cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferguson P99
Historia
Vuonna 1950 suunnittelija Claude Hill, entinen Brooklands- ja Le Mans -kilpa-ajaja Freddie Dixon ja F1-kuljettaja Tony Rolt muodostivat Harry Fergusonin kanssa tiimin, jonka kehitystyön tuloksena syntyisi maailman ensimmäinen nelivetoinen F1-auto – Project 99. Entisenä kilpamoottoripyöräilijänä Harry Ferguson tunsi vetoa moottoriurheilua kohtaan. Hän myös halusi näkyvyyttä traktoreita valmistavan yhtiönsä Ferguson Companyn luomalle nelivetojärjestelmälle. Kun nämä kaksi asiaa yhdistettiin, niiden luonnollisena tuotoksena oli nelivetoinen kilpa-auto, joka saatiin suunnittelupöydältä tuotantoon vuonna 1960.
Claude Hillin tekemien suunnitelmien pohjalta, voimansiirto jaettiin etu-ja taka-akseleiden välillä suhteella 50-50. Myös painojakaumassa haettiin tasapainoa akseleiden kesken ja tämä seikka, yhdessä vaihdelaatikon rakenteen kanssa, edellyttivät etumoottorisen konstruktion käyttöä, huolimatta siitä että Cooper ja Lotus olivat keskimoottorisilla autoillaan suorastaan murskaavan ylivoimaisia. Juuri kun hanke oli päättymäisillään, F1-sarjan hallintoelimiltä tuli tieto että F1-autojen moottoreiden iskutilavuutta tultaisiin supistamaan kaudelle 40%. Tämä oli ikävä uutinen, koska nelivetoinen voimansiirtojärjestelmä aiheutti autolle tuntuvan painonlisäyksen kilpailijoihinsa verrattuna. Tästä huolimatta tiimi jatkoi työskentelyä ja istutti P99:n voimanlähteeksi Coventry Climaxin 1,5-litraisen, nelisylinterisen rivimoottorin. Moottori asennettiin kallistettuun asentoon, jotta sen sivulle saatiin tilaa etukardaanille. Myös kuljettaja istui sivussa keskilinjasta, vaihteiston hännän ja takakardaanin sijaitessa kuljettajan vasemmalla puolella.
Ensimmäinen Ferguson P99:llä ajettu kilpailu oli 8.7.1961 ajettu British Empire Trophy, jossa autolla kilpailleen Rob Walker Racing Teamin kuljettajana toimi Jack Fairman. P99:n osalta kisa keskeytyi kuitenkin alkuunsa Fairmanin kolaroitua 2. kierroksella. Fairmanin seuraava koitos oli 15. heinäkuuta Aintreen moottoriradalla ajettu vuoden 1961 Britannian Grand Prix. Fairman joutui kuitenkin luovuttamaan ajokkinsa Walker-tallin Stirling Mossille, tämän Lotus 18:n rikkouduttua. Auto liputettiin ulos kisasta 56. kierroksella, syynä tähän oli että Fairman oli varikkokäyntinsä aikana saanut työntöapua moottorin sammuttua.
Ferguson P99 lunasti itselleen paikan historiassa, 23.9. Oulton Parkin moottoriradalla ajetussa, vuoden 1961 International Gold Cupissa, joka oli F1-autoille tarkoitettu, virallisen Gran Prix -sarjan ulkopuolella ajettu kilpailu. Stirling Moss ajoi täällä Ferguson P99:n kilpailun ykkössijalle. Helmikuussa 1963 Ferguson P99, johon oli nyt asennettu 2,5-litrainen Coventry Climax -moottori, kilpaili Graham Hillin ajamana F-ykkösien Australian Grand Prix -osakilpailussa Warwick Farmin moottoriradalla, jossa se sijoittui kuudenneksi, sekä Tasman Series -sarjan Lakesiden osakilpailussa, jossa se sijoittui toiseksi. Viimeinen taival P99:n kisauralla olivat vuosien 1964 – 1966 British Hill Climb Championship -sarjan mäkikilpailut. Peter Westbury voitti Ferguson P99:llä sarjan mestaruuden vuonna 1964.
P99 toimi pohjana myöhemmin kehitetylle 4WD Ferguson P104 Novi -indy-carille, jolla Bobby Unser ajoi Indy 500 -kilpailussa vuosina 1964 ja 1965, keskeyttäen molemmilla kerroilla.
Vuonna 1997, MotorSport-lehden haastattelussa Stirling Moss nimesi P99:n suosikikseen, kaikkien ajamiensa F1-autojen joukosta. Tällainen maininta nousee arvoonsa, kun ottaa huomioon että sen antoi kokenut F1-kuljettaja, joka uransa aikana ajoi mm. Mercedes W196:lla, Maserati 250F:llä, Vanwallilla ja Cooper T51:llä.
Tapani Kansa konserttilavalla
Tapani Kansa konserttilavalla on suomalaisen Tapani Kansan tuplastudioalbumi vuodelta 1979.
Kappaleet
A-puoli: B-puoli: C-puoli: D-puoli:
Wiesel
Wiesel on saksalainen kevyt panssaroitu taisteluajoneuvo. Painonsa ja kokonsa ansiosta se on ilmakuljetteinen. Sen käyttötarkoituksena on toimia erilaisten asejärjestelmien alustana. Vaunua valmistaa Rheinmetallin tytäryhtiö Rheinmetall Landsysteme GmbH.
Taustaa
Wiesel kehitettiin Saksan maavoimille täyttämään tarvetta ilmakuljetteisesta kevyestä panssariajoneuvosta erityisesti maahanlaskujoukoille. Sen lisäksi että sen tuli sopia Naton käyttämiin kuljetuskoneisiin se tuli voida myös pudottaa ilmasta toiminta-alueelle. Porsche tuotti muutaman tämän kaltaisen prototyypin Bundeswehrille vuonna 1975 mutta projekti keskeytettiin 1978 määrärahojen puutteessa. Porsche jatkoi tahollaan oman vaununsa kehittämistä koska siitä oltiin kiinnostuttu muissa maissa. Wiesel esiteltiin lopulta 1980-luvun lopulla jolloin toimitukset Bundeswehrille käynnistyivät. Ajoneuvo sai nimen Wiesel eli lumikko pienen kokonsa ja ketteryytensä ansiosta, mikä tekee siitä taistelukentällä hyvin vaikeasti havaittavan.
Nike
right|thumb|150px|Pronssinen Nike [[Louvressa.]] thumb|150px|[[Samothraken Nike Louvressa.]] thumb|150px|Nike [[Efesos|Efesoksessa.]] Nike (, ’Voitto’) on kreikkalaisessa mytologiassa voiton jumalatar tai henkilöitymä.
Tunnetuin Niken temppeli on Ateenan Akropoliilla sijaitseva Athene Niken temppeli. Tunnettuja Nikeä esittäviä veistoksia ovat Samothraken Nike ja Paionioksen Nike.
Roomalaisten vastine Nikelle oli Victoria.
Odensvin piiri
Odensvin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Markus Pommer
Markus Pommer (s. 27. tammikuuta, 1991 Heilbronn) on saksalainen moottoriurheilija. Pommer aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 1999, jossa hän ajoi aina vuoteen 2006 asti. Vuonna 2007 Pommer kilpaili Formula ADAC BMW-sarjassa sijoittuen sarjan 10:ksi. Vuonna 2008 Pommer siirtyi ADAC Formel Masters-sarjaan sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Vuonna 2009 Pommer ajoi Saksan Formula 3-sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Hän jatkoi vielä vuodet 2010-2011 sijoittuen kaudella 2011 sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2012 Pommer siirtyi Formula 2-sarjaan. Hän voitti kolme kilpailua sijouttuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2013 Pommer siirtyi Porsche Supercup -sarjaan saavuttaen 25 pistettä. Vuonna 2014 Pommer kilpaili Auto GP World Series -sarjassa voittaen kaksi kilpailua kauden aikana sijoittuen sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän teki paluun Saksan F3 -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Vuonna 2015 Pommer kilpailee Euroopan Formula 3 -sarjassa.
Psychedelic Phinland
Psychedelic Phinland – Finnish Hippie & Underground Music 1967–1974 on vuonna 2006 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää suomalaista psykedeelistä rockia ja underground-musiikkia. Tunnetuimpia esittäjiä ovat muun muassa Suomen Talvisota 1939–1940, Wigwam, Hector, Jukka Kuoppamäki, Juice Leskinen & Coitus Int ja The Sperm.
Rinkabyn piiri
Rinkabyn piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Steindalsnipa
Steindalsnipa on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Sogndalin ja Lusterin kuntien rajalla, Norjassa. Sen korkeus merenpinnan tasosta on 1 585 metriä ja se sijaitsee Steindalsbreen-jäätikön laella.
Kari Haavisto (valokuvaaja)
Kari Haavisto (17. huhtikuuta 1941 Hämeenlinna − 29. lokakuuta 2007 Hämeenlinna) oli suomalainen mainos- ja arkkitehtuurivalokuvaaja, joka asui pitkään New Yorkissa.
Uransa alkuaikoina Kari Haavisto työskenteli Jussi Pohjakallion valokuvalaboratoriossa sekä Avotakka-lehdessä. Vuonna 1979 hän perusti Ilmari Kostiaisen ja Arto Hallakorven kanssa Suomen suurimpiin ja menestyneimpiin kuuluneen Studio Klikki -mainosvalokuvaamon.
1980-luvun lopulla Kari Haavisto tapasi yhdysvaltalaisen toimittajan Elizabeth Gaynorin, jonka kanssa avioitui ja ryhtyi tekemään sisustus- ja arkkitehtuuriaiheisia kuvateoksia sekä siirtyi asumaan ja työskentelemään New Yorkiin. Heillä on yksi lapsi. Pariskunnan erottua Haavisto palasi Suomeen vuonna 2000, mutta heikentyneen terveydentilan vuoksi ei enää työskennellyt valokuvaajana.
Kirjojen lisäksi Kari Haaviston valokuvia on julkaistu englanninkielisissä aikakauslehdissä kuten House Beautiful, Home, Architectural Digest, World of Interiors, Country Living ja Town and Country.
Teoksia
(yhdessä Elisabeth Gaynorin kanssa)
Juho M. Korhonen
Johan (Juho) Mathias Korhonen (29. kesäkuuta 1879 Gävle – 29. lokakuuta 1968 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1909.
Elämä
Gävlessä syntyneen Juho M. Korhosen vanhemmat olivat työmies Juho Korhonen ja Maria Pakarinen. Toisten lähteiden mukaan Korhonen olisi syntynyt Pietarissa, jossa hän kävi suomalaisen kirkkokoulun.
Myöhemmin Korhonen asui muun muassa Tohmajärvellä ja Sortavalassa. Hän osallistui elokuussa 1906 järjestettyyn SDP:n Oulun puoluekokoukseen ja toimi Pohjois-Karjalassa kiertävänä puhujana. Helmikuussa 1908 Korhonen valittiin sosialidemokraattien piirisihteeriksi Kuopion läänin itäiseen vaalipiiriin. Samana vuonna hänestä tuli myös kansanedustaja. Syyskuussa eduskuntaryhmä antoi Korhoselle huomautuksen, koska hän ei ollut tyydyttävästi hoitanut edustajantehtäviään ja oli noudattanut kansanedustajalle sopimattomia elintapoja. Porvarilehtien mukaan kyse oli liiallisesta alkoholinkäytöstä.
Korhosen eduskuntakauden jälkeisistä elämänvaiheista ei ole tarkempaa tietoa, mutta hänen tiedetään työskennelleen ainakin viilarina Taalintehtaalla. Korhonen kuoli Kuusankoskella 89-vuotiaana lokakuussa 1968.
Yhdysvaltain presidentinvaali
Yhdysvaltain presidentinvaali on epäsuora vaali, jossa valitaan Yhdysvaltain presidentti ja varapresidentti. Vaali pidetään neljän vuoden välein. Äänestäjät valitsevat valitsijamiehet, jotka sitten valitsevat presidentin ja varapresidentin. Vaali pidettiin ensimmäisen kerran vuonna 1792. Vaali pidetään aina tiistaina, marraskuun 2.–8. päivien välillä. Viimeisin presidentinvaali pidettiin 3. marraskuuta 2020 ja seuraava pidetään vuonna 2024.
Ehdokkuus ja äänioikeus
Yhdysvaltain perustuslain mukaan presidenttiehdokkaan tulee täyttää seuraavat ehdot:
Kiss Symphony: Alive IV
Kiss Symphony: Alive IV on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen Kissin livealbumi vuodelta 2003. Albumin tuotti Mark Opitz, ja se on yhtyeen Alive-livealbumisarjan neljäs osa.
Albumi on jaettu kolmeen näytösosaan, joista ensimmäisessä kuuden kappaleen mittaisessa näytöksessä esiintyvät vain Kissin muusikot, eli laulajakitaristi Paul Stanley, laulajabassokitaristi Gene Simmons, kitaristi Tommy Thayer ja rumpali Peter Criss. Kahdessa seuraavassa näytöksessä yhtye esiintyy Melbournen sinfoniaorkesterin säestämänä.
Albumin taustaa
Kissin alkuperäisen eli Gene Simmonsin, Paul Stanleyn, Peter Crissin ja Ace Frehleyn muodostaman kokoonpanon palattua yhteen vuonna 1996 Kissin oli määrä julkaista Alive IV jo 2000-luvun alussa, sillä albumin julkaisusta tiedotettiin jo vuonna 1999. Albumin kansitaide ehdittiin jo paljastaa, ja levylle konsertissa nauhoitettu Rock and Roll All Nite -kappale ehdittiin myös julkaista jo kuunneltavaksi yhtyeen uran kattavassa, massiivisessa The Box Set -kokoelmassa. Albumia ei kuitenkaan julkaistu levy-yhtiö Universal Music Groupin kanssa käynnissä olleiden sopimuskiistojen vuoksi, joiden päätyttyä yhtye päätti siirtyä Sanctuary Records -levy-yhtiölle. Frehley jätti yhtyeen Kiss Farewell Tour -jäähyväiskiertueen jälkeen, sillä Kissin oli määrä lopettaa uransa kyseiseen kiertueeseen. Tämä ei kuitenkaan toteutunut vaan Simmons, Stanley ja yhtyeeseen palannut Criss jatkoivat konsertoimista yhdessä uuden kitaristin Tommy Thayerin kanssa. Tämä kyseinen kokoonpano myös levytti neljännen, julkaistun Alive-levyn.
Alkuperäinen Alive IV julkaistiin vuonna 2006 osana Kiss Alive! 1975–2000 -boksia, joka sisälsi kaikki yhtyeen Alive-albumit vuosilta 1975–2000. Kyseisessä julkaisussa albumin nimi on kuitenkin Alive IV: The Millenium Concert.
Yhdysvaltain presidentinvaali
Ehdokkuus ja äänioikeus
Äänioikeus presidentinvaaleissa määräytyy henkilön kotiosavaltion mukaan. Osavaltio määrittelee, kuinka kauan henkilön on täytynyt asua osavaltiossa ennen kuin hän voi rekisteröityä äänestäjäksi. Lisäksi hänen tulee olla vähintään 18-vuotias Yhdysvaltain kansalainen. Yhdysvaltain asuttujen territorioiden (Puerto Rico, Guam, Neitsytsaaret, Pohjois-Mariaanit ja Amerikan Samoa) asukkaat eivät voi äänestää presidentinvaaleissa, mikä sulkee vaaleista pois noin 3,5 miljoonaa ihmistä.
Perustuslain mukaan keneltäkään vähintään 18-vuotiaalta kansalaiselta ei saa evätä äänioikeutta rodun, sukupuolen, uskonnollisen vakaumuksen, vammaisuuden tai seksuaalisen suuntautumisen perusteella. Pohjois-Dakotaa lukuun ottamatta äänestäjien täytyy myös rekisteröityä oma-aloitteisesti.
Vaalitapa
Osavaltiot saavat valitsijamiehiä saman verran kuin niillä on edustajia kongressissa eli edustajainhuoneessa ja senaatissa yhteensä. Edustajainhuoneen paikkaluvut taas määräytyvät osavaltioiden väkiluvun mukaan (kuitenkin vähintään yksi), ja senaattiin saa jokainen osavaltio edustajia kaksi. Näin ollen osavaltio saa minimissään kolme valitsijamiestä. Yhdysvaltain presidentinvaali suosii siis jonkin verran pienempiä osavaltioita.
Osavaltiossa eniten ääniä saanut ehdokas saa kaikki osavaltion valitsijamiehet, pois lukien Maine ja Nebraska, joissa äänet saattavat jakautua useammalle ehdokkaalle. Koska useimmissa osavaltioissa voittaja osataan arvioida jo ennen vaaleja, vaalikampanjointi keskittyy usein vaa’ankieliosavaltioihin, joissa ehdokkaiden kannatukset ovat tasoissa.
Osavaltiopohjainen vaalijärjestelmä ja kaksikamarinen kongressi ovat liittovaltiota muodostettaessa tehtyjä kompromisseja.
Epäsuora valintatapa mahdollistaa tuloksen, jossa vähemmän ääniä maanlaajuisesti saanut ehdokas voittaa vaalin. Esimerkiksi vuoden 2016 vaaleissa Hillary Clinton (D) sai 3 miljoonaa ääntä enemmän kuin Donald Trump (R), mutta Trumpista tuli presidentti, koska hän sai enemmän valitsijamiehiä voitettuaan niukasti monia osavaltioita. Myös George W. Bush (R) ja kaksi aiempaa presidenttiä hävisivät äänissä mutta voittivat vaalit. Jotkut demokraatit ovatkin vaatineet vaalijärjestelmän muuttamista.
Aleksandr Halifman
Aleksandr Valerjevitš Halifman (, s. 18. tammikuuta 1966 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen shakin suurmestari, shakkikirjailija ja entinen FIDE:n maailmanmestari.
Halifman oppi shakin kuusivuotiaana isältään. Hän saavutti suurmestarin arvon 1990 kovatasoisessa New Yorkin avoimessa turnauksessa, jonka hän voitti.
Hänen merkittävin saavutus oli FIDE:n maailmanmestaruuden voitto 1999, vaikka samaan aikaan häntä vahvempi pelaaja Garri Kasparov piti kilpailevan liiton titteliä hallussaan. Halifman menetti tittelinsä seuraavana vuonna.
Halifman on myös voittanut 1982 Neuvostoliiton nuorten mestaruuden, 1984 neuvostoliitonmestaruuden, 1985 ja 1987 moskovanmestaruuden, 1990 Groningenissa, 1993 Ter Apelissa, 1994 Eupenin avoimen turnauksen, 1995 Pietarin avoimet, 1996 venäjänmestaruuden, 1997 Pietarin turnauksen, 1997 Århusissa, 1997 maailman joukkuemestaruuden Luzernissa, 1998 Bad Wiesseessa, 2000 Hoogenveenissa ja 2000 shakkiolympialaiset.
Halifman on tunnettu shakin avausteoriaa käsittelevistä kirjasarjoistaan ''Opening for White According to Kramnik, 1. Nf3 ja Opening for White According to Anand 1. e4''.
Richard Ford
pienoiskuva|upright|Richard Ford [[Göteborgin kirjamessut|Göteborgin kirjamessuilla vuonna 2013]] Richard Ford (s. 16. helmikuuta 1944 Jackson, Mississippi) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Vuonna 1996 Fordille myönnettiin Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto ja PEN/Faulkner-palkinto teoksesta Itsenäisyyspäivä. Vuonna 2013 hän sai ranskalaisen Prix Fémina Étranger -kirjallisuuspalkinnon teoksestaan Canada.
Näytönohjain
thumb|[[Nvidia GeForce 770 grafiikkapiirillä varustettu PCI Express näytönohjain]] alt=GTX 1070- Näytönohjain|pienoiskuva|Nykyaikaisempi näytönohjain, jossa on Nvidia GeForce GTX 1070- grafiikkapiiri, on sopiva mm. pelaamiseen. Näytönohjain on tietokoneen komponentti, joka piirtää grafiikan tietokoneen näytölle. Erilliset näytönohjaimet koostuvat nykyään tyypillisesti grafiikkasuorittimesta, näyttömuistista, väylälogiikasta sekä ulostuloliitännästä näyttölaitetta varten. Emolevylle yhdistetyt integroidut näytönohjaimet voivat käyttää tietokoneen keskusmuistia oman erillisen muistinsa sijaan.
Joissakin näytönohjaimissa on lisäominaisuuksia, kuten videokaappaus, TV-viritinadapteri, FireWire, valokynäliitäntä, TV-ulostulo ja mahdollisuus yhdistää useita näyttöjä. Näytönohjaimia käytetään graafisesti vaativiin tarkoituksiin, kuten videopelien pelaamiseen, ja yleisesti visualisointitarkoituksiin, kuten tietokoneavusteinen suunnittelu. Näytönohjaimen grafiikkasuoritinta voidaan käyttää GPGPU-laskentaan. Aiemmin näytönohjaimella oli valinnaisesti erilaisia lisäpiirejä, mutta useat laskentaa vaativat toimet, kuten MPEG-2/MPEG-4-purku, ovat siirtyneet grafiikkasuorittimen tehtäväksi.
Näytönohjain voi olla emolevyyn rakennettu eli integroitu tai erillinen laajennuskortti. Nykyisissä PC-tietokoneissa integroitu grafiikkapiiri sisältyy suorittimeen, jolloin emolevyllä ei ole erillistä grafiikkapiiriä (esim. Intel HD Graphics, AMD APU-mallisto). Integroitu näytönohjain tyypillisesti käyttää osan tietokoneen keskusmuistista, kun taas erillisessä on näyttömuistia yksinomaan grafiikkasuoritinta varten.
Historia
Näytönohjaimen historiaan liittyy olennaisesti näyttötila, jonka näytönohjain kykenee esittämään.
