cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuoksi
Pääuoma haarautumiskohtaan asti
Vuoksi alkaa Vuoksenniskalta varsinaisen Saimaan kaakkoisrannasta 75,7 metriä mpy. Se virtaa ensimmäisen Salpausselän läpi kapeassa luode-kaakko-suuntaisessa murtumalaaksossa, jonka alkukilometrit sijaitsevat Imatran kaupunkialueella. Murtumalaakson pituus on 23 kilometriä, joista 13 ensimmäistä kilometriä sijaitsevat Suomessa. Jo 1,8 kilometriä Saimaasta vapaa virtaus loppuu Tainionkosken vesivoimalaitokseen. Voimala on rakennettu koskessa sijainneen saaren länsipuolelle ja saaren itäpuoli on tukittu säännöstelypadolla. Voimalassa on keskimmäärin 8,2 metrin pudotus. Joki jatkaa virtaamistaan 5,2 kilometriä Imatran vesivoimalaitokselle asti. Koko voimaloiden välinen joenuoma on patoaltaana ja Imatran voimalassa muodostuu 24,3 metrin pudotus. Imatran voimalaitos sijaitsee saaren itäpuolella ja kuuluisa Imatrankoski, jossa kesäisin päästetään vettä kuohuamaan yleisönäytöksissä, sijaitsee saaren länsipuolella. Venäjän rajalle on matkaa enää 6,4 kilometriä. Ennen rajaa yhtyy lännestä Hallikkaanjoen uoma, joka on kuluttanut itselleen syvät ja rinteiltään jyrkän jokilaakson. Laakso on jäänyt alajuoksun voimaloiden vedennoston seurauksena veden alle.
Venäjän puolella sijaitsee Svetogorskin rajakaupunki (entinen Enso) ja joessa on samassa kohtaa Svetogorskin vesivoimalaitos. Voimalaitoksen yläpadon vedenpinta ylettyy Imatrankoskelle asti ja voimalan pudotus on noin 6 metriä. Svetogorskissa yhtyy Vuokseen idästä Unterniskanjoki. Seuraavan Lesogorskin vesivoimalaitokseen on matkaa 10,5 kilometriä ja sen yläpadon vedenpinta ylettyy Svetogorskiin asti. Se sijaitsee kolme kilometriä Lesogorskin eli entisen Jääsken kirkonkylän yläpuolella. Tässä voimalassa vesi putoaa noin 16 metriä alemmaksi. Tämä on Vuoksen viimeinen vesivoimalaitos ja Vuoksen vedenpinta on enää 11 metrin korkeudella mpy. Vuoksen jyrkkä osuus on nyt takana päin ja tämän jälkeen joki levenee välillä muodostaen leveitä suvantoja. Aivan kylän alapuolella jokeen yhtyy pohjoisesta laskeva Jääskijärven laskujoki Littulanjoki.
Seuraava suvanto on kymmenen kilometriä pitkä ja noin 0,7–1,7 kilometriä leveä. Se päättyy Kamennogorskiin, joka on kaupungiksi kasvanut entinen Antrea, jossa kapeikon läpäistyään Vuoksi leviää Tallikkalan seläksi. Vuoksen virtaus siirtyy viereiseen laaksoon, joka on muodostunut Dubininskin eli Patalahden jatkeeseen. Patalahden luoteispäähän laskee luoteesta tuleva Kuurmanjoki. Suvannon jälkeen on Vuoksessa rinnakkaisia uomia, jossa ei enää virtaa vettä. Sellainen on myös Tihin lahti eli Muunninlahti, joka jää Jaakonsaaren itäpuolelle. Joki laajenee tämän jälkeen saaristoiseksi Kuparsaarenselän suvannoksi, joka on noin 12 kilometriä pitkä ja noin kahdeksan kilometriä leveä. Selän pohjoisrantaan laskee pohjoisesta Sokanjoki.
Vuoksen kapea jokiosuus jatkaa Kuparsaarenselän kaakkoispäästä noin 15 kilometriä kaakkoon päin. Joki laajenee suvannoksi Baryševossa, joka sijaitsee entisen Äyräpään ja Pölläkkälän kohdalla. Suvanto on 13 kilometriä pitkä ja kolme kilometriä leveä. Se päättyy lyhyeen kapeikkoon entisessä Oravaniemessä, josta alkaa toinen suvanto. Se on 15 kilometriä pitkä ja kaksi kilometriä leveä. Tämän suvannon päässä Vuoksi haarautuu kaakkoon jatkavaksi päähaaraksi ja suvannon pohjoisrannasta pohjoiseen virtaavaksi pienemmäksi haaraksi. Suvantojen vedenpinta on noin 11 metriä mpy.
”Vanha Vuoksi”
Koillishaara on 10 kilometriä pitkä ja se laskee Käkisalmenselän Lopastnoin lahteen. Pohjoisen haaran alkuosuudella sijaitsee Melnikovo eli Räisälän entinen kirkonkylä, joka on pieni kaupunkityyppinen taajama. Joella on kapea uoma, mutta siinä on välillä leveämpiä suvantoja, jotka lisäksi välillä haarautuvat. Melnikovon kohdalla ja sen jälkeen on joessa joitakin jokisaaria. Melnikovon jälkeen joki kääntyy kohti koillista, jossa sillä on Goryssä eli Unnonkoskella leveä suvanto ennen laskemistaan Käkisalmenselän luoteispäähän. Pohjoinen haara on 17 kilometriä pitkä.
Käkisalmenselkä on lounas-koillis-suunnassa 16 kilometriä pitkä ja siinä on järvenselkien lisäksi runsaasti saaria. Järvi kapenee lähestyttäessä Käkisalmen kaupunkia ja lopulta se ahtautuu saarien välistä kaupungin edustalla Isolleselälle. Isoselän kaakkoispäässä alkaa 5,5 kilometriä pitkä Vuoksen loppuosuus, joka virtaa kaupungin etelälaidalla. Vuoksen suistossa on hiekkarantoja ja joensuun leveässä uomassa on laivalaituri ja pienvenesatama. Vuoksen toinen suuhaara alkaa Isoselän pohjoisrannasta. Sen mutkittelevaa ja sokkeloista uomaa kutsutaan Pärnänjoeksi eli Tihajaksi. Se alkaa Vasikkasaaren takaa, mutta levenee alussa saaristoiseksi suvannoksi. Suvannon pohjoispäässä siihen yhtyy kapealla salmella Takavesi, joka on viisikilometrinen lahtimainen järvi. Tihaja jatkaa Takaveden itäpuolelta kaksi kilometriä itään päin, jonka jälkeen joki haarautuu parikilometrisen jokisaaren ympäri. Tihajan alajuoksu on vielä kaksi kilometriä pitkä.
Virtaamia
Vuoksen virtaamia on mitattu perinteisesti Saimaan luusuassa Tainionkosken voimalalla. Tässä on käytetty mittaussarjaa vuodesta 1847 (tammikuu) vuoteen 1992 (joulukuu). Tilaston mukaan joen keskivirtaama on ollut 592 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s). Pienin mitattu virtaama on ollut 215 m³/s (NQ) ja suurin 1 151 m³/s (HQ).
Vesivoimalaitokset
Vuoksen yläjuoksu on sen jyrkin osuus ja siihen on rakennettu neljä vesivoimalaitosta. Vain 1,7 kilometriä Vuoksenniskasta sijaitsee Tainionkosken vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 79 megawatin (MW) teholla. Seuraava on Imatran vesivoimalaitos (192 MW), joka sijaitsee 7 kilometriä Vuoksen niskalta. Kolmantena tulee Svetogorskin vesivoimalaitos (122 MW), joka sijaitsee entisen Enson ja nykyisen Svetogorskin kohdalla. Voimalasta on matkaa niskalle 15 kilometriä. Viimeinen Lesogorskin vesivoimalaitos sijaitsee 26 kilometriä niskalta entisen Jääsken kylän ja nykyisen Lesogorskin taajaman yläpuolella. Se tuottaa sähköä 109 MW teholla.
Vuoksen neljä vesivoimalaitosta muodostavat jokivoimalaitoksille tyypillisen energiantuotantoketjun, jossa ylin voimalaitos säätelee kaikkien muiden voimaloiden läpi virtaavaa vettä. Vesi on peräisin Saimaasta, jota ei varsinaisesti säännöstellä. Saimaan vedenkorkeutta seurataan päivittäin ja sen vuodenaikojen luonnollisia vaihteluita pyritään seuraamaan säätelemällä Tainionkosken voimalan vesimääriä. Yhteisessä valtioiden välisessä Saimaan juoksutussäännössä on sovittu käytettävästä juoksutuskäytännöstä. Vuoksen virtaamia voi muuttaa poikkeuksellisten säiden aiheuttamien runsasvetisten tai vähäveteisten tilanteiden välttämiseksi. Juoksutusta tulee mahdollisuuksien mukaan muuttaa ennakoivasti niin, että voimaloiden sähköntuotanto säilyy optimaalisena samalla kun Saimaan ja Vuoksen ympäristön vahinkoja pyritään hillitsemään.
Virkistysarvoja
Vuoksi on virrannut vapaana 1900-luvun alkuun asti, jolloin vaelluskaloilla ei ollut vaellusesteitä joessa. Vaikka joen yläjuoksun ensimmäiset 30 kilometriä putosikin 64 metriä, ovat lohikalat ja pienet määrät muikkua löytäneet reitin ylös Saimaalle asti. Myös Saimaalta on kulkeutunut kalaa alavirtaan Laatokkaan asti. Teollistumisen alkuaikoina eteläistä Saimaata ja Vuoksea käytettiin likavesien viemärinä, jolloin Vuoksen vesi likaantui pahastikin. Sellaiset kirkasta vettä edellyttävät lajit kuin siika, harjus ja lohi hävisivät Vuoksen vesistöstä lähes sukupuuttoon. Lopulta, vuosikymmenien likaantumisen jälkeen, vedenpuhdistuksen ja muiden suojelutoimien vaikutus tuotti tuloksen. Nykyään nämäkin lajit nousevat Vuoksen niihin osiin, joita vesivoimalaitokset eivät katkaise. Voimaloiden yläpuolella kalakantaa täydennetään kalaistutuksin.
Vuoksi on aikojen alusta tuonut sen varrella eläville merkittävän lisän ruokapöytään. Nykyään ei ammattikalastusta esiinny joella. Taipaleenjoella sijaitseva kalastussatama liittyy Laatokan hyödyntämiseen. Vuoksi on edelleen suosittu virkistyskalastuskohde ja Suomen puolella on järjestetty vapaa-ajan kalastajille kalastuspaikkoja, jossa on helppo toimia. Venäjän puolella kalastusmatkailu on vielä pienimuotoista, mutta siellä voi vuokrata veneitä Vuoksessa kalastamiseen. Vuoksen eri osissa kalaston lajikirjo vaihtelee.
Selkeen kartano
Rakennukset
Kartanon päärakennus on vanhojen karttojen mukaan sijainnut alun perin Selkeentien länsipuolella, josta se on vuoden 1758 tulipalon jälkeen siirretty vajaan sadan metrin päähän nykyiselle paikalleen tien itäpuolelle. Selkeen vanha keskiaikainen kylätontti on ilmeisesti sijainnut nykyisen päärakennuksen paikalla.
Vuoksi
Vuoksen virtaamien muokkaaminen
Vuoksen mutkitteleva kulku Äyräpäältä Käkisalmeen on aina turhauttanut vesillä liikkuvia ja he ovatkin käyttäneet hyväkseen mahdollisuutta käyttää Suvantoa ja sen itäpään lyhyttä vetotaivalta (nimeltään Taipale) matkallaan Laatokalta ylös Vuokselle, ja takaisin. Suvannon vedenpinta oli silloin korkeammalla kuin se on nykyään ja sen oja laski suoraan Vuokseen. Vuosina 1817 tai 1818 autettiin veneiden vetämistä Taipaleen yli kaivamalla Suvannosta kaivanto Laatokkaan. Kaivannon tarkoitus lienee uuden lasku-uoman muodostaminen, mutta se syntyi vasta vuoden 1818 kevättulvan aikana. Vedenpinta oli Suvannossa 10,5 metriä korkeammalla kuin Laatokassa, kun järvi alkoi vuotaa myös Taipaleen suuntaan. Virtaava vesi kulutti nopeasti Taipaleen puoleista kannasta ja vedenpinnan lasku tapahtui suuren mullistuksen saattelemana. Järvenlaskussa Suvannon vedenpinta aleni noin seitsemän metriä. Näin syntyi Suvannosta Laatokkaan laskeva pieni oja, joka oli virtaamaltaan vaatimaton. Kun ojan paikalla virtasi myöhemmin leveä joki, kutsuttiin sitä Taipaleenjoeksi. Järvenlasku ei auttanut kaikkea vesiliikennettä, sillä suuret alukset eivät voineet hyödyntää Taipaleenjoen reittiä. Lisäksi Suvannon alkuperäinen lasku-uoma Vuokseen kuivui järvenlaskussa.
Lähes heti järvenlaskun jälkeen vuonna 1820 alettiin kansalaiskokouksessa puuhaamaan Vuoksen yhdistämistä Suvantoon. Yhdistämisellä haluttiin alentaa Vuoksen vedenpintaa 1,2 metrillä, joka olisi paljastanut 10 000 hehtaaria joenpohjaa viljelymaaksi. Suvannon ranta-asukkaat eivät yhtyneet muiden asukkaiden hankkeeseen, sillä he pelkäsivät kärsivänsä pinnanlaskussa eniten. Vastustus ei lannistanut yrittelijäitä, vaan uusia hakemuksia laitettiin toistuvasti vireille. Vuonna 1844 sattui suurta vahinkoa aiheuttanut kevättulva, joka sai myös alueen kuvernöörin parooni Kasimir von Kothenin asian puhemieheksi. Kun lupa saatiin, tehtävää suorittamaan komennettiin everstiluutnantti Alfred Sternvall. Hän esitti vuonna 1848 suunnitelman, jonka kustannusarvio vastasi viidesosaa kruunun vuotuisista tuloista. Hän väitti, että uusi syntyvä uoma olisi purjehduskelpoinen, mikä oli sekä kaupallisesti että sotilaalisesti hanketta puoltavia seikkoja. Hankkeen suuret kustannukset saattoivat synnyttää epäröintiä, mutta Krimin sota antoi sille vauhtia. 23. maaliskuuta 1856 oli suunnitelmalle annettu lupa ja seuraavana päivänä julisti Aleksanteri II toimenpideohjelman, jolla kehitettäisiin valtakunnassa kulkuväylien verkostoa. Ammattitaitoinen työväki ja sen työnjohto saatiin juuri valmistuneelta Saimaan kanavan työmaalta. Työt Kiviniemellä etenivät loppusuoralle syyskuussa 1857 ja syyskuun 17. päivä sulkuportit avattiin. Vuoksen vesi syöksyi kannaksen yli ja kulutti sen matalaksi. Vaikka Suvannonjärven tyhjentymistä muistuttavaa mullistusta ei syntynytkään, ei lopputulos ollut lainakaan suunnitelman mukainen. Kiviniemen paikalle jäi kolmemetrinen kuohuva koski, jota oli veneillä vaikea ylittää eikä suuret laivat mahtuneet kosken ohitse. Lisäksi Vuoksen alajuoksulla Käkisalmen suunnassa sen vedenpinta aleni 1,5 metriä ja Vuoksen liikennekelpoisuus heikkeni siellä. Tiurunkoski lähes kuivui ja toinen sivuhaara jäi vähävetiseksi. Vedenlaskun positiivinen seuraus oli paljastuneen joenpohjan määrä. Sen pinta-alasta ei olee säilynyt tarkkoja tietoja, mutta sen suuruusluokka lienee 20 000 hehtaaria.
Vintiöt
Erkki ja opettaja
Luokanopettaja Melartin kysyy luokan oppilaalta Erkiltä kysymystä, johon hän ei reagoi aluksi mitenkään, kunnes kiroaa opettajalle ja opettaja suuttuu. Opettaja menee keskustelemaan asiasta oppilaan isän kanssa, joka sanoo että Erkki ei koskaan valehtele. Opettaja menee kertomaan asian naapurille, joka sanoo, että on Erkki voinut sen tehdäkin.
Juha ”Watt” Tolvanen
Musiikkifriikki ja kriitikko Tolvanen kuuntelee eri artistien hittejä ja soittaa sitten heille valittaakseen laulun sanoista saaden näin ilmaisia levyjä.
Tolvasen soitot:
Kesämies
Karjalan murretta puhuva kesämies luettelee asioita, joita hän saa tai ei saa tehdä.
Kyttäruutu
Poliisi-TV-televisio-ohjelman parodia, jota juontaa Sakari Kaulaote. Ohjelmassa käsiteltyihin tapauksiin liittyi usein todistajana, uhrina tai epäiltynä punapukuinen lenkkeilijä ja sketsin lopussa kaikkia jotain lenkkeilijän liikkeistä tietäviä pyydetään ottamaan yhteyttä.
Ruijannokiperhonen
Ruijannokiperhonen (Erebia medusa) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pienehkö päiväperhonen. Ruijannokiperhonen esiintyy palearktisella alueella ja siitä on kuvattu useita alalajeja. Laji on rauhoitettu Suomessa 1. lokakuuta 2009 alkaen.
Vintiöt
Linnamäkeläiset
Sketsissä esitellään Pipa-Taunon, Höntsä-Makkosen, Nafta-Lefan, Stögön ja Reikä-Eeron elämää vankilassa. Lisäksi sketsiin kuuluu pastori Nikulainen ja vanginvartija Ossi. Sketsissä kaverukset juovat aina kahvia ja puhuvat tampereen murretta. Sketsin nimi on parodisoitu 1970-luvun televisiosarjasta Rintamäkeläiset.
Maailman vahvimmat miehet
Parodia Ilkka Nummistosta ja Markku Suonenvirrasta. Sketsissä esitetään voimailijat idiootteina. Sketsi päättyy yleensä siihen, että Markku vetää Ilkkaa turpaan.
Ruijannokiperhonen
Levinneisyys
Ruijannokiperhosen nimialalaji (Erebia medusa medusa) esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoista itään Vähään-Aasiaan ja pohjoisessa satunnaisesti Viroon asti. Alalaji Erebia medusa polaris esiintyy Fennoskandian pohjoisosissa. Muita alalajeja esiintyy Uralilla, Kaukasiassa ja Siperian kautta Amurille ja Kiinaan.
Vintiöt
Marko
Marko on hahmo, joka joutuu töissään johtavan tai vastuullisen asemansa vuoksi vastaamaan lukemattomiin kysymyksiin ja ongelmiin, mitä työtoverit hänelle esittävät. Tämän lisäksi Markolle tulee lisää kiireitä hänen jatkuvasti soivien puhelimiensa kautta. Markoa häiritään tavallisten, mahdottomien ja triviaalien tehtävien lisäksi myös jutustelun kaltaisilla kommenteilla ja havainnoilla ympäristöstä. Liioitellun suurista kiireistään huolimatta Marko suoriutuu tehtävistään mainiosti.
Mestarit – real life
Parodia Mestareista, jossa vitsaillaan Hectorin, Kirkan, Pave Maijasen ja Pepe Willbergin toilailusta. Sketsissä Pepe jää omassa laulussaan Aamussa ”siihen mä jään” -kohtaan toistaen tätä koko ajan. Pepe on myös joukon lapsellisin ja saa aina tahtonsa läpi.
Viimeisimmässä jaksossa Pave toi Mestareiden kämppään Juicen, Dave Lindholmin ja Pate Mustajärven.
Ruijannokiperhonen
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|200px|vasen Ruijannokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 19–25 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 33–41,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnan pohjaväri on koirailla tummanruskea, naarailla hieman vaaleampi. Kirjaukset ovat niukkoja. Siipiripset ovat yksiväriset. Siipien yläpinnalla on kärjen lähellä valkoteräinen kaksoissilmätäplä, jonka ympärillä on punakeltainen rengas. Tämän lisäksi siivissä on vaihteleva määrä täpliä riippuen alalajista. Naarailla täplät ovat usein isompia ja kirjaukset laajempia.
Vuoksi
Valtioiden rajat
Vuoksi kuului aluksi karjalaisille, jotka joutuivat keskiajalla noin 1260 jälkeen Novgorodin tasavallan vaikutuspiiriin. Ruotsalaisten vaikutus alueella kuitenkin kasvoi ja Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323 Karjala jaettiin ruotsalaisten ja novgorodilaisten etupiireihin. Rajalinja ylitti Vuoksen Äyräpään kohdalta niin, että yläjuoksu jäi Ruotsille ja alajuoksu Novgorodille. Novgorod vaihtui kannaksella Moskovan ruhtinaskunnaksi vuonna 1478, mutta rajat säilyivät täällä ennallaan. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 suoritettiin uusi aluejako, jossa Vuoksi siirtyi kokonaan Ruotsille. Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Ruotsi luovutti Karjalankannaksen Venäjälle ja Vuoksesta jäi vain lyhyt yläjuoksun osuus Ruotsille, joka sekin menetettiin Venäjälle Turun rauhassa vuonna 1743. Vuoksi säilyikin Venäjällä vuoteen 1812 saakka, jolloin niin sanottu Vanha Suomi, joka sisälsi Vuoksen alaosan, yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan. Suuruhtinaskunta oli suoraan tsaarin alainen itsehallintoalue, joka itsenäistyi sellaisenaan Suomen tasavallaksi vuonna 1917. Toiseen maailmansotaan liittyvä talvisota päättyi kuitenkin vuonna 1940 Moskovan rauhaan, jossa Vuoksi jäi suureksi osaksi Neuvostoliittoon. Alue valloitettiin vielä jatkosodassa takaisin, mutta sen menetettiin uudestaan Neuvostoliiton suurhyökkäyksessä. Alueluovutus saneltiin Moskovan rauhassa vuonna 1944 ja vahvistettiin Pariisin rauhansopimuksessa vuonna 1947.
Ruijannokiperhonen
Elinympäristö
Ruijannokiperhosen elinympäristöä ovat suomaasto, kosteat niityt ja avoin metsämaasto. Levinneisyysalueen pohjoisosissa laji esiintyy alangoilla, etelämpänä se on vuoristolaji, jota tavataan noin 2 000 metrin korkeudelle asti.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on toukokuusta heinäkuuhun riippuen esiintymisalueen leveysasteesta ja korkeudesta. Alalaji Erebia medusa polaris lentää Suomessa keskimäärin heinäkuun alkupuolella. Laji talvehtii toukkana kaksi kertaa, ensimmäisen kerran keskenkasvuisena ja toisen kerran täysikasvuisena.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat lampaannata (Festuca ovina), rantanurmikka (Poa palustris) ja lehtotesma (Milium effusum).
Vuoksi
Vuoksen vesivoimaa
Vuoksi on virrannut vapaana 1920-luvulle asti, vaikka sen virtaamasta onkin otettu mekaanista vesivoimaa esimerkiksi vesimyllyihin. Vanhimmat tiedot vesimyllyjen käytöstä Vuoksessa on 1700-luvun lopulta. Bernardin de Saint-Pierre kävi tutustumassa Suomeen ja julkaisi matkastaan kirjan Observations sur la Finlande vuonna 1763. Hän esitti siinä ideoitaan järjestää teollisuudelle vesivoimaa Vuoksen koskista. Vielä 1900-luvun alussa oli Vuoksessa 18 vapaasti virtaavaa koskea, joista suurin oli Imatra 18,4 metrin pudotuksella. Imatran lisäksi voidaan mainita Tainionkoski (pudotusta 6,5 metriä), Linnankoski (5,5 m), Vallinkoski (5,5 m) ja Rouhiankoski (7,8 m). Vuoksi putosi ensimmäisen 30 kilometrin matkalla yhteensä 64 metriä.
Vuoksen valjastamista sähköenergian tuottamiseksi alettiin tutkia 1800-luvun lopulla. Hydrografiseen tutkimukseen saatiin ensimmäinen määräraha vuonna 1896 ja tutkimukset aloitettiin seuraavana vuonna. Mittauksia jatkettiin vuosina 1898, 1899 ja 1902. Väliin mahtui tulvavuosi 1899, jolloin Saimaa tulvi ennätyksellisen paljon. Tie- ja vesirakennushallitus julkaisi vuonna 1904 tutkimuksien tulokset kirjana Lisiä Suomen hydrografiaan.
Vaikka Vuoksen valjastaminen sähköntuotantoon kiinnosti kotimaista teollisuusväkeä jo 1800-luvulla, ei siinä päästy alkuun pääomapulan vuoksi. Suurin tarve sähköenergialle oli Pietarin kaupungilla, joka oli Venäjän kaksimiljoonainen pääkaupunki ja yksi Euroopan viidestä metropolista. Kaupungissa käynnistyi vuonna 1886 ensimmäinen sähkölaitos, joka sai nopeasti seurakseen muitakin sähkölaitoksia. Näiden pääosakkaat olivat muun muassa Siemens & Halske, AEG, Helios ja erilaiset keskieurooppalaiset pankit. Pietarilaiset sähkölaitokset tuottivat sähköä höyrykoneilla englannista tuodulla kivihiilellä. Kivihiili oli kallista ja sen toimitukset olivat epävarmoja, joten pietarilaiset sähkölaitokset alkoivat tavoitella halvempaa vesivoimalla tuotettua sähköä. Sähköyhtiöt ja eurooppalaiset pankit ostivat kilvan Vuoksen koskiosuuksia. Joukossa oli kaksi norjalaisomistajaa. Norjalaiset ostivat Ab Tornatorin ja Enon kosken omisti norjalaisvetoisen W. Gutzeit & Co. Vuoksen koskiosuuksia omistivat vuonna 1914 68 % ulkomaalaiset, 31 % Suomen valtio ja talonpojat 1 %.
Vaikka omistajien suunnitelmat Vuoksen valjastamisesta 4–5 voimalaitoksella olivat pitkällä, oli Suomen Senaatti jarruttanut rakentamispäätöksiä eikä rakentamiseen oltu vielä päästy ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Tämä suututti Venäjän hallituksen. Se uhkasi tavavarikoida Vuoksen maa-alueet ja rakentaa itse voimalaitokset Pietarin energiapulan tyydyttämiseksi. Senaatti puolestaan esitti ottavansa koskiosuudet suurruhtinaskunnan haltuun ja rakentavansa itse voimalaitokset. Syksyllä 1919 alkanut vallankumous kuitenkin muutti Vuoksen rakentamisessa kaiken.
Monien suunnitelmien kariuduttua, päästiin ensimmäiseksi alkuun Linnankosken voimalaitoksen rakentamisessa. Se valmistui vuonna 1900 ja se sulki vain puolet Vuoksen uomasta. Voimalassa toimi 34 pientä Kaplan-turbiinia, josta tuotannossa oli vain 18. Voimalan pato oli rakenteeltaan puurakennelma, joka tärisi voimalaitoksen käydessä. Se nosti vedenpintaa vain kolmella metrillä ja tuotti siksi sähköä ainoastaan 1,08 megawattin (MW) teholla. Sähkö johdettiin viereiselle karbiinitehtaalle, joka kuitenkin paloi jo vuonna 1901. Tornator Oy kunnosti tehtaat vasta vuonna 1915 ja otti voimalaitoksen silloin takaisin sähköntuotantoon. Linnankosken voimala tuotti sähköä myös Imatrankosken vesivoimalaitoksen rakennustyömaalle, ennen kuin Imatranvoiman vedenpinta peitti tämän alleen. Linnankosken turbiinit ovat edelleen veden alla ja ne ovat siellä esimerkiksi urheilusukeltajien ihailtavana.
Räikkölänkoski oli varsin pitkä koskijakso ja sillä oli myös suuri pudotus. Sitä hyödynnettiin sähköntuotannossa kaivamalla kosken viereen vesikanavia, jonne asennettiin yhdeksän pitkittäin pyörivää vesiturbiinia. Niiden sähköllä toimi kuusi hiomakonetta, kuivaussylinteri, kymmenen pahvikonetta ja niiden puristimet. Sähköntuotannossa oli kuitenkin katkoksia, sillä vettä ei aina ollut riittävästi voimantuotantoon. Vasta 20 vuotta myöhemmin alkoi Enso rakentaa koskeen täysileveää patoa, joka tuli valmiiksi vuonna 1910.
Myös Tainionkosken valjastaminen oli hankalaa eri koskiosuuksien omistajien erimielisyyksien takia. Eugen Wolff sai hankittua toisen rannan itselleen Gustaf Törnuddin perikunnalta. Hän perusti kosken viereen puuhiomon vuonna 1885 ja paperitehtaan vuonna 1887. Tehtaiden voimanlähteenä oli aluksi vuodesta 1882 toimineet vesimyllyt. Rannalle kaivettiin vesikanavia, jonne asennettiin pitkittäin pyöriviä Achilles-turbiineja. Niiden yhteisteho oli 3 MW. Sähköenergiaa syntyi liikaa ja sitä myytiin myös tehtaan ulkopuolelle. Näiden oheen rakennettiin vielä viiden turbiinin voimalaitos, joka vuokrattiin Elektrokemiska AB:lle. Kun vastapuolen rannat saatiin lunastettua omaan käyttöön, rakennettiin Tainionkosken koko uoman yli pato vuonna 1921. Sen voimalaitosrakennus valmistui vuonna 1928, jolloin voimalassa toimi kaksi teholtaan 5 MW makaavaa Francis-turbiinia. Voimalaitokseen lisättiin myöhemmin uusia Kaplan-turbiineja.
Rouhialan vesivoimalaitosta alettiin rakentamaan vuonna 1934. Sitä oli edeltänyt koskiosuuksien ostaminen ja yhtiön omistajapohjan laajentaminen. Kun tyydyttävä omistuspohja oli syntynyt, otti Enso-Gutzeit itselleen hankkeen vetovastuun ja sen johdolla voimalaitos valmistui vuonna 1937. Tässä kolmannessa voimalaitoksessa toimi neljä 25 megawatin vesiturbiinia. Heti tämän jälkeen aloitettiin neljännen vesivoimalaitoksen rakennustyöt Enson Vallinkoskeen. Tämän voimalaitoksen rakentaminen keskeytyi talvisotaan ja se jäi Neuvostoliiton haltuun. Venäläiset kehittivät voimalaa korkeammaksi, mutta kun suomalaitset valtasivat alueen takaisin vuonna 1941, räjäyttivät venäläiset perääntyessään voimalan. Suomalaiset sekä korjasivat ja viimeistelivät voimalaitoksen että vihkivät sen käyttöön vuonna 1944. Voimalaitos suljettiin vain kuukauden käyttämisen jälkeen ja sen ainoa koneisto irrotettiin Neuvostoliiton hyökkäyksen pelossa. Rauhanehdoissa kaksi alinta voimalaa luovutettiin Neuvostoliitolle, joka viimeisteli ne toimintakuntoon ja ne ovat edelleen tuotannossa. Voimaloiden nykyiset nimet ovat Svetogorskin ja Lesogorskin voimala.
Vuoksen synty
Muinais-Saimaalla tarkoitetaan Saimaan aiempia järvimuotoja, jotka eri ikäisinä ovat olleet varsin erilaisia. Eräs erilainen piirre oli niiden laskujoen paikka. Kun muinainen Saimaa kuroutui merestä järveksi, laski se aluksi kohti pohjoista, eikä etelään, niin kuin se tekee nykyään. Syy Saimaan pohjoiselle lasku-uomalle on ollut jääkaudessa. Viime jääkauden loppuvaiheessa oli Skandinavian kallioperä painunut mannerjäätikön painosta ”kuopalle”. Kuopan syvin kohta sijaitsi nykyisen Perämeren kohdalla. Koska muinainen Saimaa sijaitsi ”kuopan etelärinteessä”, oli järvialtaan pohja kallellaan kohti luodetta. Järvialtaaseen kerääntynyt vesi valui sen luoteispäähän, joten Saimaan pinta-ala oli silloin nykyiseen verrattuna pienempi.
Vintiöt
Nap nap
Kuminen sammakkohanska opettaa satunnaisille ihmisille moraalia yhden tavun avulla.
Vuoksi
Vuoksen synty
Kallistuminen jatkui kuitenkin edelleen ja vesi alkoi lopulta nousta ensimmäistä Salpausselkää vasten. Nykyisen Imatran kohdalla oli Salpausselässä matalampi ja repaleinen kohta, jonka korkeustason Saimaan vesi lopulta saavutti. Vedellä ei ollut vaikeuksia tunkeutua alueen läpi, sillä se muodostui savesta, hiekasta, sorasta ja irtonaisista kivistä. Virtaava vesi, eli Vuoksi, huuhtoi irtoaineksen mennessään ja kulutti itselleen uuden lasku-uoman reunaharjanteen taakse. Siellä sijaitsi valmis jokilaakso, jonne vesi jatkoi matkaansa. Jokilaakso kuului Immalanjärvestä alkavalle Virasojalle, joka laski sitä myöten muinaiseen Laatokkaan. Vuoksi otti saman lasku-uoman reitikseen ja pian sen valtavaksi kasvanut virtaama huuhtoi maaperän kerrostumat pois ja sen alla sijainnut kallioperä paljastui.
Maankohoaminen oli aiheuttanut myös muinaisessa Laatokassa järvialtaan kallistumisen kohti kaakkoa. Laatokka sijaitsi Perämereltä mitattuna varsin kaukana ja sen kallistuminen oli vielä alkuvaiheessaan. Laatokan vedet olivat korkealla järven luoteis- ja länsirannoilla ja matalalla sen itä- ja etelärannoilla samaan aikaan kun Vuoksi puhkesi. Järven länsirannan rantaviiva on arvioitu sijainneen 20–23 metriä nykyistä merenpintaa ylempänä (mpy.). Nykyisen Laatokan rantaviiva sijaitsee yli 50 kilometrin päässä silloisesta Vuoksen laskupaikasta. Vuoksi oli aluksi vain 30 kilometriä pitkä, sillä se laski muinaiseen lahteen Jääskessä. Kaikki vedenvirtauksen irrottamat maat ja kasvillisuus laskeutuivat lahden pohjukkaan. Sinne muodostui suisto, jonka parikilometrisen lietteen yläpinta jäi Laatokan vedenpinnan tasolle. Jääsken suistoalue erottuu maastossa edelleen, vaikka osa siitä on kulunut pois Vuoksen myöhemmissä virtauksissa.
Vuoksen 30 kilometriä pitkä joki sisälsi lukuisia koskijaksoja, joiden yhteinen pudotus on 63 metriä. Vuoksi on syntyessää virrannut niiden läpi suuresti pauhaten. Myös Vuoksen niskalla paikassa, jossa sijaitsee nykyään Imatran vesivoimalaitos, oli Vuoksen vedenpinnan korkeus 62 metriä mpy. Tämän korkeuden alapuolelta löytyy Imatrankosken kallioissa veden virtauksien tekemiä eroosion merkkejä. Niitä ovat esimerkiksi koskikirnut, joita on löydetty kymmeniä. Joenrantojen rantatörmät kohoavat täällä paikoitellen 20–30 metrin korkeuteen joesta. Syntyhetkellä Vuoksi oli huomattavasti leveämpi kuin hieman myöhemmin, jolloin Saimaan vedenpinta oli tasaantunut alemmaksi noin kolme metriä.
Vuoksen puhkeamisen ajankohtaa on yritetty arvioida maaperän jäännösten perusteella. Aaro Hellaakoski määritti (1930-luvulla) Vuoksen syntyhetken ottamalla Linnansuolta siitepölynäytteitä. Niiden avulla hän ajoitti tapahtuman varovaisesti 4 500–4 000 vuotta sitten. Veikko Lappalainen arvioi (1960-luvun alussa) tapahtuman iäksi maankohoamisen perusteella 3 800 vuotta. Matti Saarnisto määritti tapahtuman Linnasuohon hautautuneiden puunkappaleiden ja turvekerrosten radiohiiliajoituksella. Hän on myöhemmin esittänyt kalibroiduksi iäksi 5 700 vuotta. Samalla menetelmällä esittivät Irina Delusin ja Joakim Donner (vuonna 1995) puhkeamisen iäksi 6 000 vuotta. Vuonna 2014 ilmoitettiin iäksi 5 890 vuotta.
Laatokan vaiheiden vaikutus Vuokseen
pienoiskuva|Laatokka ennen Nevan puhkeamista. Myös Laatokka on kokenut samantapaisia maankohoamisesta ja kallioperän kallistumisesta johtuvia muutoksia. Ne eivät kuitenkaan ole olleet yhtä vaikuttavia kuin Saimaalla Vuoksen syntyhetkellä, vaan kallistumisen avaama uusi laskureitti odotti vielä syntymistään. Karjalankannas oli Laatokan ympäristön matalinta seutua ja Laatokka laski Itämereen nykyisen Viipurin kohdalla Viipurinlahden Suomenvedenpohjaan. Kannaksen keskivaiheilla sijaitseva matala ylänkö pakotti Laatokan lasku-uoman mutkittelemaan Jääsken kohdalla leveänä, mutta matalana uomana, kohti länttä. Se virtasi muun muassa Kaltoveden, Noskuanselän, Ventelänselän ja Juustilanselän muodostamaa järvireittiä pitkin. Lasku-uomaan yhtyvästä Vuoksen lasku-uomasta purkautui siihen runsaasti vettä. Laatokan vedenpinta nousi tämän vuoksi useita metrejä, sillä Laatokan lasku-uoma ei kyennyt samanaikaisesti vetämään niin suurta vesimäärää. Jatkossakin Vuoksi vastasi yhdestä neljäsosasta Laatokkaan tulevasta virtaamasta.
Laatokan ympäristön vuosisatojen ajan kestänyt epätasainen maankohoaminen aiheutti hitaan kallistumisen kaakkoon päin. Kallistuminen nosti Laatokan vedenpintaa sen kaakkoisrannoilla ja noin 3 350 vuotta sitten sen vedenpinta ylitti siellä vedenjakajan. Vedenjakajan ylittänyt vesi syövytti pehmeää maakerrosta niin paljon, että lopulta Laatokan vedenpinta aleni noin kymmenen metriä. Myös Laatokan vanhan lasku-uoman vedenpinta aleni, mutta se ei kuivunut kokonaan. Uudesta lasku-uomasta eli Nevasta tuli kuitenkin Laatokan päälasku-uoma. Vuoksen vedet virtasivat samanaikaisesti sekä suoraan Viipurinlahdelle että Käkisalmen kautta Laatokkaan eli siitä oli siis tullut bifurkaatiojoki. Vuoksen pääuoma oli Käkisalmen haara, joten Vuoksi piteni yli sata kilometriä. Muodostuiko Laatokasta silloin samalla bifurkaatiojärvi, on määrittely ja tarkemman tarkastelun arvoinen asia. Aluksi Viipurinlahden suunnassa oli virtaus kohtalainen, koska Tiurinkoskessa oli korkealla sijaitseva kynnys. Vuosisatojen aikana Tiurinkosken kynnys kuitenkin kului, jolloin Käkisalmen reitin virtaama voimistui Viipurin vesistöreitin kustannuksella. Historialliselle ajalle tultaessa Viipurinlahden vesireitti ei ollut enää merkittävä.
Vesistön valuma-alue, lähialue ja sivujoet
Vuoksi on Vuoksen vesistön laskujoki Laatokkaan. Se alkaa Saimaasta ja joen pääuoma laskee 153 kilometrin jälkeen Laatokkaan Metsäpirtissä. Vuoksella on lisäksi pohjoiseen Räisälän kautta Käkisalmeen virtaava vähävetinen haara, joka on yli 70 kilometriä pitkä. Joen alkulähteen Saimaan pinta-ala on 4 280 neliökilometriä (km²), mikä tekee siitä neljänneksi suurimman eurooppalainen järven. Saimaan valuma-alue on 61 070 km². Vuoksi laskee Laatokkaan, jonka pinta-ala on 17 700 km² suuri ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 276 500 km². Laatokka on Euroopan suurin järvi ja maailman 14. suurin järvi. Tästä alasta on Vuoksen valuma-aluetta 68 501 km² eli 24,8 %.
Vuoksen valuma-alueen latvavedet sijaitsevat Venäjällä ja Suomessa ja ne kerääntyvät Suomessa Saimaaseen. Saimaasta ne laskevat Venäjän puolelle Laatokkaan. Vuoksen valuma-alueesta 52 696 km² (77 %) sijaitsee Suomen puolella ja 15 805 km² (23 %) Venäjän puolella. Vuoksen virtaamia seurataan Suomen puolella Tainionkosken voimalaitoksella. Vuoksen virtaamista on tilastoitua tietoa vuodesta 1847 asti. Vuosina 1847–2004 on joen vuosittainen keskivirtaama Tainionkoskella ollut 684 m³/s eli 21,6 km³ vuodessa. Vuosittainen keskivirtaama on vaihdellut arvojen 220 m³/s (vuonna 1942) ja 1 160 m³/s (1899).
Vuoksen lähialue käsittää ne Saimaan alapuoliset vesistöjen valuma-alueet, jotka laskevat Vuokseen. Niiden yhteispinta-ala on 7 090 km², josta 6 596 km² sijaitsee Venäjällä ja loput 498 km² Suomessa. Suomen vesistöviranomaiset käsittelevät niitä Vuoksen alueen vesistöalueessa. Edellä on käsitelty Vuoksen uomien kulkua ja seuraavassa luetellaan taulukossa joitakin Vuokseen yhtyviä sivujokia tai -ojia. Sivujoen tietojen lähteet on luetteloitu taulukon alla tai lähdeluettelossa.
Lähteet: 1 = joen suomenkielinen Wikipedia, 2 = joen venäjänkielinen wikipedia, 3 = Karttapaikka, 4 = GeoMikser (venäl.), 5 = karjalankartat.fi
Vintiöt
Natinkia, natinkia
Natinkia, natinkia on parodia televisio-ohjelmasta Antiikkia, antiikkia, jossa tuodaan ohjelman juontaja Denzel Washingtonin arvioitavaksi antiikkista tavaraa. Sketsi päättyy yleensä siten, että Denzel tuhoaa esineen ja ajaa tavaran tuoneen henkilön tiehensä.
Portsareiden ylivaltaa
Juopot sisään, selvät ulos, ja jos naama ei miellytä, ulos!
Rampe ja Sirkka
Aviopari. Rampe on viimeiseen asti sitä mieltä, että ainoa oikea auto on Opel Kadett 1970-luvulta. Aina kun Rampe lähtee ajamaan, Sirkka tokaisee että ei tule kyytiin. Rampe vastaa tähän kovasti huutaen ”mäne pussilla!” ja lähtee matkaan. Yleensä sketsin lopussa Rampe ajaa auton katolleen. Yhdessä sketsissä Sirkka ajoi auton katolleen.
Rane ja Keravan kollit
Keravan kolleilla on omia näkemyksiä erilaisista asioista, esimerkiksi mikä on paras bändi tai kuka on seksikkäin julkkisnainen. Rane on aina eri mieltä ja kertoo asioista totuuden. Lisäksi Rane muutenkin alistaa kollit tarvittaessa väkivalloin ja laittaa heidät palvomaan häntä ja lausumaan ”Rane on kingi!”.
REVA
REalistinen VAihtoehto miehille – vaihtoehtoinen puolue.
Teuvo – julistaja
Teuvon ilosanomaa julistava, takin huppuun piiloutunut fanaatikko painostaa satunnaista vastaantulijaa tulemaan kanssaan Teuvo-iltamiin laulamaan ja soittamaan kitaraa.
Varjomiehet
Varjomiehet tekevät jotain, joka näyttää pimeällä ulkoapäin kauhealta, mutta paljastuu sisältäpäin nähtäessä harmittomaksi.
Veijo Hietala Show
Kun Veijo Hietala Show’ssa keskustelutilanne menee jumiin, paikalle kutsutaan Veijo Hietala, joka saa vieraat suuttumaan.
Vesipuisto Surina
Parodia vesipuisto Serenan televisiomainoksesta. Sketsiä ei ole esitetty televisiossa, vaan se löytyy Vintiöt Naked -DVD:n poistetuista kohtauksista. Sketsissä isä tuo poikansa Surinaan, ja paikka osoittautuu hirveäksi. Sketsi on kuvattu Keravan maauimalassa.
Haluatko massimieheksi?
Haluatko miljonääriksi? -parodia, joka esiintyi kahdessa viimeisessä Ten Years After -jaksossa. Kilpailija ei läpäise edes ensimmäistä kysymystä, koska juontaja sekoittaa hänen päänsä.
Julkaisut
Vuonna 2004 julkaistiin kahden DVD:n kokoelma Vintiöt Naked, joka sisältää kaikki 12 Vintiöt – Ten Years After -jaksoa osittain leikattuina, 6-osaisen Vintiöiden kosto -sarjan, joka sisältää sketsejä ensimmäiseltä tuotantokaudelta sekä muuta bonusmateriaalia, muun muassa leikattuja kohtauksia ja musiikkivideoita.
Iso (automerkki)
pienoiskuva|Iso Grifo oli tuotannossa 1963-1974.Iso oli italialainen automerkki, joka valmisti pientä Isetta-kääpiöautoa sekä nopeita GT-autoja 1950-luvulta 1970-luvulle. Tätä ennen yhtiö valmisti moottoripyöriä ja skoottereita. 1960-luvun alkupuolella merkki esitteli Torinon autonäyttelyssä Iso Rivoltan, 2+2-paikkaisen Gran Turismo -tyyppisen urheiluauton. Pian tämän jälkeen esiteltiin toinen malli Iso Grifo. Kummassakin mallissa käytettiin Chevroletin V8-moottoria. Yhtiö ajautui myöhemmin 1970-luvulla konkurssiin urheiluautotuotannon jäädessä vain 1 700 kappaleeseen.
Autojen muotoilusta vastasivat italialaiset suuret muotoilijat Giorgetto Giugiaro, Bertone ja Ghia.
1990-luvulla on valmistettu kaksi prototyyppiä (Iso Grifo 90, Iso Grifo 96).
Nemi (sarjakuva)
Nemi on Lise Myhren piirtämä norjalainen sarjakuva, jonka päähenkilö on mustiin pukeutuva ja epäsovinnainen goottityttö Nemi. Sarja alkoi vuonna 1997 ja saavutti nopeasti suosiota etenkin Pohjoismaissa. Suomeen sarja tuli vuonna 2003, ja sitä julkaistaan päivittäin muun muassa Ilta-Sanomissa ja perjantaisin Metrossa. Suomeksi on tähän mennessä ilmestynyt myös yksitoista Nemi-albumia ja kuusi Nemi-sarjakuvakirjaa. Viimeisin julkaistiin syksyllä 2011.
Katie Hobbs
Katie Hobbs (s. 28. joulukuuta 1969) on amerikkalainen sosiaalityöntekijä ja poliitikko, joka on vuodesta 2023 lähtien toiminut Arizonan kuvernöörinä. Hän edustaa demokraattista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä
Hobbs syntyi Tempessä vuonna 1969. Lapsuudenkoti oli keskiluokkainen, josta Hobbs katsoi oppineensa palvelualttiuden. Hobbsilla on kaksoissisko, joka on sittemmin valmistunut luokanopettajaksi.
Hobbs opiskeli ensin Pohjois-Arizona yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1992 pääaineenaan sosiaalitiede. Hän jatkoi opintojaan Arizonan osavaltionyliopistossa valmistuen maisteriksi vuonna 1995. Hän on työskennellyt sosiaalityöntekijänä vuodesta 1992 lähtien erikoistuen mm. kotiväkivaltaan ja kodittomuuteen.
Hobbs on vuodesta 1996 lähtien ollut naimisissa lasten terapeuttina toimivan Patrick Goodmanin kanssa. Parilla on kaksi aikuista lasta.
Poliittinen ura
Arizonan osavaltion edustajainhuoneeseen Hobbs valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2011. Vuonna 2014 hänet valittiin osavaltion senaattiin. Hän toimi mm. sosiaali- ja terveydenhuolosta vastaavassa komiteassa. Senaatissa hän oli myös vähemmistöpuheenjohtaja.
Vuonna 2018 Hobbs valittiin Arizonan sisäministeriksi. Hän vastasi kaudellaan myös koronapandemian hoidosta osavaltiossa. Lisäksi vuoden 2020 presidentinvaalien jälkimainingeissa Arizonassa suoritettiin äänten tarkastuslaskenta Maricopan piirikunnassa. Joe Biden oli saanut piirikunnassa yli 45 000 ääntä ja voittanut Arizonassa ensimmäisenä demokraattien presidenttiehdokkaana sitten Bill Clintonin. Äänten tarkastuslaskennasta vastasi floridalainen Cyber Ninjas -niminen yritys, jolla ei ollut mitään aikaisempaa kokemusta äänten tarkastuslaskennasta eikä liittovaltion sertifikaattia toiminnalleen. Kun republikaanit luovuttivat äänestyskoneet tarkastuslaskennan tekevälle yritykselle, sisäministeri Hobbs katsoi, ettei niiden turvallisuudesta ole enää takuita ja piirikunnan on hankittava uudet tilalle.
Kuvernöörinä
Vuoden 2022 kuvernöörinvaaleissa Hobbsin vastaehdokas oli republikaanien Kari Lake. Tämä oli entisen presidentin Donald Trumpin tukija ja oli aiemmin kyseenalaistunut vuoden 2020 presidentinvaalien tuloksen. Lake hävisi vaalit hieman yli 17 000 äänellä, mutta kyseenalaisti vaalituloksen. Maricopan piirikunnan tuomari katsoi kuitenkin, ettei Laken väittelle löytynyt tarpeeksi todisteita ja hylkäsi tapauksen.
Hobbs vannoi virkavalansa 2. tammikuuta 2023.
Ruskosirppisiipi
Ruskosirppisiipi (Drepana curvatula) on eteläisemmässä Suomessa melko yleinen, lämpimän ruskea yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Ruskosirppisiiven etusiipien pohjaväri on selkeästi ruskea. Siivet ovat muodoltaan hieman pitkänomaiset, ja etusiiven kärki muodostaa pitkän ja selkeän, sirppimäisen kaarteen. Etusiivissä on useita mustanruskeita, kevyesti aaltoilevia poikkiviiruja. Siiven takareunasta etureunaan saakka ulottuu punertavan ruskea, hieman kaareva poikkijuova, joka tekee siiven kärjen kohdalla terävän mutkan siiven kärkeä kohti. Keskitäplä muodostuu kahdesta, mustanharmaasta, keskenään lähes samankokoisesta pilkusta. Takasiivet ovat vain hivenen vaaleamman ruskeat, ja niissä on selvät, tummanruskeat poikkiviirut sekä pieni keskitäplä. Siipiväli on 30–39 mm.
Ruskosirppisiiven voi sekoittaa yleisempään täpläsirppisiipeen (Drepana falcataria). Pohjavärin lisäksi lajit erottaa etusiiven punertavan juovan muodosta, keskitäplien kokoerosta sekä takasiipien kuvioinnista.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan Portugalista aina Japaniin saakka ulottuvalla alueella. Suomessa lajia esiintyy vain Etelä- ja Keski-Suomessa, suunnilleen Vaasa-Lieksa-linjalle saakka. Keski-Euroopassa ruskosirppisiivellä on kesän aikana kaksi päällekkäistä sukupolvea, mutta Suomessa toinen sukupolvi on harvinainen. Ruskosirppisiipi aloittaa lentonsa hieman sukulaislajejaan myöhemmin, ja perhosia voi tavata kesäkuun puolivälistä elokuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Ruskosirppisiipi lentää öisin ja elää toukan pääasiallista ravintokasvia, leppää, kasvavilla paikoilla, kuten metsänlaidoilla ja kosteikoissa. Ruskosirppisiipi tulee valolle, mutta lähtee häirittynä lentoon myös päivällä. Aikuisen perhosen suuosat ovat surkastuneet, eikä se nauti ravintoa. Täysikasvuinen toukka asettautuu lehden ja kehräämänsä verkon väliin ja koteloituu. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi
Toukka elää pääasiassa lepillä (Alnus).
Diddy Kong Racing DS
Diddy Kong Racing DS on Raren kehittämä ja Nintendon vuonna 2007 julkaisema kilpa-ajopeli joka julkaistiin Nintendo DS-konsolille. Diddy Kong Racing DS on uudelleentehty versio paljon kritisointia saaneelle Diddy Kong Racingille. Toisin kuin edeltäjä, tätä peliä ei ole julkaistu ollenkaan Japanissa.
Pelaaminen
Diddy Kong Racing DS-pelissä pelaajan täytyy läpäistä erilaisia kilpa-ajoja ja läpäistä sen myötä erilaisia maita. Pelaaja voi tässä pelissä edeltäjän tapaan ohjata auton lisäksi erilaisia muitakin kulkuvälineitä, jotka ovat ilmatyynyalus ja lentokone, jokaisessa radassa pelaaja kohtaa erilaisia ilmapalloja joista voi saada erilaisia avusteita kuten ohjuksen jota voi muiden avusteiden tavoin kehittää säästämällä avusteen seuraavan ilmapallon keräämiseen asti, ilmapalloja on joka radalla eri värisiä joista punaisesta saa ohjuksen, sinisestä vauhtilisän, vihreästä öljyläikän, keltaisesta kilven ja monivärisestä puolestaan magneetin, pelaaja voi kuitenkin ostaa myös lukuisia lisäavusteita saatavaksi erilaisille ilmapalloille. Tässä pelissä pelaaja voi uutena juttuna kerätä kaikilta radoilta erilaisia kolikoita joilla voi kehittää ajoneuvon kykyjä.
Pelaaja voi myös pelata kilpailujen lisäksi pallojenpoksauttamiskilpailuja joissa täytyy puolestaan poksauttaa mahdollisimman monta vastaantulevaa ilmapalloa Taj:n lentävältä matolta. Kun pelaaja on saanut läpäistyä kaikki normaalit kisat yhdestä maasta, hän kohtaa kyseisen maan vastuksen. Jos pelaaja on läpäissyt jokaisen kilpailun ja vastuksen, hän avaa myös kyseisen maan Grand Prixin jossa täytyy päästä mahdollisimman hyvälle sijalle. Jos pelaaja on saanut läpäistyä kaikki valmiiksi auki olevat maat täysin läpi ja päihittänyt Diddy Kongin arkkivihollisen Wizpigin, hän avaa erikoismaan jossa on tavallisten kisojen ja Grand Prixin lisäksi ovi, josta pääsee vasta sitten sisään kun on luonut moninpelitilassa T.T:n toivekisan joilla voi puolestaan kisata muita pelaajia vastaan, moninpelitilassa pelaaja voi myös pelata mm. keräyskisoja joissa täytyy kerätä ennen muita pelaajia viisi Taj-merkkiä ja taisteluja taisteluradoilla joilla voi taistella muita pelaajia vastaan.
Vastaanotto
Diddy Kong Racing DS sai pääosin keskinkertaisia vastaanottoja. Game Rankings antoi sille arvosanaksi 67%. Metacriticiltä se sai hieman huonomman arvosanan, sillä se antoi pelille 39 arvostelijan antamien arvosanojen keskiarvoksi 63/100.
Punanokkatoko
Punanokkatoko (Tockus erythrorhynchus) on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan eteläisestä Mauritaniasta läpi Somalian koilliseen Tansaniaan. Punanokkatokon viisi alalajia on nyttemmin erotettu omiksi lajeikseen, kempi, erythrorhynchus, ruahae, rufirostris ja damarensis. IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi, mutta sisällyttää siihen kaikki taksonit paitsi damarensiksen.
Diddy Kong Racing DS
Vastaanotto
Ngamer, epävirallinen brittiläinen Nintendo-lehti yllättyi Diddy Kong Racing DS:n erilaisten kilpailuen määrästä ja laajasti nautittavasta verkkopelimoodista, mutta kritisoi kosketusnäyttökohtauksien huonoa laatua, pallojen poksauttamispeliä Taj-hahmon matolla ja kolmatta pomotaistelua. Official Nintendo Magazine myös kritisoi peliä ratojen pilviasettamisesta (joka saa arvioijat tylsistymään) ja satunnaisesti luotuja mäkiä ja metkuja. Nämä tekijät vaikuttivat siihen että peli sai arvosanaksi 80%.
Punanokkatoko
Lajin pääasiallisia elinalueita ovat kuivat metsät ja savannit, mutta myös pensaikkoalueet aina parin kilometrin korkeuteen saakka.
Diddy Kong Racing DS
Vastaanotto
25. heinäkuuta 2007 mennessä peliä oltiin myyty 1.04 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Aiheesta muualla
Diddy Kong Racing DS Diddy Kong Racing
Far Beyond Driven
Far Beyond Driven on vuonna 1994 julkaistu groove metal -yhtye Panteran albumi. Albumi nousi ilmestyessään heti Australiassa ja Yhdysvalloissa albumilistojen kärkeen. Albumilla yhtye meni vieläkin raskaampaan, aggressiivisempaan ja jopa brutaalimpaan suuntaan mitä edellisellä albumilla Vulgar Display of Power. Albumi sisältää mm. hitit kitarariffeistään tunnetut "5 Minutes Alone", "I'm Broken" ja singlehitin, Black Sabbath-coverin "Planet Caravan", joka on yhtyeen harvoja rauhallisia kappaleita. Kappaleessa "Becoming" on tunnettu nopea bassorumpusoittosarja.
Kappaleista "5 Minutes Alone", " Planet Caravan" ja "I'm Broken" tehtiin tunnetut musiikkivideot.
Albumi nousi Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle.
Italian naisten jalkapallomaajoukkue
Italian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Italiaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Italian naismaajoukkue on osallistunut MM-kisoihin kolmasti. Vuoden 1991 kisoissa Kiinassa se voitti alkulohkossa Taiwanin 5–0 Carolina Moracen tehtyä hattutempun ja Nigerian 1–0 Moracen tehtyä ottelun ainoan maalin mutta hävisi Saksalle 0–2. Puolivälierissä joukkue hävisi Norjalle jatkoajan jälkeen 2–3.
Vuoden 1999 MM-kisoissa Yhdysvalloissa Italia pelasi alkulohkossa Saksan kanssa tasapelin 1–1, hävisi Brasilialle 0–2 ja voitti Meksikon 2–0 mutta ei selviytynyt puolivälieriin. Joukkueen maalintekijät turnauksessa olivat Patrizia Panico (2 maalia) ja Paola Zanni (1 maali).
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Italia voitti alkulohkossaan Australian 2–1 ja Jamaikan 5–0 sekä hävisi Brasilialle 0–1. Italia pääsi lohkovoittajana neljännesvälieriin, joissa se voitti Kiinan 2–0. Puolivälierissä Italia hävisi Alankomaille 0–2. Joukkueen maaleista Aurora Galli ja Cristiana Girelli tekivät kolme, Barbara Bonansea kaksi sekä Valentina Giacinti yhden. Joukkuetta valmensi Milena Bertolini.
EM-kisoissa Italia on parhaimmillaan sijoittunut toiseksi. Vuonna 1984 se hävisi välierissä Ruotsille eikä silloin pelattu pronssiottelua. Vuonna 1987 Italia voitti pronssiottelussa Englannin 2–1. Vuonna 1989 joukkue hävisi pronssiottelussa Ruotsille jatkoajan jälkeen 1–2 ja vuonna 1991 Tanskalle varsinaisella peliajalla 1–2. Vuonna 1993 Italia pääsi finaaliin, jossa se hävisi Norjalle 0–1. Vuonna 1995 Italian tie katkesi puolivälieriin. Vuonna 1997 Italia pääsi jälleen finaaliin, jossa Saksa oli parempi maalein 0–2. Vuosien 2001 ja 2005 EM-kisoissa Italia ei selviytynyt jatkoon alkulohkoistaan kahdeksan joukkueen lopputurnauksessa. Vuoden 2009 EM-turnauksessa, johon osallistui 12 joukkuetta, voitti Italia alkulohkossaan Englannin 2–1 ja Venäjän 2–0 sekä hävisi Ruotsille 0–2. Italia selviytyi puolivälieriin, joissa se hävisi Saksalle 1–2. Vuoden 2013 EM-kisoissa Italia selviytyi alkulohkostaan kakkosena jatkoon pelattuaan Suomen kanssa tasan 0–0, voitettuaan Tanskan 2–1 sekä hävittyään emäntämaa Ruotsille 1–3. Puolivälierissä Italia hävisi Saksalle 0–1. Vuoden 2017 EM-kisoissa Italia jäi alkulohkoon hävittyään sekä Venäjälle että Saksalle 1–2 ja voitettuaan Ruotsin 3–2.
Italia on myös voittanut epävirallisen Euroopan-mestaruuden vuonna 1969 ja päässyt epävirallisten maailmanmestaruuskisojen finaaliin 1970.
Jan Hultin
Jan Aarne Hultin (s. 23. marraskuuta 1956 Lappeenranta) on suomalainen kulttuurivaikuttaja. Hän oli Savonlinnan oopperajuhlien johtaja vuosina 2002–2012. Syksyllä 2015 Hultin aloitti kaksivuotiskauden Joroisten Musiikkipäivien taiteellisena johtajana.