cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Octavia minor
Toinen avioliitto
Avioliitosta huolimatta Antoniuksen ja Octavianuksen välit rakoilivat ja Octavia yritti sovitella heidän välejään. 37 eaa. Octavia oli auttamassa Tarentumin sopimuksen laatimisessa. Antonius suostui olemaan tukematta Sextus Pompeiusta ja lupasi Octavianukselle 120 laivaa Sextusta vastaan. Vastaavasti Octavianus lupasi Antoniukselle neljä legioonaa tulevaa Parthian sotaretkeä varten. Sopimus vahvistettiin jälleen avioliitolla, Antyllus kihlattiin Octavianuksen tyttärelle, Julialle.
Talven 37/36 ea. Antonius vietti Antiokiassa valmistellen Parthian sotaretkeä. Octavian tarkoituksena oli seurata Antoniusta, mutta hän sairastui ja palasi Italiaan. Octavia ei näkisi enää Antoniusta. Talven Antonius vietti Kleopatran kanssa, joka tuli Antoniuksen kutsusta. He jatkoivat aiempaa suhdettaan ja olivat tämän jälkeen lähes erottamattomia.
Antoniuksen sotaretki Parthiaan epäonnistui täysin. Keväällä 35 eaa. Octavia matkusti Ateenaan tavatakseen Antoniuksen. Mukanaan hänellä oli rahaa ja varusteita. Octavia oli myös suostutellut veljensä luovuttamaan lisää joukkoja Antoniukselle. Octavianus luovutti vain kymmenesosan Tarentumissa sovituista joukoista, ja palautti vain osan Antoniukselta saamistaan laivoista. Octavianus mahdollisesti provosoi Antoniusta ja onnistui siinä, Antonius närkästyi. Antonius otti Octavian tuomat varusteet ja sotilaat vastaan, mutta jätti Octavialle viestin, jossa käski Octaviaa palaamaan Roomaan. Octavia totteli ja palasi heidän yhteiseen kotiinsa. Octavianuksen kehotuksista huolimatta Octavia kieltäytyi eroamasta Antoniuksesta. Samana vuonna Octavianus myönsi Octavialle ja vaimolleen Livialle koskemattomuuden, joka yleensä oli ollut kansantribuuneilla. Ensimmäistä kertaa se myönnettiin naisille. Heille pystytettiin patsaat, ja he saivat hoitaa itsenäisesti omaisuuttaan ilman holhoojaa.
Avioero
Antoniuksen ja Octavianuksen välit rakoilivat pahasti ja oli vain ajan kysymys, milloin sota syttyisi. Niin kauan kuin Octavia oli virallisesti naimisissa Antoniuksen kanssa, Octavianus ei voinut ryhtyä avoimeen sotaan. Antonius erosi Octaviasta 32 eaa. ja Octavianus saattoi vihdoin julistaa sodan Antoniusta ja Kleopatraa vastaan. Eron myötä lapset jäivät Octavialle, ainoastaan Antyllus lähti Antoniuksen luokse.
Myöhempi elämä ja kuolema
Antoniuksen kuoleman jälkeen 30 eaa. Octavia sai kasvatettavakseen myös Antoniuksen ja Kleopatran lapset. Octavia piti huolen, että lapset saivat hyvän kasvatuksen, ja järjesti heille hyvät avioliitot. Octavia ei itse mennyt enää naimisiin. 23 eaa. Octavian poika Marcellus sairastui ja kuoli. Augustus oli kaavaillut Marcelluksesta perijäänsä ja naittanut hänet tyttärelleen. Octavia ei toipunut poikansa kuolemasta vaan pukeutui suruvaatteisiin eikä halunnut kuulla Marcelluksen nimeä mainittavan. Suru ei saanut Octaviaa vetäytymään kokonaan syrjään. Octavia neuvoi veljeään naittamaan leskeksi jääneen Julian Agrippalle vahvistaakseen miesten välistä sidettä, vaikka Agrippa oli naimisissa Octavian tyttären kanssa.
Octavia kuoli vuonna 11 eaa. tai 9 eaa. Augustus järjesti rakkaalle sisarelleen julkiset hautajaiset. Augustuksen lisäksi Drusus piti hautajaispuheen. Octavia haudattiin Augustuksen mausoleumiin poikansa lähelle. Augustus rakennutti sisarensa kunniaksi Porticus Octaviaen, jossa oli muun muassa kirjasto.
Lapset
Marcellus ja Octavia saivat kolme lasta:
Antonius ja Octavia saivat kaksi lasta:
Octaviasta tuli myös Antoniuksen muiden lasten holhooja:
Old Streetin asema
Old Streetin asema on rautatie- ja metroasema Islingtonissa Lontoon Cityn pohjoispuolella Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on kokonaan maanalainen ja sijaitsee Lontoon matkakortin maksualueella 1.
Metro
Old Streetin metroasema on Lontoon metron Northern Linella Moorgaten ja Angelin asemien välillä. Asema on avattu alun perin osana City and South London Railwayta vuonna 1901.
Rautatieasema
Old Streetin rautatieasema on First Capital Connectin liikennöimällä Northern City Line -rataosalla Moorgaten ja Essex Roadin asemien välillä. Northern City Linen laiturit on rakennettu vuonna 1904.
Timo Turunen (jääkiekkoilija, 1964)
Pelaajauran jälkeen Turunen siirtyi valmennustehtäviin ja debytoi Joensuussa Mestis-joukkueen apuvalmentajana syksyllä 2006. Kahden Joensuun vuoden jälkeen Turunen siirtyi apuvalmentajaksi Mikkelin Jukureihin ja palasi sieltä seuraavalle kaudelle takaisin Joensuuhun. Pesti Joensuussa jäi yhden kauden mittaiseksi ja kaudelle 2010–2011 Turunen palasi takaisin apuvalmentajaksi Mikkeliin. Tällä erää Turunen toimi Jukureiden apuvalmentajana kuuden kauden ajan, ennen siirtymistään Hämeenlinnaan HPK:n liigajoukkueen apuvalmentajaksi kauden 2016–2017 alusta. Kaudesta 2021–2022 alkaen hän on toiminut Porin Ässien kehitysvalmentajana.
7 Wonders
7 Wonders on Antoine Bauzan kehittämä vuonna 2010 julkaistu korttipohjainen lautapeli. Peli on voittanut lukuisia palkintoja, muun muassa arvostetun saksalaisen Kennerspiel des Jahres -palkinnon. Pelin suomenkielisen version on julkaissut Lautapelit.fi. Pelin idean pohjana toimii antiikin seitsemän ihmettä, joista juontuu pelin nimikin.
Pelin idea
Pelissä pelaaja pelaa yhdellä pelin seitsemästä antiikin kapungista ja pyrkii kehittämään kaupunkiaan ja mahdollisesti rakentamaan kaupungin ihmeen. Pelin kulku koostuu kolmesta aikakaudesta. Pelin voittaa se, jolla on eniten pisteitä kolmannen aikakauden päätyttyä. Pisteitä pelaaja voi saada erilaisista kaupunkia kehittävistä, pisteitä myöntävistä korteista, jokaisen aikakauden päätteeksi naapurikaupunkien välillä käytävistä sodista, kaupungin ihmeen rakentamisesta ja pelin lopussa pelaajalle jäljelle jääneestä rahasta.
Pelin kulku
Pelin alussa pelaajien kesken arvotaan jokaiselle pelaajalle kaupunkilauta, joka edustaa jotain pelissä olevista seitsemästä antiikin ajan kaupungista (Alexandria, Babylon, Efesos, Giza, Halikarnassos, Olympia ja Rodos). Jokainen kaupunki tuottaa pelaajalle eri alkuresurssia. Pelin aikana pelaaja voi valitessaan rakentaa kaupunkiin ihmeen, jonka rakentaminen antaa pelaajalle erilaisia etuja kaupungista riippuen. Alussa jokaiselle pelaajalle jaetaan 3 rahaa.
Pelin kortit on jaettu kolmeen eri pakkaan, yksi pakka jokaiselle pelin kolmesta aikakaudesta. Aikakauden alussa aikakauden kortit jaetaan tasan pelaajien kesken. Peli etenee draftaamismekaniikalla eli siten, että pelaajat valitsevat yhtä aikaa kädessään olevista korteista kortin, jonka haluavat pelata, ja laittavat korttinipun eteenpäin vieressään olevalle pelaajalle, jolloin kortit kiertävät pelaajien kesken. Jokaisella aikakaudella on määrätty kiertosuunta aikakauden korteille.
Kun aikakauden kortit on pelattu, sotivat kaupungit keskenään. Vierekkäin olevat pelaajat vertaavat kaupunkiensa sotilasvoimia. Jos pelaajalla on kaupungissaan enemmän sotilasvoimaa kuin naapurillaan, saa hän pisteitä, jos vähemmän, saa hän miinuspisteitä. Sotien jälkeen siirrytään seuraavan aikakauden kortteihin ja peli jatkuu samalla tavalla. Kun kolmannen aikakauden kortit on pelattu ja sodat käyty, lasketaan pelaajien pisteet ja eniten pisteitä kerännyt voittaa pelin.
Lisäosat ja versiot
Peliin on saatavilla erilaisia lisäosia ja pelistä on myös tarjolla selaimella pelattava nettiversio.
The New Age of Chaos
The New Age of Chaos on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Vilen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Unique Leader Records.
Central Station
Central Station on vuonna 1998 valmistunut ranskalais-brasilialainen elokuva, joka sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Elokuvan menestys niin kotimaassaan kuin ulkomailla oli käännekohta brasilialaiselle elokuvateollisuudelle. Aikaansa nähden elokuva on realistinen ja yhteiskunnallinen kuvaus Brasilian arjesta. Piittaamattomuus ja elokuvan karheus saattavat kuitenkin hätkähdyttää länsimaalaista katsojaa.
Elokuvan nimi Central do Brasil on sekä Rio de Janeiron kaupunginosan että kaupungin tärkeimmän rautatieaseman nimi. Suoraan käännettynä nimi tarkoittaa Brasilian keskusta. Nimi on syntynyt siitä, että asemalta lähti yksi Brasilian tärkeimmistä rautatieväylistä, tosin vain São Pauloon ja Minas Geraisiin asti. Keskus oli siksi aiheellinen nimi, että siirtomaa-aikana linjattu rautatie kuljetti ihmisiä Brasilian liike-elämän ja teollisuuden kannalta tärkeisiin paikkoihin. Köyhempiin osiin saa yhä edelleen matkustaa linja-autoilla.
Pienelementti
Pienelementti rakennetaan yleensä tehtaassa ja kuljetetaan rakennuspaikalle. Elementtejä voidaan rakentaa myös työmaalla. Pienelementtien asennus on varsin työvoimavaltaista, nostureita asennukseen ei kuitenkaan tarvita. Elementit rakennetaan lähes aina niin sanotusti tuulensuojalevypinnalle, eli ilman ulkoverhousta, ulkoverhouksen koolausta, pellityksiä ja pintakäsittelyjä.
Central Station
Juoni
Elokuva alkaa Rio de Janeiron rautatieasemalta, jossa entinen opettaja Dora (Fernanda Montenegro) elättää itsensä kirjoittamalla lukutaidottomille köyhille kirjeitä. Kyyninen ja elämään kyllästynyt Dora postittaa kirjeistä vain muutaman, loput päätyvät roskiin tai pöytälaatikkoon. Mutta kun yksi hänen asiakkaistaan kuolee auto-onnettomuudessa rautatieaseman edessä, ottaa Dora vastahankoisesti tämän kodittomaksi jääneen yhdeksänvuotiaan pikkupojan Josuén (Vinicius de Oliveira) hoiviinsa. Yhdessä he lähtevät etsimään pojan isää Koillis-Brasiliasta.
Pienelementti
Suomessa pienelementtejä käytetään yleisesti pientalorakentamisessa.
Pienelementtituotanto mahdollistaa rakennusosien valmistamisen siellä, missä resursseja – työvoimaa ja materiaaleja – on parhaiten saatavilla. Myös laatu voidaan pitää tasaisena paikallarakentamista helpommin, koska rakentaminen ei ole riippuvaista sääoloista. Pienelementtituotanto on teollisena tuotantona suhteellisen vähän pääomia sitovaa, toisaalta rakennuspaikan osalta myös työvoimavaltaisempaa kuin suurelementeistä tai tilaelementeistä rakentaminen.
Robert Hoffman
Robert James Hoffman III (s. 21. syyskuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja koreografi.
Biografia
Hoffman syntyi Gainesvillessä Floridassa Charlotte ja Robert Hoffmanille. Perhe muutti Madisoniin Alabamaan Hoffmanin ollessa seitsemänvuotias. Hänellä on yksi nuorempi veli ja kaksi pikkusiskoa. Hoffman tajusi intohimonsa tanssiin nähtyään Michael Jacksonin ”Thrillerin”. Hoffman kävi hetken aikaa Alabama School of Fine Arts -koulua ja teki debyyttinsä näyttelijänä vuonna 2003 televisiosarjassa American Dreams. Hänellä on ollut pieniä rooleja tanssijana muun muassa elokuvissa From Justin to Kelly, Dirty Dancing: Havana Nights, Coach Carter ja You Got Served, joista viimeksi mainitusta hän sai American Choreographer -palkinnon. Hoffman on työskennellyt tanssijana myös Christina Aguileran, Usherin, Mýan, Marilyn Mansonin, Ricky Martinin ja Svetlanan kanssa. Hän on myös käsikirjoittanut, ohjannut ja näytellyt useissa lyhyissä sketseissä, joista huomattavin on Kinetsu Hayabusa; the urbas ninja, jossa hän pukeutui mustaan ninja-asuun ja esittää stuntteja ympäri kaupunkia. Sketsit ovat ansainneet Hoffmanille laajan fanijoukon.
Hoffman näytteli televisiosarjassa Guituplets ja Foxin draamasarjassa Kadotettu. Hoffmanin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli vuoden 2006 komediassa She’s the Man, jossa näyttelevät muun muassa Amanda Bynes ja Channing Tatum, jonka kanssa Hoffman ystävystyi elokuvan kuvauksissa. Hoffman näytteli Tatumin kanssa myös kahdessa muussa elokuvassa, Coach Catcher ja Step Up 2 the Streets. Hoffman esiintyi myös MTV:n Wild 'n Out -ohjelmassa ja vieraili Huippumalli haussa -sarjassa. Vuonna 2008 hän näytteli Step Up 2 the Streets -elokuvassa Chase Collinsia, joka on lahjakas tanssija Marylandin taidekoulusta, ja kesäkuussa 2008 Hoffman otti Briana Eviganin kanssa vastaan MTV Movie Awardin "parhaasta suudelmasta" Step Up 2 the Streetsissä.
