cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruth Prawer Jhabvala
Ensimmäiset romaanit Intiassa
Jhabvala omaksui nopeasti intialaisen kulttuurin ja alkoi kirjoittaa näkemästään ja kokemastaan. Hänen neljä ensimmäistä romaaniaan kertoivat kaikki kaupunkilaistuneista keskiluokan delhiläisperheistä. Hänen ensimmäinen romaaninsa To Whom She Will ilmestyi Britanniassa 1955 ja Yhdysvalloissa seuraavana vuonna nimellä Amrita. Hän sai sen julkaistua Britanniassa lähetettyään käsikirjoituksen äidilleen, joka lähetti sen useille brittikustantajille. Hänen neljäs romaaninsa The Householder (1960) herätti tuottaja Ismail Merchantin ja ohjaaja James Ivoryn kiinnostuksen. He olivat niin kiinnostuneita romaanista, että lensivät Delhiin tapaamaan Jhabvalaa. Vaikka Jhabvala olikin alkuun melko haluton tekemään romaanistaan elokuvakäsikirjoitusta, Merchant ja Ivory onnistuivat suostuttelemaan hänet urakkaan. The Householderista alkoi Jhabvalan pitkä yhteistyö Merchantin ja Ivoryn kanssa.
Jhabvalan romaanien teema muuttui hänen vierailtuaan 1960 ensimmäisen kerran Britanniassa Intiaan muuton jälkeen. Hänen seuraava romaaninsa Get Ready for Battle (1962) ei ollut enää komedia vaan paljon synkempi kuvaus Intian yhteiskunnallisista ongelmista. Seuraavien romaaniensa ja novellikokoelmiensa aikana Jhabvalan kiinnostus siirtyi itse Intiasta enemmän eurooppalaisiin Intiassa. Hän sai vuonna 1975 ilmestyneestä teoksestaan Kuumuus ja kiihko Booker-palkinnon. Sekin käsitteli eurooppalaisia Intiassa, mutta siinä näkyy myös Jhabvalan intertekstuaalinen kiinnostus E. M. Forsterin romaaniin Matka Intiaan.
Vihreä liitto
Puolue näkee juuriensa olevan ”1980-luvun alun vihreässä liikehdinnässä, jossa oli mukana ympäristöaktivisteja, feministejä, vammaisjärjestöjen edustajia sekä ’vaihtoehtokulttuurien’ ihmisiä”. Ympäristökysymyksissä puolue on painottanut erityisesti ilmastonmuutosta ja luontokatoa. Puolueen päihdepolitiikka on vapaamielinen. Suomalaisista poliittisista puolueista puolueen kannatusprofiili on verrattain nuorta.
Ruth Prawer Jhabvala
Romaani- ja elokuvakäsikirjoittajana Yhdysvalloissa
Kirjottaessaan romaania Kuumuus ja kiihko Jhabvala sairastui keltatautiin ja kärsi vakavista astmakohtauksista, jotka johtuivat Delhin saasteisesta ilmasta. Jhabvala muutti sitten New Yorkiin. Hän asui yli vuosikymmenen ajan eri mantereella kuin miehensä, joka kuitenkin muutti lopulta itsekin Yhdysvaltoihin. Ismail Merchantista ja James Ivorystä tuli Jhabvalan sijaisperhe, sillä he kaikki asuivat samassa rakennuskompleksissa. Heidän yhteistyöstään syntyivät seuraavaksi elokuvat Eurooppalaiset (1979) ja Bostonilaiset (1984). Valtavirtaan kolmikko nousi E. M. Forsterin romaaniin perustuvasta elokuvasta Hotelli Firenzessä (1986), josta Jhabvala sai parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarin. Toisen Oscarinsa Jhabvala sai jälleen Forsterin romaaniin perustuvasta elokuvasta Talo jalavan varjossa (1992), ja kolmannen ehdokkuutensa hän sai Kazuo Ishiguron Booker-palkittuun romaaniin perustuvasta elokuvasta Pitkän päivän ilta.
