cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noliko Maaseik
Muuta
Mikko Esko teki läpimurtonsa Maaseikissa 2004 kaudella. Maaseikissa on tällä hetkellä pelaamassa muun muassa belgialainen hakkuri Gert Van Walle, hollantilainen 214cm yleispelaaja Kay van Dijk ja Portugalin maajoukkuepassari Nuno Pinneiro.
Noliko Maaseik pelaa 2007–2008 kaudella Belgian liigan lisäksi Lentopallon Mestareiden liigaa sekä Belgian Cupia.
Saavutukset
Belgian mestaruus: 1991, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004
Belgian Cup:
1986, 1991, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2007
Belgian Supercup:
1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003
Gafurin piiri
Gafurin piiri on kunnallishallintoalue Baškortostanissa Venäjällä. Sen keskus on Krasnousolin kaupunkimainen taajama, joka sijaitsee 130 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta ja 60 kilometriä Sterlitamakista. Piiri on perustettu vuonna 1930 ja siihen kuuluu 18 maalaiskuntaa. Piirin pinta-ala on 3 039 km².
Gafurin piirissä on noin 36 000 asukasta ja sen asukastiheys on 12 as./km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset ja tataarit.
Piiri on nimetty sen alueella syntyneen baškiirien kansallisrunoilijan Mäžit Ğafurin mukaan.
Kim Ki-duk
Kim Ki-duk (, hanja 金基德; 20. joulukuuta 1960 Bonghwa – 11. joulukuuta 2020 Riika, Latvia ) oli eteläkorealainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka herätti ensin huomiota väkivaltaisilla elokuvilla, kuten The Isle ja Parittaja. Euroopassa Kim sai festivaalipalkintoja tyylimuutoksen jälkeen, ja hänet on palkittu muun muassa Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan sekä Berliinin elokuvajuhlien että Venetsian elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnolla.
Kim Ki-duk syntyi Bonghwassa, ja hän oli yhdeksänvuotias, kun hän muutti perheineen Souliin. Siellä hän kävi maatalousoppilaitosta, mutta sen hän jätti 17-vuotiaana ja meni tehdastyöhön. Kim palveli 20–25-vuotiaana laivastossa. Hän opiskeli kaunotaiteita Pariisissa vuosina 1990–1993.
Pariisissa Kim innostui elokuva-alasta, ja palattuaan Etelä-Koreaan hän osallistui käsikirjoituskilpailuihin. Hänen esikoiselokuvansa Krokotiili (1996) sai hyvät arvostelut Etelä-Koreassa. Tämän jälkeen Kim ohjasi 1–2 pienen budjetin elokuvaa vuodessa ja sai mainetta nopeana ja tehokkaana ohjaajana. Kansainvälisen läpimurtonsa Kim teki Venetsian elokuvajuhlilla 2000, kun The Isle – saari otettiin tapahtuman ohjelmistoon. Se herätti huomiota väkivaltaisella kuvastollaan. Kimin mainetta taiteellisten mutta väkivaltaisten elokuvien ohjaajana vahvisti Parittaja (2001).
Kimin elokuvien käännekohta oli Viisi vuodenaikaa (2003), joka sivusi hengellisiä teemoja. Se keskittyi edelleen yhteiskunnan marginaaliin, mutta siinä väkivaltaa oli vähemmän. Se myös otettiin vastaan aiempaa paremmin sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Seuraavana vuonna Kim palkittiin Euroopassa sekä Berliinin elokuvajuhlien että Venetsian elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnolla. Berliinissä esitetty Samaria ja Venetsiassa esitetty Rautakolmonen oli kuvattu vain noin kahden viikon sisällä toisistaan.
Cannesissa Kimin Soom (2007) oli mukana pääkilpailussa ja Arirang (2011) sai Un certain regard -palkinnon. Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan Kim sai vuonna 2012 elokuvasta Pieta.
Kim Ki-duk menehtyi koronavirukseen latvialaisessa sairaalassa.
Petri Virtanen
Petri Virtanen (s. 18. syyskuuta 1980 Jyväskylä) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Muun muassa Joensuun Katajaa edustaneen, takamiehenä pelanneen 183-senttisen Virtasen kasvattajaseura oli Säynätsalon Riento. Virtanen lukeutuu Korisliigan historian eniten syöttöjä, pelattuja otteluita ja onnistuneita kolmen pisteen heittoja saavuttaneiden pelaajien joukkoon.
Seurajoukkueet
Virtanen palkittiin Korisliigan vuoden pelaaja –tittelillä vuosina 2003 (BC Jyväskylän pelaajana) ja 2006 (Joensuun Katajassa). Hän pelasi Korisliigassa kaudella 2007–08 Lappeenrannan NMKY:ssä, jossa hän voitti kauden aikana Suomen Cupin sekä SM-pronssia. Virtanen pelasi myös 130 ottelua Suomen miesten maajoukkueessa.
Lappeenrannan NMKY:n riveissä Virtanen pelasi Eurocupia, ja hänet valittiin sarjan tähdistöotteluun.
Maaliskuussa 2012 Virtanen saavutti Suomen pääsarjassa 1 000 levypallon rajan. Tuohon ajankohtaan mennessä hän oli tehnyt pääsarjassa 5 853 pistettä, antanut 1 378 koriin johtanutta syöttöä (kaikkien aikojen tilaston kärkipaikka) ja saanut 532 riistoa.
Randy Goodrum
Randy Goodrum (s. 7. heinäkuuta, 1947 San Fernando Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja kosketinsoittaja. Hän kirjoitti Anne Murrayn levyttämän kappaleen ”You Needed Me”, joka voitti Grammyn vuonna 1978 kategoriassa "Paras naisartistin pop-esitys" (Best female pop vocal performance). Hänen muita tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa Toton ”I'll Be Over You” ja Chicagon ”If She Would Have Been Faithful”.
Petri Virtanen
Seurajoukkueet
Kaudella 2014–2015 Virtanen antoi helmikuussa historian ensimmäisenä pelaajana 1 700. koriin johtaneen syöttönsä runkosarjassa. Neljä päivää myöhemmin hän pelasi historian 13. pelaajana 500. runkosarjaottelunsa ja ylitti samassa ottelussa 7 000 tehdyn pisteen rajan.
Randy Goodrum
Goodrum on myös levyttänyt omia albumeja, joista ensimmäinen Solitary Nights julkaistiin GRP-recordsille vuonna 1983.
Petri Virtanen
Maajoukkue
Suomen maajoukkueessa Virtanen pelasi vuosina 2001–2011 130 ottelua 7,6 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen kokoonpanoon sen sijoituttua yhdeksänneksi vuoden 2011 EM-kilpailuissa.
Yksityiselämä
Pelaajauransa päättymisen jälkeen Virtanen jatkoi Katajan organisaatiossa juniorivalmentajana. Lisäksi hän valmentaa Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Koripalloilija Tuukka Kotti on Virtasen pojan kummisetä.
Suulaki
Suulaki eli kitalaki rajaa suuonteloa ylhäältä ja erottaa sen nenäontelosta. Suurin osa suulaesta on kovaa suulakea, joka muodostuu luukudoksesta ja sen peittävästä limakalvosta. Kova suulaki on liikkumaton ja sijaitsee suuontelon etupuolella ylhäällä. Kovan suulaen takana on pehmeä suulaki, lakipurje eli kitapurje. Pehmeä suulaki on liikkuva ja sulkee yhteyden nenänieluun nieltäessä estäen näin ruuan tai juoman kulkeutumisen nenäonteloon. Pehmeästä suulaesta roikkuu pitkulainen uloke, jota kutsutaan uvulaksi tai kitakielekkeeksi. Hevosella pehmeä suulaki ulottuu poikkeuksellisen pitkälle kohti suunielua, jonka vuoksi hevonen ei pysty kovassakaan rasituksessa hengittämään suun kautta vaan hengitys tapahtuu aina nenän kautta.
Kitapurje artikulaatioelimenä
Kitapurje kuuluu puhe- eli artikulaatioelimistöön. Kitapurjeen lihakset osallistuvat äänen muokkaukseen säätelemällä nasaalisten äänteiden syntyä. Kurkunpäästä ääni etenee nieluonteloon, jossa ääniaaltojen pääsyä nenäonteloihin säätelee kitapurje. Kitapurje painautuu nielun takaseinää vasten eli muodostaa nenäportin. Jos nenäportti on auki, ilmavirta pääsee kiertämään nenäonteloihin ja syntyy nasaalisia äänteitä. Kitapurjeen lihakset toimivat täysin automaattisesti, ne avautuvat ja sulkeutuvat jatkuvasti puheen tarpeiden mukaan. Kitapurje vaikuttaa äänteiden syntyyn, äänen resonoitumiseen ja väriin.
Tongeren
Tongeren on kaupunki Belgian koillisosassa Flanderin alueella Limburgin provinssissa. Kaupungissa on arviolta 30 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 87,6 neliökilometriä.
Kaupunki on Belgian vanhin kaupunki. Se on perustettu vuonna 15 eaa. pienoiskuva|left|Tongerenin basilika
Jalmar Castrén
Jalmar Castrén (14. joulukuuta 1873 Alatornio – 19. helmikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen insinööri, joka toimi Teknillisen korkeakoulun rakennusopin professorina 1912–1922 sekä valtionrautateiden pääjohtajana vuosina 1922–1942. Hän oli myös nuorsuomalainen poliitikko ja toimi kulkulaitosministerinä kolmessa hallituksessa, mukaan lukien vuosien 1917–1918 niin sanotussa itsenäisyyssenaatissa. Insinöörinä Castrénia pidetään teräsbetonitekniikan perustajana Suomessa ja hän suunnitteli Suomen ensimmäisiä teräsbetonisiltoja.
Insinööri
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1891 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1895. Hän opiskeli myös Berliinin teknillisessä korkeakoulussa. Castrén toimi Polyteknillisessä opistossa vt. apulaisopettajana 1896–1899 ja syyskuusta 1901 insinööriosaston vakituisena opettajana. Kun Polyteknillinen opisto 1908 muuttui Teknilliseksi korkeakouluksi, hänet nimitettiin lehtoriksi ja 1912 sillanrakennus- ja rakennuskonstruktioiden statiikan vt. professoriksi. Vuonna 1916 hän sai vakituisen professorinviran, joka oli vapautunut ensimmäisen professorin Mikael Strukelin jäätyä eläkkeelle. Castrén toimi professorina elokuuhun 1923 ja oli lisäksi TKK:n vararehtorina 1919–1922.
Jo pian insinööriksi valmistuttuaan Castrén osallistui rakenteilla olleen Jyväskylä–Haapamäki-rautatien kartoitus- ja tutkimustoimintaan. Vuosina 1899–1901 hän oli radanrakennusinsinöörinä Oulu–Tornio-radalla sekä 1905–1907 valtionrautateiden sillanrakentamisen asiantuntijana.
Castrén oli ensimmäinen Suomessa, joka suunnitteli ja tarkasteli teoreettisesti teräsbetonirakenteita. Häntä pidetäänkin teräsbetonitekniikan ja sen opetuksen perustajana Suomessa. Castrén perusti vuonna 1906 Richard Helanderin kanssa Suomen ensimmäisen teräsbetonirakenteita urakoineen rakennusliikkeen ja toimi sen teknisenä johtajana vuoteen 1913. Hän avusti arkkitehti Selim A. Lindqvistiä vuonna 1909 valmistuneen Suvilahden voimalaitosalueen suunnittelussa Helsinkiin. Rakennus on kokonaan teräsbetonirunkoinen. Castrén suunnitteli vuonna 1911 Orimattilaan valmistuneen Tönnön sillan, joka oli Suomen ensimmäinen kaarisilta sekä ensimmäinen vesistön ylittänyt teräsbetonisilta ja nykyään vanhin käytössäolevista varsinaisista teräsbetonisilloista. Suomen ensimmäinen teräsbetoninen silta oli kaksi vuotta aiemmin Lahteen valmistunut junaradan ylittävä jalankulkusilta. Muita Castrénin suunnittelemia varhaisia teräsbetonisiltoja ovat Ylivieskan Savisilta (1912) ja Kotkan Kivisalmen silta (1913). Hän suunnitteli myös vuonna 1926 valmistuneen teräksisen Porin sillan.
Castrénin insinööritoimisto toimi myös koulutuspaikkana nuoremmille insinööreille, jotka veivät teräsbetonirakentamista eteenpäin hänen itsensä jälkeen.
Poliitikko
thumb|275px|Suomeen palanneet senaattorit Castrén ja [[P. E. Svinhufvud 23. maaliskuuta 1918 Torniossa. Taustalla nykyisen Tornion kaupungintalon paikalla silloin ollut Hotelli Seurahuone, jossa he yöpyivät.]] Nuorsuomalaisiin kuulunut Castrén toimi 1913–1917 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Marraskuussa 1917 hänet nimitettiin kulkulaitosten ja yleisten töiden toimituskunnan päälliköksi P. E. Svinhufvudin johtamaan senaattiin. Sisällissodan alettua Castrén ja Svinhufvud jäivät piileskelemään punaisten hallitsemaan Helsinkiin, josta he pakenivat maaliskuussa 1918 kaapatulla jäänmurtaja Tarmolla Viroon. He palasivat valkoisten puolelle Vaasaan Saksan kautta, jolloin Castrén osallistui neuvotteluihin saksalaisten joukkojen lähettämisestä Suomeen valkoisten avuksi. Sodan jälkeen Castrén jatkoi kulkulaitostoimituskunnan jäsenenä vielä Paasikiven senaatissa vuoden 1918 marraskuuhun asti. Nuorsuomalaisen puolueen hajottua hän liittyi Kansalliseen Kokoomukseen.
Castrén oli 1920-luvulla merkittävä taustavaikuttaja kokoomuksessa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 vaaleissa ja toimi 1928–1929 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Mantereen hallituksessa. Häntä ehdotettiin virkamieshallituksen pääministeriksi vuonna 1925 ja uudelleen Mäntsälän kapinan jälkeen vuonna 1932, mutta hän ei ollut kiinnostunut. Ajan mittaan hän etääntyi puoluepolitiikasta muutenkin. Castrén säilytti kuitenkin kiinnostuksensa maanpuolustusasioihin.