Clemente Mastella
thumb|Clemente Mastella Mario Clemente Mastella (s. 5. helmikuuta 1947, Ceppaloni) on italialainen poliitikko ja maan entinen oikeusministeri Prodin hallituksessa 2006–2008. Hän johtaa kristillisdemokraattista Popolari-UDEUR-puoluetta.
Mastella on Italian kristillisdemokraattipuolueen entinen pitkäaikaisjäsen. Puolueen hajottua vuonna 1994 perusti Pierferdinando Casinin kanssa Centro Cristiano Democraticon. Samana vuonna Silvio Berlusconi nousi pääministeriksi ja Mastellasta tuli uuden hallituksen työministeri.
Vuonna 1998 Mastella perusti Cristiani Democratici per la Repubblica -puolueen (myöhemmin Unione Democratica per la Repubblica). Se oli olemassa vain vuoden, ja 1999 Mastella nousi Popolari-UDEUR:n johtajaksi.
Mastella oli toukokuusta 2006 lähtien Italian oikeusministerinä Prodin hallituksessa ja on lisäksi Beneventon maakuntaan kuuluvan Ceppalonin pormestari. Myös hänen vaimonsa Sandra Lonardo on Popolari-UDEUR:n jäsen. Mastella erosi hallituksesta tammikuussa 2008 korruptioepäilyjen vuoksi. Skandaaliin liitettiin Mastellan ja hänen vaimonsa lisäksi yli parikymmentä ihmistä. Mastella ilmoitti aluksi tukevansa edelleen Prodin hallitusta, mutta veti sitten tukensa pois.
Pietari Jamalainen
Pietari Jamalainen (29. marraskuuta 1857 Hietamäki, Inkeri – 7. kesäkuuta 1931 Helsinki) oli inkerinsuomalainen virkamies, joka toimi Suomen postihallituksen pääpostitirehtöörinä 1900-luvun alussa.
Jamalaisen vanhemmat olivat talollinen Jooseppi Jamalainen ja Eeva Hirvonen. Jamalainen kävi alkeiskoulun Hietamäellä ja meni sitten Jyväskylän lyseoon, josta hän pääsi ensimmäisenä inkeriläisenä ylioppilaaksi vuonna 1877. Jamalainen opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1880, maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1885. Hän opiskeli 1881–1886 Moskovassa stipendiaattina venäjän kieltä ja teki 1896 seitsemän kuukauden opintomatkan Saksaan.
Jamalainen työskenteli Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa ylimääräisenä virkamiehenä 1883–1889, kanslistina 1889–1896 ja kielenkääntäjänä 1896–1903. Jamalainen nimitettiin postihallituksen pääpostitirehtööriksi 1903 sen jälkeen kun edellinen johtaja Carl Hjalmar Lagerborg oli eronnut kieltäydyttyään ottamasta Suomessa käyttöön kirjeiden salaista tarkastusta. Jamalainen kuului myöntyväisyysmiehiin mutta hän ei itse pyrkinyt venäläistämään Suomen postilaitosta.
Jamalainen oli pääpostitirehtöörinä aina vuoteen 1919 saakka jolloin hän erosi. Eron syynä oli se, että Jamalaisen monivuotinen kiistakumppani John Wirkberg oli valittu postin johtajan virkaan. Jamalaisen seuraajaksi pääjohtajana tuli esittelijäsihteeri G. E. F. Albrecht.
Jamalainen oli naimisissa vuodesta 1909 Emilia Aurora Niittysen kanssa.
Panssarilaiva Ilmarinen
Panssarilaiva Ilmarinen oli vuonna 1931 vesillelaskettu rannikkopanssarilaiva, joka oli Suomen laivaston lippulaiva. Se upposi 13. syyskuuta 1941 Utön edustalla osuttuaan merimiinaan, jolloin 271 miestä hukkui. Ilmarinen ja sen sisaralus Väinämöinen olivat Suomen laivaston kaikkien aikojen suurimmat alukset.
Suunnittelu ja rakentaminen
Vuonna 1927 säädettiin laivastolaki, johon kuuluvan suunnitelman mukaan osana laivaston varustamisohjelmaa tilattiin aluksi kaksi suurta rannikkopanssarilaivaa, jotka nimettiin Kalevalan sankareiden mukaan Ilmariseksi ja Väinämöiseksi. Myöhemmin varustusohjelmaa täydennettiin sukellus- ja torpedoveneillä.
Laivat suunnitteli hollantilainen NV Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS), joka oli saksalainen peiteyhtiö Versailles’n rauhansopimuksen kiertämiseksi. Sama toimisto suunnitteli myös sukellusveneitä useille laivastoille. Laivojen rakentaminen annettiin turkulaisen Ab Crichton-Vulcan Oy:n telakan tehtäväksi vuonna 1928.
Suomalaiset panssarilaivat oli tarkoitettu rannikkopuolustukseen. Ne olivat kokoonsa nähden järeästi aseistettuja mutta pienempiä ja hitaampia kuin saman aikakauden risteilijät. Panssarilaivat oli tarkoitettu lähinnä liikkuviksi korvaajiksi rannikkolinnoituksille eikä avomerioperaatioihin. Pieni syväys, raskas tykkiaseistus ja korkea torni johtivat heikkoon merikelpoisuuteen. Alukset edustivat kuitenkin ajanmukaisinta saatavilla ollutta tekniikkaa. Voimansiirto oli diesel-sähköinen. Tulenjohto- ja suuntausjärjestelmät olivat sähköiset, ja sähkömekaaniset laskimet välittivät suuntausarvot suoraan tykkitorneihin.
Palvelus
Sotavuosina alusten miehitys erosi hiukan toisistaan. Väinämöinen miehitettiin pääasiassa hiukan vanhemmalla kantahenkilökunnalla, kun taas Ilmarisen väki koostui nuorista, etupäässä asevelvollisista, kadeteista ja reserviläisistä. Tämä näkyi eniten vapaa-ajalla: Ilmarisen väki oli innostunut urheilusta ja metsästyksestä, Väinämöisellä taas mieluummin pelattiin shakkia tai hiukan kalastettiin pitkäsiimalla tai verkoilla (Wilho Heinämies).
Talvisota
Panssarilaivat olivat heti talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 Neuvostoliiton pommikoneiden kohteina. Ensimmäisen hyökkäyksen jälkeen laivat purjehdittiin Lohmiin, jolloin seuraava neuvostokoneiden aalto ei enää löytänyt niitä, ja koneet pudottivat pomminsa varamaaliinsa Helsinkiin.
Talvisodan alun panssarilaivat viettivät Ahvenanmaalla suojaten maakuntaa maihinnousun varalta. Tammikuun lopussa 1940, jään estäessä laivasto-operaatiot, panssarilaivat siirtyivät Turkuun avustamaan kaupungin ilmapuolustuksessa.
Turkuun hyökättiin talvisodan aikana 60 kertaa yhteensä yli 400 pommikoneella. 40 millimetrin Vickers-ilmatorjuntatykki osoittautui tällöin tehottomaksi lentokoneita vastaan, ja se korvattiin Välirauhan aikana 40 millimetrin Bofors-tykeillä. Jatkuvan ilmavaaran vuoksi laivoihin lisättiin ilmatorjunta-aseistusta koko sodan ajan.
Talvisodan viime vaiheissa laivat siirtyivät Hangon–Porkkalan edustalle suojaamaan aluetta maihinnousun varalta. Jäätilanne ja ilmavaara estivät laivojen siirron lähemmäs rintamaa avustamaan Viipurinlahden taisteluissa.
Jatkosota
Bengtskärin taistelun aikana 27. heinäkuuta 1941 panssarilaivat määrättiin puolustajien tueksi, kun alueella luultiin olevan Neuvostoliiton hävittäjäaluksia. Panssarilaivat joutuivat jälleen pommikoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Ilmarinen menetti yhden miehen kaatuneena ja joutui purjehtimaan Turkuun korjattavaksi. Tässä yhteydessä aluksiin lisättiin ilmasuojiksi raskaita hiekkalaatikoita, joiden epäillään vahvasti tehneen aluksista suunniteltua paljon epävakaampia ja siten myötävaikuttaneen Ilmarisen tuhoon.
Panssarilaivat tulittivat useita kertoja Neuvostoliiton joukkoja Hangon tukikohdassa sen evakuointiin asti. Ensimmäisiin ammuntoihin käytettiin tavallisia miinakranaatteja, jotka sopivat tarkoitukseen huonosti. Seuraavia ammuntoja varten kehitettiin rannikkotykistön 254 mm kranaateista erityisiä maamaalikranaatteja. Tämä aiheutti noin kuuden viikon katkon ammuntoihin, koska uusien kranaattien taulukot oli ammuttava ensin. Uusien kranaattien menestys osoittautuikin heti hyväksi: jo ensi ammunnalla tuli osuma venäläisten ammusvarastoon, joka tuhoutui.
Operaatio Nordwind ja Ilmarisen menetys
thumb|250px|Ilmarisen 105 mm:n jaos 3. Operaatio Nordwind oli hämäysoperaatio, jonka tarkoituksena oli saada puna-armeija uskomaan, että Saksan joukot olivat nousemassa maihin Hiidenmaan ja Saarenmaan saarille mereltä päin. Tarkoitusta varten koottiin 15 aluksen saattue, joka purjehti Utöstä etelään, tarkoituksenaan saada Neuvostoliiton tiedustelu huomaamaan laivat. Operaatio kuitenkin epäonnistui kaikin puolin.
Käännöksen aikana tapahtui kuitenkin voimakas räjähdys, joka tärisytti laivaa, ja vasemmalta puolelta nousi märssytornin korkuinen vesipatsas. Laiva kallistui nopeasti vasemmalle ja kaatui vajaassa minuutissa. Laiva upposi seitsemän minuutin kuluttua räjähdyksestä. Saattueen muut laivat pelastivat 132 miestä, ja 271 miestä hukkui. Väinämöisen saattueeseen kuulunut VMV 1, jota komensi jääkäriresluutnantti Siivo Peltonen, ajoi ympäri pyörähtäneen laivan kylkeen ja poimi kuivin jaloin sen köliltä 57 miestä. Merestä noukittiin 75 miestä. Laivaston komentaja kommodori Eero Rahola ja rannikkolaivaston komentaja sekä Ilmarisen päällikkö komentaja Ragnar Göransson olivat selviytyneiden joukossa. Pelastuneiden joukossa oli myös aluksen tulenjohtoupseeri, luutnantti Viljo Revell, josta myöhemmin tuli yksi Suomen sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä arkkitehteja.
Ei tiedetä varmuudella, mistä uppoamisen aiheuttanut miina oli peräisin. Yksi mahdollisuus oli, että Tallinnan edustalle kesäkuussa 1941 lasketusta miinakentästä oli irronnut yksi miina, joka aluksi tarttui Ilmarisen miinasuojaan. Pitkään siellä raahauduttuaan miina ehkä joutui jyrkässä käännöksessä laivan alle, jolloin se irtosi ankkuristaan ja iski aluksen pohjaan.
Erikoista pelastuneiden ja kaatuneiden suhteessa on se, että moni komentosillalla tai märssyssä, siis avoimessa tilassa, olleista hukkui, kun samaan aikaan huomattava määrä miehiä selviytyi ulos syvältä panssarikannen alta: tulenjohtokeskuksessa olleet kesävänrikki (merikadetti) Osmo Juvela ja luutnantti Teuvo Vaissi, radiopursimies Tauno Rannila sekä putoamakellon hoitaja ylimatruusi Erkki Lyttinen; vielä syvemmältä eli perätornin ammussäiliöstä, käytännössä potkurien yläpuolelta, pelastui matruusi Taito Hämeenniemi. Nämä miehet säilyttivät malttinsa ja onnistuivat pääsemään ns. pelastusventtiilille eli juuri pelastautumiseen tarkoitetulle, hiukan normaalia kookkaammalle ikkunalle, josta he pääsivät mereen. Heillä riitti myös malttia riisua liiat vaatteet ja saappaat tai aluksella hyvin suositut raskaat hiihtokengät ennen poistumista sekä kerätä kelluvaa tavaraa avukseen. Muutamat miehet, mm. radiomestari Matti Tiusanen, joutuivat veden varaan täysissä vaatteissa, saappaat jalassa ja jopa raskas trenchcoat-sadetakki yllään, mutta maltilla he keräsivät kelluvaa hylkytavaraa ja pelastuivat. vasen|pienoiskuva|Panssarilaiva Ilmarisen onnettomuudesta selvinneet miehet kuvattuna kaksi päivää tapahtuman jälkeen 15. syyskuuta 1941 [[Heikkilän kasarmi|Heikkilän kasarmilla, Turussa. |alt=]] Samoin tykkitorneista pääsi ulos useita miehiä, muun muassa keulatornin päällikkö luutnantti Lasse Öhrling (myöh. Örö) sekä tornimestari, sotilasmestari Armas Nirola, jotka sattuivat olemaan tupakkatauolla keittiöneteisessä lähellä tornin ulko-ovea räjähdyksen tapahtuessa. Heillä ei myöskään vapaahetken johdosta ollut palveluksessa normaalisti käyttämiään, päähän hihnoilla kiinnitettyjä puhelinlaitteita, jotka koituivat monen muun muassa märssyssä tai komentosillalla olleen surmaksi tilanteen nopean kehityksen johdosta.
Ilmarinen upposi niin nopeasti, etteivät paikalla olleet kaksi tehokkainta mahdollista pelastusalusta – jäänmurtajat Jääkarhu ja Tarmo – ehtineet tehdä mitään. Niissä olisi ollut kaikki tarvittava pelastuskalusto raskaita tyhjennyspumppuja, nostureita ja sukeltajia myöten.
Voimassa olleen sotasensuurin vuoksi Ilmarisen tuhosta ei kerrottu julkisuudessa mitään sen tapahduttua. Tapaus onnistuttiin tuoreeltaan salaamaan myös Neuvostoliitolta; suomalaisten tiedustelutietojen mukaan Virossa ja Hangossa olleilla puna-armeijan joukoilla ei ollut mitään tietoa suomalaisten alusten liikkeistä Suomenlahden suulla syyskuun 13. päivän aikana. Tapahtuneesta liikkui kuitenkin huhuja ja Ruotsin sanomalehdet kirjoittivat asiasta, vaikka ne eivät olleet saaneet tiedoille minkäänlaista vahvistusta. Totuus alkoi paljastua viikkoa myöhemmin, kun sanomalehtiin ilmestyi suuri määrä meriupseerien, matruusien ja merisotilaiden kuolinilmoituksia, joissa kaikissa oli sama kuolinpäivämäärä ja maininta "kaatunut merellä". Neuvostoliiton uutistoimisto TASS kertoi uutisissaan Ilmarisen tuhosta viikkoa sen jälkeen väittäen, että alus oli uponnut "laivastoyksikköjemme hyökkäyksen aikana".
Viimeinen elossa ollut Ilmarisen tuhosta selvinnyt oli matruusi Esko Vallin, joka kuoli 97-vuotiaana 13. joulukuuta 2019 ja siunattiin sotilaallisin kunnianosoituksin Porissa 18. tammikuuta 2020.
Hylky
Hylky paikannettiin 1990 kolmen vuoden etsintöjen jälkeen. Seuraavana vuonna kuusi aluksesta pelastunutta veteraania kärjessään Ilmarisen raskaan tykistön tulenjohtaja komentajakapteeni Huhta pääsi katsomaan hylkyä pienoissukellusveneellä. Hylky on ylösalaisin 25 meripeninkulman päässä Utöstä etelään 70 metrin syvyydessä. Hylkyä pidetään merkittävänä ympäristöriskinä, sillä sen arvioidaan sisältävän noin 100 000 litraa öljyä.
Kun alus ruostuu, öljyn odotetaan vuotavan mereen. Jo tällä hetkellä aluksesta tihkuu tipoittain kevytpolttoöljyä, joka nousee meren pinnalle ja haihtuu ilmaan. Mikäli kaikki Ilmarisen öljy pääsisi vapautumaan mereen, se aiheuttaisi rannikolle ympäristökatastrofin. Vuonna 2023 hylkyä tutkittiin merentutkimusalus Arandalla. Hylystä valmistettin kolmiulotteinen malli, jonka tarkoituksena on auttaa öljynpoisto-operaation valmisteluissa. Jos tyhjennykseen päädytään, se toteutettaisiin vuonna 2024. Öljynpoiston hinta-arvio on noin 1,5 miljoonaa euroa.
Noin 15 kilometrin päässä Ilmarisen hylystä on vuonna 1994 haaksirikkoutuneen matkustaja-alus M/S Estonian uppoamispaikka.
Gunnel Nyman
pienoiskuva|Gunnel Nyman Gunnel Nyman o.s. Gustafsson (19. syyskuuta 1909 Turku – 7. lokakuuta 1948) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen muotoilija. Hän aloitti uransa huonekalujen suunnittelijana, mutta siirtyi myöhemmin lasimuotoilijaksi.
Nyman valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalupiirtäjäksi, mutta hänet tunnetaan parhaiten lasitaiteilijana. Uran alussa tärkeä vaikuttaja oli lasiteollisuuden suuri nimi Arttu Brummer, joka johdatti hänet yhteistyöhön Riihimäen lasitehtaan kanssa. Nyman sai tehtaan järjestämässä kilpailussa vuonna 1933 kolmannen palkinnon. Hän työskenteli ennenaikaisesti päättyneen uransa aikana muun muassa Riihimäen, Nuutajärven ja Iittalan lasitehtaissa. Lasimuotoilun lisäksi hän suunnitteli myös huonekaluja ja tekstiilejä. Valaisimia hän suunnitteli Paavo Tynellin omistamalle Taito Oy:lle sekä Oy Stockmannin Ab:n omistamalle Orno Metallitehtaalle 1939-1942. Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 oli esillä hänen uniikkeja lasitöitään sekä Bomanille suunniteltuja huonekaluja.
Nyman suosi pelkistettyä tyyliä ja piti Tapio Wirkkalan ja Kaj Franckin tavoin lasitaiteen keskeisenä osana muotoa. Lopullisen muotonsa teos sai usein vasta lasinpuhaltajan kanssa. Nyman keksi tiettävästi vahingossa niin sanotun savutekniikan, jota edustaa esimerkiksi Ylösnousemus-maljakko vuodelta 1947. Tämä ilmaisee myös ajalle tyypillistä pyrkimystä saada lasiesineeseen elävyyttä. Nyman itse kuvasi suhdetaan lasiin: “''– – Tässä aineessa on jotain noitavoimaista. Se, joka kerran on antautunut voimaa, ei siitä luovu''.”
Vuonna 1951 Gunnel Nymanille myönnettiin lasitöistä IX Milanon triennaalissa postuumisti kultamitali. Gunnel Nymanille on omistettu 1998 katu ja piha Helsingissä Arabianrannan kaupunginosassa.
Gunnel Nymanin puoliso oli vuodesta 1936 lähtien varatuomari Gunnar Nyman. Pariskunnalla oli vuosina 1940, 1941 ja 1945 syntyneet tyttäret. Nymanin äkillinen ja varhainen kuolema teki hänen töistään entistäkin arvostetumpia, ja hänet tunnustetaan suomalaisen muotoilun edelläkävijäksi.
Jyrki Anttila
thumb|Jyrki Anttila
Jyrki Tapio Anttila (s. 23. kesäkuuta 1966 Oulu) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Anttila valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Oulun yliopistosta 1991 ja oli Kempeleen Ylikylän koulun luokanopettaja 1991–1995.
Anttila aloitti lauluopintonsa Oulun konservatoriossa muun muassa Esko Jurvelinin ja Airi Tokolan oppilaana. Vuosina 1996–2002 häntä opetti Jaakko Ryhänen. Anttila opiskeli Sibelius-Akatemian oopperastudiossa vuosina 1995–1998 ja sai vuonna 1998 kiinnityksen Suomen Kansallisoopperaan solistiksi. Hän on vieraillut oopperarooleissa Saksassa, Sveitsissä ja Latviassa sekä konsertoinut muun muassa Yhdysvalloissa, Japanissa, Australiassa ja Ruotsissa.
Suomessa Anttila on vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla vuosina 1999–2006 ja esiintynyt useiden orkestereiden vierailevana solistina. Lisäksi hän on vieraillut maakuntaoopperoissa muun muassa Tampereella, Oulussa ja Vaasassa.
Laputa – linna taivaalla
Laputa – linna taivaalla on Studio Ghiblin vuonna 1986 julkaisema anime-elokuva. Elokuva oli Studio Ghiblin ensimmäinen, ja sen ohjasi ja käsikirjoitti Hayao Miyazaki. Alkuperäisversiossa pääosissa ovat Keiko Yokozawa, Mayumi Tanaka ja Minori Terada. Nimi Laputa tulee Jonathan Swiftin romaanissa Gulliverin retket esiintyvästä leijuvasta saaresta.
Jyrki Anttila
Anttila on toiminut Lohjan tenoripäivien taiteellisena johtajana 2006–2010 ja Ilmajoen Musiikkijuhlien taiteellisena johtajana vuodesta 2010. Hän oli myös Kirjuri Classicin taiteellinen johtaja vuodesta 2012.
Laputa – linna taivaalla
Juoni
Elokuva kertoo Pazu-nimisestä pojasta, joka asuu kaivoskaupungissa. Eräänä iltana hän pelastaa Sheeta-nimisen tytön, joka leijailee alas taivaalta. Käy ilmi, että Sheetan kaulanauhassaan pitämä leijukivi suojeli Sheetaa pudotukselta, ja sekä sillä että Sheetalla on jotain tekemistä Laputan kanssa. Kohta Pazu temmataan mukaan seikkailuun, jossa he saavat peräänsä sekä ilmarosvot että valtion miehet ja eversti Muskalla on katala suunnitelma linnan voimaa varten.
Jyrki Anttila
Rooleja
Lähde
Laputa – linna taivaalla
Nimi
Kansainvälisessä jakelussa elokuvasta on yleensä käytetty nimeä Laputa: Castle in the Sky tai pelkästään Castle in the Sky. Lyhyempää nimeä käytettiin, sillä espanjankielinen sana ”la puta” tarkoittaa huoraa, vaikka useimmissa muissa kielissä sana onkin merkityksetön.
Jyrki Anttila
Palkinnot
Lähde
Laputa – linna taivaalla
Ääninäyttelijät
Suomenkielisessä versiossa ääninäyttelemisen on ohjannut Pekka Lehtosaari.
Digitaalinen elokuva
right|Digitaalisen elokuvan yleisimmät resoluutiot|330px
Digitaalinen elokuva on digitaalisesti valmistettu tai esitetty elokuva. Lähes kaikki nykyaikaiset videokamerat ovat digitaalisesti toimivia, ja ne siis tallentavat kuvan digitaalisesti joko nauhalle tai kiintolevylle. Televisio- ja kotikäyttöön tarkoitettujen kuvausvälineiden digitalisoituminen tapahtui 1990-luvun aikana, ja analogisesti toimivat kuvauslaitteistot poistuivat käytöstä. Digitaalinen elokuvateatteri eroaa teräväpiirtotelevisiosta eikä käytä teräväpiirtovideon standardeja, kuvasuhteita, tai kehysnopeuksia. Digitaalisessa elokuvaformaatissa, resoluutiot esitetään horisontaalisen pikseliluvun mukaan, useimmiten 2K (2048×1080 tai 2.2 megapikseliä) tai 4K (4096×2160 tai 8.8 megapikseliä).
Historia
Digitaalista 2K-korkearesoluutiomateriaalia on toistettu jo 20 vuoden ajan. Varhaiset RAID-asemat kykenivät toistamaan vain muutaman minuutin pätkiä kerrallaan. Muistin ja siirtoväylien kehittyminen mahdollisti täyspitkien elokuvien toistamisen digitaalisia mediapalvelimia käyttäen. Digitaalisen elokuvan kehitystä rajoitti elokuvan siirtoon käytettävä tapa, sillä vasta 2000 luvulla kehitettiin riittävän siirrettäviä kiintolevyjä, joille mahtuu kokonainen täyspitkä elokuva.
Standardien kehittyminen
The Society of Motion Picture and Television Engineers aloitti vuonna 2000 standardien kehittämisen digitaalista elokuvalevitystä ja esittämistä varten. Jo tässä vaiheessa oli selvää että teräväpiirtotelevisio ei kykenisi tarjoamaan riittävää teknologista perustaa digitaaliselle elokuvalle. Digital Cinema Initiatives (DCI) muodostettiin maaliskuussa 2002 monien elokuvastudioiden yhteistyönä. Mukana olivat (Disney, Fox, MGM, Paramount, Sony Pictures Entertainment, Universal ja Warner Bros. Studios) DCI:n tehtävänä oli kehittää standardi digitaalisten elokuvien esittämiselle ja samalla myös levittämiselle. Huhtikuussa 2004, yhteistyössä American Society of Cinematographers:in kanssa, DCI kehitti standardien arviointimateriaalin (the ASC/DCI StEM materiaali) 2K- ja 4K-tekniikoiden toiston pakkaustekniikoiden testaamiseen. DCI julkaisi spesifikaationsa vuonna 2005.
Tekniikka
Vastatakseen tai ylittääkseen katsojien aikaisempaa elokuvakokemusta digitaalisen elokuvateatterin tulee kyetä laadukkaaseen ääneen ja kuvaan. Elokuvateatterit varustetaan videopalvelimella joka ohjaa elokuvaesitystä ja joissain tilanteissa sisältää myös kiintolevytilan elokuvia ja trailereita varten. Elokuvastudiot haluavat suojata eli kryptata elokuvansa turvallisella toimittamisella, esittämisellä ja esityskertojen rekisteröimisellä levitysyhtiöille. Yleisimmin digielokuvalaitteisto koostuu mediapalvelimesta, digitaaliprojektorista ja ääniprosessorista. Elokuvat toimitetaan teattereihin siirrettävillä kiintolevyillä, yhden elokuvan tiedostokoko vaihtelee 80 gigabitistä 200 gigabittiin. Elokuvien tiedostomuoto on DCI:n standardisoima DCP (Digital Cinema Package). Elokuva itsessään on JPEG2000-formaatilla pakattuja valokuvia, jotka palvelin esittää yhtenäisenä elokuvana nykyisen standardin mukaisesti 24 kuvaa sekunnissa.
Bill White (poliitikko)
thumb|220px|Bill White vuonna 2007. William Howard ”Bill” White (s. 16. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko, joka toimi Houstonin kaupungin pormestarina vuosina 2004–2010. Hänen seuraajansa pormestarina oli Annise Parker.
Amitriptyliini
thumb|Triptyl tabletteja: 50 mg (pinkit) ja 10 mg (valkoiset).|alt= Amitriptyliini on trisyklinen masennuslääke, jota käytetään myös kipukynnyksen nostamiseen ja unettomuuteen.
Amitriptyliinin toi markkinoille lääkeyhtymä Merck tuotenimellä Elavil vuonna 1961.
Vaikutusmekanismit
Amitriptyliinilla on kohtalaisen suuri hermovälittäjäaine asetyylikoliinin toimintaa estävä vaikutus. Amitriptyliinillä on vaikutus joka lievittää neurogeenisen tulehduksen aiheuttamaa kipua. Tämän arvellaan johtuvan osaksi myös sen natriumkanava- ja histamiini-1-reseptoreiden salpauksesta, sekä amitriptyliinin syöttösoluja stabiloivasta vaikutuksesta.
Kontraindikaatiot
Amitriptyliinille tunnetaan paljon vasta-aiheita ja lääkkeen käytön estäviä muita sairauksia. Samanaikaista MAOI-lääkkeellä tehtävää lääkitystä ei saa olla, sillä siinä on serotoniinioireyhtymän riski. Varoaika on lääkelajista toiseen vaihdettaessa 14 vrk eli 2 vk. Muita tämän lääkkeen käytön estäviä tekijöitä ovat glaukooma, epilepsia, sydämen toiminnan häiriöt, raskaus (ensimmäiset 3 kk), eturauhasen liikakasvu sekä virtsaumpi.
Ruusuorakko
Ruusuorakko (Ononis spinosa) on monivuotinen ruusunpunakukkainen hernekasvilaji. Lajin rajaus on ongelmallinen, sillä siihen yhdistetään vaihtelevasti eri orakkotaksoneita, jolloin alalajien määrä vaihtelee. Suomessa luokitellaan nykyisin kenttäorakko (Ononis spinosa subsp. arvensis, syn. subsp. hircina, aiemmin lajina Ononis arvensis) ja rento-orakko (Ononis spinosa subsp. maritima, syn. subsp. procurrens, aiemmin lajina Ononis repens) ruusuorakon alalajeiksi. Ruusuorakko on karvainen ruoho tai pikkupensas, joka kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Alalajeista kenttäorakko on ruohomaisin ja piikkiorakko varren tyveltä puutunut. Lehdet ovat korvakkeellisia, kolmisormisia tai ehyitä, hammaslaitaisia, nystykarvaisia. Vaaleanpunaiset kukat kasvavat yksittäin tai pareittain lehtihangoissa. Palko sisältää yhdestä kolmeen siementä. Ruusuorakko esiintyy lähes koko Euroopassa, lisäksi Länsi-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.
Amitriptyliini
Annostelu
Amitriptyliinia voidaan käyttää kivun hoidossa annostuksella 25–75 mg/vrk, unettomuuteen annostukset ovat pienempiä. Masennuksen lääkityshoidolla annostus liikkuu tavanomaisesti alueella 75–200 mg/vrk. Ylärajaa ei saa ylittää missään tapauksessa, sillä lääke on sydäntoksinen.
Geneettiset ominaisuudet vaikuttavat amitriptyliinin imeytyvyyteen maksan entsyymien CYP2D6 ja CYP2C19 kautta. Farmakogeneettisen testin avulla selvitetään potilaan yksilöllinen entsyymiaktiivisuus, mikä vaikuttaa lääkehoidon tehoon ja turvallisuuteen.
Yliannostus
Amitriptyliini omaa kardiovaskulaarisia, eli sydämeen ja verisuonistoon kohdistuvia, vaikutuksia runsain määrin yliannosteltuna. Lääkkeen terapeuttinen indeksi on suhteellisen kapea: viisinkertainen maksimaalinen päiväannos (5 × 200 = 1 000 mg) saattaa olla jo tappava. Muu samansuuntainen (kuten antikolinerginen) lääkitys saattaa kasvattaa myrkytysvaikutusta.
Yhdistelmälääkkeet
Amitriptyliinistä on kehitelty kaksi yhdistelmälääkeversiota. Näillä on voimistunut anksiolyyttis-sedatiivinen hoitovaikutus. Yhdistelmälääkkeistä toiseen on yhdistetty klooridiatsepoksidi, joka on bentsodiatsepiini, ja toiseen perfenatsiini, joka on 1. polven tyypillinen neurolepti. Kauppanimiä ovat Klotriptyl, Limbitrol (amitriptyliini + klooridiatsepoksidi) sekä Pertriptyl (amitriptyliini + perfenatsiini).
Sivuvaikutukset
Amitriptyliinin syljeneritystä vähentävät ja verenkiertoa heikentävät vaikutukset lisäävät hammasvaurioiden riskiä. Trisyklisistä masennuslääkkeistä näyttää amitriptyliini aiheuttavan eniten ja useimmiten sydämeen kohdistuvia haittavaikutuksia. Sydämeen kohdistuvien mahdollisten toksisten vaikutusten johdosta amitriptyliiniä pitäisikin välttää sydänpotilaiden kohdalla. Amitriptyliini vähentää myös verihiutaleiden määrää.
Muut haittavaikutukset ovat yleensä luonteeltaan antikolinergisiä. Amitriptyliini saattaa huonontaa muistitoimintoja. Amitriptyliinin yliannostus (yli 1 000 mg kerta-annostuksena) voi johtaa kuolemaan. Yleensä ei käytetä rinnakkaisesti samanaikaisia masennuslääkityksiä, koska näiden vaikutukset ja haittavaikutukset voivat voimistua. Erityisesti MAO-estäjät ovat täysin vasta-aiheisia, koska tällöin saattaisi kehittyä jopa hengenvaarallinen tila, jota kutsutaan serotoniinisyndroomaksi.
Digitaalinen elokuva
Elokuvateatterit
Teatterielokuvan kuvaamisessa on filmi ollut johtava ja lyömätön työväline aina elokuvan keksimisestä saakka. Elokuvateatterin iso valkokangas vaatii kuvalta suurta erottelukykyä, johon perinteiset televisio- ja videoformaatit eivät riitä. Kun digitaalisen PAL-videon resoluutio on 720x576 pikseliä, niin elokuvatulosteissa vaadittava kuvakoko on vähintään 2K; kyseinen termi käsittää monia resoluutioita riippuen kuvasuhteesta. Esimerkiksi kuvasuhteella 1,85:1 käytetään resoluutiota 1998x1080, kuvasuhteella 2,39:1 2048x858 ja niin edelleen. Tarkempi kuva vaatii digitaaliselta elokuvaprojektorilta huomattavasti suurempaa tehoa, jotta se pystyisi piirtämään kuvan laadukkaana valkokankaalle.
Viktor Anitškin
Viktor Ivanovitš Anitškin (, 8. joulukuuta 1941 Sverdlovsk – 5. tammikuuta 1975 Moskova) oli venäläinen jalkapalloilija. Uransa aikana hän pelasi FK Dynamo Moskovassa (1960–1972) ja FK Dynamo Brjanskissa (1972). Hän osallistui myös kaksi kertaa jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa. Vuonna 1964 joukkue sijoittui toiseksi ja vuonna 1968 neljänneksi.
Anitškin kuoli pian uransa lopettamisen jälkeen sydämen vajaatoimintaan.
21st Century Pirates
21st Century Pirates on suomalaisen Private Line -yhtyeen huhtikuussa 2004 julkaistu ensimmäinen albumi. Albumin Japanin ja Australian versiossa on kolme bonuskappaletta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Private Line.
Elsa Martinelli
Elsa Martinelli (30. tammikuuta 1935 Grosseto, Toscana – 8. heinäkuuta 2017 Rooma ) oli italialainen näyttelijä ja valokuvamalli.
Elämä ja ura
Martinellin valokuvamallin uran avitti alkuun muodin asiantuntija Roberto Capucci. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1953 Carlo Campogallianin ohjaamassa komediaelokuvassa Se vincessi cento milioni. Vuonna 1955 Martinelli näytteli Kirk Douglasin tähdittämässä, André De Tothin ohjaamassa yhdysvaltalaisessa lännenelokuvassa The Indian Fighter. Martinelli näytteli myös ranskalaisissa tuotannoissa, esimerkiksi Gérard Ouryn ja André Cayatten ohjaamana.
Martinellin aktiivisin elokuvaura kesti vuoteen 1969. Vuonna 1962 hänellä oli Dallasin rooli Howard Hawksin ohjaamassa seikkailuelokuvassa Hatari. Niin ikään 1962 Martinelli näytteli Orson Wellesin ohjaamana elokuvassa Oikeusjuttu. Elokuvanuransa hiipuessa Martinelli näytteli enenevässä määrin televisiosarjoissa, kuten Astuzia per astuzia (1979) ja Kunnian hinta (2004–2006).
Elsa Martinelli on kirjoittanut omaelämäkerrallisen teoksen Sono come sono: Dalla dolce vita e ritorno (Rusconi, 1995).
Elsa Martinellilla oli tytär, Cristiana Mancinelli (s. 1958), ensimmäisen aviomiehensä kreivi Franco Mancinelli Scotti di San Viton kanssa. Vuonna 1968 Martinelli avioitui valokuvaaja Willy Rizzon (1928–2013) kanssa.
Suurelementti
thumb|250px|Pientalon suurelementtiä nostetaan paikoilleen. thumb|250px|Puurankarakenteisia seinäelementtejä valmistella. Suurelementti on rakentamisessa käytettävä tehdasvalmisteinen tuote. Suurelementti on yleensä rakennuksen yhden seinän mittainen, ainoastaan nosturilla siirrettävissä oleva osa rakennuksen seinää. Asennettaessa elementit kytketään toisiinsa jolloin muodostuu rakennuksen ulkoseinä.
Suurelementti rakennetaan tehtaassa ja kuljetetaan rakennuspaikalle, jossa yleensä on rakennettu perustukset valmiiksi. Suurelementit asennetaan tyypillisesti varsin nopeasti, omakotitalon elementit tyypillisesti yhdessä päivässä. Elementit pyritään yleensä rakentamaan tehtaalla mahdollisimman valmiiksi. Elementtiin voi olla valmiiksi asennettuna ikkunat, ikkunapellitykset, sähköpistorasiat sekä -vedot ja ulkomaalaus maalattuna.
Suomessa suurelementtejä käytetään yleisesti rakennusten ulkoseinien rakentamiseen. Myös esimerkiksi rivitalojen huoneistoväliseinät tai kerrostalojen betoniseinät voivat olla tehdasvalmisteisia suurelementtejä.
Suurelementtituotanto mahdollistaa rakennuksen valmistamisen siellä, missä resursseja – työvoimaa ja materiaaleja – on parhaiten saatavilla. Myös laatu voidaan pitää tasaisena paikallarakentamista helpommin, koska rakentaminen ei ole riippuvaista sääoloista. thumb|300px|Video kaksikerroksisen suurelementtirakenteisen omakotitalon pystyttämisestä.
Irwin Goodman (albumi)
Irwin Goodman on laulaja Irwin Goodmanin viides studioalbumi vuodelta 1970. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”Meni rahahommat pieleen” ja ”Alko pistää pulloon”.
VipVision
VipVision Oy oli suomalainen tuotantoyhtiö. Sen perustivat Jarmo Porola ja Kalervo Kummola vuonna 1986. Yhtiö tuotti useita suomalaisia dokumentti- ja viihdeohjelmia. VipVisionin tuottamia ohjelmia olivat muun muassa Hyvät herrat, Tenavatähti, Kolmosvisa, Onnenpyörä ja Hockey Night. Yhtiö sai myös merkittävän aseman kotimaisilla karaokelevymarkkinoilla. Vuonna 1997 yhtiö siirtyi Nordisk Filmin omistukseen ja ohjelmat on sen jälkeen tuotettu Nordisk Filmin nimellä.
Starnbergin piirikunta
Starnbergin piirikunta on Ylä-Baijerin hallintopiirissä sijaitseva piirikunta Baijerin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 487,7 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 14 kuntaa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2018 lopussa 136 092. Piirikunnan keskus on Starnberg, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki. pienoiskuva|Starnbergin piirikunta ja sen kunnat.
VipVision
Yhtiön toiminta päättyi vuonna 1999 ja sulautunut yritykseen Mesopodium.
Starnbergin piirikunta
Väkiluvun kehitys
Lähde:
Prototype
Prototype voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Marcel Thil
Vuonna 1928 Thil saavutti keskisarjassa maansa mestaruuden, ja seuraavana vuonna hän oli jo Euroopan mestari. vuonna 1932 hänet diskvalifioitiin Pariisissa käydyssä ottelussa. Tähän aikaan hän ystävystyi tunnetun näyttelijän ja vastarintamiehen Jean Gabinin kanssa. Thil saavutti uudelleen Euroopan mestaruuden keskisarjassa ja luokan vaihdon jälkeen myös raskaassa keskisarjassa (light heavy weight?). Hän koki tappion teknisellä tyrmäyksellä New Yorkissa 23. syyskuuta 1937.
Kaiken kaikkiaan ammattilaisurallaan Marcel Thil voitti 113 ottelua, joista 54 tyrmäyksellä. Tappioita hänelle koitui 22 ja ratkaisemattomia 13.
Sodan jälkeen Thil toimi nyrkkeilyn taustavaikuttajana ja avustajana muun muassa Dieppessä ja Cannesissa Ranskan Rivieralla.
Marcel Thil kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vuonna 1968.
Liitukauden joukkosukupuutto
thumb|upright|[[Liitukausi|Liitukauden joukkosukupuutto johtui melko varmasti suuren asteroidin törmäyksestä. Hyvin suurella nopeudella liikkuneen asteroidin törmäyskitka kaasuunnutti asteroidin ja osan kalliota, mikä aiheutti valtavan räjähdyksen ja suuren kraatterin. Taiteilijan tulkinta asteroidin törmäyksestä maahan.]]
Liitukauden joukkosukupuutto tapahtui Maapallolla 65,5 miljoonaa vuotta sitten. Silloin dinosaurukset ja monet maa- ja merieläimet kuolivat sukupuuttoon ja liitukuoriset eläimet katosivat. Tuho kosketti eniten suuria lajeja, pienet selvisivät paremmin hengissä. Kotilomaiset ammoniitit hävisivät meristä täysin. Pienet matelijat, nisäkkäät ja linnut selvisivät.
Joukkosukupuutto johtui lähes täysin varmasti harvinaisen suuren asteroidin törmäyksestä Jukatanin niemimaalle. Tämä on päätelty siitä, että liitukauden päättävä KT-raja sisältää huomattavasti normaalia enemmän Maassa harvinaista iridiumia. Törmäyksessä syntyneitä lasipallosia on myös säilynyt. Vuonna 1991 selvisi, että poikkeuksellisen voimakas asteroiditörmäys synnytti liitukauden lopun aikoihin Mesoamerikkaan Jukatanin niemimaalle nykyään jo maanalaisen Chicxulubin kraatterin. Valtava törmäysräjähdys levitti kuumaa kaasua ympärilleen myrskytuulen voimalla. Puita kaatava paineaalto, hyökyaallot ja kuuman kiven sade olivat tappavia törmäyskohdan lähellä. Voimakas maanjäristys mylläsi maata ja aiheutti suuria maanvyöryjä. Kuumat kiviheitteet ja kuuma törmäyskaasu nostivat suuria tulipaloja. Törmäyksen nostama pöly ja kemikaalit pimensivät auringon. Merissä kuoli yhteyttävä plankton vähäksi aikaa, mikä tappoi monet planktonia syövät nilviäiset ja nilviäisiä syövät meriliskot. Monet syvänmeren eliöt, sammakkoeläimet ja kaikkiruokaiset sekä hajottajat selvisivät hengissä. Maakasvit kuolivat laajoilla alueilla, mikä tappoi muista törmäystuhoista hengissä selvinneitä kasvinsyöjäeläimiä. Tämän takia kasvinsyöjiä syövät petodinosaurukset kuolivat. Yksi menestyneistä selviytyjistä oli nisäkkäät.
thumb|Liitukauden päättävä [[KT-raja Coloradossa.]]
Dinosauruslajiston harveneminen liitukauden lopuilla
Liitukauden lopulla oli meneillään Maastricht-vaihe, jolloin eli muun muassa kuuluisa petolisko Tyrannosaurus rex. Liitukauden loppua kohti dinosauruslajisto harveni ja merenpinta laski kauden lopuilla hitaasti, mikä on voinut hävittää matalan meren eliölajeja. Harveneminen näkyi noin 70 miljoonaa vuotta sitten fossiilien mukaan joillain alueilla, mutta ei ole varmaa oliko väheneminen maailmanlaajuista.
Samoin Maan keskilämpötila laski, ja lämpötilojen vuodenaikavaihtelu lisääntyi varsinkin napojen lähellä. Yhdysvaltain seudun ilmasto kostui ja ehkä soistui. Tämä saattoi vähentää joidenkin laiduntavien dinosaurusten ja niistä riippuvien lihansyöjien määrää. Törmäyksen aikoihin merenpinta aleni.
Nokkaliskojen määrä väheni Pohjois-Amerikassa kohti liitukauden loppua, ja eräälle seudulle jäi vain yksi, Edmontosaurus. Hell Creekin seuduilla eli aivan liitukauden lopuilla noin 10 suuren dinosauruslajin yhteisö. Kolmisarvinen Triceratops oli tavallisin, oli myös Anatosaurus ja hirviömäinen petolisko Tyrannosaurus, noin 20 pienempää ei-dinosaurusliskoa, 2 käärmettä ja 19 nisäkästen lajia. Useimmat nisäkkäät olivat multituberkulaatteja, pussieläimiä ja muita alkeellisia tyyppejä, ja vain harvat nykyisen tyyppisiä istukallisia nisäkkäitä