cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrea Petkovic
2011
Toukokuussa Petkovic saavutti toisen turnausvoittonsa voitettuaan Strasbourgin finaalissa Marion Bartolin. Ensimmäisen erän Petkovic voitti 6–4, mutta ottelu päättyi jo toisen erän alussa, kun Bartoli joutui luovuttamaan. Ranskan avoimissa Petkovic hävisi puolivälierissä Marija Šarapovalle luvuin 6–0, 6–3. Wimbledonissa Petkovic selviytyi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi sijoittamattomalle Ksenija Pervakille suoraan kahdessa erässä. Elokuussa Petkovic pääsi välieriin Carlsbadin turnauksessa ja puolivälieriin Canada Mastersissa. Yhdysvaltain avoimissa Petkovic eteni puolivälieriin, jossa hän hävisi Caroline Wozniackille. Lokakuussa Petkovic selviytyi loppuotteluun China Openissa, jossa hän hävisi Agnieszka Radwańskalle kolmessa erässä.
2012–2013
Petkovic loukkaantui tammikuussa 2012 ja palasi kentille alaselkä- ja polvivammojen takia vasta huhtikuussa. Paluuturnauksessaan, Stuttgartin WTA-turnauksessa, hän kuitenkin loukkaantui uudelleen pelatessaan Viktoryja Azarenkaa vastaan. Hän teki paluun New Havenin turnauksessa, jossa eteni toiselle kierrokselle. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Romina Oprandille. Lokakuussa Petkovic pääsi välieriin Luxemburgin turnauksessa sekä Punen turnauksessa.
Vuonna 2013 Petkovic pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa. Hän pääsi sekä Miamissa että Charlestonissa kolmannelle kierrokselle. Ranskan avoimissa Petkovic jäi karsintoihin. Kesäkuussa pelatussa Nürnbergin turnauksessa Petkovic pääsi loppuotteluun, jossa hävisi Simona Halepille. Wimbledonissa hän hävisi toisella kierroksella. Heinäkuussa hän saavutti loppuottelupaikan Washingtonissa. Yhdysvaltain avoimissa Petkovicin pelit päättyivät ensimmäisellä kierroksella.
2014–
Petkovic aloitti vuoden 2014 Brisbanen turnauksella. Australian avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella. Loppukuusta hän eteni puolivälieriin Pariisin turnauksessa. Maalis-huhtikuun vaihteessa Petkovic saavutti uransa kolmannen turnausvoiton voitettuaan Charlestonin turnauksen loppuottelussa Jana Čepelován. Heinäkuussa hän voitti Bad Gasteinin turnauksen ja lokakuussa Sofian turnauksen.
Vuonna 2015 Petkovic voitti Antwerpenissa uransa kuudennen WTA-turnauksen.
Ollin vaihde
Ollin vaihde on Suomen rataverkolla Porvoon kaupungin alueella sijaitseva linjavaihde, jossa Keravan–Sköldvikin radasta haarautuu rataosa Porvoon keskustaan. Linjavaihteen sijainti on noin ratakilometrillä 45+700.
Ollin vaihde rakennettiin, kun rataosuuden Kerava–Sköldvik rakennustyöt alkoivat. Liikennepaikka toimi junasuorituspaikkana, kun Porvoon radalla oli säännöllistä junaliikennettä. Myöhemmin, Porvoon suunnan liikenteen vähentyessä, Ollin turvalaitteet uusittiin ja asema jäi miehittämättömäksi. Turvalaittena oli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Olli miehitettiin tarvittaessa ja vain silloin, kun Porvoon radalla oli liikennettä. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön linjavaihde ja se on varustettu elektronisella asetinlaitteella.
Yrjö Talvitie
Yrjö Juho Talvitie (23. syyskuuta 1892 Ulvila – 18. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja tieto- ja sanakirjojen tekijä.
Ollin vaihde
Ollin vaihteelle tuotiin sen valmistuttua Helsingistä Eläintarhan urheilukentältä entinen kuulutuskoppi junasuorittajan työtilaksi. Koppi on kuitenkin viety pois vuonna 2001.
Yrjö Talvitie
Talvitien vanhemmat olivat kunnallislautakunnan esimies Juho Heikki Talvitie ja Anna Sofia Ihander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912, valmistui diplomi-insinööriksi 1916 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1927.
Ollin vaihde
Liikennepaikka sijaitsee noin 17 kilometrin päässä Keravan rautatieasemalta ja noin kymmenen kilometrin päässä Sköldvikin rautatieasemalta, Korpklovsbergetin kallioleikkauksen länsipäässä lähellä Anttilan kylää.
Yrjö Talvitie
Talvitie toimi Teknillisen korkeakoulun analyyttisen kemian assistentiina 1924-1925 ja tullikemistinä 1927-1946. Hän oli Kemian keskusliiton asiamies 1943–1959 ja toimitusjohtaja, Teknillisen kemian aikakauslehden päätoimittaja hän oli 1944–1959.
Arlington (Texas)
Arlington on kaupunki Tarrantin piirikunnassa, Texasissa, Yhdysvalloissa. Se on osa Dallasin/Fort Worthin suurkaupunkialuetta. Kaupungissa asui 365 438 ihmistä vuonna 2010.
Kaupungista on kotoisin thrash metal -yhtye Pantera.
FNFL Marocain
FNFL Marocain (runkonumero DE-109, T21 ja F705) oli Vapaan Ranskan laivaston Algérien-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Wilmingtonista Delawaresta Dravo Corporationilta runkonumerolla DE-109. Köli laskettiin 7. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 1. tammikuuta 1944 ja luovutettiin seuraavana päivänä lend lease -sopimuksen nojalla Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä Marocain. Alus otettiin palvelukseen 29. helmikuuta.
Palvelus
Alus palautettiin sodan jälkeen Yhdysvaltain laivastolle, joka siirsi sen pysyvästi Ranskalle MDAP-ohjelmassa 21. huhtikuuta 1952.
Alus luokiteltiin 1952 fregatiksi, jolloin se sai Naton mukaisen runkonumeron F705. Alus poistettiin alusluettelosta 1960 ja palautettiin toukokuussa 1964 Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen romutettavaksi.
Alfred Saukkonen
Alfred Saukkonen (11. syyskuuta 1887 Parikkala – 3. syyskuuta 1946 Uusikaupunki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Henpentakontaani
Henpentakontaani eli n-henpentakontaani (C51H104) on 51-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Henpentakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)49CH3, moolimassa 717,37 g/mol, kiehumispiste 583,1 °C, leimahduspiste 517,4 °C, tiheys 0,824 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,46 ja CAS-numero 7667-76-7.
Kastellholmen
thumb|200px|Kastellholmenia.
Kastellholmen on saari Tukholmassa, Ruotsin pääkaupungissa. Se sijaitsee lähellä kaupungin keskustaa. Se kuuluu Norrmalmin kaupunginosa-alueeseen ja Skeppsholmenin kaupunginosaan, johon sillä on myös siltayhteys. Maa-alaa saarella on noin 3,1 hehtaaria. Saarella on muun muassa joitakin yksityisasuntoja, varastorakennuksia sekä vuodelta 1848 peräisin oleva Kastellet.
Saari oli vuosina 1905–1934 oma kaupunginosansa. Sillä on myös ollut muitakin nimiä (Notholmen, Lilla Beckholmen, Skansholmen), mutta nimeä Kastellholmen on käytetty jo 1720-luvulta lähtien.
Norrmalm
Auktorisointi
Auktorisointi on viranomaisen tai muun päättävän tahon antama valtuutus tietyn elinkeinotoiminnan harjoittamiseen, tai vapaaehtoisesti hankittu osoitus tiettyjen edellytysten täyttymisestä toiminnassa.
Electric Sea
Electric Sea on avant-garde kitaristi Bucketheadin 35. studioalbumi. Se on myös suoraa jatkoa 2002 julkaistulle Electric Tearsille. Albumi julkaistiin 21. helmikuuta 2012.
Auktorisointi
Sanaa auktorisointi käytetään eri toimialoilla eri merkityksessä, ja samankaltaisista valtuutuksista voidaan käyttää myös termejä akkreditointi, lisenssi tai lisensiointi. Myös termit sertifiointi ja auditointi viittaavat valtuutukseen tai sitä edeltävään selvitykseen, täyttääkö ammatinharjoittaja tai organisaatio tietyn valtuutuksen saamiseksi asetetut edellytykset.
Auktorisoitu henkilöstöpalveluyritys
Henkilöstöpalveluyritysten liitto auktorisoi jäseninään olevia henkilöstövuokrausyrityksiä. Auktorisoidulta yritykseltä edellytetään muun muassa vuoden toimintahistoriaa, osallistumista koulutukseen, hyväksyttyä testiä sekä sitoutumista lain ja alan sopimusehtojen noudattamiseen.
Auktorisoitu tilitoimisto
Suomessa tilitoimistojen auktorisoinnista vastaa Taloushallintoliitto yhdessä Tili-instituuttisäätiön kanssa. Tilitoimisto voi toimia myös ilman auktorisointia. Auktorisoinnin saamiseksi tilitoimisto käy läpi vähintään kahden vuoden mittaisen seurantajakson. Auktorisointiin liittyy muun muassa kirjanpitäjien ammattitaitoon, tilitoimiston toimintatapoihin, vastuuvakuutuksiin ja tietojärjestelmiin liittyviä vaatimuksia.
Auktorisoitu tilintarkastaja
Suomessa yrityksen tilintarkastajaksi on valittava auktorisoitu tilintarkastaja. Auktorisointeja ovat HTM ja KHT. Yhdistyksiin voidaan valita muukin kuin auktorisoitu tilintarkastaja, ja asunto-osakeyhtiöihin voidaan valita tilintarkastajan sijasta toiminnan tarkastajaksi maallikko, kuten yhtiön osakas.
Auktorisoitu kiinteistöarvioija
Kiinteistöarvioinnissa on vuodesta 1997 ollut Suomessa käytössä auktorisointimenettely, niin sanottu AKA-koe, jota järjestää Keskuskauppakamari.
Auktorisoitu sijoitusneuvoja
Finanssialan Keskusliitto on auktorisoinut APV-tutkinnot Oy:n järjestämään sijoitusneuvojan tutkintoa parantaakseen yleisön luottamusta sijoituspalvelutoimintaa kohtaan varmistamalla, että sijoitusneuvojilla on tehtäviensä hoitamiseksi riittävä tiedot ja ammattitaito.
Auktorisoitu teollisoikeusasiamies
Patenttiasiamiehen, tavaramerkkiasiamiehen, mallioikeusasiamiehen tai teollisoikeusasiamiehen ammattinimikettä saa Suomessa käyttää vain asianomaisen lain mukaisesti asiamiestutkinnon hyväksytysti suorittanut ja sen perusteella auktorisoinnin patentti- ja rekisterihallituksen teollisoikeusasiamieslautakunnalta saanut henkilö.
Suomessa auktorisointia sovelletaan myös ainakin kääntäjiin (ks. Auktorisoitu kääntäminen), matkailuoppaisiin, seksuaalineuvojiin ja personal trainereihin.
Torre Glòries
thumb|190px|Torre Glòries Torre Glòries (myös Torre Agbar; johdettu vesiyhtiö Aguas de Barcelonan nimestä) on pilvenpiirtäjä Barcelonassa, Kataloniassa Espanjassa. Sen suunnitteli ranskalainen arkkitehti Jean Nouvel. Torni on 142 metriä korkea, ja se on kolmanneksi korkein rakennus Barcelonassa. Pilvenpiirtäjä avattiin kesäkuussa 2005. Espanjan kuningas avasi sen virallisesti 16. syyskuuta 2005. Lontoossa on samankaltainen rakennus, 30 St Mary Axe.
Aiheesta muualla
41.40333°N, 2.18944°W
Eivind Bakkene
Eivind Bakkene (s. 9. huhtikuuta 1990 Lillehammer ) on norjalainen maastohiihtäjä. Bakkene edustaa Øystre Slidre IL -seuraa.
Bakkene debytoi maailmancupissa helmikuussa 2011 Drammenin sprintissä sijoittuen sijalle 58. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti tammikuussa 2016 Planican vapaan sprintistä ollen 16:s.
Roy Kienle
Roy H. Kienle (1896–1957) oli yhdysvaltalainen polymeerikemisti ja tuotekehittäjä. Yhdessä Wallace Carothersin kanssa häntä pidetään polymeerikemian isänä.
Kienle oli American Cyanamid Corporationin tutkimuspäällikkö. Ollessaan GE:n palveluksessa hän tutki mahdollisuutta korvata öljypohjaiset maalien sideaineet niiden hitaan kuivumisajan, heikon säänkestävyyden ja itsesyttymisvaaran vuoksi synteettisillä hartseilla. Hänen tutkimuksensa johtivat alkydipohjaisten hartsien keksimiseen vuonna 1926. Tuotantoon GE otti nämä maalit vuonna 1933 nimellä Glyptal.
Alkydihartsit koostuvat moniarvoisesta alkoholista, kuten glyserolista tai pentaerytritolista, rasvahaposta ja kaksoissidoksen sisältävästä verkkoutumisagentista, kuten styreenistä. Kovettuessaan rasvahappoihin sitoutuneet verkkoutumisagentit ja niiden kaksoissiddokset aukeavat ilman hapen, ja molekyylit verkkoutuvat keskenään, muodostaen makromolekyylin (kertamuovin), johon pigmenttiaineet ja täyteaineet jäävät kiinni.
Alkydipohjaiset maalit merkitsivät maaliteollisuudessa vallankumousta: ensimmäistä kertaa oli mahdollisuus valmistaa nopeasti ja tasaisesti kuivuva, kemiallisesti kovettuva lakka tai maali, jolla oli hyvät sitkeys- ja säänkesto-ominaisuudet. Nykypäivänä suuri osa maaliteollisuuden valmistamista maaleista on alkydipohjaisia.
Kienle tutki ja kehitti aktiivisesti pinnoitteita aina vuoteen 1955 saakka. Kienle kuoli tupakoinnin aiheuttamaan keuhkosyöpään.
Paradisio
Paradisio oli belgialaisten muusikkojen Patrick Samoyn, Luc Rigaux'n ja espanjalaisen laulajan Maria Garcian yhtye, joka teki elektronista musiikkia. Yhtyeen menestynein kappale oli kesällä 1997 espanjankielinen "Bailando". Single nousi listojen kärkeen muun muassa Belgiassa, Italiassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Suomessa. Yhtyeen albumi Bailando myi yli 1 000 000 kappaletta. Vuonna 2003 Paradision solisti oli vaihtunut ja julkaistiin single "Luz de la luna".
Silvia Neid
Silvia Neid (s. 2. toukokuuta 1964 Walldürn) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi Saksan naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2005–2016.
Pelaajana Neid on voittanut Saksan mestaruuden seitsemän kertaa ja Saksan cupin kuudesti. Hän oli mukana vuosina 1989, 1991 ja 1995 Euroopan-mestaruuden voittaneissa joukkueissa sekä 1995 MM-kisoissa hopealle sijoittuneessa joukkueessa. Kaikkiaan Neid pelasi urallaan 111 maaottelua.
Neidin valmennusura alkoi tyttöjen maajoukkueen valmentajana vuonna 1996. Hän toimi samalla A-maajoukkueen apuvalmentajana Tina Theune-Meyerin alaisuudessa. Heinäkuussa 2005 Neid siirtyi Theune-Meyerin tilalle päävalmentajaksi. Nuorisomaajoukkueen valmentajana Neidillä on useita Euroopan- ja maailmanmestaruuksia. Naisten maajoukkueen valmentajana hän on voittanut maailmanmestaruuden 2007, olympiakultaa Riosta 2016, olympiapronssia Pekingistä 2008 sekä Euroopan-mestaruuden 2009 ja 2013. Neid päätti uransa maajoukkueen valmentajana Rio olympialaisiin 2016.
Neid on valittu FIFAn vuoden valmentajaksi kolmesti vuosina 2010, 2013 ja 2016.
Luettelo Norjan vaakunoista
Tämä artikkeli on luettelo Norjan kuntien vaakunoista. Luettelon alussa ovat myös Norjan valtion ja kuningashuoneen sekä läänien (norj. fylke) vaakunat. Lopuksi on vielä lueteltu käytöstä poistuneita kuntien vaakunoita.
Eero Tammisalo
Eero Sakari Tammisalo (vuoteen 1906 Ekbom; 1. joulukuuta 1892 Helsinki – 8. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston hammaslääketieteen laitoksen proteesi- ja hampaanoikomisopin opettaja 1919–1956, laitoksen esimies 1925–1958, hammasproteesiopin professori 1957–1962. Hän julkaisi alan tutkimuksia sekä historiikin Yliopiston odontologinen laitos 1892–1932. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1942.
Emilia Sinisalo
Emilia Sinisalo (s. 1983 ) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Ylen Kotikatsomo-sarjasta Korpelan kujanjuoksu, jossa hän näyttelee Marvi Perttula-Laihoa. Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Yksityiselämä
Sinisalon sisar on myös näyttelijänä työskentelevä Anu Sinisalo.
Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen
Yrjö Koskinen (Y. K.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman, 2. marraskuuta 1854 Pietarsaari – 12. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kouluhallituksen ylitirehtööri ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Elämä
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1877, lisensiaatin tutkinnon 1890 ja väitteli tohtoriksi 1894.
Yrjö-Koskinen toimi opettajanurallaan Hämeenlinnan normaalilyseon ja Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun opettajana 1878–1881, Helsingin suomalaisen alkeisopiston opettajana 1882–1884 ja Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtorina 1886–1892. Yrjö-Koskinen oli Uudenmaan läänin kansakouluntarkastajana 1892–1894, Jyväskylän seminaarin johtajana 1895–1899 sekä kouluhallituksessa kansakouluntarkastajana 1899–1902 ja ylitirehtöörinä 1902–1917. Hänen johtajanaikanaan kansakoulujen perustaminen määrättiin kuntien velvollisuudeksi, mikä yli kaksinkertaisti niiden määrän lyhyessä ajassa. Yleiseen oppivelvollisuuteen hän kuitenkin suhtautui epäillen, joten sen toteuttaminen jäi hänen seuraajansa Mikael Soinisen ajalle.
Yrjö-Koskinen osallistui myös politiikkaan isänsä jalanjäljissä ja oli ritariston ja aatelin jäsenenä säätyvaltiopäivillä 1885,1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän piti helmikuussa 1894 aatelissäädyn istunnossa ensimmäisenä suomenkielisen puheenvuoron, mitä osa ruotsinkielisistä edustajista arveli lainvastaiseksi. Jyväskylän vuosinaan Yrjö-Koskinen oli 1898–1899 lyhyen aikaa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja vuosien 1898 ja 1908 kirkolliskokousten jäsenenä. Sortovuosina hän kannatti jopa pidemmälle menevää myöntyvyyslinjaa kuin isänsä, mutta hänet valittiin silti kesällä 1908 Hjeltin senaattiin senaatin kirkollisasiaintoimituskunnan päälliköksi (opetusministeriksi). Tehtävä jäi vain runsaan vuoden mittaiseksi. Yrjö-Koskinen oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja 1910–1911 valittuna Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä ja johti Uuden Suomettaren johtokuntaa mutta keskittyi viimeisinä vuosinaan enemmän virkansa hoitoon kuin politiikkaan. Samoihin aikoihin Yrjö Koskinen Yrjö-Koskisen kanssa Suomalaisen puolueen poliitikkoina ja kansanedustajina toimivat myös hänen veljensä Eino Sakari Yrjö-Koskinen ja Lauri Yrjö-Koskinen sekä edellisen vaimo Iida Yrjö-Koskinen. Yrjö-Koskinen sai 1916 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli naimisissa vuodesta 1878 Elin Lovisa Branderin kanssa. Heidän poikansa oli lakimies ja suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen.
Ohrana (kirja)
Ohrana on vuonna 2006 ilmestynyt Jari Tervon romaani. Se on Suomen itsenäisyyden ajan poliittista historiaa käsittelevän trilogian toinen osa. Sarjan muut osat ovat romaanit Myyrä (2004) ja Troikka (2008). Ohrana oli ilmestyessään arvostelu- ja myyntimenestys. Teos on julkaistu myös äänikirjana. .
Eflornitiini
Eflornitiini (C6H12F2N2O2) on aminohappojohdannainen, jota käytetään lääkeaineena hoidettaessa hirsutismia ja unitautia.
Toimintamekanismi
Eflornitiini syntetisoitiin alun perin syöpälääkkeeksi ja sillä on kasvainten kasvua estäviä ominaisuuksia. Eflornitiinin käyttö unitaudin hoidossa raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1980. Eflornitiinin vaikutus perustuu Trypanosomia brucei -loision solunjakautumisen estämiseen estämällä ornitiinidekarboksylaasin toimintaa. Inhibitio perustuu siihen, että eflornitiini alkyloi ornitiinidekarboksylaasin aktiivisen keskuksen katalyyttisesti tärkeän kysteiiniaminohapon. Ornitiinidekarboksylaasi katalysoi putreskiinin muodostumista ornitiinista ja putreskiinia tarvitaan solun jakautumisessa tarvittavien polyamiinien biosynteesiin. Eflornitiini tehoaa sekä Trypanosoma brucei gambiense- että Trypanosoma brucei rhodesiense -loisioihin. Eflornitiinia käytetään erityisesti melarsoprolille vastustuskykyisten kantojen aiheuttaman unitaudin hoidossa ja sitä voidaan käyttää yhdessä nifurtimoksin kanssa.
