cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parikkala
Parikkala on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Uusi laajempi Parikkalan kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2005 yhdistämällä Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kunnat.
Parikkalan naapurikunnat ovat Kitee, Rautjärvi, Ruokolahti ja Savonlinna.
Historia
120px|pienoiskuva|Parikkalan vaakuna vuosina 1956–2004.
Novgorod ja Ruotsi
Pähkinäsaaren rauhassa Parikkalan alue tuli kuulumaan Novgorodiin. Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500 mainitaan Parikkalan alueelta Joukion, Tyrjän ja Koitsanlahden kylät, jotka kuuluivat Kurkijoen pogostaan. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 Käkisalmen lääniin kuulunut alue siirtyi Venäjältä Ruotsille.
Joukio
Stolbovan rauhansopimuksen solmimisen jälkeen Kurkijoen ortodoksisen seurakunnan Sammatlammin ja Tyrjän kappeleista tuli Joukion evankelis-luterilainen seurakunta. Ensimmäinen luterilainen kirkko paikkakunnalla tiedetään olleen 1617, ja oma pappi mainitaan ensimmäisen kerran 1632. Sammatlammin ja Tyrjän ortodoksiset kappeliseurakunnat jatkoivat toimintaansa noin vuosisadan ajan hiipuen vähitellen kokonaan.
1652 perustettiin Joukion ja Uukuniemen alueelle Nyborgin kreivikunta, joka lakkasi 1680.
Ortodokseja painostettiin kääntymään luterilaisiksi, ja monet alueen ortodoksisista asukkaista muuttivat itään, pakoon Ruotsin harjoittamaa luterilaistamista. Ortodoksien tilalle muutti savolaisia luterilaisia talonpoikia ja muualta Suomesta tulleita, jotka saivat verohelpotuksin hoidettavakseen Moskovan suuriruhtinaskunnan puolelle siirtyneiden ortodoksien entiset maatilat. Verohelpotusten lisäksi toinen etu oli se, ettei Käkisalmen läänissä suoritettu sotaväenottoa, jolloin talonpoikaisväestö oli asevelvollisuudesta vapaa Käkiselmen läänin osalta. Käkisalmen lääni kuului Inkerinmaan kenraalikuvenementtiin, ja sitä kohdeltiin Ruotsin kuningaskunnan voittomaana, jonka aatelittomilla asukkailla ei ollut oikeutta lähettää valtiopäivämiehiä Ruotsin valtiopäiville.
Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Joukio palautettiin Venäjän yhteyteen. Tämän jälkeen pitäjä kuului Vanhaan Suomeen, joka liitettiin Suomen autonomiseen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.
Parikkala
thumb|Karjalan Metsätuote Oy:n omistama saha Simpelejärven rannalla Parikkalan Kangaskylässä kuvattuna vuonna 1951. Seurakunnan neljäs kirkko valmistui vuonna 1817 Parikka-nimisen talonpojan maalle, minkä jälkeen pitäjää ja seurakuntaa alettiin kutsua Parikkalaksi. Pitäjä on tullut myöhemmin tunnetuksi muun muassa lukuisista meijereistään. Parikkalan eteläosasta muodostettiin Simpeleen kunta vuonna 1923 ja pohjoisosasta Saaren kunta vuonna 1929 Viime sotien seurauksena Parikkalan alueesta noin 1/3 (293 km²) jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle ja alueen 2 556 asukasta joutuivat jättämään kotinsa. Luovutettu alue käsitti Lamminsalon ja Koitsansalon kylät, Syväoron asemanseudun sekä osia Lamminkylän, Poutalan ja Tyrjän kylistä. Vuonna 1945 siirrettiin Innasennurkka ja Kaljusenkylä Parikkalasta Simpeleeseen.
Maantiede ja luonto
Parikkalan kunta sijaitsee Kaakkois-Suomessa, Etelä-Karjalan maakunnan koilliskärjessä. Pääosa kunnasta sijaitsee Salpausselkien väliin jäävässä kumpuilevassa maastossa, ja sen maalaismaisemaa luonnehtivat metsät, harjut, mäet, pellot ja järvet. Parikkalassa on 1700–1900-luvuilla hankittu uutta viljelymaata järvenlaskulla.
Suurin osa Parikkalasta kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen, joka on harvoja Suomeen ulottuvia Laatokan valuma-alueeseen kuuluvia vesistöalueita. Aiemman Uukuniemen kunnan alue kuitenkin kuuluu Vuoksen vesistöalueeseen ja Saimaan valuma-alueeseen. Parikkalan suurimpia järviä ovat Simpelejärvi ja Pyhäjärvi, joista edellinen kuuluu Hiitolanjoen ja jälkimmäinen Vuoksen vesistöalueeseen. Simpelejärveen kuuluva, umpeenkasvanut Siikalahti on Suomen merkittävimpiä lintukosteikkoja, jossa on tavattu noin 250 erilaista lintulajia, 900 perhoslajia ja useita harvinaisia kasvilajeja.
Parikkalan alueella sijaitsee niin ikään Pieni Rautjärvi, Tyrjänjärvi, Suuri Rautjärvi ja yli sata muuta vähintään hehtaarin laajuista järveä. Yli neliökilometrin laajuisia järviä on yksitoista.
Politiikka ja hallinto
thumb|Parikkalan kunnantalona toimiva "Harjulinna", joka valmistui vuonna 1938 suojeluskuntataloksi. Kunnan valtapuolue on ollut keskusta, ja kunnanhallitusta on johtanut koko 2000-luvun keskustalainen Ari Berg. Kunnanjohtaja on Vesa Huuskonen, joka on ammattisotilas ja löytyi tehtävään pitkän etsinnän jälkeen. Edellinen kunnanjohtaja Hans Olander lähti kunnanjohtajan paikalta sekavien vaiheiden jälkeen, ja hänen seuraajakseen ei ollut juuri hakijoita.
Väestö
pienoiskuva|Kartta Parikkalan kylistä ja pitäjistä eli vuoden 2005 liitosta edeltäneistä kunnista. Vuoden 2017 lopussa Parikkalassa oli 4 969 asukasta, joista 2 210 asui taajamissa, 2 711 haja-asutusalueilla ja 48:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Parikkalan taajama-aste on 44,9 %. Parikkalan taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Parikkalan kirkonkylä on kunnan keskustaajama. Vuonna 2017 siellä asui vajaa kolmannes parikkalalaisista. Keskustaajama sijaitsee valtatien 6 ja Karjalan radan varrella sekä Simpelejärven rannalla. Keskustaajamassa sijaitsee muun muassa Parikkalan kirkko, rautatieasema ja suuri osa kunnan palveluista. Matkaa Parikkalan kirkonkylältä on Imatralle 60 km, Savonlinnaan 60 km, Lappeenrantaan 95 km ja Joensuuhun 140 km. Parikkalan pienin taajama, Akonpohja, oli entisen Saaren kunnan keskustaajama.
Kylät
Akonpohja, Honkakylä, Intsilä, Joukio, Järvenpää, Kangaskylä, Kaukola, Kesusmaa, Kinnarniemi, Kirjavala, Koitsanlahti, Kummunkylä, Lamminkylä, Maironiemi, Melkoniemi, Mikkolanniemi, Mäntylahti (Mentalahti) - eli Särkisalmi, Niukkala, Oravaniemi, Poutala, Rantakylä, Rasvaniemi, Rautalahti, Saarenkylä, Savikumpu, Tarnala, Tiviä, Tyrjä ja Uukuniemi.