Ensimmäiset IBM PC-tietokoneissa käytetyt näytönohjaimet kykenivät vain MDA tekstitilaan, jonka leveys oli 80 saraketta ja korkeus 25 riviä.
Yleisiä grafiikkatiloja ovat olleet VGA-standardin 640×480 ja sen seuraajat 800×600 ja 1024×768. Kannettavissa tietokoneissa yleinen on laajakuva 1366×768. 2020-luvulla yleisimpiä näyttötiloja ovat täysteräväpiirto (Full HD) 1920×1080 ja 1440p eli 2560×1440.
Käyttökohteet
Tehokkaimmat grafiikkasuorittimet ovat yleensä erillisissä näytönohjaimissa, jotka kiinnitetään emolevyyn väylän, esimerkiksi PCI Expressin, kautta ja jotka voidaan yleensä vaihtaa suhteellisen helposti.
NVIDIA:n SLI:n ja AMD:n (ATI:n) CrossFiren kaltaiset tekniikat mahdollistavat useamman eri näytönohjaimilla sijaitsevan grafiikkasuorittimen käyttämisen yhden kuvan piirtämiseen, mikä lisää grafiikalle käytettävissä olevan laskentatehon määrää.
Yhdysrakenteiset eli integroidut näytönohjaimet ottavat käyttöönsä osan tietokoneen keskusmuistista, sillä niissä ei ole omaa muistia. Vielä vuonna 2007 yli 90 %:ssa kaikista uusista henkilökohtaisista tietokoneista on yhdysrakenteinen grafiikkapiiri. Nämä ovat halvempia kuin erillisnäytönohjaimet mutta myös suorituskyvyltään alhaisempia. Historiallisesti yhdysrakenteisten näytönohjainten katsottiin usein olevan kelvottomia 3D-grafiikkaa käyttävien pelien pelaamiseen ja graafisesti vaativien ohjelmien käyttämiseen mutta kykeneviä kevyempien ohjelmien, kuten Adobe Flashin, käyttöön. Esimerkkejä tällaisista ovat SiS:n ja VIA:n grafiikkapiirit vuoden 2004 tienoilta. Myöhemmät integroidut grafiikkapiirit, kuten AMD:n Radeon HD 3200 (AMD 780G -piirisarja) ja NVIDIA:n GeForce 8200 (nForce 730a -piirisarja), kykenivät käsittelemään Adobe Flashin 2D-grafiikkaa ja matalatasoista 3D-grafiikkaa paremmin kuin hyvin. Integroidun näytönohjaimen siirsi ensimmäisen kerran emolevyn pohjoissiltapiiriltä suorittimelle Intel vuonna 2010. Myös AMD teki tämän Llano-suorittimessa 2011. Nvidia luopui integroidun näytönohjaimen sisältävän nForce-piirisarjan valmistuksesta 2012, jolloin enää vain AMD, Intel ja taiwanilainen Via Technologies tekivät integroituja näytönohjaimia.
Komponentit
Nykynäytönohjaimet koostuvat piirilevystä, johon komponentit kiinnitetään. Komponentteihin kuuluvat grafiikkaprosessori, sen käyttämä muisti ja liittimet, sekä apupiirejä, kuten virran tasaukseen tarvittavat komponentit. thumb|200px|NVIDIAn [[GeForce FX 5200 -näytönohjaimen grafiikkaprosessori]]
Grafiikkasuoritin
Grafiikkasuoritin on grafiikan kiihdytykseen optimoitu suoritin. Grafiikkasuoritin on suunniteltu erityisesti liukulukulaskentaa varten, sillä liukulukujen tehokas laskeminen on 3D-grafiikan renderöinnissä hyvin keskeistä. Maaliskuussa 2017 ytimen kellotaajuudet vaihtelivat yleisesti 1000 ja 1 600 megahertsin välillä.
Grafiikkaprosessorien kehitys juontaa juurensa SGI:n työasemiin ja IRIS GL -rajapintaan. Myöhemmin teknologiaa on tullut myös kuluttajien saataville PC-tietokoneisiin. Vuonna 1995 julkaistiin kuluttajille suunnatut, mm. Matroxin, Creativen, ATIn ja S3 Graphicsin kehittämät 2D/3D-näytönohjaimet.
Vuonna 1997 3dfx julkaisi kilpailevia tuotteita tehokkaamman Voodoo-grafiikkasirun, jossa oli uusia 3D-ominaisuuksia, kuten mipmappaus, Z-puskurointi ja reunanpehmennys. Pian tämän jälkeen julkaistiin useita 3D-näytönohjaimia, muun muassa 3dfx:n Voodoo2 ja NVIDIAn TNT ja TNT2. Näiden vaatima kaistanleveys koetteli jo PCI-väylän rajoja, minkä vuoksi Intel kehitti moninkertaisesti nopeamman AGP-väylän. Vuonna 2000 NVIDIA osti 3dfx:n. Vuodesta 1999 vuoteen 2002 NVIDIA hallitsi näytönohjainmarkkinoita GeForce-sarjallaan. Tänä aikana tehdyt parannukset keskittyivät 3D-algoritmeihin ja grafiikkasuorittimen kellotaajuuteen.
Muistin määrä näytönohjaimissa on kasvanut huomattavasti muutamasta megatavusta useisiin gigatavuihin.
Video BIOS
Video BIOS tai firmware sisältää perusohjelman, joka hallitsee näytönohjaimen toimintoja ja antaa ohjeet joiden avulla tietokone ja ohjelmisto kommunikoivat näytönohjaimen kanssa. Se voi sisältää tietoja muistin ajastuksesta, käyttönopeuksista, grafiikkasuorittimen ja välimuistin jännitteestä ynnä muusta. BIOS-asetuksia on joskus mahdollista muuttaa, mutta näin tekevät yleensä vain ylikellottajat. BIOSin muuttaminen on riskialtista, sillä se voi aiheuttaa näytönohjaimelle peruuttamatonta vahinkoa.
Näyttömuisti
Näyttömuistiin tallennetaan näytölle piirrettävä kuva. Lisäksi näyttömuistissa voidaan säilyttää muuta tietoa, kuten Z-puskuroinnin dataa, tekstuureja, verteksipuskureita ja käännettyjä varjostinohjelmia. Ensimmäiset erilliset näytönohjaimet sisälsivät pelkästään kuvadatan sisältävän näyttömuistin ja elektroniikan joka piirsi kuvan näytölle eli vain kuvapuskurin.
Rydin piiri
Rydin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Näytönohjain
Näyttömuisti
Modernin näytönohjaimen muistin määrä vaihtelee 2 gigatavusta 12 gigatavuun. Koska grafiikkasuorittimen ja mikropiiristön on voitava käyttää näyttömuistia, käytetään yleensä erityisen nopeaa muistityyppiä, kuten VRAM, WRAM tai SGRAM. Vuodesta 2003 lähtien on käytetty DDR- ja GDDR-muistiteknologian eri sukupolvia sekä High Bandwidth Memory -muistityyppiä.
Kellotaajuudeen lisäksi kaistanleveys on kasvanut jolloin pienemmällä kellotaajuudella saadaan suurempi siirtonopeus. 32-bittisellä GDDR5-muistilla saadaan 28 GB/s siirtonopeus piiriä kohden 1 750 MHz:n kellotaajuudella (7 Gbit/s). 1024-bittisellä HBM-muistilla saadaan 100 GB/s siirtonopeus 500 MHz:n kellotaajuudella (1 Gbit/s). HBM-muistilla väylä voi olla 4 096-bittinen käytettäessä neljän piirin pinoa.