Eflornitiinin aiheuttamia sivuvaikutuksia voivat olla huonovointisuus, johon liittyy oksentelua ja ripulia, kuulon heikkeneminen ja luuydintoksisuus, joka voi aiheuttaa anemiaa, leukopeniaa ja trombosytonemiaa.
Poro (tähdistö)
Poro (lat. Tarandus vel Rangifer eli Tarandus tai Rangifer) on pieni pohjoisen tähtitaivaan tähdistö. Se on lähellä Pohjantähteä, Kefeuksen ja Kirahvin tähdistön välissä. Poron tähdistöä ei käytetä nykyään. Tähdistön kehitti ranskalainen tähtitieteilijä Pierre-Charles Le Monnier. Monnier julkaisi Poron tähdistön kirjassaan La Théorie des Comètes vuonna 1743 oltuaan vuosina 1736–1737 Pierre Louis Moreau de Maupertuis'n retkikunnan kanssa Suomen Lapissa tutkimassa, onko maapallo navoiltaan litistynyt.
Ruslan Ponomarov
Ruslan Olehovytš Ponomarov (, s. 11. lokakuuta 1983 Horlivka, Ukrainan SNT) on ukrainalainen shakin suurmestari ja entinen FIDE:n maailmanmestari.
Suurmestarin arvon Ponomarov varmisti aikoinaan nuorimpana maailmassa, 14 vuoden ja 17 päivän ikäisenä.
FIDE:n maailmanmestaruuden Ponomarov saavutti 2002, kun hän kukisti Moskovassa pelatussa knock-out-turnauksen loppuottelussa maanmiehensä Vasyl Ivantšukin pistein 4½–2½. Metropol-hotellissa pelattu finaali oli yksipuolinen näytelmä. Ensimmäisessä pelissä Ivantšuk pelasi hermostuneesti ja hävisi nopeasti. Seuraavissa peleissä hänen ei onnistunut viimeistellä lupaavia asemia. Ottelu ratkesi käytännössä viidennessä pelissä, jossa Ivantšukin selvä etu karkasi ja Ponomarov nousi voittoon. Nuori mestari hyötyi FIDE:n turnauksissa tuolloin käytetystä nopeasta pelirytmistä, mutta hän osoitti myös hallitsevansa hyvin pelin kaikki osa-alueet.
Ponomarovin piti pelata Prahan sopimuksen mukaisesti FIDE:n MM-ottelu Garri Kasparovia vastaan 2003. Ottelu kariutui, koska Ponomarov ja hänen silloinen managerinsa Silvio Danailov eivät allekirjoittaneet sopimusta. Ponomarov menetti tittelinsä 2004, kun Rustam Kasymdžanov voitti FIDE:n knock-out-turnauksen. Vuonna 2005 Ponomariov saavutti tiettävästi viimeisen ihmisen voiton huipputason tietokoneohjelmasta turnausolosuhteissa.
Puddle of Mudd
Puddle Of Mudd on yhdysvaltalainen post-grunge-yhtye, joka on perustettu Kansas Cityssä, Missourissa.
Yhtyeen nimestä
Yhtyeen entinen harjoittelutila sijaitsi lähellä Missouri-joen tulvapatoa. Joen tulviminen aiheutti mutavyöryjä, jotka useasti peittivät alleen myös rakennuksen pohjakerroksen.
Menestys
Puddle of Muddin esikoisalbumi, Come Clean sisälsi mm. kappaleen "She Hates Me". Levyä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen toista julkaisua Life On Display myytiin 600 000 kappaletta.
Hey Jude
Hey Jude on The Beatles -yhtyeen kappale, jonka sävelsi Paul McCartney. Yhtyeen käytännön mukaan se on kuitenkin merkitty Lennon/McCartney-yhteistyöksi. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1968, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Se myös sai useita Grammy-ehdokkuuksia, muttei voittanut yhdessäkään kategoriassa.
Kappaleen pituus on 7 minuuttia ja 11 sekuntia, mikä tekee siitä kolmanneksi pisimmän virallisesti julkaistun Beatles-kappaleen. Se oli aikoinaan myös yksi kaikkien aikojen pisimmistä singlenä julkaistuista kappaleista, ollen julkaisuajankohtanaan pisin brittilistan ykköspaikan koskaan saavuttanut single.
Alun perin laulun nimi oli ”Hey Jules”, mutta nimi vaihtui pian helpommin laulettavaksi Judeksi. McCartney kirjoitti laulun lohduttaakseen yhtyetoverinsa John Lennonin poikaa Juliania, kun Lennon ja hänen ensimmäinen vaimonsa Cynthia erosivat. Lennon kuitenkin sanoi aina kuulleensa kappaleen itselleen kirjoitettuna. Hän harkitsi tuohon aikaan yhtyeestä lähtöä tehdäkseen enemmän yhteistyötä vaimonsa Yoko Onon kanssa.
Jukka Kuoppamäki levytti kappaleesta vuonna 1968 suomenkielisen version ”Ei voi kuin valittaa”. Sanoitus oli Juha Vainion kirjoittama.
Minna Helle
thumb|Minna Helle heinäkuussa 2016. Minna Johanna Helle (o.s. Kauppinen; s. 13. joulukuuta 1972 Kivijärvi) on kesäkuun alusta 2021 lähtien Teknologiateollisuuden varatoimitusjohtaja, joka johtaa myös Työ, osaaminen ja innovaatiot -yksikköä. Aiemmin hän oli Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtaja, johon tehtävään hän siirtyi valtakunnansovittelijan tehtävästä keväällä 2018. Helle irtisanoutui valtakunnansovittelijan tehtävästä keväällä 2018 kesken nelivuotiskauden siirtyäkseen Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtajaksi. Hän aloitti valtakunnansovittelijana ensimmäisenä naisena vuoden 2015 alussa. Sitä ennen hän työskenteli STTK:n edunvalvontajohtajana.
Ura
Helle kirjoitti ylioppilaaksi 1991 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1997 Helsingin yliopistosta, jossa hän innostui työmarkkina-asioista työoikeuden professori Kari-Pekka Tiitisen luennoilla. Työurallaan Helle on työskennellyt Suomen Journalistiliiton työehtoasiamiehenä 1997–1999, Akavan lakimiehenä 2000–2005, Akavan neuvottelupäällikkönä 2006, Tehyn edunvalvontayksikön johtajana 2006–2009, Akavan edunvalvontajohtajana 2009–2011 ja Telassa johtajana 2011–2013. Ennen valtakunnansovittelijan virkaa hän työskenteli Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n edunvalvontajohtajana eli puheenjohtajan oikeana kätenä 2013–2014.
Päätyönsä ohella Helle on toiminut Vakuutuslautakunnan ensimmäisen jaoston jäsenenä 2004–2011, Tapaturmavakuutuslaitosten liiton hallituksen jäsenenä 2004–2006, Työttömyysvakuutusrahaston hallituksen jäsenenä 2010–2011 ja 2013–, Koulutusrahaston hallituksen puheenjohtajana 2011, Lakimiesuutisten toimitusneuvostossa jäsenenä 2004– sekä Yksityisalojen lakimiehet -järjestön hallituksen jäsenenä ja sihteerinä 2004–2006. Eläketurvakeskuksen hallituksen jäsenenä hän on ollut vuodesta 2013 ja keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksessa vuodesta 2014 lähtien. Lisäksi hänellä on ollut komitea-, lautakunta- ja erityistuomioistuinjäsenyyksiä sekä Euroopan ammatillisen yhteistyöjärjestön komiteoiden ja neuvottelukuntien jäsenyyksiä. Vakuutusoikeudessa hän toimi 2006–2009. Vapaa-ajallaan Helle harrastaa kuntoliikuntaa, laskettelua, purjehdusta, tanssia ja musiikkia.
Vuoden 2015 alussa valtakunnansovittelijana aloittanut Helle oli ensimmäinen naispuolinen viran hoitaja. Virkakausi olisi ollut nelivuotinen, mutta hän siirtyi kesken kauden Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtajaksi.. Valtakunnansovittelijan valinta on monesti ollut monivaiheinen ja intohimoja herättävä tapahtumasarja, ja niin kävi tässäkin valinnassa. Nimellisesti viranhaltijan nimittää valtioneuvosto, mutta ministerit ovat aiemminkin valinneet tehtävään henkilön, jolla on ollut työmarkkinajärjestöjen tuki takanaan. Tällä kertaa järjestöt eivät löytäneet yhteistä ehdokasta. Helteen valtakunnansovittelijan taitoja epäiltiin eniten kuntapuolella, sillä hänet muistettiin Tehyn työtaistelun tiukkana neuvottelupäällikkönä, jonka johdolla sairaanhoitajat uhkasivat 2007 joukkoirtisanoutumisella. Koska järjestöillä ei ollut yhteistä ehdokasta, asian valtioneuvostossa esittelevä työministeri Lauri Ihalainen päätti valita yhden virkaa hakeneista, ja hänen valintansa oli Minna Helle.
Erich Mende
Erich Mende (28. lokakuuta 1916 Groß Strehlitz, Ylä-Sleesia nyk. Strzelce Opolskie, Puola – 6. toukokuuta 1998 Bonn, Saksan liittotasavalta) oli länsisaksalainen vapaiden demokraattien (FDP) poliitikko. Hän toimi FDP:n puheenjohtajana 1960–1968 ja Saksan liittotasavallan varakanslerina 1963–1966. Liittopäivien jäsen Mende oli 1949–1969 FDP:n edustajana ja 1972–1980 CDU:n ryhmässä.
Mende syntyi Sleesian Groß-Strehlitzissä kansakoulunopettajan perheeseen. Hän liittyi vuonna 1936 Natsi-Saksan armeijaan ja yleni upseeriksi. Sodan päätyttyä hän toimi rykmentin komentajana sotilasarvonaan majuri. Hän alkoi opiskella oikeus- ja valtiotieteitä, kiinnostui politiikasta ja valittiin 1949 Saksan liittotasavallan valtiopäiville ja puolueensa FDP:n johtotehtäviin. Hän toimi FDP:n puheenjohtajana Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, vuodesta 1956 puoluehallituksen varapuheenjohtajana ja vuodesta 1960 puolueen puheenjohtajana.
Varaliittokanslerikautensa jälkeen Mende lähti liike-elämän palvelukseen 1967 ja joutui tämän takia eroamaan puolueen puheenjohtajuudesta seuraavana vuonna. Hän palasi parlamenttiin CDU:n edustajana vuosiksi 1972–1980.
Eino Sakari Yrjö-Koskinen
Elämäkerta
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1890. Yrjö-Koskinen toimi Hämeenlinnan suomalaisen normaalilyseon ranskan kielen opettajana 1881–1888 ja Tampereen reaalilyseossa ranskan ja saksan kielen lehtorina 1888–1916 sekä rehtorina 1908–1916.
Yrjö-Koskinen oli ritariston ja aatelin jäsenenä vuoden 1897 säätyvaltiopäivillä ja myöhemmin suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1917 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston sekä kirkolliskokouksen jäsenenä.
Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuodesta 1884 Iida Maria Fredrika Petanderin, joka myös toimi kansanedustajana. Lastenlääkäri Eeva Rauha Kivikataja (s. 1887) oli heidän tyttärensä.
Kortepohjan koulu
pienoiskuva|Kortepohjan koulu 9. huhtikuuta 2020.
Kortepohjan koulu on luokkien 1–6 perusopetusta antava koulu, joka sijaitsee Jyväskylän Kortepohjan Kortesuolla osoitteessa Kartanonkuja 4.
Alkuperäinen koulurakennus rakennettiin 1970-luvun alussa ja sen suunnitteli Jukka Kolehmainen. Vuosina 2020–2022 vanha koulu purettiin ja tilalle rakennettiin uusi päiväkotikoulu. Uudessa rakennuksessa sijaitsee myös Kortepohjan kirjasto. Rakentamisen aikana koulu toimi väistötiloissa Voionmaan koulussa.
Historia
Kortepohjan koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1970. Samana vuonna Kortepohjaan perustettiin neuvola, kirjasto ja lastentarha. Koulun suunnitteli Jukka Kolehmainen.
Vuonna 1991 Kortepohjan koulu aloitti kokeiluna vieraskielisen opetuksen (CLIL), jota käytetään koulussa edelleen.
Vuonna 2016 aiempana syksynä irtisanottu rehtori Pasi Lehtola lähetti oikeusvaatimuksen, jossa hän vaati irtisanomisensa kumoamista. Hän arvioi tulleensa irtisanotuksi, koska hän kirjoitti sivistyslautakunnalle koulun sisäilmaongelmista. Kaupungin vastauksessa sanotaan, että peruste irtisanomiselle oli Lehtolan kykenemättömyys hoitaa työtänsä sen edellyttämällä tavalla.
11.9.2019 Kortepohjan koululla tapahtui onnettomuus, kun koulun kaukolämpöputkeen tuli vuoto. Vuoto syntyi, kun koulurakennuksen ulkopuolella otettiin maaperänäytteitä ja pora puhkaisi putken. Luokan oppilaat olivat tapahtumahetkellä leirikoulussa, joten henkilövahinkoja ei sattunut. Kuumaa vettä pääsi sisätiloihin 200 kuutiota.
Maaliskuussa 2020 koulun toiminta siirtyi Voionmaan kouluun. Kartanonkujalla ollut koulurakennus purettiin ja tilalle rakennettiin päiväkotikoulu. Koulu valmistui vuonna 2022.
Kultainen hansikas
Kultainen hansikas on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu elämäkerrallinen mustan huumorin sävyttämä kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Fatih Akin. Elokuva perustuu Heinz Strunkin samannimiseen romaaniin, ja se kertoo saksalaisesta sarjamurhaajasta Fritz Honkasta, jota näyttelee Jonas Dassler.
Veli Valpola
Kustaa Veli Valpola (vuoteen 1943 Wahlroos; 24. huhtikuuta 1922 Hauho – 4. elokuuta 1996 Espoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja ensyklopedisti sekä Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian vt. professori 1966–1967 ja dosentti vuosina 1959–1971. Hän toimi vuodesta 1959 Uuden tietosanakirjan ja vuodesta 1967 Facta-tietosanakirjan päätoimittajana. Valpola kirjoitti myös kirja-arvosteluja Helsingin Sanomiin.
Väsyneen valon teoria
Väsyneen valon teoriat ovat hypoteeseja, joiden mukaan Hubblen lain mukainen, kaukaisten galaksien valon punasiirtymän ja galaksien etäisyyden välinen yhteys aiheutuu jostakin muusta kuin galaksien etääntymisestä ja siihen liittyvästä Dopplerin ilmiöstä. Tällaisia malleja on ehdotettu vaihtoehdoksi maailman­kaikkeuden metriseen laajenemiseen perustuville kosmo­logisille teorioille kuten alkuräjähdysteorialle ja pysyvän tilan teorialle.
Tällaisen teorian esitti ensimmäisenä vuonna 1929 Fritz Zwicky, joka oletti, että fotonit menettävät vähitellen energiaansa törmätessään säännölli­sesti muihin hiukkasiin, jolloin tämä energian menetys on sitä suurempi, mitä kauempaa fotoni on kulkeutunut. Tämän vuoksi galaksien valo olisi Maahan saapuessaan menettänyt sitä suuremman osan energiastaan, mitä kauempana galaksi sijaitsee, ja koska Planckin lain mukaan valon taajuus on suoraan verrannollinen fotonin energiaan, olisi valon taajuuskin samalla pienentynyt eli se olisi muuttunut väriltään sitä punai­semmaksi, mitä kauempaa valo on tullut.
Zwicky itsekin piti teoriansa heikkona kohtana sitä, että mikä tahansa valon siroaminen saisi kaukaiset kohteet näkymään epäselvemmin kuin todellisuudessa on laita. Myöhemmin on lisäksi osoitettu, että galaksien pintakirkkaus kehittyy ajan kuluessa, ja myös kosmologisten lähteiden aikadilaatiota ja kosmisen tausta­säteilyn spektriä on tutkittu. Tällöin on havaittu ilmiöitä, joita ei esiintyisi, jos kosmologinen puna­siirtymä johtuisi valon sironta­ilmiöistä, olivatpa nämä minkä laatuisia tahansa. Vaikka uusia muunnelmia väsyneen valon teorioista edelleen silloin tällöin esitetään, havainnot eivät tue niitä ja nykyisin useimmat valta­virran astro­fyysikot eivät pidä niitä edes vakavan huomion arvoisina.
Teorian historia ja vastaanotto
Ajatus väsyneestä valosta esitettiin sen jälkeen, kun Edwin Hubble oli havainnut, että kaukaisten galaksien valon punasiirtymä oli suoraan verrannollinen niiden etäisyyteen, sikäli kuin etäisyys oli pääteltävissä. Punasiirtymä merkitsee sitä, että kohteen lähettämän valon spektri on siirtynyt kohti pienempiä energioita ja sen mukaisesti pienempiä taajuuksia, minkä yleensä selitetään johtuvan Dopplerin ilmiöstä. Kierteissumujen tutkijat kuten Vesto Slipher havaitsivat, että sijaitsivatpa tällaiset sumut millä puolella taivasta tahansa, näiden kohteiden, joiden nykyisin tiedetään olevan vieraita galakseja, oli lähes aina puna­siirtynyttä, ei sini­siirtynyttä. Koska tämä päti kaikissa suunnissa, tämän ei voitu tulkita johtuvan normaalista liikkeestä taustan suhteen, missä tapauksessa olettaisi puna- ja sini­siirtymää esiintyvän suuressa aineistossa yhtä paljon. Sen sijaan kaikki kaukaiset galaksit etääntyvät Linnunradan galaksista. Hubble havaitsi lisäksi, että tämän puna­siirtymän suuruus korreloi vahvasti galaksien etäisyyden kanssa.
Stephen Sondheim
Elämä ja ura
Sondheim syntyi maaliskuussa 1930 muotialalla New Yorkissa toimivalle varakkaalle avioparille, Herbert ja Janet Sondheimille, ja jäi heidän ainoaksi lapsekseen. Vanhemmat erosivat kun Stephen oli kymmenvuotias, ja hän muutti äitinsä kanssa asumaan Pennsylvanian maaseudulle, jossa hän vietti teinivuotensa. Naapurissa sattui asumaan musikaalinero Oscar Hammerstein II, josta tuli Sondheimille uusi isähahmo ja mentori. Sondheim suoritti bachelor-tutkinnon Williams Collegessa Massachusettsin Williamstownissa vuonna 1950 ja jatkoi sitten sävellyksen ja musiikin teorian opintoja muun muassa Milton Babbittin johdolla.
Väsyneen valon teoria
Teorian historia ja vastaanotto
Slipherin ja Hubblen havaintojen perusteella Georges Lemaître päätteli vuonna 1927, että tämä korrelaatio sopi yhteen Einsteinin gravitaatio­teorian ei-staattisten ratkaisujen kanssa, joita nimitetään Friedmann-Lemaîtren ratkaisuiksi. Lemaîtren artikkeli sai kuitenkin osakseen ansaitsemaansa huomiota vasta sen jälkeen, kun Hubble julkaisi sen vuonna 1929. Tämän ratkaisun mukainen punasiirtymän ja etäisyyden välinen yleinen yhteys voitiin selittää sillä miten laajeneva maailman­kaikkeus vaikuttaa fotoniin, joka liikkuu aika-avaruudessa valon­luontoisella radalla, jonka eri kohtien välinen intervalli on nolla. Tässä muotoilussa esiintyy edelleen Dopplerin ilmiön kaltainen ilmiö, joskin suhteellisia nopeuksia on käsiteltävä huolellisemmin, sillä laajenevassa metriikassa etäisyydet voidaan määritellä eri tavoin.
Stephen Sondheim
Elämä ja ura
Sondheimin esikoismusikaalia Saturday Night ei koskaan esitetty, mutta se oli hyvä työnäyte alalla eteenpäin pääsemiseksi. Leonard Bernstein otti hänet sanoittajaksi West Side Story -musikaaliinsa, josta tuli myös Sondheimin läpimurtoteos. Sondheim teki seuraavaksi yhteistyötä säveltäjä Jule Stynen kanssa musikaalissa Gypsy.
Väsyneen valon teoria
Teorian historia ja vastaanotto
Samaan aikaan ilmiölle esitettiin muitakin selityksiä, jotka eivät olleet sopu­soinnussa yleisen suhteellisuus­teorian kanssa. Edward Milne esitti mallin, jonka mukaan suuri räjähdys selittäisi puna­siirtymät. Hänen mallinsa oli kyllä sovitettavissa yhteen erityisen, mutta ei yleisen suhteellisuus­teorian kanssa. Toiset esittivät, että jotkin systemaattiset ilmiöt selittäisivät puna­siirtymän ja etäisyyden välisen korrelaation. Tällaisten teorioiden joukkoon kuuluu myös Fritz Zwickyn vuonna 1929 ehdottama ”väsyneen valon” mekanismi. Zwicky esitti, että kulkiessaan suunnattomia välimatkoja staattisessa maailman­kaikkeudessa fotonit menettäisivät hitaasti energiaa vuoro­vaikuttaessaan aineen tai toisten fotonien kanssa taikka jollakin ennestään tunte­matto­malla fysikaalisella mekanismilla. Koska energian vähennys johtaa valon aallon­pituuden kasvuun, tämä ilmiö saisi valon spektriviivoissa aikaan puna­siirtymän, joka kasvaisi verrannollisena valon­lähteen etäisyyteen. Muutamaa vuotta myöhemmin Richard Tolman antoi tälle oletetulle ilmiölle nimen ”väsynyt valo”.
Stephen Sondheim
Elämä ja ura
Käsikirjoittajien Burt Shevelove ja Larry Gelbart kanssa Sondheim otti tehdäkseen sekä sävellykset että sanoitukset musikaaliin A Funny Thing Happened on the Way to the Forum (suomeksi Forum eli Sattuipa hassusti). Sen jälkeen Sondheim teki muutamia ”konseptimusikaaleja”, joita seurasivat Ingmar Bergmanin elokuvaan Kesäyön hymyilyä väljästi perustuva A Little Night Music ja Suomen Kansallisoopperassa Juice Leskisen suomennoksena 1997 nähty Sweeney Todd. Sondheimin yksittäisistä lauluista ehkä tunnetuimmaksi on noussut A Little Night Musiciin kirjoitettu ”Send In the Clowns”, jonka ovat levyttäneet kymmenet laulajat.
Hamura
Hamura on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella Tamajoen vasemmalla rannalla ja rajautuu Akirunon, Fussan ja Ōmen kaupunkeihin sekä Mizuhon maaseutukaupunkiin. Hamurassa on 56 144 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 9,90 neliökilometriä.
Hamura perustettiin 1. marraskuuta 1991. Tamagawan akvedukti, joka rakennettiin 1600-luvun puolivälissä tuomaan juomavettä Tamajoesta Edoon, alkaa Hamurasta. Kaupunkia palvelee JR Higashi-Nihonin Ōme-linja.
Väsyneen valon teoria
Teorian historia ja vastaanotto
Väsyneen valon mekanismit kuuluivat niiden vaihto­ehtojen joukkoon, joita esitettiin alkuräjähdysteorialle ja pysyvän tilan teorialle, jotka molemmat perustuvat yleisen suhteellisuus­teorian mukaiseen maailman­kaikkeuden laajenemiseen. Jo 1900-luvun puolivälissä useimmat kosmo­logit kannattivat jompaa­kumpaa näistä para­digmoista, mutta oli muutamia tiedemiehiä, jotka kehittivät väsyneeseen valoon perustuvia vaihto­ehtoja, varsinkin niiden joukossa, jotka kehittivät vaihto­ehtoja yleiselle suhteellisuus­teorialle. Kun havaitseva kosmologia 1900-luvun loppu­puolella kehittyi ja saatiin enemmän ja tarkempaa tietoa, alku­räjähdys­teoria sai vähitellen kaikista vaihto­ehtoisista kosmo­logisista teorioista eniten kannatusta, ja lopulta saavutettiin tieteellinen konsensus, jonka mukaan se on hyväksytty eräillä parametrien arvoilla, jotka tarkemmin määrittävät maailman­kaikkeuden tilan ja kehityksen. Nykyään väsyneen valon kosmologioita pidetään yleensä jo täysin vanhentuneina, mutta vielä 1980-luvulla monissa kosmo­logiaa käsittelevissä kirjoituksissa niitä pidettiin ainakin pohdinnan arvoisina, vaikkakin valta­virran astro­fyysikot pitivät niitä jo silloin epä­uskottavina ad hoc -selityksinä. Myöskään Einstein ei ollut pitänyt väsyneen valon teorioita uskottavina.
Vuoden 1990 jälkeen ja vielä 2000-luvulla on tehty havaintoja, jotka osoittavat, etteivät ”väsyneen valon” hypoteesit ole kelvollisia selityksiä kosmologisille punasiirtymille. Esimerkiksi staattisessa maailman­kaikkeudessa, jossa esiintyisi valon väsymistä, tähtien ja galaksien pintakirkkaus olisi vakio. Toisin sanoen, mitä kauempana kohde on, sitä vähemmän valoa siitä saamme, mutta kohteen näennäinen pinta-ala pienensi samassa suhteessa, joten kohteesta saapuvan valon määrä jaettuna sen näennäisellä pinta-alalla olisi vakio. Laajenevassa maailman­kaikkeudessa sen sijaan tämä suhde eli kohteen pinta­kirkkaus pienenee etäisyyden kasvaessa. Kun havaittu kohde etääntyy, siitä aika­yksikköä kohti saapuneiden fotonien määrä pienenee suhteellisesti enemmän kuin tapahtuisi ilman laajenemista, koska jokaisen fotonin on kuljettava pidempi matka kuin edellisten, ja lisäksi sen energia on hieman edellisiä pienempi, koska suurilla etäisyyksillä esiintyy suurempi punasiirtymä. Toisaalta laajenevassa maailman­kaikkeudessa kohde näyttää olevan suurempi kuin se todella on, koska se oli lähempänä silloin, kun fotonit aloittivat taipalensa. Nämä ilmiöt yhdessä aiheuttavat, että kaukaisten kohteiden pinta­kirkkaus on laajenevassa avaruudessa pienempi kuin se olisi staattisessa avaruudessa. Tämä ilmiö tunnetaan Tolmanin pintakirkkaustestinä, ja se tukee käsitystä laajenevasta maailman­kaikkeudesta eikä ole yhdistettävissä staattisiin väsyneen valon malleihin.
Stephen Sondheim
Elämä ja ura
Sondheim sai Tony-palkinnon monista teoksistaan ja erikois-Tonyn elämäntyöstään. Palkinnon tuottivat Forum 1963, Company 1971, Follies 1972, A Little Night Music ja Sweeney Todd 1979, Into the Woods 1988, Passion 1994 ja Pimeän metsän uusintatuotannosta 2002. Pimeästä metsästä hän voitti myös Evening Standard -musikaalipalkinnon, Drama Awardin, Drama Desk Awardin 1988, New York Drama Critics' Circle -palkinnon, Los Angeles Drama Critics' Circle -palkinnon ja Grammyn. Sondheim voitti Oscar-palkinnon vuonna 1990 elokuvaan Dick Tracy kirjoittamastaan laulusta ”Sooner or Later (I Always Get My Man)”.
Väsyneen valon teoria
Teorian historia ja vastaanotto
Punasiirtymä on suoraan havaittavissa, ja kosmologit käyttävät sitä suorana mittana sille, kuinka kauan kaukaisimmista kohteista lähtenyt valo on ollut matkalla. Usein kohteiden etäisyys ilmaistaankin puna­siirtymänä eikä vuosina tai valovuosina. Tällaisella asteikolla alkuräjähdys vastaa ääretöntä puna­siirtymää. Vaihtoehtoisissa gravitaatioteorioissa, joiden mukaan maailmankaikkeus ei laajene, on esitettävä vaihto­ehtoinen selitys puna­siirtymän ja etäisyyden väliselle yhteydelle, joka yleisen suhteellisuus­teorian mukaisesta metriikan laajenemisesta seuraa suoraan. Sellaisia teorioita sanotaan toisinaan ”väsyneen valon kosmologioiksi”, vaikkeivät kaikki tällaisten esittäjät välttämättä ole tietoisia historiallisista edeltäjistään.
Stephen Sondheim
Elämä ja ura
Vuonna 1983 Sondheim nimitettiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi. Vuonna 1993 Sondheim palkittiin elämäntyöstään Washington D.C.:n Kennedy Centerissä. Samassa paikassa tuotettiin kesällä 2002 peräti kuusi Sondheimin musikaalia näyttämölle: Sweeney Todd, Company, Sunday in the Park with George, Merrily We Roll Along, Passion ja A Little Night Music.
Vuonna 1998 Meryle Secrest julkaisi Sondheimista elämäkerran nimeltä Stephen Sondheim: A Life (Knopf 1998, ISBN 9780679448174). Marraskuussa 2015 Sondheim vastaanotti Barack Obamalta presidentin vapausmitalin.
Väsyneen valon teoria
Eräitä vääriksi osoitettuja malleja
Vuosien kuluessa on esitetty useita väsyneen valon mekanismeja. Samassa artikkelissa, jossa Fritz Zwicky esitti tällaisia malleja, hän itse katsoi jotkin mahdollisuudet pois­suljetuiksi. Yksin­kertaisimmassa muodossaan väsyneen valon teoria olettaa, että fotonin edetessä sen energia pienenee eksponenti­aalisesti suhteessa kuljettuun matkaan:
Esimerkiksi Zwicky pohti, voisiko Comptonin ilmiö selittää puna­siirtymän:
Tätä kosmologisilla etäisyyksillä olevien kohteiden ”sumeutta”, joka olisi odotettavissa, ei ole havaittu, joskin tämän osoittamiseen varmuudella tarvittaisiin paljon suurempia kauko­putkia kuin on käytettävissä. Vaihto­ehtona Zwicky esitti erään­laisen Sachs-Wolfen ilmiöön perustuvan selityksen:
Zwickyn omat ehdotukset esitettiin huolellisesti niin, että myöhemmät havainnot saattaisivat falsifoida ne:
Tällaista absorptio­viivojen levenemistä ei ole havaittu suuren puna­siirtymän omaavilla kohteillakaan, joten tämä nimen­omainen hypoteesi on osoitettu vääräksi.
Samassa artikkelissa Zwicky huomautti myös, että väsyneen valon mallin mukaan etäisyyden ja puna­siirtymän välisen yhteyden pitäisi esiintyä oman galaksissamme tähtienkin valossa, joskin tämä puna­siirtymä saattaisi olla niin vähäinen, että se olisi vaikea mitata. Oman galaksimme valon­lähteistä hän kirjoittikin: ”Olisi erityisen toivottavaa, että puna­siirtymä voitaisiin määrittää kohteiden omasta nopeudesta riippumatta.” Tämän vuoksi tähtitieteilijät ovat kärsivällisesti kartoittaneet galaksin kolmi­ulotteisen nopeus-sijainti-faasi­avaruuden ja havainneet galaktisten kohteiden puna- ja sini­siirtymien olevan spiraali­galaksin tilastollisen jakauman mukainen, jotta sisäisen puna­siirtymän vaikutus ei häiritsisi tuloksia.
Zwickyn jälkeen Edwin Hubble ja Richard Tolman vertasivat vuonna 1935 etääntymisestä aiheutuvaa puna­siirtymää muista syistä aiheutuvaan ja kirjoittivat: "... molemmat johtavat kuitenkin siihen käsitykseen, että jos puna­siirtymä ei aiheudu etääntymisestä, sen selitys edellyttää toden­näköisesti täysin uusia fysikaalisia periaatteita [... ja] samaan johtaa Einsteinin staattisen maailman­kaikkeuden mallin käyttö yhdistettynä oletukseen, että nebulan lähettämät fotonit matkalla kohti havaitsijaa menettävät energiaa jonkin tuntemattoman ilmiön vuoksi, joka on lineaarinen matkan suhteen ja johtaa taajuuden pienenemiseen ilman merkittävää etenemis­suunnan muutosta."
Nämä edellytykset tulivat lähes mahdottomiksi täyttää, ja yleiseen suhteellisuus­teoriaan perustuvien puna­siirtymän ja etäisyyden välisen yhteyden selitysten suuri menestys on yksi keskeisimmistä syistä siihen, miksi maailman­kaikkeuden alku­räjähdys­malli on edelleen tutkijoiden parhaana pitämä kosmo­loginen malli.
Erwin Finlay-Freundlich ehdotti 1950-luvulla, että puna­siirtymä aiheutuisi siitä, että havaitut fotonit ovat menettäneet energiaansa kulkiessaan säteily­kentän läpi. . Häneen viitaten saman teorian hyväksyi myös Manchesterin yliopiston professori P. F. Browne Nature-lehdessä vuonna 1962 julkaistussa kirjoituksessaan. Kosmologian huomattavimpiin tutkijoihin kuuluva Ralph Asher Alpher kirjoitti Nature-lehteen kolme kuukautta myöhemmin kirjeen vastatakseen tähän olettamukseen, jota hän ankarasti arvosteli, sillä ”mitään yleisesti hyväksyttyä fysikaalista mekanismia ei ole esitetty tähän menetykseen”.
Siihen saakka, kunnes WMAP-avaruus­luotain ja nyky­aikaiset puna­siirtymän kartoitukset aloittivat niin sanotun ”tarkkuus­kosmologian aika­kauden”, väsyneen valon malleja saatettiin silloin tällöin julkaista valta­virran julkaisuissa. Eräs sellainen julkaistiin Nature-lehdessä helmi­kuussa 1979, ja siinä oletettiin fotonien hajoavan kaareutuvassa aika-avaruudessa. Viisi kuukautta myöhemmin tätä teoriaa arvosteltiin samassa aikakauskirjassa, sillä se lainkaan sopinut yhteen niiden havaintojen kanssa, joita oli tehty gravitaatiopunasiirtymästä ja siihen liittyvästä Auringon reuna­tummenemisesta. Vuonna 1986 Astrophysical Journalissa julkaistiin artikkeli, jonka mukaan väsyneen valon teoriat selittäisivät puna­siirtymän paremmin kuin kosminen laajeneminen, mutta kymmenen kuukautta myöhemmin samassa aika­kaus­kirjassa osoitettiin, etteivät sellaiset väsyneen valon mallit olleet sopu­soinnussa viimeisimpien havaintojen kanssa. Kun kosmo­logiset mittaukset tulivat yhä tarkemmiksi ja havainto­tietojen tilastollinen aineisto parani, väsyneen valon teoriat voitiin lopulta katsoa todistetun niin selvästi vääriksi , että vuonna 2001 Charles Seife saattoi kirjoittaa niiden kuuluvan ”lujasti fysiikan ulko­reunalle jo 30 vuotta sitten”. Spekula­tiivisissa julkaisuissa sellaisia kuitenkin esitetään toisinaan edelleen.
Clément Dupont
Clément Dupont (11. huhtikuuta 1899 Argelès-Gazost, Hautes-Pyrénées – 1. marraskuuta 1993 Mérignac, Gironde) oli ranskalainen rugby union -pelaaja. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen Ranskan miesten joukkueeseen.
Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Yhdysvaltoja alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue on saavuttanut tähän asti eniten mestaruuksia ja mitaleita kaikissa alle 18-vuotiaiden turnauksissa yhteensä vuodesta 1999 alkaen. Vuoteen 2022 mennessä järjestetyistä 23 turnauksesta Yhdysvallat on jäänyt ilman mitalia ainoastaan viidesti. Yhdysvaltain huonoin sijoitus oli kahdeksas sija, jonka se koki vuonna 2000, kaiken kaikkiaan toisissa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa.