cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnit
Simpsonin komissio ja tuomari Van Roden
Edward L. Van Roden, joka oli yksi komission tuomareista, ei hyväksynyt sen ratkaisua sellaisenaan. Van Roden uskoi tuomittuja pahoinpidellyn tutkinnan aikana ja toi epäilyksensä ilmi useissa julkisissa tilaisuuksissa. Amerikkalainen rauhanliikkeen aktivisti James Finucane kirjoitti artikkelin Van Rodenin nimissä rauhanasiaa ajavaan ja ihmisoikeuksia puolustavaan lehteen The Progressive. Artikkeli sai aikaan suurta kohua Yhdysvalloissa. Kenraali Lucius D. Clay muutti välittömästi kuusi kuolemantuomiota vankeusrangaistuksiksi, kieltäytyen vaikuttamasta loppujen tuomioihin muuten kuin lykkäämällä niitä. Joachim Peiper pysyi kuolemaantuomittuna. Tiedot artikkeliinsa Finucane oli saanut Rudolf Aschenauerilta ja välitti ne edelleen senaattori Joseph McCarthylle.
Senaatin alakomitea
Myös Yhdysvaltain senaatti huolestui aiheen saamasta julkisuudesta. Sen asevoimien komitea nimitti kolmimiehisen alakomitean johtajanaan Connecticutin senaattori Raymond E. Baldwin. Se perustettiin 29. maaliskuuta 1949, jolloin kylmä sota ja Berliinin saarto olivat jo käynnissä. Alakomitea tutki oikeudenkäyntiä useiden kuukausien ajan ja haastatteli yhteensä 108 todistajaa, mukaan lukien syytettyjä, muita vangittuina olleita saksalaisia, heidän asianajajiaan, kuulusteluryhmän jäseniä, sotaoikeuden jäseniä, sotaoikeutta valvoneita henkilöitä, dokumentteja tutkineen valvontaryhmän jäseniä, vankilan pappeja ja muita mukana olleita tahoja. Alakomitea kävi läpi sotaoikeuden ja uudelleenkäsittelylautakunnan asiakirjat ja tuomittujen lähettämät todistuskirjeet sekä tutustui tapahtumapaikkoihin.
"Tailgunner Joe"
Joseph McCarthyn kolme ensimmäistä vuotta senaatissa olivat kuluneet ilman merkittäviä aikaansaannoksia, mutta kollegojen keskuudessa hänet tunnettiin jo kiivaana ja raivokkaana henkilönä. Aavistaessaan poliittisen uransa hiipuvan hän hankki Baldwinilta oikeuden osallistua alakomitean kuulusteluihin, joissa esiintyi tavalla, joka opittiin tuntemaan myöhemmin ”mccarthyismina”. Malmedyn verilöyly sopi hänen poliittisiin tavoitteisiinsa, sillä McCarthyn osavaltiossa Wisconsinissa asui paljon saksalaissukuisia äänestäjiä.
McCarthy otti kuulusteluissa aggressiivisen roolin ja yritti hallita niitä. Hän esitti haastateltaville vääristelemiään väitteitä, kuten ”SS-miehet olivat pääosin 15–16-vuotiaita” ja ”kaikki tutkinnassa mukana olleet olivat juutalaisia” sekä haukkui haastateltavia valehtelijoiksi. Kun Baldwin ei suostunut McCarthyn ehdotukseen William Perlin asettamisesta valheenpaljastuskokeeseen, McCarthy lähti komiteasta väittäen Baldwinin yrittävän valkopestä Yhdysvaltojen armeijaa. Tämän jälkeen McCarthy yritti murentaa Baldwinin arvovaltaa senaatissa, mutta jäi toiseksi asevoimien komitean osoitettua tukeaan alakomitealle. Arvovaltatappion kärsinyt McCarthy hyväksyi alakomitean raportin myöhemmin kaikessa hiljaisuudessa.
Lopputulos
Senaatin alakomitean raportti totesi oikeudenkäynneissä menetellyn ajoittain kyseenalaisesti. McCarthyn aktiivisuudesta huolimatta alakomitea ei löytänyt kuitenkaan tukea väitteille, joiden mukaan vankeja olisi järjestelmällisesti pahoinpidelty, kidutettu tai pidetty nälässä tutkinnan aikana. Osan vankien esittämistä syytekohdista alakomitea totesi normaaliksi menettelyksi myös Yhdysvaltojen oikeuslaitoksessa. Näitä olivat muiden muassa ilmiantajien käyttö ja eristyksessä pitäminen tutkinnan aikana.
Lego Island 2: The Brickster’s Revenge
Lego Island 2: The Brickster’s Revenge on Microsoft Windowsille, PlayStationille, Game Boy Colorille ja Game Boy Advancelle julkaistu videopeli, joka on jatkoa Lego Island -pelille. Peli on julkaistu vuonna 2001. Pelissä pelataan Lego-hahmolla nimeltä Pepper Roni. Hän on pitsalähetti.
Pelaaminen
Kuten Lego Islandissa, pelissä on tehtäviä joita pitää suorittaa, mutta tässä jatko-osassa, ne suoritetaan lineaarisesti. Kun taas edellinen peli tarjosi useita pelattavia hahmoja, tässä pelissä ainoa pelattava hahmo on Pepper Roni.
Juoni
Tehtyään tarpeeksi pizzatoimituksia ansaitakseen uuden talonsa, Pepper Roni kertoo toimittaneen pizzaa vankilaan Poliisiasemalla. Brickster käyttää aiemmista pizzoista säilytettyjä mausteita  muodostaakseen tulisen, kuuman pizzan joka sulattaa vankilan oven, mahdollistaen hänen pakonsa, varastaa poliisihelikopterin, ja lentää Opastuskeskukseen. Hän varastaa Constructopedian, kirjan, joka sisältää piirustukset kaikkiin saarella oleviin rakennuksiin, ja repii sen sivut irti. Kaikki rakennukset Lego Islandilla purkaantuvat. Brickster kutsuu Brickster-robottinsa ja lähtee sitten Ogel Islandille, asteroidille joka kelluu avaruudessa jonka hän rakensi palikoista, jotka hän on varastanut Lego Islandilta. Pepper Roni etsii neljää puuttuvaa sivua ja voittaa kaikki Brickster-robotit heittämällä pizzaa niitä päin. Kun jokainen sivu palautuu, rakennukset uudelleenrakentuvat.
Pelastettuaan Infomaniacin Brickster-roboteilta Opastuskeskuksessa, Pepper hankkii veneen ja matkustaa sillä portaalin läpi Castle Islandille, missä Brickster on purkamassa siltaa. Pepper sukeltaa veden alle hakeakseen sillan viisi puuttuvaa palikkaa ja löytää yhden Constructopedian sivuista. Hän myös huomaa että Sonniritarit käyttävät toista sivua lippunaan, joten hän pestaa Mustan Ritarin turnaukseen saadakseen sonnien lipun takaisin. Ennen sivun saamista, Pepperin täytyy ryhtyä kanuunataisteluun sonnien johtajaa, Cedric the Bullia vastaan.
Pepper palaa kotiin, kerättyään kaksi muuta sivua, ja sitten hän ryhtyy Nick Brickin sijaiseksi joka antaa hänelle luvan käyttää poliisihelikopteria. Pepper lentää läpi toisen portaalin Adventurers Islandille, jossa hän tapaa Johnny Thunderin, Pippin Readin, ja tri Kilroyn. Matkustaessaan ympäri saarta, Pepper puolustaa jalokiviä käärmeiltä; hankkii sivun takaisin muumioiden haudasta; syöksyy keitaalle, jossa hän saalistaa jättimäisen kalan joka on niellyt Constructopedian sivun; ja lentää kaksitasoisella viidakkoon, jossa hän pelastaa joitain dinosauruksia ja noutaa toisen sivun häijyltä Mr. Hatesilta.
Pepper palaa Lego Islandille lentoliskolla. Kuitenkin, Papa ja Mama Brickolini kidnapataan Bricksterille työskentelemään hänen henkilökohtaisiksi kokeiksi Ogel Islandille. Brickster myös käskyttää uusia Brickster-robotteja jotka ovat immuuneja pizzalle. Sitten Pepper kerää viimeiset neljä sivua ja saa radion jolla tuhoaa uudet Brickster-robotit musiikin avulla. Kukistettuuan robotit, Infomaniac ohjaa häntä menemään avaruussatamaan.
Pepper luo tiensä avaruussatamaan ja, linkous ja laskuvarjoharjoittelun jälkeen, vie raketin Ogel Islandille. Koska Brickster varasti laskutelineen avaruusaluksen päältä, Pepperin on pakko laskeutua alas pinnalle. Asteroidissa, hän tekee pizzoja saadakseen kaupunkilaiset nukkumaan ja pelastaakseen Brickolinit. Sitten hän kohtaa Bricksterin hänen palatsinsa päällä. Lopussa, Brickster jää loukkuun linnaansa häkkiin ja Lego Island on turvallinen jälleen.
Loppukohtauksessa, Pepper, Mama ja Papa lentävät kotiin. Kun he palaavat, tyttö taklaa Pepperin ja suutelee häntä mielettömästi. Jokainen juhlii tanssien, mukaan lukien usea määrä harmittomia Brickster-robotteja jotka tanssivat musiikin tahtiin.
Hahmot
Monet hahmot palaavat alkuperäisestä pelistä, mukaan lukien Infomaniac, Laura, Nick, Papa, Mama, ja Nubby.
Arabikevät
thumb|[[Dominoteoria|Dominopalikkana kaatuva Tunisian diktatuuri kaataa myös Egyptin presidentti Hosni Mubarakin ja sen jälkeen muitakin diktatuureja.]] Arabikevät tai arabien kevät on mielenosoitusten, kansannousujen ja väkivaltaisuuksien aalto, joka alkoi Tunisian vallankumouksesta vuodenvaihteessa 2010–2011. Arabikevät oli vastareaktio paikoilleen pysähtyneille ja itsevaltaisille hallituksille. Arabikevään pohjimmaisena syynä olivat tavallisen kansan huonot elinolot, muun muassa työttömyys ja ruoan hintakriisi. Olot huononivat väestönkasvun myötä. Korruptio ja mielivalta vaikeuttivat elämää. Kansa syytti tästä salaisen poliisin avulla pystyssä pidettyä hallintoa. Kapinallisissa oli eri mielipidesuuntia länsimielisistä islamisteihin. Heitä yhdisti täysi kyllästyminen valtaapitävää eliittiä kohtaan.
Kapinoinnin syyt
Professori Olivier Roy katsoo, että arabikevään moottorina toimi korkeasti koulutettu tyytymätön nuoriso. Kapinointia auttoivat nykyaikainen tiedonvälitys: matkapuhelimet, televisio ja internet. Arabikevät levisi nopeasti maasta toiseen.
Maallisten tahojen alkujaan aloittamassa arabikeväässä näkyi kansannousuja hyväksikäyttäneiden islamistien näkyvä nousu politiikkaan korvaamaan perinteistä arabinationalismia sekä eri islamilaisten suuntausten välinen valtataistelu.
Ulkomaat eivät aiheuttaneet arabikevättä, vaikka sen yhtenä syynä onkin (esimerkiksi tutkija Seymour M. Hershin mukaan) se, että Yhdysvallat ja Saudi-Arabia tukivat sunnalaisia äärijärjestöjä ja Muslimiveljeskuntaa, jotta šiiojen ja erityisesti Iranin vaikutusvalta ei alueella pääsisi kasvamaan. Arabikevään aktivistit vastustivat ainakin osin myös länttä, joka oli tukenut esimerkiksi Egyptin vanhaa hallintoa.
Mielenosoitukset eivät olleet arabimaissa tuntemattomia ennen arabikevättä. Hajanaisia mielenosoituksia esiintyi 2000-luvulla, mutta viranomaiset onnistuivat kukistamaan ne. Esikuvina saattoivat olla Iranin mielenosoitukset 2009 ja Kirgisian vallankumous 2010. Vuosina 2007–2008 oli laaja ruuan hintakriisi, joka köyhdytti arabeja ja synnytti tyytymättömyyttä hallituksia kohtaan. Arabiyhteiskuntien rakennemuutos ja nuorisotyöttömyys synnytti vanhaan valtaan kielteisesti suhtautuvan nuorison. On perusteltua ajatella, että arabikevään liikehdinnän perimmäinen syy on köyhyydessä.
Edeltäviä protesteja islaminuskoisissa maissa
Kuwaitissa oli vuonna 2005 "sininen vallankumous", jossa osoitettiin mieltä naisten äänioikeuden puolesta. Naiset saivat äänioikeuden, mutta valta ei vaihtunut. Iranissa vuonna 2009–2010 "vihreä vallankumous", jossa protestoijat pitivät vaalitulosta väärennettynä. Mutta ehdokas Mousavin kannattajat eivät saaneet tahtoaan läpi. Tunisian Gafsan kaivosalueella oli kuukausia kestäviä protesteja vuonna 2008. Egyptissä työväestö protestoi vuodesta 2004. Egypti kukisti vuoden 2008 protestin ja lakon soluttautumalla ja mellakkapoliisin avulla. Tässä protestissa osanottajat olivat nuoria työväen- ja keskiluokkaisia. Algeriassa oli monia protesteja vuosina 2008 ja 2010. Länsi-Saharassa perustettiin 2010 sahrawien protestileiri, jonka Marokon turvallisuusjoukot hajottivat ja tuhosivat.
Arabikevät puhkeaa esiin Tunisiassa
thumb|right|350px|Protestoijia Tunisin keskustassa tammikuussa 2011. Tunisian vallankumouksessa pakotettiin maan pitkäaikainen presidentti Zine el-Abidine Ben Ali lähtemään maasta 14. tammikuuta 2011. Kansannousu alkoi korruptioon kyllästyneen katukauppias Mohamed Bouazizin 17. joulukuuta 2010 tekemästä polttoitsemurhasta. Kansannousun perimmäisinä syinä olivat hintojen nousu, keskiluokan tyytymättömyys valtaeliitin rikastumiseen, poliittisten vaikutusmahdollisuuksien puute ja työttömyys. Tiedonvälitys, muun muassa internet ja Al Jazeera-tv-kanava auttoivat mielenosoitusten organisoinnissa.
Hallitusten erilaiset suhtautumistavat
Hallituksen vastaus kansan mielenosoituksiin ja mellakoihin vaihteli maittain. Joissain maissa hallitus kaatui heti tai suostui neuvotteluihin, joissain maissa se käytti väkivaltaa mielenosoitusten hajottamiseen. Arabikevättä on usein verrattu kommunismin kaatumiseen Itä-Euroopassa 1989, mutta monet tarkkailijat (esimerkiksi Jean-Marie Guéhenno) näkevät vallankumouksissa huomattavia erojakin. Arabikevät vertautuu myös Iranin vallankumouksen, jossa ajatollah Khomeinin johtamat fundamentalistit syöksivät šaahin vallasta ja perustivat islamilaisen tasavallan.
Kapinoinnin leviäminen
[[Tiedosto:Arab Spring map.svg|thumb|400px|
]]
Kun Tunisian hallitus kaatui tammikuussa 2011, tarkkailijat ennustivat onnistuneen kansannousun rohkaisevan muiden arabimaiden oppositioita ja synnyttävän pitkäaikaisia levottomuuksia Lähi-itään. Tämä johtui siitä, että muissakin arabimaissa oli samoja ongelmia kuin Tunisiassa.
Tunisian vallankumouksen innoittamat mielenosoitukset levisivätkin lähes kaikkialle arabimaailmaan. Monissa arabimaissa autoritaarinen hallinto oli estänyt yhteiskunnan ja talouden kehittymisen. Algeriassa mielenosoitukset alkoivat jo vuoden 2010 lopussa, ja tammikuussa arabikevät oli levinnyt esimerkiksi Libanoniin ja Jemeniin.
Arabikevät Egyptissä
Egyptin kansannousu alkoi 25. tammikuuta 2011, kun Kairon Tahririn aukiolle ensimmäistä kertaa kokoontui hallitusta vastustavia ihmisiä osoittamaan mieltään yksinvaltaa vastaan. Mielenosoitukset johtivat nopeaan vallanvaihtoon, kun 18 päivää kestäneiden mielenosoitusten jälkeen maan presidentti Hosni Mubarak pakotettiin eroamaan. Armeija nosti väliaikaisen presidentin valtaan ja lupasi vapaat vaalit. Islamilaiset voittivat presidentin- ja parlamentinvaalit. Uusi presidentti Mohammed Mursi oli lähtöisin Muslimiveljeskunnasta. Mursin hallinto herätti laajaa vastustusta talouden jatkuvan alamäen ja islamisaatiopyrkimyksen vuoksi. Armeija ja hallinto kiistelivät siitä, että Mursi oli täyttänyt parlamentin vastoin perustuslakia. Mursi suostui hajottamaan parlamentin. Mursin vastustajat järjestivät jättimäisiä mielenosoituksia, ehkä jopa armeijan tuella. Armeija vaati Mursia suostumaan opposition vaatimukseen, että muiden kuin islamilaisten puolueiden edustajia tulisi ottaa hallitukseen. Mursi suostui vaatimuksiin vasta viime minuuteilla.
Niinpä 3. heinäkuuta 2013 armeija syrjäytti Mursin hiljentääkseen mielenosoitukset. Armeija pyrki estämään pidätyksin Muslimiveljeskunnan toiminnan. Tämä puolestaan enteili uusia levottomuuksia islamistien ja maallisempien tahojen välillä. Mursin tukijoiden ja vastustajien välillä oli väkivaltaisuuksia,. Väliaikaisena presidenttinä oli ollut kesästä 2013 alkaen armeijan tukema Adli Mansur. Muslimiveljeskunta yritti protestein palauttaa Mursin takaisin presidentiksi. Poliisi ja armeija kukistivat Muslimiveljeskunnan protestit tappaen, pidättäen ja tuomiten kuolemaan monia liikkeen johtajia. Muslimiveljeskunnan kiellonkin jälkeen oli levottomuuksia liikkeen kannattajien ja vastustajien välillä. Vuonna 2014 vallan kaapannut kenraali Abdel Fattah al-Sisi voitti presidentinvaalit.
Libyan, Jemenin ja Algerian levottomuudet
Libyassa tilanne ajautui sisällissotaan ja lopulta Muammar Gaddafin kiinniottamiseen ja surmaamiseen. Syyrian ja Jemenin levottomuudet jatkuivat tammikuusta 2011 lähtien koko vuoden. Algeriassa presidentti Bouteflika onnistui hillitsemään mielenosoitukset lakkauttamalla poikkeustilan ja lupaamalla uudistuksia, ja niinpä vallankumousta ei maassa tapahtunut. Myös Bahrainissa järjestettiin laajoja mielenosoituksia Saudi-Arabian lähetettyä joukkoja maahan. Bahrainiin julistettiin poikkeustila, joka kesti 11 viikkoa. Saudi-Arabiassa shiiavähemmistö piti pieniä mielenosoituksia, joten maassa kiellettiin kaikki mielenosoitukset.
Vielä Gaddafin kukistumisen jälkeenkin Libyassa syntyi vuonna 2012 väkivaltaisuuksia eri suuntauksia edustavien asejoukkojen kesken. Hallitus ei kyennyt valvomaan maata, vaan se oli suurelta osin keskenään riitelevien heimojen hallussa, ja Libya saattaa ajan mittaan ajautua uuteen sisällissotaan. Keväällä 2014 Libyassa tuli vallankaappauksella valtaan kenraali Khalifa Haftar, joka ilmoitti taistelevansa islamisteja ja ääriryhmiä vastaan.
Syyrian sisällissota
Syyriassa arabikevät vaihtui kesään 2012 mennessä veriseksi sisällissodaksi, jossa hallituksen ja protestoijia tukeneiden sotilaiden armeijat taistelivat keskenään. Lisäksi hallitusta vastaan taisteli ääri-islamilaisia taistelijoita, joiden pelättiin aloittavan erillisen kamppailun maltillisempien kapinallisten kanssa.
Arabikevään seuraukset
Monien maiden tilanne on pysynyt epävakaana arabikevään jälkeen.
YK laski arabikevään hinnaksi alueen maille yli 500 miljardia euroa. Sodat ja levottomuudet ovat lisänneet valtioiden velkaa, työttömyyttä, korruptiota ja köyhyyttä. Laskelma huomioi myös tapahtumien heijastevaikutukset, kuten pakolaisten kasvaneen määrän ja turismin vähentymisen. Menetykset ovat noin kuusi prosenttia arabimaiden vuosien 2011–2015 bruttokansantuotteesta.
Liikehdinnän tulos on pettymys niille, jotka uskoivat länsimaisen demokratian nopeaan leviämiseen alueelle. Arabikevään muutokset eivät useinkaan tuoneet parempaa yhteiskuntaa,. ainoastaan pysyvän levottomuuden. Monet ihmiset ovat tyytymättömiä valtaan nousseisiin hallituksiin, koska ne eivät pystyneet parantamaan talouden huonoa tilaa. Esimerkiksi Jemen suistui epävakauteen, kun arabikevään kansanousu levisi sinne vuonna 2011 ja pitkäaikaisen diktaattorin Ali Abdullah Salehin oli luovuttava vallasta. Jemenin uusi hallitus ei ole onnistunut ulottamaan valtaansa koko maahan. Tätä tyhjiötä on täyttänyt esimerkiksi terroristiverkosto al-Qaida. . Syyria ajautui arabikevään takia pitkään, tuhoisaan sisällissotaan, jossa oli monia osapuolia, ja johon ulkomaat sekaantuivat. Libyassa puhkesi lyhyt sisällissota, jonka jälkeenkin väkivalta jatkui maassa.
Kapinat ovat pitkittyessään lisänneet siirtolaisuutta Pohjois-Afrikasta Eurooppaan. Yli 700 siirtolaista kuoli vuonna 2013 yrittäessään Välimeren yli Eurooppaan, ja pakolaisvirta on sen jälkeenkin jatkunut.
Liberaalit toivoivat, että arabikevät tuo yksilönvapaudet ja tasa-arvon arabimaihin. Erityisesti naisten aseman odotettiin paranevan. Vaikka naisilla oli keskeinen rooli arabikeväässä, se ei laajentanut heidän oikeuksiaan. Esteenä olivat patriarkaaliset asenteet ja islamistien nousu. Länsimaisen yhteiskunnan sijasta monissa maissa halutaankin rakentaa islamilainen valtio. Länsimaisissa tulkinnoissa pidetään islamia ja demokratiaa yhteensopimattomina, vaikka Turkki on jo pitkään yhdistänyt niitä omassa politiikassaan. Islamilaiset puolueet voivat lopulta omalla tavallaan edistää demokratiaa, sillä niiden piirissä on voimakas muisto siitä, että vallasta syösty edellinen hallitus ei kuunnellut kansaa.
David Silva
David Josué Jiménez Silva (s. 8. tammikuuta 1986 Arguineguín, Las Palmasin maakunta, Espanja) on espanjalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli monipuolinen keskikenttäpelaaja, joka pystyi pelaamaan hyökkäävässä roolissa kentän laidalla sekä pelintekijänä kentän keskustassa. Silva aloitti uransa kasvattiseurassaan Valenciassa, jonka avauskokoonpanoon hän nousi kaudella 2006–2007. Vuonna 2010 hän siirtyi englantilaiseen Manchester Cityyn, jonka riveissä hän voitti neljä Englannin mestaruutta. Silva pelasi Manchester Cityssä 10 kautta, kunnes siirtyi vuonna 2020 takaisin Espanjaan Real Sociedadiin. Hän lopetti uransa vuonna 2023 polvivamman vuoksi.
Silva kuului maailmanmestaruuden 2010 ja Euroopan-mestaruuden 2008 ja 2012 voittaneisiin Espanjan joukkueisiin.
Seurajoukkueura
Silva on Valencian kasvatti ja nousi seuran B-joukkueeseen kaudella 2003–2004. Kauden 2004–2005 hän vietti lainalla Segunda Divisiónin Eibarissa ja kauden 2005–2006 Primera Divisiónin Celtassa. Molemmat kaudet olivat menestyksiä sekä Silvalle että hänen edustamilleen joukkueilleen. Eibar sijoittui sarjassa neljänneksi, joka oli sen siihenastisen historian paras saavutus, ja jäi lopulta kolmen pisteen päähän sarjanoususta. Celta puolestaan ylsi UEFA Cup -paikkaan oikeuttaneelle kuudennelle sijalle noustuaan vasta edellisen kauden päätteeksi takaisin korkeimmalle sarjatasolle.
Silva palasi takaisin Valenciaan kesällä 2006 ja kuului siitä lähtien vakituisesti edustusjoukkueen avauskokoonpanoon. Hän saavutti joukkueen kanssa Espanjan cupin Copa del Reyn mestaruuden vuonna 2008.
Kesällä 2010 Silva siirtyi noin 30–35 miljoonan euron kaupassa englantilaiseen Manchester Cityyn. Hän voitti Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012, 2014, 2018 ja 2019, FA Cupin 2011 ja 2019 sekä Liigacupin 2014, 2016, 2018 2019 ja 2020. Hän pelasi kymmenen kauden aikana Valioliigassa 309 ottelua, joissa teki 60 ja syötti 106 maalia. Hän voitti Valioliigan syöttötilaston kaudella 2011–2012 alustettuaan 17 maalia. Maaleja hän teki Valioliigassa parhaimmillaan 12 kaudella 2014–2015. Hänet valittiin Valioliigan kauden tähdistöön 2011–2012 ja 2017–2018. Mestarien liigassa hän pelasi City-vuosinaan 55 ottelua, joissa viimeisteli kahdeksan ja syötti 14 maalia. Hän kuului Cityn kapteenistoon.
Elokuussa 2020 Silva siirtyi Citystä Primera Divisionissa pelaavaan Real Sociedadiin kaksivuotisella sopimuksella. Silva kertoi heinäkuussa 2023 lopettavansa uransa polvivamman vuoksi.
Maajoukkueura
Junioritasolla Silva oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2004.
Ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa Silva teki harjoitusottelussa Romaniaa vastaan 15. marraskuuta 2006. Maajoukkueuran ensimmäiset maalit syntyivät harjoitusottelussa Kreikkaa vastaan 22. elokuuta 2007. Vuonna 2007 Silva pelasi useissa EM-karsintaotteluissa, ja hänet valittiin maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, jossa Espanja voitti mestaruuden. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2009 Maanosaliittojen cupissa ja vuoden 2010 MM-kilpailuissa, jossa pelasi kahdessa ottelussa Espanjan voittaessa maailmanmestaruuden. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa Espanjan voittaessa Euroopan-mestaruuden 2012. Hän pelasi myös Maanosaliittojen cupissa 2013, MM-kilpailuissa 2014, EM-kilpailuissa 2016 ja MM-kilpailuissa 2018.
Saavutukset
Seurajoukkue
Maajoukkue
Hiilitieto
Yhdistys välittää tietoa kivihiilestä raaka-aineena, sen moninaisesta käytöstä ja eri ominaisuuksista sekä sen käyttöön liittyvästä uudesta ja suunnitteilla olevasta teknologiasta. Tietoa tarjotaan myös hiilen kuljetusten logistiikasta kaivoksista käyttäjälle asti sekä sivutuote- ja jätevirtojen käsittelystä.
Hiilitiedon kohderyhmiä ovat kaikki aiheesta kiinnostuneet ja erityisesti myös energiayritysten tuotanto- hankinta- ja ympäristöasioista vastaavat henkilöt, kivihiililogistiikan asiantuntijat, kunnalliset päättäjät, järjestöjen edustajat ja energia-alasta ja talousasioista kertova media, opiskelijat ja oppilaitokset.
Hiilitieto ry
Hiilitieto ry seuraa hiileen liittyviä ajankohtaisia asioita internet-sivustollaan www.hiilitieto.fi, järjestää kokous- ja esitelmätilaisuuksia, seuraa kiinteiden fossiilisten polttoaineiden käytön kehitystä kotimaassa ja ulkomailla ja toimii linkkinä median, tutkijoiden ja muiden alan asiantuntijoiden hiilitietoon liittyvissä kysymyksissä.
Yhdistys seuraa kivihiileen liittyvää julkista keskustelua, mediaa ja energia-alan tutkimuksia.
Aiheesta muualla
Hiilitieto ry:n kotisivut
Aila Arajuuri
Ura
Arajuuri kävi Teatterikoulun 1955–1958 ja oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin ja Tampereen Teatteriin, kunnes aloitti Radioteatterissa 1961. Pääosan urastaan, 31 vuotta, Arajuuri työskenteli Suomen Kansallisteatterissa.
Yksityiselämä
Aila Arajuuri oli naimisissa ekonomi Yrjö Arajuuren kanssa 1959–1973 ja Kalevi Tuomisen kanssa vuodesta 1976 tämän kuolemaan. Ensimmäisestä avioliitosta Aila Arajuurella on kaksi lasta, Uula ja Aletta. Lapsenlapsia ovat jalkapalloilija Paulus Arajuuri, muusikko Niila Arajuuri ja näyttelijä Adeliina Arajuuri.
Lentopotkun potkaisija
thumb|240px|right|Lentopotkaisija työssään.
Lentopotkun potkaisija (, lyh.P) on pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Hän on erikoisjoukkuepelaaja, jonka tehtävänä on potkaista pallo lentopotkulla vastustajalle ja tehdä näin heidän kenttäasemansa mahdollisimman huonoksi. Lentopotkaisijaa käytetään yleensä oman hyökkäysvuoron neljännellä yrityksellä, kun ei haluta vastustajan saavan palloa hyvistä kenttäasemista, mikäli neljännellä yrityksellä ei uutta yrityssarjaa saataisikaan.
Taidot
Lentopotkaisijoilta ("punttaajilta", kuten suomalainen lajislangin termi kuuluu) vaaditaan, kuten myös potkaisijoilta, kovaa potkuvoimaa. Ammattilaisliiga NFL:ssä hyvien lentopotkaisijoiden kauden potkujen keskimitta on 40-45 jaardia. Kuitenkin yhtä tärkeää kuin potkun pituus, on myös pallon lentoaika. Pallon pitää pysyä ilmassa useita sekunteja, jotta lentopotkujoukkue ehtisi lähelle vastustajan potkun vastaanottajaa ja taklaamaan tätä. Jotkut lentopotkaisijat saattavat toimia myös joukkueidensa aloituspotkujen potkaisijoina potkaisijoiden sijasta. Potkumaali- ja lisäpisteyrityksissä he toimivat yleensä holderina (pelaajana, joka vastaanottaa sentteriltä taaksepäinsyötön ja asettaa pallon maahan potkaisijaa varten).
Ura
Lentopotkaisijoilla on tyypillisesti keskimääräistä pidemmät pelaajaurat kuin muilla joukkueen pelaajilla. Tämä johtuu pienemmästä loukkaantumisriskistä, koska he ovat hyvin lyhyitä aikoja kentällä ja kokevat harvoin kontaktia: punttaajat saattavat joskus joutua taklaamaan potkunpalauttajia, mutta varsinkin itse potkun aikana heitä suojaavat tiukat säännöt koskemattomuudesta. Jeff Feagles, New York Giantsin lentopotkaisija pelasi vuonna 2007 yhteensä 20:nnen kautensa ja hänen virkaveljensä Sean Landetalla on takana yhteensä 22 vuotta ammattilaisliigoissa (19 NFL:ssä ja kolme edesmenneessä USFL:ssä).
Edvin Wirén
Edvin Johannes Wirén (25. syyskuuta 1885 Askola – 9. toukokuuta 1950 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalainen pappi ja ruotsiksi sekä suomeksi kirjoittanut uskonnollinen kirjailija.
Wirénin vanhemmat olivat kansakoulun opettaja Johannes Wirén ja Maria Lovisa Gustafsson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja hänet vihittiin papiksi 1909. Wirén oli Pietarin luterilaisen evankelisen yhdistyksen saarnaajana ja evankelisen kaupunki lähetyksen suomalaisena ja ruotsalaisena saarnaajana 1911–1916. Hän toimi Helsingin diakonissalaitoksen apulaispappina vuodesta 1917 ja johtajana vuoteen 1950 saakka. Wirén oli Ebeneserkodin johtokunnan jäsen 1922–1950 ja puheenjohtaja 1931–1950 sekä kuului Helsingin kaupungin lastentarhain johtokuntaan vuosina 1926–1947.
Wirén sai teologian kunniatohtorin arvon 1945.
Kuviteltu rakkaus
Kuviteltu rakkaus on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Alain Berlinerin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyy Demi Moore. Kuviteltu rakkaus on belgialaisen Alain Berlinerin ensimmäinen englanninkielinen elokuvaohjaus.
Koivuhovin rautatieasema
Koivuhovin rautatieasema on lähijunien asema Kauniaisten ja Tuomarilan asemien välissä Kauniaisissa rantaradalla, välittömästi Espoon rajan tuntumassa noin 17 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta. Eteläinen Helsingin suunnan laituri on osittain Espoossa.
Koivuhovi avattiin liikenteelle alun perin 1. lokakuuta 1931. Alkuvuonna 1997 Koivuhovin asemaa siirrettiin puolisen kilometriä Tuomarilan aseman suuntaan Koivuhovintieltä Bredanportin kohdalle palvelemaan suunniteltua Ymmerstan asuinaluetta. Koivuhovintien kevyen liikenteen ylikäytävä suljettiin ja uuden asemapaikan kohdalle kaivettiin radan alikulku. Samalla asema siirtyi Espoosta Kauniaisten puolelle.
Asemalla pysähtyvät junat
Pääkaupunkiseudun lähiliikenne:
Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Muzeum Sztuki
thumb|250px|Modernin taiteen museo Muzeum Sztuki perustettiin Łódźiin 1920-luvun lopulla. Muzeum Sztuki on modernin taiteen museo Łódźissa Puolassa. Se perustettiin 1920-luvun lopulla ja on yksi maailman ensimmäisistä modernin taiteen museoista. Ensimmäinen pysyvä näyttely avattiin vuonna 1931. Museo avattiin uusissa tiloissa marraskuussa 2008 vanhalla Łódźin Manufaktura-teollisuusalueella
Museon varhaisin kokoelma perustui pääasiassa vuonna 1928 lahjoitettuun Kazimierz Bartoszewiczin suvun kirjojen, puolalaisten maalausten ja arkistokokoelmaan. Museon luonnetta määritteli kansainvälisen modernin taiteen kokoelma, jota kartutti ”a.r.” -ryhmä vuodesta 1929. Ryhmä onnistui keräämään yhteensä 111 teoksen kokoelman huomattavaa puolalaista ja kansainvälistä avantgarde-taidetta 1920- ja 1930-luvuilta. Edustettuina ovat kubismi, futurismi, konstruktivismi, purismi ja neoplastisismi sekä surrealismi.
Toisen maailmansodan jälkeen museo sai uudet tilat, sekä vuonna 1950 valtion hyväksynnän ja nykyisen nimensä. Museo toimi myös sodan jälkeen läheisessä yhteistyössä taiteilijoiden kanssa. Vuonna 1957 saatiin eri nykytaiteen suuntauksia edustavien kansainvälisten avantgarde-taiteilijoiden teoksia Pariisista. Vuonna 1975 lontoolaisen taidegallerian omistaja lahjoitti nuorten brittiläisten taiteilijoiden teoksia museolle. Joseph Beuys vieraili museossa vuonna 1981 ja lahjoitti yli tuhat teostaan osaksi museon arkistoa Polentransport-tapahtumassa. Samana vuonna Solidaarisuus-liike tallensi pysyvästi kansainvälisen taiteilijatapahtuman kokoelman teoksia museolle. Vuonna 1982 aloitettiin yhteistyö amerikkalaisten taiteilijoiden, ruotsalaisen Pontus Hultenin ja varsovalaisen Foksal-gallerian kanssa. Museo katsoo tehtäväkseen luoda nykykatsojalle edellytyksiä viestiä menneiden ja nykyisten sukupolvien taideteosten kanssa, sekä sen kautta herättää heidän kykynsä tarkastella, ymmärtää ja tuntea itsenäisesti ympäröivää todellisuutta. Museo edistää taidetta oleellisena sosiaalisen elämän osana, joka saa ihmisten olemassaolon täydellisemmäksi ja arvokkaammaksi.
Museo toteuttaa tehtäväänsä keräämällä, konservoimalla ja tuomalla esiin kokoelmaa. Lisäksi se toteuttaa taiteellisia hankkeita, sekä laajemmin ymmärrettynä tieteellisiä, kasvatuksellisia ja popularisointitoimintoja. Museon historia on ollut lähellä avantgarden historiaa, joten se korostaa erityisesti progressiivisten taideilmiöiden edistämistä ja yhteistyötä niiden tekijöiden kanssa.
Kuhmon taistelut
Heti talvisodan alkaessa Kuhmoon hyökkäsi 54. neuvostoliittolaisdivisioona, jonka tavoitteena oli vallata ensin Kuhmo, sitten Sotkamo ja edelleen Kajaani ja Oulu. Suomalaiset pysäyttivät divisioonan hyökkäyksen Kuhmon kirkonkylän eteläpuolelle, Jyrkänkoskelle. Suomussalmen taistelujen ratkettua Suomen 9. divisioona saartoi ja paloitteli Neuvostoliiton joukot useaan mottiin. 54. divisioona kuitenkin puolustautui sitkeästi, eikä kaikkia motteja kyetty laukaisemaan. Puna-armeija yritti myös päästä saarretun divisioonan avuksi. Helmikuussa Dolinin hiihtoprikaati pyrki apuun, mutta se tuhottiin. Neuvostoliitosta tulevan tien suunnasta apuun pyrkivät vahvat joukot, muun muassa 44. divisioonan kolmas rykmentti. Suomalaiset torjuivat nämä hyökkäykset Löytövaarassa ja Kilpelänkankaalla. Taistelut Kuhmossa jatkuivat Moskovan rauhaan saakka.
Taustaa
Puna-armeija aiheutti suomalaiselle sodanjohdolle melkoisen yllätyksen etenemällä koko Laatokan ja Jäämeren välisellä alueella kaikkien merkittävien rajan yli johtavien teiden suunnissa 1–2 divisioonan vahvuisin voimin. Pohjois-Suomen Ryhmän (PSR) alueella aina Ilomantsista Jäämerelle ulottuvalla alueella tärkeimpien tiesuuntien alueilla eteni noin divisioonan vahvuisia voimia (pl. Petsamon alue, jossa neuvostojoukkoja oli jopa enemmän). Suomalaisten puolustuksessa olevat joukot mainituilla tiesuunnilla olivat vain noin pataljoonan vahvuisia erillisiä joukko-osastoja. Oulun-Kemin alueella oli kuitenkin päämajan reservinä 9. divisioona, jota suunniteltiin käytettäväksi lähinnä Karjalankannaksella. Suunnitelmiin oli kuitenkin tehtävä muutos ensimmäisen sotaviikon aikana, kun Suomen sodanjohdolle selvisi PSR:n alueella etenevien puna-armeijan joukkojen todellinen määrä. Kuhmon suunnassa eteni puna-armeijan 54. divisioona.
Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että reservissä olleen 9. divisioonan joukot jaettiin kolmen eri rintamasuunnan kesken ylipäällikön antamalla käskyllä. Kuhmon suuntaan alistettiin jalkaväkirykmentti 25 (JR 25) jo joulukuun 1939 alkupäivinä siten, että joukkojen siirtyminen rautatiekuljetuksin oli pääosin suoritettu 6. joulukuuta mennessä.
Monni (täsmennyssivu)
Monni voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kuhmon taistelut
Taistelut joulukuussa
Puna-armeijan 54. divisioonan päästyä etenemään syvälle Suomen alueelle sodan alkupäivinä Kuhmossa päämaja alisti 9. divisioonan joukoista muun muassa JR 25:n ja Kevyt osasto 9:n suoraan Pohjois-Suomen Ryhmälle. 9. divisioonan alueelle 5.–6. joulukuuta välisenä aikana siirretyistä joukoista muodostettiin komentajansa (everstiluutnantti Aksel Vuokko) mukaan nimetty Prikaati Vuokko.
Neuvostoliiton alueelle edennyt divisioona oli puna-armeijan 9. armeijan parhaiten talvisodankäyntiin pohjoisilla metsäalueilla soveltunut yhtymä. Divisioonan kaksi rykmenttiä hyökkäsi Kuhmon alueella ja yksi rykmenteistä etelämpänä kohti Lieksaa. Divisioonaa komensi prikaatinkomentaja Nikolai Gusevski.
Kuhmon suunnalla suomalaisjoukot tekivät joulukuun alussa hyökkäyksen. Prikaati Vuokko joutui käyttämään kokonaisen vuorokauden (7. joulukuuta) hyökkäykseen lähtöasemiin siirtymiseen ja omiin valmisteluihinsa.
thumb|left|250px|Suomalaiset käyttivät taistelualueella runsaasti suksia esim. keskitysmarsseihin. Prikaati Vuokko aloitti 8. joulukuuta hyökkäyksensä, jonka alkuperäisenä tavoitteena oli hyökkäyksen jatkaminen aina Repolaan saakka. JR 25:n ensimmäinen pataljoona (I/JR 25) pääsi yllättämään neuvostodivisioonan joukot Sivakan tienhaarassa hiihdettyään 20 kilometriä noin kahdeksassa tunnissa. Pataljoonan hyökkäys sivustasta tuli puna-armeijan sotilaille yllätyksenä ja mainittu tienhaara onnistuttiin valtaamaan. I/JR 25 määrättiin kuitenkin perääntymään, kun vieressä vasemmalla hyökänneen II/JR 25:n hyökkäys juuttui paikalleen neuvostojoukkojen vastarinnan vuoksi. Jälkimmäisen pataljoonan hyökkäys Rastin ja Sivakan tienhaarojen välisellä alueella pysähtyi mm. neuvostojoukkojen tykistön tuliaseman eteen. Vasemman kautta kiertäen aloitettu hyökkäys ei myöskään johtanut toivottuun tulokseen pataljoonan joukkojen jouduttua avoimessa maastossa ristituleen. Pataljoonan komentajan kapteeni Aarne Tauben kaaduttua taistelussa pataljoonan joukot hajaantuivat ensimmäisessä taistelussaan, ja ne oli vedettävä takaisin lähtöasemiinsa illan hämärtyessä. Pohjoisesta hyökännyt III/JR 25 aloitti oman hyökkäyksensä kolme tuntia myöhästyneenä (takanaan 15 kilometrin hiihtomarssi). Pataljoona saavutti Klemetin kylän alueella tien ja aloitti hyökkäyksensä kohti itää vastakkaiseen suuntaan etenemässä olleita puna-armeijan JR 118:n joukkoja vastaan. Neuvostojoukkojen saatua tulitukensa järjestettyä ja siirrettyä taistelualueelle panssarivaunuja suomalaisten hyökkäys pysähtyi. Suomalaispataljoona meni hajalle ja hyökkäys jouduttiin keskeyttämään. Tämän jälkeen pataljoona vetäytyi takaisin lähtöasemiinsa.
Taktisesti hyvin suunniteltu hyökkäys ei tuottanut tulosta ja Pohjois-Suomen Ryhmä päätti keskeyttää hyökkäyksen. Epäonnistuminen hyökkäyksessä johtui mm. yhtenäisen johdon ja hyökkäävien joukkojen sotakokemuksen puutteesta sekä osin valmistautumisajan niukkuudesta. PSR käski joukkojen asettua alueella puolustukseen.
Prikaati Vuokko jatkoi taisteluaan kolmen eri tielinjan läheisyydessä. Pohjoisimpana toimivat Osasto Kekkoseen kuuluneet joukot, jotka joulukuun aikana joutuivat ensin perääntymään Tyrävaaran ja Kiekinkosken välisellä tielinjalla neuvostojoukkojen hyökkäyksen vuoksi. Osasto pystyi kuitenkin Tyrävaaran asemissaan torjumaan puna-armeijan hyökkäykset 17. ja 19. joulukuuta ja jouluaattona aloitettu vastahyökkäys johti neuvostojoukkojen irtautumiseen ja perääntymiseen liki 25 kilometriä taaemmaksi aina Kiekinkoskelle saakka. Rastin tienhaarasta kohti Kuhmoa johtavan tien varrella puna-armeijan joukot saivat hyökkäyksellään työnnettyä suomalaiset joulukuun aikana parisen kilometriä taaksepäin huolimatta suomalaisten tekemästä vastahyökkäyksestä, jonka tavoitteena oli vallata mainittu tienhaara takaisin itselleen 12. joulukuuta. III/JR 25 osallistui taisteluihin, jotka johtivat rintamalinjan vakiintumiseen alueella. Rastin tienhaarasta lounaaseen johtavan tielinjan alueella suomalaiset joutuivat perääntymään (15.–16. joulukuuta suoritetusta vastahyökkäysyrityksestä huolimatta) neuvostojoukkojen hyökkäysten vuoksi myös parin kilometrin matkan, jonka jälkeen puolustus saatiin vakiintumaan Maunuvaaraan.
Keran rautatieasema
Keran aseman läheisyydessä sijaitsevat muiden muassa AGA Oy:n 1960-luvun alussa rakennettu ja 1990-luvulla tyhjentynyt tehdasalue sekä Inex Partnersin logistiikkakeskus, jonka toiminnot siirtyivät Sipooseen vuoden 2018 loppuun mennessä. Tulevina vuosina Keran alueelle on tarkoitus rakentaa rautatiehen tukeutuva noin 14 000 asukkaan ja noin 10 000 työpaikan asunto- ja työpaikkakeskittymä. Keran aseman eteläpuolen kaava hyväksyttiin vuonna 2021. Ensimmäisten asuntojen on tarkoitus valmistua 2025.
Kuhmon taistelut
Taistelut tammikuussa
Taistelut Kuhmon suunnassa rajoittuivat tammikuun alkupuolella lähinnä partioiden välisiin kahakoihin sekä ajoittaiseen tykistötuleen. Partiokahakat liittyivät sekä suomalaisten aloittamaan vilkkaaseen sissitoimintaan että neuvostojoukkojen lähettämien 30–40 henkisten tiedustelupartioiden torjuntaan. Merkittävin suomalaisten puna-armeijan tiedustelupartiota vastaan käymä taistelu käytiin Lutjan alueella 20.–21. tammikuuta. Mainitussa taistelussa suomalaisten onnistui saartaa 120-miehinen neuvostoliittolaisten tiedustelupartio aluetta halkaisevien tielinjojen puolivälissä. Taistelun jälkeen yli 90:n puna-armeijalaisen todettiin kaatuneen.
Keran rautatieasema
Asemalla pysähtyvät junat
Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Kuhmon taistelut
Taistelut tammikuussa
Heti Raatteen tien voittoisan taistelun jälkeen Pohjois-Suomen Ryhmän esikunta esitti päämajalle eversti Siilasvuon komentaman 9. divisioonan pääosien siirtämistä Kuhmoon ja puna-armeijan 54. divisioonan tuhoamista hyökkäyksellä. Vasta lisäperusteluiden jälkeen PSR sai haluamansa divisioonan käyttöönsä 18. tammikuuta annetulla käskyllä. Divisioona aloitti siirtymisensä seuraavana päivänä saamansa käskyn perusteella. Divisioonan pääosien (muun muassa JR 27, vajaa JR 65, Viesti- ja Pioneeripataljoonat 9) keskitysmarssit Kuhmoon oli suoritettu 26. tammikuuta mennessä.
Keran rautatieasema
Nimen historia
Asema on saanut nimensä Kera Oy:n keramiikkatehtaasta, joka sijaitsi noin 200 metriä silloisen seisakkeen pohjoispuolella. Rataa on myöhemmin oikaistu ja asema on silloin siirtynyt etelämmäksi. 1940-luvun lopussa tehtaan henkilökunnan määrä oli toista sataa. Yhtiö sai sitkeiden anomusten perusteella rautatiet perustamaan seisakkeen, joka helpotti sekä henkilökunnan työmatkoja että ympäristön asukkaiden liikkumista. Seisakkeen ainoa varuste oli aluksi tolpan päässä oleva nimikilpi KERA. Myöhemmin saatiin ratapölkyistä rakennettu laiturintapainen rakennelma.
Kuhmon taistelut
Taistelut tammikuussa
9. divisioonan esikunta aloitti oman hyökkäyssuunnitelmansa laatimisen jo ennen siirtymistään Kuhmoon. Divisioonan esikunnan tekemä hyökkäyssuunnitelma, joka oli hyvin samankaltainen kuin Raatteen tien hyökkäyssuunnitelma, hyväksyttiin Pohjois-Suomen Ryhmän esikunnassa 25. tammikuuta sellaisenaan. Divisioonan hyökkäyssuunnitelman mukaan hyökkäyksellä tulisi katkaista alueelle edenneen neuvostodivisioonan joukot useaan pienempään osaan. Neuvostodivisioona oli ryhmittynyt lähelle tielinjaa noin 40 kilometrin matkalla, joten suomalaisjoukkojen keskittämisellä tielinjan katkaisukohtiin uskottiin saatavan puna-armeijan joukot useampaan mottiin. Aktiivista toimintaa neuvostodivisioonan kärkeä vastaan ei suunniteltu toteutettavaksi operaation alkuvaiheessa. Divisioonan esikunta oli käskenyt hyökkäykseen osallistuvat joukot siirtomarsseilleen jo ennen suunnitelman hyväksymistä. Prikaati Vuokko (muun muassa JR 25) alistettiin takaisin divisioonalle 28. tammikuuta.
Keran rautatieasema
Nimen historia
Tehdas on toiminut nimillä: Viherlaakson Kattotiili Oy (1917), Viherlaakson Saviteollisuus Oy (1919), Grankullan Saviteollisuus Oy (1924), Kera Oy (vuodesta 1936).
Makrý Gialós
Makrý Gialós (myös Makrí Gialós) eli Makrygialós (Μακρυγιαλός; myös Makrigialós) on Kreikan kylä sekä samanniminen Ierápetran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μακρύ Γιαλού, Dimotikí Enótita Makrý Gialoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 894 ja varsinaisen Makrý Gialóksen kylän väkiluku 760 (vuonna 2011).
Keran rautatieasema
Nimen historia
Kera Oy:n tuotevalikoimaan kuului kukkaruukkuja, talouskeramiikkaa (mm. vuokia, karjalanruukkuja, kivivateja, teekannuja ja ilmankostuttimia) sekä koriste- ja taidekeramiikkaa (maljakoita ja vateja). Raaka-aineena oli kotimainen punasavi, joka saatiin omalta alueelta tehtaan läheltä.