RAMDAC
RAMDAC (Random Access Memory Digital-to-Analog Converter) muuntaa digitaaliset signaalit analogiliitäntäisten näyttöjen (kuten kuvaputkinäyttöjen) ymmärtämään muotoon analogisiksi signaaleiksi. RAMDAC sisältää kolme D/A-muunninta, yhden kullekin RGB-järjestelmän päävärille ja niiden lisäksi kellopiirejä, joilla kuvan piirto ajoitetaan kuvaputkinäytön virkistystaajuuksiin. D/A-muunninten bittimäärä määrää kuinka monta väriä näytönohjain voi näyttää, kun taas niiden nopeus määrää millä resoluutiolla eli kuvatarkkuudella ja virkistystaajuudella kuvaa voi näyttää. D/A-muunninten nopeus on nykyisin 400–500 MHz. Digitaalisten näyttöjen suosio ja RAMDACin integrointi grafiikkasuorittimen ytimeen on johtanut erillisen RAMDAC-sirun katoamiseen sen tarpeettomuuden vuoksi.
Jäähdytyslaitteet
pienoiskuva|oikea|Lämpöputkijäähdytetty näytönohjain.
Näytönohjain voi käyttää paljon sähköä, josta osa muuttuu lämmöksi. Jäähdytyslaitteita käytetään siirtämään lämpöä muualle, sillä jos lämpöä ei häivytetä näytönohjain voi ylikuumentua ja vahingoittua. Näytönohjaimissa käytetään yleisimmin kolmea eri jäähdytyslaitetta:
Ulostuloliitännät
VGA on 1980-luvun lopulla kehitelty analogipohjainen standardi, joka suunniteltiin kuvaputkinäyttöjä varten. Joitain VGA-standardin ongelmia ovat sähkömagneettinen häiriö, kuvan vääristyminen ja näytteenottovirheet pikseleiden arvioinnissa.
Digitaalinen standardi, joka on suunniteltu litteille näytöille (kuten LCD-, plasma- ja teräväpiirtonäytöille) ja videoprojektoreille. DVI ei kärsi analogitekniikan ongelmista, kuten kuvan vääristymisestä ja sähkömagneettisista häiriöistä.
Vuonna 2003 julkaistu digitaalinen äänen ja videon yhteisliitäntä, jota käytetään usein pelikonsoleissa ja DVD-soittimissa näyttölaitteen kytkemiseen. HDMI tukee kopiosuojausta HDCP:n kautta.
Vuonna 2007 julkaistu digitaalinen äänen ja videon yhteisliitäntä, joka on lisenssimaksuton. DisplayPort tukee kopiosuojausta DPCP:n ja HDCP:n avulla. DisplayPortin tavoitteena on syrjäyttää DVI ja HDMI näyttölaitteen tietokoneeseen kytkemisessä.
Mahdollistaa kytkemisen televisioihin, DVD-soittimiin, videonauhureihin ja pelikonsoleihin. VIVO-liitännässä on yleisesti käytössä kaksi 9-pinnisen Mini-Din -liittimen variaatiota. VIVO-jakokaapelissa on yleensä joko 4 liitintä (S-Video sisään ja ulos + komposiittivideo sisään ja ulos) tai 6 liitintä (S-Video sisään ja ulos + komponentti Pb [sininen] ulos + komponentti Pr [punainen] ulos + komponentti Y [vihreä] ulos + komposiitti sisään).
Väyläliitännät
Näytönohjaimien käyttämät väyläliitännät ovat muuttuneet ajan myötä nopeampiin, nykyisin yleisin käytössä oleva on PCI Express.
Myös useisiin muihin väyliin sopivia näytönohjaimia on valmistettu. Näitä ovat:
Virrankulutus
Näytönohjainten kehittyessä tehokkaammiksi myös niiden energiantarve on kasvanut. Vaikka prosessori- ja virtalähdevalmistajat ovat kehittäneet hyötysuhteiltaan parempia tuotteita, näytönohjaimet kuluttavat yhä enemmän sähköä. Tämän vuoksi näytönohjain voi käyttää enemmän virtaa kuin mikään muu tietokoneen yksittäinen komponentti. Virrankulutuksen pullonkaula on PCI Express-väylä, josta saa enimmillään 75 wattia tehoa. Yli 75 wattia kuluttavan näytönohjaimen tehonsaanti varmistetaan käyttämällä 6 (75W)- tai 8 (150W) -pinnisiä lisävirtaliittimiä näytönohjainmallikohtaisen tarpeen mukaan.
Näytönohjaimen suorituskyky
Varhaiset näytönohjaimet tarjosivat vain kuvapuskurin.
Grafiikkasuorittimen ominaisuudet ratkaisevat kuinka näyttävää grafiikkaa näytönohjain kykenee prosessoimaan jotta se näyttää liikkuvan sujuvasti. Suuresta rinnakkain tapahtuvasta laskennan määrästä johtuen grafiikkasuorittimien transistorimäärä on suurempi kuin keskusprosessoreissa. Keskussuoritin kykenee suorittamaan tyypillisesti 1–8-säikeisiä ohjelmia yhtäaikaisesti siinä missä grafiikkasuorittimen sisällä voi olla kymmenittäin rinnakkain toimivia säkeitä. Näytönohjain huolehtii itse piirrettävän grafiikan jakamisesta eri varjostinyksiköihin Kiihdytinpiirin nopeus koostuu pitkälti varjostinyksiköitten lukumäärästä, piirin kellotaajuudesta sekä muistiväylän leveydestä ja nopeudesta. Keskussuoritin antaa yleensä runsaasti isoja piirrettäviä alueita näytönohjaimelle. Grafiikkasuoritin kykenee jakamaan piirrettävän alueen pienempiin osa-alueisiin ja kykenee piirtämään sitä samanaikaisesti monesta eri suunnasta. Työstöön grafiikkasuoritin käyttää eri yksiköitä, jotka hoitavat piirtämisen omalla tavallaan. Perinteisessä tavassa yksiköitä on useita samalla näytönohjaimella, mutta uudemmissa näytönohjaimissa pohjataan Unified Shader yksikköön, jossa näytönohjaimen pikselinvarjostin ja verteksivarjostinyksiköt on yhdistetty yhdeksi isommaksi piiriksi. Verteksi- ja pikselinvarjostinyksiköiden tehtävänä on pääasiallisesti värittää oikeilla väreillä niille annetut monikulmiot. Varjostinyksiköt myös valaisevat kolmiot varjostinohjelmien määrittelemällä tavalla. Näytönohjaimessa on myös teksturointiyksikkö, joka värittää pikselit.
Varjostinyksiköitten toiminnan kannalta oleellinen osa on näytönohjaimen muistin suorituskyky. Nopeammalla muistilla varjostinyksiköitten ei tarvitse odotella niin kauaa grafiikkadatan siirtymistä muistista varjostinyksiköihin tai toisinpäin.
Varjostinsuorittimet on suunniteltu erityisesti 3D-grafiikassa käytettävien matriisilaskujen ja laskutoimituksissa käytettävän ohjelmakoodien suorittamiseen. Ohjelmoitavien varjostinyksiköiden tulemisen myötä näytönohjain sai muitakin tehtäviä kuin monikulmioiden värittäminen annetuilla väreillä. Varjostinohjelma kykenee mallintamaan esimerkiksi veden pinnan käyttäytymistä suorittimen ohjeistaessa että paikassa X on vettä. Tämän jälkeen varjostinohjelma kykenee laskemaan itsenäisesti veden pinnan käyttäytymisen ilman että välitulosten kanssa tarvitsee neuvotella suorittimen kanssa. DirectX10 tulemisen myötä varjostinsuorittimet korvasivat aiemmin käytössä olleet pikselivarjostin- ja verteksivarjostinyksiköt. Tämän myötä ohjelmoijan työ helpottui. Ohjelmoitavuus nousi myös uuteen ulottuvuuteen, sillä DirecX10:n myötä mukaan tulivat myös geometriavarjostimet, jotka kykenevät luomaan uusia väritystä vaativia monikulmioita.
Kun varjostinyksiköt ovat värittäneet monikulmiot, kuva päätyy rasterointiyksikölle pikseleiksi muuntamista varten.
Lisäksi näytönohjaimen suorituskykyyn vaikuttaa muistiväylän leveys ja siinä käytettävien muistipiirien kellotaajuus ja sukupolvi. Muistin määrä ratkaisee näytönohjaimen näytettävissä olevien yksityiskohtien määrän. Muistin määrä ja muistin nopeus vaikuttavat näytönohjaimen suorituskykyyn. Muistin suorituskyky riippuu muistiväylän leveydestä ja muistin kellotaajuudesta. Muistiväylän kapeutta voidaan kompensoida käyttämällä korkealla kellotaajuudella toimivia muistipiirejä.
Live: The Road
Live: The Road on brittiläisen The Kinks -yhtyeen kolmas virallinen livealbumi. Se julkaistiin Saksassa joulukuussa 1987, Yhdysvalloissa tammikuussa 1988 ja Britanniassa toukokuussa 1988. Albumin materiaali on äänitetty konsertissa Philadelphiassa heinäkuussa 1987. Poikkeuksen muodostaa kuitenkin avausraita "The Road", joka on syyskuussa 1987 äänitetty studiokappale.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Näytönohjain
Näytönohjaimen suorituskyky
Uusimmat PC-näytönohjaimet toimivat nykyään nopeammassa PCI-Express 16x -väylässä, joka on paranneltu versio vanhasta PCI-väylästä. Pci-e-väylien nopeus voidaan säätää dynaamisesti. PCI-Express 16x on parhaimmillaan monta kertaa nopeampi kuin AGP-väylä ja mahdollistaa NVIDIA:n ja ATI:n usean näytönohjaimen rinnakkain kytkemisen suorituskyvyn lisäämiseksi (NVIDIA:n SLI-ominaisuus ja ATI:lla CrossFire). Vastaava tekniikka oli myös joissakin Sunin ja SGI:n grafiikkatyöasemissa jo 1990-luvun alkupuolella sekä joissakin 3dfx Interactiven pelikäyttöön tarkoitetuissa Voodoo-näytönohjainperheen malleissa 1990-luvun lopulla.
Tietokonenäyttöjen ongelmana on se että kuva muodostuu kulmikkaista pisteistä. Kaarevien ja vinojen pintojen esittäminen näyttää sen vuoksi aina sahalaitaiselta. Ongelmaa kiertämään on kehitetty useita tapoja joiden perusideana on pyrkiä häivyttämään sahalaitaisuutta sopivan värisillä pisteillä sahalaitakuviossa. Tätä toteutusta kutsutaan reunanpehmennykseksi. Reunanpehmennyksessä piirrettävästä kuvasta tehdään suurempiresoluutioinen versio jonka avustuksella kuvapisteelle lasketaan lähimmän oikean värityksen keskiarvo. Reunanpehmennyksessä käytettävä kerroin kertoo kuinka monta kertaa suurempi pehmennykseen käytettävä kuva on kooltaan. Tämä tekniikka tarvitsee sujuvasti toimiakseen suuren määrän näyttömuistia. Suurempitarkkuuksisen kuvan laskeminen myös vie näytönohjaimelta paljon laskentatehoa.
Toinen yleisesti kuvanlaadun parantamisessa käytetty tekniikka on anisotrooppinen suodatus. Anisotrooppinen suodatus estää kaukaisia objekteja liialliselta sumentumiselta. Reunanpehmennystä voidaan käyttää myös näissä kohteissa mutta laskennallisesti se on liian raskas näytönohjaimille.
Näytönohjaimen suorituskykyyn vaikuttavat piiriarkkitehtuurin lisäksi myös käytetty ajuriversio.
Näytönohjainajurin tehtävänä on peristeisesti välittää ohjelmiston käskyt näytönohjainpiirille ja suorittaa käännöstehtävä näytönohjaimen ymmärtämään muotoon. Ajureilla kyetään tekemään moninaisia muutoksia suorituskyvyn lisäämiseksi. NVIDIAn ForceWareissa (sittemmin GeForce nimelle vaihtuneet ajurit) ja ATIn Catalysteissa on rutiineja jotka optimoivat ohjelmakoodia paremmin grafiikkapiirille sopivaan muotoon. Aiemmin näytönohjainvalmistajien kesken vallitsi yhteisymmärrys siitä että varjostinohjelmien piirtojärjestystä saa muokata mutta ohjelmien sisältöön ei saa vaikuttaa. Sittemmin tämä raja on hämärtynyt ja ajurit saattavat muuttaa alkuperäistä ohjelmakoodia hyvinkin paljon. Muutoksia luodaan esimerkiksi varjostinohjelmien sisältöön ja z puskurien luontijärjestykseen. Esimerkiksi ATIn Catalyst ajurit sisältävät AI-toiminnon jonka ollessa pois päältä ohjelmistokoodi kulkee kortille kutakuinkin siten kuin ohjelman ohjelmoijat ovat tarkoittaneet. AI-ominaisuuden päälläollessa ajurit vaikuttavat kuvan piirtämiseen jotka asetuksista riippuen tekevät koodiin esiasteisia optimointeja. Ohjelmistokoodi ajetaan eri piirivalmistajien näytönohjelmissa eri tavoin jolloin lopputulokset eivät ole identtisiä keskenään. Koska eri ajurit optimoivat ohjelmakoodia eri tavoin, lopputulokset eivät ole identtisiä keskenään.
Valmistajat
Näytönohjaimia valmistavat yritykset lisensoivat grafiikkasuoritin (GPU) tekniikan suoritinvalmistajilta, kuten AMD, Intel ja Nvidia.
Kuluttajille suunnattuja näytönohjaimia valmistavat yhtiöt ja tuotemerkit:
Anni Huhtala
Anni Huhtala on suomalainen taloustieteilijä. Hän toimi Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) ylijohtajana vuosina 2015-2020.
Ferry Farm
thumb|Ferry Farmin päärakennus 1900-luvun alussa. Ferry Farm (myös nimillä George Washington Boyhood Home Site ja Ferry Farm Site) on Fredericksburgissa, Virginiassa sijaitseva maatila, jossa Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti George Washington vietti suurimman osan lapsuudestaan. Maatila on rakennettu 1738. Se on myös listattu National Historic Landmark- (vuonna 2000) ja National Register of Historic Places -listoille (vuonna 1972).
Heinäkuussa 2008 tutkijat ilmoittivat löytäneensä maatilan päärakennuksen jäännökset. Päärakennus oli palanut maan tasalle vuosikymmeniä aiemmin.
Anni Huhtala
Koulutus ja työura
Huhtala on filosofian tohtori (PhD) ja Aalto-yliopiston ympäristö- ja luonnonvarataloustieteen dosentti. Tohtoriksi hän väitteli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuonna 1994. Hänen väitöskirjansa tarkasteli kierrätyksen ympäristötaloudellisia vaikutuksia. Valtiotieteiden maisteriksi kansantaloustieteestä hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1989.
Tutkimuksessaan Anni Huhtala on keskittynyt julkiseen talouteen sekä kehittänyt ja soveltanut ympäristöhyötyjen ja -haittojen taloudellisen arvottamisen menetelmiä. Hän on arvioinut tutkimuksessaan ympäristöpolitiikkaa ja sen ohjauskeinoja sekä osallistunut ympäristötilinpidon ja hyvinvoinnin mittaamisen kansainväliseen kehittämistyöhön.
Huhtala on työskennellyt VATT:ssa vuodesta 2011 lähtien. Ennen nimitystään ylijohtajaksi hän toimi VATT:n tutkimusjohtajana. Vuosina 2002-2011 hän toimi MTT:n (Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus, nyk. Luonnonvarakeskus) ensimmäisenä ympäristötaloustieteen professorina.
Ympäristöä ja luonnonvaroja käsittelevässä taloustieteessä Huhtala pidetetään kansainvälisesti arvostettuna ja yhtenä alansa tunnetuimmista suomalaista. Hänellä on lukuisia kansainvälisiä luottamustehtäviä taloustieteen järjestöissä ja muissa yhteisöissä. Hän tekee edelleen aktiivista tutkimustyötä ja on aktiivinen keskustelija taloustieteen tutkijoiden keskuudessa. Ansioistaan hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran (Finska Vetenskaps-Societen) jäseneksi 22.12.2015.
Huhtala on Suomen Tiedeseuran jäsen.
Donetskin kansallinen yliopisto
Donetskin kansallinen yliopisto (DonNU) on Itä-Ukrainassa, Donetskin kaupungissa sijaitseva suuri yliopisto.
Yliopistossa on nykyään 12 tiedekuntaa ja 76 ainelaitosta. Yliopistossa opiskelee yli 18 000 opiskelijaa, joista noin 300 tulee ulkomailta. Vuonna 2013 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa Donetskin yliopisto pisteytettiin Ukrainan 17. parhaaksi yliopistoksi. Vuoden 2014 vertailussa yliopiston sijaluku oli 20. Brittiläinen QS World University Rankings vertailun 2014 versio sijoitti yliopiston maailmanlaajuisesti sijaluvuille 701+ (yli 700). Espanjalainen Webometrics luokitteli yliopiston puolestaan kansallisesti sijaluvulle 24 ja maailmanlaajuisesti sijalle 3772.
Poikkeusjärjestelyt separatistitoiminnan takia syksyllä 2014
Syksyllä 2014 Donbassin sodan alettua Itä-Ukrainassa yliopisto antoi kotisivullaan yhteysosoitteekseen Donetskin kampuksen sijaan Länsi-Ukrainan Vinnytsjassa sijaitsevan hallinnollisen osoitteen. Niin sanotun "Donetskin kansantasavallan" Venäjä-mieliset separatistit olivat tuolloin vallanneet muun muassa DonNU:n päärakennuksen. Sittemmin separatistit ilmoittivat sulkevansa esimerkiksi yliopiston Ukrainan historian laitoksen, jonka opettajat eivät suostunet vannomaan uskollisuutta "kansantasavallalle". Aseistetut separatistit kertoivat siirtävänsä tilat Moskovan valtionyliopiston (MGU) ja Moskovan humanistisen valtionyliopiston sivutoimipisteiden käyttöön. Osoitteenmuutoksellaan ja kotisivuillaan yliopisto viestitti halustaan pysyä osana Ukrainan yliopistojärjestelmää. Opettajista suuri osa siirtyi työskentelemään uudessa osoitteessa Vinnitsassa, mutta opiskelu oli paljolti etäopiskelua. Useimmat Itä-Ukrainan separatistialueella aiemmin sijainneet yliopistot olivat siirtäneet ainakin hallintonsa pois kapinallisalueelta.
Juha Höykinpuro
Juha Höykinpuro (s. 1975) on helsinkiläinen luonnonvalokuvaaja ja kirjailija. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1994 Höykinpuro kiinnostui valokuvauksesta, ja kiinnostus johdatti hänet myöhemmin luontokuvauksen ammattilaiseksi. Hän on työskennellyt Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n pääsihteerinä ja ollut järjestämässä Vuoden Luontokuva -kilpailuja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Höykinpuron ensiteos Jäämerestä syntynyt – Varangin karunkaunis vuono on luontokuvaukseen painottuva kertomus Pohjois-Norjan Varanginvuonosta sekä paikallisten ihmisten elämästä.
Studio Klikki
Studio Klikki oli helsinkiläinen mainosvalokuvaamo, jonka perustivat 1979 valokuvaajat Ilmari Kostiainen, Kari Haavisto ja Arto Hallakorpi.
Studio Klikki toimi aluksi noin 400 neliömetrin tiloissa Helsingin Sörnäisten Suvilahdenkatu 7:ssä, samassa talossa kuin Seppo ”Sebastian” Nurmen muotikuvausstudio, ja vuodesta 1987 Roihupellon teollisuusalueella, jossa pinta-alaa oli miltei kaksin verroin. Klikin korkeatasoiseen varustukseen kuului maan parhaimpiin luettu oma värilaboratorio.
Klikissä työskentelivät perustajakolmikon ohella vuosien varrella myös mm. Dick Lindberg, Horst Neumann, Pekka Nuikki, Arton poika Antti Hallakorpi sekä taidevalokuvan piirissä nykyisin toimivat Marja Pirilä ja Sanna Peurakoski. Värilaboratoriota hoiti Jukka Mäntynen.
Eleutherai
Eleutherai oli antiikin aikainen linnoitettu kaupunki Attikan ja Boiotian rajalla Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Mándra-Eidyllían kunnassa noin kilometri pohjoiskoilliseen Vílian Profítis Ilíaksen kylästä ja noin neljä kilometriä länsiluoteeseen Oinóista.
Maantiede
Eleutherai sijaitsi Kithairon-vuoren (nyk. Kithairónas) rinteellä solassa, josta johti tie Attikan rannikon Eleusiista Boiotian Thebaan. Paikka tunnetaan nykyisin nimellä Gyftókastro (Γυφτόκαστρο). Kaupunki oli rakennettu kukkulalle.
Historia
pienoiskuva|vasen|240px|Eleutherain raunioita.
Eleutherai kuului alun perin Boiotian alaisuuteen. 500-luvun eaa. loppupuolelta se kuului Ateenan alaisuuteen ja Attikaan, mutta siitä ei kuitenkaan koskaan tullut yhtä sen demoksista. Kaupunki linnoitettiin alun perin suunnilleen 400-luvun eaa. puolessa välissä, ja linnoitusta laajennettiin sen nykyiseen mittaan noin 330–300 eaa. Se oli osa Ateenaa ympäröinyttä puolustuslinnoitusten ketjua.
Kreikkalaisessa mytologiassa Eleutheraita pidettiin Dionysoksen synnyinpaikkana. Kaupungista oli peräisin Dionysos Eleuthereuksen kultti ja kulttipatsas, joka siirrettiin Peisistratoksen käskystä Ateenan Akropoliin etelärinteeseen Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköön kaupungin tultua Ateenan alaisuuteen. Eleutheraista oli kotoisin kuvanveistäjä Myron. Kaupunki säilyi asuttuna varhaiskristilliselle kaudelle saakka.
Eleutherain alueella on suoritettu melko vähän arkeologisia kaivauksia, mutta aluetta on siivottu kasvillisuudesta.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|275px|Kaavakuva Eleutherain linnoituksesta.
Kaupunki oli ympäröity muurilla, jota on säilynyt nykyaikaan suhteellisen hyvin. Muurin kokonaispituus on noin 860 metriä, ja se ympäröi alueen, jonka pituus on noin 300 metriä ja leveys noin 100 metriä. Muurin paksuus on noin 2,6 metriä. Siinä oli useita torneja, jotka olivat kolmikerroksisia ja joissa oli ampuma-aukot katapulteille. Kuusi pohjoissivun kahdeksasta tornista on säilynyt parhaiten. Muurissa oli myös neljä porttia, joista pääportti sijaitsi länsisivulla, yksi portti itäsivulla ja kaksi pohjoissivulla.
Kaupungin alueelta on löydetty Dionysos Eleuthereukselle omistetun temppelin rauniot. Temppeli oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja sen pohjan koko on noin 16,6 x 8,8 metriä. Muihin löydöksiin kuuluu asuinrakennusten jäänteitä arkaaiselta varhaiskristilliselle kaudelle, sekä kahden varhaiskristillisen basilikakirkon perustukset.
Sopimus (elokuva)
Sopimus on suomalainen elokuva, joka käsittelee Tehyn vuoden 2007 työtaistelua sairaanhoitajien näkökulmasta.
Haminan kaupunginmuseo
thumb|Haminan kaupunginmuseo Haminan kaupunginmuseo on kaupungin hallinnoima museo Haminassa. Museo esittelee perusnäyttelyssä Haminan historiaa, jonka lisäksi museossa on vaihtuvia näyttelyitä. Haminassa muita kaupungin omistamia museoita ovat Kauppiaantalomuseo ja Vehkalahden kylämuseo.
Historia
Haminan kaupunginmuseo sijaitsee noin vuonna 1760 valmistuneessa rakennuksessa, jonka rakennutti tullipäällikkö Herman von Brummer. Se on Haminan ensimmäinen yksityiseen käyttöön valmistunut rakennus. Talo on toiminut aikojen saatossa yksityisasuntona, meritullikamarin pakkahuoneena, leipomo-kahvilana, räätälin liikkeenä ja teollisessa käytössä. Venäjän keisarinna Katariina II ja Ruotsin kuningas Kustaa III kävivät rakennuksessa kolmen päivän ajan neuvotteluja kesällä 1783. Tästä kohtaamisesta kertova muistokyltti on kiinnitetty rakennuksen kadunpuoleiseen seinään.
Tennis kesäolympialaisissa 1968
right|85px|Tennis
Sopimus (elokuva)
Elokuvan teki Iskuryhmäksi itseään kutsunut joukko. Iskuryhmään kuuluivat Rostislav Aalto, Roope Ahola, Heikki Färm, Katja Gauriloff, Markku Heikkinen, Jouni Hiltunen, Tahvo Hirvonen, Marita Hällfors, Anna Korhonen, Anu Kuivalainen, Laura Kuivalainen, Maria Lappalainen, Iris Olsson ja Markku Tuurna.
Haminan kaupunginmuseo
Museotoiminta
Haminan kaupunginmuseo aloitti toimintansa rakennuksessa vuonna 1957. Rakennuksen remontti valmistui vuonna 2007.
Sopimus (elokuva)
Elokuva kuvattiin Helsingissä kahdessa viikossa marraskuussa 2007. Kuvaukset alkoivat 20. marraskuuta. Kuvauspaikkoina toimivat sairaalat, eduskuntatalo ja Tehyn tilaisuudet.
Haminan kaupunginmuseo
Museotoiminta
Museon nykyinen pysyvä näyttely Aikakausia ja aikalaisia avattiin viimeistelyineen keväällä 2021. Haminan kaupunginmuseon pysyvä näyttely käsittelee Haminan alueen historiaa kivikaudelta nykypäivään esineiden, seinätekstien ja valokuvien avulla. Museon pysyvässä näyttelyssä esillä on myös biedermeyer -ajan sisustusinteriööri sekä Katariinan kamari, joka kertoo esineiden, elävien taulujen, shakkipelin ja kokeiltavien vaatteiden kautta Katariina II:n ja Kustaa III:n tapaamisesta Haminassa vuonna 1783. Museossa järjestetään tilaus- ja yleisöopastuksia. Rakennuksen yläkerrassa on luennoilla, kokoontumisissa, työpajoissa ja esityksissä käytettävä noin 50 hengen tila Vintti. Museon alakerrassa sijaitsevat museokauppa ja Haminan historian käsikirjasto, jonka teoksia voi lukea museon tiloissa, mutta joita ei lainata ulos.
Haminan kaupungin museot
Haminan kaupungin museot on ammatillinen museo ja Kymenlaakson vanhin museo (perustettu vuonna 1903). Museo hallinnoi Haminan kokoelmaa, jossa on noin 22 000 esinettä ja noin 6000 valokuvaa, sekä Vehkalahden suljettua kokoelmaa, joka sisältää esineitä ja valokuvia. Kokoelmat sisältävät muun muassa kaupunkikulttuuriin, kouluihin, elinkeinoihin ja vaatetukseen liittyvää materiaalia ja niitä esitellään kaupungin museoiden näyttelyissä. Museot tallentaa Haminan ja Vehkalahden muistitietoa ja esittelee toiminnassaan alueen menneisyyttä sekä dokumentoi nykyisyyttä. Haminan kaupungin museoiden museokohteissa järjestetään opastuksia ja tapahtumia ja Museot osallistuu aktiivisesti myös Haminan kaupungin tapahtumiin.
Věra Pospíšilová-Cechlová
Věra Pospíšilová-Cechlová (, s. 19. marraskuuta 1978 Litoměřice) on tšekkiläinen yleisurheilija, jonka päälaji on kiekonheitto.
Pospíšilová-Cechlová voitti kiekonheitossa 2004 Euroopan cupin ykkösliigan ja kotimaansa mestaruuden. Hän sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kolmanneksi heitettyään 66,08. Ateenassa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta vuonna 2013 hänet nostettiin pronssimitalistiksi Irina Jattšenkon hylkäyksen takia. Kauden 2004 lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja Tšekin mestaruuden sekä MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa tuloksella 63,19. Kauden lopussa hän oli neljäs IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja kotimaansa mestaruuden myös vuonna 2006. Göteborgin EM-kisoissa hän oli seitsemäs ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas.
Pospíšilová-Cechlová voitti 2007 jälleen Euroopan cupin ykkösliigan ja Tšekin mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja maansa mestaruuden 2008. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 61,75, IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli neljäs. Vuonna 2009 Pospíšilová-Cechlová sijoittui kolmanneksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Leiriassa ja voitti Tšekin mestaruuden, mutta putosi loppukilpailusta Berliinin MM-kilpailuissa. Hän oli 2010 toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja voitti maansa mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa. Hän voitti 2011 Tšekin mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Helsingin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa.
George Darwin
thumb|200px|George Darwin George Howard Darwin (9. heinäkuuta 1845 – 7. joulukuuta 1912) oli englantilainen astronomi ja matemaatikko.