Vihreä liitto
Kesällä 2023 vihreillä oli 8 079 jäsentä. Puolueella on eduskunnassa 13 kansanedustajaa. Euroopan parlamentin jäseniä kaudella 2019–2024 on kolme.
Ruth Prawer Jhabvala
Romaani- ja elokuvakäsikirjoittajana Yhdysvalloissa
Jhabvala jatkoi elokuvakäsikirjoitusten lisäksi romaanien kirjoittamista. Hänen seuraavissa romaaneissaan näkyy hänen muuttonsa Yhdysvaltoihin. Jhabvalan neljä seuraavaa romaania sijoittuvat pääosin Yhdysvaltoihin, ja ne käsittelevät samaa tunnetta, jota monet kaukana kotimaastaan asuvat tuntevat. Vuonna 2004 ilmestynyt My Nine Lives on näennäisomaelämäkerrallinen romaani, jossa Jhabvala tietoisesti sekoittaa omaelämäkerran ja fiktion rajoja. Jhabvala oli yhdysvaltalaistunut myös kansalaisuudeltaan vuodesta 1986, jolloin hän sai myös Yhdysvaltojen kansalaisuuden.
Monitoteutuvuus
thumb|240px|Havainnollistus monitoteutuvuudesta. M tarkoittaa henkistä ja P fysikaalista tilaa. Kuvassa useampi kuin yksi P toteuttaa yhden M:n, mutta ei kääntäen. Kausaaliset suhteet tilojen välillä on havainnollistettu nuolin (M1 \rightarrow M2, jne.). Monitoteutuvuus (moninainen toteutuvuus, vaihteleva toteutuvuus ) tarkoittaa mielenfilosofiassa ajatusta siitä, että samat henkiset tilat, tapahtumat tai ominaisuudet voivat toteutua erilaisten fysikaalisten tilojen, tapahtumien tai ominaisuuksien kautta mahdollisesti hyvinkin erilaisissa organismeissa tai fysikaalisissa rakenteissa. Ihmisten lisäksi mielenfilosofisessa kirjallisuudessa mainitaan usein esimerkkeinä muun muassa muut eläinlajit, biokemialtaan maan asujaimistosta poikkeavat ulkoavaruuden oliot sekä sähkömekaaniset järjestelmät, kuten tietokoneet.
Vihreä liitto
Vihreän liiton synty ja alkuvaiheet
Vihreää liittoa edeltäneen vihreän liikkeen voi konkreettisesti sanoa saaneensa alkunsa Koijärveltä ja Helsinki-liikkeestä 1970- ja 1980-luvuilla. Molempiin osallistui merkittävä määrä vihreiden perustajajäseniä ja nykyisiä vaikuttajia, kuten Osmo Soininvaara, Pekka Sauri ja Heidi Hautala.
Monitoteutuvuus
Ajatus monitoteutuvuudesta on alun perin Hilary Putnamin 1960-luvulla kehittämä, ja suuntautui tuolloin vallalla ollutta tyyppi-identiteettiteoriaa vastaan. Jälkimmäisen mukaan henkiset tilat ovat suoraan tyyppi-identtisiä aivotilojen kanssa. Tämän seurauksena millään toisenkaltaisella olennolla, jolla on erilaiset aivot kuin meillä, ei voi olla samanlaisia henkisiä tiloja kuin meillä on. Putnamin lisäksi monitoteutuvuuteen perustuvia argumentteja on kehitellyt myös mm. Jerry Fodor. Monitoteutuvuutta on kutsuttu 1900-luvun loppupuolen analyyttisen filosofian yhdeksi vaikutusvaltaisimmista argumenteista, muun muassa siksi, että tyyppi-identiteettiteorian on katsottu alkuperäisessä muodossaan kumoutuneen sen vuoksi. Tilalle Putnamin ja Fodorin monitoteutuvuusargumentit synnyttivät funktionalismina tunnetun teorian. Funktionalismin mukaan henkinen tila ei määrity sen mukaan, minkälainen fysikaalinen tila sen toteuttaa, vaan sen perusteella, minkälainen funktionaalinen eli toiminnallinen rooli sillä on siinä kognitiivisessa järjestelmässä, jonka osa se on.
Ruth Prawer Jhabvala
Romaani- ja elokuvakäsikirjoittajana Yhdysvalloissa
Jhabvalan yhteistyö Merchantin ja Ivoryn kanssa alkoi saada 1990-luvulla hieman keskustelua herättäneitä teemoja. Picasson perikunta vastusti elokuvaa Vuodet Picasson kanssa (1995), eikä antanut elokuvalle lupaa maalauksien näyttämiseen. Jhabvalan omaa alkuperäistä käsikirjoitusta elokuvaan Pariisissa kaikki on toisin puolestaan syytettiin historian vääristelystä ja rasismista. Jhabvalan viimeiset yhteistyöt Merchant Ivory Productionsin kanssa olivat Henry Jamesin romaaniin perustuva Kultainen malja (2001) ja Diane Johnsonin romaaniin perustuva La Divorce – avioero ranskalaisittain. Merchantin kuoleman jälkeen Ivory ja Jhabvala tekivät vielä yhteistyötä elokuvassa The City of Your Final Destination (2009).
Vihreä liitto
Vihreän liiton synty ja alkuvaiheet
Osmo Soininvaara on myöhemmin muistellut, että vihreän liikkeen synnyn taustalla oli suuressa määrin Suomessa 1970-luvulla vallinnut henkinen ilmapiiri. Opiskelijanuorisolla oli halua yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen, mikä olisi luonnollisesti kanavoitunut yliopistojen ylioppilaskuntien kautta. Tuolloin elettiin kuitenkin suomettumisen synkimpiä aikoja, ja voimansa tunnossa olleet taistolaiset olivat solutustaktiikallaan vallanneet ylioppilaskunnat ja lukuisat kansalaisjärjestöt ja Soininvaaran mukaan tällä tavoin merkittävästi tukahduttaneet keskustelua yhteiskunnallisista epäkohdista. Soininvaara itse oli toiminut Luonto-Liitossa ja Liberaalisen kansanpuolueen nuorisojärjestössä Nuorliberaaleissa. Soininvaaran mukaan varsinainen vihreän liikkeen perustamiseen johtanut verkosto syntyi nimenomaan Koijärvellä kevään ja kesän 1979 aikana.
Monitoteutuvuus
Tässä funktionalismi on tukeutunut juuri ajatukseen monitoteutuvuudesta. Funktionalismi on tarpeeksi abstraktilla tasolla, jotta se mahdollistaa monitoteutuvuuden. Näin funktionalismin voi nähdä vapauttaneen fysikalistisen mielenfilosofian tyyppi-identiteettiteoriaan liittyvästä ”lajišovinismista”. Tämän vuoksi se on ollut vetoava argumentti niille, jotka ovat halunneet omaksua fysikalismin ilman, että henkiset tilat tulisi rajoittaa pelkästään ihmisiin tai niihin eläinlajeihin, joilla on kaltaisemme aivot.
Ruth Prawer Jhabvala
Romaani- ja elokuvakäsikirjoittajana Yhdysvalloissa
Jhabvala kuoli huhtikuussa 2013 kotonaan Manhattanilla. Ohjaaja James Ivoryn mukaan Jhabvalan kuolinsyynä oli keuhkosairaus.
Vihreä liitto
Vihreän liiton synty ja alkuvaiheet
Vihreä liike toimi aluksi verkostona ja liikkeenä, eikä sillä ollut yhtä organisaatiota. Tässä muodossa se onnistui myös saamaan kaksi kansanedustajaa vuoden 1983 vaaleissa: Kalle Könkkölän ja Ville Komsin.
Monitoteutuvuus
Myöhemmin myös funktionalismia itseään on kritisoitu monitoteutuvuuteen perustuen ja se on menettänyt suosiotaan. Joka tapauksessa anglo-amerikkalaisessa mielenfilosofiassa vallalla on antireduktionistinen ajattelu, joka hyödyntää monitoteutuvuutta yhtenä keskeisenä argumenttinaan. Funktionalismin tilalle on siis tullut eräänlainen geneerinen psykofyysinen antireduktionismi.
Vihreä liitto
Vihreän liiton synty ja alkuvaiheet
Huomattavan moni vihreisiin siirtyneistä vaikuttajista, kuten Koijärven toimintaan osallistuneet Terhi Nieminen ja Anneli Kivitie, oli vaikuttanut aikaisemmin Liberaaleissa; toisaalta vihreiden syntyminen ajoittui osuvasti aikaan, jolloin Liberaalit yhdistyi Keskustapuolueeseen. Moni liberaali siirtyi vähitellen tämän vuoksi kannattamaan myöhemmin vihreitä, muiden muassa oikeusministeri Paavo Nikula.
Monitoteutuvuus
Jaegwon Kim on käsitellyt monitoteutuvuuden ja reduktionismin välistä suhdetta. Hänen mukaansa monitoteutuvuus on usein esiintynyt reduktionismia koskevassa mielenfilosofisessa keskustelussa ilman vahvaa haastajaa. Se on usein nähty argumenttina, joka kumoaa psykofyysisen reduktionismin kokonaan, koska sen on usein katsottu osoittavan, että reduktionismi on liian vahva väite. Muun muassa psykologian, kielitieteen ja yhteiskuntatieteiden korkeamman tason toiminnalliset kuvaukset on nähty sellaisina, että ne eivät ole kuvattavissa fysikaalisesti. Monitoteutuvuudesta on tullut ikään kuin ”perittyä viisautta” jota ei kyseenalaisteta, ja antireduktionismista on tullut ”oikeaoppinen” kanta, joka on saattanut reduktionismin kannattajat huonoon valoon.
Sopeutumisvalmennus
Teoriatausta
Sopeutumisvalmennus heijastaa käsitteenä ja kuntoutuskäytäntönä kulloisiakin käsityksiä ihmisen identiteetistä, sosiaalisesta vuorovaikutuksesta, elämänhallinnasta ja hyvinvoinnista. Toiminnan kehityksen alkuaikoina, 1960-luvulla, esillä olivat sekä psykodynaamisesti että behavioristisesti sävyttyneet käsitykset sairaudesta ja vammaisuudesta sekä niiden aiheuttamista yksilöllisistä ja yhteisöllisistä kehityshaasteista. Terveyden sosiologia, esimerkiksi Talcott Parsonsin sairaan roolin käsite, ja psyykkisen stressin teoriat muodostivat sopeutumista koskevan ajattelun yhden rajapinnan. Sitä täydensivät yhteiskunnan demokraattisen kehityksen ja yksilön henkisen kasvun odotukset. Vammaisuuden ja pitkäaikaisen sairauden kielteisten vaikutusten eliminoimiseen luotettiin varsinkin osallistavan yhteisöllisen kehityksen kautta.
Monitoteutuvuus
Kimin oma teesi on, ettei monitoteutuvuudesta kuitenkaan seuraa väistämättä reduktionismin kumoutumista. Hän painottaa, että jos jollakin asialla on fysikaalinen toteutus, koko idea on tällöin siinä, että tämä asia (sen ominaisuudet ja siihen liittyvät säännönmukaisuudet) voidaan tällöin selittää fysikaalisesti eli redusoida fysikaaliseen. Tästä seuraa, että jos jokin henkinen tila toteutuu useissa fysikaalisissa rakenteissa, tällöin henkiselle tilalle vain on olemassa useita erilaisia reduktioita. Kim kannattaa siis useita lokaaleja eli paikallisia reduktioita yhden globaalin reduktion sijaan. Hänen mukaansa tällainen paikallinen reduktionismi vastaa monessa suhteessa funktionalismia.
Vihreä liitto
Ensimmäiset vuodet puolueena
1980-luvun puolivälissä kasvoi halu ja tarve organisoitua. Vuonna 1987 perustettiin Vihreä liitto useiden järjestöjen kattojärjestöksi, mutta siitä ei ollut tarkoitus tehdä puoluetta. Puolueeksi järjestäytymisellä oli kuitenkin tukea, ja erityisesti tiukat, niin sanotut ekovihreät alkoivat perustaa puoluetta, joka keskittyisi puhtaasti ekologisiin asioihin. Tämä johti maltillisempien toimijoiden järjestäytymiseen ja jopa kilpailevien yhdistysten perustamiseen samoille paikkakunnille. Vihreän liiton kokouksessa Tampereella helmikuussa 1988 päätettiin rekisteröitymisestä puolueeksi, ja Vihreä liitto merkittiin oikeusministeriön puoluerekisteriin 9. elokuuta samana vuonna.
Sopeutumisvalmennus
Teoriatausta
Sopeutumisvalmennuksen teoriataustasta erottuu suomalaisessa kontekstissa ruotsalaisen psykologin Johan Cullbergin teos ”Tasapaino järkkyessä”, joka puolestaan perustui amerikkalaisen kriisi- ja preventioteorian klassikoihin Erich Lindemannin ja Gerald Caplanin tutkimuksiin.
Jouluevankeliumi
thumb|250px|[[Mikael Toppelius|Mikael Toppeliuksen maalaus Kempeleen vanhassa kirkossa.]]
Jouluevankeliumiksi sanotaan Raamatun Luukkaan evankeliumin toisen luvun alku­osaa (jakeet 1–20). Siinä kerrotaan Jeesuksen syntymästä, enkelien ilmoituksesta paimenille Kristuksen syntymästä, paimenten vierailusta Jeesuksen seimen äärellä sekä paimenten levittämästä ilosanomasta, mitä enkelit olivat heille kertoneet tästä lapsesta.
Kyseinen evankeliumiteksti luetaan Suomen ev. lut. kirkon evankeliumikirjan mukaan jouluna, jouluyön jumalanpalveluksessa (jakeet 1–14) sekä jouluaamun jumalanpalveluksessa (jakeet 1–20). Sen pohjalta tehdään jouluseimiasetelma. Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin ja viimeisten vuosien aikana myös Pohjois-Eurooppaan. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto.
Sopeutumisvalmennus
Teoriatausta
Sanaa sopeutumisvalmennus on aina vieroksuttu siinä nähdyn passiivisuuden ja alistuneisuuden takia. Parempaa sanaa ei kuitenkaan löytynyt ennen kuin 1990-luvulla erilaiset ”empowerment” –käsitteestä johdetut käsitteet – (täysi)valtaistuminen, voimaantuminen, sosiaalinen vahvistaminen - valtasivat alan retoriikan. Viime aikoina sopeutumisvalmennuksen ja osaltaan muunkin hoidon ja kuntoutuksen keskeiseksi vaikutusmekanismiksi on noussut vertaistuki.
Ohjaavia periaatteita
Sopeutumisvalmennus ei ole psykoterapiaa eikä se ole myöskään minkään sosiaali- ja terveydenhuollon ammattihenkilön (lääkäri, sairaanhoitajat, sosiaalityöntekijät, psykologit, fysio- tai toimintaterapeutit) antamaa ohjausta ja neuvontaa. Koska sopeutumisvalmennuksen antamiseen valmistavaa ammattikoulutusta ei ole, sopeutumisvalmennus tulee määritellyksi tavoitteensa ja sisältönsä kautta. Sopeutumisvalmennuksen ammatillisuus jää avoimeksi, mikä voi olla joustavuudessaan hyvä asia, mutta samalla sopeutumisvalmennuksen saatavuuden varmistaminen palvelujen yleisessä kilpailutilanteessa saattaa jäädä tappiolle.
Sopeutumisvalmennus Suomessa
Stakesin ja Suomen kuntaliiton yhdessä laatima kuntoutuspalveluluokitus sisältää toimenpiteiden alaluokan R31 Sopeutumisvalmennus: "Kuntoutujan, hänen perheensä ja lähiyhteisönsä valmentamista selviämään sairastumisen ja vammautumisen aiheuttamassa elämäntilanteessa. Tavoitteena on fyysisen, psyykkisen ja sosiaalisen toimintakyvyn edistäminen. Sopeutumisvalmennukseen kuuluu psykososiaalisen valmennuksen lisäksi myös muuta valmennusta (R3120-3160) kuntoutujan tarpeiden mukaisesti."