Väestönkehitys
Parikkalan väestönkasvu on negatiivista. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|250px|[[Parikkalan patsaspuisto.]] thumb|Vuonna 1986 avattu Hotelli-ravintola Kägöne, joka on rakennustyyliltään karjalaistyylinen hirsilinna.
Parikkalan merkittävimpiä luonnonnähtävyyksiä on Simpelejärven linnuistaan kuuluisa Siikalahti sekä Kesusmaan kylässä sijaitsevat Mykkiin kivet, joka on harvinaislaatuisen suuri ryhmä kookkaita siirtolohkareita.
Kuntakeskuksessa paljastettiin 11.7.2015 pronssin valettu 160 cm korkea Piikapatsas. Se pystytettiin Parikkalantien varrella sijaitsevalle torialueelle, jossa se katsoo kohti Simpelejärveä. Patsaan hankki yhdistys Parikkalan Kalevalaiset naiset, joka myös järjesti keräyksen teoksen rahoittamiseksi. Patsaan suunnitteli rautjärveläinen taiteilija Marjaana Tykkyläinen apunaan Jyrki Roivainen, Kirsi Siponen ja Tuomas Huhtakallio. Parikkalassa on valittu paikkakunnan nuorten joukosta yksi Pikkupiika Parikkalan kunnan kasvoksi joka vuosi 1987 lähtien.
Uskonnolliset yhteisöt
Parikkala kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
pienoiskuva|250px|[[Parikkalan kirkko.]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Parikkalassa toimii yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, Parikkalan seurakunta. Se järjestää yhdessä Parikanniemisäätiön kanssa vuosittain Orpokotijuhlat, jonne saapuu satoja kuulijoita ja talkoolaisia eri puolilta Suomea. Paikkakunnalta löytyy myös Parikkalan Larpparit -niminen kilta.
Parikkalassa toimii myös Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta, jolla on kolme tsasounaa Parikkalassa: pyhän Johannes Kastajan tsasouna Parikkalan kirkonkylässa, vuonna 2003 rakennettu pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin tsasouna Koitsanlahdessa sekä 2016 valmistunut (2017 vihitty) Pyhän perheen tsasouna Uukuniemen kirkonkylän Akkakalliolla.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Parikkalan kunnan nykyisellä alueella.
Kunnalliset palvelut
Koulut ja kirjastot: Kirjolan koulu (luokat 1-9), Saaren koulu (Akonpohja, luokat 1-6), Parikkalan lukio , Simpelejärven opisto , Parikkalan pääkirjasto, Saaren kirjasto, Uukuniemen kirjasto.
Terveys ja vanhainhoito: Parikkalan hyvinvointikeskus , Vanhainkoti Käskynkkä.
Kaupalliset palvelut
thumb|Kesällä 2009 avattu Särkisalmen ABC-huoltoasemamyymälä Parikkalassa. Kaupat ja kioskit: S-market Parikkala, K-Market Röksä (Kirjavala), Sale Akonpohja, Uukuniemen pitäjän kyläkauppa, R-kioski, Alko, Tokmanni, Särkisalmen -kotileipomo ja Särkisalmen Pellava Kauppa.
Ravintolat ja pubit: Bar Cafe Assa, Ravintola Kaakonranta, Yusuf Kebab Pizzeria, Puoti ja Kuppila Piika&Renki, Hotelli-ravintola Kägöne, Iloisen pässin maalaispuoti ja Juholan Biisoniareena.
Muita palveluja: ABC Särkisalmi, Apteekki, Juhlatila Louhela, Kokkosen sementtivalimo, LVI-Visio (LVI-palvelut), OP Parikkala, Oronmyllyn loma- ja kurssikeskus, Papinniemen leirintäalue, Parikkalan Pikapulla -leipomo, Parikkalan Putkitus, Parikkalan Valo -sähköyhtiö , Parviisi LKV -kiinteistövälitys, Saaren Pelti ja Kouru, Saaren pesula, Saaren rakennuspalvelu, Särkisalmen rengas.
Liikenneyhteydet
250px|pienoiskuva|Kuntataajaman uusi liittymätie Kukonkannassa Moskuunniemen suuntaan.
Parikkala on huomattava sekä valtateiden että rautateiden risteyskohtana. Sen ohitse kulkee valtatie 6 Helsingistä Joensuuhun, ja Parikkalassa siitä erkanee Savonlinnan kautta Juvalle johtava valtatie 14. Kuutostieltä on Parikkalan kuntataajamaan useita liittymiä, uusin Moskuunniemeltä Särkisalmen suunnasta tuleva otettiin käyttöön vuonna 2009. Samalla poistui käytöstä entisen liittymätien tasoristeys.
Kunnan keskustaajamasta on Parikkalan rautatieasemalta suorat junayhteydet Joensuuhun, Helsinkiin ja Savonlinnaan. Yöjunia ei nykyisin ole Parikkalasta lähteville. Linja-auton yöpikavuoro kulki päivittäin Helsingin ja Joensuun välisen reitin Parikkalan kautta, kunnes OnniBus-vuorot syrjäyttivät paikallisen liikennöitsijän ja lopulta Onnibus lopetti C6-vuoroltaan välin Imatra-Joensuu keväällä 2020. Linja-auto kulkee arkipäivisin Parikkalan kautta Imatran ja Savonlinnan välillä. Parikkalassa sijaitsee myös Saaren rautatieasema, mutta sen matkustajaliikenne lakkautettiin vuonna 2005.
Joensuuhun johtava nykyinen Karjalan rata kulkee Parikkalan kautta. Parikkalan rautatieasemalla siitä haarautuu Savonlinnan rata. Alun perin Parikkalan asema oli vain yksi väliasema Elisenvaaran–Savonlinnan-radalla, mutta kun Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, rakennettiin jo 1940-luvun lopulla yhdysrata Simpeleeltä Parikkalaan ja myöhemmin 1960-luvulla rata Parikkalasta Joensuuhun. Elisenvaaran ja Parikkalan välinen rataosa on purettu. Rautatieaseman rakennus siirtyi Parikkalassa Ratahallintokeskukselta kunnan omistukseen ja nykyisin siinä toimivat ompelimo-myymälä Ihan Helmi sekä ravintola Bar cafe Assa.
Parikkalan lähin lentoasema sijaitsee 60 kilometrin päässä Savonlinnassa.
Muuta toimintaa
thumb|[[Parikkalan-Rautjärven Sanomat-lehden toimitus]] Parikkalassa toimivia urheiluseuroja ovat Parikkalan Urheilijat, Saaren Urheilijat, Uukuniemen Urheilijat, Parikkalan Seudun Ampujat, suunnistusseura RaPSU ja Parikkalan sukeltajat ry.
Parikkalassa ilmestyy Suomen toiseksi vanhin paikallislehti, nykyisin Parikkalan-Rautjärven Sanomat.
Ruokakulttuuri
Parikkalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sikasoppa, veriletut, puolukka-porkkanapiirakka ja karpalokiisseli.
Kelontekemä
Kelontekemä on kylä Kittilän kunnan kaakkoisosassa Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee noin 48 kilometriä Kittilän kirkonkylältä kaakkoon, Kittilän suurimman järven, kalaisan Kelontekemäjärven kaakkoisrannalla. Kelontekemäjärvi laskee Jeesiöjokeen. Kylän asukasluku on noin 105 (2013).
Naapurikylä Tepsa sijaitsee Kelontekemästä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon, Kittilä–Sodankylä-maantien varrella.
Kelontekemäjärvessä sijaitsee myös Karipahta, joka on ollut Kittilän ja Sodankylän lapinkylien rajana. Sitä kutsutaan vieläkin Rajakiveksi.
Calcutta
Calcutta tarkoittaa seuraavia:
Kelontekemä
Kelontekemä säästyi Lapin sodan tuhoilta, koska silloin se sijaitsi tiettömän taipaleen takana.
Kelontekemä on esiintynyt kirjallisissa lähteissä: Kelådokie Träsk (1642), Kehlontäkämä järfwi (1672), Kellontekemä (kylä, 1771, 1828–1846). Kelontekemä ei ole nykymuodossaan kielellisesti luonteva. Kansanperinne ja vanhat kirkonkirjat liittävät nimen (kirkon)kelloon: Kellontekemä. Nimi on kuitenkin ilmeinen mukaelma jostakin saamenkielisestä nimestä, jonka loppuosana on sama johdin kuin → Enontekiön saamelaisessa vastineessa Eanodat (< -dat < *-nte ̆k, historiallisesti sama kuin suomen johdin -nne esimerkiksi sanassa alanne). Nimen alkuosa on jäänyt tuntemattomaksi.
Eettinen objektivismi
Eettinen objektivismi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Läpimurtosovellus
Läpimurtosovellus engl. killer application tai lyhyemmin killer app tarkoittaa tietokoneohjelmaa, joka osoittaa sen alustana toimivan tekniikan (kuten pelikonsolin, kotitietokoneen tai käyttöjärjestelmän) arvon ja edistää sen suosiota.
Historia
Space Invadersin käännös Atari 2600:lle oli konsolin läpimurtosovellus, jonka ansiosta monet kuluttajat hankkivat konsolin vain pelatakseen tuota peliä.
Bungie Studiosin kehittämä Halo: Combat Evolved oli Xboxin läpimurtosovellus, jonka sanotaan tehneen ensimmäisen persoonan ammuntapeleistä pelattavia pelikonsoleilla.
ASLAK (kuntoutus)
ASLAK eli ammatillisesti syvennetty lääketieteellinen kuntoutus on työelämässä oleville tarkoitettua Kelan järjestämää harkinnanvaraista varhaiskuntoutusta, jonka ensisijaisena tavoitteena on työkyvyn säilyttäminen ja parantaminen. Aslak-kuntoutus toteutetaan kuntoutuslaitoksissa kiinteässä yhteistyössä työterveyshuollon ja työyhteisön kanssa. Aslak-kuntoutus on harkinnanvaraista (määrärahasta riippuvaista), kun sitä lähellä oleva toinen Kelan kuntoutuksen muoto Tyk-toiminta (Työkykyä ylläpitävä ja parantava valmennus) on tietyin edellytyksin työntekijän subjektiivinen oikeus.
Kerros
pienoiskuva|Kerrostalosta punaisella väritetty osa on talon yksi kerros. Kerros tarkoittaa samalla tasolla olevia rakennuksen tiloja tai huoneita. Kerroksesta kirjoittaessa tarkoitetaan yleisesti ottaen maanpinnan yläpuolella tai alapuolella olevaa tasoa: esimerkiksi kellarikerrosta ja yläkertaa. Kellari on yleensä kokonaan tai osittain pinnan alapuolella. Kerrosta, joka on maan kaltevuuden vuoksi joiltain osin maanpinnan alapuolella, kutsutaan osittain maanalaiseksi kerrokseksi.
ASLAK (kuntoutus)
Aslak-kuntoutukseen käytetään vuosittain 33 miljoonaa euroa, joka vastaa 12 prosenttia Kelan koko kuntoutusbudjetista.
Aslak-kuntoutuksen vaikuttavuus
Mikhail Saltychev seurasi vuonna 2012 ilmestyneessä väitöstutkimuksessaan kahdeksan vuoden ajan yli 3000 Aslak-kuntoutukseen osallistunutta henkilöä. Tuloksena oli, ettei Aslak vähentänyt työkyvyttömyyseläkkeelle joutumisen tai pitkien sairauspoissaolojen riskiä. . ASLAK-kuntoutukseen osallistuminen ei lisännyt myöskään liikuntaa, vähentänyt alkoholinkäyttöä, alentanut painoindeksiä tai vähentänyt merkittävästi tupakointia. Tutkimukseen osallistuneiden somaattinen ja psyykkinen terveys ei myöskään parantunut kontrolliryhmään verrattuna.
Vuonna 2012 laadittiin myös katsaus ASLAK-kuntoutuksesta aiemmin tehtyihin tutkimuksiin. Katsauksessa havaittiin, että aiempien tehtyjen tutkimusten tulokset olivat keskenään hyvin ristiriitaisia. Niistä saattoi kuitenkin vetää kokonaisuudessaan sen johtopäätöksen, että näyttö Aslak-kuntoutuksen vaikuttavuudesta on vähäistä ja kuntoutus on osoittautunut kustannustehokkuudeltaan heikoksi.
Vuonna 2009 ilmestyneessä 2 000 kuntoutujan tutkimuksessa ilmeni, että työkyvyttömyyden riski pieneni 8 vuoden seuranta-aikana neljän ensimmäisen seurantavuoden aikana, mutta kohosi sen jälkeen samaksi kuin niillä, jotka eivät olleet osallistuneet kuntoutukseen. Säästyneiden sairauslomapäivien aiheuttama taloudellinen säästö oli kuitenkin todennäköisesti kuntoutuksesta koituvia kuluja pienempi.
Aslak-kuntoutuksen historia
Aslak-kuntoutuksen nimellä tunnettu kuntoutuksen muoto käynnistyi 1980-luvun alkupuolella, aluksi metsurien ja siivoojien laitoskuntoutuksena laajentuen siitä sitten nopeasti kaikkiin ammattiryhmiin. Aslak-kuntoutuksen kohderyhmänä ovat työssä käyvät henkilöt, joiden työssä suoriutumiseen liittyvät haitat ja oireet eivät vielä ole kehittyneet niin pitkälle, että lakisääteinen ammatillinen kuntoutus työkyvyttömyyden välttämiseksi olisi tarpeen.
Vuoden 1990 tulopoliittisen kokonaisratkaisun yhteydessä tehty työkykyä ylläpitävää toimintaa (tyky) koskeva sopimus (ns. TMJ-TS-sopimus) loi laajemman perustan siinä vaiheessa vielä kehittyvälle Aslak-kuntoutukselle. Sopimuksessa todettiin muun muassa, että toimenpiteiden lähtökohta on, että kuntoutuja jatkaa omassa työssään. Tukitoimenpiteistä vastuussa oleva henkilö laatii yhdessä työntekijän tai toimihenkilön ja tarvittaessa yrityksen yhteistoimintatahojen kanssa yksilöllisen toimenpidesuunnitelman, jossa voivat tulla kysymykseen esimerkiksi
Aslak-kuntoutuksen nykyinen säädöspohja
Ammatillisesti syvennetty lääketieteellinen kuntoutus kohdistuu työssä olevaan väestöön ja se toteutetaan työpaikan, työterveyshuollon, kuntoutuksen palvelujen tuottajan ja Kelan yhteistyönä. Tavoitteena on työkyvyn pitkäaikainen parantaminen ja työkyvyn säilyttäminen, kun työkyvyn heikkenemisen riskit ovat jo todettavissa. Aslak-kuntoutus on luonteeltaan ennalta ehkäisevää ja suunnattu työntekijöille ja ammattialoille, joilla työstä johtuva fyysinen, henkinen ja sosiaalinen kuormitus on poikkeuksellisen suuri ja johtaa helposti terveysongelmien kasautumiseen.
Hyväksyessään jonkin kuntoutuslaitoksen kuntoutusta toteuttamaan Kela edellyttää laitoksen noudattavan palvelustandardia. Kelan standardien mukaan Aslak-kuntoutuksen tavoitteena on
Palveluntuottajan aloitteesta voidaan kuntoutusprosessin aikana esille nousseista työhön tai työolosuhteisiin liittyvistä asioista keskustellaan työpaikalla ja/tai työterveyshuollossa.
Aslak-kuntoutuksen kehittäminen
Kela toteutti Työhönkuntoutuksen kehittämishankkeen ajanjaksolla 1.4.2007-30.6.2010. Hanke kattoi harkinnanvaraisen Aslak-kuntoutuksen ja lakisääteiseen ammatilliseen kuntoutukseen kuuluvan Tyk-toiminnan. Hankkeeseen osallistui viisi valtakunnallista palveluntuottajaa:
Hankkeessa keskeisintä oli kuntoutustarpeen varhainen toteaminen, kuntoutuksen oikea-aikaisuus ja kuntoutuksen menetelmien ja toimintamallien kehittäminen. Tarkoituksena oli saada Kelan käyttöön työikäisille parhaiten sopivia kuntoutuksen muotoja ja samalla kehittää kuntoutuksen yhteistyötä ja erikoisosaamista.
Vuonna 2016 Kela uudistaa työikäisten kuntoutusta ja samalla myös Aslak- ja Tyk-kuntoutukset korvataan uudella AURA-kuntoutusmallilla. AURA-kuntoutuksessa kuntoutus kytkeytyy aiempaa voimakkaammin kuntoutujan omaan työhön.
Charles Stenvig
Charles A. Stenvig (16. tammikuuta 1928 – 22. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen sitoutumaton poliitikko. Hän toimi kolme kaksivuotista kautta Minneapolisin pormestarina vuosina 1969–1973 ja 1975–1977. Vuoden 1973 vaalit hän hävisi Arthur Naftalinille.
Varsinaiselta ammatiltaan Charles Stenvig oli poliisi.
Belgian Grand Prix 1999
Belgian Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Spa-Francorchamps'n radalla 29. elokuuta 1999. Kilpailun voitti David Coulthard. Toiseksi tullut Mika Häkkinen varmisti McLarenille kaksoisvoiton. Häkkinen ajoi kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1,53.955.
Jab We Met
Jab We Met (suomeksi ”Kun me tapasimme”) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka ohjasi Imtiaz Ali. Päärooleja näyttelivät Shahid Kapoor ja Kareena Kapoor neljännessä yhteisessä elokuvassaan. Elokuva oli menestys ja se voitti useita palkintoja.
Turun Pyrkivä
Turun Pyrkivä (aiemmin Maarian Pyrkivä) on vuonna 1906 perustettu turkulainen urheiluseura. Sen lajeja ovat nykyisin jalkapallo, kaukalopallo, koripallo, telinevoimistelu, sulkapallo, pöytätennis, yleisurheilu ja joukkuevoimistelu. Seuran perustivat alun perin telinevoimistelijat.
Voimistelu
Turun Pyrkivän telinevoimistelijat ovat sittemmin menestyneet sekä valtakunnallisella että kansainvälisellä tasolla varsin hyvin. Kaino Lempinen kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti Helsingin olympialaisten joukkuekilpailussa olympiapronssia. Lähihistorian menestynein Pyrkivää edustanut telinevoimistelija on Annukka Almenoksa, joka voitti urallaan 18 Suomen mestaruutta vuosina 1998–2004. Hän on edelleen ainut suomalaisnainen, joka on saavuttanut arvokisoissa finaalipaikan (EM-kisat 2002).
Joukkuevoimistelun puolella viime vuosina Turun Pyrkivä on menestynyt kansainvälisesti hyvin. Sanix-joukkue on ollut lajin MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Nuoremmat joukkueet ovat pärjänneet hyvin kotimaassa sekä kansainvälisissä kilpailuissa. Lisäksi Turun Pyrkivän Sudenkorennot -joukkue edusti vuonna 2005 Suomea IFAGG:n historian ensimmäisissä nuorten MM-kilpailuissa (juniorisarja) Tšekissä.
Jääurheilu
Kaukalopallossa Pyrkivä pelasi kauden 2007–2008 loppuun asti pääsarjatasolla Kaukalopalloliigassa. Seuralla on ollut aikoinaan toimintaa myös jääkiekossa ja jääpallossa, josta sillä on myös 11 TUL:n mestaruutta. SM-sarjassa joukkue pelasi kaudella 1945. Vuosina 1948–1952 se pelasi SM-otteluissa Palloliiton mestaria vastaan mutta hävisi kuitenkin jokaisella kerralla.
Jalkapallo
Pyrkivä on pelannut jalkapallon mestaruussarjassa kahteen otteeseen: viisi kautta vuosina 1952–1956 sekä kaudet 1978 ja 1979. Seura voitti jalkapallon Suomen mestaruuden vuonna 1954 ja SM-pronssia vuonna 1952. Pyrkivä on lisäksi pelannut 17 kautta jalkapallon I divisioonassa.
Turun Pyrkivän naisten joukkue on esiintynyt pääsarjatasolla vuosina 1979–1984 sekä 1986–2000. Seura saavutti yhteensä kuusi naisten SM-mitalia sekä Suomen Cupin voiton 1994. Suomen Cupin ja SM-hopean voittanutta vuoden 1994 joukkuetta valmensi turkulainen Harri Ekroos. Joukkueen nuori tähti oli myöhemmin Suomen maajoukkuetta menestyksekkäästi johtanut Anna-Kaisa Rantanen.
Muu toiminta
Syksyllä 1956 Turun Pyrkivä järjesti Turun konserttitalossa Suomen ensimmäisenä rock and roll -konserttina mainostetun nuorisotapahtuman. Esiintyjät kuten Erik Lindströmin yhtye ja Gusse Rössi soittivat kuitenkin lähinnä itselleen tutumpaa jazzia, ja musiikki peittyi yleisön vihellykseen.
Joonas Hurri
Joonas Samuli Hurri (s. 31. maaliskuuta 1991 Lahti) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Valko-Venäjän Ekstraligan H’K Njoman Hrodnassa. Hänen aiemman seuransa, SM-liigajoukkue Pelicansin apuvalmentaja Pasi Nurminen on luonnehtinut Hurria nuorempana moderniksi peruspuolustajaksi ja verrannut häntä nuoreen Janne Laukkaseen. Hurri on pelannut urallaan ulkomailla myös Ruotsissa, Kiinassa, Japanissa ja Tanskassa.
Seuraura
Hurri on Pelicansin kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kiekkoreippaassa, jonka C-nuorten tehokkain puolustaja Hurri oli kaudella 2007–2008 C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 3+7=10. Kaudella 2009–2010 hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä pelattuaan yhteensä 14 Mestis-ottelua Heinolan Kiekossa ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehopistein 1+2=3. Hurri pelasi HeKissä kauden loppuun ja edusti joukkuetta myös kuuden ottelun verran Mestiksen karsintasarjassa tehopistein 1+1=2.
Kauden 2011–2012 Hurri aloitti lainalla Heinolan Peliitoissa (Heinolan Kiekko vaihtoi nimensä), jossa hän pelasi lopulta yli puolet runkosarjastaan. Hurri palasi loppukaudella Pelicansin vahvuuteen pelaten SM-liigassa 13 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2012–2013 Hurri teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 35 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11. Maaliskuussa 2013 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Syyskuussa 2015 Hurri teki vuoden mittaisen sopimuksen Peliittojen kanssa oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2015–2016. Hän pelasi paljolti Pelicansin ja Peliittojen välillä, kunnes siirtotakarajalla helmikuussa 2016 Pelicans kiinnitti Hurrin loppukauden sopimuksella vahvuuteensa.
Kaudeksi 2016–2017 Hurri siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Asplöven HC:hen. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +17. Elokuussa 2017 Hurri teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen KHL:n kiinalaisjoukkue Kunlun Red Starin kanssa. Hän pelasi kauden 2017–2018 kokonaan seuran farmijoukkueessa, VHL-joukkue KRS Heilongjiangissa. Hurria oli houkuttelemassa Kunlunin organisaatioon häntä aiemmin Peliitoissa valmentanut Jukka Varmanen. Kaudeksi 2018–2019 Hurri siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Aasian liigan japanilaisjoukkue Nikkō Ice Bucksiin. Kesken kauden, helmikuussa 2019 hän siirtyi kuitenkin loppukauden sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Rungsted Seier Capitaliin. Hurri voitti kauden päätteeksi Tanskan-mestaruuden.
Hurri siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Valko-Venäjän Ekstraligan H’K Njoman Hrodnaan.
Maajoukkueura
Hurri pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän voitti pronssia. Hurri pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2008. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 33 poikien maaottelua.
Muuta
Hurri avioitui heinäkuussa 2021 vuoden 2018 Miss Suomen, Alina Voronkovan kanssa.
Sierra Leonen lippu
Sierra Leonen lippu otettiin käyttöön virallisesti 27. huhtikuuta 1961. Sierra Leonen lippu on vihreän, valkoisen ja sinisen muodostama trikolori. Lipun suhdeluku on 2:3.
Vihreä symboloi lipussa maataloutta, vuoria ja luonnonvaroja, valkoinen symboloi yhtenäisyyttä ja oikeudenmukaisuutta ja sininen symboloi Freetownin luonnonsatamaa ja merta.
George Clooney
George Timothy Clooney (s. 6. toukokuuta 1961 Lexington, Kentucky) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hän on myös YK:n rauhanlähettiläs.
Clooney nousi tunnetuksi television sairaaladraamassa Teho-osasto (1994–1999). Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Meren raivo, Ocean’s Eleven – korkeat panokset jatko-osineen, Sietämätöntä julmuutta, Eräänä kauniina päivänä, Rauhantekijä, Hämärästä aamunkoittoon ja Veteen piirretty viiva.
Varhainen elämä
George Clooneyn isä Nick oli tunnettu televisiotoimittaja ja tätinsä Rosemary Clooney laulaja ja näyttelijä. Clooneylla on isosisko. Clooney on irlantilaista, saksalaista ja englantilaista sukujuurta.
Clooney esiintyi televisiossa ensi kerran viisivuotiaana isänsä juontamissa ohjelmissa. Perhe muutti isän työn vuoksi usein Kentuckyssa ja Ohiossa, ja vuonna 1974 he asettuivat Kentuckyn Augustaan. Clooney on kertonut olleensa koulussa hyvä oppilas, vaikka olikin enemmän kiinnostunut urheilusta kuin lukemisesta. Kuusitoistavuotiaana Clooney yritti Cincinnati Redsin baseball-joukkueeseen, muttei saanut sopimusta. Clooney kävi collegea Northern Kentucky Universityssa ja opiskeli poliittista journalismia. Hän kuitenkin lopetti opintonsa pian päätettyään, ettei sovellu televisiojournalistiksi. Collegen jälkeen hän työskenteli Cincinnatissa kenkämyyjänä ja tupakanpoimijana.
Ura
Menestyssarja Teho-osasto (1994–1999) teki Clooneysta tähden lähes yhdessä yössä. Hän esiintyi Teho-osaston tekemisen aikana monessa menestyselokuvassa. Vuonna 1999 hän jätti sarjan ja siirtyi kokonaan elokuviin. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Salaisen agentin tunnustukset (2002). Hän tuotti poliittisen draaman Syriana (2005) ja näytteli siinä. Hän loukkasi selkärankansa elokuvan kuvauksissa ja joutui kahteen leikkaukseen. Clooneyn seuraava ohjaus Good Night, and Good Luck. (2005) toi hänelle Oscar-ehdokkuudet parhaasta ohjauksesta ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
Politiikassa
Poliittisesti Clooney on liberaali. Hän on vastustanut julkisesti Irakin sotaa ja arvostellut presidentti George W. Bushia. Clooney meni 2006 Sudanin Darfuriin tekemään videoraporttia alueen ongelmista sodan keskellä. Hän puhui julkisuudessa Darfurin kansanmurhaa vastaan ja perusti Not On Our Watch -järjestön auttamaan darfurilaisia. Hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien rauhanlähettilääksi 2008.
Yksityiselämä
People nimesi Clooneyn kahdesti ”maailman seksikkäimmäksi mieheksi”. Clooney on ollut kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Talia Balsam. Syyskuussa 2014 Clooney meni naimisiin brittiläisen ihmisoikeusasianajaja Amal Alamuddinin kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2017 syntyneet kaksoset, tyttö ja poika.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Clooney sai Golden Globe -palkinnon parhaasta miespääosasta komediaelokuvassa Coenin veljesten elokuvassa Voi veljet, missä lienet? (2000). Hän voitti vuonna 2006 elokuvasta Syriana Oscar-palkinnon parhaasta sivuosasuorituksesta. Hän sai ensimmäisen miespääosan Oscar -ehdokkuutensa elokuvasta Michael Clayton (2007). Lisäksi Clooney oli elokuvasta muun muassa SAG- ja Golden Globe -ehdokkaana. Clooney voitti parhaan näyttelijän Golden Globe -palkinnon elokuvasta The Descendants (2011). Clooneyn tuottama Argo (2012) voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon 2013.
Grand Prix -autoilu
thumbnail|350px|[[Georges Boillot ajaa vuonna 1912 Ranskan GP:n voittoon Dieppessä.]]
Grand Prix -autokilpailujen juuret ovat Ranskassa vuonna 1894 järjestetyissä autokilpailuissa. Ajan mittaan autokilpailut kehittyivät yksinkertaisista kaupungista toiseen suuntautuvista katuajoista todellisiksi autojen ja kuljettajien nopeutta ja kestävyyttä mittaaviksi koitoksiksi. Kilpailuista kehittyi vuosikymmenten aikana nykyinen Formula 1-l uokka, jonka kilpailuista nimitystä yhä käytetään.
Erilaiset tekniset innovaatiot mahdollistivat autojen nopeuksien kohoamisen nopeasti yli 160 kilometriin tunnissa, mutta koska kilpailut käytiin varhaisvuosina poikkeuksetta yleisillä teillä, olivat sekä kuljettajien että sivustakatsojien kuolemaan johtaneet onnettomuudet varsin yleisiä.
Ensimmäiset autokilpailut
Kilpa-autoilua hallitsi vuosisadan loppuun saakka Panhard, kunnes autojen nopeus alkoi moottoritilavuuden kasvun myötä saavuttaa uusia mittasuhteita. Pian 7–8-litraiset koneet olivat arkipäivää. Myös autojen rungot kehittyivät, samoin jarrut ja renkaat. 1901 esiteltiin vallankumouksen 35-hevosvoimainen Mercedes, joka oli jo täysverinen kilpa-auto, ja myöhemmin moottoria kehitettiin 60-hevosvoimaiseksi.
Ensimmäinen Grand Prix
Vuonna 1906 Automobile Club de France järjesti ensimmäinen ja tuohon aikaan ainoan Grand Prix (suom. "suuri palkinto") -nimeä kantaneen autokilpailun. Kaksipäiväisen kilpailun kotipaikkana toimi Le Mansin kaupunki, ja ratana toimi noin 105 kilometrin mittainen, karkeasti kolmion muotoinen yleisistä teistä koostunut rata, joka kumpanakin päivänä kierrettiin kuusi kertaa. Yhteen kierrokseen meni tuon ajan kalustolla aikaa noin tunnin verran. Grand Prix'hin otti osaa 32 kilpailijaa, ja erilaisia autonvalmistajia oli mukana 12 kappaletta. 1 260 kilometrin mittaisen kilpailun voittoon ajoi unkarilainen Ferenc Szisz Renault'lla.
1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä kilpa-autoiluissa oli mukana voimakkaita kansallismielisiä tunteita. Useat maat järjestivät omia autokilpailujaan, mutta vielä tuolloin järjestäytynyttä mestaruussarjaa ei ollut. Säännöt vaihtelivat maasta ja kilpailusta toiseen, ja tyypillisesti autoille oli säädetty enimmäis-, muttei vähimmäispainoa tavoitteena rajoittaa moottorin kokoa. 10–15-litraiset moottorit olivat melko yleisiä, tavallisimmin niissä oli enintään neljä sylinteriä ja alle 50 hevosvoimaa. Kussakin autossa oli ykköskuljettajan vierellä mekaanikko, eikä kilpailun aikana muiden kuin auton miehistön ollut sallittua koskea autoihin. Ensimmäisen Grand Prix'n voiton saavuttaneen Renault'n yhtenä salaisuutena olikin Michelinin kehittämät irrotettavat pyöränvanteet. Renkaiden vaihto sujui nopeammin, kun muut autokunnat joutuivat irrottamaan kumin vanteesta ja laittamaan uuden tilalle. Teiden heikon kunnon vuoksi renkaidenvaihdot olivat yleisiä.
Kilparatojen kehittyminen
Suurin osa alkuaikojen autokilpailuista järjestettiin tarkoitusta varten rakennettujen kilparatojen sijaan suljetuista yleisistä teistä koostuneilla pitkillä radoilla. Tällaisilla radoilla käytiin muun muassa vuoden 1906 ensimmäinen Grand Prix, kuten myös perinteiset Targa Florio (yli 100 kilometriä pitkä sisilialaisista kyläteistä koostuva rata), saksalainen Kaiserpreis (120 kilometriä) ja vuoden 1907 Grand Prix'in areenana toiminut Dieppe (noin 75 kilometriä), jotka kierrettiin useampaan kertaan.
Poikkeuksiakin oli, kuten vuonna 1907 kilpailukäytössä ollut kananmunan muotoinen soikio Englannin Brooklandsilla sekä kuuluisa Indianapolis Motor Speedway, jolla järjestettiin ensimmäinen Indianapolisin 500 mailin ajo vuonna 1911. Vuonna 1922 avattiin Italian Monzaan huimapäinen Autodromo Nazionale Monza.
Valmistumisvuonnaan Monzassa järjestettiinkin ensimmäinen Ranskan ulkopuolella ajettu Grand Prix -nimeä kantanut kilpailu. Vuonna 1924 myös Belgia ja Espanja järjestivät omat GP:nsä, ja myöhemmin myös muita maita tuli mukaan Grand Prix -perheeseen. Virallisesti kilpailut eivät edelleenkään muodostaneet varsinaista mestaruussarjaa, vaan eräänlaisen löyhän autokilpailujen kokoelman vaihtelevin säännöin. Kuitenkin vuonna 1924 monet kansalliset moottorikerhot muodostivat kansainvälisen liiton, AIACR:n (Internationale des Automobile Clubs Reconnus), johon kuuluva CSI (Commission Sportive Internationale) velvoitettiin määrittelemään yleispätevät säännöt Grand Prix -autoilulle sekä muille kansainvälisille autokilpailuille. Sääntöjen astuessa voimaan moottorin koko ja auton paino oli tiukasti rajoitettu. Säännöistä luovuttiin kuitenkin vuonna 1928, ja alkoi Formula Libre -nimellä tunnettu aika – kilpailuja järjestettiin lähes ilman minkäänlaisia rajoituksia. Vuosien 1927 ja 1934 välisenä aikana Grand Prix -kilpailujen määrä kasvoi räjähdysmäisesti. Kun vuonna 1927 kilpailuja oli viisi, 1929 jo yhdeksän ja 1934 peräti kahdeksantoista, mikä oli suurin määrä ennen toista maailmansotaa.
Vuodet ennen toista maailmansotaa
1920–30-luvun tietämillä kilpa-autoiluun tuli mukaan monia autojen suunnitteluun ja kehitykseen vaikuttaneita nimiä:
Vuonna 1933 Monacon Grand Prix'n yhteydessä ei ensimmäistä kertaa ratkaistu lähtöjärjestystä arvalla, vaan järjestettiin tarkoitusta varten erilliset aika-ajot, jossa lähtöruudukko ratkaistiin autojen nopeuden perusteella.
Kilpailevat autot oli maalattu maiden mukaan. Ranskalaiset autot olivat sinisiä, britannialaiset vihreitä, italialaiset punaisia, belgialaiset keltaisia ja saksalaiset valkoisia. Vuodesta 1934 lähtien saksalaiset lopettivat autojen maalaamisen sen jälkeen, kun Mercedes-Benz oli päätynyt moiseen ratkaisuun painon vähentämiseksi. Metallinväriset autot saivat myöhemmin tiedotusvälineissä nimen "Hopeanuolet".
Ranskalaiset autot, erityisesti Bugatti, mutta myös Delage ja Delahaye jatkoivat hallintaansa 1920-luvun loppupuolelle, kunnes kuvioon astuivat italialaiset Alfa Romeo ja Maserati, ja alkoivat säännöllisesti jättää taakseen ranskalaisia. Samaan aikaan saksalaiset kehittivät uuden, vesipisaran muotoisen auton, jolla ensimmäistä kertaa kilpailtiin Euroopan Grand Prix'ssa Monzassa.
1930-luvun Saksassa natsit innostuivat autourheilusta ja alkoivat tukea Mercedes-Benziä ja Auto Unionia, jotta nämä toisivat kunniaa valtakunnalle. Nämä kaksi saksalaista automerkkiä dominoivatkin Grand Prix -ajoja vuodesta 1934 sodan syttymiseen asti voittaen kolmea lukuun ottamatta kaikki kilpailut. Noihin aikoihin autot olivat jo yksipaikkaisia – mekaanikko oli pudotettu kyydistä 1920-luvun alussa. Moottorit olivat ahdettuja, sylinterejä oli 8–16 kappaletta, hevosvoimia ne tuottivat yli 600 ja kävivät alkoholipolttoaineella.
1923 AIACR:n kokouksessa Pariisissa keskusteltiin kansainvälisestä mestaruussarjasta. Ajatuksen painopiste oli kuitenkin enemmän autonvalmistajien kuin kuljettajien välisessä kilpailussa. Ensimmäinen Euroopan Grand Prix järjestettiin Monzassa samana vuonna, ja autonvalmistajien MM-sarja pyörähti ensimmäistä kertaa käyntiin vuonna 1925. Sarja koostui neljästä yli 800 kilometrin mittaisesta kilpailusta, jotka olivat Indianapolis 500, Euroopan Grand Prix, Ranskan Grand Prix ja Italian Grand Prix. Kuljettajien Euroopan mestaruussarja järjestettiin kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 1935, ja se käsitti kaikki merkittävimmät Euroopan maaperällä ajetut GP:t, jotka tunnettiin nimellä Grandes Epreuves. Sarja kilpailtiin vuosittain vuoteen 1939 saakka, jolloin alkoi sota.
Sodanjälkeiset vuodet
Vuonna 1946 järjestettiin neljä Grand Prix -nimeä kantanutta kilpailua. Ennen sotaa oli määritelty maailmanmestaruussarjan säännöt, mutta vasta vuonna 1947 AIACR uudelleenjärjestäytyi FIA:ksi (Fédération Internationale de l'Automobile), jonka päämaja sijaitsi Pariisissa. Vuonna 1949 se päätti, että seuraavana vuonna olisi määrä järjestää Grand Prix -kilpailuista koostuva kuljettajien MM-sarja, joka kantaisi nimeä Formula 1. Ensimmäinen F1-sarjan Grand Prix -kilpailu järjestettiin 13. toukokuuta 1950 Silverstonen radalla Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Nur Tatar
Nur Tatar Askari (s. 16. elokuuta 1992 Van, Turkki) on turkkilainen taekwondoin, olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Tatar saavutti olympiahopeaa Lontoossa 2012 ja -pronssia Rio de Janeirossa 2016. Maailmanmestaruuden hän on voittanut vuonna 2017. MM-hopeaa hän on saavuttanut 2015 ja 2019. EM-kilpailuissa hän on saanut kultaa 2012, hopeaa 2010, 2016 ja 2018 sekä pronssia 2014 ja 2021. Euroopan kisoissa hän saavutti pronssia 2015. Alle 21-vuotiaissa hän voitti Euroopan-mestaruuden 2009 ja 2010. Kaikki nämä mitalit ovat tulleet 67 kg sarjasta. Nuoremmassa juniorisarjassa hän saavutti 68 kg:n painoluokassaa EM-kultaa 2009 ja 59-kiloisissa EM-pronssia 2007.
Fysiokratismi
Fysiokratismi eli fysiokratia oli 1700-luvun puolivälissä kehitelty maatalousyhteiskunnan mukainen talousteoria, jonka keskeinen ajatus oli maatalouden korostaminen. Fysiokraatit uskoivat, että kansojen vauraus johtui maataloudesta, eivätkä teollisuus tai kauppa tuo vaurautta. Fysiokraattien käsitys maataloudesta sisälsi mm. metsätalouden ja kaivostoiminnan, joten tosiasiallisesti he tarkoittivat kansojen vaurauden johtuvan laajemmasta alkutuotannosta. Maanviljelyn tuottama ylijäämäravinto oli kuitenkin tarkastelussa pääsijalla, koska se oli kaiken muun alkutuotannon edellytys.
Donald Fraser
Donald Fraser voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Keikyä
thumb|right|Keikyän kirkko Keikyä on Turun ja Porin läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Se yhdistettiin vuonna 1981 Kiikan kanssa Äetsän kunnaksi. Äetsä, Vammala ja Mouhijärvi puolestaan yhdistettiin vuoden 2009 alussa Sastamalan kaupungiksi, joka kuuluu nykyään Pirkanmaan maakuntaan. Josef Stenbäckin vuonna 1912 suunnittelema puukirkko sijaitsee Kokemäenjoen etelärannalla. Keikyän vaakunan suunnitteli Heikki Paaer ja se vahvistettiin vuonna 1956.
Keikyän naapurikunnat olivat Huittinen, Kiikka, Kokemäki ja Vammala. Aikaisempia naapurikuntia olivat Kokemäkeen vuonna 1969 liitetty Kauvatsa ja Vammalaan vuonna 1973 liitetty Tyrvää. Kunta sijaitsi yli 20 kilometriä pitkänä, mutta enimmillään vain muutaman kilometrin levyisenä kaistaleena Kiikan ja Huittisten välissä. Keikyän alueen halki kulkevat valtatie 12 Kokemäenjoen eteläpuolella sekä seututie 249 ja Tampereen ja Porin välinen rautatie sen pohjoispuolella. Vammalasta tuleva seututie 249 haarautuu Kokemäenjoen ylittävän sillan pohjoispäässä Huittisiin ja Kauvatsalle. Lähin rautatieliikennepaikka, Äetsän rautatieasema sijaitsi juuri ja juuri Kiikan kunnan puolella. Lähimpiä kaupunkeja ovat Huittinen (10 km), Vammala (15 km), Tampere (65 km) ja Pori (75 km).
Keikyässä ei alun perin ollut varsinaista kuntakeskusta, koska erilaiset julkiset rakennukset sijaitsivat melko hajallaan. 1960-luvulta lähtien nousi kuitenkin yhä keskeisempään asemaan Pehulan kylä joen pohjoispuolella aivan Kiikan rajalla. Äetsän entinen kunnantalo on vuodelta 1977, vielä tuolloisen Keikyän kunnan ajalta.
Vanhoina aikoina Keikyän nimi kirjoitettiin muodossa Keikkiä.
Spermisidi
pienoiskuva|Spermisidejä Spermisidit ovat kemiallisia aineita, joita käytetään ehkäisymenetelmänä. Ne eivät sisällä hormoneita. Spermisidejä on muun muassa puikkoina, vaahtoina ja tabletteina, jotka asetetaan emättimeen ennen yhdyntää. Spermisidit hidastavat siittiöiden kulkua, jonka jälkeen valmisteen sisältämät aineet tuhoavat siittiöt. Spermisidien ehkäisyteho ei ole hyvä, mutta tuplaehkäisynä, esimerkiksi kondomin kanssa käytettynä, se on luotettava menetelmä. Spermisidit saattavat aiheuttaa joillekin allergioita tai ohimenevää kutinaa ja kirvelyä emättimessä.
Keikyä
Luonto
Keikyän maisemakuvaa hallitsee koillisesta lounaaseen virtaava Kokemäenjoki, joka on entisen kunnan kohdalla keskimäärin 200–300 metriä leveä. Joessa aikoinaan olleet suuret Äetsän- ja Meskalankosket on valjastettu energiantuotantoon. Muita vesistöjä on vähän. Joesta muutamia kilometrejä luoteeseen sijaitsee Aurajärvi, joka virtaa entisen Kauvatsan puolelle Lievijärveen.
Historiaa
Keikyä kuului jo keskiajalla Suur-Huittisten pitäjään, josta erotettiin myöhemmin myös Kauvatsa, Punkalaidun ja Vampula. Keikyäläisillä oli aikanaan erämaaomistuksia ja kalavesiä Pohjanlahden rannikolla, mistä muistuttaa Ahlaisissa sijaitseva Keikvesi-niminen merenlahti. Vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan Keikyän alueella oli 14 kylää, joissa oli 45 veroa maksanutta taloa. Keikyäläiset saivat Turun tuomiokapitulilta luvan oman saarnahuonekunnan perustamiseen 1600-luvun lopulla ja saarnahuone valmistui vuonna 1684 tai 1687. Ensimmäinen varsinainen puukirkko valmistui vuonna 1830. Suomen senaatti teki päätöksen Keikyän seurakunnan perustamisesta vuonna 1908, mutta päätöksen toimeenpano ja ero Huittisista venyi vuoteen 1919.
Keikyän kehitys teollisuuspaikkakunnaksi alkoi Porin radan rakentamisen aikoihin, kun Äetsänkosken pohjoisrannalle perustettiin Printz & Co:n konepaja. Laitos muutettiin myöhemmin osittain villankehräämöksi (1897), trikootehtaaksi (1905) ja puuvillatehtaaksi (1914). 1930-luvun alun laman vuoksi tehtaat joutuivat lopettamaan toimintansa. Finnish Chemicals Oy osti tehdasalueen vuonna 1937 ja rakennutti sille klooritehtaan, jonka tuotanto käynnistyi vuonna 1939. Klooritehdas oli kunnan ylivoimaisesti suurin työnantaja, ja sen ansiosta Keikyä oli yksi Suomen teollistuneimmista maalaiskunnista. Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan kunnan ammatissa toimivasta väestöstä 64 prosenttia sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta, 19 prosenttia palveluammateista sekä 17 prosenttia maa- ja metsätaloudesta. Teollisuuden osuus elinkeinorakenteesta (55 %) oli siten Keikyässä suurempi kuin monissa kaupungeissa ja kauppaloissakin. Teollisuuden jalostusarvo asukasta kohti nousi Keikyän osalta vuonna 1970 kahdeksanneksi suurimmaksi koko Suomessa kaupungit ja kauppalat mukaan lukien.
Pienimuotoisempaa teollista toimintaa edusti laukkujen ja lompakoiden valmistus, jota tällä Laukkulaaksoksi kutsutulla alueella harjoitetaan edelleen. Keikyä oli aikoinaan tunnettu myös kampojen ja piippujen sekä erilaisten lastu- ja olkitöiden valmistuksesta.
Meskalankoskeen valmistui vuonna 1921 Äetsän voimalaitos, jonka putouskorkeus on 5–6,5 metriä vesitilanteesta riippuen.
Keikyään asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä.
Itsenäisen Keikyän kunnan viimeisissä kunnallisvaaleissa vuonna 1976 kunnanvaltuuston 21 paikkaa jakautuivat eri puolueiden kesken siten, että SKDL sai kuusi paikkaa, SDP viisi, Kokoomus viisi, Liberaalinen Kansanpuolue kolme ja Keskusta kaksi paikkaa.
Kylät
Aarikkala, Antinahde, Hellilä, Honkola, Kanala, Keikyä, Kiviniemi, Krekola, Meskala, Ojanperä, Partala, Peevola, Pehula, Potila, Saappala, Villilä, Äetsä
Vuoden 1980 taajamarajauksen mukaan Keikyän ainoa taajama oli keskustaajama eli Pehula, jossa oli 2 420 asukasta. Se sijaitsi pieniltä osin myös Kiikan puolella.
Fysiokratismi
Fysiokratismin teoria sai alkunsa Ranskassa, ja se oli kenties ensimmäinen hyvin kehitetty talousteoria. Fysiokratismi oli voimakkaasti sen ajan vallitsevalle merkantilismille vastakkainen suuntaus ja historiallisesti katsoen tärkeä askelkivi talousteoreettisessa ajattelussa merkantilismin ja klassisen liberalismin välillä.
Aatteen merkitys
Fysiokratismi ei koskaan saanut laajaa kannatusta. Fysiokratian teoriapohjan rikkoi 1800-luvulla alkanut fossiilisten polttoaineiden suurimittainen hyödyntäminen, mikä tarkoitti ettei maa- ja metsätalous enää ollut ainoa talouden energianlähde. Samalla käsityöläisten vaihtuessa teollisuustyöntekijöihin rikkoutui ajatus mitään tuottamattomista käsityöläisistä, koska ruokaa hyödyntävien käsityöläisten sijaan alettiin olla riippuvaisia fossiilisia polttoaineita hyödyntävistä koneista. Fysiokratian teoriapohja perustui maatalousyhteiskuntaan, eikä sitä voinut soveltaa teollisuusyhteiskuntaan.
Fysiokratian näkemykset vapaudelle perustuvasta talousjärjestelmästä periytyivät myöhäisemmälle klassiselle liberalismille. Etenkin Adam Smith sai vaikutteita fysiokraattien ajattelusta.
Maatalous vaurauden lähde
Fysiokraattien mukaan maatalous on kansakunnan vaurauden lähde. Maatalouden ylikorostamisen pääperusteena oli maatalouden tuotteiden suuri lisääntyvyys. Esimerkiksi viljanjyvän kylvämällä saattaa saada kymmeniä uusia jyviä ja lehmä voi tuottaa useita jälkeläisiä lyhyessä ajassa. Vuosisatojen takaisen maatalousyhteiskunnan maa- ja metsätalous olivatkin pääasiallinen tapa sitoa auringon energiaa ihmiselle hyödynnettävään muotoon. Ennen fossiilisten polttoaineiden vauhdittamaa teollisuusyhteiskuntaa, nämä olivatkin talouden pääasiallinen energianlähde.
Maanviljelijöiden tuottaman ylijäämäravinnon turvin voidaan hoitaa muita toimia. Voimavarat tulisi suunnata maataloustuotannon kasvattamiseen. Fysiokratismin mukaan maataloustuotannon taso määrittää valtion väestön määrän. Mitä suurempi on maataloustuotanto, sitä suurempi on valtion väestö ja samalla sitä mahtavampi on valtio.
Fysiokraatit kannattivat maaveroa, sillä he ajattelivat sen olevan tehokkain tapa kerätä verot. Fysiokraatit asettivat maaseudun ja kaupungin vastakkain, ja kannattivat "luonnollista maalaiselämää" ja paheksuivat "keinotekoista" kaupunkielämää.