cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Centrino
Centrino (myös Centrino Mobile Technology) on Intelin brändi, jolla markkinoidaan vaihtuvaa kannettavien tietokoneiden suoritin-, piirisarja- ja WLAN-yhdistelmää. Tällä hetkellä yhdistelmään kuuluu Intel Core 2 Duo -suoritin, Intel 965 -piirisarja ja Intel PRO/Wireless 3945 -verkkoyhteys.
Kaksiytimisten kannettavien yhteydessä Intel käyttää Centrino Duo -tuotemerkkiä. Santa Rosa -alustaa käyttäviä kannettavia kutsutaan nimellä Centrino Pro. Montevina-alustaa käyttäviä kutsutaan nimellä Centrino 2.
Intel on kertonut sijoittaneensa 300 miljoonaa dollaria Centrinon markkinointiin.
Carmel
Ensimmäisen sukupolven Centrino-alusta Carmel julkaistiin vuonna 2003.
Napa
Kolmannen sukupolven alusta Napa julkaistiin Consumer Electronics Show'ssa tammikuussa 2006. Alusta tuki aluksi Intel Core Duo -prosessoreita, mutta päivittyi myöhemmin, saman vuoden heinäkuussa tukemaan myös Intel Core 2 Duo -suorittimia.
Santa Rosa
Santa Rosa -alusta julkaistiin vuonna 2007.
Santa Rosa tukee Intelin dynaamista ylikellotusta, joka kykenee sammuttamaan käyttämättömän ytimen ja toisaalta ylikellottamaan kuormitettavaa ydintä. HSDPA:ta ja WiMaXia oli suunniteltu kuuluviksi Santa Rosaan, mutta niiden julkaisu lykkääntyi seuraavan sukupolven alustalle.
Montevina
Montevina-koodinimeä käytetään viidennen sukupolven Centrino-alustasta, joka julkaistiin vuonna 2008. Montevina tukee 45 nanometrin prosessilla valmistettavia suorittimia.
Menlow
Maaliskuussa 2008 Intel julkaisi Menlow-koodinimisen Atom-suorittimen. Menlow on uuden sukupolven edistyksellinen virransäästösuoritin, joka on suunniteltu kevyisiin Internet-kannettaviin.
Calpella
Koodinimi Calpella viittaa kuudennen sukupolven Centrino-alustaan, joka julkaistiin 2009. Calpellan on tarkoitus kilpailla AMD:n Fusion -alustan kanssa. Calpella tukee Nehalem-suorittimia.
Amanda Donohoe
thumb|Amanda Donohoe Amanda Donohoe (s. 29. kesäkuuta 1962) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Central School of Speech and Dramassa. Hän nousi julkisuuteen roolillaan Nicolas Roegin elokuvassa Aution saaren unelma (Castaway, 1986). Myöhemmin hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Hullu kuningas (The Madness of King George, 1994) ja Valehtelija, valehtelija (Liar, Liar, 1997).
Donohoe tunnetaan myös teatterista ja televisiosta. Vuonna 1992 hän sai Golden Globen roolistaan televisiosarjassa L.A. Law. Vuonna 2008 ilmoitettiin, että hän liittyy miljonääri Natasha Wylden roolissa Emmerdale-televisiosarjaan.
Juhani Tamminen -palkinto
Juhani Tamminen -palkinto on Suomen Jääkiekkoliiton vuosittain jakama palkinto, joka annetaan Mestiksen mestarijoukkueen päävalmentajalle. Palkinto on myönnetty kaudesta 2008–2009 alkaen ja ensimmäinen palkinnon saaja oli Sportin Juhani Tamminen, jonka mukaan palkinto nimettiin keväällä 2017.
Hiera
Hiera oli antiikin aikainen kaupunki Lesboksen saarella Kreikassa. Siitä tiedetään suhteellisen vähän. Kaupunki sijaitsi todennäköisesti nykyisen Chalatséen kylän tienoilla Géran Pappádoksessa saaren kaakoisosassa, lounaaseen Mytilenestä. Géra ja Géranlahti ovat ilmeisesti perineet kaupungin nimen muuttuneessa muodossa.
Plinius vanhemman mukaan kaupunkia ei ollut olemassa enää hänen aikanaan eli ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Roomalaisella kaudella Géranlahti tunnettiin kaupungin mukaan nimellä Portus Hieraeus.
Crimson Peak (yhtye)
Crimson Peak on kuusihenkinen suomenruotsalainen yhtye. Omien sanojensa mukaan yhtyeen soittama musiikki on indie folkia. Crimson Peak perustettiin vuonna 2016 Karjaalla. Heidän esikoissinglensä Mountainside valittiin vuoden suomenruotsalaiseksi kappaleeksi vuonna 2018. Yhtye osallistui myös Emergenza-festivaaleille vuonna 2017 ja sijoittui Suomen finaalissa kolmanneksi.
Granadan yliopisto
thumb|Granadan yliopiston rakennus Granadan yliopisto on julkinen yliopisto Espanjassa. Yliopistolla on kampuksia Granadan lisäksi Ceutassa ja Melillassa. Yliopisto perustettiin vuonna 1531, ja vuosittain noin 2 500 opiskelijaa aloittaa Erasmus-ohjelman ensimmäisen kohteen siellä. Yliopistossa on yli 80 000 opiskelijaa.
Radioakti -82
Radioakti -82 oli Lahden Radiomäellä 30. toukokuuta 1982 järjestetty rockfestivaali. Sen järjesti Suomen rauhanpuolustajien Lahden paikallisyhdistys. Festivaalin teemana oli Ydinaseeton Pohjola. Teema tosin ei näkynyt eikä kuulunut tapahtuman aikana juurikaan, lukuun ottamatta joitakin välispiikkejä, joissa vitsailtiin Ronald Reaganin kustannuksella. Festivaalialueen sanottiin olevan vanha sodanaikainen pommikuoppa.
Silloisten lehtitietojen mukaan Radiomäellä oli ollut peura, joka vauhkoontui kovaäänisestä musiikista, juoksi aitaa päin ja vammautui. Poliisi tavoitti peuran hotelli Lahden pihasta ja ampui sen. Festivaalilla oli myös teknisiä ongelmia virranlähteinä toimineiden generaattorien hajottua.
Node.js
Node.js on avoimen lähdekoodin alustariippumaton ajoympäristö JavaScript-koodin suorittamiseen palvelimella. Historiallisesti JavaScriptiä on pääsääntöisesti käytetty siten, että JavaScript-koodi on ollut upotettuna verkkosivun HTML-koodiin ja se on suoritettu käyttäjän laitteessa, verkkoselaimen JavaScript-moottorilla. Node.js:ssa koodi suoritetaan palvelimella, jossa voidaan generoida verkkosivuja, jotka lähetetään käyttäjälle. Node.js käyttää JavaScriptin suorittamiseen V8-JavaScript-moottoria.
Ryan Dahl alkoi kehittää Node.js:aa 2009 ja ensimmäinen virallinen julkaisu versio 0.10 julkaisiin 2013, jonka jälkeen se on noussut jokseenkin valtaisaan suosioon. Vuonna 2017 ympäristöä käytettiin 450 000 verkkopalvelimella ja 3,5 miljoonaa kehittäjää työskenteli sen parissa.
Node.js:llä on oma paketinhallintajärjestelmänsa NPM eli Node Package Manager.
Danny Jones (rugbypelaaja)
Danny Jones (6. maaliskuuta 1986 Halifax – 3. toukokuuta 2015 Lontoo) oli englantilaissyntyinen walesilainen rugby league -pelaaja, jonka viimeiseksi seuraksi jäi Kingstone Press League 1:n Keighley Cougars.
Seurajoukkueura
Jones aloitti uransa vuonna 2003 Kingstone Press Championshipin Halifax RLFC:ssä, jota hän edusti kuusi vuotta vuoteen 2009 asti. Vuonna 2010 Jones siirtyi Kingstone Press League 1:n Keighley Cougarsiin, jota hän edusti kuolemaansa, vuoteen 2015 asti.
Maajoukkueura
Walesin rugby league -maajoukkueessa Jones debytoi vuonna 2010. Hän oli joukkueessa mukana myös vuoden 2013 maailmancupissa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa tehden yhden maalin.
Kuolema
Jones kuoli toukokuussa 2015 saatuaan sydänkohtauksen vaihtopenkillä Keighley Cougarsin ottelussa. Hänet oli aiemmin otettu kentältä pois. Jonesilla oli kuolinhetkellä viisikuukautiset kaksoset. Hänen pelinumeronsa 6 jäädytettiin Jonesin kuoleman jälkeen.
Kranéa
Kranéa voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Stjepan Mesić
thumb|200px|Stjepan Mesić vuonna 2007 Stjepan Mesić, tunnetaan lyhyemmin nimellä Stipe Mesić (s. 24. joulukuuta 1934) on kroatialainen poliitikko. Hän oli Jugoslavian viimeinen presidentti ennen maan hajoamista. Tämän jälkeen hän toimi Kroatian pääministerinä ja vuosina 2000–2010 presidenttinä.
Poliittinen ura
Mesić oli 1960-luvulla Kroatian parlamentin varajäsen. Hän kuitenkin kaikkosi politiikasta, kunnes liittyi Franjo Tuđmanin perustaman HDZ-puolueen jäseneksi vuonna 1990. Myöhemmin Mesić nousi Kroatian pääministeriksi sekä Jugoslavian presidenttineuvoston jäseneksi, varapresidentiksi ja lopulta presidentiksi. Keväällä 1991 serbit aluksi estivät Mesićin valinnan 45 päiväksi, mutta lopulta suostuivat siihen taktisista syistä.
Mesić yritti estää Jugoslavian liittoarmeijan sotatoimia Kroatiassa, mutta armeija ei totellut häntä, koska se oli Serbian komennossa. Lopulta Mesić joutui pakenemaan Serbian johdon palkkaamia tappajia Kroatiaan. Vuonna 1994 hän jätti HDZ:n, ja perusti oman puolueensa, "Kroatian itsenäiset demokraatit" (HND). Vuonna 1997 suurin osa HND:stä, myös Mesić, liittyi Kroatian kansanpuolueeseen HNS:ään. Mesić valittiin Kroatian presidentiksi vuosina 2000 ja 2005.
Presidenttinä Mesić on ottanut etäisyyttä edeltäjänsä poliittiseen linjaan, ja erottanut isänmaallisten piirien vastustuksesta huolimatta monia sodan aikaisia kenraaleja. Kroatian äärioikeisto pitää häntä Kroatian asian pettäjänä ja isänmaallisen sodan arvon vähättelijänä. Mesić on avannut oven Kroatian armeijan suorittamien sotarikosten tutkimiselle ja on halunnut lähentyä Eurooppaa.
Arboretum Norr
Historia
Arboretum sijaitsee pientaajama Baggbölessä, joka tunnetaan sen vesikäyttöisestä sahastaan. Sahan omistajien menetelmät olivat niin alhaisia, että ruotsinkieleen otettiin uusi sana, ”baggböleri”, joka tarkoittaa halventavaa termiä metsäkadosta. Kartano, joka on yhä paikallaan, on suunnitellut Johan Anders Linder ja rakennettu vuonna 1846.
thumb|260px|right|Baggbölen kartano.
Arboretum
Arboretum Norr sijaitsee Baggbölen kartanon alapuolella, ja vuonna 1991 rakennetun Notvarpsbron-riippusillan ylittämällä voi mennä Klabböleen Umeå Energicentrumiin, joka sijaitsee toisella puolella Uumajanjokea.
Vuonna 2014 puisto valittiin taideprojekti Förflyttningarin sijaintipaikaksi neljälle taideinstallaatiolle. Projektia johtaa kolme artistia, jotka aikovat yhdistää taiteen luonnon kanssa. Projekti sai rahoitusta Uumajan ollessa Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2014.
Ruokkikaa Nälkäiset
Ruokkikaa Nälkäiset on vuonna 1989 perustettu ekumeeninen hätäapujärjestö, joka toimii yhteistyössä kansainvälisen Feeding the Nations -organisaation kanssa. Järjestö on avustanut hädänalaisia ihmisiä yli 60 maassa ympäri maailmaa. Sen tehtävänä on toimittaa nopeasti ja luotettavasti elämän perusedellytykset niille, jotka apua eniten tarvitsevat. Järjestön matala organisaatio mahdollistaa alhaisen kuluprosentin (19 %).
Toiminta Suomessa
Ruokkikaa Nälkäiset -järjestön toimisto sijaitsee Suomessa, Tampereella. Järjestöllä on yksi kokoaikainen työntekijä. Vapaaehtoiset hoitavat muun muassa uutiskirjeen postittamisen sen tilanneille. Lisäksi vapaaehtoisryhmät järjestävät tilaisuuksia, joiden tuotto lahjoitetaan järjestön kautta kohdemaiden köyhille. Ruokkikaa Nälkäiset on jättänyt Kehitystyön palvelukeskuksen (Kepa) jäsenyyshakemuksen 4.3.2014.
Toiminta ulkomailla
Vuonna 2020 Ruokkikaa Nälkäiset -järjestö auttaa apua tarvitsevia seuraavissa maissa Suomen ulkopuolella: Albania, Intia, Irak, Israel, Kenia, Kreikka, Libanon, Sambia, Tadžikistan, Venezuela ja Venäjä. Lisäksi järjestö jakaa pienimuotoista ruoka-apua kotipaikkakunnallaan Tampereella. Järjestö toimii kohdemaissa yhteistyössä paikallisten kristillisten seurakuntien kanssa. Suomesta lähetään lahjoitusvaroja tilisiirtona seurakuntien luottohenkilöille, jotka vastaavat tarvikkeiden hankinnasta ja jakelusta. He ovat velvollisia raportoimaan varojen käytöstä yksityiskohtaisesti kuukausittain.
Ruokkikaa Nälkäiset auttaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti. Aineellisen avun lisäksi jaetaan henkistä ja hengellistä apua. Järjestö osallistuu paikallisseurakuntien työntekijöiden koulutukseen, johon kuuluu teologian ja psykologian opintojen ohella terveys- ja ympäristötietoa. Ruokkikaa Nälkäiset tukee kohdemaiden kestävää kehitystä rahoittamalla lasten päivittäistä kouluruokailua Albaniassa, Intiassa, Keniassa ja Sambiassa.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliigan kausi 1972–1973
Saksan Bundesliigan kausi 1972–1973 oli järjestyksessään 10. Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan kausi. Se alkoi 16. syyskuuta 1972 ja päättyi 8. kesäkuuta 1973. Hallitsevana mestarina kauteen lähti FC Bayern München.
Sarjajärjestelmä
Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan joukkue, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat kaksi pistettä voitosta ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kaksi vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putosivat seuraavaksi kaudeksi Regionalligaan.
Kauden yhteenveto
Bayern München voitti toisen peräkkäisen mestaruutensa. Bayern oli sarjassa lopulta ylivoimainen, kun ero toiseksi sijoittuneeseen Kölniin oli peräti 11 pistettä. Kauden suurin yllätys oli nousijajoukkue Wuppertaler SV, joka sijoittui neljänneksi. Wuppertaler olisi päätöskierroksen voitollaan saavuttanut jopa kolmossijan. Wuppertaler hävisi kuitenkin päätöskierroksella kotonaan Hannoverille 0–4 ja kun samaan aikaan Düsseldorf voitti vieraissa putoajajoukkue Eintracht Braunschweigin, nousi Düsseldorf Wuppertalerin ohi kolmanneksi. Myös toinen nousijajoukkue Kickers Offenbach onnistui hyvin, kun se sijoittui seitsemänneksi.
Pudonneet joukkueet olivat edellämainittu Eintracht Braunschweig sekä Rot-Weiß Oberhausen. Hannover 96 pelastui toisella kaudella putkeen täpärästi putoamiselta, kun se jäi viimeiselle säilyjän paikalle kauden 1971–1972 tavoin.
Gerd Müller voitti viidettä kertaa viimeisen seitsemän kauden aikana Bundesliigan maalipörssin, tällä kertaa 36 osumalla.
Liikeidea
Liikeidea tarkoittaa yrityksen vastausta kysymykseen, miten yritys aikoo toteuttaa toiminta-ajatuksen mukaista liiketoimintaa. Toiminta-ajatus taas kertoo yrityksen syyn olla olemassa.
Liikeideassa on yleensä kolme osaa: mitä, kenelle ja miten. Mitä tarkoittaa niitä tuotteita tai palveluja, joita yritys myy asiakkailleen. Kenelle tarkoittaa yrityksen mahdollisia asiakkaita ja miten tarkoittaa sitä, miten yritys tuotteensa tai palvelunsa tuottaa ja antaa asiakkaiden saataville. Näiden kolmen yhteistuloksena määritellään yrityksen tavoiteimago: millä asiakkaat saadaan ostamaan juuri meiltä?
Liikeidean tulisi olla muista alan kilpailijoista selvästi erottuva, uskottava, sellainen jota potentiaaliset asiakkaat arvostavat ja josta kiinnostuvat, sekä tietenkin taloudellisesti kannattava.
Liikeidean pohjalta yritys kehittää liiketoimintasuunnitelman, jonka laajuus voi vaihdella yrittäjän päässä olevasta hyvinkin laajaan ja perusteelliseen tutkimus- ja selvitystyöhön perustuvaan kirjalliseen materiaaliin. Yleensä liiketoimintasuunnitelma on yrityksen luottamuksellista aineistoa, jota ei luovuteta ulkopuolisille.
Wolf Erlbruch
Wolf Erlbruch (30. kesäkuuta 1948 Wuppertal, Saksa – 11. joulukuuta 2022 Wuppertal ) oli saksalainen lastenkirjailija ja kuvittaja.
Palkinnot
Lähde
Sinun naisesi
Sinun naisesi on Kaija Koon kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2016. Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle.
François Ponsard
François Ponsard (1814 Vienne, Isère, Ranska – 1867 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän aloitti 1837 asianajajana kotikaupungissaan, mutta siirtyi sitten kirjallisuuden pariin. Hän julkaisi muun muassa käännöksen lordi Byronin Manfredista.
Siihen aikaan oli uusromanttinen koulukunta käynyt ankarimmat kamppailunsa. Niihin oli osallistunut myös Ponsard. Vaikka hän oli 1600-luvun merkittävien teosten ihailija, hän antoi täyden tunnustuksen romantiikan pyrkimyksille, mutta paheksui sen erehdyksiä. Uuden ja vanhan koulukunnan äärimmäisyyksien välissä hän yritti itse kulkea keskitietä, etenkin ensimmäisissä teoksissaan, tragedioissa Lucrèce (1843; Ranskan akatemian palkinto) ja Agnès de Méranie (1846) sekä jossain määrin myös draamassa Charlotte Corday (1850). Lucrèce, joka on voimakkaasti piirretty kuva roomalaisnaisen hyveellisyydestä, herätti ihastusta Elisa Rachelin ollessa nimiroolissa, etenkin kun monet pitivät sitä paluuna klassiseen näytelmään. Kaksi keskiajan ja vallankumouksen historiasta aiheensa saanutta myöhempää teosta, jotka tosin nekin kuvasivat naisen uhrautumista, eivät onnistuneet saamaan kovin suurta menestystä, joskin olivat edeltäjiään parempia. Häntä kuitenkin houkutti klassisen maailman ihailu kirjoittamaan viehättävän yksinäytöksisen komedian Horace et Lydie (1850) ja epäonnistuneen tragedian Ulysse (1852). Ne eivät saaneet yleisöltä vastakaikua, ja pian klassinen perussävy hiipui hänen näytelmistään. Komediat L’honneur et l’argent (1853) ja La bourse (1856) ovat aiheensa ja kielensä puolesta uudemman ajan kuvia, ihmisen heikkouksien ja virheiden tapainkuvauksia. Ulkoisten olosuhteiden ansiosta nämä teokset menestyivät, toisin kuin trilogia Ce qui plaît aux femmes (1860). Runoilijan parhaita teoksia on draama Le lion amoureux (1866), jonka aihe on direktorion kaudelta. Se on, kuten hänen viimeinen runonsa "Galilée" (1867), historiallinen kuvaus ja kirjoitettu lämminhenkisesti.
Ponsardin teokset ovat uskollisia historialle, mutta usein kuivia ja kylmiä. Aina niistä kuitenkin hehkuu hänen rehti, totuutta rakastava ja jalo luonteensa.
Ponsardista tuli 1855 Ranskan akatemian jäsen. Hänelle pystytettiin muistomerkki 1872 Vienneen. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1866–1876.
Ivo Vesely
Ivo Bohumil Vesely (1. huhtikuuta 1926 Praha, Tšekkoslovakia – 4. joulukuuta 2002 Melbourne, Victoria) oli tšekkoslovakialaissyntyinen australialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuului Australian joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960.
Mjøndalen IF
Mjøndalen IF on urheiluseura Mjøndalenista, Buskerudin läänistä Norjasta. Seuran miesten jalkapallojoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-ligaenissa kaudella 2022. Joukkue pelasi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1992 maan korkeimmalla sarjatasolla Eliteserienissä kaudella 2015 ja sittemmin myös kausina 2019–2021. Vegard Hansen on valmentanut joukkuetta vuodesta 2006.
Vuonna 1910 perustettu seura pelaa kotiottelunsa 4 350-paikkaisella Isachsen Stadionilla. Mjøndalen on osallistunut eurocupeihin kolmesti, pelaten Cardiff Cityä, Bayern Müncheniä sekä Werder Bremeniä vastaan.
Mjøndalen IF on myös maan menestyneimpiä seuroja jääpallossa.
Allectus
right|thumb|Allectuksen kuva kolikossa. Allectus (k. 296) oli roomalainen usurpaattori, joka hallitsi Britanniassa ja Pohjois-Galliassa vuosina 293–296.
Alkujaan Allectus oli usurpaattori Carausiuksen valtionvarainhoitaja. Länsi-Rooman caesar Constantius I Chlorus valtasi kuitenkin Carausiuksen hallitsemat alueet Galliassa ja alkoi piirittää usurpaattoria Gesoriacumissa eli Bononiassa. Allectus murhasi Carausiuksen ja julistautui itse keisariksi. Allectuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljoakaan. Hänen lyömiään rahoja on löytynyt Britanniasta ja Gallian pohjoisosista.
Vuoden 296 syyskuussa Constantius hyökkäsi Allectusta vastaan Bononiasta käsin. Huono sää myöhästytti kuitenkin hänen laivastoaan. Toinen laivasto, jota johti pretoriaaniprefekti Asclepiodotus pääsi perille. Allectus kärsi tappion Constantiuksen joukkoja vastaan ja hän kuoli taistelussa.
Oldenburgin vapaavaltio
Oldenburgin vapaavaltio oli Weimarin tasavallan osavaltio. Se perustettiin vuonna 1918 suurherttua Fredrik August II:n kruunusta luopumisen jälkeen Saksan vallankumouksen johdosta.
Vuonna 1925 Oldenburg käsitti 6 427 neliökilometrin suuruisen alueen ja sen väkiluku oli 545 172. Oldenburg menetti alueita Preussille vuonna 1937, jonka johdosta toisen maailmansodan alkamiseen mennessä vuonna 1939 Oldenburg oli 5 375 neliökilometrin suuruinen alue ja sen väkiluku oli noin 580 000.
Isokaktussirkku
Isokaktussirkku (Geospiza conirostris) on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä darwininsirkkuihin kuuluva varpuslintu. Se oli yksi Charles Darwinin HMS Beaglen tutkimusmatkalla 1831–1836 näkemistä lintulajeista, jotka vaikuttivat suuresti hänen evoluutioteoriaansa.
Koko ja ulkonäkö
Isokaktussirkun pituus on noin 15 senttiä ja paino 28 grammaa. Muiden maasirkkujen tavoin koiraat ovat väritykseltään täysin mustia ja naaraat ruskeita ja juovikkaita. Españolan saarella elävän nimialalajin naaraat ovat tummimpia maasirkkujen suvun naaraita. Isokaktussirkku on yksi monimuotoisimmista darwininsirkkulajeista. Saman populaation eri yksilöiden nokan koko vaihtelee suhteellisen paljon.
Lajin holotyyppi eli tyyppiyksilö on peräisin Españolalta. Isokaktussirkusta erotetaan nykyään kolme alalajia. Lajin taksonomiaa saatetaan kuitenkin joutua vielä tarkistamaan, sillä geenitutkimusten mukaan Genovesan ja Españolan isokaktussirkut ovat kuitenkin vain etäistä sukua toisilleen. Wolfin, Darwinin saarilla elävän G. c. darwini -alalajin perintötekijöitä ei ole tutkittu, mutta sen nokan koko on samanlainen kuin Genovesan alalajilla. Genovesalla laji risteytyy satunnaisesti isomaasirkkujen tai pienempien vampyyrisirkkujen kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|vasen|isokaktussirkkunaaras Españolan saarella. Isokaktussirkku elää vain Ecuadorin Galápagossaarilla. Alalaji G. c. propinqua elää saariston pohjoisosissa Genovesalla, nimialalaji Españolalla saariston kaakkoisosissa ja G. c. darwini saarten koilliskulmassa Darwinilla ja Wolfilla.
Se korvaa näillä saarilla muualla elävän kaktussirkun jättämää aukkoa.
Lajin elinympäristöä ovat enimmäkseen karut alangot.
Elintavat
Isokaktussirkku elää vain alueilla, joilla kasvaa Opuntia-kaktuksia. Se osaa hyödyntää kaktuksen eri osia. Kuivalla kaudella, jolloin kilpailu ravinnosta on ankarinta, se halkoo kovia opuntiakaktuksen siemeniä nokallaan ja syö kaktuksenhedelmistä siemenvaipan. Isokaktussirkut hajottavat myös lahoavia opuntiakaktuksenvarsia, koska niiden sisältä löytyy hyönteisten toukkia. Se saa eläinravintoa myös nappaamalla raottamansa kaarnan välistä niveljalkaisia.
Isokaktussirkut ja muut darwininsirkut lisääntyvät opportunistisesti. Ne munivat yleensä silloin kun sateita saadaan paljon ja ruokaa on runsaasti. Pari on yleensä yksiavioinen ja pitää hallussaan pientä reviiriä. Pari rakentaa pensaaseen tai kaktukseen pienen, kuppimaisen pesän, johon naaras munii keskimäärin kolme munaa. Poikaset kuoriutuvat noin 12 vuorokauden mittaisen haudonta-ajan jälkeen. Niitä ruokitaan pääasiassa hyönteisillä, ja ne jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä.
Iku-Turso (täsmennyssivu)
Iku-Turso voi viitata seuraaviin:
Kaivopuiston jää
Kaivopuiston jää on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 30. maaliskuuta 2016 ensimmäisenä singlenä hänen ensimmäiseltä EP:ltään Joku muu, mikä. Kappale nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle 18 ja radiosoittolistan sijalle 52.
Suur-Kroatia
thumb|Suur-Kroatia Jugoslavian kartalla.
Suur-Kroatia oli kroatialainen irredentistinen pyrkimys luoda laaja kroaattivaltio Balkanin niemimaalle. Nykyisen Kroatian lisäksi Suur-Kroatia saattaisi käsittää Bosnia ja Hertsegovinan tai osan siitä ja mahdollisesti myös muita alueita, joilla on katsottu olevan yhteys Kroatiaan. Pyrkimyksen taustalla oli entinen Jugoslavian valtio, johon sekä Kroatia että Bosnia ja Hertsegovina kuuluivat. Jugoslavian hajottua kumpikin valtioista itsenäistyi.
Becket eli Jumalan kunnia
Becket eli Jumalan kunnia (Becket ou l’honneur de Dieu) on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama draamanäytelmä vuodelta 1959. Sen on suomentanut muun muassa Leo Kontula vuonna 1994.
Draama sijoittuu 1100-luvun Englantiin ja käsittelee Thomas Becketin ja kuningas Henrik II:n välistä jännitettä. Henrik nimittää ryyppy- ja metsästystoverinsa Becketin Canterburyn arkkipiispaksi, mutta Becketistä tuleekin ankara kirkonmies, joka puolustaa kirkon valtaa ja vastustaa Henrikin säätämiä Clarendonin säädöksiä, joissa on kirjattu ylös kuninkaan erioikeudet kirkon suhteen. Sovittamaton ristiriita ratkaistaan lopulta murhalla. Anouilh’n näytelmässä Becket kuvataan jalona, uhrautuvana ja oikeamielisenä, kuningas Henrik II taas karkeana ja Becketin paremmuuden itseensä verrattuna tunnustavana.
Pariisin lokakuun 1959 kantaesityksen jälkeen näytelmä tuotettiin New Yorkin Broadwaylle St. James -teatteriin, jossa Becketiä esitti Laurence Olivier ja Henrik-kuningasta Anthony Quinn. Produktio sai viisi Tony-palkintoa. Heinäkuussa 1961 näytelmä sai ensi-iltansa Royal Shakespeare Companyssa Lontoossa, pääosissa Eric Porter ja Christopher Plummer.
Suomessa näytelmää on esitetty ainakin Turun kaupunginteatterissa 1963–1964 ja Suomen Kansallisteatterissa 1962 sekä 1993–1994.
Näytelmän pohjalta on tehty elokuvasovitus Becket (1964, ohj. Peter Glenville). Siinä Becketiä näyttelee Richard Burton ja kuningasta Peter O’Toole.
Weltcupstrecke
Weltcupstrecke (myös Schloßberg) on laskettelurinne Skiing area – Hochsteinin talviurheilukeskuksessa Lienzissä Itävallassa.
Weltcupstrecke tunnetaan ennen kaikkea naisten alppihiihdon maailmancupin tekniikkalajikilpailujen isäntäpaikkana.
Reitti
Weltcupstrecken yläasema sijaitsee 1 010 metriä merenpinnan yläpuolella ja suurpujottelun lähtöpaikka on 1 008 metriä merenpinnan yläpuolella.
Suurpujottelulähdön jälkeen alkaa vasemmalle kääntyvä jyrkänne SCL Kante, jonka jälkeen rinne kääntyy oikealle. Sen jälkeen tulee Russenweg ja Gamsgangl, jonka jälkeen on pujottelun lähtöpaikka.
Sen jälkeen tulee jyrkänne Jasdorferschuß, jossa rinne kääntyy oikealle. Sitten tulee kumpuileva ja loivempiosuus, jossa sijaitsee Bärental (Karhunlaakso), Gribelekante (Gribelin reuna) ja osuuden päättävä Schibrücke (Hiihtosilta), jonka alitsee menee autotie.
Sillan jälkeen rinne kääntyy vasemmalle loppujyrkänteelle Schlußhang. Weltcupstrecke päättyy 680 metriä merenpinnan yläpuolelle lähelle Lienzin keskustaa.
Émponas
Émponas (myös Émbonas) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Attávyroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Attávyroksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 1 061 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|160px|Émponaksen kylää. Émponas sijaitsee sisämaassa Ródoksen länsiosissa Attávyros-vuoren pohjoisrinteellä. Se on saaren korkeimmalla sijaitseva kylä ja rakennettu 850 metrin korkeuteen. Kylä on Ródoksen viininvalmistuksen keskuksia ja sinne tehdään paljon päiväretkiä. Alueen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa antiikin aikaisen Atabyrionin Zeuksen temppelin rauniot Attávyros-vuoren huipulla.
Émponas muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Έμπωνα, Dimotikí Koinótita Émpona), johon kuuluu varsinaisen Émponaksen kylän lisäksi Mandrikón kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 242.
Italian naisten jääkiekkomaajoukkue
Italian naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Italiaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue toimii Federazione Italiana Sport del Ghiaccion (FISG) alaisuudessa. Vuodesta 2007 lähtien joukkuetta valmensi pitkään Marco Liberatore. Nykyinen valmentaja on Massimo Fedrizzi.
Italialla oli vuonna 2017 noin 440 naispelaajaa. Vuonna 2022 maalla oli rekisteröityjä naisjääkiekkoilijoita 376.
Vuosina 2006–2016 Italia ei pystynyt yhtenäkään vuonna parantamaan sijoitustaan Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla maailmanranking-listalla. Toisaalta helmikuusta 2014 vuoteen 2021 joukkueen sijoitus ei huonontunut yhtään sijaa ranking-listalla.
Hyvä ihminen (Maija Vilkkumaan kappale)
Hyvä ihminen on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 11. elokuuta 2017 kolmantena singlenä hänen ensimmäiseltä EP:ltään Joku muu, mikä. Se nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle 19.
Aarre Lauha
Hän suoritti teologisen erotutkinnon 1929, ja hänet vihittiin papiksi Viipurissa samana vuonna. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1940.
Aku Ankka
Aku Ankka on Disneyn sarjakuvamaailmaan kuuluva animaatio- ja sarjakuvahahmo, joka asuu Ankkalinnan kaupungissa. Hahmon loi Disney-studion animaattori Richard ”Dick” Lundy vuonna 1934, tiettävästi Walt Disneyn kehittämän idean pohjalta. Vaikka Aku olikin alun perin piirroselokuvahahmo, hän esiintyy nykyisin enimmäkseen sarjakuvissa. Sarjakuvien Akun suuri suosio johtuu pitkälti Carl Barksista, joka kehitti Akun luonnetta ja keksi joukon uusia hahmoja, kuten Akun enon Roope-sedän. Suomessa Akun nimikkolehti on koko maan luetuin aikakauslehti.
Aku-sarjojen toistuvia teemoja ovat äkkipikaisuus, epäonni ja vastoinkäymiset, joko seurustelusuhteessa tai työelämässä, jossa Akun historiallinen ammattikirjo on hyvin laaja. Ajoittaisia taiturimaisia onnistumisia esimerkiksi puutarhurina seuraa yleensä näyttävä epäonnistuminen, joskus ahneuden tai suhteellisuudentajun katoamisen vuoksi. Aku on luonteeltaan äkkipikainen sekä kärsimätön, ja kohdatessaan vastoinkäymisiä Akulla on taipumus menettää malttinsa koomisella tavalla.
Aku Ankalla on huollettavanaan kolme sisarenpoikaa, Tupu, Hupu ja Lupu, jotka kuuluvat Sudenpentujen partiolaisjärjestöön. Akun tyttöystävä on Iines Ankka, jota kilpakosija Hannu Hanhi (Akun serkku) yrittää viekoitella omakseen. Akun miljardöörieno Roope Ankka (kutsutaan myös nimellä Roope-setä) on usein ollut hänen työnantajansa ”nälkäpalkalla”.
Varhaiset esiintymiset
Walt Disney kertoi saaneensa ajatuksen Aku Ankasta äänen perusteella, kun hän kuuli imitaattori Clarence Nashin matkivan lintuja ja muita eläimiä radiossa. Nash palkattiin esittämään Aku Ankkaa elokuvaan Viisas Kana Kananen, jonka jälkeen hän toimi Akun äänenä kuolemaansa saakka vuoteen 1985.
pienoiskuva|vasen|Aku Ankan ensiesiintyminen lyhytpiirretyssä [[Viisas Kana Kananen.]] Aku Ankka teki ensiesiintymisensä Bert Gillettin ohjaamassa lyhytpiirroselokuvassa Viisas Kana Kananen (Wise Little Hen), joka ilmestyi 9. kesäkuuta 1934. Piirretyssä Aku yritti ystävänsä Petteri Possun kanssa vältellä rouva Kanan antamia työtehtäviä. Akusta tehtiin merimiespukuinen siksi, että ensiesiintymisessään hän asui asuntolaivassa keskellä lampea.
Alkuaikojen Aku Ankka oli luonteeltaan hyvin äkkipikainen ja riidanhaluinen sekä ajattelematon, mikä saattoi hänet jatkuvasti erilaisiin vaikeuksiin. Hyveellisestä Mikki Hiirestä poiketen Aku voi toimia sekä tarinan sankarina että konnana.
Akun syntymäpäivästä tuli epätietoisuutta, kun myöhemmin elokuvassa Sedän syntymäpäivä (Donald's Happy Birthday) oli seinäkalenterissa päivämäärä 13. maaliskuuta 1934. Tästä lähtien Disney-yhtiö on kertonut, että Aku munittiin tuona päivänä ja hän kuoriutui kesäkuussa.
Aku sai yleisön keskuudessa sen verran suosiota, että hän palasi 11. elokuuta 1934 julkaistussa piirroselokuvassa Orpojen hyväksi (Orphan's Benefit). Tässä Aku esiintyi ensimmäistä kertaa Mikki Hiiren kanssa. Elokuva oli myös sikäli merkittävä, että Polle Koninkaulus ja Heluna Ammu tekivät siinä ensiesiintymisensä.
Aku Ankan ensimmäinen suomennos oli alkujaan Ankka Lampinen. Aku esiintyi Suomessa ensimmäisen kerran pilakuvassa.
Suosio kasvaa
1930-luvulta 1960-luvulle tehdyt Aku Ankka -animaatiot ovat nykyisin arvostettuja. Aku olikin alun perin nimenomaan animaatiohahmo. Aku Ankka -piirretyt ovat lyhyitä ja toiminnallisia. Välillä niissä koetaan seikkailuja, mutta useimmiten liikutaan jonkin arkiaskareen ympärillä. Toisinaan Aku Ankalla on vastustaja, kuten Tiku ja Taku tai muita eläimiä, mutta usein Akun vaikeudet seuraavat kenenkään järjestämättä. Varsinaisia Aku-piirrettyjä tehtiin 128 kappaletta.
7.2.1938 alkaen amerikkalaisissa sanomalehdissä alettiin julkaista Al Taliaferron piirtämiä sarjakuvastrippejä, joiden päähenkilönä oli Aku. Aiemmin Aku oli nähty pääosassa jo vuonna 1936 Ted Osbornen käsikirjoittamassa Silly Symphonies featuring Donald Duck -sunnuntaistripissä. Taliaferro ja käsikirjoittaja Bob Karp kehittelivät Akun tulista luonnetta ja loivat Mummo Ankan, Hansu Hanhen, Pulivarin sekä Tupun, Hupun ja Lupun. He myös keksivät Aku Ankan auton. Suomessa Aku Ankka -strippisarjoja julkaistiin ensimmäisen kerran Seura-lehdessä 1930-luvun puolessavälissä nimellä Ankka Lampinen. Niistä koottiin myös kaksi albumia vuonna 1939. Akun sunnuntaistrippiä alettiin julkaista Ilta-Sanomissa 25.1.1941 alkaen
Vuoteen 1941 mennessä Aku oli ehtinyt esiintyä jo viidessäkymmenessä piirretyssä, ja vuonna 1965 hän oli esiintynyt jo sadassa piirroselokuvassa. Muutama piirroselokuva tehtiin CinemaScope-koossa ja yksi jopa kolmiulotteisena (Working for Peanuts, 1953).
Sotapropagandassa
Disneyn sotapropagandaelokuvista tunnetuin on Jack Kinneyn ohjaama Der Führer's Face vuodelta 1943. Piirretty ivasi Adolf Hitleriä ja pilkkasi kansallissosialismia. Der Fuehrer's Facessa Aku työskenteli ”Führerin” eli Hitlerin alaisena ammustehtaassa, joka sijaitsi Natsi-Saksaa parodioivassa ”Nutsimaassa” (Nutzi Land). Hän joutui työskentelemään tuntikaupalla ilman lepoa, ja aina Hitlerin kuvan nähdessään hänen täytyi tervehtiä kuvaa sanoen: ”Heil Hitler!” Lopussa kuitenkin Aku herää ja huomaa kaiken olleen pelkkää unta, ja elokuvan lopussa hän vakuuttaa uskollisuuttaan Yhdysvalloille ja Vapaudenpatsaan pienoismallille pukeutuneena Yhdysvaltain lipun värisiin yövaatteisiin. Vaikka Der Fuehrer's Face voittikin parhaan piirretyn lyhytelokuvan Oscar-palkinnon, sodan päätyttyä Disney-yhtiö alkoi pitää sitä sopimattomana lapsille (koska Aku esitetään siinä natsina) eikä se myöskään sopinut muuttuneeseen kansainväliseen tilanteeseen. Yhtiö piti elokuvaa poissa levityksestä, kunnes julkaisi sen vuonna 2004 rajoitetussa erikois-DVD-kokoelmassa Walt Disney Treasures: Walt Disney on the Front Lines.
Disney julkaisi myös kuusi lyhytelokuvaa, joissa Aku liittyy Yhdysvaltain armeijaan ja taistelee yhdessä näistä japanilaisia sotilaita vastaan. Näistä ensimmäinen, Donald Gets Drafted, sisälsi kohtauksen jossa Akun värväyspaperissa lukee koko nimi: Donald Fauntleroy Duck.
Sota-aikana Disney-elokuvia oli vaikea levittää Euroopassa, ja niinpä Disney-yhtiö päätti markkinoida elokuviaan Etelä-Amerikassa. Vuonna 1942 ilmestyi Oppitunti (Saludos Amigos), jota 1944 seurasi Kolme caballeroa (The Three Caballeros). Näissä Aku ystävystyi José Cariocan ja Panchito Pistolesin kanssa.
Carl Barks
pienoiskuva|[[Carl Barksin tyylinäyte hänen ensimmäisestä kokonaan omasta tarinastaan Ryytimaa.]] Vuonna 1942 amerikkalainen Western Publishing Company -kustannusyhtiö alkoi julkaista Disney-hahmojen sarjakuvia. Myöhemmin samana vuonna kustantamolle alkoi työskennellä Carl Barks, joka aikaisemmin oli toiminut muiden muassa pilapiirtäjänä ja Disney-studioiden animaattorina. Barks kehittyi nopeasti sekä piirtäjänä että käsikirjoittajana ja alkoi kehitellä Akun hahmoa. Hän loi aikaisemmin ärhäkästä ja äkkipikaisesta Akusta päättäväisen ja itsevarman hahmon. Hän myös käytti ja kehitti Taliaferron ja Karpin keksimiä hahmoja, erityisesti Tupua, Hupua ja Lupua.
Barks sijoitti Akun asumaan Ankkalinnan kaupunkiin, ja kansoitti sen keksimillään hahmoilla, kuten Roope Ankalla, Hannu Hanhella, Pelle Pelottomalla, Karhukoplalla ja Teppo Tulpulla. Hän myös piirsi ja käsikirjoitti joukon legendaarisia ankkatarinoita, kuten Kulmikkaat munat (Lost in the Andes, 1949), Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun (A Christmas for Shacktown, 1952) ja Kultainen kypärä (The Golden Helmet, 1952).
Nyky-Aku
pienoiskuva|[[Vicarin näkemys Akusta.]]
Vuosina 1987–1990 esitetyssä piirrossarjassa Ankronikka Aku liittyy Yhdysvaltain laivastoon ja jättää Tupun, Hupun ja Lupun Roope-enonsa huollettaviksi. Sarja kuvasi Roopen ja ankanpoikien seikkailuja, ja Aku itse esiintyi vain muutaman kerran. Akun poissaoloon on monia syitä: sarjan alkaessa Clarence Nash oli äskettäin kuollut, ja Ankronikan tuottajat pelkäsivät Akun saattavan jättää päähahmoksi tarkoitetun Roopen varjoonsa. Sarjan tapahtumien edetessä tuottajat huomasivat, että Roope ja ankanpojat tarvitsisivat apulaisen, mutta koska Akua ei uskallettu käyttää, he keksivät tälle eräänlaiseksi ”sijaiseksi” lentäjä Heimo Huiman. Aku Ankan ääninäyttelijänä toimi tästä sarjasta lähtien Tony Anselmo. Akun suomenkielisenä ääninäyttelijänä on toiminut Jukka Rasila.
Vuonna 1996 toteutetussa sarjassa Nokkapokka Aku asuu teini-ikäisten sisarenpoikiensa Tupun, Hupun ja Lupun kanssa.
pienoiskuva|vasen|Aku Ankan tähti [[Hollywood Walk of Fame -kävelykadulla.]] Sarjakuvien Aku on säilyttänyt suosionsa Euroopassa aina nykyaikaan saakka. Erityisen suosittu Aku on Italiassa, Norjassa ja Suomessa. Italialaiset sarjakuvataiteilijat, kuten Giorgio Cavazzano, Massimo De Vita ja edesmennyt Romano Scarpa, ovat luoneet oman ankkamaailmansa, jonka luomuksia ovat esimerkiksi Akun toinen minä, naamioitu sankari Taikaviitta sekä Akun serkku Into Ankka.
Nykyisistä Aku Ankka -piirtäjistä yksi tunnetuimmista on kuitenkin yksityiskohtaisesta piirrosjäljestään tunnettu yhdysvaltalainen Don Rosa, jonka koko tuotanto sisältää valtaisasti viittauksia Barksin tarinoihin. Tuotteliain Aku Ankka -taiteilija on ollut edesmennyt chileläinen Vicar, jolla oli ikioma studio, jossa hänelle työskenteli useita piirtäjiä ja käsikirjoittajia.
Tunnetuimmat suomalaiset Aku Ankka -sarjakuvien tekijät ovat piirtäjä Kari Korhonen ja käsikirjoittaja Kai Vainiomäki.
Vuonna 2004 Aku Ankka sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Sukulaiset
Aku Ankalla on kaksossisko Della Ankka, jonka lapsia ovat Tupu, Hupu ja Lupu. Hortensia MacAnkka on Akun äiti ja on Roope Ankan (sukunimi vaihtui jossain vaiheessa MacAnkasta Ankaksi) sisko, eli Roope on Akun eno. Iines Ankka taas ei ole Akulle mitään sukua vain pelkkä tyttöystävä, mutta Don Rosan mukaan Iineksen veli meni naimisiin Akun kaksoissisaren Della Ankan kanssa ja on Tupun, Hupun ja Lupun isä. Tämä voi selitää miksi ankanpojat kutsuvat Iinestä "Iines-tädiksi".
Aikaisemmasta suomennostavasta huolimatta Aku on Roopen sisarenpoika, ei veljenpoika. Tämä kuitenkin vaihtelee: Giovan Battista Carpin tarinoissa Kaino-Vieno Ankka eli Mummo Ankka on Akun mummo ja Roopen sisko.
Don Rosan sukupuun mukaan Aku Ankka on Hortensia MacAnkan ja Aaron Ankan lapsi. Rosan mukaan Akulla on kolme serkkua: Touho, Hannu ja Sisuvius. Kaikki serkut ovat Mummo Ankan lapsenlapsia. Carl Barks ei käyttänyt tarinoissaan Touho-serkun hahmoa, joten Rosa lisäsi Touhon piirtämäänsä sukupuuhun vain kustantamon pyynnöstä.
Ammatit
Aku on useimmiten työtön tai pätkätyöläinen joka on toiminut lukuisissa työpaikoissa. Roope-sedässä numeron 300 eli elokuun 2004 numeron Roope-sedän tietotoimistossa selvitettiin Akun ammatteja. Siinä mainittiin Akun olleen töissä Kattivaaran margariinitehtaalla, Roope Ankalla kolikonkiillottajana ”ja kymmenissä muissakin paikoissa”. Tietotoimiston selvityksen mukaan Aku ”saa luonteensa vuoksi potkut aina säännöllisin väliajoin” ja on tämän takia työskennellyt niin monessa paikassa.
Auto
Aku ajaa punaista pientä avoautoa, jonka rekisterinumero on 313. Auton takaosassa on avattava kahden hengen takapenkki, anopinistuin, johon kuitenkin kolmikko Tupu, Hupu ja Lupu hyvin mahtuu.
Don Rosan tarinassa ”Monikäyttöauto” Aku kuvailee autoaan näin: siinä on ”Mixwell”-moottori vuodelta 1920, 1922-mallinen ”Dudge”-runko ja ”Paclacin” akselit vuodelta 1923. Osien nimet ja vuosiluvut ovat keksittyjä. Mixwell on muunnos Maxwell-merkistä, jota on valmistettu kauan aikaa sitten. Dudge on peräisin Dodgesta ja Paclac on nimiväännösyhdistelmä automerkeistä Packard ja Cadillac. Eräissä tarinoissa Aku on sanonut auton olevan American Bantam. Don Rosa esittää tarinassaan Monikäyttöauto ajatuksen, että Aku kokosi auton itse ja on siksi suuresti kiintynyt siihen.
Aku Ankan munintapäivä, 13. maaliskuuta, näkyy myös Akun auton rekisterinumerossa. Amerikkalaiseen tyyliin 13. maaliskuuta kirjoitetaan 3/13 eli ensin kuukausi ja sitten päivämäärä. Tämä on siirtynyt rekisterinumeroon 313.
Koira
Pulivari on suurikokoinen bernhardilaiskoira. Pulivari esiintyi ensimmäisen kerran Homer Brightmanin kirjoittamassa ja Al Taliaferron piirtämässä tarinassa vuonna 1938.
Pikku-Aku
Pikku-Aku-tarinat kertovat Aku Ankan lapsuudesta. Tarinat sijoittuvat maaseudulle Akun kouluaikaan. Akun holhoojana tarinoissa on Mummo Ankka. Sarjoissa ei Mummoa ja Akua lukuun ottamatta esiinny muita Aku Ankka -sarjakuvista tuttuja hahmoja (paitsi Roope tarinassa Lunta tupaan). Suomessa julkaistuissa Pikku-Aku-sarjoissa vakituisia hahmoja ovat mm. Karo Kaakkuri ja Veka. Joissakin vanhemmissa tarinoissa Karo esiintyy nimellä Kimmo Kiljuhanhi.
Pikku-Aku on italialaista keksintöä ja ilmestynyt Italiassa paljon kauemmin kuin Suomessa. Pikku-Akulla on Italiassa oma lehtikin. Suomessa julkaistut Pikku-Akut ovat enimmäkseen Kari Korhosen käsikirjoittamia. Pikku-Aku esiintyi Suomessa ensi kertaa vuonna 2000.
Muut henkilöllisyydet
Aku Ankan muut (salaiset) henkilöllisyydet ovat Taikaviitta ja Tuplanolla. Hän toimii myös PAM- ja ATP-agenttina yhdessä Touho-serkkunsa kanssa. ATP:ssa eli Ankan tiedustelupalvelussa hänen agenttinimensä on LäPä 7 (Lähes Pätevä 7).
Tuplanolla
Tuplanolla on Aku Ankan alter ego, salainen agentti, joka työskentelee salaiselle toimistolle, joka on niin salainen, että sillä ei ole edes nimeä. Tuplanollan pomona toimii Jori J, jonka yläpuolella toimii salaperäinen "Pääjohtaja". Nimi "Tuplanolla" ja Akun pukeutumistyyli agentin roolissaan ovat ilmeisiä parodia James Bondista.
Esiintymiset Suomen julkaisuissa
Tuplanolla teki ensiesiintymisensä italialaisissa sarjakuvissa vuonna 2008, ja on täten suhteellisen uusi hahmo Ankkalinnan historiassa. Tuplanollan esiintymiset ovat rajoittuneet pääasiassa Aku Ankan taskukirjoihin.
Videopeleissä
Aku Ankan suomenkielisiä ääninäyttelijöitä ovat olleet muun muassa Kari Franck, Jukka Rasila, Jukka Puotila ja Pauli Virta.
Magaluf
Magaluf on suosittu lomakohde, jonne järjestetään seuramatkoja erityisesti Brittein saarilta, Saksasta ja Pohjoismaista. Vilkkaan yöelämänsä ansiosta se on suosittu nuorison matkakohteena. Magalufissa on myös kolme hiekkarantaa, kaksi vesihuvipuistoa sekä golfkenttiä.
Mr. Woodcock
Mr. Woodcock on Craig Gillespien ohjaama elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 14. syyskuuta 2007. Suomen ensi-ilta oli 18. tammikuuta 2008
Dossenheim
Dossenheim [] on kunta Saksan lounaisosassa, Baden-Württembergin osavaltion Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnassa. Se sijaitsee osavaltion luoteiskulmassa aivan Heidelbergin pohjoispuolella. Dossenheimissa oli 12 554 asukasta kesäkuun 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 14,2 neliökilometriä.
Maantiede
Dossenheim sijaitsee viisi kilometriä Heidelbergin keskustasta pohjoiseen Odenwald-vuoriston reunalla historiallisen Bergstraße-tien varrella. Kunta rajoittuu etelässä Heidelbergiin, lännessä Ladenburgiin sekä pohjoisessa Schriesheimiin. Dossenheim kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan.
Valtaosa kunnan väestöstä elää Dossenheimin keskustassa, lisäksi kuntaan kuuluu Schwabenheimin kylä, jossa asuu noin 240 ihmistä. Dossenheimin matalin kohta on Neckarjoki kunnan alueen länsiosassa 96,4 metrin korkeudessa, korkein kohta on 550 metriä korkea Weißer Stein -vuori.
Historia
Dossenheimin ensimaininta on vuodelta 766 peräisin olevassa Lorschin luostarin asiakirjassa, joskin oletetaan että kylä perustettiin jo 300- tai 400-luvulla frankkien aikoihin. 1130-luvulta alkaen kylän itäpuolella vuorenrinteeseen rakennettua Schauenburg-linnaa hallitsi Wolfsölden-Schauenburgin ritarisuku. Heidän kuoltua sukupuuttoon, linna läänityksineen myytiin vuonna 1303 läheisessä Heidelbergissä residenssiään pitäville pfalzkreiveille, myöhemmille Kurpfalzin vaaliruhtinaille, joskin jo 1319 linna siirtyi Mainzin arkkipiispan omistukseen. Schauenburgista tuli kilpailevien Kurpfalzin ja Mainzin arkkihiippakunnan välinen riitakapula, kunnes Kurpfalzin vaaliruhtinas Friedrich I. valtasi alueen vuonna 1460 ja tuhosi linnan.
Landshutin perimyssodan yhteydessä Hessenin maakreivin sotaväki tuhosi Dossenheimin vuonna 1504, samoin tekivät Tillyn joukot Kolmikymmenvuotisen sodan aikaan 1622. Kolmikymmenvuotisen sodan sekasorrossa Dossenheim ehti palata väliaikaisesti Mainzin alaisuuteen, mutta sodan päätyttyä se palautettiin Kurpfalzille. 1600-luvun sodissa ranskalaiset valtasivat Dossenheimin kolme kertaa, 1674, 1689 ja 1693.
1803 Kurpfalzin vaaliruhtinaskunta lakkautettiin ja sen Reinin itäpuoliset osat, siis myös Dossenheim, siirtyivät Badenin suurherttuakuntaan, minkä ansiosta Dossenheim kuuluu nykyäänkin Baden-Württembergin osavaltioon. 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella Dossenheim pysyi jokseenkin pienenä kylänä (4 300 asukasta vuonna 1939), mutta läheisen Heidelbergin kaupungin ansiosta Dossenheimin asukasluku kasvoi nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 1973 osavaltiohallituksen suunnitelmat liittää Dossenheimin Heidelbergiin kaatuivat Dossenheimilaisten vastustukseen. 1980-luvulla kunnan länsiosaan rakennettiin uudisasutusalue, ja vuonna 1988 Dossenheim ohitti 10 000 asukkaan rajapyykin.
Liikenne ja talous
Valtatie 3, joka tässä kohtaa on osa Bergstraßen matkailureittiä, kulkee Dossenheimin läpi, moottoritie A5 kulkee keskustan länsipuolella. Raitiovaunulinja yhdistää Dossenheimin kymmenen minuutin välin Heidelbergiin, Mannheimiin ja Weinheimiin.
Dossenheim on ensisijaisesti asumiskunta, suuri osa väestöstä käy töissä Heidelbergissä. Historiallisesti viininviljeily on ollut merkittävä elinkeino, minkä ansiosta kunnan vaakunassakin on kuvattuna viininrypäleitä. 1800-luvulta aina 1980-luvulle Dossenheimissa toimi kaksi porfyyrilouhosta, jotka nekin olivat suuria työllistäjiä kunnassa. Nykyään louhokset eivät enää ole toiminnassa, mutta niiden paljaiden kallioseinien kulissi antaa edelleenkin Dossenheimille leimansa.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Kauneutensa ansiosta tunnetun Bergstraßen varrella sijaitseva Dossenheim tarjoaa luontokohteita sekä tasangon kulttuurimaisemassa että tiheämetsäisessä Odenwald-vuoristossa. Kunnan päänähtävyydet ovat entiset porfyyriluohokset jylhine kallioseinineen, keskiaikaisen Schauenburgin linnan raunio sekä 550 metriä korkea Weißer Stein, jonka huipulla sijaitsee TV-torni. Dossenheimin vanhassa raatihuoneessa toimii kotiseutumuseo.
Dossenheimin evankelinen kirkko rakennettiin 1375 vanhan romaanisen edeltäjäkirkon paikalle ja sitä muunneltiin 1480-luvulla. Uskonpuhdistuksen jälkeen kirkkoa käyttivät ns. ”simultaanikirkkona” sekä katolilaiset että luterilaiset, kunnes 1926 valmistui uusibarokkinen katolilainen kirkko ja vanha kirkko siirtyi pelkästään luterilaisten käyttöön. Joka vuonna syyskuun kolmantena sunnuntaina Dossenheimissa vietetään katujuhlana perinteistä kirkonvihkimisjuhlaa, joka tunnetaan paikallisella murteella nimellä Kerwe.
Oleksandr Kornijtšuk
Oleksandr Jevdokimovitš Kornijtšuk (, ; 25. toukokuuta 1905 Hristinovkan kylä, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 14. toukokuuta 1972 Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen näytelmäkirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Oleksandr Kornijtšuk syntyi rautatietyöläisen perheeseen. Hän valmistui Kiovan kansanvalistusinstituutista vuonna 1929, työskenteli Kiovan ja Odessan elokuvastudioilla ja toimi myöhemmin diplomaattina, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana vuodesta 1937) Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana (1938–1941 ja 1946–1954), Ukrainan SNT:n ministerineuvoston varapuheenjohtajana (1953–1954) ja Ukrainan SNT:n korkeimman neuvoston puheenohtajana (vuodesta 1959).
Kornijtšuk aloitti kirjallisen toimintansa vuonna 1925. Hän kirjoitti sekä ukrainaksi että venäjäksi. Kornijtšuk oli yksi sosialistisen realismin näkyvimpiä edustajia, joka pyrki aina noudattamaan NKP:n linjaa. Hän on kirjoittanut historiallisia, vallankumous- ja sota-aiheisia draamoja, mutta myös psykologisia, satiirisia ja lyyrisiä näytelmiä. Kornijtšuk sai viidesti Stalin-palkinnon ja Leninin rauhanpalkinnon vuonna 1960. Hän oli naimisissa kirjailija Wanda Wasilewskan kanssa.