cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Full Metal Jacket
Full Metal Jacket on Stanley Kubrickin ohjaama ja tuottama elokuva vuodelta 1987. Vietnamin sota -aiheinen elokuva perustuu Gustav Hasfordin osin omakohtaiseen romaaniin Metallivaippa (1979). Elokuvan nimi tulee armeijassa käytettävästä kokovaippaluodista, joka on englanniksi "full metal jacket bullet". Elokuvaa on luonnehdittu kyyniseksi, kauhunsekaiseksi irvistykseksi ihmisen typeryydelle. Full metal jacket, kokometallitakki, voi tarkoittaa myös sodassa kaatuneen sotilaan sinkkiarkkua, missä hänet kuljetetaan kotimaahansa.
Juoni
Elokuva jakaantuu kahteen osaan. Ensimmäisessä osassa yhdysvaltalaisia merijalkaväen sotilaita koulutetaan Vietnamin sotaan. Toisessa saman joukon sotilaita sotii Vietnamissa.
Koulutusjaksossa keskeisiksi hahmoiksi nousevat ryhmänkouluttaja vääpeli Hartman ja sotamies Leonard "Gomer Pyle" Lawrence, joka on iso ja kömpelö. Hän joutuu rankan simputuksen uhriksi huonon kuntonsa ja ylipainonsa takia. Sotamies Jokeri (joissakin suomennoksissa Pelle) yrittää auttaa Pyleä selviytymään koulutuksesta, lopulta tässä onnistuen. Pyle jää kuitenkin tupatarkastuksessa kiinni messistä pihistämästään donitsista, jonka hän oli kätkenyt tavara-arkkuunsa. Kouluttaja Hartman päättää käyttää kollektiivista rangaistusta, eli rangaista koko muuta joukkuetta samalla, kun Pyle joutuu syömään rauhassa muiden nähden donitsinsa. Hartman myös ilmoittaa muulle joukkueelle, että "nämä eivät ole onnistuneet motivoimaan alokas Pylea tarpeeksi" ja että "tästä lähtien jokaisesta Pylen virheestä rangaistaan joukkueen muita miehiä". Tästä suuttuneina muut alokkaat suhtautuvat entistä negatiivisemmin Pyleen ja pahoinpitelevät hänet eräänä yönä. Myös Jokeri joutuu muiden painostuksesta osallistumaan tähän, ja sulkee korvansa Pylen vaikeroinnilta.
Koulutusjakson rankkuus ja simputus saavat Pylen lopulta sekoamaan. Ampumaharjoituksissa käy ilmi, että Pyle on loistava ampuja, ja kouluttaja Hartman myöntää "Pylen onnistuneen edes jossakin". Hartman oli käskenyt alokkaiden antaa nimet aseilleen, kuten heidän morsiamillankin on, koska "kivääri on sotilaan morsian". Jokeri näkee Pylen puhuvan vakavissaan M14-kiväärilleen, jolle tämä on antanut nimen "Charlene", ja mainitsee tämän siivousvuorossa kaverilleen Cowboylle, joka ei kiinnitä asiaan huomiota. Ollessaan yöpäivystäjän vuorossa koulutuskauden lopulla Jokeri löytää Pylen kivääreineen komppanian vessasta. Jokeri huomaa myös että Pylella on kiväärinsä lisäksi myös lippaallinen kovia patruunoita (joiden Pyle mainitsee olevan kokometallivaippaisia, viitaten elokuvan nimeen). Jokeri yrittää rauhoitella silminnähden jo mielenhäiriön puolelle vaipunutta Pyleä, mutta tämä alkaa huutaa, jolloin kouluttaja Hartman lopulta astuu karjuen sisään, ja Pyle ampuu vääpelin sekä välittömästi tämän jälkeen itsensä.
Toinen osa sijoittuu vuoden 1968 Vietnamiin. Keskeinen henkilö, kersantiksi ylennetty Jokeri on sotareportterina, ja hänet lähetetään Tet-hyökkäyksen jälkimainingeissa tekemään juttua Huen kaupunkiin, jossa hänen ystävänsä Cowboy peruskoulutuksesta on komennuksella. Jokeri tapaa matkallaan sadistisia ja lapsellisia sotilaita, jotka eivät kunnioita ihmishenkeä ja käyttäytyvät rasistisesti. Hän liittyy kasarmeilta tutun kaverinsa ryhmään, jonka tehtävä on edetä Huen kaupunkiin. Ryhmä joutuu tarkka-ampujan kohteeksi kohteeksi ja kärsii pitkän taistelukohtauksen aikana raskaita tappioita (ml. Jokerin ystävä Cowboy), ennen kuin Jokeri taistelupareineen lopulta pääsee tilanteessa niskan päälle. Kuolettavasti haavoittunut tarkka-ampuja, nuori vietnamilaistyttö, anelee armonlaukausta, mihin ryhmä lopulta päätyy, sillä ehdolla että uusi mies Jokeri suorittaa teon. Hetken emmittyään Jokeri lopettaa tytön kärsimykset pistoolillaan. Elokuva päättyy Jokerin monologiin lastenlaulua laulavien sotilaiden marssiessa palava kaupunki taustallaan.
Linda B. Buck
Linda B. Buck (s. 29. tammikuuta 1947 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen fysiologian ja biofysiologian tutkija, jolle myönnettiin yhdessä Richard Axeln kanssa vuonna 2004 Nobelin lääketieteen palkinto uraauurtavista hajuaistia koskevista tutkimuksista.
Humberto Brenes
Humberto Brenes (s. 8. toukokuuta 1951) on costaricalainen pokeriammattilainen ja liikemies.
Brenes aloitti korttipeliuransa pelaamalla baccaratia, mutta siirtyi myöhemmin pokeriin. Hän aloitti turnauspelaamisen vuonna 1974. Brenes on voittanut kaksi World Series of Poker -ranneketta ja selvinnyt World Poker Tourin finaalipöytään kolmesti. Brenesin WSOP-rannekkeet tulivat vuonna 2003 limit Texas hold 'em ja pot limit Omaha -turnauksista. Yhdessä Phil Hellmuthin kanssa hänellä oli eniten rahasijoja (kahdeksan) WSOP-turnauksissa vuonna 2006. Brenesillä on kuudenneksi eniten rahasijoja WSOP-turnauksista.
Brenes voitti Jack Binion 2002 World Poker Openin vuonna 2002. Hän löi lopussa Erik Seidelin ja ansaitsi voitollaan 502 640 dollaria. Joulukuussa 2008 hän voitti Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classicin 2 500 dollarin texas-turnauksen.
Dodo (yhdistys)
Dodo ry on vuonna 1995 perustettu suomalainen ympäristöjärjestö. Muista Suomessa toimivista ympäristöjärjestöistä Dodo poikkeaa keskustelevuudellaan ja kaupunkilaisuudellaan. Dodon toiminta on kuitenkin laaja-alaista: se toteuttaa ja on toteuttanut esimerkiksi kaupunkisuunnitteluun, tuulivoiman käytön edistämiseen ja aavikoitumisen ehkäisemiseen liittyviä hankkeita.
Humberto Brenes
Brenes tunnetaan lempinimellä "The Shark" (hai) ja hänellä on yleensä pokeripöydässä mukana maskottina ja kortinsuojelijana haiaiheisia leluja. Pelatessaan Brenes pitää dramaattisesta, huomiota herättävästä esiintymisestä.
Dodo (yhdistys)
Vuonna 2010 Suomen Arkkitehtiliitto myönsi kestävän kehityksen TunnustusPAANU-palkinnon järjestölle sen toiminnasta urbaanin, asukaslähtöisen ja ekologisen kaupungin hyväksi tehdystä työstä. Vuonna 2011 Helsingin kaupunki antoi Dodolle kaupunkiviljelystä vuoden ympäristöpalkinnon. Palkinnon luovuttanut apulaiskaupunginjohtaja Pekka Sauri perusteli palkinnon antamista seuraavasti: Dodo ry on toiminut uranuurtajana kaupunkiviljelyn edistämisessä ja herättänyt keskustelua kaupunkitilan paremmasta hyödyntämisestä..
Humberto Brenes
Brenes edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta. Hänen kaksi veljeään, Alex ja Erick Brenes, ovat molemmat World Poker Tour -voittajia. Tammikuussa 2010 Humberto Brenesin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,5 miljoonaa dollaria.
Dodo (yhdistys)
Nimen tausta
Dodo on saanut nimensä Mauritiuksella asuneen ja ihmisen sukupuuttoon metsästämän dodolinnun mukaan. Nimenvalinnallaan Dodo ry haluaa viitata siihen, että vastaava kohtalo näyttää todennäköiseltä myös ihmisen kohdalla. Dodo ry on aiemmin tunnettu nimellä Dodo - Tulevaisuuden elävä luonto ry.
Keskeisiä hankkeita
Dodon keskeisiä hankkeita ovat olleet Malissa toimiva aavikoitumisenehkäisyhanke Sinsibere, Madagaskarlla toimiva sademetsiensuojeluhanke Tany maitso, kaupunkikulttuurihankkeet Kaupunkilaiset Utopiat ja Mihin elämä tarttuu, luomutuotekartoitushanke Luomukori sekä yhdessä Luonto-Liiton, Maan ystävien ja Nuorten Akatemian kanssa yhteistyössä toteutettu ilmastonmuutostiedotushanke Ilmari. Dodo on myös aloittanut Tuotewiki-hankkeen, jossa tavoitteena on kerätä tietoa eri tuotteiden eettisyydestä ja ekologisuudesta wiki-pohjaiseen tietosanakirjaan.
Vuodesta 2009 alkaen Dodon kaupunkiviljelyryhmä on tutkinut ruuantuotannon mahdollisuuksia kaupungissa ja edistänyt toiminnallaan kaupunkiviljelyä pääkaupunkiseudulla. Dodon alaisuuteen kuuluvat muun muassa Pasilan kääntöpöydän viljelytoiminta sekä Kalasataman ja Teurastamon alueen säkkiviljelmät.
Aikoinaan Dodon keskustelupiiristä lähti liikkeelle Lumituuli oy, joka on edelleen Suomen ainoa yksityishenkilöiden omistama tuulisähkön tuottaja. Dodo on myös vuosina 2006 ja 2007 järjestänyt Helsingissä kaupunkilaisuutta ja kuluttamista käsittelevät Megapolis-tapahtumat.
Taustatietoja
Dodo on jäsenenä Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:ssä sekä Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepa ry:ssä.
Richard Axel
Richard Axel (s. 2. heinäkuuta 1946, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen hermotutkija. Hän sai lääketieteen Nobel-palkinnon vuonna 2004 yhdessä Linda B. Buckin kanssa. He saivat sen uraauurtavista hajuaistia koskevista tutkimuksistaan.
Axel syntyi puolanjuutalaisille siirtolaisille ja varttui Brooklynissa. Hän valmistui Columbian yliopistosta 1967 ja Johns Hopkinsin yliopistosta 1971.
Gil
Gil voi tarkoittaa seuraavia:
Jaakko II (Englanti)
Jaakko II (, 14. lokakuuta 1633 – 16. syyskuuta 1701) oli Englannin, Irlannin ja Skotlannin (nimellä Jaakko VII) kuningas vuodesta 1685 lähtien. Jaakko II hallitsi veljensä Kaarle II:n jälkeen. Hän oli Englannin viimeinen katolinen hallitsija, ja pyrkimykset levittää katolilaisuutta olivatkin pääsyy hänen nopeaan kukistumiseensa. Englannissa ja Skotlannissa hänen valtakautensa päättyi 1688, Irlannissa 1690.
Kukistettuaan Kaarle II:n kuoltua Monmouthin herttuan kapinayrityksen Jaakko aloitti katolistamistoimet muun muassa nimittämällä katolisia korkeisiin virkoihin protestanttien tilalle ja ajamalla läpi lain, jolla katolisuus tehtiin tasavertaiseksi uskonnoksi anglikaanisuuden rinnalle. Tämä suututti anglikaaneja, ja Lontoon piispan johtama ryhmä päätyi pyytämään Jaakon Maria-tyttären aviomiestä, Alankomaiden Vilhelm Oranialaista turvaamaan Englannin protestanttisuuden.
Liikkumisresepti
Liikkumisresepti on terveydenhuollon käyttöön suunniteltu terveyden edistämisen työkalu. Sen tarkoituksena on yhtenäistää ja lisätä liikuntaneuvontaa. Tätä kautta sen toivotaan edistävän erityisesti riskiryhmiin kuuluvien asiakkaiden liikkumista.
Liikkumisresepti laaditaan yhdessä asiakkaan kanssa. Sen avulla suunnitellaan asiakkaalle yksilölliset liikuntaohjeet. Lisäksi resepti jäsentää asiakkaalle samanaikaisesti annettavaa liikuntaneuvontaa. Liikkumisreseptiin täydennetään tiedot asiakkaan nykyisistä liikuntatottumuksista sekä ohjeet liikkumisen lisäämiseksi. Täytetystä reseptistä käyvät ilmi:
Jaakko II (Englanti)
Vilhelm nousi maihin Englannissa, marssi Lontooseen ja kukisti Jaakon mainiossa vallankumouksessa. Nimitys tulee lähinnä siitä, ettei vallankaappaamiseen tarvittu juurikaan verenvuodatusta, sillä monet Englannin armeijan protestantit eivät halunneet taistella. Jaakko vangittiin, mutta hänen onnistui paeta Ranskaan. Hän kuoli Saint-Germain-en-Layessa vuonna 1701.
Liikkumisresepti
Resepti voi toimia lähetteenä terveydenhuollon ammattilaisten välillä tai liikuntapalveluihin. Potilaan on silloin mahdollista saada tarkennusta ja käytännön neuvoja liikkumisohjeen toteuttamiseksi. Reseptiin kirjataan tiedot tulevasta seurantakäynnistä mahdollisimman tarkasti. Asiakas voi lisäksi pitää kirjaa liikkumisen toteutumisesta erillisen seurantakortin avulla.
Jaakko II (Englanti)
Lapsuus ja nuoruus
Jaakko oli Kaarle I:n ja Henrietta Marian kolmas poika. Hän syntyi St. Jamesin palatsissa lokakuussa 1633 ja hänestä tuli Yorkin herttua seuraavana vuonna. Englannin sisällissodan ajan Jaakko vietti Oxfordissa, rojalistien tukialueella. Kun kaupunki antautui vuonna 1646, parlamentti määräsi Yorkin herttuan kotiarestiin St. Jamesin palatsiin. Vuonna 1648 hän pakeni palatsista ja matkusti naamioituneena Haagiin. Kun Kaarle I mestattiin vuonna 1649, monarkistit julistivat Jaakon vanhemman veljen Kaarle II: n kuninkaaksi. Skotlannin ja Irlannin parlamentit tunnustivat Kaarle II:n kuninkaaksi ja hänet kruunattiin Skotlannin kuninkaaksi Sconessa vuonna 1651. Hän ei kuitenkaan pystynyt nousemaan Englannin hallitsijaksi ja joutui lähtemään maanpakoon Ranskaan. Kuten veljensä, myös Jaakko etsi turvapaikkaa Ranskasta ja palveli Henri Turennen armeijassa. Kun Kaarle liittoutui vuonna 1656 Ranskan vihollisen Espanjan kanssa, Jaakko liittyi Espanjan armeijaan.
Liikkumisresepti
Reseptin kehittäminen alkoi valtakunnallisessa yhteistyöhankkeessa 2000-luvun alussa. Mukana hankkeessa olivat Suomen Reumaliitto, Suomen Lääkäriliitto, Suomen Sydänliitto, UKK-instituutti, KKI-ohjelma ja Jyväskylän yliopiston Terveyden edistämisen tutkimuskeskus. Liikkumisresepti lomake ja sen käyttöohje ovat tulostettavissa UKK-instituutin verkkosivuilla. Vuonna 2014 reseptistä on tuotettu KANTA-arkistoon sopiva koodistopalvelumuoto terveydenhuollon sähköisiin potilastietojärjestelmiin.
Jaakko II (Englanti)
Lapsuus ja nuoruus
Jaakosta tehtiin kuninkaallisen laivaston ylipäällikkö ja hän johti laivastoa toisessa (1665–1667) ja kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa (1672–1674). Englannin kaapattua Uudet-Alankomaat vuonna 1669, se nimettiin Jaakon, Yorkin herttuan, kunniaksi New Yorkiksi. Samoin Jaakon, Albanyn herttuan, mukaan nimettiin Albanyn kaupunki. Jaakko johti myös Stuart-hallitsijasuvun vuonna 1660 perustamaa ja omistamaa Royal African Companya, joka välitti vuoteen 1731 mennessä afrikkalaisia orjia enemmän kuin mikään muu orjakauppaan osallistunut yhtiö.
Uskonto
thumb|Jaakko II:n asu häissä Maria Modenalaisen kanssa vuonna 1673 Jaakko kääntyi katoliseksi noin 1668 tai 1669, mutta asia salattiin jonkin aikaa. Kasvava pelko katolisten vaikutteiden kasvusta hovissa johti siihen, että parlamentti esitteli uuden Test Act -lain vuonna 1673. Tämän lain mukaan kaikkien siviili- ja sotilasviranhaltijoiden piti antaa vala, jolla he muun muassa irtisanoutuivat tietyistä katolisen kirkon tavoista "taikauskoisina ja epäjumalaa palvelevina". Jaakko luopui ylipäällikkyydestään ja näin hänen kääntymisensä katolisuuteen tuli julkiseksi.
Kaarle II oli kääntymistä vastaan ja määräsi Jaakon lapset kasvatettaviksi protestanteiksi. Vuonna 1673 Kaarle kuitenkin salli Jaakon – jonka ensimmäinen vaimo oli kuollut 1671 – naivan katolisen, italialaisen d'Este-suvun prinsessan Maria Modenalaisen. Monet englantilaiset pitivät kuitenkin uutta Yorkin herttuatarta paavin kätyrinä.
Vuonna 1677 Jaakko yritti lepytellä protestantteja sallimalla tyttärensä Marian naivan protestanttisen Oranian prinssin Vilhelm III: n, joka oli myös hänen siskonpoikansa. Myöntymyksestä huolimatta katolisen monarkin pelot vahvistuivat Kaarle II:n vaimon Katariina Braganzalaisen epäonnistuneiden raskauksien myötä. Anglikaaninen kirkonmies Titus Oates levitti vääriä tietoja "paavillisesta salajuonesta", jossa Kaarle murhattaisiin ja Yorkin herttua Jaakko nostettaisiin valtaan. Tekaistu salajuoni nostatti katolisuuden vastaisen hysterian läpi valtakunnan. Kuninkaan käskystä Jaakko jätti Englannin ja lähti Brysseliin. Vuonna 1680 hänestä tuli Skotlannin Lord High Commissioner ja hän siirtyi asumaan Edinburghiin Holyroodin palatsiin.
Englannissa Shaftesburyn jaarli Anthony Ashley Cooper, entinen hallituksen ministeri ja nyt Jaakon ja katolisuuden johtava vastustaja, yritti saada Jaakon poistetuksi perimysjärjestyksestä. Jotkut jopa ehdottivat kruunun siirtämistä Kaarlen aviottomalle pojalle, Monmouthin herttua James Scottille. Tätä tarkoittava Exclusion Bill -lakialoite oli vähällä mennä läpi vuonna 1679 ja Kaarle II hajotti parlamentin. Tämä kriisi johti kaksipuoluejärjestelmän kehittymiseen: whigit kannattivat lakialoitetta ja toryt vastustivat sitä. Kaksi seuraavaa parlamenttia vuosina 1680 ja 1681 hajotettiin samasta syystä.
Rye House -salaliitto vuonna 1683 oli protestanttien juoni sekä Kaarlen että Jaakon surmaamiseksi. Se epäonnistui täysin ja paransi kuninkaan ja Jaakon suosiota. Jaakon asema hallinnossa vahvistui ja Kaarle nimitti hänet takaisin laivaston ylipäälliköksi vuonna 1684.
Valtakausi
thumb|Jaakko II (1686) Kaarle II kuoli sine prole legitima eli ilman laillista perillistä vuonna 1685 kääntyen kuolinvuoteellaan katoliseksi. Jaakko seurasi häntä kuninkaana: Englannissa ja Irlannissa hänen hallitsijanimensä oli Jaakko II, Skotlannissa Jaakko VII. Jaakko kruunattiin Westminster Abbeyssa 23. huhtikuuta 1685. Aluksi avointa oppositiota ei juurikaan esiintynyt. Uusi parlamentti, joka kokoontui toukokuussa 1685 vaikutti suosiolliselta Jaakolle ja myönsi tälle suuren avustuksen.
Suojellakseen itsensä enemmiltä kapinoilta, Jaakko pyrki kokoamaan suuren vakinaisen armeijan. Nimittämällä katolisia upseereita useiden rykmenttien johtoon, kuningas joutui erimielisyyksiin parlamentin kanssa. Parlamentin toiminta keskeytettiin marraskuussa 1685 eikä se enää kokoontunut Jaakon lyhyen valtakauden aikana.
Uskonnollinen jännitys kiristyi vuonna 1686: Jaakko salli katolisille kuningaskunnan korkeimmat virat. Jaakko vastaanotti hoviinsa paavillisen nuntiuksen, ensimmäisen paavin edustajan Lontoossa sitten Maria I:n. Jaakon rippi-isä Edward Petre oli erityisesti protestanttien hampaissa ja kun Jaakko määräsi useita anglikaaneja viralta pantaviksi, mukaan lukien Lontoon katolisuuden vastainen piispa Henry Compton, Jaakko menetti suuren osan aiemmasta kannatuksestaan.
Sovittelujulistuksessaan vuonna 1687 Jaakko lakkautti lait, jotka rankaisivat katolisia ja protestanttisia toisinajattelijoita. On epäselvää, julkaisiko Jaakko ilmoituksen saadakseen suosiota toisinajattelijoiden joukossa vai oliko hän todella uskonvapauden periaatteen kannalla. Kuningas provosoi oppositiotaan myös Oxfordin yliopiston takia: Jaakko närkästytti anglikaaneja sallimalla katoliset tärkeisiin virkoihin kahdessa Oxfordin suurimmassa yliopistossa, Christ Churchissa ja University Collegessa.
Mainio vallankumous
Huhtikuussa 1688 Jaakko uudisti julistuksensa ja määräsi anglikaanipappien lukevan sen kirkoissaan. Kun Canterburyn arkkipiispa William Sancroft ja kuusi muuta piispaa (jotka tunnettiin nimellä "Seitsemän piispaa") julkaisivat anomuskirjelmän, jossa he vaativat kuninkaan harkitsemaan uudelleen uskonnollisia menettelytapojaan, heidät pidätettiin ja syytettiin kapinahenkisestä julkisesta herjauksesta (seditious libel). Yleinen levottomuus kasvoi kun Jaakko ja katolinen kuningatar Maria Modenalainen saivat pojan ja kruununperijän James Francis Edwardin kesäkuussa 1688. Katolisen hallitsijasuvun uhatessa, useat vaikutusvaltaiset protestantit aloittivat neuvottelut Jaakon vävyn Oranian prinssin Vilhelmin kanssa.
"Kuolemattomana seitsikkona" tunnettu ryhmä protestantteja pyysi 30. kesäkuuta 1688 Oranian prinssiä armeijoineen saapumaan Englantiin. Syyskuuhun mennessä oli tullut selväksi että Vilhelmillä on tarkoitus tunkeutua maahan. 28. syyskuuta Jaakko julkaisi tulevaa maihinnousua vastustavan julistuksen. Jaakko kieltäytyi Ludvig XIV:n avusta peläten, että englantilaiset olisivat ranskalaisten väliintuloa vastaan. Sitä paitsi hän uskoi oman armeijansa olevan riittävän. Mutta kuningas oli liian itsekäs, kun Vilhelm nousi maihin 5. marraskuuta Brixhamissa 15 000 miehen vahvuisen armeijan kanssa, monet protestanttiset upseerit siirtyivät prinssin puolelle. Jaakon oma tytär Anna lähti hovista, mikä aiheutti kuninkaalle suurta ahdistusta. 11. joulukuuta Jaakko yritti paeta Ranskaan heittäen ensin kuningaskunnan suuren sinetin Thamesiin. Hänet kuitenkin otettiin kiinni Kentissä. Koska Oranian prinssi ei halunnut Jaakosta marttyyriä, hän antoi kuninkaan karata 23. joulukuuta. Ludvig XIV vastaanotti Jaakon ja tarjosi tälle palatsin ja avokätisen eläkkeen.
Vilhelm kutsui koolle poikkeuksellisen konventtiparlamentin (edelliskerralla konventtiparlamentti oli palauttanut Kaarle II:n valtaistuimelle). Konventti päätti 12. helmikuuta 1689, että Jaakon maasta poistumisyritys 11. joulukuuta 1688 tarkoitti hallinnosta luopumista ja että valtaistuin oli avoimena (eikä siirtänyt kruunua Jaakko II:n pojalle). Jaakon tytär Maria julistettiin kuningattareksi ja hän oli hallitseva yhdessä aviomiehensä Vilhelm III:n kanssa. Skotlanti seurasi perässä 11. huhtikuuta 1689.
Bill of Rights myös syytti Jaakkoa valta-asemansa väärinkäytöstä, muun muassa se kritisoi seitsemän piispan syytteeseenpanoa, pysyvän armeijan perustamista ja julmien rangaistuksien käyttämistä. Laki myös määräsi, että yksikään katolinen ei voisi nousta Englannin valtaistuimelle eikä yksikään Englannin kuninkaallinen saisi naida katolista. Laki edelleen selvensi kysymystä kruununperijöistä. Ensimmäisenä perimysjärjestyksessä olivat Vilhelmin ja Marian lapset (jos niitä olisi), sitten prinsessa Anna ja hänen lapsensa ja lopulta Vilhelmin lapset myöhemmistä avioliitoista.
Myöhemmät vaiheet
Ranskan armeijan tukemana Jaakko nousi maihin Irlannissa maaliskuussa 1689. Toisin kuin Englannin, Irlannin parlamentti julisti, että Jaakko oli yhä kuningas. Jaakon hyväksynnällä parlamentti hyväksyi lain, joka takasi uskonvapauden kaikille Irlannin katolisille ja protestanteille. Vilhelm III löi kuitenkin Jaakon Boynen taistelussa 1. heinäkuuta 1690 ja hän pakeni Ranskaan.
Ranskassa Jaakko asui kuninkaallisessa kartanossa Saint-Germain-en-Layessa. Vuonna 1696 salaliitto yritti murhata Vilhelmin ja palauttaa Jaakon valtaan, mutta juoni epäonnistui. Ludvig XIV tarjosi Jaakolle Puolan kuninkuutta, mutta hän ei ottanut sitä vastaan peläten, että kruunun vastaanottaessaan hän olisi englantilaisten silmissä kelpaamaton Englannin kuninkaaksi. Silloin Ludvig lopetti Jaakon avustamisen. Viimeiset vuotensa Jaakko eli hiljaiseloa. Hän kuoli vuonna 1701 aivoverenvuotoon Saint-Germain-en-Layessa, johon hänet myös haudattiin, tosin osa ruumiista (aivot, sydän, suolet) kuljetettiin muualle.
Perintö
pienoiskuva|Yorkin herttua James Stuart ja Yorkin herttuatar Anne Hyde tyttäriensä Marian (vas.) ja Annan (oik.) kanssa. Peter Lelyn maalaus 1668-1670. Tytöt lisäsi maalaukseen Benedetto Gennari noin 1680. Taustalla näkyy [[Windsorin linna|Windsorin linna.]] pienoiskuva|Maria Modenalainen ja James Francis Edward Stuart, Benedetto Gennari II:n maalaus noin 1690. Jaakon nuoremmasta tyttärestä Annasta tuli kuningatar Vilhelm III:n kuoltua vuonna 1702 (Maria II oli kuollut vuonna 1694). Act of Settlement ("sovintolaki") vuonna 1701 määräsi, että jos Bill of Rightsissa määrätty perimyslinja katkeaisi, kruunu menisi saksalaiselle serkulle Hannoverin vaaliruhtinatar Sofialle ja hänen protestanttisille perillisilleen. Näin ollen kun Anna kuoli vuonna 1714 (alle kaksi kuukautta Sofian jälkeen), kruunun peri Sofian poika, Hannoverin vaaliruhtinas ja Annan pikkuserkku Yrjö I.
James Francis Edward Stuart, Jaakko II:n poika toisesta avioliitosta Maria Modenalaisen kanssa (kannattajat kutsuivat häntä Jaakko III:ksi ja Jaakko VIII:ksi, vastustajat "vanhaksi kruununtavoittelijaksi") otti asiakseen jakobitismin, jonka tavoitteena oli palauttaa Stuartit valtaan. Hän johti kapinaa Skotlannissa vuonna 1715 pian Yrjö I:n kruunajaisten jälkeen. Sitä seuranneet kansannousut kukistettiin samalla tavalla ja Charles Edward Stuartin vuoden 1745 kapinan jälkeen ei ole ollut vakavia yrityksiä palauttaa Stuartit valtaan vaikkakin yksilötasolla jakobitismin filosofia on säilynyt.
James Francis Edward kuoli vuonna 1766 ja häntä seurasi hänen vanhin poikansa Charles Edward Stuart, jota kannattajat kutsuivat Kaarle III:ksi ja vastustajat "nuoreksi kruununtavoittelijaksi". Charlesia taasen seurasi hänen veljensä Henry Benedict Stuart ("Henrik IX"), joka oli katolisen kirkon kardinaali. Henry oli Jaakko II:n viimeinen laillinen jälkeläinen. Henryn kuoltua jakobiittien perillisehdokkuus siirtyi Kaarle I:n vanhimmalle jälkeläiselle Sardinian kuninkaalle Kaarle Emmanuel IV:lle. Jakobiittien nykyinen perijä Jaakko II:lle on Baijerin herttua Frans Baijerilainen (Franz Bonaventura Adalbert Maria Herzog von Bayern, s. 1933). Vaikka herttua ei ole esittänyt vaatimuksia kruunuun, jakobiitit kutsuvat häntä nimellä "Francis II".
Jälkeläiset
Jaakko II tunnettiin lukuisista naissuhteistaan, sekä ennen avioliittoaan että sen aikana. Ensimmäisen vaimonsa kanssa hän meni naimisiin Kaarle II:n määräyksestä, koska Lady Anne Hyde oli jo näkyvästi ja pitkällä raskaudentilassaan.
Tunnettuja rakastajattaria olivat Lady Arabella Churchill ja Lady Catherine Sedley. Nämä naiset olivat ulkonäöltään varsin arkisia, mutta puheissaan sukkelia ja älykkäitä. Tämä herätti hovissa huomiota ja Kaarle II jopa vitsaili, että rippi-isä oli määrännyt Jaakko-veljelle rumia rakastajattaria katumusharjoituksina (penance). Sen aikaisen kauneusihanteen mukaisesti naisen piti olla pyöreä ja runsasmuotoinen, mutta Jaakko II piti hoikista ja pitkäsäärisistä naisista.
Aikuiseksi eläneitä aviolapsia oli vain muutama: Maria, Anna, James Francis Edward ja Louisa Maria Theresa, joitten kautta Stuart-suku ei jatkunut merkittävästi. Aviottomia aikuiseksi eläneitä lapsia olivat Henrietta FitzJames, James FitzJames ja Henry FitzJames sekä Catherine Darnley. James FitzJamesistä tuli kokonaisen dynastian kanta-isä: ranskalainen de Fitz-Jamesin herttuasuku ja espanjalainen Alban herttuasuku polveutuvat hänen jälkeläisistään.
I. Lady Anne Hyden kanssa, avioliitto solmittiin 3. syyskuuta 1660. Yorkin herttuatar, menehtyi 34-vuotiaana raskauksien uuvuttamana rintasyöpään. pienoiskuva|161x161px|Lady Anne Hyde, Yorkin herttuatar (1637-1671), Peter Lelyn maalaus, 1662
II. Kuningatar Maria Modenalaisen (Maria Beatrice Eleonora Anna Margherita Isabella d'Este) (1658–1718) kanssa. Italialainen prinsessa, Modenan herttua Alfonso IV:n ja Laura Martinozzin ainoa tytär. Avioliitto solmittiin 30. syyskuuta 1673. Yorkin herttuatar 1673-1685. Kruunattiin kuningattareksi 23. huhtikuuta 1685. Kuoli 59-vuotiaana köyhtyneenä maanpaossa Ranskassa rintasyöpään. pienoiskuva|125x125px|Kuningatar Maria Modenalainen (1658–1718), William Wissigin maalaus, noin 1685
III. Lady Arabella Churchillin (1648–1730) kanssa (rakastajatar). Hän oli Lady Anne Hyden hovinainen, Marlborough’n 1. herttuan sisar ja Sir Winston Churchill vanhemman ja Elizabeth Draken tytär. FitzJames tarkoittaa "Jamesin poika" eli viittaa aviottomaan syntyperään. Meni avioliittoon vuonna 1680 Charles Godfreyn kanssa ja heillä oli kolme yhteistä lasta. pienoiskuva|120x120px|Lady Arabella Churchill, Mary Bealen maalaus, 1660-luku
pienoiskuva|124x124px|Lady Catherine Sedley, Godfrey Knellerin maalaus 1684 IV. Lady Catherine Sedleyn (1657–1717) kanssa (rakastajatar). Hän oli baronetti Charles Sedleyn ja Lady Catherine Savagen tytär ja kuningatar Maria Modenalaisen hovinainen. Vuonna 1685 hänestä tuli Dorchesterin kreivitär kohun saattelemana ja avioliittonsa vuonna 1696 Sir David Colyerin kanssa myötä Portemoren kreivitär. Heillä oli yksi yhteinen poika.
Dorothe Engelbretsdatter
thumb|220px|Nimiösivu teoksen Taare-Offer ensipainokseta 1685. thumb|Teoksen Taare-Offer nimiösivu (1685) jossa Dorothe kuvataan kirjoittamassa. Dorothe Engelbretsdatter (16. tammikuuta 1634 Bergen, Norja – 19. helmikuuta 1716 Bergen, Norja) oli norjalainen kirjailija. Häntä pidetään Norjan ensimmäisenä naiskirjailijana. Hän kirjoitti virsi- ja rukouskokoelmia. Hänen isänsä oli Bergenin koulun rehtori ja Bergenin tuomiokirkon pappi Engelbret Jørgenssøn (1592–1659).
Dorothe Engelbretsdatter meni vuonna 1652 naimisiin rovasti Ambrosius Hardenbeckin kanssa (1621–1683). He saivat yhdeksän lasta.
Dorothe Engelbretsdatter kävi Tanskassa, ja hänet esiteltiin Tanskan hovissa. Hän tapasi piispa Thomas Kingon, ja koska molemmat olivat runoilijoita, he kävivät runomuotoista keskustelua, Heidän yleisön edessä käymänsä keskustelut ovat säilyneet.
Ensimmäinen teos Siælens Sang-Offer (1678) oli valtava menestys.
Dorothe Egelbretsdatter sai verovapauden 1684, ja näin häntä pidetään ammattikirjailijana. Norjan virsikirjassa vuodelta 1985 on kaksi hänen tekstiään, numerot 805 ja 848
Hiirihaukat (alaheimo)
Hiirihaukat (Buteoninae) on haukkojen heimoon kuuluva petolintujen alaheimo. Lajit ovat suurikokoisia, leveäsiipisiä, tavallisesti tummanruskeita petolintuja, jotka tunnetaan liitolennostaan. Ne muistuttavat paljon kotkien suvun (Aquila) edustajia, vaikka ovatkin paljon pienempiä, eikä niillä ole samanlaista vahvaa nokkaa ja isoja kynsiä kuin kotkilla. Hiirihaukkojen ruumiin pituus on noin 50 senttiä ja siipien kärkiväli 1–1,5 metriä.
Hiirihaukkojen elinympäristöä ovat avoimet metsä- ja vuoristoseudut. Ne saalistavat pääosin pieniä jyrsijöitä ja matelijoita, joskus myös haaskaa ja muita lintuja.
Unkarilaisten valokuvaajien odysseia
Unkarilaisten valokuvaajien odysseia on näyttelykirja, joka liittyy kymmenen unkarilaissyntyisen mestarivalokuvaajan työtä esitelleeseen näyttelyyn. Tekstin on kirjoittanut dosentti Hannu Vanhanen, ja sen on julkaissut yhdessä Tampereen museoiden kanssa Valokuvakeskus Nykyaika, joka järjesti näyttelyn 7.11. – 5.12.2009.
Teoksen esittelemät viisi valokuvaajaa, Brassaï (Gyula Halász), Robert Capa (Endre Friedmann), André Kertész (Andor Kertész), László Moholy-Nagy (László Weisz) sekä Martin Munkácsi (Márton Mermelstein), kuuluvat maailman valokuvataiteen eliittiin, ja Capaa lukuun ottamatta heitä yhdistää unkarilaisuuden lisäksi aikalaisuus. Capa on syntynyt 1913, muut 1890-luvulla. Lisäksi he kaikki olivat juutalaisia ja muuttivat aikanaan pois Unkarista.
Teoksessa ja näyttelyssä esiteltävät kuvat ovat peräisin Unkarin valokuvataiteen museosta. Kuvista Brassaïn vedokset ovat alkuperäisvedoksia, muut myöhemmin samaan henkeen tehtyjä vedoksia. Kirja kuuluu Mediamuseo Rupriikin julkaisusarjaan.
Uno Nurminen
Uno Lauri Nurminen (26. tammikuuta 1895 Kärkölä – 10. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja poliitikko. Nurminen oli Rakennustyöväen liiton puheenjohtaja vuosina 1925–1930 ja Rakennustyöläisten liiton sihteeri 1931–1936 sekä puheenjohtaja 1936–1945. Sotien jälkeen hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työmaahuollon ylitarkastajana 1945–1962.
Nurminen työskenteli maalarina Helsingissä 1912–1921. Vuonna 1921 hänet valittiin Suomen maalarien liiton sihteeriksi. Sieltä hän siirtyi 20 vuodeksi rakennustyöläisten etujen valvontaan. Nurminen oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin ryhmän kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1924–1927. Hän kuului eduskunnassa työväenasiainvaliokuntaan ja valtiovarainvaliokuntaan. Nurminen oli eduskuntaryhmänsä varapuheenjohtaja. Nurminen oli myös presidentin valitsijamies vaaleissa 1925 ja hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon.
1920-luvun loppupuolella – kommunistien kanssa aiemmin läheistä yhteistyötä tehnyt – Nurminen joutui SKP:n epäsuosioon. Itsenäisesti toiminut Nurminen oli puolueen jyrkentyneen linjan mukaisesti horjuvaa ainesta, josta haluttiin eroon. Häntä ei otettu ehdokkaaksi vuoden 1927 eduskuntavaaleihin. Joulukuussa 1929 Nurminen oli perustamassa SKP:n linjaa vastustanutta Suomen työväen vasemmistoryhmää, jonka keskustoimikunnan varapuheenjohtajaksi hänet valittiin. Toukokuussa Nurminen valittiin ryhmän muodostaman Sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitean jäseneksi. Kommunistien hallitsema Rakennustyöväen liitto vapautti Nurmisen puheenjohtajuudesta keväällä 1930 ja valitsi tilalle Väinö Hannulan.
Joona Mielonen
Joona Pekka Mielonen (s. 30. joulukuuta 1985 Kotka) on suomalainen apulaisohjaaja ja näyttelijä. Mielonen tuli tunnetuksi suomalaisesta Salatut elämät -televisiosarjasta, jossa hän esitti Kasper Koposen roolin. Hän tuli mukaan kuvauksiin vuonna 2002, mutta jäi hyvin pian pois sarjasta. Alkuvuonna 2004 Mielonen palasi sarjan kuvauksiin, ja näytteli sarjassa vuoteen 2005, jonka jälkeen hän poistui sarjasta lopullisesti. Mielonen on näytellyt vuosina 2000–2001 sarjassa Pertsa ja Kilu toista pääosaa.
Uno Nurminen
Nurmisella oli luottamustehtäviä muun muassa SDP:n Uudenmaan piirijärjestössä (pj), Helsingin työväen säästöpankin hallituksessa (pj), VR:n työaikalautakunnassa (pj) ja Valtion ravitsemuskeskuksen johtokunnassa (pj). Hän kuului myös Säästöpankkien keskusosakepankin hallintoneuvostoon, Suomen Ammattijärjestön toimikuntaan, SAK:n työvaliokuntaan ja Työterveyslaitoksen johtokuntaan.
Joona Mielonen
Mielonen valittiin kunnallisvaaleissa 2012 Kotkan kaupunginvaltuuston jäseneksi Vasemmistoliiton listalta. Aiemmin hän oli toiminut lyhyen aikaa SDP:n kolmantena varavaltuutettuna kunnallisvaalien 2004 jälkeen ja ollut Vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa.
Keväästä 2004 Mielonen on julkaissut Mikseri.netissä, Molo Hasardi -nimisessä yhtyeessä, rallahtavaa musiikkia. Yhtyeen alkuna pidetään ”Seppo Paananen” -kappaletta.
Ralph Sampson
thumb|right|Ralph Sampson Ralph Lee Sampson (s. 7. heinäkuuta 1960) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija. Hän syntyi Harrisonburgissa, Virginiassa, ja pelasi NBA:ssa vuosina 1983–1992. Hän on peräti 2,24 metriä pitkä. Sampson valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 2012.
Xi’an
Xi’an (kiinaksi: 西安, pinyin: Xī'ān) on Shaanxin maakunnan pääkaupunki Kiinassa. Xi’an on ollut keisarillinen pääkaupunki yli tuhannen vuoden ja 13 dynastian ajan. Kaupungin loiston aika sijoittuu Sui- ja Tang-dynastian ajalle, jolloin Xi’an oli silkkitien alkupiste. Xi’an oli maailman suurin kaupunki, rikas ja kulttuuriltaan kansainvälinen. Xi’ania kutsuttiin aikaisemmin nimellä Chang’an (yksink.: 长安, perint.: 長安, pinyin: Cháng'ān). Nykyisin siellä asuu asukasta.
Maantiede
Xi’an sijaitsee Kiinan keskiosassa. Kaupunkia rajaavat Qinling-vuoristo etelässä ja Weijoki pohjoisessa.
Ilmasto
Xi’anissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan keskileveysasteiden aroilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on viileää ja kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 14 °C ja keskimääräinen sademäärä 550 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on syyskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 6 millimetriä.
Historia
Kaupungin perustamisaikana pidetään vuotta 202 eaa., kun Han-dynastian hallitsija Liu Bang perusti Chang'anin pääkaupungikseen. Tätä ennen alueella olivat sijainneet myös Zhou- ja Qin-dynastian pääkaupungit. Vuonna 194 eaa. alettiin rakentaa kaupungin ensimmäistä muuria. Tämä saatiin valmiiksi neljän vuoden kuluttua.
Vuonna 582 Sui-dynastian hallitsija käski rakentaa uuden pääkaupungin (Daxing, 大興) hieman kaakkoon vanhasta Han-dynastian aikaisesta sijainnista. Uuden kaupungin pinta-ala oli 84 km² ja pääkatu oli 155 metriä leveä ja se olikin aikansa suurin kaupunki maailmassa. Kaupungin nimi vaihdettiin Chang'aniksi Tang-dynastian aikana.
Tang-dynastian lopulla vuonna 904 kaupunki tuhoutui suurimmalta osaltaan ja asukkaat pakotettiin muuttamaan uuteen pääkaupunkiin Luoyangiin. Vain pieni osa kaupungista jäi asutuksi. Ming-dynastia rakensi uuden muurin Chang’anin vain 12 km² peittäneen alueen ympärille.
Nähtävyydet
Xi’anin alueen kuuluisin nähtävyys on ehdottomasti esikaupungista 40 kilometriä itään sijaitseva terrakotta-armeija. Yhdistyneen Kiinan ensimmäinen keisari Qin Shi Huangdi rakennutti itselleen mausoleumin ja tätä vartioimaan 8 099 hahmon armeijan.
Rodoksen kolossi
pienoiskuva|[[Martin Heemskerckin kolossia esittävä maalaus.]] Rodoksen kolossi (<  <, kolossos, 'suuri patsas') oli valtava auringonjumala Heliosta esittävä patsas Rodoksen saarella. Se oli yksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Xi’an
Hallintoalueet
thumb|300px|left|Xi'anin hallinnollinen jako. Xi'anissa on yhdeksän kaupunkipiiriä ja neljä piirikuntaa. Kaupunkipiirit ovat: Baqiao (5), Beilin (4), Chang'an (9), Lianhu (2), Lintong (8), Weiyang (1), Xincheng (3), Yanliang (7) ja Yanta (6). Piirikunnat ovat: Gaoling (13), Huxian (12), Lantian (10) ja Zhouzhi (11).
Liikenne
Xi’anin metron ensimmäinen linja avattiin syyskuussa 2011. Nykyään (2015) metrossa on käytössä kaksi linjaa ja kaupungin metroverkkoon on suunniteltu kaikkiaan kuusi linjaa.
Rodoksen kolossi
Kuvaus
Kolossin on yleensä väitetty seisoneen sataman suulla hajareisin. Se olisi kuitenkin vaatinut patsaalta yli 120 metriä jänneväliä. Väite onkin luultavasti jonkun 1400-luvulla eläneen pyhiinvaeltajan mielikuvitusta. Luultavammin patsas seisoi kauempana tasaisella maaperällä marmorialustalla. Toisten lähteiden mukaan patsas seisoi sataman aallonmurtajalla.
Roomalainen kirjailija Plinius vanhempi kertoi Rodoksen kolossin olleen niin suuri, että ”harvojen käsivarret yltävät sen peukaloiden ympäri ja sen sormetkin ovat isommat kuin useimmat muut patsaat”.
Xi’an
Liikenne
Xi’an Xianyangin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Xianyangin kaupungissa noin 47 kilometrin päässä Xi’anin keskustasta.
Rodoksen kolossi
Historia
Rodoksen kolossi oli kiitollisuudenosoitus Rodoksen suojelusjumalalle, auringonjumala Heliokselle. Rodoslaiset uskoivat Helioksen pelastaneen heidät Syyrian hallitsijan Demetrios Poliorketeen piirityksestä vuodelta 305 eaa. He halusivat rakentaa jumalalleen muistomerkin ja saivat kolossiin rahat myymällä piirityskoneet, jotka Demetrios oli vetäytyessään jättänyt.
Antiikin kirjailijan Filon Bysanttilaisen mukaan arkkitehti Khares Lindoslainen valoi vuonna 294 eaa. alkaen kolossin paikalla, mutta osina. Ensin valettiin jalkaterät, ja ne asetettiin paikoilleen valkoiselle marmorijalustalle. Seuraavaksi valettiin alaraajat, jotka asetettiin paikoilleen muottien avulla. Seuraavaksi tehtiin vartalo ja lopulta pää. Kolossi oli sisältä ontto, mutta sitä tuettiin sisältä päin rautakehikolla, jonka painona käytettiin kiviä.
Kolossin rakentaminen vei paljon pronssia ja saaren vaaditut metallivarat olisivat ehtyneet, mutta Rodos oli merkittävä kauppapaikka ja rodoslaiset ostivat ulkomaalaisilta pronssia. Pronssia saatiin kuitenkin niin vähän, että kolossia saatiin jatketuksi vuosittain enintään 2,5 metriä.
Kolossi valmistui joko vuonna 290, 282 tai 280 eaa. Se tuhoutui jo vuoden 227 eaa. (tai 226 eaa. tai 224 eaa.) maanjäristyksessä. Kolossin polvet pettivät ja se romahti hajoten kappaleiksi. Egyptin hallitsija Ptolemaios III lupasi jälleenrakentaa patsaan, mutta Delfoin oraakkeli varoitti rodoslaisia ja kielsi rakentamasta patsasta uudelleen. Rodoksen kolossi lepäsi miltei 900 vuotta raunioina ja siitä tuli suosittu matkakohde. Romahtaneenakin se oli vaikuttava näky.
Vuonna 654 jaa. arabit valtasivat Rodoksen ja myivät patsaan jäännökset syyrialaiselle juutalaiskauppiaalle. Kauppias kuljetti patsaan 900 kamelin selässä kotiinsa ja myi ne eteenpäin. Tämän vuoksi Rodoksen kolossin jäännöksiä ei ole löydetty.
Kirakkajoen valuma-alue
Kirakkajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.6) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 470,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,45 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kirakkakönkään voimalaitos.
Aguascalientes (kaupunki)
Kaupungin alueella asui vuonna 2014 noin 766 400 asukasta, vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli vähän yli 722 000 ja sen suurkaupunkialueella arvioidaan elävän yli 915 000 henkeä (2012). Se on yksi Meksikon nopeimmin kasvavia kaupunkiseutuja.
Kaupunki perustettiin 1575 ja sai kaupunkioikeudet 1661. Kun Aguascalientesista tuli osavaltio 1840-luvulla, Aguascalientesista tuli sen pääkaupunki.
Nissanin suuri tehdas on ollut Aguascalientesissa vuodesta 1961. Se työllistää 9 800 henkeä. Myös Texas Instrumentsilla ja Flextronicsilla on kaupungissa tehtaat.
SMS Cöln (1909)
SMS Cöln oli Saksan keisarikunnan laivaston Kolberg-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Satakunnan Sanomat
thumb|400px|Satakunnan Sanomien nimiö vuodelta 1917. Satakunnan Sanomat oli Porissa vuosina 1907–1917 ilmestynyt sanomalehti. Se yhdistyi syksyllä 1917 Satakunta-lehden kanssa, joka alkoi vuoden 1918 alusta ilmestyä nimellä Satakunnan Kansa. Satakunnan Sanomat oli nuorsuomalaisten äänenkannattaja.
Historia
Satakunnan Sanomien perustamista alettiin suunnittelmaan ensimmäistä kertaa vuonna 1905. Porissa ilmestyi jo Kansalainen-niminen suomenmielinen lehti, mutta sitä ei pidetty tarpeeksi laadukkaana ja riittävän aattellisesti toimitettuna. Keväällä 1906 perustettiin lehden julkaisijaksi Lounas-osuuskunta, joka otti nimensä kaupungissa vuosina 1887–1892 ilmestyneestä sanomalehdestä. Satakunnan Sanomien Tampereella painetut näytenumerot ilmestyivät marras-joulukuussa ja lehden ensimmäinen varsinainen numero julkaistiin 4. tammikuuta 1907. Se painettiin lehden omassa kirjapainossa, joka sijaitsi Nikolainkadulla (nyk. Valtakatu). Lehden toimitilat kirjapainoineen tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1913. Toimitus siirtyi tämän jälkeen Nikolainkadun varrelle samalle tontille, jossa myöhemmin jatkettiin Satakunnan Kansan tekemistä aina heinäkuuhun 2009 saakka.
Kolmasti viikossa (keskiviikko, perjantai, sunnuntai) ilmestynyt Satakunnan Sanomat päätettiin syksyllä 1917 yhdistää niin ikään kolme kertaa viikossa ilmestyvään Satakuntaan, jotta kaupunkiin saatiin uusi seitsenpäiväinen sanomalehti. Myös lehtiä julkaisseet Osakeyhtiö Satakunta ja Lounas-Osakeyhtiö fuusioituivat samalla Satakunnan Kirjateollisuudeksi. Viimeinen Satakunnan Sanomien numero ilmestyi 23. joulukuuta 1917. Lehden levikki oli suurimmillaan vuonna 1915, jolloin se oli 5 500.
Toimittajia
Lehden ensimmäinen vastaava toimittaja oli opettaja ja kunnallisneuvos Mikko Latva. Hänen jälkeensä päätoimittajan tehtävää hoitivat myöhemmät kansanedustajat Arvo Inkilä ja Frans Härmä sekä Antero Lamminen, joka jatkoi vielä Satakunnan Kansan päätoimittajana 35 vuoden ajan. Muita tunnettuja lehdessä työskennelleitä toimittajia ja avustajia olivat Mikko Saarenheimo, Eeli Granit-Ilmoniemi, J. N. Vainio, Artur Hammarström, Bruno Malmio ja Eino Salmelainen.
Soidenlampi (Jyväskylä, Taka-Keljo)
Soidenlampi on Keski-Suomessa Jyväskylän Taka-Keljossa sijaitseva lampi tai pieni järvi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Soidensuon pohjoispuolella Soidenmäen juurella. Soidensuo on tiheästi ojitettu ja sen ojat laskevat järveen. Soidenmäen takana sijaitsee jätteenkäsittelylaitos. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,19 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Lammen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi suomaata ja metsämaata. Järvi on autio.
Luontoarvoja
Kävelypolut kiertävät järven rantoja ja sen länsirannalla on nuotiopaikka.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 203,0 metriä mpy. Siihen on johdettu useita suo-ojia. Sen laskuoja Mäyräoja lähtee sen pohjoispäästä, saa lisävettä Mustalammesta ja laskee 2,7 kilometrin päässä päästään Köhniöjärveen. Ojalle tulee matkalla pudotusta 76,9 metriä ja se virtaa Mäyrämäen läpi.
Martinus IV
thumb|200px|Paavi Martinus IV.n vaakuna. Martinus IV (n. 1210–1285), alkuperäinen nimi: Simon de Brie, oli paavina 22. helmikuuta 1281 – 29. maaliskuuta 1285. Hän syntyi Ranskassa, sai siellä pappiskoulutuksen ja työskenteli Rouenissa ja Toursissa. De Briestä tuli Ranskan kansleri vuonna 1260 ja seuraavana vuonna kardinaali ja paavillinen legaatti Ranskassa.
Anjoun Kaarle I sekaantui paavin valintaan vangitsemalla kaksi italialaista kardinaalia, joiden poissa ollessa de Brie voitti äänestyksen helposti. Kiitokseksi Martinus nimitti Kaarlen Roomaan senaattoriksi. Hän myös julisti Bysantin keisarin Mikael VIII Palaiologoksen kirkonkiroukseen, koska tämä oli Kaarlen suunnitelmien tiellä. Neljännestä ristiretkestä alkaen Kaarle oli haaveillut valtakunnan laajentamisesta itään.
Vuonna 1282 Kaarle syrjäytettiin Sisiliassa, ja suojelijaa vaille jäänyt Martinus joutui pakenemaan Roomasta. Hän vietti loppuelämänsä Perugiassa.
Friedrich Kaiser
Friedrich Kaiser (3. huhtikuuta 1814 Biberach – 6. marraskuuta 1874 Wien) oli itävaltalainen kirjailija, jonka teoksiin kuuluu 150 näytelmää, joista 70 ei koskaan julkaistu.
Kaiser aloitti työuransa virkamiehenä, mutta erosi virastaan vuonna 1838, jolloin hänen ensimmäiset näytelmänsä olivat jo esitetty Wienin Leopoldstädter-teatterissa. Vuonna 1840 Kaiser solmi sopimuksen teatterin johtajan kanssa ja kirjoitti teatterille lukuisi komedioita ja farsseja perinteiseen wieniläiseen Volksstück-tyyliin. Myöhäistuotannossaan hän käsitteli sosiaalisia ohjelmia kuten prostituutiota ja kirjoitti sotamarsalkka Ernst Gideon von Laudonia käsitelleen isänmaallisen näytelmän.
Keiser kirjoitti myös historialliset romaanit Ein Pfaffenleben (1872) ja Unter dem alten Fritz und Kaiser Joseph (1877).
Melusaaste
thumb|240px|Kertakäyttöiset [[korvatulpat, joiden avulla voi suojautua haitalliselta melulta.]]
Melusaaste on liian kovaa melua. Melu on ääntä, joka on terveydelle haitallista tai joka merkityksellisesti vähentää ympäristön viihtyisyyttä tai merkityksellisesti haittaa työntekoa. Melun voimakkuus ilmoitetaan desibeleinä. Liika altistuminen melusaasteelle saattaa aiheuttaa tinnitusta.
Lainsäädäntöä
thumb|240px|Omatekoinen ajoneuvolla meluamisen kieltävä kyltti. Melulähteille on työkäytössä määritelty melurajat, joita työkone ei saisi ylittää. Työlainsäädännössä on määritelty aikarajoja työntekijän melusaasteelle altistumiselle.
Euroopan unionin ympäristömeludirektiivin (2002/49/EY) tarkoituksena on vähentää ja ehkäistä ympäristömelun aiheuttamia haittoja. Direktiivi edellytti muun muassa meluselvityksen ja meluntorjunnan toimintasuunnitelman laatimista. Suomessa direktiivi toteutuu osana ympäristönsuojelulakia (27.6.2014/527, esim. 151§–153§).
Melusaasteen lähteitä
Melusaastetta syntyy esimerkiksi liikenteestä ja työkoneista sekä äänekkäistä tapahtumista kuten ulkoilmakonserteista. Melusaastetta voi syntyä myös teollisuuslaitoksista (kuten tuulivoimaloista, kivimurskaamoista), työkoneista (kuten satamien ja muiden toimipisteiden lastinkäsittelylaitteet), yksittäisistä koneista ja laitteista (kuten lehtipuhaltimista, raivaus- ja moottorisahoista, ilmastointilaitteista), vesipumpuista) ja muista melulähteistä. Työkoneiden melu synnyttää haittaa myös laitteen käyttäjälle, jos melun lähde on lähellä koneenkäyttäjän kuulojärjestelmää.
Meluhaittojen vähentäminen
thumb|240px|[[Peltorin Optime III-kuulosuojain]] Melusaasteen haittavaikutuksia vähennetään melusaastetta aiheuttavien lähteiden äänen vaimennusta. Esimerkkinä ulkoisesta suojauksesta ovat liikenteen meluhaittojen ehkäisyyn meluaidat ja -vallit. Haittavaikutuksia vähennetään myös ihmisten kuuloa suojaavilla kuulonsuojaimilla. Kuulosuojaimia on olemassa korvien päälle sijoitettavia kuppimaisia suojuksia ja korvakäytävään sijoitettavia korvatulppia.
Laindäädännöstä ja toimintasuunnitelmista huolimatta esimerkiksi ympäristömelulle altistuminen ei ole alkuvuonna 2014 julkaistun selvityksen mukaan Suomessa vähentynyt.
James Blake
James Blake (s. 28. joulukuuta 1979 Yonkers, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän oli parhaimmillaan kaksinpelin maailmanlistalla neljäntenä marraskuussa 2006.
Blake ylsi vuoden 2006 päättäneessä Masters Cupissa loppuotteluun, jossa hän hävisi Roger Federerille luvuin 6–0, 6–3, 6–4. Samana vuonna hän voitti viisi ATP-turnausta. Koko ammattilaisurallaan hän on voittanut kymmenen kaksinpeli- ja seitsemän nelinpeliturnausta. Grand Slam -turnauksissa hän on parhaimmillaan selviytynyt puolivälieriin Yhdysvaltain avoimissa vuosina 2005 ja 2006 sekä Australian avoimissa vuonna 2008.
Blake ilmoitti lopettavansa uransa vuoden 2013 Yhdysvaltain avoimiin.
Blokland
Blokland on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Panagiótis Fasoúlas
Panagiótis Fasoúlas (s. 12. toukokuuta 1963, Thessaloniki) on kreikkalainen koripalloilija ja Panhelleenisen sosialistiliikkeen poliitikko. Hänestä tuli Pireuksen pormestari 15. lokakuuta 2006.