Makrý Gialós
pienoiskuva|vasen|240px|Makrý Gialóksen Pyhän Panteleimonin (Ágios Panteleímon) kirkko. Makrý Gialóksen kylä, suomeksi ”Pitkä ranta”, sijaitsee Kreetan saaren kaakkoisosassa sen etelärannikolla noin 38 kilometriä etelään Siteíasta ja 25 kilometriä itään Ierápetrasta. Kylä on nykyisin turistikohde. Makrý Gialós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ierápetran kuntaan.
Keran rautatieasema
Nimen historia
Kesällä 1945 tulipalo tuhosi yhtiön tuotanto-osastot. Sodanjälkeinen rakennustarvikepula hidasti jälleenrakennusta ja lisäsi kustannuksia. Syntynyt velkataakka esti yhtiön edelleen kehittämisen kiristyvässä kilpailussa. Tuotanto lopetettiin 1958 ja yhtiö purettiin. Myöhemmin esiintynyt toiminimi Kera Oy ei liittynyt mitenkään tähän keramiikan valmistajaan tai rautatieseisakkeeseen/-asemaan.
Kuhmon taistelut
Taistelut tammikuussa
Divisioonan hyökkäys alkoi suunnitelman mukaisesti 29. tammikuuta aamun sarastaessa JR 27:n aloittaessa etenemisensä Kälkäisen suunnasta kohti etelää noin kahdeksan kilometrin päässä olevaa tielinjaa Saunajärven itäpuolella. Puolilta päivin käydyn lyhyen tulitaistelun jälkeen JR 27:n joukot pääsivät katkaisemaan tien ja aloittivat etenemisensä sekä itään että länteen. Päivän aikana käydyissä taisteluissa suomalaisjoukot saivat haltuunsa tietä noin kahden kilometrin matkalta. Länteen edenneet joukot eivät yrityksistään huolimatta päässeet etenemään kovinkaan pitkälle neuvostojoukkojen vastarinnan vuoksi Saunajärven ja Alasjärven välisellä kannaksella. Muutama kilometri lännempänä ErP 14 yritti hyökätä suoraan pohjoisesta tielinjalle Saunajärven luoteispäässä Luelahden alueella. Pataljoona ei saanut tielinjaa kuitenkaan katkaistua vaan sitoutui tulitaisteluun noin 400 metriä ennen tielinjaa. Prikaati Vuokon joukot pystyivät etenemään päivän aikana Sivakan ja Luelahden väliselle tielle noin kuusi kilometriä Luelahdesta länteen katkaisten sen.
30. tammikuuta JR 27 yritti jälleen tuloksetta edetä Sauna- ja Alasjärven välisellä kannaksella länteen. Tielinjan katkaisukohdasta itään edennyt III/JR 27 yritti päivän aikana myös tuloksetta vallata neuvostojoukkojen hallussa ollutta Reuhkavaaraa. Molempien suuntien hyökkäysyritykset kilpistyivät puna-armeijan kiivaaseen vastarintaan ja vastahyökkäyksiin. Luelahden alueella edennyt ErP 14 ei myöskään päässyt eteenpäin. Kiivas tulitaistelu alueella jatkui koko päivän molempien osapuolten kärsiessä raskaita tappioita. Prikaati Vuokko pystyi pitämään tielinjan katkaistuna Klemetin ja Sivakan välisellä tieosuudella. Tämän lisäksi ErP 12 yritti hyökätä kohti Luelahtea lännestä. Hyökkäykset eivät kuitenkaan johtaneet tulokseen. Neuvostojoukkojen yhteydet itään pysyivät kuitenkin edelleen suljettuina JR 27:n pitäessä tielinjaa katkaistuna Saunajärven itäpuolella. Tien katkaisukohdasta lähes kaksikymmentä kilometriä itään yritettiin päivän aikana päästä itään johtavalle tielinjalle Löytövaaran kylän alueella JR 27:stä irrotetuilla joukoilla. Eteneminen kuitenkin pysähtyi ennen tielinjaa. Neuvostojoukkojen 9. armeijan esikunta oli perustanut heti suomalaisten hyökkäyksen aloittamisen jälkeen tilapäisen joukko-osaston, jonka tehtävänä oli hyökkäyksellään Löytövaaraan pitää tieyhteys 54. divisioonaan auki. Joukko-osastoon kuuluivat muun muassa 3., 17. ja 34. hiihtopataljoona ja 11. PionP. Hyökkäysjoukkojen esikunnalla ei kuitenkaan ollut tarvittavia viestivälineitä ja lisäksi sen komentaja kaatui ennen pääsemistään esikuntaansa. Muun muassa näistä syistä hyökkäykset jäivät hajanaisiksi ja suomalaiset onnistuivat ne torjumaan aiheuttaen puna-armeijan yksiköille merkittäviä tappioita.
Makrý Gialós
Kylän lähellä sijaitsee minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde, joka tunnetaan kylän mukaan nimellä Makgygialóksen minolainen huvila.
Kuhmon taistelut
Taistelut tammikuussa
31. tammikuuta JR 27 yritti edelleen jatkaa etenemistään länteen siinä kuitenkaan onnistumatta. III/JR 27 jätti osan joukoistaan Reuhkavaarassa olleen neuvostojoukkojen puolustuskeskuksen vartiointitehtävään ja jatkoi keskuksen kierrettyään etenemistään itään. Pataljoonan joukot etenivät tielinjaa noin neljä kilometriä itään ottaen sen samalla haltuunsa. Losossa pataljoonan joukot törmäsivät puna-armeijan uuteen puolustuskeskukseen. Löytövaaran suunnassa suomalaiset pääsivät etenemään neuvostojoukkojen vastatoimista huolimatta seuraavan yön aikana tielinjalle saaden sen katkaistua Löytövaaran pohjoispuolella taisteltuaan ensin puna-armeijan hiihtopataljoonaa vastaan. Luelahden alueella suomalaiset pääsivät etenemään ensin noin 200 metriä saaden tavoittelemansa tielinjan vihdoin tulensa alle. Neuvostojoukkojen vastahyökkäys johti kuitenkin asemien menetykseen, mutta yöllinen uusi hyökkäys johti suomalaisjoukkojen tavoitteen uudelleen saavuttamiseen. Puna-armeijan 54. divisioonan joukot oli nyt käytännössä jaettu kolmeen osaan.
Makrý Gialós
Kunnallisyksikön osat
Makrý Gialóksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kuhmon taistelut
Taistelut helmikuussa
1. helmikuuta aamuyöstä suomalaiset saivat tielinjan Löytövaarassa katkaistua ja neuvostodivisioonan yhteydet itään oli nyt täälläkin katkaistu. Puna-armeijan aktiivisuus alueella kuitenkin jatkui ja suomalaiset joutuivat käymään taisteluita mm. hyvin varustettuja puna-armeijan hiihtojoukkoja vastaan. Sauna- ja Alasjärven välisellä kannaksella suomalaisjoukkojen hyökkäykset eivät tuottaneet tulosta. Luelahden suunnalla suomalaisjoukot (divisioonalle alistettu ErP 14) saivat lopullisesti neuvostojoukkojen käyttämän tielinjan tulensa alle.