cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kokemäenkartano
1500–1600-luku
Turun piispojen jälkeen Kokemäenkartanon omistajina oli useita ruotsalaisia ja ulkomaalaisperäisiä ylimyksiä. Se oli muun muassa Kaarle Knuutinpojan, Eerik Akselinpoika Tottin, Sten Sturen sekä hänen leskensä Ingeborg Tottin hallussa.
Tukholman verilöylyn jälkeen vuonna 1520 kartano siirtyi Tanskan kuninkaalle Kristian Tyrannille, joka läänitti sen 1522 amiraalilleen Severin Norbylle. Suomeen saapuneiden tanskalaisten oleskellessa kartanossa heitä ahdistelivat usein lähistöllä majailleen aatelisen Nils Grabben joukot.
Tanskalaisten kukistuttua vuonna 1523 kartano päätyi kuningas Kustaa Vaasalle, joka luovutti sen aluksi läänitykseksi langolleen kreivi Johan af Hoyalle ja myöhemmin vuonna 1556 pojalleen Juhana Herttualle. Vuonna 1562 Juhana avioitui Puolan ja Liettuan prinsessan Katarina Jagellonican kanssa ja antoi Kokemäenkartanon tälle häälahjaksi. Kuningas Eerik XIV vangitsi heidät jo seuraavana vuonna ja toimitti Suomesta Gripsholman linnaan Ruotsiin.
Juhana onnistui nousemaan valtaistuimelle vuonna 1567 ja Kokemäenkartano oli näin ollen jälleen hänen hallussaan. Kokemäellä tai edes Suomessa Juhana ei kuitenkaan enää koskaan käynyt. Vuonna 1604 kartanon omistajaksi tuli Kustaa II Adolf, joka sai sen lahjaksi isältään Kaarle IX:tä tämän kruunajaisten yhteydessä. Kaarle IX vieraili Kokemäenkartanossa vuonna 1602 ja Kustaa II Adolf vuonna 1616. Kustaa II Adolf päätti kuninkaiden omistuksen Kokemäenkartanossa.
1700- ja 1800-luvut
Vuonna 1755 Kokemäenkartanon osti itselleen ritari Frans Henrik von Knorring ja hänen jälkeensä kartanon omisti hänen poikansa Henrik Gustaf von Knorring. Kokemäenkartanoon kuului tällöin useita muitakin tiloja, esimerkiksi Pyhänkorvan rälssitila. Kokemäenkartano säilyi von Knorring -suvun hallussa aina 1900-luvun alkuun saakka. Heidän aikanaan siitä kehittyi merkittävä maatalouden mallitila. Tunnetuimpia von Knorringin suvun Kokemäellä syntyneitä jäseniä olivat Ahvenanmaan yhteiskunnalliseen elämään 1800-luvulla merkittävästi vaikuttanut Frans Peter von Knorring, kamariherra Carl Henrik von Knorring ja senaattori Eugen von Knorring.
Henrik von Knorring kuoli vuonna 1833. Kokemäenkartano on tällöin pahasti velkaantunut ja koko maaomaisuutta yritettiin julkisesti myydä syksyllä 1833, mutta sopivaa ostajaa kartanolle ei löytynyt. Lopulta kartanon isännyyden otti kamariherra Carl Henrik von Knorring. Ennen Kokemäenkartanon hankintaa hän asui Ruotsissa. Carl von Knorring ryhtyi kehittämään maataloutta ja hän otti useita alueita omaan viljelykseensä. Hän toimi toisin kuin isänsä, joka oli vuokrannut käytännössä kaikki silloiset viljelysmaat. Kamariherra kuoli vuonna 1863, mutta jo ennen kuolemaansa hänen poikansa Frans Eugen von Knorring oli ensin vuokrannut ja sitten ostanut  isältään Pyhänkorvan tilan maa-alueet.
Eugen von Knorring oli naimissa Estella Tigerstedtin kanssa. Tigerstedtin perhe oli muuttanut Kokemäelle 1850-luvun lopulla. Toisin kuin monet kartanonomistajat siihen aikaan, von Knorringit asuivat kotikartanossaan Kokemäellä. Eugen von Knorring kuoli vuonna 1887 ja kartanon kehitystyö jäi häneltä kesken. Hänen kuolemansa jälkeen Kokemäenkartano jäi hänen puolisolleen ja lapsilleen. Toisin kuin aikaisemmilla sukupolvilla, perukirjan mukaan nyt Kokemäenkartanon omistajalla oli varoja kaksi kertaa enemmän kuin velkoja. Välittömästi Eugen von Knorringin kuoleman jälkeen Kokemäenkartanoa ei tiettävästi yritetty myydä.
Tilanhoito ei kuitenkaan onnistunut yhtä hyvin hänen puolisoltaan Estella von Knorringilta. Kokemäenkartano velkaantui myöhemmin ja se myytiin pakkohuutokaupalla vuonna 1903. Samassa yhteydessä myytiin muun muassa Pyhänkorvan tila.
1900-luvulta nykypäivään
Vuonna 1903 Yyterin kartanossa syntynyt, Villilän kartanon leskiemäntä Maria Pohjola osti Kokemäenkartanon ja useita muita samassa yhteydessä myytyjä tiloja. Kauppahinta oli 355.000 markkaa. Tarinan mukaan Maria Pohjola olisi maksanut kaupantekotilaisuudessa koko kauppahinnan, kun häneltä oli tiedusteltu tai jopa epäilty hänen maksukykyään. Asiakirjojen mukaan tämä on kuitenkin legendaa, sillä pakkohuutokaupan pöytäkirjan mukaan Maria Pohjola maksoi pakkohuutokaupan yhteydessä 1 000 markkaa ja seuraavana päivänä 9 000 markkaa sekä loput hieman myöhemmin.
Kokemäenkartanon pinta-ala pieneni vuonna 1918. Torpparivapautuksen seurauksena  Kokemäenkartanosta erotettiin 60 torppaa ja mäkitupaa. Torpparilain tavoitteena oli, että vuokraviljelijä saa lunastaa tilan itselleen ¼ - 1/3 hinnalla.
Maria Pohjola siirsi 1920-luvun puolessa välissä omistuksensa Kokemäenkartanosta tyttärensä pojalle Erik Grönlundille ja omistuksensa Pyhänkorvan tilasta tyttärensä tyttärelle Margaretha Cederbergille. Vaikka Kokemäenkartano oli siirtynyt Erik Grönlundin omistukseen 1920-luvulla, hän ryhtyi hallinnoimaan Kokemäenkartanoa vasta Maria Pohjolan kuoleman jälkeen vuonna 1936. Villilän kartanoa viljeli puolestaan Erik Grönlundin veli Lauri Grönlund. Sisaruksilla on tuolloin ollut huomattavat maa-alueet omistuksessaan.
Asiakirjojen mukaan Kokemäenkartanon pinta-ala oli ennen toista maailmansotaa noin 1600 hehtaaria, josta peltoa oli noin 600 hehtaaria. Kokemäenkartano käsitti siten edelleen laajat alueet Kokemäenjoen rannalla sijaitsevalta talouskeskukselta Pitkäjärven kautta aina Köyliön rajalle saakka. Kartanon pinta-ala pieneni merkittävästi 1940-luvulta lähtien, kun kartanosta erotettiin Tuomaalan alue pika-asutusta varten.
Erik Grönlund oli paikkakunnalla merkittävä hahmo, joka lahjoitti ja myi vähitellen omistamiaan Kokemäenkartanon maa-alueita. Innokkaana hevosurheilun ystävänä hän muun muassa lahjoitti kartanon maa-alueita vuonna 1950 rakennettua Kokemäen ravirataa varten. Vuonna 1976 kartano siirtyi Erik Grönlundin sisarenpojan Kari Cederbergin ja vaimonsa Eeva-Liisa Cederbergin omistukseen.
Koska Kokemäenkartano oli tosiasiallisesti ollut pitkään asumattomana, eikä kovin hyvässä hoidossa, Kokemäenkartanon rakennukset ja pellotkin olivat päässeet huonoon kuntoon. Kari Cederberg perheineen toteutti kartanoon mittavat uudistustyöt ja saattoi maatalouden toimivaksi elinkeinoksi. Kari Cederbergin aikana toteutettiin kartanossa entistämistöitä sekä rakennusten että laajojen puistoalueiden osalta. Päärakennus sai modernisoidun mutta perintöä kunnioittavan ulkoasun ja sisustukseen hankittiin arvokasta vanhaa kulttuuriperinteen mukaista esineistöä.
Maria Pohjolan suvun aikakausi päättyi Kokemäenkartanossa vuonna 1994, jolloin Kokemäenkartano siirtyi nykyisen omistajansa Ossan perheen haltuun. Ennen kartanon siirtymistä Ossan perheen haltuun Kokemäen kaupungin johdossa oli herännyt ajatus käyttää kaupungille mahdollisesti kuuluvaa etuosto-oikeutta. Lopulta Kokemäen kaupungin ja Ossan perheen kanssa saavutettiin sovinto, eikä kaupunki ryhtynyt käyttämään etuosto-oikeuttaan. Ossat luovuttivat kaupungille kartanon maista 10 hehtaaria ja saivat vastineeksi Tuomaalasta Kokemäenkartanon vanhoja maa-alueita. Kokemäen kaupunki myi parikymmentä vuotta myöhemmin edellä mainitun 10 hehtaarin maa-alueen takaisin Martti Ossalle, koska alue myöhemmin laaditussa kaavassa määriteltiin maatalousmaaksi eikä sitä voitu siten hyödyntää kaupungin toimesta enää esimerkiksi tonttimaaksi.
Tulonlähteet
Ennen kuin viinan kotipoltto kiellettiin vuonna 1866, viinanpoltto oli useana vuonna Kokemäenkartanon merkittävin tulolähde. Eugen von Knorring ryhtyi kuitenkin kehittämään myös  maito- ja maataloutta.
Kokemäenkartanoon perustettiin 1860-luvulla Kokemäen ensimmäinen meijeri. Kartanolla oli myös meijeri- ja maatalouskoulu. Aluksi meijerissä tuotettiin voita, muun muassa Pietarin markkinoille. Voin lisäksi kartanon meijerissä tehtiin juustoa. Esimerkiksi Turussa myytiin vuonna 1872 ”Kokemäenkartanon kryydättyä juustoa”. Kokemäenkartanon meijeri palkittiin 1873 Suomen parhaana meijerinä.
Päärakennus
Kokemäenkartanon päärakennus sijaitsi 1600-luvun puoliväliin saakka Isoluodon saarella, joka oli tuolloin kooltaan huomattavasti nykyistä Isoluotoa suurempi. Vaikka päärakennus sijaitsi saarella, talouskeskus oli ainakin osittain mantereen puolella.
Luettelo Multian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Multian julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Multian kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Kokemäenkartano
Päärakennus
Kartanon päärakennus siirrettiin ja rakennettiin 1650-luvun puolivälissä mantereelle, Kokemäenjoen rannalle kartanon nykyisen koivukujan päähän. Rakennus oli kaksikerroksinen puurakennus, joka tyyliltään oli suomalaiseen maisemaan epätyypillinen. Rakennus toimi Kokemäenkartanon päärakennuksena aina vuoteen 1907 saakka, jolloin se purettiin huonokuntoisena. Puretun päärakennuksen ovia hyödynnettiin aikanaan kartanon muissa rakennuksissa, ja tämän ansiosta osa näistä ovista on edelleen jäljellä ja käytössä. Kartanon vanhan päärakennuksen paikka on nykyään osa Kokemäenkartanon puistoaluetta.
Kokemäenkartanon nykyinen päärakennus on peräisin 1880-luvulta. Kartanolle johtaa pitkä puiden reunustama kuja Harjavallan ja Kokemäen väliseltä maantieltä. Barokkityylinen puisto on pinta-alaltaan useita hehtaareita.
Isoluodon rakennukset
pienoiskuva|Kokemäenjoen Isoluoto, jossa ovat sijainneet perimätiedon mukaan Kokemäen kartanon päärakennus ja sinne johtanut silta. Kokemäenkartanon päärakennus on alun perin sijainnut Isoluodossa. Se on kapea, noin 200 metrin pituinen saari, joka sijaitsee Kokemäenjoessa kartanon nykyisten tilusten edustalla.
Isoluodolla ei ole koskaan tehty arkeologisia tutkimuksia, mutta saaresta ovat 1800-jälkipuolella kartanonomistajat kaivaneet esiin erilaisia jäänteitä rakennuksista, muun muassa tiilimuurauksia. Löydettyjen tiilien tyyppi on viitannut myöhäiskeskiajalle. Lisäksi saaresta on löydetty kaksi 1300-luvun lopulle ajoitettua nuolenkärkeä. 1800-luvulla Isoluotoa kävivät tutkimassa muun muassa kansatieteilijä H. A. Reinholm sekä paikallinen opettaja Kustaa Killinen.
Isoluotoon on johtanut silta 1660-luvulle saakka. Sen ylläpidosta joutuivat vastaamaan kokemäkiläisten lisäksi myös Ulvilan, Huittisten ja Loimaan pitäjät, joten sillan on täytynyt olla melko suuri. Arvid Forbuksen tultua kartanon omistajaksi vuonna 1651 hän rakennutti uuden päärakennuksen mantereen puolelle. Se valmistui joen etelärannalle vuonna 1664.
Saaressa sijainneista rakennuksista on säilynyt kartanon vanhoissa tilikirjoissa paljon tietoa. 1550-luvulla kartanon päärakennuksessa oli muun muassa lyijypuitteiset lasi-ikkunat sekä renessanssityylinen panelointi. Rakennuksessa oli kahdeksan asuinhuonetta, joissa kaikissa oli oma tulisija. Pääosa talousrakennuksista oli tehty puusta, mutta osa oli saaresta löytyneiden jäänteiden perusteella muurattu tiilistä.
Vankitorni eli kistu
Isoluodossa on myös sijainnut harmaakivestä muurattu torni, joka on perimätiedon mukaan ollut vankityrmä. Tornia on kutsuttu nimellä kistu, joka on vankilaa tarkoittava vanha ruotsinkielinen sana. Se oli ilmeisesti raunioitunut jo 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Kistu näkyy muun muassa Johan Fredrik Weberin vuonna 1799 tekemässä maalauksessa.
Johan Adolf Lindströmin mukaan torni oli noin viiden metrin korkuinen ja pohjapinta-alaltaan noin 10 m². Paikalla 1870-luvulla vierailleelle H. A. Reinholmille kerrottiin, että kistussa oli ollut kahdella ikkunalla varustettu vankityrmä, jonka seinillä roikkui kahleita. Vankitorni purettiin lopullisesti perustuksiaan myöten vuonna 1834 Kokemäenkartanon silloisen omistajan määräyksestä.
AK-74
thumb|280px|AK-74 huoltopurettuna thumb|280px|AKS-74u AK-74 on AK-47:n varsinaisen massatuotantomallin AKM:n (Avtomat Kalašnikova Modernizirovannyi) pohjalta suunniteltu, monilla uudistuksilla toteutettu 5,45x39 millimetrin patruunaa käyttävä rynnäkkökivääri, joka on tällä hetkellä käytössä muun muassa Venäjän armeijalla.
Pääasiallisia uudistuksia AK-47-mallista ovat kevyempi ja helpommin valmistettava levyprässätty runko, suuri suujarru joka helpottaa varsinkin sarjatulen ampumista huomattavasti, uudelleen suunnitellut tukit, uuden patruunan vuoksi suoremmat lippaat, jotka on valmistettu joko bakeliitista tai muoviseoksesta. Uuden patruunan hyötyjä vanhaan nähden ovat pienempi rekyyli, suurempi lähtönopeus, suorempi lentorata sekä valmistuskustannukset, haittapuolena on pienempi pysäytysteho.
AK-74 voidaan varustaa erilaisilla lisävarusteilla, esimerkiksi PBS-äänenvaimentimella, piipun alle kiinnittyvällä GP-25/GP-30 -kranaatinheittimellä ja sen sivukiskoon voidaan pikalukituksella kiinnittää erilaisia tähtäinlaitteita, kuten kiikari-, yö- ja punapistetähtäimiä.
Tekniset tiedot
74-sarja yleisesti
AK-74
AKS-74u
Kaikki viimeiset sanat
Kaikki viimeiset sanat on yhdysvaltalaiskirjailija John Greenin esikoisromaani. Englanninkielinen alkuperäisteos Looking for Alaska julkaistiin vuonna 2005 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös vuonna 2014. Kirja sai vuonna 2006 American Library Associationin parhaan nuortenkirjan Michael L. Printz -palkinnon, ja oli yhdistyksen vuonna 2015 laatiman Yhdysvaltain kirjastojen kiistanalaisimpien kirjojen listan kärjessä sisältämänsä seksuaalisen materiaalin ja kiroilun vuoksi. Se kertoo teini-ikäisestä Miles Halterista, joka lähtee sisäoppilaitokseen saadakseen vaihtelua tylsäksi käyneeseen elämäänsä. Se perustuu pitkälti Greenin omiin kokemuksiin sisäoppilaitoksen opiskelijana.
Kaikki viimeiset sanat nousi New York Timesin myydyimpien kirjojen listalle sijoituttuaan lasten pokkareiden listalla kymmenenneksi heinäkuussa 2012, yli seitsemän vuotta kirjan julkaisemisen jälkeen. Tammikuuhun 2017 mennessä se oli ollut nuorten aikuisten pokkareiden kymmenen kärjessä 67 viikkoa.
Maria Boije af Gennäs
Maria Wilhelmina Eleonora Boije af Gennäs (31. maaliskuuta 1900 – 10. lokakuuta 1983 Porvoo) oli suomalainen palkittu tekstiilitaiteilija. Hän teki pitkän uran tammisaarelaisessa Kotivilla Oy:ssä vuodesta 1937 vuoteen 1970 ensin suunnittelijana ja myöhemmin myös toimitusjohtajana, ja eläkevuosinaankin hän jatkoi yhtiön johtokunnassa. Hän perehtyi erityisesti suomenlampaan villan jatkojalostukseen, tuloksena korkealaatuisena pidetty ”Tammisaaren lanka”.
Boije af Gennäsin aatelissukuun kuulunut Maria Boije kävi Ateneumin 1928–1929 ja opiskeli sitten tekstiilialaa eri oppilaitoksissa Ruotsissa. Sigtunassa ja Taalainmaalla hän perehtyi lankojen kasvivärjäykseen.
Vuonna 1946 hän sai Kotiteollisuuden Keskusliiton kunniapalkinnon, vuonna 1951 Milanon triennaalin kultamitalin, vuonna 1959 Pro Finlandia -mitalin ja vuonna 1960 Baijerin valtion myöntämän kultamitalin käsinkudotuista verhokankaistaan.
Viktor Krovopuskov
Viktor Aleksejevitš Krovopuskov (, s. 29. syyskuuta 1948) on entinen Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Viktor Krovopuskov voitti säilämiekkailussa neljä olympiakultaa. Hän voitti sekä henkilökohtaisen kilpailun että joukkuekilpailun kultaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Krovopuskov voitti kahdesti ja joukkuemaailmanmestaruuden viidesti.
SpaceX CRS-5
SpaceX CRS-5 (myös SpX-5) oli SpaceX:n rahtilento Kansainväliselle avaruusasemalle. Se oli Dragon-kapselin viides lento asemalle. Lento kuului NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. Raketti laukaistiin Cape Canaveral Air Force Stationin SLC-40-laukaisualustalta 10. tammikuuta 2015 kello 9.47 UTC-aikaa. Lento päättyi onnistuneesti 11. helmikuuta 2015 Dragonin laskeuduttua Tyyneenmereen kello 0.44 UTC-aikaa.
Rakettivaiheen talteenottoyritys
Lennolla Spacex yritti Falcon 9 -raketin ensimmäisen vaiheen talteenottoa. Rakettivaiheen oli tarkoitus laskeutua Atlantilla olevalle autonomous spaceport drone ship -lautalle. Rakettivaihe saatiin osumaan alustalle mutta se osui siihen liian suurella nopeudella ja tuhoutui. Sumuinen sää ja hämärä esti laskeutumisen tallentamisen videolle. Epäonnistumisen syyksi arvioitiin hydrauliöljyn loppumista hydrauliikkajärjestelmästä, joka ohjasi rakettivaiheen yläosassa olevia ohjaussiivikkeitä.
Rahti
Laukaisu kuljetti 2317 kilogrammaa rahtia avaruusasemalle. Dragon-kapselin paineistettu hyötykuorma käsitti 490 kilogrammaa miehistötarvikkeita, 717 kg avaruusaseman osia ja 577 kg tutkimustarvikkeita. Painetistamattomana hyötykuormana oli 490 kilogramman Cloud Aerosol Transport System (CATS) -tutkimuslaitteisto, joka asennettiin aseman japanilaiseen Kibō-moduuliin. CATS-laitteistolla tutkitaan ilmakehän hiukkasia.
Heikki Peura (kansanedustaja)
Heikki Peura (29. kesäkuuta 1882 Jurva – 5. toukokuuta 1949 Jurva) oli suomalainen poliitikko. Peura toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1920–1922 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Peura nousi eduskuntaan kesken vaalikauden kuolleen Mikko Luopajärven tilalle. Kunnallispolitiikassa Peura toimi Jurvan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2006
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2006 pelattiin Japanissa 17. marraskuuta - 3. joulukuuta 2006. Maailmanmestaruuden voitti Brasilia.
Heikki Peura (kansanedustaja)
Peuran koulutus oli kansanopisto. Politiikan ulkopuolella Peura toimi maanviljelijänä Jurvassa, Jurvan osuuskaupan väliaikaisena johtajana 1907–1908, Kestin osuuskaupan johtajana noin kymmenen vuotta sekä Jurvan säästöpankin johtajana 1929–1948.
Deutsche Eishockey-Liga
DEL on saksalainen ylimmän sarjatason jääkiekon ammattilaisliiga. Sitä on pelattu kaudesta 1994–1995 asti, jolloin se korvasi aiemman Eishockey-Bundesligan.
