cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avaruusasema Alfa
MTV esitti sarjaa Suomessa vuosina 1976 (ensimmäinen tuotantokausi) ja 1978 (toinen tuotantokausi). Molemmilla esityskerroilla sarjan esittäminen Suomessa lopetettiin kesken television ohjelmaneuvoston vaatimuksesta. Muun muassa Suomen lastentarhanopettajat esittivät lopettamista sillä perusteella, että sarja aiheutti lapsissa voimakkaita kauhureaktioita.
DVD-julkaisu
Suomessa Avaruusasema Alfan 1. tuotantokausi on julkaistu DVD:llä (boksit I ja II erillisinä). Toista tuotantokautta ei ole julkaistu suomenkielisillä teksteillä.
Absolute Greatest
Absolute Greatest on brittiläisen Queen-yhtyeen vuonna 2009 julkaistu kokoelma-albumi yhtyeen kuuluisimmista kappaleista. Albumista on kaksi eri versiota: normaali sekä kahden levyn versio. Kahden levyn versiossa toinen levy sisältää Roger Taylorin ja Brian Mayn selostuksen kustakin kappaleesta. Lisäksi albumia myydään kirjan kera, joka sisältää muun muassa valokuvia, käsin kirjoitettuja sanoituksia.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Suomen vuoden 2007 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Helsingissä 16.-17.12.2006.
Miesten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Chris Porter
Chris Porter (s. 29. toukokuuta 1984) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2016–2017 pelaamaan AHL-seura Providence Bruinsiin. Hän on pelannut aiemmin urallaan 234 NHL-ottelua. Hänet varattiin Chicago Blackhawksiin yhdeksännellä kierroksella 282. pelaajana vuonna 2003.
Ura
Ennen ammattilaisuransa alkua Porter pelasi Pohjois-Dakotan yliopistossa. Neljän vuoden yliopistouransa aikana hän pelasi 175 peliä. Hän teki NHL-debyyttinsä St. Louis Bluesissa kaudella 2008–2009. 18. lokakuuta 2008 hän teki ensimmäisen maalinsa Chicago Blackhawksia vastaan.
16. heinäkuuta 2012 Porter teki Bluesin kanssa vuoden jatkosopimuksen. Uuden kaksivuotisen sopimuksen Porter teki Bluesin kanssa keväällä 2013. Porter edusti Bluesia kevääseen 2015 saakka. Hän pelasi kuuden kauden aikana 173 NHL-ottelua ja lisäksi seitsemällä kaudella 322 ottelua Bluesin farmijoukkueissa Peoria Rivermenissä (2007–2013) ja Chicago Wolvesissa (2013–2014).
Porter teki elokuussa 2015 vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän ei ehtinyt pelata otteluakaan Flyersissa, sillä Minnesota Wild otti hänet lokakuussa siirtolistalta. Wildissa Porter pelasi hyvän kauden puolustavassa roolissa ja teki 61 ottelussa 11 pistettä.
Porter palasi syksyllä 2016 St. Louis Bluesiin, kun hän liittyi koesopimuksella joukkueen harjoitusleirille. Hän ei kuitenkaan saanut sopimusta. Seuraavaksi Porter teki koesopimuksen AHL-joukkue Providence Bruinsin kanssa. Hän edustikin koko kauden Providencea.
Porter on hänen joukkuetoverinaan Pohjois-Dakotassa pelanneen ja nykyisen Minnesota Wild -tähden Zach Parisen läheinen ystävä. Parise oli hänen best maninsa hänen mennessään naimisiin.
Sanny Ekström
Sanny Elise Ekström (29. toukokuuta 1869 Vaasa – 1. joulukuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Ekströmin vanhemmat olivat valtioneuvos Olof Johan Ekström ja Elise Marti. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1898 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa kemiaa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1896 ja maisteriksi 1897. Ekström opiskeli myös Pariisin Sorbonnen yliopistossa.
Klaus Eloranta
Eloranta valmistui diplomi-insinööriksi 1950. Hän oli Merivoimien palveluksessa suunnittelijana 1949–1959. STK:n koulutusosaston päällikkö hän oli vuosina 1959–1962 ja jälleen Merivoimissa yli-insinöörinä 1962–1970. Vuonna 1970 hän tuli Johtamistaidon opistoon sen ensimmäiseksi rehtoriksi.
Satanic Black Devotion
Satanic Black Devotion on suomalaisen black metal -yhtye Sargeistin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Moribund Records.
Thorkil Kristensen
Thorkil Kristensen (9. lokakuuta 1899 – 26. kesäkuuta 1989) oli tanskalainen kansantaloustieteen professori, Venstre-puolueen poliitikko ja tulevaisuudentutkija. Hän toimi Tanskan valtiovarainministerinä Knud Kristensenin hallituksessa 1945–1947 ja Erik Eriksenin hallituksessa 1950–1953. Kansankäräjien jäsenenä Kristensen oli 1945–1960, viimeisen vuoden venstre-ryhmästä eronneena riitaannuttuaan Erik Eriksenin kanssa. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi OECD:n puheenjohtajana 1960–1969.
Kristensen oli jäsenenä tulevaisuutta kartoittaneessa Rooman Klubissa ja perusti Kööpenhaminaan tulevaisuudentutkimuslaitoksen (CIFS), jonka johtajana toimi 1970–1988.
Kia Pride
Kia Pride on Kia Motorsin vuosina 1987–2000 valmistama pieni henkilöautomalli. Priden korvaajaksi tuli Kia Rio.
Auton suunnitteli Mazda emoyhtiönsä Fordin tarpeisiin, ja se tuli alun perin myyntiin nimellä Ford Festiva. Sitä valmistettiin muun muassa Etelä-Koreassa Kian tehtaalla, joka sai oikeuden myydä autoa omalla nimellään, ja näin syntyi Kia Pride. Vuonna 1988 autosta tuli markkinoille kolmantena versiona Mazda 121, kun Mazda alkoi myydä mallia omalla merkillään. Vuodesta 1993 lähtien iranilainen SAIPA valmisti mallia lisenssillä ja kehitti siitä kaksiovisen lavamallin, jollaista auton alkuperäiset valmistajat eivät tarjonneet. vasen|pienoiskuva|Sedan-korinen Kia Pride. vasen|pienoiskuva|Farmarikorinen Kia Pride.
Antti Suomela
Antti Juhani Suomela (s. 17. maaliskuuta 1994 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin NL-liigan Lausanne HC:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Suomela aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Espoon Palloseurassa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kiekko-Espooseen, jossa Suomela voitti B-nuorten I-divisioonan mestaruuden vuonna 2011. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Espoo Bluesiin, jonka B-nuorten kakkosjoukkueen kapteeniksi Suomela nousi. Hän pelasi kuitenkin yli puolet kaudestaan seuran B-nuorissa, joissa Suomela voitti SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hän ratkaisi Bluesin A-nuorille Suomenmestaruuden tehtyään kolmannessa finaaliottelussa Oulun Kärppiä vastaan joukkueen 7–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin.
Kaudella 2014–2015 Suomela oli Bluesin toiseksi paras pistemies Teemu Pulkkisen jälkeen tehoilla 27+38=65, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan pistepörssissä viidenneksi. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +26, kuten myös kevään 2015 pudotuspeleissä lukemalla +6. Tuolloin Suomela jakoi myös Bluesin sisäisen maalipörssin voiton Pulkkisen kanssa kuudella osumallaan. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Junior Club World Cupissa.
Huhtikuussa 2015 Suomela teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 30. syyskuuta 2015 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Suomela merkittiin Bluesin nelossentteriksi laidoilleen Timi Lahtinen ja Robert Rooba. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.41 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Suomela teki 5. joulukuuta 2015 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Hän myös syötti Roope Talajan tekemän Bluesin 2–3-voittomaalin. Suomelan rooli kasvoi Bluesin tyhjennyttyä pelaajista seuran talousvaikeuksien vuoksi. Hän teki lopulta tulokaskautensa aikana 52 runkosarjaottelussa tehot 13+13=26, joilla Suomela oli runkosarjassa viimeiseksi jääneen Bluesin paras pistemies ja maalintekijä. Tämän lisäksi hän sijoittui SM-liigan tulokkaiden pistepörssissä kolmanneksi. Mestarien liigassa Suomela teki neljässä ottelussa yhden maalin. Kauden päätteeksi hänet valittiin joukkueensa arvokkaimmaksi pelaajaksi. Suomela jätti Bluesin kauden jälkeen seuran taustayhtiön ajauduttua konkurssiin.
Kaudeksi 2016–2017 Suomela siirtyi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Hän murtautui SM-liigan elittiin ja oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 22+23=45. Suomela sijoittui liigan maalipörssissä viidenneksi ja pistepörssissä seitsemänneksi. CHL:ssä hän oli JYPin paras maalintekijä viidellä osumallaan, joilla Suomela jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Kaudella 2017–2018 hän voitti koko SM-liigan pistepörssin tehoilla 21+39=60, jonka myötä Suomela palkittiin runkosarjan päätteeksi Veli-Pekka Ketola -palkinnolla. Suomela voitti myös JYPin sisäisen tehotilaston lukemalla +28. Hänet valittiin SM-liigan joulukuun 2017 kuukauden pelaajaksi. Suomela valittiin kauden päätteeksi SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän voitti kauden aikana myös CHL:n mestaruuden.
Toukokuussa 2018 Suomela teki 1+1-vuotisen sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Hänen agenttinsa Markus Lehdon mukaan Suomelasta oli kiinnostunut kevään aikana peräti 15 NHL-seuraa. Hän ei lopulta siirtynyt HIFK:hon, vaan teki kesäkuussa vuoden mittaisen tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Suomela otti harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kauden 2018–2019 avauskokoonpanosta. Hän teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 3. lokakuuta 2018 Anaheim Ducksia vastaan. Suomela merkittiin Sharksin kolmossentteriksi laidoilleen Evander Kane ja Joonas Donskoi, mutta hänet siirrettiin ottelun aikana nelosketjuun. Suomela sai ottelussa jääaikaa 10.59 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin hän teki kymmenennessä ottelussaan 26. lokakuuta 2018 vieraissa Carolina Hurricanesia vastaan. Suomela pelasi NHL:ssä 27 runkosarjaottelua tehopistein 3+5=8, kunnes joulukuussa 2018 Sharks lähetti hänet AHL-joukkue San Jose Barracudaan. Suomela pelasi siellä kauden loppuun ja teki 47 runkosarjaottelussa tehot 6+14=20 ja kahdessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Toukokuussa 2019 Suomela kutsuttiin loukkaantumisten varalta takaisin Sharksin NHL-joukkueen harjoitusvahvuuteen konferenssifinaalisarjaan, mutta hän ei saanut kuitenkaan peliaikaa.
Heinäkuussa 2019 Suomela teki San Jose Sharksin kanssa vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 700 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi hänet lähetettiin San Jose Barracudan AHL-joukkueeseen. Suomela nostettiin Sharksin NHL-vahvuuteen ensimmäisen kerran marraskuussa. Hän pelasi siellä viisi, ottelua kunnes Suomela joutui kahdeksan ottelun ajaksi sivuun ylävartalovamman vuoksi. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana lopulta 20 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7.
Lokakuussa 2020 Suomela liittyi Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueen harjoitusvahvuuteen, kunnes hänen NHL-sopimusneuvottelunsa päättyvät. Alle viikkoa myöhemmin Suomela teki vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 700 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Tämän jälkeen Sharks myös lainasi hänet HIFK:hon. Suomela joutui kolmen ottelun jälkeen useiksi viikoksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Hän palasi kaukaloihin marraskuun maaottelutauon jälkeen ja pelasi HIFK:ssa kaikkiaan kymmenen ottelua tehopistein 2+3=5, kunnes joulukuussa Sharks kutsui Suomelan takaisin organisaatioonsa. Tammikuussa 2021 seura asetti hänet siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Suomelaa vuorokauden kuluessa, Sharks lähetti hänet farmijoukkue Barracudaan. Suomela pelasi siellä alkukauden, kunnes maaliskuussa hänet nostettiin ensimmäisen kerran Sharksin NHL-joukkueen "varamiesten" taksiryhmään. Suomela liikkui NHL-joukkueen ja taksiryhmän välillä kuukauden aikana lukuisia kertoja ja hän sai tililleen neljä NHL-ottelua. Siirtotakarajalla huhtikuussa Sharks kauppasi Suomelan Toronto Maple Leafsiin vaihdossa hyökkääjä Aleksandr Barabanoviin. Hän vietti loppukauden AHL-joukkue Toronto Marliesissa.
Kesäkuussa 2021 Suomela teki Toronto Marliesin kanssa vuoden mittaisen AHL-sopimuksen.
Suomela palasi kaudeksi 2022–2023 Eurooppaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan IK Oskarshamniin.
Maajoukkueura
Suomela edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2018. Yhteensä hän on pelannut 18 A-maaottelua tehopistein 6+6=12. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Sweden Hockey Gamesin 9. helmikuuta 2017 Pietarissa pelatussa avausottelussa Venäjää vastaan. Suomela merkittiin Suomen kolmossentteriksi laidoilleen Joonas Nättinen ja Antti Erkinjuntti. Hän keräsi ottelussa myös yhden kahden minuutin jäähyn huitomisesta. Suomelan ensimmäinen A-maajoukkuemaali syntyi Euro Hockey Challengessa 12. huhtikuuta 2018 Riiassa Latviaa vastaan. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Matias Myttysen tekemään maaliin, joka jäi Suomen 0–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
Pelityyli
SuomiKiekko-sivuston haastattelun mukaan Suomela on kiekollinen sentteri, joka pystyy tarvittaessa nopeuttamaan tai hidastamaan pelitempoa. Hän osaa pelintekemisen lisäksi tehdä myös hyvin maaleja, ja Suomela mainitsi haastattelussa haluavansa ratkaista pelejä itse sekä luottavansa laukaukseensa. Hän mainitsi kehityskohteikseen kovuuden, fyysisen pelin, puolustamisen, kiekottoman pelin ja tilanteiden tunnistamisen.
Muuta
Suomela harrasti myös jalkapalloa omien sanojensa mukaan noin 12–13-vuotiaaksi asti.
Threads of Fate
Threads of Fate (myös nimellä Dewprism ) on Squaren kehittämä ja julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStationille, sekä myöhemmin PlayStation 3:lle, PlayStation Portablelle ja PlayStation Vitalle.
Kehitys
Peli rakentui eräille ideoille Squaren aikaisemmasta pelistä Brave Fencer Musashi. Pelin suunnittelijoihin kuuluu Daisuke Watanabe, joka on myöhemmin osallistunut Final Fantasy -pelien kehitykseen. Pelin tuottaja oli Hiromichi Tanaka ja säveltäjä Junya Nakano.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7.9/10.
Rock
Rock eli rokki on 1950-luvulla syntynyt populaarimusiikin tyyli, joka jakautuu useisiin alalajeihin. Rockmusiikin keskeisimpiin soittimiin kuuluvat rummut, sähköbasso ja erityisesti sähkökitara. Englannin kielen sana rock on lyhennys termistä rock and roll, joka on rockin ensimmäisen suuntauksen nimi. Rock on muun populaarimusiikin ohessa keskeinen osa länsimaista nuorisokulttuuria.
Soittimet
pienois|Rockyhtyeen soittimet ovat tyypillisesti rytmikitara, soolokitara, bassokitara ja rummut. [[The Rolling Stones esiíntymässä vuonna 2015.]] Rockyhtyeen tyypillinen kokoonpano vakiintui 1960-luvulla. “Beat comboon” perustuvaan rockyhtyeeseen kuuluu yleensä laulaja, sähkökitara (rytmikitara ja soolokitara), bassokitara sekä rumpusetti, johon kuuluu bassorumpu, virveli, erikokoisia tom-tomeja ja symbaaleja sekä hi-hat-lautaset. Jotkin yhtyeet ovat korvanneet sähkökitarat kosketinsoittimilla kuten syntetisaattoreilla ja sähköuruilla. Näiden lisäksi rockissa on käytetty lukemattomia muitakin soittimia, kuten congarumpuja, marakasseja, tamburiinia, putkikelloja, pyykkilautaa, viuluja, huilua, saksofonia, tenorisaksofonia, pasuunaa ja trumpettia. Laulusolistin ohella käytetään joskus taustalaulajia.
Musiikki ja sanoitukset
Rocklaulussa on yleensä laulettu päämelodia sekä sointuvaihdoksia, joita kuka tahansa voi soittaa kitaralla tai pianolla. Rockin sointukuviot ja ilmaisuvoimainen laulutyyli pohjaavat yleensä afroamerikkalaisen bluesin perinteeseen. Rockin sanoitukset käsittelevät tyypillisesti rakkaussuhteita tai yhteiskunnallista muutosta.
Juuret
Rockin varhaisin muoto rock and roll syntyi Yhdysvalloissa useiden juurimusiikkien, kuten bluesin ja countryn synteesinä. Aiemmin paikallisena kansanperinteenä sukupolvelta toiselle siirtyneet musiikinlajit saavuttivat 1940-luvulla uutta yleisöä muuttoliikkeen ja radion avulla, ja lopulta niiden välinen rotumuuri alkoi murtua. Näihin aikoihin kehitettiin myös uusia soittimia, kuten sähkökitara, sekä 33⅓ ja 45 rpm:n vinyylilevyt. Uutta musiikkia olivat julkaisemassa etenkin itsenäiset levymerkit, sillä suuret levy-yhtiöt eivät rock and rollista vielä alussa kiinnostuneet.
Rockin synty 1950-luvulla
pienois|vasen|pysty|[[Chuck Berry vuonna 1957.]] Ensimmäisenä rock and roll -levynä pidetään usein Jackie Brenstonin kappaletta ”Rocket 88” vuodelta 1951. Nimityksen rock and roll teki tunnetuksi radio-DJ Alan Freed. Rock and roll nousi 1950-luvulla suureen suosioon ensin Yhdysvalloissa ja pian sen jälkeen Britanniassa ja muualla maailmassa. Rock and roll vetosi aiempaa kapinallisempaan nuoreen sukupolveen rytmikkyydellään sekä sanoituksillaan, jotka käsittelivät teini-ikäisille tärkeitä asioita heidän näkökulmastaan. Tunnettuja ja uraauurtavia rock and roll -artisteja olivat esimerkiksi Bill Haley, Chuck Berry, Little Richard, Bo Diddley, Buddy Holly ja ”rock and rollin kuningas” Elvis Presley. 1950-luvun lopussa rock and roll oli jo menettänyt hiukan shokkivaikutustaan, ja suosioon alkoi nousta ”turvallisempia” esiintyjiä.
1960-luvun monet muutokset
1960-luvun taitteessa syntyi Dick Dalen ja Duane Eddyn johdolla instrumentaalinen, letkeää rytmiä painottanut rockin suuntaus, jota kutsutaan surf-musiikiksi.
1960-luvulla rock muutti muotoaan. Tärkeä muutos rockin soundissa oli se, että särjetty sähkökitaran soundi tuli nyt keskeiseen asemaan. Sähköbasso korvasi akustisen kontrabasson.
Rock nousi 1960-luvulla merkittäväksi kulttuuriseksi voimaksi, ja se vaikutti muotiin, elokuvaan, taiteeseen ja kirjallisuuteen. Rockyhtyeet kirjoittivat 1960-luvulla suurimmalta osin itse oman materiaalinsa, ja rock erkaantui näin pop-musiikista. Pitkäsoittoalbumi eli LP (long play) syrjäytti singlen rock-musiikin tärkeimpänä julkaisumuotona, ja jotkin yhtyeet julkaisivat jopa kaksoisalbumeita. Albumikansitaiteesta tuli oma taidemuotonsa.
pienois|[[The Beatles esiintymässä televisiossa vuonna 1964.]] Rhythm and bluesista otettiin edelleen paljon vaikutteita. Monet artistit varsinkin Englannissa hakivat vaikutteensa vielä kauempaa vanhasta bluesista. Vuosina 1963–1965 brittiläinen rockmusiikki nousi sekä innovatiivisuudessa että kaupallisessa menestyksessä maailman huipulle. Merkittäviä brittiyhtyeitä olivat muun muassa The Beatles, The Rolling Stones, The Who ja The Kinks.
Folkmusiikki oli myös tärkeä vaikutin rockmusiikille. Folkin uusi tuleminen ja siihen perustuva folkrock olivat 1960-luvun musiikin keskeisiä ilmiöitä. Nykyaikaisen, vakavasti otettavan rocklyriikan isänä pidetään folk-artistina aloittanutta Bob Dylania. The Byrds oli toinen amerikkalaisen folkrockin klassikko. Tunnettu on myös duo Simon & Garfunkel.
Blues- ja folk-vaikutteisen rockin rinnalle syntyi vuosina 1966–1967 hippikulttuurin myötä psykedeelinen rock, jossa tavoiteltiin omaperäisiä sävellyksiä, sanoituksia ja soundeja. Psykedeelisen rockin suuriin nimiin lukeutuivat esimerkiksi yhdysvaltalainen kitarataituri Jimi Hendrix ja brittiläinen Cream. Näiden antamalla esikuvalla oli suuri merkitys kokeelliselle rockille ja raskaalle rockille.
Muita amerikkalaisia 1960-luvun rocklegendoja olivat muun muassa ensimmäinen suuri naispuolinen rocktähti Janis Joplin, synkeä The Doors ja hippihenkinen Jefferson Airplane. 1960-luvun amerikkalaisen rockin historiaan kuuluvat myös niin sanotut kulttiyhtyeet, joiden musiikki oli usein liian aggressiivista tai rajoja rikkovaa 1960-lukulaiseen makuun, ja jotka alkoivat saada laajaa huomiota osakseen vasta toimintansa jo päätyttyä. Tällaisia olivat esimerkiksi The Velvet Underground ja MC5.
Vuosikymmenen lopulla alettiin järjestää suuria rockfestivaaleja, kuten Monterey Pop Kaliforniassa 1967 ja Woodstock New Yorkissa 1969.
1970-luvun alun uudet tyylit
1960- ja 1970-luvun vaihteessa rockissa yhä lisääntyvä kokeellisuus johti progressiivisen rockin syntymiseen. Progressiivinen rock jatkoi psykedeeliselle rockille tyypillistä musiikin tietoisen omaperäisen kehittämisen linjaa. Kappaleet venyivät usein LP:n puoliskon mittaiseksi ja ne olivat sävellyksinä ja soundiensa puolesta monimutkaisia. Monet alkoivat pitää rockia taiteena. Progressiivista rockia edustivat esimerkiksi King Crimson, Yes, Jethro Tull, Pink Floyd ja Genesis.
pienois|[[Led Zeppelin vuonna 1975.]] Toinen psykedeelisen rockin perillinen oli heavy metal, joka syntyi Led Zeppelinin, Black Sabbathin ja Deep Purplen kaltaisten yhtyeiden myötä. Heavy metalissa tärkeää oli raskaan soundin painottaminen. Jo varhain synkkä tematiikka tuli erottamattomaksi osaksi heviä. Se erkani pian omaksi metallimusiikin suuntauksekseen, joka nähdään usein muusta rockista selvästi erillisenä.
1970-luvun alussa myös monet jazzmuusikot innostuivat rocksoundista ja niin sanotun fuusiojazzin parissa perustettiin jazz-rockia soittavia yhtyeitä, monet näistä Miles Davisin oppilaiden johdolla. Jimi Hendrixin aloittaman funkrockin parissa myös mustat artistit, merkittävimpänä Funkadelic-yhtye, kokeilivat rockmusiikin soundeja. Tämä suuntaus tosin jäi jonkinlaisena väliinputoajana varsin pieneen rooliin.
1970-luvun alkupuoliskon ilmiöihin lukeutui myös melodramaattinen glam rock, joka korosti rockin visuaalisuutta ja tähtikulttia, usein ironisella ja seksuaali-identiteettejä sekoittavalla tavalla. Musiikillisesti glam rock lähestyi toisinaan heavy metalia. Tyylin kuuluisimmat edustajat olivat David Bowie ja Marc Bolanin yhtye T. Rex, glam-henkisen hard rock -suuntauksen puolella Kiss ja Queen. Glam rockin varhaisena edelläkävijänä pidetään esimerkiksi jo 1960-luvulla kiiltäviä vaatteita ja silmämeikkiä käyttänyttä Alice Cooperia.
Yhdysvalloissa säilyi folkrockin perinne, jota 1970-luvulla vaalivat muun muassa laulaja-lauluntekijät Joni Mitchell ja Neil Young. The Eagles popularisoi country rockin. Bruce Springsteen vei kantaa ottavan lauluntekijän perinnettä urbaanimpaan suuntaan. Carlos Santana teki suosituksi latinalaisamerikkalaisen populaarimusiikin ja rockin fuusion. Yhdysvaltojen ”syvästä etelästä” nousi southern rock, jota edustivat muun muassa Allman Brothers Band, Lynyrd Skynyrd ja tyylillisesti myös kalifornialainen Creedence Clearwater Revival.
Punk rock ja muut 1970-luvun lopun ilmiöt
pienois|Punk-yhtye [[Ramones vuonna 1977.]] 1970-luvun puolivälin jälkeen progressiivinen rock alkoi menettää vauhdilla suosiotaan. Samalla päätään nosti yksinkertaisempi punk-musiikki, joka otti taas vaikutteita perinteisestä rock and rollista ja amerikkalaisesta underground-musiikista. Punkia voitiin soittaa joko humoristisella tai poliittisella asenteella. Musiikki synnytti uuden alakulttuurin muodon, jonka edustajia kutsutaan punkkareiksi. Tärkeimpiä punk-yhteitä olivat yhdysvaltalainen Ramones, Patti Smith sekä brittiläiset Sex Pistols ja The Clash. Punkin rinnalla kehittyi hillitympi uuden aallon rock, jonka pohjalta syntyi monenlaisia tyylisuuntia. Esimerkkejä suosituista uuden aallon edustajista olivat urbaanin kovapintainen The Jam, synkeän goottirockin pioneeri Joy Division ja muodikkaita reggae-vaikutteita hyödyntänyt The Police.
1970-luvun puolestavälistä 1980-luvulle saakka nousi suureen suosioon myös hard rock, joka käyttää tavanomaisien rock-kaavojen soittamista raskaammalla tyylillä. Tämän tyylilajin tunnetuin edustaja 1970-luvulla oli australialainen AC/DC.
1980-luku
pienois|vasen|pysty=0.6|[[Bruce Springsteen esiintymässä vuonna 1988.]] 1980-luvun alkua rockin kentällä hallitsivat vielä uuden aallon perilliset. Kaupallisen uuden aallon vastapainoksi oli kehittynyt 1970-luvun lopulta alkaen hardcore-punk. Vuosikymmenen jälkipuolella rockin valtavirtaan nousivat muun muassa Bon Jovin suurieleinen stadionrock. Menestyksekkäisiin aikuisrock-yhtyeisiin lukeutui muun muassa Dire Straits.
Uuden nousun kokenut ja moniksi eri tyylilajeiksi hajonnut metallimusiikki oli 1980-luvulla erittäin suosittua. Heavy metalin uutta suuntausta (New Wave of British Heavy Metal) edusti muun muassa Iron Maiden. Hardcore punkin vaikutuksesta kehittyi thrash metalin kaltaisia entistä hyökkäävämpiä tyylejä, joiden edustajista tunnetumpia ovat Metallica, Megadeth, Anthrax ja Slayer. Yksi 1980-luvun hallitsevista uusista tyylilajeista oli glam metal eli ”tukkahevi”. Sitä edustivat muun muassa amerikkalaiset Mötley Crue ja Twisted Sister sekä brittiläinen Def Leppard, samoin Guns N’ Rosesin sleaze-henkinen hard rock.
The Smiths oli vuosikymmenen arvostetuimpia brittiläisiä yhtyeitä. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa huomiota herätti The Stone Roses, joka heijasteli aikaisempien vuosikymmenten musiikkia hyödyntävien kierrätystyylien kasvavaa merkitystä rockissa. Mustan populaarimusiikin (R & B) ja rockin fuusiota edusti muun muassa Prince.
1990-luku ja 2000-luvun alku
pienois|[[Sonic Youthin Kim Gordon ja Thurston Moore.]] 1990-luvun alun ehkä merkittävimmät rock-tyylit olivat Nirvanan esiin nostamat grunge ja muu vaihtoehtorock, jotka syrjäyttivät 1980-luvulla hallinneen ”tukkahevin”. Vaihtoehtorock sisälsi monia erilaisia tyylejä, joka olivat kehittyneet Yhdysvalloissa 1980-luvun mittaan ja nousivat nyt rockin valtavirtaan. Esimerkkejä 1980-luvulla aloittaneista, mutta vasta nyt suuren yleisön tietoisuuteen lopullisesti nousseista vaihtoehtorockin edustajista olivat Red Hot Chili Peppers ja R.E.M.. Ensin mainittu sekoitti funkrockiin rapvaikutteita ja jälkimmäinen edusti vaihtoehtorockin pehmeämpää, folkhenkistä suuntaa. Metallican ja Faith No Moren kaltaiset yhtyeet (jotka olivat nekin aloittaneet toimintansa jo edellisen vuosikymmenen aikana) puolestaan viitoittivat raskaan rockin uusia suuntaviivoja. Metallimusiikin kenttää leimasi 1990-luvun edetessä pirstaloituminen monenlaisiin alatyyleihin.
1990-luvun mittaan rockissa saivat yhä suuremman jalansijan kierrätystyylit, jotka jäljittelevät aikaisempien vuosikymmenten musiikkia. 1990-luvulla pinnalle nousi uudestaan punk (esimerkiksi yhtyeet Offspring ja Green Day) sekä 1960-luvun tyylinen brittipop (esimerkiksi yhtyeet Oasis ja Blur). Kierrätyshenkeä jatkoivat 2000-luvun alussa glam rock, garage rock ja post-punk.
Naiset rockmusiikissa
Rockmusiikkia on pidetty miesvaltaisena musiikkina rock n rollin alkuajoista lähtien. Kuitenkin jo 1950-luvun lopulla Brenda Lee levytti menestyneitä rock n roll -kappaleita. Brenda Leetä pidetään ensimmäisenä naisrokkarina. Janis Joplin oli menestynyt rockmusiikin naisartisti lyhyen uransa aikana 1960-luvun lopussa ja vuonna 1970 ennen kuolemaansa. Stevie Nicks lauloi rockmusiikkia osana Fleetwood Mac -kokoonpanoa ja Grace Slick osana Jefferson Airplane -kokoonpanoa. Heart-yhtyeen muodostavat siskokset Ann Wilson ja Nancy Wilson aloittivat 1970-luvulla, mutta naisten rockyhtyeen oli vielä vaikeaa tulla vakavasti otetuiksi miesvaltaisella rockalalla. 1980-luvulla naisrokkareiden joukkoon liittyivät muiden muassa Pat Benatar ja Joan Jett ja naisten rockmusiikki löi vihdoin läpi. The Pretenders -yhtyeen solistina toimii Chrissie Hynde.
Ensimmäinen Rock and Roll Hall of Fameen päässyt nainen oli Aretha Franklin vuonna 1987. Muita päässeitä naisia tai naisia sisältäviä kokoonpanoja ovat ABBA (2010), Joni Mitchell (1997), Blondie (2006), Joan Baez (2017), Etta James (1993), Heart (2013) ja The Supremes (1988).
Parhaan naisrocklaulajan Grammy-palkintoa on jaettu vuosina 1980-2004 lukuun ottamatta vuosia 1988, 1992 ja 1994. Palkinnon jakaminen lopetettiin, koska kategoriassa ei ollut tarpeeksi ehdokkaita. Palkinnon ehti vuosien varrella voittaa Donna Summer (1980), Pat Benatar (1981–1984), Tina Turner (1985–1987, 1989), Bonnie Raitt (1990), Alannah Myles (1991), Melissa Etheridge (1993, 1995), Alanis Morissette (1996, 1999), Sheryl Crow (1997, 2000, 2001, 2003), Fiona Apple (1998), Lucinda Williams (2002) ja Pink (2004).
Suomalainen Tiedeakatemia
thumb|upright=1.2|Suomalainen Tiedeakatemia, Mariankatu 5 (arkk. [[Jean Wik & Theodor Decker, 1841).]] Suomalainen Tiedeakatemia ry eli Academia Scientiarum Fennica on vuonna 1908 perustettu yleistieteellinen seura, jonka tarkoituksena on edistää tutkimusta ja toimia korkeatasoista tiedettä harjoittavien tutkijoiden yhdyssiteenä. Tiedeakatemialla on yli 800 kotimaista ja noin 180 ulkomaista jäsentä, jotka on kutsuttu jäseniksi tieteellisten ansioidensa perusteella. Tiedeakatemian toimitilat sijaitsevat Helsingissä Mariankadulla.
Historia
Historiallisesti Suomalainen Tiedeakatemia on ollut nimenomaan suomenkielisen tieteenharjoituksen edistäjä. Huhtikuussa 1909 pitämässään vuosikokousesitelmässä Eliel Aspelin-Haapkylä liitti Suomalaisen Tiedeakatemian perustamisen luontevaksi jatkoksi sitä kehitystä, joka oli alkanut Mikael Agricolan Uuden testamentin suomentamisesta, Elias Lönnrotin Kalevalan julkaisemisesta ja J. V. Snellmanin kansallisuusaatteen jalostumisesta poliittiseksi fennomaniaksi. Aspelin-Haapkylän näkemyksen mukaan Tiedeakatemian perustaminen oli siten historiallinen välttämättömyys.
Suomalaisen Tiedeakatemian perustava kokous pidettiin 10. lokakuuta 1908. Valmistavassa kokouksessa 23. marraskuuta 1907 olivat mukana Eliel Aspelin-Haapkylä, J. R. Danielson-Kalmari, J. J. Karvonen, Taavi Laitinen, Gustaf Komppa, Kaarle Krohn, Hjalmar Mellin, J. J. Mikkola, Heikki Paasonen, E. N. Setälä, O. E. Tudeer ja Matti Äyräpää. Näistä Danielsson-Kalmari, Mellin ja Setälä olivat myös Suomen Tiedeseuran jäseniä ja Komppa ja Krohn valittiin jäseniksi vuonna 1908, Paasonen vuonna 1909 ja Mikkola vuonna 1915.
Toiminta
Seuran jäsenmäärä on rajoitettu ja jäsenistö valitsee itse uudet jäsenet. Tiedeakatemia jakaantuu matemaattis-luonnontieteelliseen ja humanistiseen osastoon, jotka voivat jakautua edelleen esimerkiksi tieteenalakohtaisiin ryhmiin. Uudet jäsenet valitaan vuosikokouksessa huhtikuussa.
Tiedeakatemian kotimaiseksi jäsenmääräksi on rajattu enintään 333 alle 65-vuotiasta jäsentä, joista matemaattis-luonnontieteellisessä osastossa 194 ja humanistisessa osastossa 139. Jäsenen täyttäessä 65 vuotta hänen kiintiöpaikkansa tieteenalakohtaisessa ryhmässä vapautuu, mutta hän jatkaa Tiedeakatemian täysivaltaisena jäsenenä. Tiedeakatemian jäsenyyttä pidetään erityisenä tiedeyhteisön tunnustuksena kuulumisesta alansa eliittiin. Ulkomaisia jäseniä on kutsuttu Akatemian jäseniksi vuodesta 1942 alkaen.
Akatemian kunniajäseniä ovat kanslerit Risto Ihamuotila ja Kari Raivio, professorit Elina Haavio-Mannila, Marjatta Hietala, Bengt Holmström ja Jarmo Visakorpi sekä akateemikko Risto Nieminen.
Tiedeakatemia järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, kustantaa tieteellisiä julkaisuja ja tekee aloitteita ja antaa lausuntoja tiedettä ja tieteenharjoittajia koskevissa kysymyksissä. Lisäksi Tiedeakatemia jakaa vuosittain noin kaksi miljoonaa euroa apurahoja erityisesti nuorille tutkijoille. Tiedeakatemia rahoittaa tieteellistä tutkimusta jakamalla apurahoja muun muassa Väisälän rahastosta, Eino Jutikkalan rahastosta, Brusiinin Säätiöstä sekä Öhmannin Säätiöstä.
Apurahojen lisäksi Tiedeakatemia myöntää myös erilaisia palkintoja. Väisälän palkinto jaetaan vuosittain 1–3 aktiivivaiheessa olevalle, jo ansioituneelle tutkijalle. Palkintoa on jaettu vuodesta 2000, ja se myönnetään Väisälän rahaston tukemille aloille. Vuodesta 2011 on jaettu Humanistipalkinto uransa alkuvaiheessa olevalle, jo kansainvälistä mainetta saavuttaneelle humanistisen alan tutkijalle. Joka kolmas vuosi myönnetään Eino Jutikkalan historiapalkinto ansiokkaasta historiantutkimustyöstä akateemikko Eino Jutikkalan testamentin mukaisesti. Tiedeakatemia myös myöntää vuosittain kunniapalkinnon yhdelle tieteellisessä työssään ansioituneelle akatemian jäsenelle. Vuodesta 2017 Tiedeakatemia on jakanut kahden vuoden välein Pro Scientia -palkintoa ansioituneelle tieteen puolestapuhujalle.
Vuonna 2007 Suomalainen Tiedeakatemia sai Emil Aaltosen Säätiöltä lahjoituksen, jonka turvin perustettiin Nuorten Tiedeakatemia.
Organisaatio
Suomalainen Tiedeakatemia on rekisteröity yhdistys, jonka ylintä toimivaltaa käyttää yhdistyksen kokous. Suomalaisen Tiedeakatemian asioita hoitaa ja sitä edustaa hallitus. Hallituksen esittelijänä ja päätösten toteuttajana toimii Suomalaisen Tiedeakatemian pääsihteeri, joka vuoden 2016 alusta on toiminut täysipäiväisenä. Pääsihteerin tehtävässä on vuodesta 2016 toiminut professori Pekka Aula.
Esimiehet vuodesta 1968 (hallituksen puheenjohtaja)
Lähde
Yleissihteerit / Pääsihteerit
Lähde
Hiphop-tanssi
Hiphop-tanssi (myös hip hop -tanssi tai hip-hop-tanssi ) on tanssin laji. Se on saanut alkunsa Yhdysvaltain länsirannikolla 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla. pienoiskuva|Katutanssija Saksassa. Beatbox tuli tanssina yleiseen tietoisuuteen 70-luvun alkupuolella Soul Train TV-ohjelmassa The Cambellock Dancers / The Lockers -ryhmän esiintymisten myötä. 2000-luvulla locking ja roboting olivat vallitsevia tanssimuotoja. 70-luvun loppupuolella The Electric Bogaloo LOCKERS/The Electric Bogaloos–ryhmä toi yleiseen tietoisuuteen uudet hiphop-tanssit, jotka ovat popping ja boogalooing. Näiden tanssien taipalaeet ovat Lockingissa ja Robotingissa.
Myöhemmissä vaiheissa hiphop-tanssiin on yhdistynyt merkittävä määrä vanhoja ja myöhemmin syntyneitä tansseja kuten lindy hoppia, steppiä, afrikkalaista ja afroamerikkalaista tanssia, breakdancea, reggaeta, capoeiraa, housea, hypeä, New Jack Swingiä, jammingia ja discotanssia Rytmin vaihdokset ovat tyypillisiä hiphopille. Hiphop-tanssijoilla on oma tyylinsä, joka kehittyy harrastajille ajan myötä.
Nykyiset Hiphop-tanssit eivät ole suoranaisesti kytköksissä hiphop-kulttuuriin. 1970-luvulla silloisilla hiphop-tansseilla oli tiivis sidos Yhdysvaltain länsirannikon hiphop-kulttuuriin. Hiphop-kulttuurin tanssillinen elementti on breakdance, joka on syntynyt varsinaisia hiphop-tansseja myöhemmin Yhdysvaltain itärannikolla ja jonka elemenettäejä käytetään hiphop-tanssin osana.
MAC
MAC (Medium access control) on IEEE 802 -verkoissa (esimerkiksi Ethernet) verkon varaamisen ja itse liikennöinnin hoitava osajärjestelmä. Kaikkien IEEE 802 -standardien siirtoyhteyskerros koostuu samanlaisesta LLC-kerroksesta (Logical Link Control) ja verkkotyypistä riippuvasta MAC-kerroksesta.
Ethernetin MAC-kerroksella huolehditaan myös verkkokortin MAC-osoitteista.
MAC sijaitsee OSI-mallin siirtoyhteyskerroksessa.
Paikallinen kone
Windowsissa: Käynnistä > suorita > cmd ipconfig /all Tulosteesta katso kohta "Fyysinen osoite"
Linuxissa: ifconfig -a Tulosteesta katso kohta "HWaddr"
Muu lähiverkon kone
(Windowsissa ja Linuxissa samat komennot)
Käynnistä > suorita > cmd ping arp -a Etsi saamastasi listasta kyseinen IP ja vastaava MAC
Katso myös
Adresă MAC
Attribuuttiteoria
Attribuuttiteoria käsittelee ihmisten hahmottamaa motivaatiota ja tutkii yksilön ja ympäristön välisten ilmiöiden syy–seuraussuhteita. Attribuuttioteoria selittää myös, kuinka ihmisillä on tapana selittää onnistumiset omasta toiminnasta johtuviksi ja syyttää epäonnistumisista ympäristöä.
Lähteet
Attribution (psychology)
Tuula Tamminen
Tuula Tamminen (s. 5. huhtikuuta 1950 Rauma) on lastenpsykiatrian professori Tampereen yliopistossa ja entinen Mannerheimin lastensuojeluliiton puheenjohtaja. Tamminen on aiemmin toiminut Pitkäniemen psykiatrisen sairaalan lastenosaston ylilääkärinä, Suomen Akatemian terveyden tutkimuksen toimikunnan puheenjohtajana sekä European Society for Child and Adolescent Psychiatry -järjestön puheenjohtajana.
Tuula Tamminen on tutkinut paljon lapsen ja vanhemman varhaista vuorovaikutusta ja toiminut asiantuntijana monissa haastatteluissa. Vuonna 2006 Tamminen sai Seta ry:n "Kunniarotan" lausunnoistaan joiden mukaan isättömät lapset ovat lähtökohdiltaan poikkeavia ja että hedelmöityshoitoja ei tästä syystä tulisi antaa naispareille ja itsellisille naisille. Setan perustelujen mukaan Tamminen on käyttänyt arvostettua asemaansa väärin ja tieteen eettisten sääntöjen vastaisesti ohittanut ne lukuisat tutkimukset, joiden mukaan lapsen hyvinvoinnin ja kehityksen kannalta oleellista on perhesuhteiden vakaus, ei vanhempien lukumäärä tai sukupuoli. Hänelle myönnettiin vuonna 2010 kansainvälinen Sonya Bemporad -palkinto hänen merkittävästä työstä pienten lasten mielenterveyden edistämiseksi.
ARA Hércules (B-52)
ARA Hércules (runkonumerot D-1 ja B-52) on Argentiinan laivaston tyypin 42 hävittäjä. Alus on muutettu 1999 kuljetusalukseksi, jolloin se liitettiin maihinnousulaivastoon.
Alus tilattiin 18. toukokuuta 1970 Vickers Shipbuildingin telakalta Barrow-in-Furnessista. Sen köli laskettiin 16. kesäkuuta 1971 ja alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1972. Alus valmistui 10. toukokuuta 1976 ja se otettiin palvelukseen 19. syyskuuta.
Palvelus
pienoiskuva|ARA Hércules ARA Hércules osallistui Falklandin sotaan sisaraluksensa ARA Santisima Trinidadin kanssa suojaten lentotukialus ARA Veinticinco de Mayoa. Alus modernisoitiin 2000 Talcahuanossa Chilessä, jolloin sen lentokantta ja konesuojaa laajennetiin kahden helikopterin käyttämiseksi. Alus operoi muutosten jälkeen kahdella Sea King helikopterilla ja se kykenee kuljettamaan 238 merijalkaväen sotilasta varusteineen.
Lego Indiana Jones 2: The Adventure Continues
Lego Indiana Jones 2: The Adventure Continues on Traveller’s Talesin kehittämä ja LucasArtsin vuonna 2009 julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu Indiana Jonesiin. Peli julkaistiin Suomessa 20. marraskuuta 2009 usealle eri alustalle. Se on jatko-osa pelille Lego Indiana Jones: The Original Adventures (2008). Toisin kuin edeltävässä pelissä, Lego Indiana Jones 2:ssa tarina ulottuu myös neljänteen elokuvaan, Indiana Jones ja kristallikallon valtakuntaan (2008).
Pelaaminen
Uutena ominaisuutena pelissä on moninpeliä varten jaettu ruutu, jota edeltävässä pelissä ei ollut: sen sijaan, että molempia hahmoja pakotettaisiin aina riittävän lähelle toisiaan, jotta ne sopisivat samaan ruutuun, peli jakautuu kahdeksi ruuduksi. Kun hahmot siirtyvät lähellä toisiaan, kaksi ruutua yhdistyvät yhdeksi.
Peli sisältää ensimmäisenä Traveller’s Talesin Lego-pelinä myös kenttä- ja seikkailueditorin. Pelissä voi silti edelleen luoda oman hahmon yhdistämällä eri hahmojen palasia toisiinsa. Pelissä on runsas valikoima hahmoja.
Pelissä pelaaja pääsee valitsemaan puisista laatikoista elokuvan, jonka hän voi pelata läpi videopelinä (poikkeuksena Kristallikallon valtakunta, jossa kolme osaa). Lisäksi laatikoista löytyvät oman tason luominen ja Bonus-kentät.
Ungulani Ba Ka Khosa
Ungulani Ba Ka Khosa (aluksi Francisco Esau Cossa, s. 1957) on mosambikilainen kirjailija. Hän opiskeli historiaa ja maantiedettä Eduardo Mondlane -yliopistossa Maputossa ja valmistui opettajaksi. Hän aloitti kirjailijanuransa julkaisemalla joitakin novelleja. Romaani Ualalapi vuodelta 1987 on voittanut useita palkintoja.
Britannian Grand Prix 1976
Britannian Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. heinäkuuta 1976 Brands Hatchin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Lähteet
Britannian GP 1976 – F1-ruutu
Kansanpuolue (maalaisten)
Kansanpuolue oli vuosina 1917–1918 toiminut suomalainen puolue.
Puolueen takana oli vaikuttajia (varsinkin maataloustuottaja-aktiiveja) sekä Vanhasuomalaisesta että Nuorsuomalaisesta puolueesta. Perustajat pitivät porvarikentän kahtiajakoa turhana ja haitallisena. Loppukesällä 1917 perustetun Kansanpuolueen oli tarkoitus kerätä kahden puolueen kannattajat. Yhdistymistä ei kuitenkaan tapahtunut. Porvarillista kenttää jakoi konservatismin ja liberalismin välinen ero, joka nousi pian esille Suomen valtiomuotoa pohdittaessa.
Vuoden 1917 eduskuntavaaleissa Kansanpuolue oli vaaliliitossa nuorsuomalaisten ja vanhasuomalaisten kanssa. Puolue sai viisi kansanedustajaa, joista kolme nousi eduskuntaan Mikkelin läänin vaalipiiristä. Kansanpuolue keräsi kannatuksensa pääasiassa porvarilliselta maalaisväestöltä, kuten tilanomistajilta.
Osa Kansanpuolueesta ryhmittyi 1918 monarkian kannattajiin, osa tasavallan. Porvarikentän yhdistäjäksi perustettu puolue oli siten itsekin hajalla. Enemmistö päätti 8. joulukuuta 1918 sulauttaa puolueen Kansalliseen Edistyspuolueeseen. Puolueen kansanedustajista tasavaltalaiset Taavetti Heimonen, Erkki Pullinen ja Kaarlo Vuokoski liittyivät Edistyspuolueeseen ja monarkistit Jussi Puumala ja August Tanttu Kokoomukseen.
Edistyspuolueessa moni aiemmista kansanpuoluelaisista asemoitui 1920-luvulla konservatiiviseen siipeen (niin sanottu Pullisen–Viljasen linja). Edistyspuolueen muovauduttua yhä kaupunkilaisemmaksi sekä kuluttaja-asioille ja virkamiesluokalle myönteiseksi, siirtyi puolueen jäsenistä runsas joukko (mm. Erkki Pullinen) Maalaisliittoon, joka oli lähellä Kansanpuoluetta niin aatteellisesti kuin poliittisestikin. Tällöin edistyspuolue menetti suuren osan Mikkelin vaalipiirin kannatuksestaan Maalaisliitolle.
Ales Mihalevitš
thumb|Ales Mihalevitš vuonna 2009. Aljaksei ”Ales” Anatoljevitš Mihalevitš (s. 1975) on valkovenäläinen juristi ja poliitikko. Hän oli ehdokkaana vuoden 2010 presidentinvaaleissa.
Vaalien jälkeen Mihalevitš joutui vankilaan kahdeksi kuukaudeksi. Hän on syyttänyt viranomaisia kidutuksesta pidätyksensä aikana.
Bloody Mary
pienoiskuva|Bloody Mary, jossa on pippurireunus ja sellerin varsi.
Bloody Mary on tomaattimehusta, votkasta, sitruunamehusta ja mausteista kuten worcesterkastikkeesta, tabascosta, suolasta ja mustapippurista valmistettu juoma. Aineet sekoitetaan shakerilla ja tarjotaan highball-lasista. Varsiselleri on Bloody Maryn perinteinen sekoitustikku. Drinkki voidaan valmistaa myös alkoholittomana, jolloin sitä kutsutaan Virgin Maryksi. Jotkut baarit käyttävät valmiiksi maustettua mehusekoitusta, johon lisätään vain vodka. Juomasta on perusversion lisäksi muita versioita, joissa voi olla paljon enemmän erilaisia mausteita.
Ales Mihalevitš
Vuonna 2011 Mihalevitš sai kanadalaisen ihmisoikeusjärjestön myöntämän John Humphrey -palkinnon tunnustukseksi työstään kidutettujen hyväksi.
Bloody Mary
Useimmin drinkin keksijäksi mainittu baarimikko on Fernand Petiot (1900–1975). Hän työskenteli jo nuorena perheensä täysihoitolassa ja uskoi kokemuksensa perusteella päässeensä Pariisissa keittiöapulaiseksi. Tämän jälkeen hän yleni 16-vuotiaana baarimikoksi ja väitti siinä työssään keksineensä Bloody Maryn 1920-luvun alkuvuosina. Petiot muutti vuonna 1925 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Harry’s Barissa New Yorkissa. Petiot siirtyi vuonna 1934 baarimikoksi Manhattanille St. Regis -hotellin King Cole -baariin, jossa hän työskenteli eläköitymiseensä 1966 asti. Siellä Bloody Maryä myytiin aluksi nimellä ”Red Snapper”.
Drinkin nimen alkuperästä ei olla yksimielisiä. Nimi Bloody Mary on yhdistetty useisiin historiallisiin henkilöihin – joista Englannin kuningatar Maria I lienee tunnetuin – ja kansantaruihin. Jotkut uskovat drinkin olevan nimetty näyttelijä Mary Pickfordin mukaan, jotkut taas chicagolaisbaari Bucket of Bloodissa työskennelleen Mary-nimisen tarjoilijan mukaan.
Luís Bernardo Honwana
Luís Bernardo Honwana (s. 1942) on mosambikilainen kirjailija ja poliitikko. Hän opiskeli lakia Portugalissa ja työskenteli jonkin aikaa toimittajana.
Honwanan novelleja on käännetty englanniksi (We Killed Mangy-Dog and Other Stories, 1969).
Yksinpurjehdus maapallon ympäri
Slocum oli ensimmäinen, joka purjehti yksin maapallon ympäri. Kirja sai heti suuren suosion, ja se on innostanut monia myöhempiä purjehtijoita.
Kirja
Slocumin matka sai melkoisesti kansainvälistä huomiota, etenkin sitten, kun hän oli saapunut Tyynellemerelle. Häntä odotettiin useimmissa poikkeamissatamissa, ja hän piti luentoja ja kuultokuvaesityksiä täysille saleille. Hänen itseäänkorostamaton matkapäiväkirjansa ilmestyi ensin jatkokertomuksena Century Illustrated Monthly Magazine -lehdessä ennen kuin se sai kirjan muodon 1900 (mahdollisesti jo 1899).
Slocum kertoo tarinan seikkailuina omaa osuuttaan vähätellen ja suo ansion aina alukselleen Spraylle. Hän jopa keksii miehistön jäsenen, Kolumbuksen Pintan kuvitteellisen kapteenin, jolle hän antaa kunnian aluksen turvallisuudesta huolehtimisesta sillä aikaa kun hän itse nukkuu.
Matkan kohokohtiin kuuluivat meren vaarat, kuten sumu, myrsky, yhteentörmäysten riski, yksinäisyys, tyvenet, navigointi, väsymys, laiterikot. Muita rannikon tuntumassa purjehtimisen vaaroja olivat merirosvot, "alkuasukkaiden" hyökkäykset, merenlahdet, karikot ja korallimeret, rantaan ajautuminen, haaksirikko. Tierra del Fuegossa häntä varoiteltiin, että yöllä hänen kimppuunsa voivat käydä yahgan-intiaanit, joten hän ripotteli kannelle nastoja ja heräsi keskellä yötä tuskanhuutoihin. Hän myös ylpeili siitä, että Spray purjehti 2 000 mailia länteen Tyynenmeren poikki ilman, että hän kertaakaan koski sen peräsimeen.
Arthur Ransome ihaili kirjaa suuresti. Joissakin englanninkielisissä laitoksissa on Ransomen vuonna 1947 laatima johdanto, jossa hän kirjoittaa: "Koulukirjasto, jossa ei ole tätä kirjaa, on puutteellinen. Sen pitää kuulua jokaisen englantilaisen ja amerikkalaisen pojan opetukseen."
Teoksen suomenkielisessä laitoksessa on lisänä Slocumin toinen teos Purjehdus Liberdadella Brasiliasta Amerikkaan. Hän teki tuon matkan hankkimallaan aluksella Liberdade ("Vapaus") jo ennen maailmanympäripurjehdusta. Liberdade oli harvinainen 35-metrinen džonkkirikattu malli, jonka hän kertoi perustuvan "muistamiini Cape Annin laivaveneisiin ja valokuvaan... japanilaisesta sampaanista" Paluumatkalle Yhdysvaltoihin hän lähti perheineen vuonna 1888. Vietettyään merellä 55 päivää Slocumit pääsivät Etelä-Carolinaan ja jatkoivat sieltä edelleen New Yorkiin, jonne he saapuivat seuraavana vuonna. Tässä kirjassa Slocum kertoo seikkailuistaan merellä perheensä kanssa.
Perintö
Kapteeni Slocum on ollut monen merenkulkijan innoittajana, ja tämä maailmanympäripurjehduksesta kertova kirja on rohkaissut monia tekemään yksinään pitkiä purjehduksia.
CV90
Tuotantohistoria
CV90:n valmistus aloitettiin 1993 ja tähän mennessä eri maat ovat tilanneet yli 1 000 vaunua.
Mallit
Tulenjohto- ja komentopanssarivaunut ovat aseistettu ainoastaan konekiväärillä, mutta ne on mahdollista varustaa jäljitelmätykillä tunnistamisen vaikeuttamiseksi.
CV90 voidaan varustaa myös AMOS-kranaatinheitinjärjestelmällä (Advanced Mortar System).
Ruotsi suunnitteli alun perin hankkivansa sekä CV9040- ja CV9030-vaunuja, mutta päätyi lopulta vain 40 mm versioon suuremman kaliiperin tuomien etujen vuoksi. Muut ostajamaat näyttävät korostavan suurempaa tulinopeutta ja ammusten määrää, jonka 30 mm konetykki mahdollistaa.
Home (täsmennyssivu)
Home voi tarkoittaa:
Maria Geitel
Maria Natalia Geitel (22. tammikuuta 1864 Jyväskylä – 10. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Geitelin vanhemmat olivat Alexander Otto Gabriel Geitel ja Natalia Shkljareffski.
Teoksia
Nimellä M. Geitel:
20 (luku)
20 (kaksikymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 19 ja seuraa luku 21.
Juha Mäki
Juha Mäki (s. 12. tammikuuta 1981) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on Oulun Luistinseuran maalivahti. Ennen OLS:siin siirtymistä Mäki pelasi KST:ssä sekä Pöllöissä, joka on Raahesta.
Mäki on pelannut uransa aikana 183 runkosarjaottelua Salibandyliigassa.
Cheon Ju-hyeon
Cheon Ju-Hyeon (s. 28. helmikuuta 1977) on eteläkorealainen entinen pikaluistelija.
Ruususiipi
Ruususiipi (Miltochrista miniata) on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji.
Cheon Ju-hyeon
Cheon sijoittui yleisluistelun MM-kisoissa 1996 21:seksi. Naganon olympialaisissa 1998 hän oli mukana 1 000 metrillä, jolla hän oli jaetulla 21. sijalla ja 1 500 metrin kisassa, jossa hän oli 15. nopein. Cheon oli seuraavan vuoden sprinttimaailmanmestaruuskilpailuissa 26. paras.