
Kaparen on Espoon edustalla sijaitseva neljän hehtaarin laajuinen ulkoilusaari.
Bylandet
Bylandet on Espoon kaupungin virkistysalue Kirkkonummella, Porkkalan edustalla.
Patty Griffin
Griffinin ammattiura alkoi, kun A&M Records kiinnostui hänen lähettämästään demosta. Hänen ensimmäinen julkaistu albuminsa oli Living with Ghosts (1996).
Griffin levyttää nykyisin ATO Recordsille. Yhtiö julkaisi hänen kuudennen ja toistaiseksi tuoreimman studioalbuminsa 6. helmikuuta 2007 nimellä Children Running Through.
Anerood Jugnauth
Anerood Jugnauth  (29. maaliskuuta 1930 – 3. kesäkuuta 2021) oli mauritiuslainen poliitikko. Hän oli maansa presidentti 2003–2012 ja tätä ennen pääministeri sekä puolustus- ja sisäministeri.
Jugnauth opiskeli 1950-luvulla lakia Britanniassa. Hänet valittiin ensimmäisen kerran Mauritiuksen parlamenttiin vuonna 1963 ja kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana Lontoossa järjestetyssä konferenssissa, jossa valmisteltiin Mauritiuksen perustuslakia ja tulevaa itsenäisyyttä.
Jugnauth liittyi vuonna 1971 vasemmistolaiseen MMM (Mauritian Militant Movement) -puolueeseen. Hän erosi puolueesta vuonna 1982 ja perusti MSM (Militant Socialist Movement) -puolueen. Jugnauth toimi Mauritiuksen pääministerinä vuosina 1982–1995 ja 2000–2003, jolloin hänet valittiin presidentiksi. Toimittuaan yhdeksän vuotta Mauritiuksen presidenttinä Jugnauth erosi virasta ja palasi puoluepolitiikkaan.
Presidentillä ei Mauritiuksella ole paljoa valtaa, vaan virka on lähinnä seremoniallinen. Joulukuun 2014 parlamenttivaaleissa Jugnauthin johtama puoluekoalitio sai murskavoiton ja Jugnauth palasi taas Mauritiuksen uudeksi pääministeriksi.
Tammikuussa 2017 Anerood Jugnauth erosi pääministerin virasta ja nimesi seuraajakseen poikansa Pravind Jugnauthin, joka johtaa nykyään myös MSM-puoluetta. Anerood Jugnauthia pidetään yhtenä Mauritiuksen talousihmeen edistäjistä, sillä hänen kaudellaan Mauritius nousi köyhästä maatalousvoittoisesta saaresta yhdeksi Afrikan rikkaimmista valtioista. Hän piti myös kansainvälisesti esillä Chagossaarten asemaa ja niiden palauttamista Britannialta Mauritiukselle.
Japanin tulvat 2018
Vuoden 2018 Japanin tulvat sattuivat keskikesällä taifuuni Prapiroonin noustua maihin 3. heinäkuuta ja aiheutettua rankkasateita erityisesti Japanin eteläosissa. Laajoissa tulvissa ja niiden aiheuttamissa maanvyöryissä kuoli ainakin 220 ihmistä. Lisäksi satoja on loukkaantunut. Pahimmat tulvat koettiin Hiroshiman prefektuurissa. Noin kaksi miljoonaa ihmistä määrättiin evakuoitavaksi kodeistaan, ja sunnuntaina 8. heinäkuuta noin 30 000 ihmistä vietti yönsä väliaikaisissa suojissa.
Antti Kaihola
Antti Kaihola (s. 1974) on suomalainen pianisti. Hän on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriossa Sävy Nordgrénin sekä Sibelius-Akatemiassa Jussi Siiralan, Liisa Pohjolan ja Juhani Lagerspetzin oppilaana. Hän suoritti A-tutkintonsa erinomaisin arvosanoin toukokuussa 2003.
Kaihola on ottanut osaa kansallisiin ja kansainvälisiin piano- ja kamarimusiikkikilpailuihin ja ollut useasti finalistien joukossa. Vuoden 1997 Maj Lind -pianokilpailussa hän saavutti jaetun 3. palkinnon. Kaihola on osallistunut muun muassa Olli Mustosen, György Sebökin ja Konstantin Boginon mestarikursseille.
Kaihola on kantaesittänyt uutta suomalaista musiikkia, mm. Uljas Pulkkisin pianosonaatin sekä konserton kahdelle pianolle ja orkesterille yhdessä Antti Siiralan kanssa v. 2002. Eero Hämeenniemen, Juha T. Koskisen ja Veli-Matti Puumalan lauluja hän on kantaesittänyt yhdessä sopraano Mari Palon kanssa. Kaihola on esiintynyt suomalaisilla uuden musiikin festivaaleilla myös mm. Uusinta-kamariyhtyeen riveissä ja Pia Freundin kanssa. Vuonna 2004 Kaihola esitti John Cagen Four Walls -teosta yhdessä Tanssiteatteri Erin kanssa ja vuonna 2006 hän oli mukana soittamassa Uljas Pulkkisin musiikkia Alpo Aaltokosken "Yksi päivä ja yksi yö" -tanssiteoksessa.
Kataja-trion kanssa Kaihola esiintynyt kotimaan lisäksi Japanissa mm. Tokiossa ja Sapporossa. Kaihola tekee yhteistyötä myös Kroustikon-lyömäsoitinyhtyeen kanssa, ohjelmistossa mm. Bartókin Sonaatti kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille.
Antti Kaihola on tehnyt yhdessä pianisti Junio Kimasen ja säveltäjä Lauri Kilpiön kanssa "Musikatti"-pianokoulun. Se sisältää lapsille tarkoitettua uutta pianomusiikkia ja pedagogista multimediaa.
Craig Pawson
Craig Pawson (s. 1979) on englantilainen jalkapalloerotuomari.
Vuodesta 1993 lähtien tuomarina toiminut Pawson vihelsi ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa maaliskuussa 2013.
FIFA-tuomarien listalle Pawson on kuulunut vuodesta 2015 lähtien.
Akseli Rodén
Aksel (Akseli) Anselm Rodén (24. toukokuuta 1910 Vaasa – 1. tammikuuta 1998 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Rodén toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1964–1972 sekä 1973–1975 edustaen Vaasan läänin vaalipiiriä. Rodén nousi eduskuntaan vuonna 1964 kesken vaalikauden kuolleen Väinö Tikkaojan tilalle ja vuonna 1973 niin ikään kesken vaalikauden kuolleen Eeli Lepistön tilalle. Kunnallispolitiikassa Rodén toimi Vaasan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Rodén toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1956.
Rodén kävi kansakoulun, kauppa-apulaiskoulun 2-vuotisen iltalinjan ja valmistui Työväen Akatemiasta 1935. Työelämässä Rodén toimi asiapoikana ja konttoriapulaisena Vaasassa 1925–1928, huonekalukiillottajana 1928–1934, Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä Joensuussa 1935–1937, Kirjapaino Oy:n ja sanomalehti Pohjanmaan Kansan toimitusjohtajana Vaasassa 1938–1948, Kansaneläkelaitoksen Vaasan vakuutuspiirin piiriasiamiehenä ja piiritoimiston esimiehenä 1949–1973, Vaasan asevelihuolto ry:n ja Vapaan huollon keskuksen huoltotoimiston johtajana 1941–1944, Vaasan kaupungin puolikunnallisen kiinteistön isännöitsijänä 1951–1960 sekä Syöpäpotilaat ry:n toiminnanjohtajana 1974–1975.
Rodénin vanhemmat olivat varastomies Viktor Rodén ja Josefiina Koskela. Rodénin puoliso vuodesta 1935 oli Sylvi Justiina Niemelä. Rodénille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1978.
Niko Lozančić
Niko Lozančić (s. 3. syyskuuta 1957 Kakanji) toimi Bosnia-Hertsegovinan federaation presidenttinä 2003–2007. Hän on kroaatti ja entinen Bosnian HDZ BiH:n varapuheenjohtaja. Koulutukseltaan hän lakimies ja toimi aiemmin toiminut diplomaattina.
Kalevankankaan hautausmaan talo
Kalevankankaan hautausmaan talo on vuonna 1889 valmistunut hirsirakennus, joka sijaitsee Tampereella Kalevankankaan hautausmaan vieressä, pääporttia vastapäätä. Rakennus edustaa hillittyä nikkarityylistä uusrenessanssia, ja siinä on laaja, koristeellinen avokuisti. Talon on suunnitellut kaupunginarkkitehti F. L. Calonius.
Hautausmaan talossa on alun perin ollut haudankaivajan asunto sekä erilliset huoneet papistolle ja hautajaisiin saapuvalle saattoväelle. Haudankaivajan jälkeen rakennuksessa on asunut puutarhuri. Nykyisin talo palvelee hautausmaan toimistona.
Glaronísi
Glaronísi voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Kalevankankaan hautausmaan talo
Hautausmaan talo on olennainen osa Kalevankankaan valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan talolla on sekä rakennustaiteellista että maisemallista arvoa. Kohdetta ei kuitenkaan ole suojeltu asemakaavalla.
Taivaan tie
Taivaan tie on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin 11. huhtikuuta 2014.
Kauttuan koulu
Kauttuan koulu on peruskoulu Euralla. Koulussa on 257 oppilasta. Koulussa on 14 perusopetuksen ryhmää vuosiluokilla 1–6. Näiden lisäksi koulussa on kaksi erityisopettajaa, toinen luokille 1–2 ja toinen luokille 3–6. Koulussa toimii myös kaksi englanninopettajaa, joista toinen opettaa myös ruotsia. Koulussa on oma terveydenhoitaja. Koulun rehtori on Vesa Ahtola ja koulusihteeri Teija Salminen.
Carla Rebecchi
Carla Rebecchi (s. 7. syyskuuta 1984 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen maahockeypelaaja.
Maajoukkueura
Rebecchi debytoi Argentiinan naisten maahockeymaajoukkueessa 9. marraskuuta 2004. Hän on kaksinkertainen olympiamitalisti, ja on saanut mitalinsa kesäolympialaisista 2008 ja 2012 Argentiinan joukkueessa. Maahockeyn naisten maailmanmestaruuskilpailuista Rebecchin saldo on yksi kulta ja kaksi pronssia. Maailmanmestaruus tuli vuonna 2009, kun kilpailu pidettiin Rebecchin kotimaassa Argentiinassa.
Hän on naimisissa maahockeypelaaja Jorge Lombin kanssa. Helmikuussa 2017 Rebecchi ilmoitti lopettavansa uransa raskauden vuoksi. Kuusi kuukautta vauvan syntymän jälkeen hän kuitenkin jatkoi pelaamista. Yhteensä Rebecchi on pelannut 292 maaottelua.
Gátza
Gátza eli Glaronísi (Γλαρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Pohjoisessa Euboianlahdessa Skroponérian lahden suulla. Saaren pinta-ala on noin 0,065 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Gátza kuuluu Chalkídan kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Luettelo Evijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Evijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Evijärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Gátza
Saaren on huomautettu muistuttavan satellittikuvassa muodoltaan pientä Kyprosta.
Benedictus XV
Benedictus XV, alkuperäiseltä nimeltään Giacomo Paolo Giovanni Battista della Chiesa, (21. marraskuuta 1854 – 22. tammikuuta 1922) toimi paavina 3. syyskuuta 1914 alkaen kuolemaansa saakka.
Italiassa syntynyt Benedictus XV oli Vatikaanin virallisessa Annuario Pontificio -vuosikirjassa julkaistun paaviluettelon mukaan 258. paavi. Hänen edeltäjänsä oli Pius X ja seuraajansa Pius XI. Ennen paaviuttaan Benedictus XV muun muassa toimi Bolognan arkkipiispana.
Benedictus XV:n paavinkauden eli pontifikaatin tärkeimpiin tapahtumiin kuului ensimmäinen maailmansota, jota pasifistinen Benedictus XV vastusti. Paavi yrittikin useaan otteeseen vedota sodan eri osapuolia tekemään rauhan keskenään ja lopettamaan sotimisen. Hänen kautensa merkittävimpinä päätöksinä voitaneen pitää katolisen kirkon politiikkaan osallistumiskiellon kumoamista Italiassa ja katolisen puolueen Partitio Popolaren salliminen. Lisäksi hän tuomitsi äärivanhoillisten modernisteihin kohdistamat niin sanotut noitavainot kirkon sisällä ja pyrki sovintoon ortodoksikirkon kanssa ja perusti näitä pyrkimyksiä ajaakseen kuuriaan idän kirkon kongregaation.
Suomalaisittain tärkeänä päätöksenä voidaan pitää Suomen itsenäisyyden tunnustamista paavin vastaanotolla 2. maaliskuuta 1918. Osoituksena hänen Suomen asialle myötämielisestä suhtautumisestaan voitaneen pitää sitä, että samaan aikaan paavin vastaanotolle jonotti myös Venäjän lähettiläs, mutta paavi varasi audienssin ensin Suomen valtuuskunnalle ja odotutti Venäjän valtuuskuntaa.
Elämä ennen paaviutta
Giacomo della Chiesa syntyi 21. marraskuuta 1854 Genovassa osaksi vanhaa genovalaista aristokratiaa. Ruumiinrakenteeltaan hän oli hintelä ja pieni, ja hän oli myös syntynyt keskosena.
Lain opiskelemisen della Chiesa aloitti ensin Genovassa, mutta siirtyi myöhemmin Roomaan ja jatkoi vielä paavilliseen diplomaattiakatemiaan. Akatemiassa della Chiesa tutustui Mariano Rampollaan, joka otti hänet sihteerikseen nuntiukseksi nimittämisensä jälkeen vuonna 1883. Valtionsihteerivirastoon della Chiesa pääsi Rampollan siivellä, sillä Leo XIII:n nimittäessä Rampollan kardinaalivaltiosihteeriksi otti tämä della Chiesan mukaansa.
Leo XIII:n kuoltua Rampolla oli vahvoilla vuoden 1903 konklaavissa, mutta hävisi veto exclusionis -veto-oikeuden käytön takia Guiseppe Sartolle, josta tuli paavi Pius X. Häviö paavinvaalissa johti Rampollan siirtämiseen syrjään, jolloin myös della Chiesa, jonka tärkeä suosija Rampolla oli, menetti asemiaan. Vuonna 1907 della Chiesa joutui lähtemään paavillisesta kuuriasta, sillä Pius X myönsi hänelle Bolognan arkkipiispan viran nimittämättä tätä kuitenkaan kardinaaliksi, mikä yleensä myönnettiin arkkipiispannimityksen mukana. Kardinaalin punainen hattu della Chiesalle myönnettiin vasta Mariano Rampollan kuoleman jälkeen 1914. Nimitys tuli vain muutamaa kuukautta ennen paavi Pius X:n kuolemaa saman vuoden syksyllä.
Valinta paaviksi
Vuoden 1914 konklaavi tunnetaan poikkeuksellisen hyvin, koska Wienin kardinaaliarkkipiispa teki muistiinpanoja konklaavin etenemisestä, vaikkakin konklaavin säännöt kielsivät tällaisen toiminnan ankarasti.
Pääehdokkaat
Kardinaalien joukossa oli viisi vakavaa ehdokasta uudeksi paaviksi: Bolognan arkkipiispa ja kardinaali della Chiesa, Pisan Pietro Maffi, kardinaalivikaari Basilio Pompilj sekä kardinaalivaltiosihteeri Rafael Merry de Val. Myöhemmin myös Domenico Serafiniä tarjottiin kompromissiehdokkaaksi, ja viimeisessä äänestyksessä hän oli della Chiesan ainoa varteenotettava vastaehdokas.
1. syyskuuta
thumb|left|[[Sikstuksen kappelin kattoa. Kappelin ilmapiirin toivotaan tuovan kardinaalikollegion lähemmäs Jumalaa vaalin aikana.]]
Wienin kardinaaliarkkipiispan muistiinpanojen mukaan ensimmäisessä äänestyksessä Maffi ja della Chiesa saivat molemmat saman verran ääniä, eli kaksitoista kumpaisellekin. Lisäksi Pompilj sai puolelleen yhdeksän kardinaalia ja Merry de Val seitsemän. Näiden neljän lisäksi kardinaalit Serafini ja Ferrata olivat ainoat yli yhden äänen saaneet kardinaalit; Derafiniä paavinistuimelle kannatti neljä henkeä ja Ferrataa kaksi. Kuuden ehdokkaan lisäksi kardinaalit Gasparri, Falconio, Agliardi, Ferrari, Gotti, De Lai, Francia Nava sekä van Rossum saivat kukin yhden äänen.
Päivän aikana äänimäärät muuttuivat eri ehdokkaiden kesken, ja neljännessä äänestyksessä della Chiesan äänimäärä kasvoi kahdeksastatoista kahteenkymmeneenyhteen. Hänen silloin varteenotettavin vastaehdokkaansa Maffi sai päivän aikana lisää kannatusta verrattuna ensimmäiseen äänestykseen, mutta neljännessä äänestyksessä hän menetti yhden äänen, jolloin hänen kannatuksensa putosi viiteentoista.
2. syyskuuta
Syyskuun 2. päivän ensimmäisessä äänestyksessä sekä della Chiesa että Maffi menettivät kannatustaan: della Chiesa sai kaksikymmentä ääntä ja Maffi kolmetoista. Pompiljinkin äänimäärä pieneni yhdeksästä kuuteen, samoin kävi Merry del Valille, joka menetti neljä kannattajaa ääniensä lukumäärän jäädessä kahteen. Ainoastaan Serafini ja Ferrata lisäsivät äänimääräänsä, Serafinille ilmaantui kahdeksan uutta kannattajaa ja Ferratalle yksi. Samalla ensimmäisellä kierroksella äänen saaneelle mutta myöhemmin ääniä vaille jääneelle kardinaali Francia Navalle ilmaantui jälleen yksi kannattaja.
Syyskuun 2. päivän toisen äänestyksen eli konklaavin kuudennen äänestyskierroksen aikana della Chiesa kasvatti jälleen kannatustaan nostaen sen kahteenkymmeneenseitsemään, mutta Maffin äänet putosivat seitsemään. Monet tämän kannattajat olivat siirtyneet della Chiesan puolelle huomattuaan, ettei heidän oma ehdokkaansa voittaisi konklaavia. Pompiljia kannatti enää kaksi kardinaalia, Merry del Val menetti kokonaan kannatuksensa. Samoin kävi Ferratalle ja Bacilierille. Richelmyn ja Navan äänimäärät pysyivät yhdessä äänessä. Kompromissiehdokkaaksi tarjottu Serafini sai seitsemäntoista kardinaalin kannatuksen. thumb|left|Benedictus XV:n paavillinen vaakuna. Seitsemännellä äänestyskerralla enää kaksi kannatti Maffia, kun taas della Chiesan kannattajamäärät olivat nousseet, ja heitä oli nyt kolmekymmentäyksi. Pompilj menetti kokonaan kannattajansa, Serafiniä äänesti paavinistuimelle kaksikymmentäyksi.
Syyskuun 2. päivän viimeinen äänestyskerta osoitti della Chiesan kannatuksen olevan pienoisessa nousussa; hän sai yhden äänen lisää. Maffia ei äänestänyt enää yksikään, ja Serafinin äänimäärä pysyi ennallaan.
3. syyskuuta
Syyskuun 3. päivänä käytiin enää kaksi äänestyskierrosta, joista ensimmäisen aikana kolmekymmentäneljä kardinaalia antoi äänensä della Chiesan nostamiseksi paavinistuimelle. Samalla Serafini sai yhden äänen lisää. Konklaavi ratkesi syyskuun 3. päivän toisen äänestyksen jälkeen eli konklaavin 10. äänestyskierroksella. Lopullisiksi tuloksiksi vahvistui della Chiesan voitto Serafinista äänin 38–18. Richelmy ja Francia Nava saivat molemmat yhden hajaäänen. Konklaavin lopputuloksena della Chiesa nousi paavinistuimelle ja otti nimekseen Benedictus XV suuren valistusajan paavin Benedictus XIV:n mukaan.
Tilanne Benedictus XV:n noustessa paaviksi
Benedictus XV:n pontifikaatti alkoi erittäin kiivaissa tunnelmissa. Hänen edeltäjänsä Pius X oli vielä viimeisinä elinkuukausinaan yrittänyt estää ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen yrittämällä neuvotella sopua osapuolten välille. Neuvottelut olivat kuitenkin epäonnistuneet, minkä jälkeen Itävalta-Unkari oli julistanut sodan Serbialle. Benedictus XV peri paavinistuimen noin kuukauden kuluttua sodan julistamisesta, ja yritykset lopettaa sota muodostivat tärkeän osan hänen pontifikaattinsa tapahtumista.
Perintönä paavinistuimelle Pius X oli myös jättänyt jälkeensä modernistien vainon. Modernisteilla tarkoitetaan 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun paaviuden historiassa henkilöitä, jotka muun muassa kannattivat paavinistuimen uudistumista modernisoituvassa maailmassa. Samoin modernisteina pidettiin esimerkiksi erilaisia teologisia professoreita ja muita akateemisia opettajia, jotka esimerkiksi kannattivat kriittistä raamatuntutkimusta tai muuten kyseenalaistivat katolisen kirkon virallisen kannan.
Pius X:n toimiin modernistien vainoamiseksi oli kuulunut muun muassa modernisteja jäljittävän salaseuran epävirallinen hyväksyminen ja niin kutsutun antimodernistivalan käyttöönotto.