cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Black metal
Suomessa
Suomen ja Norjan black metal -piirien välille syntyi 1990-luvun alussa riitoja. Vuonna 1995 julkaistun fanzinen mukaan kiista sai alkunsa Beheritin Marko ”Nuclear Holocausto” Laihon pilasoitoista, mutta Laihon mukaan syytös on perätön. Øystein Aarsethin taas huhuttiin lähettäneen tappouhkauksia Impaled Nazarenen jäsenille, mutta Aarsethin mukaan joku muu oli tehnyt näin hänen nimissään. Aarseth ja Luttinen sopivat riitansa 1993. Varg Vikernes sen sijaan ilmoitti, ettei Suomesta tule yhtäkään aitoa black metal -yhtyettä.
Suomen tunnetuin black metaliin liitetty rikos tapahtui 1998, kun joukko hyvinkääläisiä black metal -harrastajia surmasi ja silpoi ystävänsä pitkän juopottelun päätteeksi. Oikeudessa ei löytynyt näyttöä siitä, että teolla olisi ollut yhteyttä saatananpalvontaan. Suomessa kirkonpolttoja ei merkittävässä määrin esiintynyt, ja tiedotusvälineiden mielenkiinto kohdistui hautojen häpäisyihin, joista syytettiin saatananpalvojia. Vuonna 2006 black metal nousi hetkeksi julkisuuteen, kun kävi ilmi, että Porvoon kirkon tuhopolttaja oli genrestä kiinnostunut. Black metaliin viitataan toisinaan Suomessa nimityksellä ”kirkonpolttohevi”.
Osmo Huhti
Osmo Johannes Huhti (19. toukokuuta 1921 Tampere – 1. syyskuuta 1980) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi koko uransa, 11 kautta ja 73 ottelua, Tampereen Ilveksessä.
Guiers
Sahelin pensassavannin ympäröimällä järvellä harjoitetaan maanviljelyä ja karjanhoitoa. Tärkeitä viljelykasveja ovat sokeriruoko ja riisi. Guiers toimii myös Dakarin kaupungin ja Richard-Tollin sokeritehtaan vesilähteenä.
Osmo Huhti
Huhti oli 1940-luvun Ilveksen kantavia voimia. Hän pelasi Aarne Honkavaaran laitahyökkääjänä ns. H-ketjussa, jonka kolmantena lenkkinä toimi ensin Kalle Havulinna ja sitten Yrjö Hakala. Ketjun työnjaossa Huhdin rooli oli yksinkertaistettuna pitää vastustajat poissa pelinrakentaja Havulinnan ja maalintekijä Honkavaaran kimpusta ; tästä huolimatta hän oli Ilveksen paras pistemies kausilla 1940–1941 ja 1944–1945. Kaikkiaan Huhti teki SM-sarjassa 95 maalia ja antoi 26 syöttöä. Hän saavutti urallaan kuusi Suomen-mestaruutta, kaksi hopeaa ja kolme pronssia.
P-Fenyleenidiamiini
p-Fenyleenidiamiini (C6H8N2) on aromaattinen diamiini. Ainetta käytetään väriaineiden valmistuksessa, hiusväreissä ja polymeeriteollisuudessa. Aineesta käytetään myös nimiä p-diaminobentseeni, 1,4-diaminobentseeni, 1,4-bentseenidiamiini ja p-aminoaniliini. p-Fenyleenidiamiini on m-fenyleenidiamiinin ja o-fenyleenidiamiinin isomeeri.
Black metal
Musiikin teoria
Black metalin yleisimpiä soittimia ovat sähkökitara, bassokitara ja rumpusetti. Osa yhtyeistä käyttää erilaisia kosketinsoittimia tai jopa orkesterisäestystä. Äänenlaatu on usein tahallisen huono, ja painostavaa tunnelmaa pidetään teknistä taituruutta tärkeämpänä. Varhaiset black metal -yhtyeet äänittivät pienellä budjetilla, mutta myös lajityypin modernit yhtyeet pyrkivät tietoisesti erottautumaan valtavirran populaarimusiikista. Laulu on säröistä ja epämelodista. Siinä missä death metal suosii matalaa murinaa, black metal -laulajat yleensä rääkyvät korkealta.
Rizon
Rizon on kesäkuussa 2002 perustettu viidenneksi suurin IRC-verkko. Verkolla on tutkitusti yli 20 000 samanaikaista käyttäjää.
Black metal
Musiikin teoria
Perinteisestä bluespohjaisesta metallimusiikista poiketen black metalista on riisuttu lähes kaikki vaikutteet afroamerikkalaisesta musiikista. Synkooppeja ja muita tanssimusiikin rytmejä käytetään hyvin vähän. Kappalerakenteet ovat kaoottisia, ja niissä vältetään tietoisesti perinteisen rockmusiikin kaavoja. Kappaleet koostuvat peräkkäisistä riffeistä; harmonian ja melodian merkitys on pieni. Valtavirran popmusiikille tyypillinen, kadensseihin pohjautuva jännitteen rakentuminen ja purkautuminen on äärimetallissa harvinaista, samoin improvisaatio. Yleisimmin käytetyt sävellajit ovat fryyginen ja lokrinen. Eurooppalaisessa musiikkiperinteessä ne yhdistetään synkkään tunnelmaan ja vaaraan, ja ne ovat äärimetallin ulkopuolella melko harvinaisia. Lokrinen asteikko sisältää niin kutsutun tritonuksen eli ”paholaisen intervallin”. Fryyginen asteikko yhdistyy mielikuvissa itämaihin.
Tempo on yleensä hyvin nopea, usein noin 150–250 iskua minuutissa. Rummuissa hyödynnetään tuplabasarikomppeja sekä triolipohjaisia muunnelmia. Nopeutta painottava soittotekniikka vaatii huomattavaa fyysistä voimaa. Blast beat -rumputekniikalla soitetaan 300–400 iskua minuutissa, toisinaan vielä nopeammin. Kitaristi soittaa usein tremoloa, jonka tempo voi olla jopa 500–600 iskua minuutissa rumpalin säestäessä hitaammalla soitolla. Yli 200 BPM:n tempo johtaa usein siihen, että vauhdin tuntu katoaa kappaleesta, ja se tuntuu samaan aikaan sekä nopealta että hitaalta.
Tyylilajin kehitys
Varhaisten äärimetalliyhtyeiden jäsenet olivat usein amatöörimäisiä soittajia, ja esimerkiksi Venom ja Hellhammer-yhtye tunnetaan kehnosta soittotaidostaan. Eduardo Rivadavian mukaan tämä oli toisaalta myös vahvuus, sillä musiikkia oli mahdotonta arvioida perinteisillä mittapuilla. Epäpäteviä soittajia oli helppo jäljitellä, mikä innoitti nuorempia muusikoita tekemään samankaltaista musiikkia. Alkeellinen tuotanto ja laulussa hyödynnetty karjunta antoivat esikuvan myöhemmille black metal -yhtyeille. Musiikkitoimittaja Ian Christe (2006) on huomauttanut, että ”Bathoryn kitarat kuulostivat ompelukoneilta ja rummut siltä kuin joku olisi piessyt märkää pahvia”. Christen mukaan pelottava tunnelma ja salaperäisyys oli itse musiikkia tärkeämpää. Bathoryn johtohahmo Thomas Forsberg totesi asiasta näin:
Sanoituksia ja yleistunnelmaa lukuun ottamatta ensimmäisen ja toisen aallon musiikki oli melko erilaista. Ensimmäisen aallon yhtyeille ominainen huumori jäi toisen aallon black metalista pois, samoin seksistä, päihteistä ja hauskanpidosta kertovat sanoitukset. Mayhemin Aarseth ja Thornsin Snorre ”Blackthorn” Ruch kehittivät 1990-luvun taitteessa uuden soittotyylin. Metallimusiikille tyypillisten voimasointujen sijaan he alkoivat soittaa kaikkiin kitaran kieliin perustuvia sointuja. Demppaamisen sijaan kielten annettiin soida vapaasti. Aarseth huomautti hieman ennen kuolemaansa, ettei hänen yhtyeensä enää pelkästään keksinyt riffejä vaan sävelsi kappaleita. Hän kertoi pitävänsä enemmän tunnelmallisesta ja melodisesta musiikista kuin kaoottisesta metelistä.
pienois|vasen|Suomalainen [[Oranssi Pazuzu yhdisti black metalin jazziin ja psykedeeliseen rockiin. ]] Varhainen black metal suhtautui huolellisesti tuotettuihin äänitteisiin halveksien. Kolmannen aallon yhtyeet hyödyntävät äänitysstudion mahdollisuuksia vapaammin, ja Xasthurin kaltaiset yhtyeet ovat luoneet aiempaa massiivisempia ja raskaampia äänimaisemia. Osa yhtyeistä ryhtyi lisäämään kappaleisiinsa kosketinsoittimia ja melodista laulua. 1990-luvun jälkipuoliskolla syntyi sinfoniseksi black metaliksi kutsuttu alagenre, joka otti vaikutteita progressiivisesta rockista ja goottimetallista. Surumieliset tai aavemaiset syntetisaattorimelodiat muodostavat vastakohdan aggressiiviselle kitaransoitolle. Runsaiden sovitusten avulla äänimaisemasta saadaan perinteistä black metalia rikkaampi. Lajin edelläkävijöitä olivat ruotsalainen Tiamat ja sveitsiläinen Samael. Norjassa Emperor otti vaikutteita kotimaansa kansan- ja klassisesta musiikista.
Jotkut yhtyeet ovat yhdistäneet black metalin ja ambientin. Black ambientissa käytetään elektronisia soittimia, joiden avulla luodaan surumielisiä tai painostavia äänimassoja. Lauluosuuksia on vain vähän tai ei lainkaan. Black ambientin tärkein edelläkävijä oli Varg Vikernesin yhtye Burzum. Filosofem-albuminsa (1996) myötä Vikernes siirtyi yhä minimalistisempaan musiikkiin, jota syntetisaattorit säestivät. Vuosikymmenen lopulla Vikernes julkaisi kaksi pelkästään syntetisaattoreilla soitettua albumia.
Niin kutsuttu post- black metal syntyi jo 1990-luvulla, mutta monet lajityypin merkittävimmistä albumeista on julkaistu 2010-luvulla. Nimityksellä viitataan yhtyeisiin, jotka yhdistelevät black metalia muihin lajityyppeihin. Liturgyn musiikissa on black metalin, ambientin ja noisen piirteitä. Deafheaven soittaa black metalin ja shoegazen sekoitusta eli blackgazea. Blackened death metal yhdistelee black metalin synkeää tunnelmaa death metalin raskauteen; lajin tunnetuin edustaja on puolalainen Behemoth. Norjalainen Ulver on suosittu industrial black metal -yhtye, kun taas suomalainen Oranssi Pazuzu ammentaa avaruusrockista ja jazzista.
Sanoitukset
Black metal -sanoitusten perinteisin aihe on Saatanan palvonta. Se leimasi ja määritteli tyyliä jo Venomin ja Mercyful Faten aikoihin. Ensimmäisen aallon yhtyeille kyse ei kuitenkaan ollut vakavasta aatteesta vaan lähinnä šokkiarvosta. Saatananpalvonta oli luonnollinen jatke varhaisten metalliyhtyeiden goottilaisille (Black Sabbath) ja okkulttisille (Led Zeppelin) teemoille. Se, missä Venom erosi edeltäjistään, oli saatananpalvonnan näennäinen vakavuus, vaikka jälkikäteen Venomin esiintymisessä ja uhoamisessa onkin nähty myös huumoria. Saatanan lisäksi monet black metal -yhtyeet käsittelevät okkultismia yleisemmin.
Yleinen aihe on myös kristinuskoa ja siinä nähtyä kaksinaismoraalia kohtaan osoitettu viha ja halveksunta. Toisinaan kritiikki kohdistuu uskonnon itsensä sijaan kirkon väärinkäytöksiin ja ”ihmisten manipuloimiseen”. Paradoksaalisesti black metal on kuitenkin vahvasti riippuvainen kristinuskon symboleista ja kertomuksista, joiden rikkomiseen sen estetiikka perustuu. Ajattelun mukaan kristinusko on alistanut ihmiset ja saanut nämä kieltämään todellisen luontonsa. Saatana edustaa ihmisen eläimellistä, himokasta ja ”luonnollista” olemusta.
Black metal on perinteisesti määritelty juuri sanoitusten ja aatemaailman kautta. Varg Vikernes julisti vuonna 1994 antamassaan haastattelussa: ”Jos bändi ei ole tosissaan satanismin kanssa, se ei ole black metalia, se on niin yksinkertaista”. Aarseth katsoi, ettei Immortal ollut black metalia, sillä yhtyeen sanoituksissa ei käsitellä saatananpalvontaa. Toisaalta death metal -yhtye Deicide täytti Aarsethin mielestä black metalin tunnusmerkit juuri sanoitustensa vuoksi. Myös Slayeria ja Danzigia kuvailtiin 1990-luvulla black metaliksi. Molempien yhtyeiden sanoitukset käsittelevät kuolemaa, pimeyttä ja Saatanaa, mutta niitä ei silti nykyään luokitella black metal -yhtyeiksi.
Muusikoiden kypsyessä osa black metal -yhtyeistä alkoi Saatanan sijaan käsitellä skandinaavista muinaisuskoa. Bathoryä pidetään niin sanotun viikinkimetallin luojana. Suosittuja alan yhtyeitä ovat myös Unleashed ja Amon Amarth. Sanoituksissa käsitellään esikristillisen ajan historiaa, mytologiaa ja jumalia. Luontoromantiikka on vahvasti läsnä ja kesyttömät metsät ja vuoristot muodostavat vetovoimaisen vastakohdan modernille kulttuurille ja elinympäristölle. Assyrialaistaustaisista jäsenistä koostuva Melechesh puolestaan käsittelee sanoituksissaan muinaista Mesopotamiaa.
Osa yhtyeistä käsittelee fantasiakirjallisuutta. Esimerkiksi Burzum nimettiin J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanissa Taru sormusten herrasta esiintyvän keksityn sanan mukaan. Yhtyeen perustaja Varg Vikernes perusteli tätä sillä, että Tolkienin teoksissa on voimakkaita vaikutteita pohjoismaisesta mytologiasta. ”Burzum” tarkoittaa hänen mukaansa pimeyttä, mutta ei mitä tahansa pimeyttä vaan ”Odinin valoa”. Myös H. P. Lovecraftin ja Robert E. Howardin teokset ovat olleet vaikutusvaltaisia. Monet äärimetalliyhtyeet ovat jäljitelleet Simonin Necronomiconia, joka yhdistelee Lovecraftin fiktiota sumerilaiseen mytologiaan, ja Ranskassa toimii black metal -yhtye The Great Old Ones.
Individualismi ja elitismi ovat black metal -kulttuurin arvostamia luonteenpiirteitä. Äärimmäinen ihmisviha on toistuva aihe, samoin tavallisten ihmisten ”heikkoutta” kohtaan osoitettu ylemmyydentunne. Jotkut black metal -yhtyeet käsittelevät sosiaalidarvinismia, eugeniikkaa ja rasismia myönteisessä sävyssä. Äärioikeistokytköksistään tunnettuja yhtyeitä ovat esimerkiksi norjalainen Burzum ja puolalainen Graveland. Ruotsalainen Marduk puolestaan tunnetaan sotaisista aiheistaan sekä saksalaisia Panzer-sarjan panssarivaunuja kohtaan osoittamastaan kiinnostuksesta. Kansallissosialismin ympärille syntyi 1990-luvulla erillinen alagenre, niin sanottu kansallissosialistinen black metal (NSBM).
Unblack metal käsittelee sanoituksissaan kristillisiä aiheita. Koska laulu on raakaa ja epäselvää, unblack metal -yhtyeitä voi olla pelkästään musiikkia kuuntelemalla vaikea erottaa valtavirran black metalista." On myös olemassa pieni määrä vasemmistolaisia black metal -yhtyeitä. Suuntauksesta käytetään nimitystä ”punainen black metal” tai ”anarkistinen black metal”.
Lavaesiintyminen
pienois|pysty|[[Immortalin Olve ”Abbath” Eikemo tunnetaan corpse paint -meikistään ja tulen syöksemisestä konserteissa.]] Perinteisestä rock-musiikista poiketen monet black metal -yhtyeet eivät koskaan konsertoi. Burzumin ainoa jäsen Varg Vikernes on kertonut, ettei halunnut konsertoida, koska hänen vaikuttimensa poikkesivat ”perinteisestä rock & roll -meiningistä. – – Burzumia ei ollut tarkoitettu lavashow’ta varten” vaan yksin kuunneltavaksi tunnelmamusiikiksi. Black metal -piireissä konsertoimattomuus ei kuitenkaan ole este maineen tai suosion saavuttamiselle, sillä Burzumin lisäksi esimerkiksi Bathory ja Darkthrone soittivat yleisöille vain harvoin. Toisaalta lavaesiintyminen saattaa olla hyvinkin värikästä: esimerkiksi Immortalin Abbath Doom Occulta tunnetaan tulen puhaltamisesta.
Jo varhaisilla black metal -yhtyeillä oli omintakeinen pukeutumistyyli. Venomin jäsenet pukeutuivat mustiin nahkahousuihin, piikikkäisiin käsivarsinauhoihin ja rannekkeisiin ja esiintyivät konserteissa paidatta. King Diamond teki kuuluisaksi mustavalkoiset kasvomaalaukset. Myöhemmin tästä kehittyi corpse paintiksi (”ruumismaali”) kutsuttu kasvomaalaus, jonka tarkoitus on saada kantajansa muistuttamaan kuollutta ja tehdä hänestä synkän ja pelottavan näköinen. Sarcófagon corpse paint muistutti jo paljon nykyistä tyyliä. Tyypillisintä on maalata kasvot valkoisiksi ja silmien ja suun ympärykset mustiksi. Kaikki black metal -yhtyeet eivät käytä corpse paintia.
Erilaisia piikkikoruja käytetään paljon. Hellhammerin ja Celtic Frostin perustaja Thomas Gabriel Fischer poseerasi To Mega Therion -albumin takakannessa kokonaan piikkeihin ja nahkaan sonnustautuneena, ja Bathoryn Thomas ”Quorthon” Forsberg esiintyi joissakin promootiokuvissa samaan tapaan pukeutuneena.
Toisen aallon black metalissa pukeutuminen on mennyt vieläkin pitemmälle. Corpse paintin lisäksi vakiovarustukseen on kuulunut nahka-asusteita, korkeakorkoisia ja pitkävartisia saappaita, hopeakoruja, tekoverta ja niittejä. Käsivarsinauhat, joissa on jopa kymmenien senttimetrien mittaisia piikkejä, ovat olleet tyypillisiä. Keskiaikaiset aseet ja kidutusvälineet ovat promootiokuvissa yleisiä. Tekoveri, aito sianveri ja teurastettujen eläinten kappaleet ovat suosittua rekvisiittaa. Jotkut yhtyeet ovat myös heitelleet verta ja elimiä yleisöön.
Provosoiva lavaesiintyminen on toisinaan aiheuttanut yhtyeille vaikeuksia. Vuonna 2004 puolalaiset viranomaiset syyttivät Gorgorothia uskonnollisten tunteiden loukkaamisesta ja eläinrääkkäyksestä. Lavashow’hun oli kuulunut muun muassa lävistettyjä lampaanpäitä ja alastomia, ristiinnaulittuja naisia, joista yksi pyörtyi kesken esityksen ja tarvitsi ambulanssia. Ruotsalaisyhtye Watain heitti Meksikossa vuonna 2014 sianverta yleisön päälle, jolloin osa katsojista alkoi oksentaa.
Symboliikka
pienois|pysty|vasen|[[Baphometin sinetti muunnelmineen on toiminut lukuisten black metal -yhtyeiden tunnuksena.]] Black metal -yhtyeiden tunnusmerkkeinä ja albumien kansikuvina suositaan synkkiä aiheita, mikä on säilynyt yhdistävänä tekijänä koko lajityypin historian ajan. Suosittuja symboleja ovat ylösalaisin käännetty risti, pentagrammi, vuohen pää (Baphomet) ja muut vastaavanlaiset kuviot.
Taiteilijanimet
Lähes kaikki black metal -muusikot omaksuvat eräänlaisen roolihahmon, mikä näkyy esimerkiksi mytologiaan viittaavien taiteilijanimien käytössä sekä sotaisassa pukeutumisessa. Käytännön aloitti jo Venom, jonka jäsenet tosin tekivät eron roolihahmonsa ja todellisen henkilönsä välillä. Toisen aallon black metal -muusikoiden kohdalla ero ei aina ole ollut yhtä selvä.
Usein taiteilijanimet ovat peräisin Saatanallisesta Raamatusta (1968), jossa Anton LaVey luetteloi ”helvetillisiä nimiä”. Niitä on käytetty sekä yksittäisten henkilöjen salaniminä että yhtyeiden niminä. Jopa luettelon virheet ovat siirtyneet black metal -musiikkiin: ”kreikkalainen kuoleman prinssi” mainitaan LaVeyn luettelossa nimellä Euronymous, kun oikea kirjoitusasu olisi Eurynomos.
Satanismi ja nihilismi
Keith Kahn-Harrisin (2007) mukaan black metalin aate ei ole johdonmukainen opillinen kokonaisuus vaan kokoelma yhteisiä ”kiintopisteitä”. Näitä ovat esimerkiksi satanismi ja kristinuskon vastaisuus. Ensimmäisen aallon black metal -yhtyeet pitivät etäisyyttä musiikkinsa synkkiin teemoihin. 1990-luvulta lähtien monet black metal -muusikot ovat kuitenkin julistautuneet vakaumuksellisiksi satanisteiksi. Yleensä tällä ei tarkoiteta persoonallisen Saatanan korottamista jumalaksi, vaan hahmo ymmärretään symboliksi. Jo kauan ennen black metalia taide oli käyttänyt Saatanaa alistumisen vastakohtana, kapinana vallitsevaa yhteiskuntaa, normeja ja uskontoa vastaan. Individualismi on hyvin arvostettu piirre.
Rizon
Historia
Vuonna 2004 mIRCX ja Aniverse IRC-verkot kokivat palvelunestohyökkäyksen (DDoS), ja palvelut oli pakko sulkea, kunnes hyökkäykset loppuisivat. Tämä aiheutti noin 8 000-10 000 IRC käyttäjän muuttoa Rizoniin. Rizonin piti lisätä uusia palvelimia, jotka käsittelisivät uusia käyttäjiä. Tämän vaikutuksena myös Rizon altistui palvelunestohyökkäykselle. Palvelunestohyökkäykset toteutti Richard "Krashed" Roby. Myöhemmin FBI sai Robyn kiinni, ja hänet tuomittiin 18 kuukauden vankeuteen.
Black metal
Satanismi ja nihilismi
Osa black metal -muusikoista on osallistunut Anton LaVeyn perustaman Saatanan kirkon toimintaan tai harjoittanut muita ”saatanallisia” rituaaleja. Useimmat suhtautuvat kuitenkin kielteisesti uskontoihin ja uskonnon harjoittamiseen eivätkä halua kehittää satanismista sellaista. Valmiita oppijärjestelmiä vastustetaan, koska ne eivät sovi black metalin elitismiin ja individualismiin. Osa toisen aallon muusikoista sanoutui irti LaVeystä, sillä hänen oppejaan pidettiin liian inhimillisinä. Emperorin kitaristi Vegard ”Ihsahn” Tveitan pohdiskeli asiaa Terrorizer-lehdelle 2008 antamassaan haastattelussa:
Dayal Patterson (2013) kuvailee black metalia samanaikaisesti sekä ”raivokkaan konservatiiviseksi” että ”pelottoman kokeelliseksi” suuntaukseksi, yhdistelmäksi ”alkukantaisia, filosofisia, hengellisiä, kulttuurisia ja taiteellisia aineksia”. Siksi black metal kykenee nousemaan herättämänsä pahennuksen yläpuolelle ja sillä on aitoa musiikillista arvoa. Patterson tosin huomauttaa, että black metaliin liittyvät kohut ovat myös itsessään mielenkiintoisia.
Poliittinen viesti
Monet black metal -harrastajat kokevat vetoa äärioikeistoon. Kahn-Harrisin mukaan tämä ei ole yllättävää, sillä modernissa länsimaisessa yhteiskunnassa kansallissosialismi on äärimmäinen symboli eettisten ja moraalisten rajojen rikkomiselle. Kohtaamaansa arvosteluun black metal -muusikot ovat Kahn-Harrisin mukaan vastanneet ”joustavalla joustamattomuudella”. Tällä hän tarkoittaa taktista vetäytymistä, joka ei kuitenkaan johda aitoon itsetutkiskeluun tai toimintatapojen muutokseen, vaan loukkaavat väitteet selitetään ironiaksi tai väärinkäsityksiksi.
Darkthrone-yhtye herätti pahennusta albumillaan Transilvanian Hunger (1994), jonka kanteen oli painettu teksti ”norjalaista arjalaista black metalia”. Yhtye myös ilmoitti, että ne, jotka eivät albumista pidä, ansaitsevat ”juutalaisen käytöksensä” johdosta halveksuntaa. Kun jäseniä syytettiin antisemitismistä, he ”pahoittelivat onnetonta sanavalintaa” ja selittivät ”juutalaisen” olevan Norjassa ”väärää” tai ”huonoa” tarkoittava adjektiivi. Kahn-Harrisin mukaan tekosyy oli osoitus vähintäänkin ”tahallisesta tietämättömyydestä”. Vuonna 2013 julkaistussa haastattelussa yhtyeen perustajajäsen Gylve ”Fenriz” Nagell muisteli olleensa nuoruudessaan ”hyvin vihainen” ja hautoneensa rasistisia ajatuksia. Vanhoja lausuntojaan hän kuvaili vastenmielisiksi ja omahyväisiksi.
Eräät 2000-luvun black metal -yhtyeet ovat ottaneet kantaa islamia vastaan. Norjalaisyhtye Taakea syytettiin islamin pilkkaamisesta, kun sen ”Orkan”-kappaleen (2011) sanoituksessa kehotettiin ”muhamettilaisia painumaan helvettiin anteeksiantamattomine tapoineen”. Arvostelijat tulkitsivat tämän heijastelevan laajempaa islamin- ja maahanmuuttovastaisen oikeiston nousua. Yhtye huomautti vastineessaan, että samassa kappaleessa vastustettiin myös kristinuskoa, mutta tämä ei herättänyt minkäänlaista huomiota. Yhtye vetosi sananvapauteen mutta sanoutui irti rasismista ja väkivallasta.
Musiikkitoimittaja David Perri pohdiskelee black metalin historiaa koskevassa esseessään ristiriitaisia tunteita, joita lajityyppi herättää. Äärioikeistolaiset, vakaviin rikoksiin syyllistyneet muusikot ovat edelleen monien black metal -harrastajien suosiossa. ”Tämä epäilemättä aiheuttaa syvää häpeää niissä black metalin kuuntelijoissa, joilla on minkäänlaista moraalista selkärankaa. – – Black metalia kuunnellaan, koska sillä on erityislaatuinen yhteys salaperäiseen, talveen ja pohjolaan. Kun black metal siirtyy rikoksen ja vihapuheen alueelle, en halua olla sen kanssa missään tekemisissä.”
Nuorisokapina
Ilkka Salmenpohjan (2000) mukaan black metal oli ”rockin viimeinen kapina”. Rock-musiikki ja varsinkin 1970-luvulla syntynyt heavy metal yhdistyi konservatiivien mielikuvissa saatananpalvontaan. Saatanaa palvovien noitien ja kultistien salaliitoista on kerrottu tarinoita vuosisatojen ajan. Tällaista uskontoa tuskin on koskaan ollut olemassa, vaikka yksittäiset ihmiset ovatkin jäljitelleet kertomuksia ja yrittäneet siten tehdä myytistä totta. Tähän perinteeseen Salmenpohja näkee myös black metalin liittyvän. Se hyödynsi estottomasti 1980-luvun moraalipaniikkia, joka väitti saatananpalvojien soluttautuneen kaikkialle yhteiskuntaan. Kristinuskon dualistisesta maailmankuvasta black metal omaksui pelkän pahuuden. Niinpä black metal vastasi täydellisesti julkisuuteen levinneitä stereotyyppejä. Rockin kapinallisimmat ainekset yhdistyivät kauhuelokuvien kuvastoon ja ulkomusiikillisiin tekoihin. Lopputuloksena oli äärimmäinen toiseus, ”outo sekoitus narsismia ja nihilismiä”.
Salmenpohjan mukaan black metalin vetovoima perustuu sen fantastisuuteen, salaperäisyyteen ja vierauteen: ”16-vuotias itseään ’satanistiksi’ kutsuva nuori voi todella tuntea astuneensa vanhempiensa kulttuurin ulkopuolelle, vaikka isä ja äiti olisivat olleet kuinka radikaaleja”. Provokaatiot ja rikokset Salmenpohja tulkitsee symbolisiksi teoiksi, joiden avulla black metalista innostunut nuorisoporukka ”näyttelee ja peilaa yliluonnollista folklorea”. Usein motiivina on tosin pelkkä rikoksista kumpuava ”jännittävä draama” ilman merkittävää yliluonnollista ulottuvuutta. Dayal Pattersonin (2013) mukaan ”niille, jotka tempautuivat kaiken tämän pyörteisiin, rajat arkitodellisuuden, taiteen, ideologian ja black metalin mahtipontisen melodraaman välillä hämärtyivät keitokseksi, jonka täytyi olla melkoisen huumaava.” Salmenpohja huomauttaa, että iän karttuessa monet black metal -muusikot luopuivat saatanallisista aiheista ja alkoivat niiden sijasta käsitellä esimerkiksi pakanajumalia.
Moni toisen aallon black metal -muusikko on muistellut lapsuutensa Norjaa ja sen kristillistä konsensuskulttuuria tukahduttavan tylsänä kasvuympäristönä. Bård Eithunin mukaan black metalin arvomaailma ja toimintatavat perustuivat vihaan ja turhautumiseen muuta yhteiskuntaa kohtaan. Vegard ”Ihsahn” Tveitanin mukaan sisäpiiriläiset halusivat olla kaikesta päinvastaista mieltä vallitsevien normien kanssa. Dayal Pattersonin (2013) mukaan on kuitenkin vaikea hahmottaa, mikä oikeastaan johti radikalisoitumiseen, sillä useimmilla jäsenillä oli ollut onnellinen keskiluokkainen lapsuus eivätkä he osallistuneet muuhun rikolliseen toimintaan. Michelle Phillipovin (2011) mukaan syytökset metallimusiikin ja rikollisuuden yhteydestä eivät aina ole pelkkää moraalipaniikista kumpuavaa liioittelua, vaan äärimusiikille ominainen rajojen rikkominen on harvoissa tapauksissa todella johtanut väkivaltaan. Vaikka black metaliin liittyvät rikokset ovat nykyään harvinaisia, niiden symbolinen merkitys on suuri ja lajityypin suosituimpien edustajien maine kumpuaa niiden väkivaltaisesta historiasta.
Kapinallisuudestaan huolimatta toisen aallon sisäpiiri suhtautui päihteidenkäyttöön kielteisesti, ja monet suuntauksen maineikkaimmista muusikoista olivat absolutisteja. Dayal Pattersonin mukaan Norjan black metal -alakulttuuri oli 1990-luvun alussa ”jopa puritaaninen”, mutta ilmapiiri on sittemmin vapautunut.
”True Norwegian Black Metal”
Toisen aallon yhtyeet korostivat usein olevansa ”evil” ja ”true”, millä viitattiin yhtyeiden kapinallisuuteen ja epäkaupallisuuteen. Eräs italialaisyhtye jopa mainosti musiikkiaan ”aidoksi norjalaiseksi black metaliksi Italiasta”. Black metalin saavutettua 1990-luvun puolivälissä valtavirran näkyvyyttä sen sisälle syntyi uusi jakolinja. Kun black metal oli aiemmin tietoisesti erottautunut kaupallisesta metallimusiikista, alkoivat jotkut nyt syyttää suositumpia black metal -yhtyeitä lajityypin ihanteiden pettämisestä. Jo Aarseth pohdiskeli asiaa Kill Yourself! -lehdelle antamassaan haastattelussa:
Vastareaktiona jotkut black metal -yhtyeet pyrkivät tietoisesti pysyttelemään marginaalissa. Ne julkaisevat tuotantoaan pieninä painoksina, usein pelkästään analogisissa formaateissa, eivätkä mainosta musiikkiaan. Tahallisen huono saavutettavuus on kuitenkin johtanut uusiin ongelmiin, kun kaikki underground-harrastajat eivät kykene kuuntelemaan ihailemiensä yhtyeiden musiikkia ja äänilevyistä muodostuu keräilyharvinaisuuksia, joita myydään huutokaupoissa korkeaan hintaan.
Guiers
Guiers on tärkeä vesilintujen pesintä- ja talvehtimispaikka. Sen lintulajeja ovat muun muassa pikkuflamingo, kapustahaikara, afrikankapustahaikara, pronssi-iibis, malinpriinia ja valkosiipitiira. Aikaisemmin siellä tavattiin myös Senegaljoen afrikanmanaatteja.
P-Fenyleenidiamiini
Valmistus
p-Fenyleenidiamiinia valmistetaan useilla eri tavoilla. Tyypillisimmät ovat p-nitroaniliinin ja p-dinitrobentseenin pelkistäminen raudan tai vetykaasun avulla. Yhdistettä muodostuu myös p-diklooribentseenin ammonolyysillä eli käsittelemällä sitä ammoniakilla 210 °C:n lämpötilassa ja korotetussa paineessa. Tässä prosessissa katalyyttinä käytetään kupariyhdisteitä. Muita vaihtoehtoja ovat muun muassa aniliinin triatsiinijohdannaisen hajotus.
Käyttö
p-Fenyleenidiamiinista valmistetaan muun muassa atsoväriaineita. Se on myös osa eräissä hiusväreissä. Hiusten värjäys perustuu yhdisteen hapettuessa muodostuvaan kinoni-imiineihin, jotka reagoivat värivalmisteiden muiden ainesosien kanssa tuottaen värin. Polymeeriteollisuudessa sitä käytetään hapettumisenestoaineena ja näin parantamaan kumien kestävyyttä. Sillä on myös käyttöä vulkanointia kiihdyttävänä kemikaalina ja kuitujen valmistuksessa. Kestävää Kevlar-kuitua saadaan kondensoimalla p-fenyleenidiamiinia ja tereftaloyylikloridia ja lämpökestäviä polymeerejä saadaan yhdisteen ja pyromelliittihappodianhydridin reaktiossa. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään myös värivalokuvien kehityksessä
Turvallisuus
p-Fenyleenidiamiini on ärsyttävä ja myrkyllinen yhdiste. Yhdisteen nieleminen voi aiheuttaa pahoinvointia, oksentelua ja syanoosista aiheutuvaa kynsien ja ihon sinistymistä sekä allergista ihottumaa. p-Fenyleenidiamiini on yksi yleisimpiä hiusväriallergiaa aiheuttavista yhdisteistä.
Wiz Khalifa
Cameron Jibril Thomaz (s. 8. syyskuuta 1987 Minot, Pohjois-Dakota), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Wiz Khalifa, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän julkaisi debyyttialbuminsa Show and Prove vuonna 2006, jonka jälkeen kirjoitti levytyssopimuksen Warner Bros Recordsin kanssa vuonna 2007. Hänen Alice DeeJayn ”Better Off Alone” -kappaleesta samplattu single, ”Say Yeah”, soi radiossa ja pääsi Rhytmic Top 40 ja Hot Rap Tracks -listoille vuonna 2008. Khalifa erosi Warner Bros Recordsilta ja julkaisi toisen albuminsa Deal or No Deal marraskuussa 2009. Hän julkaisi myös ilmaiseksi ladattavan mixtapen Kush and Orange Juice huhtikuussa 2010, minkä jälkeen hän kirjoitti sopimuksen Atlantic Recordsin kanssa. Hänen läpimurtosinglensä oli ”Black and Yellow”, joka sijoittui Billboard Hot 100 -listalle sijalle 1. Suomen virallisella singlelistalla single sijoittui sijalle 2. Wiz Khalifalla on oma levy-yhtiö Taylor Gang Records, joka perustettiin vuonna 2006.
Alkuajat
Hänen taiteilijanimensä Khalifa tarkoittaa arabiaksi ”seuraajaa” tai ”johtajaa” ja Wiz lyhennettiin englanninkielen sanasta "wisdom" (viisaus) Khalifan ollessa 15-vuotias. Merkittävimmiksi vaikuttajiksi musiikissaan Khalifa mainitsee artistit Camp Lo, Notorious B.I.G. ja Bone Thugs-n-Harmony.
Kendall Hunter
Kendall Hunter (s. 16. syyskuuta 1988, Tyler, Texas) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hunter pelasi lyhyellään urallaan NFL-liigan San Francisco 49ersissa ja New Orleans Saintsissa vuosina 2011–2015.
Wiz Khalifa
Yksityiselämä
Khalifa oli naimisissa malli Amber Rosen kanssa. Pari meni kihloihin maaliskuussa 2012, noin kahden vuoden seurustelun jälkeen. Heillä on helmikuussa 2013 syntynyt poika. Pari avioitui 8. heinäkuuta 2013, ja 22. syyskuuta 2014 Rose jätti eroanomuksen Khalifasta.
Ice Warriors
Ice Warriors on tapahtuma Suomessa, jossa jääkiekon kovanaamat ottavat mittaa toisistaan.
Kendall Hunter
Pelaajaura
San Francisco 49ers varasi yliopistojalkapalloa Oklahoman valtionyliopiston joukkueessa pelanneen Hunterin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella, 115. pelaajana. Tulokaskaudellaan hän toimi Frank Goren varamiehenä yhdessä Anthony Dixonin kanssa.
Ice Warriors
Tapahtuma
Ice Warriorissa on tarkoitus pitää jääkiekkotappeluja eri liigojen kovanaamojen kesken. Tapahtuma järjestettiin Espoossa Barona Areenalla 2. lokakuuta 2010, ikäraja oli viisitoista. Jääkiekko tappeluiden lisäksi tapahtuma tarjosi yleisökilpailuja, Miss Ice Warriors-kilpailu, Heavybändejä, sponsoreiden aktiviteettejä sekä tuotejakelupisteet.
Wiz Khalifa
Yksityiselämä
Hän on yhteistyössä coloradolaisen RiverRock Cannabis -yrityksen kanssa ja hänen mukaansa on nimetty "Khalifa Kush" -lajike.
Kendall Hunter
Pelaajaura
Hunter loukkasi polvensa harjoitusleirillä kesällä 2014, eikä kyennyt ollenkaan pelaamaan kaudella 2014. Hän teki sopimuksen joulukuussa 2015 New Orleans Saintsin kanssa, jossa hän pelasi vain kaksi ottelua ennen kauden päättävää loukkaantumista.
Ice Warriors
Säännöt
Otteluparit arvottiin aluksi häviäjä putoaa ja voittaja pääsee eteenpäin.
Wiz Khalifa
Diskografia
250px|thumb|Wiz Khalifa esiintymässä [[Bostonissa elokuussa 2010.]]
Ice Warriors
Säännöt
jatkoon selviää ottelija joka ottaa kaksi erä voittoa vastustajastaan, tai tyrmää vastustajansa esim. ensimmäisessä erässä. Arvostelutuomarit pisteyttävät erät pää- ja vartalo-osumien, kehänhallinnan ja aktiivisuuden mukaisesti.
Tonavan ruhtinaskunnat
Tonavan ruhtinaskunnat on Moldovan ja Valakian ruhtinaskuntien yhteisnimitys.
Accumoli
Accumoli on kunta Italiassa Latiumin alueella olevassa Rietin maakunnassa. Se sijaitsee Apenniinien vuoristossa. Kunta kuuluu osittain Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuistoon (Parco nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga), jossa on kesäisin luontopolkuja ja talvella hiihtolatuja levähdyspaikkoineen. WWF:n suojelema järvi Lago Secco on luontoarvoiltaan merkittävä.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä ovat Palazzetto del Podestà ja torni Torre civica 1100-luvulta sekä Palazzo Marchese Cappello, joka toimii nykyään kansallispuiston luonnonmuseona.
Historia
Accumoli tuhoutui pahoin vuonna 2016 tapahtuneessa maanjäristyksessä.
Ice Warriors
Säännöt
Erien pituus on 60 sek. Ottelijan/ottelijoiden kaaduttua jäähän menevät kehätuomarit väliin ja nostavat ottelijan/ottelijat takaisin pystyyn, jolloin ottelu jatkuu normaalisti. Mikäli toinen ottelijoista joutuu tyrmätyksi lasketaan hänelle lukua kymmeneen. Päätuomari tekee päätöksen ottelun jatkamisesta. Samassa ottelussa lukua ei lasketa kuin kerran, jos ottelijalle joudutaan laskemaan lukua toistamiseen, päättyy ottelu tekniseen tyrmäykseen.
Vastustajaa saa lyödä ainoastaan nyrkeillä, lisäksi vastustajaa saa tarttua paidasta kiinni, tarkoituksena horjuttaa vastustajaa. Potkujen ,pään, kyynärpäiden ja polvien käyttö on kielletty. Sääntörikkomuksesta ottelija diskataan välittömästi ja hän menettää siihen asti ansaitsemansa palkintorahat. Semi-finaaleissa tai finaalissa ottelemaan kykenemätön osallistuja korvataan tuomarien valitsemalla ottelijalla aiempien kamppailuiden perusteella. tuomasreina toimivat Sami Helenius, Esa Tikkanen ja Jan Tilles.
Turnaus
V = Voitto H = Häviö
Voittaja sai 5 500 Kanadan dollaria.
Ice One Racing
Vuonna 2011 talli ajoi Rallin MM-sarjassa Citroënilla, mutta suljettiin varsinaisesta MM-sarjasta kilpailujen lukumäärän vuoksi. Kuljettajana toimi Kimi Räikkönen ja kartanlukijana Kaj Lindström. Räikkönen ajoi myös kaksi kilpailua NASCAR-sarjassa.
Kendall Hunter
Pelaajaura
Kesällä 2017 Hunter teki sopimuksen kanadalaisen jalkapallon pääsarjassa CFL-liigassa pelaavan Toronto Argonautsin kanssa. Hunter osallistui joukkueen harjoitusleirille, mutta päätti lopettaa uransa ennen kauden alkua.
Ice One Racing
Kaudella 2022 tallin väreissä kilpailee myös Kimin veljenpoika Justus Räikkönen. 16-vuotias Justus osallistuu Rallin SM- sarjaan SM5-luokassa, kartturinaan Mikael Korhonen.
Rallin MM-sarjan tulokset
(Tulosselitteet)
Hilbertin kuutio
Hilbertin kuutio on topologinen avaruus, joka muodostetaan joukossa, topologiana tulotopologia. Sen alkiona ovat siis kuvaukset luonnollisten lukujen joukosta \mathbf{N} suljetulle välille [0, 1], jotka voidaan myös samastaa sellaisten lukujonojen kanssa, joiden kaikki luvut ovat suljetulla välillä [0, 1].
Nandikarhu
Nandikarhu on tuntematonta lajia edustava olento, jonka väitetään elävän Itä-Afrikan maissa, vaikkakin näköhavainnot keskittyvät pääasiassa Länsi-Kenian nandiheimon asuinalueelle. Nandikarhun väitetään olevan karhun kaltainen peto, jonka kauhistuttava maine on enimmäkseen peräisin sen erityisen karmeasta ruokavaliosta. Väitetään, että sen uhriksi joutuneet ihmiset ovat löytyneet viidakosta päälaki avattuna ja aivot syötyinä. Olion väitetään olevan täplikäs, ja joissakin tarinoissa nandikarhulla väitetään olevan vain yksi silmä. Eräät asiantuntijat arvelevat, että peto on sukupuuttoon kuolleen jättiläispaviaanin jälkeläinen. Osa tutkijoista väittää taas kyseessä olevan vain täplähyeena. Nämä vahvat tappajat ovat levineet laajalti Itä-Afrikkaan ja hyökkäävät joskus ihmistenkin kimppuun. Eräät kryptozoologit pitävät sitä esihistoriallisen tylppäkuonohyeenan (Hyaena brevirostris) jälkeläisenä.
Hilbertin kuutio
Hilbertin kuutio voidaan käsittää tavallisen kuution [0, 1]^3 tai yleisemmän n-ulotteisen kuution [0, 1]^n ääretönulotteiseksi vastineeksi. Sen topologiset ominaisuudet kuitenkin poikkeavat monessa suhteessa tavallisen kuution ominaisuuksista. Monet tärkeät erot johtuvat siitä, että tulotopologian määritelmän mukaan Hilbertin kuution ei-tyhjä osajoukko U on avoin vain, jos sen projektio PjU käsittää koko välin I = [0, 1] muilla paitsi äärellisellä määrällä indeksejä j. Tästä seuraa esimerkiksi, että joukko ei ole avoin.
Hilbertin kuutio metrisenä avaruutena
Hilbertin kuutio on metristyvä. . Sille voidaan määritellä esimerkiksi seuraavanlainen metriikka:
Valitaan Hilbertin kuutiosta kaksi pistettä ja. Määritellään näiden pisteiden etäisyys lausekkeella
Voidaan osoittaa, että tämän metriikan määräämä topologia on Hilbertin kuution tulotopologia.
Ominaisuuksia
Jokaisen metristyvän avaruuden tavoin Hilbertin kuutiokin on normaali ja samalla Hausdorffin avaruus. Sillä on numeroituva kanta eli se on N2-avaruus. .
Tihonovin lauseesta seuraa, että Hilbertin kuutio on myös kompakti.
Hilbertin kuution osajoukot
Urysonin lemman avulla voidaan todistaa, että jokainen säännöllinen avaruus, jolla on numeroituva kanta, voidaan upottaa Hilbertin kuutioon, toisin sanoen Hilbertin kuutiolla on aliavaruus, joka on homeomorfinen kyseisen avaruuden kanssa. Tästä seuraa myös, että jokainen tällainen avaruus on metristyvä. Toisaalta myös jokainen metristyvä avaruus, jolla on numeroituva kanta, voidaan upottaa Hilbertin kuutioon.
Joércio Gonçalves Pereira
Joércio Gonçalves Pereira (s. 3. syyskuuta 1953 Virgínia) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli redemptoristi 31. heinäkuuta 1982, ja hän sai pappisvihkimyksensä 26. helmikuuta 1983. Hänet nimitettiin 30. marraskuuta 2005 Coarin koadjuuttoriprelaatiksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. helmikuuta 2006 Aloísio Leo Arlindo Lorscheider, jota avustivat Raymundo Damasceno Assis ja Gutemberg Freire Régis.
Gonçalves Pereirasta tuli 28. helmikuuta 2007 Coarin prelaatti, jona hän toimi, kunnes erosi 22. heinäkuuta 2009.
Dagbladet
Dagbladet viittaa esimerkiksi seuraaviin lehtiin:
Toyota Motor Manufacturing Mississippi
Tehtaan oli alun perin tarkoitus valmistaa Toyota Highlanderia vuodesta 2010 alkaen, mutta sen valmistus sirrettiin Toyota Motor Manufacturing Indianalle. Tämän jälkeen tehtaan oli tarkoitus valmistaa Toyota Prius -mallia, kunnes yhtiö ilmoitti että tehtaalla tullaan valmistamaan Toyota Corollan Pohjois-Amerikan versiota. Ensimmäiset tehtaalla tuotetut autot valmistuivat syksyllä 2011.
Tehdas valmisti noin 1,2 miljoonaa 11. sukupolven Corollaa. 12. sukupolven valmistus alkoi 18. maaliskuuta 2019.
Reidar Liaklev
pienoiskuva Reidar Liaklev (15. heinäkuuta 1917 Jaren – 1. maaliskuuta 2006 Jaren) oli norjalainen pikaluistelun olympiavoittaja ja Euroopan-mestari.
Liaklev voitti Sankt Moritzin olympialaisissa 1948 kultaa 5 000 metrillä ajalla 8.29,4 yli kolme sekuntia maanmiestään Odd Lundbergiä nopeampana. Samana vuonna hän voitti Euroopan-mestaruuden. Vuonna 1950 hän saavutti EM-hopeaa. Hän oli Norjan mestari yleisluistelussa 1949.
30. huhtikuuta 1949 hän meni naimisiin Eva Sannin kanssa.
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Elokuva Suomessa kasvoi 1930-luvulla täydeksi elokuvateollisuudeksi.
Albertinkatu
thumb|300px|Albertinkatu kesällä 2008.
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Äänielokuvat syrjäyttävät mykkäelokuvat
Kansainvälistyminen koki kolauksen, kun äänielokuva löi itsensä läpi maailmalla 1920-luvun loppupuoliskolla. Se, että elokuvasta tuli globaalissa maailmassa entistä enemmän kansallista, ei ollut vain suomalainen ilmiö. Sama kehitys toteutui suuressa osassa maailmaa. Äänielokuvissa puhuttiin ja laulettiin omalla kielellä, Suomessa suomeksi. Sen myötä syntyi suomalainen yleisö, jonka olemassaoloon suuret suomalaiset elokuvayhtiöt 1930-luvun retoriikassaan hanakasti tarttuivat.
Albertinkatu
Albertinkatu on vajaan kilometrin mittainen kaakkois-luoteissuuntainen katu Helsingissä Punavuoren ja Kampin kaupunginosissa.
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Äänielokuvat syrjäyttävät mykkäelokuvat
Äänielokuvan tulo Suomeen oli suuri investointi. Kilpailevia järjestelmiä oli useita ja ne olivat kalliita jopa Suomi-Filmin tapaiselle maan suurimmalle alan yrittäjälle. Suomessa yhdysvaltalaisen James Cruzen ohjaama Great Gabbo oli ensimmäinen elokuva, jonka puhekohtauksiin laitettiin suomalaisten näyttelijöiden dubbaus. Aku Korhonen ja Ruth Snellman joutuivat tekemään nauhoituksensa Råsundassa, Ruotsissa. Elokuva sai ensi-iltansa 15. lokakuuta 1930 Kino-Palatsissa. Karu luonnehti Svenska Pressenille tapahtumaa ”mielenkiintoiseksi kokeiluksi, mutta jatkossa suomalaisen puhefilmin nauhoittaminen Ruotsissa olisi tietysti taloudellinen mahdottomuus.” Karu kehotti ihmisiä odottamaan.
Albertinkatu
Profiili
Albertinkatu alkaa Punavuoresta Sepänkadulta. Kadun eteläosasta avautuu näkymä Tehtaanpuistoon. Uudenmaankadun risteyksestä pohjoiseen Albertinkatu sijaitsee Kampissa. Katu päättyy Lapinlahdenkadun risteykseen; kadun pohjoisosan varrella on kolmionmuotoinen pieni Lapinlahden puistikko. Albertinkadulta on yhteys Runeberginkadulle, Kampin keskukseen ja Kampin metroasemalle parisataametrisen Malminrinteen kautta. Kadun eteläpäässä Sepänkadun toisella puolella on Tehtaanpuisto, jonka poikki suunnilleen Albertinkadun kohdalla on jalankulkijoiden kulkuyhteys Tehtaankadun ja Laivurinkadun risteykseen ja sitä kautta Merisatamaan.
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Äänielokuvat syrjäyttävät mykkäelokuvat
Suomi-Filmin äänifilmituotantoon siirtymistä edesauttoivat myös huhut, joiden mukaan ulkomaiset tuottajat alkaisivat ulkomaisella pääomalla valmistaa suomenkielisiä äänielokuvia Pariisin ja Tukholman studioissa. Ensimmäinen pitkä äänellinen näytelmäelokuva oli Suomi-Filmin valmistama. Jaakko Korhosen ohjaama Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin sai ensi-iltansa Kino-Palatsissa 2. helmikuuta 1931. Kari Uusitalo kirjoittaa Suomi-Filmin historiassaan, ettei elokuva ollut ”täysioppinen”, sataprosenttinen äänielokuva, sillä se oli alun perin filmattu mykkänä, ja vanhaan tapaan kirjoitetut välitekstit korvasivat vuoropuhelun. Marraskuussa 1930 Karu kertoikin Elokuva-lehdelle, ettei äänielokuvaan ”sentään lennetä”, ensin oli kokeiltava synkronisoidulla äänielokuvalla eli sellaisella, jossa on ”musiikkia ja laulua”, vaikka hän pitikin Korhosen elokuvaa Turun Sanomien haastattelussa ensimmäisenä suomalaisena kokoillan äänielokuvana. Lisäksi elokuvaan synkronisoitiin erilaisia äänitehosteita.
Albertinkatu
Profiili
Albertinkatu on yksisuuntainen pohjoisesta etelään; poikkeuksena ensimmäisen ja viimeisen korttelin matkalta; eteläisin kappale katua eli Pursimiehenkadun ja Sepänkadun välinen jyrkkärinteinen osa on kaksisuuntainen, samoin pohjoisin katuosuus Eerikinkadusta pohjoiseen (jälkimmäinen osuus oli aiemmin yksisuuntainen). Albertinkadun itäpuolinen rinnakkaiskatu eli Fredrikinkatu on yksisuuntainen lähes koko matkaltaan vastakkaiseen suuntaan eli etelästä pohjoiseen. Albertinkatu on sekä jalkakäytävien että ajoradan osalta asfalttipäällysteinen. Edellä mainittu eteläisin osa kadusta on päällystetty nupukivin. Katu on valaistu ylösripustetuin valaisimin.
Historia
Kirjassa Puhvelista Punatulkkuun Helsingin vanhoja kortteleita kuvataan Albertinkatua: "Helsingin kaduista persoonallisimpia on Albertinkatu. Se alkaa Punavuoren sokkeloista, nousee kukoistukseen oopperan ohi kulkiessaan ja palaa taas entiseen tyyliinsä Kampin kulmilla." (Tässä oopperalla tarkoitetaan silloista oopperataloa eli Aleksanterin teatterin rakennusta). Albertinkatu oli mukana jo Johan Albrecht (Albert) Ehrenströmin ensimmäisessä asemakaavasuunnitelmassa vuodelta 1812, ja se on myös nimetty hänen mukaansa. Kadun varrella sijaitsi lukuisia pieniä osto- ja myyntiliikkeitä, jotka olivat päivisin kiinni ja avautuivat iltaisin. Toisen maailmansodan vuosina, kun pula vaatteista oli pahimmillaan, saattoi kadulla kulkea mies kauppaamassa yllään olevaa pikkutakkia ohikulkijoille. Pursimiehenkadun kulmaan kohosi vuonna 1893 punatiilinen rakennus, joka oli pitkään Tilhen korttelin ainoa kivitalo. Tiililinnassa sijaitsi työkoti, yömaja, vieraskoti eli huokea raittiushotelli matkustavaisille sekä työväen höyrykeittiö. Osoitteeseen Albertinkatu 40-42 valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköteknillinen laboratorio vuonna 1925. Talosta lähetettiin Suomen ensimmäinen televisiolähetys 24. toukokuuta 1955. Kauppaneuvos Arthur Nymanin rakennuttama "Fredrikinlinna" Albertinkatu 46:ssa oli valmistuessaan Helsingin korkeimpia asuintaloja. Nymanin isä Karl Fredrik osti tontin vuonna 1879 6 060 markalla, (vuoden 2017 rahassa vajaa 30 000 euroa).
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Suomalainen elokuvateollisuus syntyy
thumb|250px|[[Vaimoke|Vaimokkeen kuvaus Suomi-Filmin studiolla 1936. Ratin takana Tauno Palo.]] 1930-luvun alkuvuodet olivat suomalaiselle elokuvalle vaikeat. Suomi-Filmi tasapainoili konkurssin partaalla, mitä edesauttoi johtaja Karun keskittyminen elokuvan sijaan pilvenpiirtäjähankkeisiin Helsingin keskustassa. Suomi-Filmistä eroamaan joutunut Karu perusti vuonna 1933 uuden elokuvayhtiön Suomen Filmiteollisuuden. Vuonna 1936 yritys kohosi tuotantoluvuissaan samalle tasolle siihen asti Suomen elokuva-alaa lähes yksin hallinneen Suomi-Filmin kanssa. Karun jälkeen Suomi-Filmin johtoon nousi Risto Orko, jonka elokuva Siltalan pehtoori muodostui kaikkien aikojen menestykseksi ja takasi yhtiölle toimintaedellytykset laman jälkeisessä Suomessa. Karun kuoltua Suomen Filmiteollisuuden johtoon nousi Kotimaisen Työn Liiton toimitusjohtaja T. J. Särkkä, joka ohjasi tulevalla urallaan kaikkiaan 49 elokuvaa.
1930-luvulla Särkkä ja Yrjö Norta olivat tuotteliaimmat ohjaajat. Niitä kertyi vuoteen 1941 mennessä molemmille 12. Valentin Vaalalle elokuvia oli samana aikana 11, Orkolla 8, kuten myös Orvo Saarikivi, jonka ensimmäinen ohjaustyössä kumppanina oli Hugo Hytönen. Kuuden elokuvan ohjaajia olivat Kalle Kaarna ja Teuvo Tulio, viiden Tapiovaaran lisäksi Wilho Ilmari ja Jorma Nortimo. Vuosikymmenen lopulla ohjauspuikkoihin päässyt Ilmari Unho ehti saada valmiiksi neljä elokuvaa. Muita uusia ohjaajia ennen vuotta 1941 olivat Ossi Elstelä, Roland af Hällström, Jorma Nortimo, Hannu Leminen ja Ville Salminen. Unohtaa ei sovi myöskään Suomen ensimmäistä naisohjaajaa: Glory Leppänen debytoi elokuvalla Onnenpotku vuonna 1936.
Albertinkatu
Historia
Albertinkatu 20:ssa sijainneessa vanhassa puutalossa toimi vuodesta 1957 jazzklubi Old House Jazz Club, jonka isäntänä toimi Pekka Mäyrämäki. Sen toiminta päättyi kun rakennus purettiin 1964.
Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Suomalainen elokuvateollisuus syntyy
Kaikkiaan vuosina 1936–1941 sai ensi-iltansa 101 näytelmäelokuvaa. Niistä Suomen Filmiteollisuus valmisti 39 ja oli siten suurempi kuin kilpailijansa Suomi-Filmi, joka samana aikana valmisti 29 näytelmäelokuvaa ja talvisodan jälkeen ilmestyneen pitkän dokumentaarielokuvan, talvisodan uutismateriaalista kompiloidun elokuvan Taistelun tie (1940). SF:n menestyksiä olivat "elokuvaromanssi" Kulkuri valssi, historiallisromanttinen Kaivopuiston kaunis Regina ja sotilasfarssi Rykmentin murheenkryyni. Suomi-Filmin menestyksekkäimmät elokuvat olivat Siltalan pehtoori (1934), Hella Wuolijoen Juhani Tervapään nimellä kirjoittama Juurakon Hulda, Samuel Sihvon laulunäytelmään pohjaava Jääkärin morsian ja Hilja Valtosen romaaniin perustuva Vaimoke. Kurt Jägerin Jäger-Filmi valmisti 1930-luvulla omana tuotantonaan kahdeksan näytelmäelokuvaa ja tuotti osittain uudelleen leikatun ja suomen kielelle saatetun koosteen Vänrikki Stoolin tarinat ruotsalaisesta mykkäelokuvasta Fänriks Ståls sägner, joka ei menestynyt. Parhaaseen tulokseen yhtiö ylsi aiemminkin filmatisoidulla klassikkonäytelmällä Tukkijoella.
Albertinkatu
Arkkitehtuuri
Albertinkadun vanhin rakennus on kivitalo vuodelta 1860 Kalevankadun risteyksessä osoitteessa Albertinkatu 31. Seuraavassa on mainittu Albertinkadun rakennukset etelästä pohjoiseen. Poikkikadut on mainittu kursiivilla.