Kaudella 2014–2015 sarjan yleisökeskiarvo oli 6 419.
Joukkueet 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Luettelo Helsingin maalaiskunnan asukkaista maarekisterikylittäin vuonna 1890
Helsingin maalaiskunnassa (1865–1945) asui yhteensä 10 141 ihmistä vuonna 1890. He jakautuivat maarekisterikyliin alla olevan taulukon mukaisesti. Taulukossa on esitetty kartta-aineiston perusteella myös kylien nykyistä sijaintia vastaava kunta.
Helsingin maalaiskunnan väestöstä 53,7 prosenttia (yhteensä 5 446 henkeä) asui sittemmin Helsinkiin liitettyjen maarekisterikylien alueella ja 45,4 prosenttia (4604 henkeä) nykyisin Vantaaseen lukeutuvissa kylissä. Pietarissa asui, mutta Helsingin maalaiskunnassa oli kirjoilla 0,8 prosenttia (84 hlöä) maalaiskunnan väestöstä vuonna 1890.
Koulutushaara (puolustusvoimat)
Koulutushaaralla tarkoitetaan mihin sodan ajan tehtävään varusmiehiä koulutetaan puolustusvoimissa. Koulutushaara riippuu aselajeista ja palveluspaikasta. Useissa eri aselajeissa on samoja koulutushaaroja.
Esimerkkejä Suomen puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen koulutushaaroista
50px|left
Maavoimat
300px|right 300px|right 50px|left
Merivoimat
300px|right 50px|left
Ilmavoimat
300px|right 50px|left
Rajavartiolaitos
Kaikissa puolustushaaroissa ja aselajeissa on huollon tehtäviä, kuten lääkintä, kuljetukset ja talous. Lisäksi mm. aseseppiä, sotilaspoliiseja ja soittajia on kaikissa puolustushaaroissa.
Zuavit
thumb|200px|Ranskalaisia zuaveja Krimin sodassa, [[Aleksander Raczyńskin maalaus vuodelta 1858.]] Zuavit, zuaavit (, yks. Zouave) olivat tiettyjä kevyen jalkaväen rykmenttejä, jotka palvelivat Ranskan Pohjois-Afrikassa vuosina 1831–1962. Nimitys on ollut käytössä myös muiden maiden armeijoissa, ja zuaveiksi kutsuttiin joitakin Yhdysvaltain sisällissodan aikaisia vapaaehtoisyksikköjä ja mustia brasilialaisvapaaehtoisia Kolmoisliiton sodassa. Tunnusomaisinta näille yksiköille oli univormu, johon kuului lyhyt takki alhaalta avoimella etumuksella ja pussittavat housut (serouel) sekä usein leveitä kangasvöitä ja itämaisia päähineitä, kuten fetsejä.
Zouaoua-heimon miehet olivat soturikansaa, ja heistä oli muodostettu yksikköjä jo sinä aikana, kun Osmanien valtakunta hallitsi Algeriaa.
Michael Manley (yritysjohtaja)
Michael Manley (s. 6. maaliskuuta 1964 Edenbridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka toimi Fiat Chrysler Automobilesin toimitusjohtajana 21. heinäkuuta 2018 – 16. tammikuuta 2021. Fiat Chrysler Automobilesin lisäksi hän toimi Fiatin ja Chryslerin toimitusjohtajana.
Hazel Hotchkiss Wightman
Ura
Yhdysvaltain avoimessa tennisturnauksessa Wightman voitti naisten kaksinpelin vuosina 1909, 1910, 1911 ja 1919, ja toiseksi hän sijoittui vuonna 1915. Vuonna 1919 hän olikin Yhdysvaltain korkeimmaksi sijoitettu tennispelaaja WTAn rankingissa. Vuoden 1924 kesäolympialaisissa Wightman voitti kultaa tenniksessä sekä naisten nelinpelissä että sekanelinpelissä. Wimbledonin tennisturnauksessa hän voitti naisten nelinpeliturnauksen vuonna 1924 Helen Wills Moodyn parina.
Palkinnot ja kunnianosoitukset
Vuonna 1973 kuningatar Elisabet II nimitti hänet Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi. Wightman valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1957 ja International International Women's Sports Hall of Fameen 1986.
Elämänvaiheet
Hazel Hotchkiss syntyi 20. joulukuuta 1886 William Joseph ja Emma Lucretia Hotchkissille. Vuonna 1911 hän valmistui Kalifornian yliopistosta. Wightman meni helmikuussa 1912 naimisiin George William Wightmanin kanssa. He saivat viisi lasta ja 16 lapsenlasta. Vuonna 1940 Wightmanit erosivat. Hazel Hotchkiss Wightman kuoli 5. joulukuuta 1974 kotonaan Chestnut Hillissä 87-vuotiaana.
Talviolympialaiset 1924
I talviolympialaiset järjestettiin Chamonix’ssa, Ranskassa. Kisojen avajaiset olivat 25. tammikuuta ja päättäjäiset 4. helmikuuta 1924. Muita hakijoita kisoille ei ollut.
Ennen varsinaisia talviolympialaisia joissakin talvilajeissa oli kilpailtu jo kesäolympialaisten yhteydessä. Jääkiekko ja taitoluistelu olivat olleet ohjelmassa Antwerpenissä 1920.
Osallistujat
Chamonix’n talviolympialaisiin osallistui 258 urheilijaa 16 maasta. Myös Viro oli ilmoittautunut mukaan yhdellä urheilijalla. Pikaluistelija Christfried Burmeister kantoi Viron lippua avajaisseremoniassa, muttei kilpaillut lopulta lainkaan.
pienoiskuva|550px|vasen|Kilpailijoiden määrä maittain:
Kota (Särkisalo)
Kota on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon pääsaaren Isoluodon etelälaidalla.
Kotassa on vain vähän vakituista asutusta. Kotan kyläalue käsittää Kotalahteen laskevan ojan laakson ja sitä reunustavat mäet, sekä Pensaloon kiinni kasvaneen Vasikkaholman. Kylän rannikolle on viime vuosina rakennettu paljon kesäasutusta.
Kota eli Kotta mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa yksinäistalona eli yhden talon muodostamana kylänä. Myöhemmin kylässä on ollut kaksi tilaa, jotka yhdistettiin Kotan ratsutilaksi 1654. Tila ostettiin perinnöksi vuonna 1756. Vuonna 1895 tila ostettiin Förbyn kaivoksen työntekijöiden asuntolaksi ja rakennukset ovat olleet tyhjillään kaivoksen lopettamisen jälkeen. 1920-luvulla Vasikkaholmaan rakennettiin kaksi huvilaa ja lisäksi kylän kolme torppaa itsenäistyivät.
Dragsvikin seisake
Dragsvikin seisake on rautatieliikennepaikka Dragsvikissä Raaseporin kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla osuudella Karjaa–Hanko noin kolme kilometriä Tammisaaren asemalta Karjaan suuntaan. Seisakkeella pysähtyvät kaikki rataosan henkilöjunat. Seisake palvelee lähinnä Uudenmaan prikaatin varusmiehiä.
Seisakkeella on puinen odotuskatos ja korotettu laituri sekä 1,4 kilometriä pitkä sivuraide junakohtauksia varten.
Korvuan rautatieasema
Korvuan rautatieasema on entinen rautatieasema Suomen rataverkolla Metsäkylässä Taivalkosken kunnassa Koillismaalla. Se sijaitsee liikenteeltä suljetulla Pesiökylän ja Taivalkosken asemien välisellä rataosuudella, noin 27 kilometriä etelään Taivalkoskelta ja noin 54 kilometriä pohjoiseen Pesiökylästä. Liikennepaikka on nimetty kymmenen kilometrin päässä idässä olevan Korvuan kylän ja Korvuanjärven mukaan.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuoden 1959 lopulla. Miehitys liikennepaikalla loppui 1967 ja henkilöliikenne lakkautettiin muun radan kanssa 23. toukokuuta 1982. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 9. tammikuuta 2005, käytännössä liikennepaikka on ollut lakkautettuna 4. elokuuta 2004 alkaen, kun Pesiökylän ja Taivalkosken välinen rataosuus suljettiin liikenteeltä liikennöintikelvottomana. Ratapiha kiskoineen on edelleen jäljellä. Vuonna 1958 rakennettu laiturirakennus siirtyi yksityisomistukseen 1989. Rakennusta muutettiin ja remontoitiin vuonna 2002.
Jo puretun saksalaisten rakentaman kapearaiteisen Hyrynsalmen–Kuusamon kenttäradan linjaus seurasi keskeneräisen Taivalkosken radan linjausta aina Korvuan asemalle saakka. Korvualta kenttäradan linjaus kääntyi kohti koillista ja Kuusamoa, kun taas valtion rataverkon leveäraiteinen rataosuus johtaa pohjoisluoteeseen.
Luettelo Muuramen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Muuramen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Muuramen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Arvoitus nimeltä Margo
Kirjan pohjalta tehty elokuva Paper Towns sai ensi-iltansa 24. heinäkuuta 2015. Sen pääosissa näyttelevät Nat Wolff ja Cara Delevingne.
Matkakeskus
thumb|[[Kampin keskus|Helsingin matkakeskus.]] Matkakeskus on joukkoliikenteen solmupiste, jossa pitkän matkan sekä/tai paikallisliikenteen linja-autot ja junat on sijoitettu samaan terminaaliin. Se on siis yhdistetty linja-auto- ja rautatieasema. Matkakeskuksen tavoite on, että vaihtaminen liikennevälineestä toiseen on helppoa. Matkakeskuksesta voi aikataulujen ja lipunmyynnin lisäksi löytyä myös muita palveluja.
Matkakeskukset Suomessa
pienoiskuva|[[Klaukkalan Matkakeskus.]]
Hankkeet
Silloinen liikenneministeriö käynnisti matkakeskushankkeen 1990-luvulla. Hankkeen tärkeimmäksi tavoitteiksi ministeriö asetti liikenteen solmupisteverkoston muodostumisen, jolla sidottaisiin tehokkailla joukkoliikenneyhteyksillä tärkeimmät suomalaiset kaupungit toisiinsa. Tarkoituksena oli rakentaa 22 matkakeskusta vuoteen 2007 mennessä. Matkakeskusten nähtiin toimivan rajapintana kaupungin ja sen vaikutusalueen sisäisten ja niiden ulkopuolelle suuntautuvien liikkumistarpeiden välillä. Lisäksi matkakeskuksille suunniteltiin palvelukonseptia, jonka toimintaympäristö sisältäisi liikenne- ja asemapalvelujen lisäksi matkakeskukset kauppapaikkoina ja julkisten palvelujen saantipaikkoina.
Vuonna 2007 aloitettu uusi matkakeskushanke tähtäsi Suomen julkisen liikenteen käytön helpottamiseen. Tavoitteena oli vuodesta 2007 lähtien toteuttaa 23 matkakeskusta ja kehittää matkakeskuksia mm. esteettömiksi.
Kritiikkiä
Pekka Hongiston mielestä vuoteen 2004 valmistuneet matkakeskukset eivät olleet muodostuneet myöskään kaupallisten ja julkisten palvelujen saantipaikoiksi. Matkakeskuksissa asioivat olivat matkalle lähteviä tai paikkakunnalle saapuvia kiireisiä matkustajia. Linja-autoasemat sijaitsivat perinteisesti kaupunkien keskustoissa, kun taas matkakeskukset sijoittuivat paikoin hyvinkin etäälle keskusta-alueista. Idea matkakeskuksesta myös kaupallisten ja julkisten palvelujen keskuksena toteutui Hongiston mielestä vain vuonna 2005 valmistuneessa Kampin keskuksessa.
Bhairon Singh Shekhawat
thumb|Bhairon Singh Shekhawat Bhairon Singh Shekhawat (23. lokakuuta 1923 – 15. toukokuuta 2010) oli intialainen Intian kansanpuolueen (BJP)  poliitikko. Hän toimi maansa varapresidenttinä vuosina 2002–2007. Edeltäjänä oli Krishan Kant ja seuraajana Mohammad Hamid Ansari.
Lisäksi Shekhawat oli kolmeen otteeseen Rajasthanin pääministerinä (1977–1980, 1990–1992, 1993–1998).
Pelikonsoli
Pelikonsoleita ovat muun muassa PlayStation 4 ja Xbox One. Kädessä pidettäviä käsikonsoleita ovat muun muassa Nintendo 3DS ja PlayStation Vita. Nintendo Switch toimii sekä televisioon kytkettävänä pelikonsolina että mukana kuljetettavana käsikonsolina, jossa on integroituna näyttölaite.
Tyypit
Pelikonsolit voidaan jaotella tyyppeihin sen mukaan, pidetäänkö niitä ainoastaan kotona ("kotikonsoli"), ovatko ne mukana kuljetettavia (käsikonsoli) tai yhdistelmä ("hybridikonsoli"). Nintendo Switchin sanotaan olevan ensimmäinen todellinen yhdistelmä. Vuonna 1995 julkaistu Sega Nomad pyrki samaan tavoitteeseen, mutta Nomad oli kuitenkin aikansa tekniikan rajoittama. Käsikonsolina käytettäviin laitteisiin saa toisinaan telakan, jolloin niitä voi käyttää kotikonsolin tavoin television kanssa tai konsolin lataamiseen. Esimerkiksi Steam Deckille ja PlayStation Portable Golle on julkaistu erillinen telakka.
Historiaa
Pelikonsolit jaetaan usein ”sukupolviin” teknologiansa ja aikakautensa perusteella. Seuraavassa on esitetty eräs mahdollinen jaottelu.
Pelikonsolien ensimmäinen sukupolvi alkoi kun ensimmäinen pelikonsoli Magnavox Odyssey julkaistiin vuonna 1972, joka oli muutos koteihin saatavassa viihteessä.
Kolmannen sukupolven 8-bittiset konsolit toivat japanilaisen pelisuunnittelun massoille. Nintendo Entertainment System oli erittäin suosittu konsoli ja määritteli sukupolven. "Nintendon pelaaminen" tuli sanonnaksi.
Neljännen sukupolven 16-bittisten konsolien myötä Sega ja Nintendo taistelivat kuluttajien suosiosta niin sanotussa konsolisodassa. Sega Mega Drive nousi suosituksi ja Nintendon julkaistessa Super Nintendo Entertainment Systemin Sega ja Nintendo nähtiin tasaväkisinä.
Viides sukupolvi muutti pelejä merkittävästi johtuen siirtymästä CD-ROM -tekniikkaan ja 3D-grafiikan korvatessa spriteihin perustuvan 2D-grafiikan. PlayStation oli Sonyn ensimmäinen konsoli ja myi paljon enemmän kuin kilpailijansa. PlayStation vakiintui populaarikulttuurissa etenkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa useita hittipelejä tehtiin.
François de Barthélemy
thumb|François de Barthélemy. François-Marie de Barthélemy (20. lokakuuta 1747 Aubagne – 3. huhtikuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen diplomaatti ja poliitikko. Hän oli vuonna 1797 direktoriohallituksen jäsenenä.
Pelikonsoli
Historiaa
Kuudennessa sukupolvessa PlayStation 2 myi huomattavan paljon ja Sega lopetti pelikonsolien valmistuksen. Microsoft toi markkinoille Xboxin, jossa oli mukana sisäänrakennettuna kiintolevy ja joka nähtiin verkkopelaamiseen suunnattuna.
François de Barthélemy
Barthélemy pääsi palaamaan Ranskaan vuoden 1799 brumairen vallankaappauksen jälkeen. Konsulihallinnon aikana hänet nimitettiin tammikuussa 1800 edustajaksi uuteen senaattiin (Sénat conservateur), jonka varapuhemieheksi hänet valittiin. Napoleon teki hänestä vuonna 1803 Ranskan kunnialegioonan komentajan ja antoi hänelle vuonna 1808 kreivin arvon. Barthélemy johti puhetta senaatin istunnossa sen äänestäessä 2. huhtikuuta 1814 Napoleonin valtaistuimelta erottamisen puolesta ja siirtyi sen jälkeen tukemaan Bourbonien valtaanpaluuta. Hän oli jäsenenä komiteassa, joka valmisteli uuden perustuslain, vuoden 1814 peruskirjan, ja sai Ludvig XVIII:n myöntämän päärinarvon. Vuodesta 1815 hän oli edustajana uudessa ylähuoneessa, päärien kamarissa. Vuonna 1818 hänestä tehtiin markiisi.
Pelikonsoli
Historiaa
Kahdeksannessa sukupolvessa Microsoft asettui enemmän kodin viihdelaitteeksi ja Sony panosti enemmän pelaajiin. PlayStation 4:n kanssa Sony panosti enemmän selkeään arkkitehtuuriin pelinkehittäjille, selkeämpään viestintään käytettyihin peleihin liittyen, järjestelmän suorituskyky oli tekniikasta kiinnostuneiden suosiossa ja alempi hinta oli suurten joukkojen mieleen.
Sukupolvet eroavat käytetyn tekniikan kuten tallennusvälineen mukaan. Kun CD-ROMin käyttö tuli konsoleihin pelitilanne tallennettiin muistikortille, joiden käyttö väheni kiintolevyjen tultua konsoleihin.
Esteettisesti konsolit heijastavat aikakauttaan ja ideologoita, ja viihde-elektroniikan suunnittelu kuvastaa miten näemme itsemme, miten yhtiöt näkevät kuluttajat ja miten ihmiset haluavat tulla nähdyiksi.
Ensimmäinen sukupolvi
pienoiskuva|Magnavox Odyssey Ensimmäisen sukupolven laitteissa (noin 1972–1977) ei ollut vielä käytössä mikroprosessoreita, vaan pelit oli rakennettu suoraan laitteistoon tavanomaista elektroniikkaa käyttäen. Grafiikka oli yleensä karkeaa ja perustui mustavalkoisiin suorakaiteisiin, joskin muutamissa ensimmäisen sukupolven laitteissa oli myös värit.
Toinen sukupolvi
pienoiskuva|Fairchild Channel F Toinen sukupolvi (noin 1976–1983) toi pelikonsoleihin mikroprosessorit, jotka mahdollistivat ohjelmoitavuuden ja siten pelin vaihtamisen ROM-pelimoduulia vaihtamalla. Tietokonetekniikka mahdollisti myös aiempaa huomattavasti monipuolisemmat pelit ja jopa suosittujen kolikkopelien uudelleensovittamisen kotikonsoleille. Toisen sukupolven laitteissa on yleensä 8-bittinen prosessori, parisataa tavua keskusmuistia sekä värillinen grafiikka. Joissakin pelikonsoleissa oli yli 100 väriä.
Kolmas sukupolvi
Kolmanteen sukupolveen (noin 1982–1990) sisältyvät kehittyneemmät 8-bittiset konsolit, jotka vastaavat tekniikaltaan suunnilleen 8-bittisiä kotitietokoneita. Näissä laitteissa on tyypillisesti useita kilotavuja keskusmuistia, moniväriset spritet ja taustat sekä useampiääniseen musiikkiin pystyvä äänipiiri.
Neljäs sukupolvi
Neljännen sukupolven laitteet ("16-bittisen" sukupolven, noin 1988–1995) ovat peliteknisiltä ominaisuuksiltaan suunnilleen samalla tasolla kuin Amiga 500:n ja Atari ST:n kaltaiset 1980-luvun puolivälissä markkinoille tulleet 16/32-bittiset kotimikrot. Laitteissa on yleensä 16- tai 32-bittinen prosessori, useita satoja värejä ja satoja kilotavuja keskusmuistia, mutta ei vielä RISC-prosessoreja eikä yleensä optisia tallennusvälineitä. CD-levyä käytettiin ensimmäistä kertaa tallennusvälineenä PC Engineen saatavan lisälaitteen myötä, mutta se ei yleistynyt. Ääniominaisuudet kehittyivät selvästi ja Super Nintendossa oli jo suora tuki digitoidun äänen toistolle.
Viides sukupolvi
Viides sukupolvi (niin sanottu "32-bittinen" sukupolvi, noin 1993–1998) vakiinnutti pelikonsoleihin aiempaa huomattavasti tilavammat tallennusvälineet (CD-ROMin) sekä tehokkaat 32- ja 64-bittiset RISC-prosessorit. Tyypillisiä ominaisuuksia ovat myös 3D-grafiikan huomiointi laitteistotasolla sekä digitaalinen äänentoisto.
Kuudes sukupolvi
right|thumb|250px|PlayStation 2 (SCPH-39000) Kuudes sukupolvi (noin 1999–2006) laajensi pelikonsolien käyttömahdollisuuksia esimerkiksi elokuvien katseluun ja Internet-käyttöön. Laitteissa on yleensä mahdollisuus ethernet-verkon, näppäimistön ja hiiren käyttöön. Kuudennen sukupolven kohdalla tuli myös ensimmäinen kiintolevyn sisältävä konsoli Xbox, jossa oli neljän tai kahdeksan gigatavun kiintolevy.
pienoiskuva|Xbox 360 Premium (2005)
Seitsemäs sukupolvi
Seitsemäs sukupolvi (2006–) toi mukanaan uusia levyformaatteja sekä liiketunnistinteknologiaa. Xbox 360 -pelikonsolin vahvuutena pidetään sen pelaajat yhdistävää Xbox Live -verkkopalvelua. Sony Computer Entertainmentin PlayStation 3 käyttää uutta optista tallennusformaattia, Blu-rayta. Xbox 360 ja PlayStation 3 kykenevät HDTV-tarkkuuteen. Nintendon Wiin erikoisuutena on sen uudentyyppinen liikkeentunnistava peliohjain.
Kahdeksas sukupolvi
Kahdeksas sukupolvi alkoi vuodesta 2012. Kahdeksannen sukupolven aloitti Nintendo omalla Wii U -konsolillaan joka tuli markkinoille marraskuussa 2012. Se on Nintendon ensimmäinen konsoli, joka käyttää HD-tekniikkaa ja siinä on erikoinen ohjain, joka näyttää käsikonsolin ja tabletin risteytykseltä. Helmikuussa 2013 Sonyn järjestämässä tiedotustilaisuudessa paljastettiin muutamia yksityiskohtia myöhemmin samana vuonna ilmestyvän PlayStation 4 -konsolin ominaisuuksista. Nintendo julkaisi uuden Nintendo Switch konsolinsa maailmanlaajuisesti maaliskuussa 2017.
Sukupolven aikana julkaistiin myös päivitysmallit aiemmin julkaistuille konsoleille: PlayStation Pro (2016) sekä Xbox One X (2017).
Yhdeksäs sukupolvi
Sony paljasti huhtikuussa 2019 PlayStation 4:n seuraajan laitetietoja ja konsolin virallisen nimen olevan PlayStation 5. PlayStation 5 julkaistiin 19. marraskuuta 2020.
Microsoft paljasti Xbox Scarlett -koodinimellä kehitettävän Xbox Series X -konsolin tulevan loppuvuonna 2020, ja myöhemmin myös Xbox Series S -konsolin. Ne julkaistiin 10. marraskuuta 2020.
Valve Corporationin julkaisema Steam Deck käyttää vastaavaa tekniikkaa kuin Sonyn ja Microsoftin konsolit, mutta toimii kädessäpidettävänä. Steam Deckissä on kuitenkin eroja akun riittävyyden vuoksi kuten käytettävä muistityyppi, pienempi suoritin ja pienempi kellotaajuus.
Lisäksi markkinoille ovat tulleet pilvipalveluina käytettävät suoratoistoa käyttävät palvelut Google Stadia ja Amazon Luna.
Kymmenes sukupolvi
Sony on paljastanut, että aikoo julkaista uuden PlayStationin PlayStation 6:n aikaisintaan vuonna 2027.
Käsikonsolit
Käsikonsoli tarkoittaa kädessä pidettävää pelikonsolia, jossa näyttö ja ohjaimet ovat samassa laitteessa. Käsikonsolit jaetaan neljään sukupolveen. Käsikonsolien valmistus keskittyy nykyään Nintendolle ja Sonylle, joista esimerkkeinä Nintendo 3DS ja PlayStation Vita.
Tahini
thumb|right|150px|Tahinia lasipurkissa. Tahini on murskatuista, raaoista seesaminsiemenistä tehtyä tahnaa, jota käytetään yleisesti Lähi-idän maissa. Se on maultaan mietoa, beigenväristä ja kermaa muistuttavaa ruoka-ainetta, jossa on runsaasti ruokaöljyä. Siitä voidaan tehdä joko suolainen tai makea muunnos. Tahinin yleisiä käyttökohteita ovat kastikkeet ja leivonnaiset, ja se käy myös vihannesten lisäkkeeksi.
Tahini on tärkeä raaka-aine hummuksessa, halvassa ja muissa Lähi-idän ruoissa. Tahinia on kahdentyyppistä: toinen valmistetaan kuorituista seesaminsiemenistä, toinen kuorimattomista. Kuorimattomista siemenistä valmistettu on rakenteeltaan rakeisempaa ja maultaan karvaampaa, ja siinä on enemmän ravintoaineita. Tahini myydään yleensä lasi- tai muovipurkeissa.
Seesaminsiementahnaa käytetään myös japanilaisessa keittiössä. Japaniksi sen nimi on neri-goma.
Multisilta
Multisilta on Tampereen eteläinen lähiö noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Multisiltaa rakennettiin 1960-luvun lopusta 1990-luvulle asti. Kaupunginosan väkiluku on noin 3 000.
Multisilta rajoittuu pohjoisessa Peltolammin kaupunginosaan. Etelässä vastaan tulee Lempäälän raja ja lännessä Pirkkalan raja. Idässä kaupunginosa rajoittuu Vuoreksenkadun päätyyn ja moottoritiehen.
Historia
Kaupunginosa on saanut nimensä Multiojan aikanaan ylittäneen puusillan mukaan. Multioja laskee Sääksjärvestä Pyhäjärven suuntaan. Multisillan seutu kuului aikoinaan Hatanpään kartanon maihin, jotka Tampereen kaupunki osti vuonna 1913. Naapurikaupunginosan Peltolammin tavoin Multisilta kaavoitettiin alun perin omakotialueeksi ja ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1950, mutta laajamittainen rakentaminen ei syystä tai toisesta alkanut. Alueelle vahvistettiin uusi kerrostalokaava vuonna 1968.
Vuodesta 2010 Multisillan läheisyyteen on rakennettu Tampereen ja Lempäälän yhteistä Vuoreksen kaupunginosaa.
Palvelut
Multisiltaa teki 1990- ja 2000-luvuilla tunnetuksi suklaanvalmistaja Dammenberg, joka ei kuitenkaan enää toimi kaupunginosassa. Kaupungisosan keskustassa sijaitsevat pubi, elintarvikeliike K-Market, päiväkoti, nuorisotalo sekä kebab-pizzeria-grilli. Asuntoalueen pohjoispuolella on vesitorni. Vuoteen 2015 asti Multisillassa toimi ala-aste. Peltolammin ja Multisillan kaupunginosien välisen Peltolammin järven ympäri kulkee valaistu noin 2,5 kilometrin pituinen pururata, jolle tehdään talvisin hiihtolatu.
Virta-alli
pienoiskuva|Virta-allin munia. Virta-alli (Histrionicus histrionicus) on sorsien heimoon kuuluva lintu.
Multisilta
Liikenneyhteydet
Multisiltaan pääsee Tampereen seudun joukkoliikenteen busseilla 15A, 15B ja 50. Kaupunginosaa sivuavalla Riihimäki–Tampere-radalla sijaitsi vuosina 1932–1988 Multisillan seisake.
Virta-alli
Koko ja ulkonäkö
Aikuisen koiraan höyhenpeite on pohjaväriltään tumman siniharmaa, ja siinä on valkoisia ja punaruskeita kuvioita. Naaras on ruskeanharmaa. Aikuisen linnun pituus on 38–51 cm, paino 500–800 g ja siipien kärkiväli 65 cm.
Levinneisyys
Virta-allit pesivät Pohjois-Amerikan pohjoisosissa, Grönlannissa, Islannissa ja Pohjois-Venäjällä. Eurooppaan ne päätyvät erittäin harvoin, joko muuttoharhailijoina tai tarhakarkulaisina. Suurinta osaa Euroopan havainnoista pidetään luonnonvaraisesti harhautuneina lintuina. Suomessa tavattu kerran.
Elinympäristö
Virta-allit viihtyvät nopeasti virtaavien jokien ja koskipaikkojen lähellä ja tyrskyisillä rannoilla.
Lisääntyminen
Virta-alli piilottaa pesänsä huolellisesti rantakasvillisuuden sekaan. Munia on 3–10 kappaletta, ja alli hautoo niitä melkein kuukauden.
Ravinto
Virta-allit sukeltavat kokonaan veden alle ja syövät pohjasta simpukoita ja kotiloita.
Color Climax
Color Climax on tanskalainen pornotuotantoyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa. Yhtiö oli määrällisesti johtava eurooppalainen pornotuottaja aina 1990-luvulle asti. Sittemmin sen tuotanto on taantunut mutta johtuen sen aikoinaan tuottaman "klassisen" 1970-luvun pornon kysynnästä yritys toimii yhä käyttäen internetiä jakelukanavana.
Color Climax levitti 1970-luvulla pornoelokuvia 8 mm kaitafilmeinä. Tultaessa 1980-luvulle video syrjäytti filmin ja jotakin vanhoja elokuvia julkaistiin uudelleen videolla. Yhtiön elokuvissa kuvattiin laaja-alaisesti kaikenlaista seksiä, mutta myös eläinseksiä, transsukupuolisia ja muita harvemmin nähtyjä erikoisuuksia. Myös virtsaaminen kuvattiin tavanomaisena sukupuolisena aktina.
Color Climax on myös tunnettu pornolehdistään Color Climax ja Rodox. Lehdissä julkaistut kuvat ovat yhä nähtävillä yhtiön pitämillä websivuilla ja laajasti tekijänoikeuksia rikkoen kaikkialla internetissä.
Peura (sukunimi)
Peura on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Ulrica Carolina Widström
pienoiskuva|Ulrica Carolina Widström Ulrica Carolina Widström o.s. Forssberg (24. marraskuuta 1764 Ruotsi – 19. helmikuuta 1841 Mariestad, Ruotsi) oli tuottelias ruotsalainen runoilija ja kääntäjä.
Widström aloitti kääntäjänä vuonna 1800. Tehtävät hän sai Gjörwellin välityksellä. Hän käänsi yhdessä Herman Anders Kullbergin kanssa Matthew G. Lewisin goottilaisen kauhuromaanin Munkki (The Monk), joka julkaistiin anonyymisti. Hän suomensi Metsälapsi Victorista kertovan F. G. Ducray-Duminilin kirjan Victor, ou l’Enfant de la forêt (Victor eller Skogs-Barnet). Kirjaan sisältyy kaksi runoa Spåkvinnan ja Fiskaren, jotka otettiin mukaan myöhemmin ilmestyneeseen kokoelmaan Ulrika C. Widströms Samlade Witterhetsförsök. Hänen käännöksiään etenkin teatterille tiedetään julkaistun anonyymisti, joten selkeää käännösmäärää ei ole voitu selvittää. Mariestads Weckobladissa 1841 julkaistussa nekrologissa mainitaan, että hän olisi kääntänyt Louise Brayer de Saint-Léonin Eugenio och Virginian ensimmäisen osan, mutta tieto on epävarma.
Denis Makarov
pienoiskuva|Denis Makarov syyskuussa 2020. Denis Makarov (s. 18. helmikuuta 1998) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut kotimaassaan Akademija Konopljovia, Jakutija Jakutskia, Mordovija Saranskia, Orenburgia, Neftehimik Nižnekamskia ja tammikuusta 2020 alkaen Rubin Kazania. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa Rubin Kazanin joukkueessa 37 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia.
Makarov on pelannut Venäjän alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2021 hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Islantia vastaan. Hänet nimettiin Venäjän A-maajoukkueeseen kesällä 2021 pelattaviin Euroopan-mestaruuskilpailuihin, ja hän oli maajoukkueen mukana vaihtopelaajana ensimmäisen kerran kesäkuun 1. päivänä ystävyysottelussa Puolaa vastaan.
Amerikantavi
Amerikantavi (Anas carolinensis) on pohjoisamerikkalainen sorsalaji. Se on Suomessa harvinainen vierailija, joka muistuttaa eurooppalaista tavia. Sitä on aiemmin pidetty tavin alalajina Anas crecca carolinensis.
Koko ja ulkonäkö
Koiras muistuttaa erittäin paljon tavia. Hartiahöyhenillä ei kuitenkaan ole valkeaa pitkittäisraitaa, ja kyljillä on valkea pystysuora viiru. Naaras on erittäin vaikea erottaa tavinaaraasta, varmoja maastotuntomerkkejä ei juurikaan ole. Tavi ja amerikantavi voivat risteytyä ja osa Euroopan havainnoista koskee hybridejä.
Uros viheltää, naaraan ääni on ”kvak”.
Levinneisyys
Amerikantavi pesii Pohjois-Amerikan pohjoisilla rannikoilla. Se on muuttolintu, joka talvehtii etelämpänä avoveden alueilla ja joskus harhautuu muuttomatkoillaan Eurooppaankin.
Chameleon
Chameleon on saksalaisen metallimusiikkia esittävän Helloween-yhtyeen viides studioalbumi.
Chameleon on eittämättä Helloweenin uran musiikillisesti kokeellisin studioalbumi. Se eroaa huomattavasti yhtyeelle ominaisesta, raskaammasta power metal-musiikista, ja se lähentelee musiikillisesti lähinä progressiivista rockia ja lähentelee ajoittain jopa popmusiikkia. Vaikka yhtyeen musiikki oli kehittynyt kevyempään suuntaan jo vuoden 1991 studioalbumilla Pink Bubbles Go Ape, Chameleonilla esiteltiin täysin uudenlainen Helloween. Musiikillisen tyylisuunnan jopa radikaali muutos vieraannutti monia yhtyeen faneja, minkä vuoksi Chameleonin myynti jäi varsin suppeaksi. Se on myyntiluvuiltaan kaikkien aikojen kehnoimmin menestynyt Helloweenin studioalbumi, ja samalla myös viimeinen studioalbumi jolla laulaja Michael Kiske sekä rumpali Ingo Schwichtenberg esiintyvät.
Chameleon esitteli musiikillisesti sekä poikkeuksellista Helloweenia että poikkeuksellista metallimusiikkia. Albumin materiaali sisältää esimerkiksi syntetisaattoreita, viuluja, urkuja, puhallinsoittimia, akustisia kitaroita ja jopa lapsikuoron laulua yhdistettynä swingin, kantrin, grungen, progressiivisen rockin ja popin elementteihin. Chameleonia seuranneen kiertueen lipunmyynti kärsi albumin uuden tyylisuunnan vuoksi enemmän kuin kertaakaan Helloweenin historiassa. Yhtye konsertoi albumin tiimoilta myös Suomessa esiintyen Helsingin Kulttuuritalolla 14. syyskuuta vuonna 1993. Kiertueen päätyttyä sekä Kiske että Schwichtenberg saivat lähteä yhtyeestä, ja heidät korvattiin Andi Derisillä ja Uli Kuschilla, ja vuonna 1994 ilmestyneellä Master of the Rings-studioalbumilla Helloween teki paluun raskaaseen musiikkiin.
Albumilta julkaistiin vuoden 1993 aikana neljä singleä; "When the Sinner", "Step Out of Hell", "Windmill" ja "I Don't Wanna Cry No More", joista "Step Out of Hell" julkaistiin ainoastaan Japanissa.
Kokoonpano
Kutsutut
Kyminlinnan lampi
Kyminlinnan lampi on Kymenlaaksossa Kotkassa, Kyminlinnassa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 97 aaria, se on 100 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se sijaitsee Kotkan Hovinsaaressa olevassa Kyminlinnassa sen lounaispään kulmauksen painanteessa. Lammen rannan ympäristö on suota. Sen rantaviivan pituus on 380 metriä.
BepiColombo
BepiColombo on Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja Japanin avaruusjärjestön (JAXA) yhteinen Merkurius-planeettaa tutkiva avaruuslento, joka laukaistiin 20. lokakuuta 2018. Se saavutti Merkuriuksen 1. lokakuuta 2021, jolloin se otti ensimmäiset lähikuvat Merkuriuksen pinnasta noin 1000 kilometrin etäisyydeltä. Lähimmillään luotain lensi noin 200 kilometrin etäisyydellä Merkuriuksen pinnasta. Luotaimen lähettämissä mustavalkokuvissa näkyvät Aurinkoa lähinnä kiertävän kiviplaneetan pinnan törmäys­kraatterit ja muut yksityis­kohdat. Kuvien saannissa kesti liki kolme vuotta tehtävän laukaisusta.