Pääjohtaja
Castrén toimi 1919–1921 Yleisten töiden hallituksen puheenjohtajana ja 1919–1922 Rautatiehallituksen ylireviisorina. Hänet nimitettiin Rautatiehallituksen pääjohtajaksi 1. joulukuuta 1922, ja hän toimi tässä virassa kaksi vuosikymmentä.
Suomen rataverkko laajeni huomattavasti Castrénin pääjohtajakautena ja uusien ratojen rakentaminen vauhdittui. Vuosien 1918 ja 1939 välillä ratojen yhteispituus kasvoi 3 900 kilometristä 5 531 kilometriin. Sotavuosina rakentaminen tyrehtyi lähes kokonaan, mutta joitain sotilaallisesti tärkeitä rataosuuksia saatiin rakennettua itärajalle ja jatkosodan aikana miehitettyyn Itä-Karjalaan. Pääjohtajan työnsä ohella Castrén teki myös tutkimustyötä, esimerkiksi 1920-luvun alussa valtioneuvoston tilaamaan selvityksen Petsamoon rakennettavan mahdollisen rautatien taloudellisesta merkityksestä. Tämä rata jäi kuitenkin rakentamatta. thumb|275px|Itsenäisyyssenaatin elossa olleita jäseniä tammikuussa 1940, Jalmar Castrén keskellä. Castrén oli 1919–1946 valtion edustajana Tornatorin ja Enso-Gutzeitin hallintoneuvostoissa. Hän edisti vuonna 1941 toteutettua yhtiöiden yhdistämistä. Hän oli Henkivakuutusyhtiö Suomen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1926–1946 ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen 1916–1946 sekä puheenjohtaja 1944–1946. Hän oli myös 1921–1946 Raken, 1922–1946 palovakuutusyhtiö Imatran ja 1926–1946 Jokioisten–Forssan rautatie Oy:n johtokunnan puheenjohtajana. Castrén oli yksi konepajayhtiö Lokomon kolmesta perustajasta vuonna 1915. Hän oli vuosina 1923–1943 Suomen Matkailijayhdistyksen puheenjohtaja. Matkailijayhdistys rakennutti hänen puheenjohtajakaudellaan muun muassa Aulangon, Rovaniemen Pohjanhovin ja Pallastunturin hotellit. Lisäksi Castrén oli vuosina 1925–1934 Suomen Betoniyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Castrén oli puheenjohtajana useissa komiteoissa: Helsingin aseman kehittämisen, yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun siirtoa käsittelevän komitean 1919, Posti- ja lennätinlaitoksen yhdistämiskomitean 1920 ja Matkailukomitean 1937–1938. Hän oli myös Suomalais-norjalaisen raja-asiain valtuuskunnan suomalainen puheenjohtaja 1922–1924.
More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)
Kuten myös edeltävä kokoelma-albumi, myös More Hot Rocks... julkaistiin alun perin ainoastaan Yhdysvalloissa. Isossa-Britanniassa molemmat albumit julkaistiin samana päivänä; 21. toukokuuta 1990.
Jalmar Castrén
Teoksia
Castrén kuului myös vuosina 1909–1922 julkaistun Tietosanakirjan toimituskuntaan osasta 2 alkaen.
More Hot Rocks (Big Hits & Fazed Cookies)
Vuonna 2002 albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna. Albumin kakkos-CD sisältää kolme bonuskappaletta.
Felipe Mattioni
Felipe Mattioni Rohde (s. 15. lokakuuta 1988 Ijuí, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Espanjassa ja Englannissa. Hän pelasi Espanjan Primera Divisiónissa 33 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Italian Serie A:ssa yhden ottelun.
Ura
Mattioni aloitti pelaajauransa vuonna 2004 Grêmiosta, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kolme vuotta myöhemmin. Ensiesiintymisensä maan pääsarjassa hän teki kaudella 2008 kotiottelussa Náuticoa vastaan.
15. tammikuuta 2009 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Milaniin. Siirto sisälsi mahdollisen osto-option lainasopimuksen päätyttyä. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa epävirallisessa ystävyysottelussa Rangersia vastaan. Lainan aikana Mattioni kärsi jalkavaivoista, eikä Milan lopulta päättänyt käyttää osto-optiotansa hänestä. Ainoan ottelunsa Serie A:ssa hän pelasi 3. toukokuuta 2009.
26. elokuuta 2009 Mattioni siirtyi Mallorcaan kauden mittavalla lainasopimuksella, jonka jälkeen saarelaisjoukkueella on mahdollisuus ostaa pelaajanoikeudet alustavasti noin 2 miljoonalla eurolla.
Heinäkuussa 2010 hän teki viisivuotisen sopimuksen barcelonalaisseura Espanyolin kanssa.
Library of America
Library of America 1979 perustettu yhdysvaltalainen yleishyödyllinen kustantamo, joka julkaisee klassista yhdysvaltalaista kirjallisuutta. Sen rahoituksesta vastaavat National Endowment for the Humanities ja Ford Foundation. Esikuvana perustettaessa oli ranskalainen Bibliothèque de la Pléiade ("La Pléiade"). Ajatuksena on pitää klassisia yhdysvaltalaisia teoksia jatkuvasti saatavilla.
Philipp Orter
Philipp Orter (s. 16. helmikuuta 1994) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa SV-Villach -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä vuonna 2011 Orter saavutti kultaa parisprintissä Paul Gerstgraserin kanssa. Erzurumin nuorten MM-kilpailuissa 2012 hän oli kultaa voittaneessa Itävallan joukkueessa. Liberecin nuorten MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa Itävallan joukkueessa. Vuoden 2014 nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Orter voitti kultaa molemmissa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai joukkuepronssia sekä oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksas ja suurmäessä kahdestoista.
Yhdistetyn maailmancupissa Orter kilpaili ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Seefeldissä tammikuussa 2014 oltuaan 24:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2014 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on ollut kuudes Seefeldissä tammikuussa 2016.
Harmaakurkkumedestäjä
Harmaakurkkumedestäjä (Anthreptes simplex) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaakurkkumedestäjää tavataan Kaakkois-Aasiassa. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elastisuus
Elastisella materiaalilla tarkoitetaan ainetta, jonka venymät (muodonmuutos) ovat yksikäsitteisesti riippuvia vallitsevasta jännitystilasta eli kappale palaa alkuperäiseen muotoonsa kun jännitykset poistetaan. Jos kappale ei palaudu, niin silloin on kyseessä plastinen muodonmuutos. Aineet ovat yleensä kimmoisia vain tietyissä olosuhteissa (lämpötila, paine, kosteus) ja vain tiettyyn ulkoiseen voimaan asti. Esimerkiksi kumi on kimmoista huoneenlämpötilassa, mutta pakkasella se menee rikki helposti. Tämä johtuu siitä, että kumissa molekyylien liike on hitaampaa tietyn lämpötilan alapuolella (lasitransitio).
missä σ(ε) on venymästä riippuva jännitysvektori, ε venymävektori ja dV alkion tilavuus. Muodonmuutosenergia saadaan integroimalla dW venymien suhteen.
Lineaarielastisilla materiaaleilla jännitysten ja venymien välinen suhde on lisäksi lineaarinen. Tällöin kyseessä on Hooken lakia noudattava aine. Jos materiaalin käytös voidaan olettaa lineaarielastiseksi, lujuusopilliset tarkastelut yksinkertaistuvat huomattavasti, sillä laskenta voidaan suorittaa lineaarialgebran työkaluilla.
Ilari Hämäläinen
Ilari Hämäläinen (s. 20. kesäkuuta 1978) on suomalainen muusikko, lauluntekijä, tuottaja ja näyttelijä. Hän on soittanut useissa yhtyeissä ja esiintynyt näytelmissä ja musikaaleissa.
Hän on soittanut, säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muun muassa lastenmusiikkiyhtye Kengurumeiningissä ja hard rock -yhtye Nakedissa. Hänellä on ollut keskeiset roolit muun muassa Helsingin kaupunginteatterin, Uuden Iloisen Teatterin, Aleksanterin teatterin ja Suomen musiikkiteatterin musikaaleissa.
Uran alku
Hämäläinen aloitti 4-vuotiaana viulunsoiton. Murrosiässä hän vaihtoi bassonsoittoon ja lauluun. Sibelius-lukion viimeisenä vuotena 1997 Hämäläinen sävelsi ensimmäisen musikaalinsa Morganan, joka sai ensiesityksensä Teatteri Pienen Suomen ja Sibelius-lukion yhteistuotantona. Hämäläinen on palkittu Pro Musica -mitaleilla sekä peruskoulussa vuonna 1994 että lukiossa vuonna 1997.
Yhtyeissä
Hämäläinen on soittanut bassoa ja laulanut Kengurumeininki-lastenorkesterissa vuodesta 1998. Hämäläinen on säveltänyt ja sanoittanut useita yhtyeen kappaleista.
Vuonna 2004 Hämäläinen liittyi Naked-yhtyeeseen, jonka kanssa hän on levyttänyt kaksi Megamanian julkaisemaa albumia. Vuosina 2015–2016 Hämäläinen soitti bassoa OD-yhtyeessä. Hän on myös laulanut Siberian Jay -yhtyeessä ja soittanut bassoa lainakappaleita esittävässä Rock & Roll Sensation -yhtyeessä.
Hämäläinen on soittanut Pete Parkkosen, Katri Ylanderin, Jonnan ja Kaija Koon yhtyeissä. Hän on Ice Eye -yhtyeen solisti.
Musiikkiteatterissa ja näyttelijänä
Hämäläinen esitti Johnny Casinon roolin Grease-musikaalissa Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2002. Hän esitti Woofin roolin Hair-musikaalissa Uudessa Iloisessa Teatterissa vuonna 2003. Hän oli kuorossa ja näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterin Miss Saigon -musikaalissa 2004. Hämäläinen esitti Benjamin ”Benny” Coffin III:n roolin Rent-musikaalissa Aleksanterin teatterissa 2012.
Vuonna 2013 Hämäläinen esitti Sakke Järvenpään roolin Kuka mitä häh? -musikaalissa Sibeliustalossa Lahdessa. Vuonna 2015 hänellä oli Juudaksen rooli Jesus Christ Superstar -musikaalin konserttiversiossa Temppeliaukion kirkossa ja vuonna 2016 hän jakoi pääroolin Boheemi Rapsodia -musiikkinäytelmässä. Vuonna 2017 Hämäläinen esitti pääroolin Valkeakosken kesäteatterin musiikkinäytelmässä Badding – Paratiisi ja Suomen Musiikkiteatterin musiikkinäytelmässä Raparperitaivas. Hän esitti Cisse Häkkistä Suomen Musiikkiteatterin Ganes-musikaalissa ja Kirka Babitzinia Kirka – Hetki lyö -musikaalissa 2018–2022.
Ilari Hämäläinen on säveltänyt Kalevala soikoon -musikaalin, jonka kantaesitys oli harrastajateatteri Ilonassa Kangasniemellä vuonna 2006 ja jota esitettiin Kotkan kaupunginteatterissa vuonna 2007.
Hämäläinen on näytellyt Ganes-elokuvassa ja ääninäytellyt Trolls- ja Monsterit-yliopisto -animaatioissa.
Sooloura
Ilari Hämäläinen on osallistunut useisiin television laulukilpailuihin: Vuonna 2003 hän pääsi Idolsin semifinaaliin ja vuonna 2013 hän osallistui The Voice of Finlandiin ja Uuden Musiikin Kilpailuun. Vuonna 2016 Hämäläinen osallistui uudelleen The Voice of Finland -kilpailuun. Tällöin hän pääsi semifinaaliin ja hänet valittiin vuoden valovoimaisimmaksi esiintyjäksi. Hän sai oman Back from the Future of Rock -nimisen show'n Helsingin Casinolle. Hämäläinen tuotti, käsikirjoitti, ohjasi ja sovitti show'n itse.
Julkaisut
1 kaksoisalbumi
Mormo
Mormo ( tai ) oli henki kreikkalaisessa mytologiassa, joka puri ilkeitä lapsia ja oli jumalatar Hekaten kumppani. Mormo-sanaa käytettiin viittaamaan myös naispuoliseen vampyyrin kaltaiseen olentoon tarinoissa, joita kreikkalaisten lasten lastenhoitajat kertoivat saadakseen lapset tottelemaan. Tämä viittaus esiintyy etenkin joissain Aristofaneen näytelmissä. Mormoon viitataan myös Aleksiaassa, mikä osoittaa Mormosta kerrotun lapsille vielä Bysantin ajoilla.
1N
1N (lausutaan joko 'yksin' tai 'yks än') on suomalainen yhtye, joka perustettiin Helsingissä syksyllä 1998. Yhtyeen keulakuva on Johanna Iivanainen. Suomalainen levy-yhtiö Texicalli Records on julkaissut 1N:ltä neljä albumia vuosina 2003, 2006, 2008 ja 2010. Vuonna 2012 julkaistiin yhtyeen suurimmat hitit ja yhden aikaisemmin julkaisemattoman kappaleen sisältävä kokoelmalevy 1998–2012.
1N:n alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Pekka Rautio, Sampo Haapaniemi ja Johanna Iivanainen sekä Niko Kokko. Jukka Heikkinen tuli mukaan vuotta myöhemmin. 1N:n tyyli on muuttunut elektronisesta musiikista kohti akustisempaa ilmaisua.
1N:n albumi Outoja maita nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan 21. sijalle. Helsingin Sanomat valitsi sen vuoden parhaiden levyjen listalleen.
Martti Hyvärinen
Hyökkääjänä pelannut Hyvärinen edusti urallaan mestaruussarjassa Kuopion Palloseuraa 1958–1960 ja Lahden Reipasta 1961–1972. Hän voitti Reippaassa kolme Suomen mestaruutta 1963, 1967 ja 1970 sekä Suomen Cupin 1964. Kaikkiaan Hyvärinen pelasi 15 kauden aikana 270 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 119 maalia. Kauden 2016 jälkeen hän on kymmenenneksi eniten Suomen pääsarjatasolla maaleja tehnyt pelaaja.
Maajoukkueessa Hyvärinen pelasi vuosina 1959–1967 yhteensä 17 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Espanjan Grand Prix 1977
thumb|250px|[[Circuito Permanente Del Jarama|Jaraman rata.]] Espanjan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan oskilpailu, joka ajettiin Jaraman radalla 8. toukokuuta, 1977. Kilpailun voitti Mario Andretti.
Suuri tonttukirja
Suuri tonttukirja (Leven en werken van de kabouter) on Wil Huygenin kirjoittama ja Rien Poortvlietin kuvittama viihteellinen kirja, joka kertoo tonttujen kuvitellusta arkielämästä ja opettaa kunnioittamaan luontoa. Kirjan on suomentanut Panu Pekkanen.
Kirjan pohjalta on tehty myös televisiosarja Tontut, johon sisältyy kaksi tuotantokautta ja jonka jaksot leikattiin myöhemmin myös kolmeksi elokuvaksi.
Tiilikurkkumedestäjä
Tiilikurkkumedestäjä (Anthreptes rhodolaemus) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Tiilikurkkumedestäjää tavataan Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Bruneista se on hävinnyt. Laji on pääasiassa harvinainen ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, mutta ei uhanalaisemmaksi, koska se tulee toimeen myös luonnontilattomissa elinympäristöissä.
Happiryhmä
Happiryhmään eli alkuaineiden jaksollisen järjestelmän 16. ryhmään eli kuudenteen pääryhmään kuuluvat alkuaineet happi, rikki, seleeni, telluuri ja polonium. Happi, rikki ja seleeni ovat epämetalleja, kun taas telluuri ja polonium ovat puolimetalleja. Alin hapetusluku on -II ja muut kuin happi esiintyvät myös hapetusluvuilla +II, +IV ja +VI.
Ryhmän alkuaineista käytetään myös nimitystä kalkogeenit eli malminmuodostajat. Nimitys johtuu siitä, että monissa tavallisimmissa malmeissa metallit ovat joko happi- tai rikkiyhdisteinä, toisin sanoen oksideina tai sulfideina.
Vamvakópoulo
Vamvakópoulo (myös Vamvakópulo; ) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Thérison kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Thérison kunnallisyksikköön. Kaupunki muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Βαμβακοπούλου, Topikí Koinótita Vamvakopoúlou). Kaupungin väkiluku on 2 300 (vuonna 2011).
Vamvakópoulo sijaitsee noin neljä kilometriä Chanián kaupungin keskustasta lounaaseen. Se on nykyisin käytännössä Chanián esikaupunkialuetta. Sen luoteispuolella sijaitsee Darátsos ja kaakkoispuolella Perivólia.
Vanaja (Suomen entinen kunta)
Vanajan kunta jaettiin vuonna 1967 Hämeenlinnan, Janakkalan, Rengon ja Hattulan kesken. Kunnan pääosat kuuluvat nykyään Hämeenlinnaan. Vanaja oli hevosenkenkäkuntana Hämeenlinnan ympärillä; se ympäröi kaupunkia kaikilla ilmansuunnilla paitsi pohjoisessa, jossa Hämeenlinna rajoittui vuoteen 1948 asti Hämeenlinnan maalaiskuntaan, sen jälkeen Hattulaan. Muut Vanajan naapurikunnat olivat Hauho, Janakkala, Lammi, Renko ja Tuulos.
Kirkkopitäjänä Vanajan historia ulottuu paljon pidemmälle kuin siitä aikoinaan lohkaistun Hämeenlinnan seurakunnan tai muiden alueen kirkkopitäjien historia. Vanaja mainitaan kirkkopitäjänä jo ainakin 1329 ja Vanajan kirkon on sanottu olevan 1200-luvun puolivälistä.
Vaakuna
Wanaja-seuran johtokunnan kokouksessa syksyllä 1956 herätettiin kysymys oman vaakunan hankkimisesta myös Vanajan kunnalle. Asiaa valmistelemaan valittiin toimikunta. Julistettuun kilpailuun saapui kaikkiaan 71 ehdotusta. Voittajaksi selviytyi tunnettu vaakunasuunnittelija Gustaf von Numers Helsingistä. Voittaneessa ehdotuksessa Vanajan vaakunaksi on virallisen vaakunaselityksen mukaan ”punaisessa kentässä hopeinen, sinivaruksinen ilveksen pää, korvatöyhdöt mustat”. Valtuusto hyväksyi voittajan kunnan vaakunaksi, ja ministeriö vahvisti sen 26. marraskuuta 1957. Kunnan lakkauttamisen jälkeen vaakuna on ollut Wanaja-seuran tunnuksena.
Nimestä
Vanajan kunta muodostui Vanajaveden äärelle. Kunta on voinut ottaa nimensä järvestä tai järvi tulla nimetyksi vanhan pitäjän mukaan, merkittynä sille kuuluvaksi.
Vanajan ruotsinkielinen nimi esiintyy Turun tuomiokirkon Mustankirjan 1400-luvulla tehdyssä kopiossa seuraavissa muodoissa: Wanö, Wonö, Waanä, Waeno, Wane, Wonae ja Wonöö sekä keskiajan alkuperäisissä kirjeissä Waanösoken, (1449), Vone soken (1472) ja Waanöö sogn (1523). Nimistötutkijat ovat melkoisen yksimielisiä siitä, että nimen lopussa on ollut saarta merkitsevä ö, joka tosin keskiajan ruotsissa saattoi tarkoittaa myös pelkästään veden äärellä sijaitsevaa paikkaa. Ensimmäisessä tavussa on aluksi ollut pitkä a, josta keskiajan lopulla muotoutui pitkä o.
Tutkijat ovat 1900-luvulla rekonstruoineet paikan suomenkieliseksi nimeksi Vaansaari tai Vaansalo (keskiajan suomessa salo merkitsi suurehkoa saarta). Alkutavun Vaan on oletettu olleen lyhennelmä muodosta Vanaan, joten saaren nimi olisi ollut Vanaan- tai Vanajansalo. Kyse lienee samasta paikasta, jossa Vanajan seurakunnan keskiaikainen kivikirkko sijaitsee ja jonka paikalla oletetaan aiemmin olleen puukirkkoja ja pakanuuden aikana kulttipaikkoja. Usein on väitetty, että kirkko rakennettiin saareen, mutta Vanajaveden altaan kallistumisen kronologia sekä kaikki kartat 1600-luvulta lähtien osoittavat, että kirkonseutu on aina sijainnut mantereella, vesiväylän itäpuolella. Tosin ennen vuotta 1860, kun Lempäälän koskia ei vielä ollut perattu ja Vanajaveden pinta oli nykyistä kaksi metriä korkeammalla, saattoivat rajut kevättulvat hetkellisesti eristää kirkon saareksi. Tavallista korkeampi tulvavesi pääsi virtaamaan Paikkalanlahdesta Käärmesuolle ja edelleen Luukkaanlahteen pitkin kirkon itäpuolista notkoa peittäen siinä olleet pellot ja niityt. Oletettavasti erikoinen vedenvirtaus tallentui kansan muistiin, niin että sitä alettiin pitää entisaikoina vallinneena normaalitilanteena, ja saari-käsitys siirtyi 1900-luvun kuluessa tutkimuskirjallisuuteen.
Ehkä alkuperäisimmillään Vaan-nimi on säilynyt Vanajaveden yläjuoksulla, Kernaalajärven rannalla olevan kartanon nimessä: Vånå gård ja suomeksi Vanaantaka, joka on myös Vantaanjoen etymologinen tausta.
Novgorodin kronikkatiedon mukaan venäläiset hävittivät vuonna 1311 "Vanai"-nimisen "kaupungin" Hämeestä. Kyseessä oli todennäköisesti Varikonniemestä vuonna 1988 löydetty laajempi asuinalue, joka hävityksen jälkeen ilmeisesti hylättiin kokonaan. Tästä huolimatta on haluttu väittää, että Vanaja nimenä olisikin peräisin vasta piispankartanosta pari kilometriä Varikonniemestä etelään. Todennäköisempää kuitenkin on, että piispa otti kartanokseen hävitetyn Hämeen sydänalueen entisen uhripaikan, joka vain kantoi samaa nimeä kuin keskusalue. Pitäjän ruotsinkielinen nimi tulee kuitenkin melko todennäköisesti juuri piispankartanosta. Myöhäiskeskiajalla Vanajan pitäjän nimenä oli myös Mäskälä.
Varhaishistoria
Vanajan alueella on ollut asutusta aivan Suomen asuttamisen alkuvaiheista lähtien, mistä todistavat useat löydöt. Seppo Suvanto on nimittänyt vanhan Vanajan suurpitäjän, lähinnä nykyisen Janakkalan ja entisen Vanajan, aluetta Hiisi-pitäjäksi, koska alueella on huomattavasti tavanomaista enemmän Hiisi-peräistä nimistöä. Tämä Hiisi-nimien kirjo ulottuu paikannimistä aina kartanoihin saakka.
Voidaankin todeta alueen löydösten perusteella, että pakanallinen hautaustapa muuttui Vanajan-Hämeessä kristilliseksi jo 1100-luvun kuluessa. Varsinaisesta kirkollisesta organisaatiosta ei ole minkäänlaista tietoa, ei myöskään mahdollisista kirkollisista rakennuksista. Kirkkorakennus on kuitenkin ollut lähellä alueen jyrkkäreunaisia linnavuoria (Hakovuori ja Mantereenlinna), kuten Janakkalassa on Hakoisten linnanvuoren ja Janakkalan kirkon kohdalla.
Piispankartano
Alueen kristillisen perinteen vanhuudesta ja samalla paikan tärkeydestä kertoo Turun hiippakunnan piispan omistukset alueella. Vuonna 1229 paavi vahvisti Suomen kirkon omaisuudeksi ne pakanalliset uhrilehdot ja pyhäköt, joita piispan käännyttämät olivat kirkolle vapaaehtoisesti lahjoittaneet. Yleensä niillä tarkoitettiin vanhoja palvontapaikkoja, uhrilehtoja ja hautausalueita. Noin sata vuotta myöhemmin kertovat lähteet, että Turun piispalla oli Vanajassa hallussaan kartano. Vielä uskonpuhdistuksen tapahtuessa 1500-luvulla oli Turun piispalla pitäjässä kolme tilaa.
Kartano toimi piispan majapaikkana, kun tämä teki talvisia tarkastuskäyntejä. Merkittävä on myös Hämeen linnan läheisyys, sillä se muodosti taloudellisen ja hallinnollisen keskuksen, jota piispatkin saattoivat käyttää hyväkseen Hämeen alueen kirkollisessa hallinnassa. Vuonna 1324 piispa Pentti vahvisti Vanajassa käydessään muun muassa eläkesopimuksen, ja hän allekirjoitti sopimuspaperit in curia nostra Wanø. On siis hyvin todennäköistä, että Vanajassa on heti 1200-luvun alkupuolella luovutettu uhrilehto ja kalmistoalue kirkolle, ja lisäksi on todennäköistä, että luovutetut alueet ovat sijainneet juuri Vaanansalossa, jossa sijaitsee nykyisin Vanajan kirkko, ja niistä on muodostunut piispankartano heidän tukikohdakseen Hämeessä. pienoiskuva|Vanajan kunnan jako osaksi [[Hämeenlinna|Hämeenlinnaa, Hattulaa, Renkoa ja Janakkalaa vuonna 1967.]]
Kunnallislain aikainen historia
Vanajan kunnan kohtalona oli elää melko tarkalleen sata vuotta. Suomeen perustettiin kunnallishallinto 1865 annetulla lainsäädännöllä. Hämeenlinnan kaupungin kasvu ja sen myötä asutuksen laajeneminen ympäristökuntiin johti ensin Hämeenlinnan maalaiskunnan (1948) ja sitten Vanajan (1967) liittämiseen kaupungin alueeseen. Tähän tapahtumaan liittyvät ennusmerkit olivat olleet nähtävissä jo lähes koko kunnan olemassaolon ajan.
Vanajalaisista kunnallispoliitikoista ansaitsee erityismaininnan Juhana Idänpään-Heikkilä, joka kohosi valtiopäivämieheksi ja jonka ansiot kunnan varhaisessa kehittämisessä ovat kiistattomat. Hänen ansiostaan Vanaja oli kansakoulun rakentamisessa maakunnan ja koko valtakunnan kärkikuntia.
Hämeenlinnan kaupunki oli varsinkin 1900-luvun alkupuolella kaukokatseinen maapolitiikassaan ja hankki omistukseensa laajoja maa-alueita niin naapurikunnista kuin edempääkin, esimerkiksi Padasjoelta Päijänteen saaria jne. Näin myös Vanajan kunnan alueelta kaupunki hankki muun muassa Kantolan yksittäistilan, johon se saattoi hankkia teollisuutta. Näin Hämeenlinna tavallaan syleili Vanajan kunnan osaksi itseään. Varsinkin sodanjälkeinen asuntopula lisäsi voimakkaasti pakoa kaupungin tiukoista asemakaavamääräyksistä huomattavasti väljemmin säänneltyyn Vanajan kuntaa. Näin kaupungin ja Vanajan rajojen läheisyyteen syntyi lukuisia melko isojakin kyliä, kuten Luolaja, Idänpää ja Kankaantaka.
Pitkään kaupungin ja Vanajan kunnan välillä käytiin kädenvääntöä Punaportin alueesta, samasta paikasta, josta Irwin Goodman on tehnyt tunnetun laulunsa ”Punaportin blues”. Alue oli osa Kankaantaan kylää ja sijaitsi kaupungin välittömässä läheisyydessä. Kaupunki ostikin 1917 Paavolan tilan, joka käsitti käytännöllisesti koko alueen. Alueen liittäminen hallinnollisesti kuitenkin epäonnistui, ja syynä mainitaan kaupungin neuvottelijoiden kitsas asenne alueen asukkaiden köyhäinhoitoon, sillä alue oli tunnetusti hyvin matalan toimeentulon seutua. Vanaja toimi alueen kaupunkiin liittämisessä hyvinkin aktiivisesti ja teki sen suhteen useita aloitteita. Kuitenkin vasta vuonna 1948, Hämeenlinnan maalaiskunnan lakkauttamisen yhteydessä, myös Kankaantaan kylä ja siten myös monia neuvotteluja ja aloitteita aiheuttanut Punaportin alue liitettiin Hämeenlinnan kaupunkiin.
Tympáki
Tympáki (transl. myös Tymbáki, Timpáki, Timbáki; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Faistóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Τυμπακίου, Dimotikí Enótita Tympakíou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 10 079 ja varsinaisen Tympákin kaupungin väkiluku 5 285 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Tympákin uusi Pyhän Tituksen (Ágios Títos) kirkko. Tympákin kaupunki sijaitsee Kreetan etelärannikon keskiosissa lähellä Libyanmereen kuuluvan Messaránlahden rantaa. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Pyhälle Titukselle (Ágios Títos) omistetut kirkot, vanhempi ja uudempi. Tympákin kunnallisyksikkö käsittää lahdenpohjukan alueen sekä alueita sisämaassa. Kunnallisyksikön alueella sijaitsevat muun muassa Faistoksen ja Agía Triádan minolaisten palatsien arkeologiset kohteet, Kommóksen arkeologinen alue, rannastaan tunnettu Mátala sekä Kamáresin luolasta tunnettu Kamáresin kylä. Aivan kaupungin vieressä sijaitsee Tympákin sotilaslentokenttä.
Kaupungin nimi on peräisin tumulusta eli kumpuhautaa tarkoittavasta sanasta týmvos (tímvos). Kerrotaan, että paikan ensimmäisten asukkaiden aiempi asuinpaikka olisi muistuttanut tällaista kukkulaa. Saksalaiset miehittäjät asuttivat kaupungin vuonna 1941 ja tuhosivat kaikki talot, joita eivät itse tarvinneet. Materiaali käytettiin lentokentän rakentamiseen. Sodan jälkeen kaupunki asutettiin ja rakennettiin uudelleen.
Tympáki oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Faistóksen kunnaksi yhdessä Moíresin ja Zaróksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Tympákin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Vanaja (Suomen entinen kunta)
Kunnallislain aikainen historia
Hattelmala oli kasvanut merkittävästi jo ennen kaupunkiin liittämistä, sillä alueelle oli rakennettu Hattelmalan piirimielisairaala. Sairaalan tarpeisiin oli hankittu yli 500 hehtaarin suuruinen Lapion ratsutila. Nykyisin Hattelmala on Hämeenlinnan arvostettu esikaupunkialue, ja sairaalassa toimii Hämeen ammattikorkeakoulu ja uutta yrittämistä innovoiva Innopark.
2009 uutisoitiin, että vanhoista arkistoista löytyi kansio, joka oli lupa avata vasta 50 vuoden kuluttua. Kun se avattiin 16. marraskuuta 2009, sieltä löytyi Vanajan kunnanvaltuuston historiikki vuodelta 1959 ja muuta arkistomateriaalia, jotka ovat esillä Hämeenlinnan kaupunginkirjastossa vitriinissä.
Vanajan kylät
Vanajan pitäjän, seurakunnan ja kunnan rajat ovat aikojen saatossa vaihdelleet suuresti, samoin on tietenkin alueen kylien laita. Useat nykyisen Hämeenlinnan kaupunginosat ovat muodostuneet entisten Vanajan kylien ympärille.
Gabriela Potorac
Potorac saavutti Soulin 1988 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa ja pistein 19,830 hypyssä sekä pronssia tasapistein 19,837 Phoebe Millsin kanssa puomilla. Moniottelussa hän sijoittui neljänneksi 79,037 pisteellä edellään kaksi neuvostoliittolaista sekä maannaisensa Daniela Silivaș.
Vanaja (Suomen entinen kunta)
Vanajan kylät
Vanajan historian osassa I-osassa määritellään Vanajan vanhat keskuskylät ja ne olivat Hattelmala, Kankaantaka, Iso-Luolaja, Kauriala, Saarinen, Kirstula, Vuorentaka, Pikku-Parola ja Ojoinen.
Gabriela Potorac
Vuonna 1989 Potorac saavutti puomilla Euroopan-mestaruuden Brysselissä sekä MM-pronssia Stuttgartissa. Hän sai myös MM-hopeaa joukkuekilpailussa.
Vanaja (Suomen entinen kunta)
Vanajan kylät
Vuosilta 1539–1852 Liisa Poppius on laatinut tilaluettelon, jossa ilmenevät pitäjän kylät ja yksinäistalot: Hakumäki, Hangasmäki, Harviala, Hattelmala, Heinäjoki, Hätilä, Idänpää-Tyllilä, Ikaaloinen, Kankaantaka, Kankainen, Kantola, Kappola, Kirri, Kitu, Koljala, Kruununmylly, Kukkola, Käikälä, Luolaja, Miemala, Mäskälä, Niemenpää, Paikkala, Rastila, Sillanpää, Syrjäntaka, Ylänne ja Äikäälä.
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Vanajassa oli neljä taajamaa: Asevelikylä (514 asukasta), Hattelmala (514 asukasta), Käikälä (277 asukasta) ja Luolaja (263 asukasta). Lisäksi osa Hämeenlinnan keskustaajamasta sijaitsi Vanajan puolella. Vastaavasti osa Asevelikylästä ja Luolajasta sijaitsi Hämeenlinnan puolella, kun taas Hattelmala ja Käikälä olivat kokonaan Vanajassa.
GRP Records
GRP Records (Grusin Rosen Productions) oli yhdysvaltalainen levy-yhtiö jonka perustivat vuonna 1982 jazzpianisti,muusikko Dave Grusin ja tuottaja Larry Rosen. 1990-luvulla Grusin ja Rosen myivät GRP Recordsin Verve-levy-yhtiölle.
Heidän päämääränä oli tuoda levy-yhtiölle uusia kykyjä jazzin ja popin alueelta. Levy-yhtiön ensimmäisiä artistikiinnityksiä olivat mm. laulaja Angela Bofill, kitaristi Lee Ritenour, trumpetisti Tom Browne, jazzpianisti Chick Corea, huilisti Dave Valentin, laulaja Patti Austin.
DAS
DAS voi tarkoittaa seuraavia:
Pieksämäen kaupungintalo
Vuosina 1948-62 Pieksämäen kauppalan kanslia toimi entisessä Pohjoismaiden Osakepankin konttorissa, joka jatkoi myös Pieksämäen kaupungintalona vuoteen 1973 saakka. Hirsirakenteinen vanha kaupungintalo valmistui vuonna 1918 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Valter ja Ivar Thomé. Rakennuksen jäätyä tyhjilleen vuonna 1973 on siinä toiminut muun muassa päiväkoti ja ravintola. Vuoden 2022 marraskuussa siirtyi rakennuksen tiloihin pubi. thumb|251x251px|Pieksämäen vanhan kaupungintalon ovat suunnitelleet arkkitehdit [[Valter Thomé|Valter ja Ivar Thomé.|tyhjä]]
Colleen Camp
thumb|150px|Colleen Camp elokuvan [[The Swinging Cheerleaders trailerissa vuodelta 1974.]] Colleen Celeste Camp (s. 7. kesäkuuta 1953 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on parhaiten tunnettu rooleistaan elokuvissa, kuten Poliisiopisto 2: Eka komennus, Poliisiopisto 4: Korttelipoliisit ja Sekasotku rantahotellissa. Lisäksi hän on tehnyt useita rooleja televisiosarjoissa, kuten Dallas, Starsky ja Hutch ja Murhasta tuli totta.
Camp aloitti elokuvauransa 1970-luvulla. Hän on uransa aikana esiintynyt enimmäkseen sivurooleissa. Hän oli alkuperäinen Kristin Shepard-hahmo Dallasissa, mutta hänet korvattiin myöhemmin toisella näyttelijällä. Camp on näytellyt elokuvissa ja televisiossa aina 2010-luvulle saakka. Poliisiopistojen lisäksi hänen muita tunnettuja elokuviaan ovat muun muassa Panoksena kuolema, jossa hän näytteli Bruce Leen hahmon tyttöystävää, Wayne’s World, Last Action Hero, Die Hard – Koston enkeli ja Jäämyrsky.
Camp oli naimissa tuottaja John Goldwynin kanssa vuodesta 1986 alkaen. Pari erosi vuonna 2001 ja heillä on yksi tytär.
David Foster
thumb|right|David Foster David Foster O.C., O.B.C., LL.D. (s. 1. marraskuuta 1949 Victoria, Kanada) on kanadalainen muusikko ja maailman menestyneimpiä pop-tuottajia. Hän on voittanut lukuisia Grammy-palkintoja parhaana sovittajana, säveltäjänä sekä tuottajana.
Hän on tuottanut muun muassa näiden artistien levyjä: Josh Groban, Céline Dion, Barbra Streisand, Kenny Rogers, The Corrs, George Harrison, Earth, Wind & Fire, Chaka Khan, Laura Pausini, Whitney Houston, Michael Jackson, Luis Miguel, Chicago, Richard Marx, Mariah Carey, Destiny's Child, Anne Murray, Olivia Newton-John, Andrea Bocelli, Lara Fabian, Dolly Parton, Julio Iglesias, Gordon Lightfoot, Madonna, Al Jarreau ja Yes.
AOR-musiikki
David Foster tunnetaan myös AOR-musiikin (adult oriented rock) suurena vaikuttajana, ja hän perustikin 1980-luvulla amerikkalaisen studiokitaristi Jay Graydonin kanssa AOR-yhtyeen Airplay, joka teki yhden levyn vuonna 1980. AOR-musiikki on edelleen suosiossa mm. Tanskassa ja Ruotsissa. Suurimpia AOR-tyylin yhtyeitä olivat 1980-luvulla mm. Chicago, jonka 1980-luvun albumeista David Foster tuottikin muutaman.
Yksityiselämä
David Fosterin perheestä tehtiin vuonna 2005 Fox-kanavalla tosi-TV:n kaltainen televisio-ohjelma, joka kertoi hänen uusioperheestään, kun hän yrittää paimentaa kahta toisen vaimonsa ylihemmoteltua poikaa hankkimaan oikeat työpaikat heidän Malibun yli 40 miljoonan dollarin kartanossaan. Sarjaa ehdittiin lähettää vain kahden jakson verran, jonka jälkeen Fox päätti keskeyttää sen liian vähäisiin katsojiin vedoten. MTV Finland näytti kummatkin jaksot Suomessa.
Jussi Aalto
Jussi Aalto (s. 28. heinäkuuta 1983 Rauma ) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Jazzia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Aalto nousi Pallo-Iirojen edustusjoukkueeseen kaudella 2003. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan Kakkosessa 11 maalia ja oli mukana nostamassa seuraa Ykköseen. Siellä Aalto teki 14 maalia kaudella 2004, jonka jälkeen Veikkausliiga-seura Helsingin Jalkapalloklubi hankki hänet. HJK:ssa Aalto jäi vähälle peliajalle pelaten kahden kauden aikana 19 liigaottelua, joista hän aloitti seitsemän. Molemmilla kausilla HJK saavutti SM-hopeaa ja Suomen Cupin voiton.
Kaudeksi 2007 Aalto siirtyi toiseen Veikkausliiga-seuraan FF Jaroon, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 48 liigaottelua. Kaudet 2009 ja Veikkausliigan kausi 2010 Aalto pelasi liigaa Vaasan Palloseurassa, kunnes palasi Jaroon kaudeksi 2011. Hän edusti Jaroa toiset kaksi kautta. Kaudeksi 2013 Aalto siirtyi Ykköseen Valkeakosken Hakaan, jossa hän pelasi maalimäärällä mitattuna siihen mennessä parhaan kautensa tehtyään 15 maalia. .
Kaudeksi 2014 Aalto palasi jälleen pääsarjatasolle siirryttyään Seinäjoen Jalkapallokerhoon, joka kuitenkin lainasi hänet FC KTP:hen jo ennen kauden alkua. Hän pelasi erinomaisen kauden tehden 26 Ykkösen ottelussa 25 maalia. Marraskuussa 2014 Aalto teki Turun Palloseuran kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Hän teki kaudella 2015 Ykkösessä 11 maalia 26 ottelussa. Joulukuussa 2015 sopimus kuitenkin purettiin TPS:n talousvaikeuksien vuoksi. Pian tämän jälkeen Aalto allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen KTP:n kanssa.
Kaudeksi 2017 Aalto palasi pääsarjatasolle siirryttyään PS Kemiin. Hän pelasi seurassa kahdeksan liigaottelua, joissa teki yhden maalin. Kesken kauden 2017 Aalto siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Pallo-Iiroihin kauden 2019 loppuun asti ulottuvalla sopimuksella.
Futsal
Aalto aloitti syksyllä 2010 futsalin pelaamisen tuolloin Futsal-Kakkosessa pelanneessa FC Rauman joukkueessa. Kaudella 2013–2014 Aalto edusti seuraa Futsal-liigassa, jossa hänen tehopisteensä olivat 0+2=2.
Muuta
Aalto on jalkapalloilija Iiro Aallon (s. 1977) veli. He pelasivat samaan aikaan HJK:ssa vuosina 2005–2006.
Kesällä 2017 siirtyessään Pallo-Iiroihin Aalto lopetti ammattilaisuransa ja siirtyi työskentelemään kiinteistönvälitysalalle OP-Kiinteistökeskukseen.
Tilastot
''Päivitetty 21. kesäkuuta 2021.''
DAS-näppäimistö
DAS-näppäimistö tai DAS-asettelu on Cristian Sereksen kehittämä suomen kieltä varten optimoitu näppäimistöasettelu, jonka suunnittelussa on käytetty apuna suomen kielen kirjainfrekvenssejä. DAS-asettelussa käytetään samaa perusperiaatetta kuin Dvorak-näppäimistössä: konsonantit ja vokaalit on jaettu eri kädelle, jotta kirjoitettaessa kädet työskentelisivät vuorotellen.
Saatavuus
DAS-asettelu on saatavissa esimerkiksi Windows 2000, Windows XP, Mac OS X ja Linux-käyttöjärjestelmiin.
Kultainen kompassi (elokuva)
Kultainen kompassi on Chris Weitzin ohjaama, joulukuussa 2007 ensi-iltansa saanut fantasiaelokuva, joka perustuu Philip Pullmanin Universumien tomu -kirjasarjan ensimmäiseen osaan. Elokuvahanke julkistettiin vuonna 2002 ja kuvaukset alkoivat syyskuussa 2006. 180 miljoonan dollarin budjetillaan elokuva oli tuotantoyhtiö New Line Cineman suurin hanke sitten Taru sormusten herrasta -trilogian. Elokuvan pääosissa olivat Daniel Craig, Nicole Kidman, Eva Green ja Dakota Blue Richards. Elokuva sai parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon.