cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiikerihai
Vaarat
pienoiskuva|295x295px|Metsästetty tiikerihai vuonna 1966 Tiikerihaita metsästetään suurimmaksi osaksi niiden evien ja lihan takia. Niitä metsästetään myös ihmisten suojelemiseksi. Tiikerihain luonnolliseksi viholliseksi tiedetään ainakin miekkavalas, jonka on parvena todistettu saalistavan ja syövän tiikerihaita.
Gaspar Llamazares
Myöhempi poliittinen ura
Vuonna 2009 Llamazares pyrki julkisesti kiroamaan paavi Benedictus XVI:n siksi, että tämä oli väittänyt kondomien aiheuttavan enemmän vahinkoa kuin hyötyä AIDSin vastaisessa taistelussa.
FBI-Osama-skandaali
15. tammikuuta 2010 Yhdysvaltain liittovaltion tiedustelupalvelu FBI julkaisi Osama bin Ladenista valokuvia, jotka oli digitaalisesti käsitelty esittämään Osamaa sen näköisenä, millaiseksi hänen uskottiin vanhentuneen. Espanjalainen sanomalehti El Mundo paljasti, että hahmotelman hiukset oli kopioitu internetin Google-hakukoneen kuvapalvelusta hankitusta Llamazaresin valokuvasta. FBI myönsi asian, poisti kuvan verkkosivuiltaan ja käynnisti sisäisen tutkinnan siitä, oliko tapauksessa toimittu tarkoitushakuisesti.
Häyhä
Häyhä on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ccp
CCP voi viitata johonkin seuraavista:
Axxell
thumb|270px|Axxellin [[Karjaan koulutuskeskus.]] Axxell on Suomessa toimiva ruotsinkielinen ammatillinen ja yleissivistävä oppilaitos. Se toimii yhdeksällä paikkakunnalla, ja sillä on yhteensä noin 3 700 opiskelijaa. Axxell perustettiin vuonna 2008 yhdistämällä seitsemän aiemmin itsenäistä ammattioppilaitosta ja kansankorkeakoulua, ja sittemmin siihen on liittynyt kaksi muuta oppilaitosta.
Lähetyshiippakunta
Historia
Lähetyshiippakunta perustettiin 16. maaliskuuta 2013. Sen perustivat Suomen Luther-säätiön yhteydessä toimineet 22 seurakuntaa sekä itsenäiset Laitilan Aamoksen seurakunta, Rauman Pyhän Marian seurakunta sekä Sodankylän Elian luterilainen seurakunta. Hiippakunnan piispaksi valittiin rovasti Risto Soramies, joka vihittiin tehtävään 4. toukokuuta 2013. Soramies sai ääniä 63, kun vastaehdokas Sakari Korpinen sai 19 ääntä. Vaaliin osallistuivat seurakuntien edustajat sekä pastorit.
Tampereen hiippakunnan tuomiokapituli pidätti Soramiehen pappisvirasta elokuussa 2013 ensin tutkinnan ajaksi ja erotti hänet 9.10.2013 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirasta, perusteena Soramiehen toimiminen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkolain vastaisesti ryhtyessään Lähetyshiippakunnan piispaksi ja käyttäessään oikeudettomasti piispanviran ulkoisia tunnusmerkkejä ilman kirkkolain suomaa oikeutusta, hiippakuntaa ja virkaa. Oulun hiippakunnan tuomiokapituli erotti Lähetyshiippakunnan hiippakuntadekaani Juhana Pohjolan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirasta 5.8.2014,  perusteena piispainkokouksen maaliskuussa 2013 laatiman paimenkirjeen ohjeistus, jonka mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon "papin toimiminen lähetyshiippakunnan tehtävissä on ilmeisessä ristiriidassa papilta odotettavan lojaalisuuden ja pappislupauksen kanssa" ja "Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi ei voi kuulua lähetyshiippakunnan papistoon." Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli erotti 8. huhtikuuta 2015 pappisvirasta viisi Lähetyshiippakunnassa palvellutta evankelis-luterilaisen kirkon pastoria. Perusteluna erottamisille oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisviran velvollisuuksia ja pappislupausta vastaan toimiminen työskentelemällä toisessa kirkossa, jonka kanssa evankelis-luterilaisella kirkolla ei ole ekumeenista sopimusta.
Lähetyshiippakunta ei kuulu Ruotsissa toimivan Missionsprovinsenin eikä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alaisuuteen, vaan se on itsenäinen luterilainen kirkko. Lähetyshiippakunnan jäsenmäärä oli vuoden 2019 lopussa 2 214 henkeä, jotka kuuluivat 36 järjestäytyneeseen seurakuntaan. Lisäksi jumalanpalveluksia järjestettiin muutamilla muillakin paikkakunnilla, joissa ei ollut järjestäytynyttä Lähetyshiippakunnan seurakuntaa.
Lähetyshiippakunnan tiedotuslehti on Pyhäkön Lamppu, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Vuonna 2015 Lähetyshiippakunta julkaisi virsi- ja rukouskirjan Luterilaisia virsiä hiippakunnan seurakuntien jumalanpalveluksia varten.
Lokakuussa 2016 Lähetyshiippakunta avasi luterilaisen uskonpuhdistuksen juhlavuoden julkaisemalla luterilainen.net -verkkosivuston, joka on tarkoitettu tunnustuksellisen luterilaisuuden näyteikkunaksi Suomessa.
Oppi
Lähetyshiippakunta ilmoittaa noudattavansa sitä uskoa ja oppia, joka perustuu Vanhan ja Uuden testamentin profeetallisiin ja apostolisiin kirjoituksiin ja joka on julkilausuttu luterilaisissa tunnustuskirjoissa. Lähetyshiippakunnan mukaan sen korkeimpana ohjeena toimii periaate, jonka mukaan "kaikki oppi, käytäntö ja elämä tulee koetella, toteuttaa ja ohjata Jumalan sanan perusteella." Hiippakunnan perustamisasiakirjan mukaan se kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jatkumoon ja "jatkaa sitä luterilaista uskoa ja seurakunnallista elämää, joka Suomessa on vaikuttanut". Samalla Lähetyshiippakunta toimii "täysin itsenäisesti kirkkona".
Lähetyshiippakunta katsoo tehtäväkseen toteuttaa Jumalalta saatua lähetystehtävää tukemalla seurakuntiaan, niiden pastoreita sekä jäseniään oikean uskon levittämisessä, säilymisessä ja uudistumisessa, kristillisen elämän elpymisessä ja vahvistumisessa ja kristillisen rakkaudenpalvelun ja diakonian toteuttamisessa. Tämän tehtävän toteuttamiseksi Lähetyshiippakunta tarjoaa hallinnolliset puitteet, joitten sisällä sen seurakunnat pastoreineen ja vastuunkantajineen toimivat, minkä lisäksi Lähetyshiippakunta johtaa seurakuntien yhteistä sisä- ja ulkolähetystyötä.
Lähetyshiippakunta perustelee tarvetta perustamiselleen sillä, että sen mukaan Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kirkon virallinen tunnustus ja oppi ovat muuttuneet monin osin asemaltaan muodolliseksi ja näennäiseksi, samalla kun kirkon rakenteita on alettu käyttää niitä vastaan, jotka haluavat pitäytyä tunnustuksessa. Lähetyshiippakunnan mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon päätökset eivät enää kaikilta osiltaan pohjaudu Raamatun sanaan, vaan voivat olla sen kanssa jopa ristiriidassa. Lisäksi kirkon ei katsota riittävästi edellyttävän papistoltaan pappislupausten noudattamista.
Tämän vuoksi Lähetyshiippakunta katsoo Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa vallitsevan tilanteen, jossa se voi kirkollisen hätätilaoikeuden perusteella rakentaa rinnakkaisen rakenteen turvaamaan kirkollisen jatkuvuuden ja kirkon tuntomerkkien mukaisen elämän. Lähetyshiippakunta ei halua ainakaan toistaiseksi järjestäytyä rekisteröidyksi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, sillä se haluaa mahdollistaa seurakuntayhteyden sisällään sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tunnustukseen pitäytyville jäsenille että muille luterilaiseen tunnustukseen pitäytyville kristityille. Järjestäytymismuotoa voidaan arvioida uudelleen joko siinä tapauksessa, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko palaa keskeisissä tunnustus- ja järjestymiskysymyksissä Lähetyshiippakunnan noudattamiin näkemyksiin tai silloin, mikäli näissä kysymyksissä yhteisymmärryksen saavuttaminen todetaan mahdottomaksi.
Organisaatio
Lähetyshiippakunta on sen jäseninä toimivien seurakuntien muodostama itsenäinen luterilainen kirkko. Hiippakuntaa johtaa piispa, jonka valitsevat seurakuntien edustajat ja papisto. Piispan ohella päätöksentekoon osallistuvat hiippakunnan toimielimet. Näiden toimintaa ohjaa hiippakuntakokouksen vahvistama hiippakuntajärjestys. Hiippakuntakokouksen muodostavat seurakuntien pastorit sekä seurakuntalaisten parista valitut edustajat. Hiippakunnan seurakuntien taloudenhoidosta sekä niiden pastorien työnantajavastuusta huolehtivat taustayhteisö, jotka ovat myös Lähetyshiippakunnan tukijäseniä. Näitä taustayhteisöjä ovat Suomen Luther-säätiö ja Vakka-Suomen luterilainen jumalanpalvelusyhdistys.
Seurakunnat
Lähetyshiippakuntaan kuuluu vuoden 2019 lopussa 36 seurakuntaa, jotka on jaettu seitsemään lähetyshiippakunnan rovastikuntaan ja kolmeen alueeseen. Lisäksi messuja vietetään seitsemällä muulla paikkakunnalla.
Kansainväliset yhteydet
Lähetyshiippakunnalla on kansainvälistä yhteistyötä useiden eri luterilaisten kirkkojen ja liikkeiden kanssa. Näihin yhteistyötahoihin kuuluvat Lähetyshiippakunnan sisarkirkot Ruotsin Missionsprovinsen ja Norjan Det evangelisk-lutherske stift i Norge. Vuonna 2015 Lähetyshiippakunta solmi sopimuksen kirkollisesta yhteydestä edellä mainittujen pohjoismaisten luterilaisten hiippakuntien kanssa. Vuonna 2017 kirkko solmi viralliset yhteydet kanadalaiseen Luterilainen kirkko - Kanadaan.
20. tammikuuta 2016 Lähetyshiippakunta neuvotteli yhdessä pohjoismaisten sisarhiippakuntiensa kanssa Kansainvälisen luterilaisen neuvoston (ILC) johtokunnan kanssa yhteistyömahdollisuuksista. Hiippakunnat päätyivät pyrkimään ILC:n jäseniksi. ILC on tunnustuksellisten luterilaisten kirkkojen kansainvälinen järjestö, jonka jäsenkirkkoihin kuuluu noin 3,5 miljoonaa jäsentä, joista suurin on yhdysvaltalainen Missouri-synodi 2,1 miljoonalla jäsenellään. Lähetyshiippakunta on vuodesta 2018 ollut kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.
Huhtikuussa 2016 Lähetyshiippakunta yhdessä pohjoismaisten sisarhiippakuntien kanssa kävi kirkolliseen yhteyteen tähtäävät oppineuvottelut saksalaisen Itsenäisen evankelisluterilaisen kirkon ja Englannin evankelis-luterilaisen kirkon kanssa. Neuvotteluja käydään myös suomalaisen Suomen evankelisluterilaisen seurakuntaliiton kanssa.
Amerikkalainen Lutheran Heritage Foundation tukee Lähetyshiippakunnan ja Suomen Luther-säätiön tekemää julkaisutyötä. Lähetyshiippakunta tukee Lutherans in Africa -järjestön kautta tehtävää lähetystyötä Afrikassa.
Joulukuussa 2014 Lähetyshiippakunnan piispa Risto Soramies vihki Sambiassa piispaksi Robert Kaumban paikalliseen Afrikan evankelis-luterilaisen kirkon Sambian hiippakuntaan.
Joulukuussa 2016 piispa Soramies vihki Etiopiassa pastoriksi Mohamed Gurhanin palvelemaan vasta perustettua Etiopian luterilaista somalikirkkoa, joka on yksi Lähetyshiippakunnan ulkolähetyskohteista.
Elokuussa 2023 Missouri-synodi vahvisti virallisesti kirkollisen yhteyden Lähetyshiippakunnan kanssa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon reaktiot
Pian hiippakunnan perustamisen jälkeen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispat ilmoittivat papeille, etteivät Lähetyshiippakunnassa vihityt papit ole kirkon pappeja eivätkä heidän toimittamansa toimitukset kirkon toimituksia. Samassa kirjeessä piispat totesivat, ettei liikkeen toimintaan tulisi luovuttaa seurakunnan tiloja eikä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi voi kuulua Lähetyshiippakunnan papistoon. Kirkon tiedotuspäällikkö kertoi, ettei piispojen kirjettä pidä ottaa uhkauksena vaan toiveena ja vetoomuksena pappien omaantuntoon.
Viideltä Lähetyshiippakunnan papilta poistettiin huhtikuussa 2015 pappisoikeudet Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli katsoo, että miehet ovat rikkoneet pappislupaustaan. Arkkihiippakunnan näkemyksen mukaan Lähetyshiippakunta muodostaa oman kirkkonsa. Jo tätä ennen oli kolme Lähetyshiippakunnan pappia menettänyt pappisoikeutensa Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Tuomiokapitulin reaktiosta huolimatta papit jatkavat Lähetyshiippakunnan seurakuntien palveluksessa.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on myös keskusteltu, onko kirkon pappisoikeudet menettäneillä Lähetyshiippakunnan pappeina toimivilla henkilöillä oikeutta kastaa lapsia kirkon jäseniksi.
Kessi
Kessi on mäntyvaltainen metsäalue Inarissa, Inarijärven itäpuolella. Se on yksi Euroopan suurimmista mäntymetsistä. Alueella on myös paljon pienvesiä: lampia ja puroja. Osa siitä kuuluu Vätsärin erämaa-alueeseen. Ympäristöjärjestöt ja Metsähallitus ovat kiistelleet Kessin alueen hakkuista vuosikymmenten ajan.
Kessin hakkuita vastustettiin näyttävillä mielenosoituksilla, joissa luonnonsuojelun kärkinimet kahlehtivat itsensä metsäkoneisiin.
Dale Stephens
pienoiskuva|Dale Stephens elokuussa 2018. Dale Stephens (s. 12. kesäkuuta 1989 Bolton) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleya.
Kessi
Kessin hakkuut 1980-luvulla olivat yksi virikkeistä, joka toisaalta nousi konfliktiksi luonnonsuojelu- ja metsäteollisuusväen välillä, toisaalta johti moniarvoisempaan metsän hyödyntämiseen.
Dale Stephens
Stephens aloitti liigauransa kakkosliigassa Buryn joukkueessa helmikuussa 2007. Sittemmin hän on edustanut Oldham Athleticia ja Charlton Athleticia sekä lainasopimuksilla Droylsdenia, Hyde Unitedia, Rochdalea ja Southamptonia. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Brighton & Hove Albioniin, joka nousi keväällä 2017 Valioliigaan. Kaudella 2017–2018 Stephens pelasi Valioliigassa 36 ottelua ja niissä kaikissa täydet 90 minuuttia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 30 liigaottelua ja teki maalin tammikuussa West Ham Unitedia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 33 valioliigaottelua, joista 28 ottelua avauskokoonpanossa. Syyskuussa 2020 Stephens siirtyi Burnleyyn.
Kessi
Kessissä on noussut puheenaiheeksi myös poronhoidon ja metsätalouden yhteensovittaminen. Poro tarvitsisi yhtenäisiä vanhoja luppometsäalueita loppukevään laitumiksi. Siksi paliskunnat ovat vastustaneet hakkuita aktiivisesti.
Isovasarahai
Isovasarahai (Sphyrna mokarran) on suurikokoinen hai, joka kasvaa jopa kuusimetriseksi. Isovasarahaita esiintyy rannikkoalueilla trooppisissa ja lämpimissä vesissä. Sitä esiintyy rannikoilla ja niiden tuntumassa jopa 300 metrin syvyyteen asti. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee isovasarahain äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä sen yksilömäärä on vähentynyt arvioiden mukaan jopa 80 prosentilla 1940-luvun jälkeen. Isovasarahain levinneisyysalue on laaja, mutta se lisääntyy vain kahden vuoden välein ja laji joutuu usein kalastuksen sivusaaliiksi.
Kessi
Paikallinen media syyttelee mielellään etelän luonnonsuojelijoita alueen sisäisiin asioihin puuttumisesta. Pohjolan Sanomat muistuttaa, että ylistetyssä koskemattomassa erämaassa oli 1930-luvulla laajat savotat.
Isovasarahai
Isovasarahait syövät pieniä haita, rauskuja, mustekaloja ja kaloja. Ne ovat immuuneja rauskujen myrkylle. Kohdatessaan sukeltajan isovasarahai on yleensä arka ja väistää. Isovasarahai luokitellaankin yhdeksi vähiten vaarallisista haista. Tunnetaan vain yksi dokumentoitu tapaus, jossa laji on ärsytettynä käynyt ihmisen kimppuun, mutta joukko hyökkäyksiä on kirjattu tarkemmin määrittämättömän vasarahailajin nimiin.
Tumahuokonen
Tumahuokonen on tumakotelon aukko, jonka kautta solulima ja tumalima ovat toisiinsa yhteydessä ja jonka kautta myös melko suuret molekyylit voivat säädellysti siirtyä tumasta solulimaan tai toisin päin. Tumahuokosten pinta-ala kaikkiaan on viidenneksestä kolmanteen osaan koko tumakotelon pinta-alasta. Niitä on selkärankaisilla eläimillä enemmän kuin pienimmillä yksisoluisilla eliöillä.
Brunnsbon piiri
Brunnsbon piiri sijaitsee Göteborgin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Göteborgin kunnan piirit
Michael Spindler
Michael Spindler (1942 Berliini, Saksa – 5. syyskuuta 2016) oli Applen toimitusjohtaja vuosina 1993–1996. Spindler kävi neuvotteluja Applen fuusioimisesta muun muassa IBM:n, Sun Microsystemsin ja Philipsin kanssa. Hänen seuraajaansa oli Gil Amelio.
Ferdinand Bie
Ferdinand Reinhardt Bie (16. helmikuuta 1888 – 9. marraskuuta 1961) oli norjalainen yleisurheilija, viisiottelun olympiahopeamitalisti Tukholmassa 1912.
Seuraavana vuonna Jim Thorpen todettiin kuitenkin pelanneen baseballia ammattilaisena ennen voittojaan ja hänet diskvalifioitiin. Bie julistettiin olympiavoittajaksi. Hän oli kuitenkin haluton hyväksymään hänelle myönnettyä kultamitalia ja piti Thorpea edelleen kisan voittajana. Thorpen mitalit palautettiin 1982 ja hänet julistettiin olympiavoittajaksi yhdessä Bien kanssa. Vuonna 2022 kansainvälinen olympiakomitea kuitenkin päätti nimetä pelkästään Thorpen olympiavoittajaksi. Tämän jälkeen sekä Bie että James Donahue on merkitty hopeamitalistiksi.
Kuvasz
Ulkomuoto
Kuvasz on vahva ja kookas valkoinen laumanvartijarotu. Rotu on ruumiinrakenteeltaan hieman korkeuttaan pidempi, suorakaiteen muotoinen. Kuvaszin pää on kiilamainen ja kuivahko, silmät ovat tummat ja hieman vinot, luppakorvat ovat kolmion muotoiset ja korkealle kiinnittyneet.
Ferdinand Bie
Bie voitti Norjan mestaruuden pituushypyssä 1910 ja 1917 sekä 110 metrin aitajuoksussa 1910.
Kuvasz
Ulkomuoto
Kuvaszilla on tiheä, lyhyehkö tai keskipitkä ja laineikas karvapeite. Karva on kohtalaisen kovaa ja muodostuu peitinkarvasta sekä aluskarvasta. Päässä, korvissa ja käpälissä karva on lyhyttä, tiheää ja suoraa, samoin eturaajojen etuosassa ja sivuilla sekä takaraajoissa polvien alapuolella. Raajojen takaosassa, kaulassa ja rinnassa sekä hännässä karva on pidempää. Rungossa keskipitkä (4–12 cm) ja laineikas karva muodostaa usein harjanteita, töyhtöjä ja tupsuja. Väriltään kuvasz on valkoinen tai norsunluunvärinen, pigmentti on aina musta.
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 71–76 cm ja nartuilla 66–70 cm välillä. Ensiksi mainitut painavat noin 48–62 kg ja jälkimmäiset 37–50 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotumääritelmän mukaan kuvasz on rohkea ja itsevarma vahti, joka puolustaa suojeltavaansa jopa henkensä uhalla. Huonosti kohdeltuna siitä voi tulla aggressiivinen. Omistajiaan kohtaan se on hyvin kiltti ja uskollinen, mutta vieraisiin se suhtautuu varautuneesti ja vartioiden. Rodun suojelu- ja vartioimisvaisto on edelleen vahva, ja se onkin tyypillinen laumanvartija: itsenäinen ja itsevarma. Suloisen valkoisen ulkomodon ei saa antaa pettää, sillä se on edelleen voimakastahtoinen laumanvartijakoira, joka vaatii omistajaltaan koirakokemusta ja perehtymistä rotuun. Laumanvartijarodulle tärkeitä ominaisuuksia ovat hyvä hajuaisti, vahvat hampaat ja leuat, taistelutahto, rohkeus, voima ja suuri koko. Kuvasz vartioi karjaa ja lampaita susilta, muilta petoeläimiltä ja varkailta. Kuten monet muutkin laumanvartijarodut, se on valkoinen, jotta paimen pystyy pimeässäkin helposti erottamaan koiran sudesta.
Alkuperä
Kuvasz on ikivanha Unkarin alueelle keskiajalla vakiintunut paimenkoira, joka on pysynyt pääpiirteiltään muuttumattomana 1600-luvulta lähtien. Sen esivanhempien uskotaan olleen kotoisin muinaisesta Turkista ja Tiibetistä, eikä täten liene sattumaa että esim. akbash muistuttaa sitä suuresti. Valkoiset paimenkoirat tulivat nykyisen Transilvanian alueelle Karpaattien keskustasangolle unkarilaisten miehityksen aikana 900-luvulla. Niitä käytettiin vartioimaan ja puolustamaan karjalaumoja villieläimiä ja varkaita vastaan. Kuvaszia käytettiin kuningas Matthias Corvinuksen aikakaudella jonkin verran apuna metsästyksessä. Aateliset käyttivät sitä myös henkivartijanaan, ja alun perin ainoastaan kuninkaallisten lähipiiriin kuuluneilla oli oikeus omistaa sellainen. Karjanpaimennuksen harvinaistuttua rotua on käytetty huomattavasti harvemmin alkuperäisiin tehtäviinsä, ja nykyisin se on löytänyt tiensä kyliin ja kaupunkeihin. Nykyään kuvasz toimii lähinnä vartiokoirana.
Ensimmäinen rotumääritelmä kuvaszille laadittiin vuonna 1905, jolloin alkoi myös rodun rekisteröinti ja kasvatus jalostustarkoituksessa. FCI hyväksyi rodun vuonna 1936. Toisen maailmansodan aikana kuvaszit hävisivät monen muun rodun tavoin lähes sukupuuttoon. Sodan jälkeen kasvatusta jatkettiin eloon jääneistä yksilöistä.
Etymologia
Nimi kuvasz tulee "aateliston aseistettua vartijaa" tarkoittavan turkkilaisen sanan kawasz virheellisestä kirjoitusasusta sekä "jousiampujaa" tarkoittavasta arabialaisesta sanasta kawwasz.
Kuvasz Suomessa
Ensimmäinen kuvasz tuotiin Suomeen Ruotsista vuonna 1976. Vuonna 1979 syntyi ensimmäinen suomalainen kuvasz-pentue. 1970- ja -80-luvuilla Suomeen tuotiin useita kuvaszeja lähinnä Ruotsista ja Norjasta, ja vasta vuonna 1989 tuotiin ensimmäinen kuvasz rodun alkuperämaasta Unkarista. Kasvatustyö oli hyvin pienimuotoista aina 1990-luvun alkuun saakka, ja vuonna 1992 syntyi Suomen kolmas kuvasz-pentue. Siitä lähtien pentueita on syntynyt muutamia vuosittain. Suomen kuvaszkanta perustuu pääosin muutaman aktiivisen kasvattajan kasvatustyölle. Tuontikoirista valtaosa on peräisin Ruotsista ja Unkarista.
Suomessa on vuoden 2005 loppuun mennessä syntynyt 40 pentuetta, ja noin 300 kuvaszia. Kasvattajia on vuoden 2005 loppuun mennessä ollut 11.
Kuvasz muissa maissa
Ruotsiin ensimmäinen kuvasz tuotiin Unkarista vuonna 1969. Ruotsissa on rekisteröity vuosina 1969–2004 173 kuvaszpentuetta ja noin 1 300 kuvaszia. Vuosittain Ruotsissa rekisteröidään noin 30–50 kuvaszia. Hollannin kuvaszkanta perustuu pääosin saksalaisille ja unkarilaisille tuonneille, ja Hollannissa on 90-luvun aikana syntynyt noin 30 kuvaszia vuosittain. Myös Saksassa kuvasz, kuten monet muut "suuret valkoiset" ovat suosittuja. Saksassa kuvaszkasvatus on jatkunut pitkään, ja maan kanta perustuu Unkarista tuoduille yksilöille.
Terveys
Kuvaszilla, kuten monilla muilla suurilla ja raskasrakenteisilla roduilla, tavataan erilaisia luusto- ja nivelsairauksia. Rotu kuuluu Suomen kennelliiton Perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan: pentujen rekisteröinnin edellytys on vanhempien lonkkakuvaus.
Lonkkaniveldysplasia eli lonkkanivelen kasvuhäiriö on yleisin koirien luusto-ongelmista, ja kuvaszin kohdalla vakavin ja laajimmin ilmenevä perinnöllinen sairaus. Suomessa syntyneistä kuvaszeista on lonkkakuvattu noin neljäsosa. Koirista noin puolella esiintyy lievää tai vakavampaa dysplasiaa. Monissa muissa maissa, joissa lonkkien terveyteen on kiinnitetty huomiota pidemmän aikaa lonkkadysplasiatilastot ovat parempia.
Kuvaszeilla on tavattu jonkin verran myös osteokondroosia, kyynärnivelen kasvuhäiriötä, joka useimmiten kuvaszilla liittyy kyynärniveldysplasiaan. Osteokondroosi on kasvavien eläinten luutumishäiriö, johon vaikuttavat perinnöllinen alttius ja ympäristötekijät, ennen kaikkea ruokinta. Suomessa on toistaiseksi tutkittu vain muutamien kuvaszien kyynärnivelet.
Peligro (Shakiran albumi)
Peligro on Shakiran järjestyksessä toinen studioalbumi. Albumi on julkaistu ainoastaan LP:llä. Albumi julkaistiin vuonna 1993. Levy on keräilykappale, eikä ole ollut kansainvälisessä levityksessä.
Kuvasz
Terveys
Rodussa tavataan jonkin verran kivesvikaa, purentavikaa ja hammaspuutoksia sekä dilateroiva kardiomyopatiaa, hypothyroidismia, von Willebrandtin tautia, tois- ja molemminpuolista kuuroutta, luun liikakasvua sekä panosteitistä eli luun kokonaistulehdusta. Lisäksi esiintyy jonkin verran autoimmuunisairauksia sekä kasvaimia.
Die Young
Die Young on Black Sabbath-yhtyeen kappale ja single-julkaisu vuodelta 1980. Se on otettu Heaven and Hell-albumilta.
Kappale on pääosin nopeatempoinen, sisältäen tosin rauhallisempia, kosketinsoitin-voittoisia osioita. Se on myös yksi albumin tunnetuimmista kappaleista, ja yhtye soitti sitä konserteissa laulaja Ronnie James Dion sekä Ian Gillanin ja Tony Martinin aikakausina. Kappale on merkitty koko yhtyeen säveltämäksi ja sanoituksesta vastasi Dio. Single sai kohtalaista menestystä Brittein listalla nousten sijalle 41.
B-puolella löytyy editoitu liveversio kappaleesta "Heaven and Hell". Singlestä julkaistiin myös 12-tuumainen versio, jonka b-puoli sisältää pitemmän version kyseisestä livetaltioinnista.
B-puoli
<OL START=2> <LI>Heaven and Hell (live) - 7:19 (7" versio), 12:34 (12" versio) </OL>
Karabanovo
Karabanovo on kaupunki Vladimirin alueen Aleksandrovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Šernan rannalla 128 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupungin kautta kulkee Aleksandrovin ja Orehovo-Zujevon välinen rautatie (Karabanovin asema). Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2008).
Luettelo Norjan entisistä kunnista
Tämä artikkeli on luettelo Norjan entisistä kunnista. Luettelossa olevat Norjan kunnat ovat voineet lakata olemasta, koska ne ovat yhdistyneet, liitetty johonkin toiseen kuntaan tai jaettu osiin. Luettelossa ei ole mukana kokonaisia kuntia pienempiä osakuntaliitoksia. Lähes kaikki luettelon kunnat ovat kadonneet kuntaliitoksen myötä.
Karabanovo
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1846 perustetun väritehtaan yhteyteen. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Neuvostoaikana suurin yritys oli tekstiilitehdas, joka sittemmin on lopettanut toimintansa.
Luettelo Norjan entisistä kunnista
Akershusin lääni
Søndre Høland Hølen
Manuel Castro Ruiz
thumb|Manuel Castro Ruiz Manuel Castro Ruiz (9. marraskuuta 1918 – 18. marraskuuta 2008) oli katolisen kirkon meksikolainen pappi.
Castro Ruiz syntyi Moreliassa, Michoacánissa. Hän sai vihkimyksensä papiksi 19. kesäkuuta 1943 ja piispaksi 27. joulukuuta 1965. Hän oli ensin vuodesta 1965 Cincarin titulaaripiispa ja Yucatánin apulaispiispa. 20. syyskuuta 1969 hänet nimitettiin Yucatánin arkkipiispaksi, jona hän toimi vuoteen 1995. Seuraajaksi astui hänen vetäydyttyään Emilio Carlos Berlie Belaunzarán.
Castro Ruiz kuoli hieman 90-vuotispäivänsä jälkeen marraskuussa 2008.
Björlandan piiri
Björlandan piiri sijaitsee Göteborgin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Kalvoproteiini
Kalvoproteiini on solukalvon rakenteeseen kuuluva proteiini, joka ulottuu osittain kalvon läpi. Eläinsolukalvon massasta noin puolet on proteiineja. Kalvoproteiinien tehtävänä on kuljettaa aineita solukalvon läpi (sisään tai ulos), toimia entsyyminä, vastaanottaa viestejä (toimia reseptorina) tai toimia solujen välisenä tunnistimena. Osa kalvoproteiineista on glykosoituja eli niihin on kiinnittyneenä hiilihydraattiosa, jolloin niitä kutsutaan glykoproteiineiksi. Suurin osa glykoproteiineista sijaitsee solukalvon uloimmalla osalla muodostaen kalvon ulkopuolelle solua suojaavan hiilihydraattikerroksen. Hiilihydraattikerroksesta löytyy myös pitkiä sokeriketjuja sisältäviä proteoglykaaneja. Kalvoproteiinit on yleisesti jaettu kahteen ryhmään: integraalisiin ja perifeerisiin kalvoproteiineihin.
Björlandan piiri
Aiheesta muualla
thumb|left|Göteborgin kunnan piirit
Kalvoproteiini
Integraaliset kalvoproteiinit
Integraaliset kalvoproteiinit ovat lujasti kalvoon kiinnittyneitä ja ne pystytään irrottamaan vain aineilla, jotka rikkovat proteiinien hydrofobiset vuorovaikutukset kalvon kanssa. Integraaliset proteiinit ovat joko kalvon hydrofobiseen osaan työntyviä tai kalvon läpäiseviä. Ne kiinnittyvät tavallisesti hydrofobisella α-kierteellä. Lisäksi tunnetaan kalvoon ankkuroituva β-tynnyrirakenne, joka on ulospäin hydrofobinen.
Perifeeriset kalvoproteiinit
Perifeeriset kalvoproteiinit ovat yhteydessä kalvoon toisten proteiinien välityksellä tai ne voivat ankkuroitua solukalvoon proteiineihin kiinnityneillä lipideillä. Ne voidaan yleensä irrottaa vahvoilla suolaliuoksilla tai pH:ta muuttamalla. Proteiineihin liittyneet perifeeriset kalvoproteiinit kiinnittyvät integraalisten kalvoproteiinien hydrofiilisiin osiin sekä kalvolipidien polaarisiin päihin ionisidoksilla ja vetysidoksilla. Lipidien avulla kalvoon kiinnittyvillä perifeerisillä kalvoproteiineilla kiinnittyminen on kuitenkin heikompaa kuin integraalisilla kalvoproteiineilla. Lipidiankkureina voivat toimia eräät rasvahapot, kuten palmitiinihappo ja myristiinihappo sekä isoprenoidit (farmesyyli tai geranyyli).
Perifeeriset kalvoproteiinit muodostavat säikeisen verkoston solukalvon sisäpuolelle, joka antaa mekaanisen tuen kalvolle. Ne voivat toimia myös integraalisten kalvoproteiinien ankkureina. Perifeeriset kalvoproteiinit toimivat lisäksi entsyymeinä sekä transmembraanisten signaaleiden välittäjinä.
Billy Ions
William Greenwell “Billy” Ions (s. 11. maaliskuuta 1994 Ashington, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Ions on syntynyt Englannissa, mutta muutti jo lapsena perheensä kanssa Espanjaan Teneriffalle. Seuratasolla hän edusti paikallisen CD Tenerifen juniorijoukkueita. Helmikuussa 2010 Ions siirtyi takaisin Englantiin Newcastle Unitedin junioreihin ja edelleen kaksi vuotta myöhemmin Leeds Unitedin organisaatioon.
Keväällä 2013 Ions siirtyi Kakkosessa pelanneeseen PS Kemi Kingsiin. Hän muodosti Christian Eisselen kanssa tehokkaan hyökkäyskaksikon, tehden joukkueensa maaleista yli puolet. PS Kemi voitti lohkonsa, mutta hävisi nousukarsinnassa HIFK:lle. Kaudella 2014 joukkue voitti taas Kakkosen lohkonsa ja onnistui nousemaan Ykköseen karsintojen kautta. Ions teki jälleen yhdessä Jonte Smithin kanssa yli puolet PS Kemin sarjamaaleista. Kaudella 2015 PS Kemi sijoittui ensimmäiselle tilalle Ykkösessä ja saavutti nousun Veikkausliigaan. Ions itse oli jaetulla toisella sijalla maalintekijätilastossa 17 maalillaan. Lisäksi hänet valittiin kauden 2015 Ykkösen parhaaksi pelaajaksi.
Ions siirtyi elokuussa 2016 Kemistä loppukauden mittaisella lainasopimuksella SJK:n riveihin. Samalla hän solmi uuden seuransa kanssa sopimuksen kahdesta seuraavasta kaudesta.
Oulun Wiikko-Sanomia
Oulun Wiikko-Sanomia oli suomalainen sanomalehti, joka ilmestyi Oulussa, ensin joitakin taukoja lukuun ottamatta 1829–1841 ja sitten 1852–1879.
Billy Ions
Ura
Billy Ionsilla on kasassa Veikkausliigassa ennen kauden 2019 alkua kaikkiaan 68 ottelua ja niissä tehtynä 25 maalia. Syyskuussa 2020 Ions ja SJK purkivat sopimuksensa yhteisellä päätöksellä.
Oulun Wiikko-Sanomia
Ensimmäinen ilmestymisjakso
Lehti oli seitsemästoista sanomalehti Suomessa, mutta vasta kolmas suomenkielinen. Sen perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja vuoteen 1831 oli Pietari Ticklén, toinen perustaja ja Ticklénin jälkeen päätoimittaja vuoteen 1838 taas Simon Wilhelm Appelgren ja kolmas päätoimittaja Hans Nyman. Kaikki olivat triviaalikoulun opettajia. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 3. tammikuuta 1829 ja tilaajia lehti sai hetimmiten viitisen sataa. Lehden kustantajana toimi koko sen ilmestymisen ajan Barckin kirjapaino ja -kauppa.
Toinen ilmestymisjakso
Yli kymmenen vuoden tauon jälkeen lehti alkoi ilmestyä uudelleen marraskuussa 1852, uudella luvalla, mutta entisen nimen ja julkaisijan voimin. Lehti oli ensin yhä kaksipalstainen, mutta sen tekstisivun koko suureni 24 × 17 senttiin. Vuoden 1856 lopusta alkaen lehti oli kolmipalstainen ja sen tekstisivun koko oli 35 × 24 senttiä. Viikoittainen palstamillimetrimäärä oli 4200, ja kun lehti ilmestyi kerran viikossa nelisivuisena, vuosittainen sivumäärä oli 202–208.
Lehti sai luvan perusteella julkaista taloudellista hyötyä tarjoavia tietoja, torihintoja, tietoja maatiloista, köyhänhoitoon liittyviä kertomuksia, tilastollisia ja luonnonilmiöihin liittyviä tietoja sekä laivailmoituksia, maatalouteen liittyviä kertomuksia ulkomailta ja poliisin luvalla paikallista poliisia koskevia tietoja. Lehteä toimitti 1852–1853 Elias Lönnrot, hänen paikallinen apulaisensa oli pastori Robert Mellin. Vuodesta 1854 päätoimittajaksi tuli pastori Johan Bäckwall, sitten väliaikaisesti 1865 opettaja Robert Kranck ja hänen jälkeensä Mellin vuoden 1873 loppuun saakka. Viimeisinä vuosina lehdellä oli useita toimittajia, 1874–1874 opettaja Konrad Dahlström, 1876 Konrad Kivekäs, 1877–1878 Anton Oskar Forsman ja viimeisen vuoden Kaarlo Kramsu. Lehdellä oli myös runsaasti avustajia, esimerkiksi kaupunginlääkäri, kasvitieteilijä ja fennomaani Fredrik Nylander sekä Amerikkaan muuttanut maanmittari Alexander Leinonen, samoin peräti noin 140 kirjeenvaihtajaa ja useita lehdessä säännöllisesti tekstejään julkaisseita runoilijoita.
Kirjanpainaja ja -kauppias Christian Evert Barckin kuoltua 1855 hänen saman niminen poikansa alkoi lehden kustantajaksi. Lehden tilaushinta oli Oulussa ensin yksi hopearupla, postitse toimitettuna lisämaksu 15 kopeekkaa. Vuonna 1862 hinnat olivat vastaavasti 4 markkaa ja lisämaksu 60 penniä. Levikki oli ensin 400–600 vuosikertaa ja 1860-luvun alussa 700 vuosikertaa. Vuodelta 1876 ilmoitettu painomäärä oli 1200.
Viimeiset vaiheet
Lehden viimeinen numero (52.) ilmestyi 17. joulukuuta 1879 (38. vuosikerta). Se oli tuolloin yksi neljästä Oulun sanomalehdestä, muut olivat ruotsinkielinen Uleåborgs Tidning (1877) sekä suomenkieliset Pohjois-Suomi (1876) ja Kaiku (1877), jolle Oulun Wiikko-Sanomia menetti lukijakuntaansa Kaiun radikaalimman suomalaisuusohjelman herättämän kiinnostuksen takia. Aiempi kilpailija Pohjan-Tähti oli sen sijaan ilmestynyt vain elokuusta 1866 toukokuuhun 1867. Sekä Uleåborgs Tidning että Pohjois-Suomi julkaisivat lakanneelle Oulun Wiikko-Sanomia -lehdelle muistokirjoituksen.
Itabuna
Itabuna [-bu´-] on kaupunki Brasiliassa. Itabuna sijaitsee Brasilian koillisosassa, Bahiassa, noin 20 kilometriä Ilhéuksen satamakaupungista länteen. Vuonna 2011 siellä asui 204 710 henkeä. Itabunassa harjoitetaan maataloutta, kemianteollisuutta sekä karjan- ja kaakaon kauppaamista.
Markus Sovala
Markus Sovala on suomalainen virkamies ja valtiotieteiden tohtori. Hän on toiminut Tilastokeskuksen pääjohtajana 1. maaliskuuta 2021 alkaen. Hän työskenteli aiemmin valtiovarainministeriön talouspolitiikan koordinaattorina syyskuuta 2019 alkaen ja sitä ennen Uudenmaan liiton muutosjohtajana marraskuusta 2016 alkaen. Sitä ennen Sovala toimi kansantalousosaston osastopäällikkönä 1. joulukuuta 2013 alkaen.
Koulutukseltaan Sovala on valtiotieteiden tohtori Helsingin yliopistosta. Hänen kansantaloustieteen väitöskirjansa käsitteli palkanmuodostusta.
Pukkilanoja
Pukkilanojan valuma-alue on 26,05 km² ja se muodostaa Suomen ympäristöhallinnon vesistöalueluokituksessa Pukkilanojan vesistöalueen, joka on 3. jakovaiheen vesistöalue ja tunnukseltaan 82.042. Valuma-alueella sijaitsee pieni Pussilanjärvi-niminen lampi ja ainoa nimetty Pukkilanojan sivuhaara on Karhulanoja.
Pukkilanoja laskee Saaristomereen Piikkiönlahden kohdalla. Piikkiönlahteen laskee myös toinen virtavesi, Pukkilanojan itäpuolella sijaitseva Piikkiönjoki (Hepojoki ja Makarlanjoki), jonka kanssa Pukkilanoja muodostaa yhteensä 79 neliökilometrin valuma-alueen. Pukkilanojan pohjoispuolella on Savijoen valuma-alue ja länsipuolella on Myllyojan valuma-alue (välialue).
Nopeus
Nopeus (, tunnus v) ilmoittaa tietyssä ajassa edetyn matkan pituuden ja suunnan. Nopeuden yksikkö on SI-järjestelmässä m/s eli metri sekunnissa. Nopeus on fysiikassa vektorisuure, koska sillä on suuruuden lisäksi suunta.
Nopeuden itseisarvosta käytetään termiä vauhti. Pyörivässä liikkeessä nopeutta vastaava suure on kulmanopeus. Arkikielessä termejä nopeus ja vauhti käytetään samanmerkityksisinä.
Yksiköt
Kulkuneuvojen nopeudet ilmoitetaan tyypillisesti kilometreinä tunnissa (lyhenne km/h). Esimerkiksi suurin sallittu ajonopeus Suomen tieliikenteessä on 120 km/h. Yksiköiden välinen muunnossuhde on
Britanniassa ja Yhdysvalloissa ajoneuvojen nopeudet ilmoitetaan maileina tunnissa (mph).
Keskinopeus
Keskinopeus (v) saadaan jakamalla kuljetun matkan pituus (s) matkaan käytetyllä ajalla (t):
Hetkellinen nopeus
Jos nopeus ei ole vakio, hetkellinen nopeus saadaan mittaamalla hyvin lyhyessä ajassa kuljettu matka ja jakamalla se mittausajalla.
Mekaniikassa liikkuvan kohteen nopeus v on sen paikkavektorin r derivaatta ajan suhteen:
Kiihtyvässä liikkeessä nopeus muuttuu; nopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kiihtyvyydeksi. Myös nopeuden suunnan muuttuminen on kiihtyvyyttä.
NGC 2174
NGC 2174 on emissiosumu Orionin tähdistössä. Se sijaitsee noin 6 400 valovuoden etäisyydellä Maasta. Sumun näennäinen kirkkaus on 6,9 magnitudia, ja sen koko on 40 x 30 kaariminuuttia.
Sumun löysi 6. helmikuuta 1877 ranskalainen tähtitieteilijä Édouard Jean-Marie Stephan.
Lady Evil
Lady Evil on Black Sabbathin kappale ja single-julkaisu, joka on otettu vuoden 1980 Heaven and Hell-albumilta. Single julkaistiin vain Pohjois-Amerikassa ja kappaletta on hieman editoitu sen albumiversiosta.
Kappale on keskitempoinen, kitaristi Tony Iommin rock-henkisen ja wah wah-efektiä käyttävän kitaroinnin myötä kulkeva kappale. Laulajan ja kappaleen sanoittaneen Ronnie James Dion mukaan kappale kertoo "tuolloin ilkeästä naisesta joka nykyään on luultavasti vanha haahka". On myös spekuloitu, että kappale liittyisi Black Sabbathiin monesti yhdistettyyn naisvihaan.
Zoologischer Garten Berlin
thumb|Hardenbergplatzin sisäänkäynti. thumb|Elefanttiportti. Zoologischer Garten Berlin (Berliinin eläintieteellinen puutarha) on yksi maailman suurimmista eläintarhoista ja eläinlajien määrällä mitattuna suurin. Se sijaitsee läntisen Berliinin keskustassa Tiergartenin puiston laidalla lähellä samannimistä rautatieasemaa.
Nykyään eläintarhassa on arviolta 20 000 eri eläintä ja 1 200 eläinlajia 35 hehtaarin suuruisella alueella. Maailmanlaajuista huomiota sai osakseen vuonna 2006 Berliinin eläintarhassa syntynyt jääkarhu Knut. Kaikkien eläinten elinympäristöt on suunniteltu vastaamaan mahdollisimman hyvin niiden luonnollisia biotooppeja. Heinäkuussa 2017 Angela Merkel ja Xi Jinping avasivat uuden isopandojen alueen, Panda Gardenin.
Berliinin eläintarhalla on eniten kävijöitä Euroopassa eli noin 2,6 miljoonaa kävijää vuosittain. Se on avoinna ympäri vuoden ja sinne pääsee helposti julkisilla kulkuvälineillä. Vierailijat pääsevät eläintarhaan joko eksoottisen elefanttiportin tai Hardenbergplatzin leijonaportin kautta. Berliinissä on myös toinen eläintarha, Tierpark Berlin, joka sijaitsee kaupungin itäisessä osassa.
Aiheesta muualla
52.50833°N, 13.3375°W
Italian pörssi
thumb|210px|Italian pörssin rakennus Palazzo Mezzanotte. Italian pörssi on Italian merkittävin pörssi, joka sijaitsee Milanossa. Se yksityistettiin vuonna 1997 ja tuli Lontoon pörssin omistamaksi vuonna 2007. Milanon kaupallisen pörssin (Milan Stock Exchance) perusti Eugène de Beauharnais, Italian kuningaskunnan (Napoleon) aikana vuonna 1808. Italian pörssi syntyi vuonna 1991, kun 10 italialaista paikallispörssiä yhdistettiin. Pörssi toimii Milanossa ja sen pääindeksit ovat FTSE MIB, MIBTeL ja MIB 30.
Luca Filippi
thumb|Luca Filippi vuonna 2015. Luca Filippi (s. 9. elokuuta 1985 Savigliano) on italialainen autourheilija. Hän ajoi kaudet 2006–2012 GP2-sarjassa, johon hän siirtyi voitettuaan italian F3-mestaruuden vuonna 2005. Nykyään Filippi kilpailee IndyCar-sarjassa.
Ura
Kaudella 2007 Filippi jatkoi uraansa GP2-sarjassa. Hän voitti kauden avauskisan Bahrainissa ja sijoittui sarjan loppupisteissä neljänneksi. Hän päätyi tasapisteisiin maanmiehensä Giorgio Pantanon kanssa, mutta Pantano sijoittui sarjassa kolmanneksi, koska Pantanolla oli kaudelta kaksi voittoa, kun taas Filippilla oli vain yksi voitto. Kaudella 2008 Filippi jatkoi GP2-sarjassa ART Grand Prix- ja Arden-talleissa huonolla menestyksellä. Kaudella 2009 Filippi ajoi Super Nova -tallissa voittaen kauden päätöskilpailun Portugalissa. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kausina 2008–2010 saavuttaen yhden voiton ja sarjan kakkostilan kaudella 2009–2010.
Kaudella 2010 Filippi ei saanut enää paikkaa GP2:sta, mutta myöhemmin Josef Králin onnettomuuden jälkeen Valenciassa, Filippi pääsi jälleen ajamaan. Hän ohitti kauden aikana Javier Villan eniten GP2 kilpailuja ajaneena kuljettajana. Hän saavutti yhteensä viisi pistettä.
Filippi oli ehdolla Sauberin F1-kisakuskiksi kaudella 2010, jolloin hän olisi tuurannut vaisusti ajanutta Pedro de la Rosaa. Filippi kilpaili myös Auto GP sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen loppupisteissä viidenneksi. Filippi ajoi sarjassa myös kaudella 2011 sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi.
Vuonna 2012 Filippin oli tarkoitus kilpailla IndyCar-sarjassa. Hän ei kuitenkaan osallistunut kaudella ajettaviin kilpailuihin. Myöhemmin Filippi palasi jälleen GP2-sarjaan Coloni-talliin korvaten Stefano Colettin loppukauden ajaksi italian kilpailusta lähtien. Hän ajoi heti voittoon paluukilpailussaan Monzan pitkässä kilpailussa. Kauden päättävässä Singaporen kilpailussa Filippi ajoi paalupaikalle, mutta joutui keskeyttämään kilpailussa. Filippi saavutti yhteensä 29 pistettä sijoittuen sarjan 16:sta.
Katinkarinoja
Katinkarinoja on pienen rannikkovesistön muodostava oja tai joki Vehmaan kunnan alueella Varsinais-Suomessa.
Stevan Horvat
Stevan Horvat (7. lokakuuta 1932 Svetozar Miletić, Sombor, Vojvodina – 28. toukokuuta 2018 Subotica) oli kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka edusti kansainvälisellä tasolla Jugoslaviaa.
Horvat voitti maailmanmestaruuden 70 kilogramman painoluokassa 1963 Helsingborgissa ja 1966 Toledossa. MM-hopeaa hän saavutti kolmesti (1961, 1962 ja 1965). Viimeisissä arvokilpailuissaan, 1968 Mexico Cityn olympialaisissa, hän saavutti hopeaa jäätyään kaksissa edellisissä olympiakisoissa neljänneksi.
Välimeren kisoissa Horvat voitti kultaa 1959 (78-kiloisissa) ja 1967. Balkanin mestaruuden hän voitti kolmesti peräkkäin vuosina 1960–1962. Jugoslavian mestaruuksia hän saavutti urallaan 11 kappaletta.
Venturo
Venturo on arkkitehti Matti Suurosen vuonna 1971 suunnittelema lujitemuovista valmistettu talo. Se kuuluu hänen Casa Finlandia -sarjaansa ja on mallinimeltään CF-45. Suuronen oli kolme vuotta aikaisemmin suunnitellut suurta huomiota saaneen muovisen Futuro-talon.
Yleistä
thumb|[[Luumäki|Luumäellä sijaitsevan Ufo-kahvilan yhteydessä oleva Venturo kuvattuna vuonna 1972.]] Oy Polykem Ab:n Ruotsinpyhtään tehtaalla valmistui vuosina 1971–1979 yhteensä 20 Venturoa. Taloja käytettiin huoltoasemina, myymälöinä, näyttelytiloina ja motelliyksikköinä. Helsingin Kannelmäessä oli kaksi Venturo-asuintaloa, joista kumpikin oli koottu kahdesta 45 m² ja yhdestä 60 m² moduulista. Toinen näistä 150 m² Venturoista purettiin vuonna 2009, mutta toinen on yhä jäljellä asuinkäytössä. Suomessa valmistetuista Venturoista kaksi myytiin Neuvostoliittoon, kaksi Ranskaan, yksi Sveitsiin ja yksi Ruotsiin. Talon valmistuslisenssi myytiin 11 maahan eri puolille maailmaa.
Rakenne
Venturo-talon perusyksikkö oli lattiapinta-alaltaan 45 m² ja painoi noin 4 000 kg. Rakennus muodostui kahdesta moduulista, joiden väliin tuli irtonaiset katto-, seinä- ja lattiaelementit. Venturon ulkoseinässä oli kahden lasikuitukerroksen välissä 5 cm:n paksuudelta lämpöeristeenä toimivaa polyuretaania.
R.
R. on R&B -artistin R. Kellyn kolmas studioalbumi. Albumin julkaisi Jive Records ja se julkaistiin 29. syyskuuta 1998.
Venturo
Venturot nykyään
Yksi Ruotsiin myydyistä Venturoista on esillä Simrishamnin kunnassa sijaitsevassa Kivik Art Centerissä. Suomessa Venturoita on jäljellä vielä mm. Vantaalla, Helsingin Kannelmäessä ja Luumäellä. Syyskuussa 2019 Espoon Tapiolassa sijaitseva Näyttelykeskus WeeGee hankki alun perin Ylöjärvellä huoltoasemalla toimineen Venturon, joka avautuu yleisölle kunnostuksen jälkeen.
Kirka keikalla
Kirka keikalla on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1969 julkaistu ensimmäinen albumi. Albumi on niin sanottu studiolive, joka on äänitetty suorana Scandia-Studiossa. Albumin sisältö koostuu cover-kappaleista. Levyllä soittaa Islanders-yhtye ja yleisönä toimii Kirkan faniklubin jäseniä. Kirka keikalla on ensimmäinen Suomessa tehty livealbumi.
Taustaa ja äänitys
Kirka oli 1960-luvun loppupuolella saavuttanut menestystä hiteillään ”Hetki lyö”, ”Leijat” ja ”Ehkä suukon antaa saan”, joiden ansiosta hän oli noussut erääksi Suomen suosituimmista miesartisteista. Niinpä levy-yhtiö Scandia ryhtyi suunnittelemaan hänen ensimmäistä albumiaan. Levy-yhtiössä työskennelleen Harry Orvomaan ja Suosikki-lehden päätoimittaja Jyrki Hämäläisen ideoimana levystä tuli ensimmäinen suomalainen livealbumi. Projektiin osallistuivat myös Jaakko Salo sekä äänityksiä valvonut Esko Linnavalli.
Kirka keikalla ei ollut täysin puhdas livealbumi, sillä se äänitettiin todellisuudessa Scandian studioilla Helsingin Kulttuuritalolla. Kappaleet esitettiin kahteen kertaan ja parhaat valittiin levylle. Yleisö koostui Kirkan fan clubin jäsenistä, joita tuolloin oli 1 500 henkilöä. Tilaisuuden järjestäjille koitui ongelmia, kun heistä noin 800 oli pyrkimässä sisään. Kaikki eivät mahtuneet esitykseen, vaan joutuivat jäämään ulkopuolelle. Yleisöä yritettiin vaihtaa settien välillä, mutta sisään päässeet eivät suostuneet poistumaan. Kirkan mukaan tilanne muodostui niin uhkaavaksi, että hetken aikaa harkittiin poliisin kutsumista paikalle.
Julkaisu ja vastaanotto
Suomalainen musiikkitoimittaja Jake Nyman on sanonut Kirka keikalla -albumin olevan ”sisältönsä puolesta erittäin kunnianhimoinen ja poikkeuksellinen projekti aikana, jolloin suomalaiset hittilistat olivat täynnä mahtipontisia ja pateettisia iskelmiä.” Nymanin mielestä albumi on myös ajankohtaan nähden erittäin korkeatasoinen ja onnistunut.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Muusikot
The Islanders Mukana myös Lähde:
Kiiminkijoen silta
Kiiminkijoen silta on Kiiminkijoen ylittävä maantiesilta Haukiputaan kaupunginosassa Oulussa. Teräsbetoninen jatkuva kotelopalkkisilta on valmistunut 1954 ja se on korjattu viimeksi vuonna 2014.
Silta sijaitsee Haukiputaan kirkonkylän ja Keiskan kylän välillä seututie 847:llä eli entisellä valtatie 4:lla. Ennen sillan valmistumista joki piti ylittää lossilla tai kiertää Asemakylällä sijaitsevan rautatiesillan kautta. Lossista on muistona paikannimi Värjänranta, joka sijaitsee maantiesillan kupeessa kirkonkylän puolella.
Kiiminkijoen silta oli ensimmäinen suuri jatkuva kotelopalkkisilta Suomessa. Kolmijänteisen sillan pääjänne on 52 metriä ja reunajänteet 41 metriä. Pääjänne on edelleen pisin jännittämättömien betonisten kotelopalkkien jänne Suomessa. Sillan suunnitteli Yrjö Winter, jonka suunnitelmien mukaan rakennettiin myöhemmin Kiiminkijoen siltaa vastaavat Reposaaren maantiesilta (1956) ja Iijoen ylittävät Puodinkosken ja Helsinginkosken sillat (1957).
Luettelo suurista kansainvälisistä nykytaiteen näyttelyistä
Tämä on luettelo kansainvälisistä nykytaiteen suurista toistuvista näyttelyistä ja festivaaleista. Biennaali on joka toinen vuosi, triennaali joka kolmas ja kvadriennaali joka neljäs vuosi järjestettävä tapahtuma.
Vanhin ja arvostetuin näistä on vuonna 1895 aloittanut Venetsian biennaali ja laajin noin 200 paikkaan ympäristössä sijoittuva Japanin Echigo-Tsumari-triennaali Japanissa. Kasselissa, Saksassa järjestettävä documenta, São Paulon biennaali Brasiliassa, sekä Whitney biennaali New Yorkissa ovat myös vanhoja ja arvostettuja globaalin tason taidenäyttelyitä. Vuonna 1961 perustettu Ars-näyttely on suurista kansainvälisistä näyttelyistä kahdeksanneksi vanhin.
Taidetapahtumat ovat suuria myös yleisömääriltään. Esimerkiksi seitsemään Ars-näyttelyyn osallistui 1961–2006 yli 850 000 katsojaa. Vuonna 2010 järjestetyssä 17. Sydney biennaalissa kävi yli puoli miljoonaa katsojaa.
Toistuvan näyttelyn toisiaan seuraavia osia kutsutaan editioiksi.
Saint-Pierre (saari)
Saint-Pierre on Ranskalle kuuluvan Saint-Pierre ja Miquelonin saariryhmän saari Pohjois-Amerikan rannikolla. 25 neliökilometrin kokoisella saarella asuu noin 5 600 ihmistä, mikä on valtaosa alueen väestöstä.
Jälkeen Kristuksen
Merkintä jKr. on lyhenne sanoista jälkeen Kristuksen (syntymän). Vuosiluvun perässä se tarkoittaa, että vuosi on ajanlaskun alun jälkeinen.
Tämä ajanlaskutapa on alkanut perinteisen arvion mukaisesta Jeesuksen syntymävuodesta. Ajanlaskutavan kehitti skyyttiläissyntyinen, Rooman valtakunnassakin vaikuttanut Dionysius Exiguus, joka sijoitti Kristuksen syntymän vuoteen 754 ab urbe condita (Rooman kaupungin perustamisesta lukien). Dionysius sijoitti ajanlaskunsa alun Rooman kirkon silloisen 532 vuotta pitkän pääsiäissyklin alkuun, joten hänen ajoituksessaan on todennäköisesti muutaman vuoden poikkeama. Ajanlaskutapa on nykyisin vallitseva, vaikka sen yleistyminen veikin vuosisatoja kristityssä Euroopassa.