Sopeutumisvalmennuksen luokat:
Sopeutumisvalmennuksen historiaa Suomessa
Tiettävästi ensimmäinen sopeutumisvalmennuksen nimellä järjestetty kurssi oli Sokeain Keskusliiton (nykyisin Näkövammaisten Keskusliitto) vuonna 1963 järjestämä vastasokeutuneiden sopeutumis- ja harjoituskurssi. V. J. Sukselaisen johtama kuntoutuskomitea ehdotti että kuntoutuslainsäädäntöön otettaisiin yhtenä palveluna sopeutumisvalmennus, joten 60-luvun alkuvuosina asiasta on varmasti käyty laajempaakin keskustelua.
Kuntoutuslainsäädännön kokonaisuudistusta ei 1960-luvulla toteutettu ja sopeutumisvalmennus tuli vuonna 1946 säädettyyn invalidihuoltolakiin vuoden 1972 alusta. Siihen aikaan sosiaalihallitus, joka oli perustettu vuonna 1968, hallinnoi sopeutumisvalmennusta, jota vammaisjärjestöt järjestivät yleensä sairaus- tai vammaryhmittäisesti.
Vaikka se sisältyykin kaikkiin keskeisiin kuntoutusta ohjaaviin lakeihin, sopeutumisvalmennuksen asema julkisessa sosiaali- ja terveydenhuollossa on jäänyt marginaaliseksi. Esimerkiksi useimmissa Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin valmistelemissa Käyvän hoidon ohjeissa sopeutumisvalmennus mainitaan vain ohimennen, silloinkin kun käsitelty sairaus tai vamma edellyttäisi vahvaa biopsykososiaalista työotetta. Sopeutumisvalmennusta vastaava toiminta saatetaan myös hyväksyä jollakin toisella nimikkeellä, kuten esimerkiksi mielenterveyskuntoutujille suositellussa psykoedukaatiossa.
Sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä toimiva Valtakunnallinen vammaisneuvosto (VANE) toteaa Vammaispoliittisessa ohjelmassa vuodelta 1995, että ''”ohjelman päämääränä on luoda edellytykset vammaisten ihmisten täysivaltaistumiselle suomalaisessa yhteiskunnassa. Täysivaltaistumisella (empowerment) tarkoitetaan sitä, että vammaiset itse täysivaltaistavat itsensä. Tällöin mitkään muut tahot eivät mielivaltaisesti ohjaile heidän elämäänsä. Täysivaltaistumisen kautta jokaisella vammaisella ihmisellä on mahdollisuudet hyvään ja mielekkääseen elämään hänen omista kyvyistään ja tavoitteistaan lähtien. Hyvä ja mielekäs elämä sisältää valinnanvapauden ja itsemääräämisoikeuden toteutumisen. Tämän lisäksi se sisältää mahdollisuuden itsenäiseen elämään, tasavertaisuuteen ihmissuhteissa ja täyteen osallistumiseen. Se edellyttää myös kohtuullisen elämän perusedellytysten olemassaoloa. Vammaisen ihmisen kohdalla tasavertaiset mahdollisuudet hyvään ja mielekkääseen elämään toteutuvat vain, jos vammaisten ihmisoikeudet tunnistetaan ja tunnustetaan.”'' Tällaisen yleisen vammaispoliittisen tavoitteen tukemiseen osallistuu myös sopeutumisvalmennus.
Vihreä liitto
Ensimmäiset vuodet puolueena
Vaikka monet ekovihreät palasivat lopulta vuonna 1988 puolueeksi muuttuneeseen Vihreään liittoon, riitely aiheutti vihreille vaalitappion vuoden 1988 kunnallisvaaleissa. Nykyisin Vihreässä liitossa toimii valtakunnallinen ympäristöasioihin keskittynyt jäsenjärjestö Ekovihreät ry, joka perustettiin vuonna 1994.
Puolue kuitenkin toipui sisäisistä riidoistaan, ja eduskuntavaalit 1991 ja kunnallisvaalit 1992 olivat menestys. Esko Ahon hallituksen kaudella puolueesta muodostui lopullisesti yleispuolue: 1990-luvun alun lama siirsi ihmisten huomion arkisiin huoliin, joihin vihreidenkin oli otettava kantaa, kun kansakunta oli itsenäisyyden ajan pahimmassa talouskriisissä. Laman keskellä vuonna 1994 Osmo Soininvaara kirjoitti teoksensa Hyvinvointivaltion eloonjäämisoppi ja puheenjohtajana toiminut psykologi Pekka Sauri nosti esille muita aiheita ympäristöasioiden lisäksi.
Suomen EU-kansanäänestyksen jälkeen puoluehallitus määritteli vihreiden EU-periaatteita, joihin kuuluivat kansanvaltaisuuden ja kansalaisjärjestöjen vaikutusmahdollisuuksien turvaaminen, pohjoismaisen julkisuusperiaatteen käyttöönotto, tuki EU:n laajenemiselle Keski- ja Itä-Eurooppaan sekä ympäristöpolitiikan tukeminen talouden ja markkinoiden keinoin. Vihreät vaati Suomelle ympäristökomissaarin salkkua ja esittivät komissaariksi Sirpa Pietikäistä tai Matti Wuorta. Paavo Lipposen ensimmäisessä hallituksessa vihreät hyväksyi hallitusohjelman mukaisesti Suomen jäsenyyden Euroopan talous- ja rahaliitossa, vaikka kannattajien enemmistö oli kyselytutkimusten mukaan sitä vastaan.
Vuosina 1995–2011
Vuoden 1995 eduskuntavaaleissa vihreät koki lievän tappion menettäessään yhden kansanedustajan. Pääministeriksi noussut SDP:n Paavo Lipponen kokosi kuitenkin laajan sateenkaarihallituksen, jossa vihreät oli mukana. Ympäristö- ja kehitysyhteistyöministeri Pekka Haavistosta tuli Euroopan ensimmäinen vihreä ministeri.
Vuoden 1999 vaalit eivät heilauttaneet hallituksen asemaa, ja vihreät sai kaksi lisäpaikkaa. Puolue jatkoi Lipposen II hallituksessa kahdella ministerillä, jotka olivat Osmo Soininvaara ja Satu Hassi. Soininvaaran pesti kesti kaksi vuotta, sillä salkkujaossa vihreät jakoi peruspalveluministerin pestin puoliksi RKP:n kanssa.
Eduskunta hyväksyi 24. toukokuuta 2002 viidennen ydinvoimalan lupahakemuksen, minkä seurauksena vihreät päätti erota hallituksesta. Puolueen mukaan ydinvoimapäätös oli kestävän kehityksen vastainen, moraaliton ja riskialtis, kun uusiutuvaan energiaan perustuvat vaihtoehdot olisivat olleet turvallisempia ja ilmastonmuutoksen torjumisen kannalta tehokkaampia. Eropäätöksen seurauksena vihreitä syytettiin yhteistyökyvyttömyydestä. Puolueen mukaan hallituksesta lähtemättä jättäminen olisi kuitenkin antanut puolueesta kansainvälisen ”ekomerkin” ydinvoimalle. Ydinvoimakiistan pohjalla oli se, ettei hallitusohjelmassa ollut tarkkaa linjausta ydinvoiman lisärakentamisen suhteen.
Eduskuntavaaleissa 2003 vihreiden kannatus jatkoi nousuaan, ja puolue sai 14 kansanedustajaa mutta jäi oppositioon. Eduskuntavaaleissa 2007 vihreiden vaaliteemoina olivat ilmastonmuutos, köyhyys ja perustulo. Puolue nosti edelleen paikkamääräänsä eduskunnassa, kun valituksi tuli 15 vihreää. Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ehdolle asettunut puheenjohtaja Tarja Cronberg ei kuitenkaan päässyt eduskuntaan. Vihreät oli Vanhasen II hallituksessa, jossa oikeusministerinä toimi Tuija Brax ja työministerinä Tarja Cronberg. Helmikuussa 2008 puolue menetti yhden kansanedustajan Merikukka Forsiuksen loikattua kokoomukseen. Vuonna 2010 hallitus teki päätöksen kahden ydinvoimalaitosluvan esittämisestä eduskunnassa, mutta vihreät päätti tällä kertaa jäädä hallitukseen, mikä sai aikaan kritiikkiä puolueen kannattajien keskuudessa.
Vuoden 2011 vaalien jälkeen
[[Tiedosto:Finnish municipal elections, 2017, Green League.png|thumb|Vihreiden kannatus kunnittain kunnallisvaaleissa 2017.
]]
Vuoden 2011 eduskuntavaaleihin Vihreät lähti ”Uusi Suomi” -sloganilla ja vihreälle pohjalle sijoitetulla vaakunaleijonalla. Lisäksi puolue korosti tiedemyönteisyyttään Tiedepuolue-sivustolla. Vaaleissa puolue menetti kolmanneksen paikoistaan ja sai 10 edustajaa. Vihreät osallistui Kataisen hallitukseen, jossa kehitysministerinä toimi alun perin Heidi Hautala ja ympäristöministerinä Ville Niinistö.
Kesäkuussa 2011 vihreät valitsivat ensimmäistä kertaa puheenjohtajan jäsenäänestyksen perusteella. Puoluekokous vahvisti yksimielisesti jäsenäänestyksen voittaneen Ville Niinistön valinnan puolueen uudeksi puheenjohtajaksi ja äänesti Panu Laturin jatkamaan puoluesihteerinä. Entinen puheenjohtaja Sinnemäki hävisi saatuaan alle viidenneksen kannatuksen. Puoluekokous äänesti myös mallista, jossa seuraavasta puoluekokouksesta lähtien vihreillä olisi kaksi puheenjohtajaa, ja ravintoloiden oikeudesta myydä viiniä kotiin vietäväksi, joista kumpikaan ei kuitenkaan toteutunut tiukoissa äänestyksissä.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa puolueen ehdokkaana ollut Pekka Haavisto sai ensimmäisellä kierroksella 18,7 %:n kannatuksen ja onnistui pääsemään toiselle kierrokselle. Haavisto hävisi toisen kierroksen kokoomuksen Sauli Niinistölle saatuaan 37,4 % äänistä.
Vihreiden puoluekokous hyväksyi 20. toukokuuta 2012 puolueelle uuden periaateohjelman, jonka mukaan puolueen toimintaa ohjaavat vastuu ympäristöstä ja tulevaisuudesta, vapaus kaikille sekä välittäminen muista ihmisistä.
Vihreät päätti lähteä Stubbin hallituksesta 18. syyskuuta 2014 Fennovoiman ydinvoimalaluvan myöntämisen takia.
Puolueen puheenjohtajaksi valittiin kesällä 2017 Touko Aalto. Aalto jäi sairauslomalle syyskuussa 2018 ja ilmoitti jättävänsä puheenjohtajan tehtävän 24. lokakuuta 2018. Aallon sijaisena toimi ensimmäinen varapuheenjohtaja Maria Ohisalo. Pekka Haavisto valittiin 3. marraskuuta 2018 Aallon seuraajaksi kesään 2019 asti. Kesäkuun 2019 puoluekokouksessa Ohisalo valittiin puheenjohtajaksi ilman vastaehdokkaita. Huhtikuussa 2023 Ohisalo kertoi luopuvansa vihreiden puheenjohtajuudesta. Puolueen puheenjohtajaksi valittiin kesäkuussa 2023 Sofia Virta.
Vihreän liikkeen äänenkannattaja oli vihreiden enemmistöomistuksessa oleva Vihreä Lanka -lehti, jolle puolue maksoi vuonna 2012 lähes 500 000 euroa kaikkiaan 900 000 euron puolueavustuksesta. Lehti lakkautettiin joulukuussa 2019.
Puolueen toimielimet
Puheenjohtaja valitaan kahdeksi vuodeksi kerrallaan. Jos ehdokkaita puheenjohtajaksi on useampi kuin yksi, järjestetään puheenjohtajasta jäsenäänestys, joka oli vuoteen 2023 asti neuvoa-antava. Vuodesta 2023 lähtien puheenjohtajaksi on voitu valita sama henkilö korkeintaan neljä kertaa peräkkäin, jota ennen vuodesta 2004 lähtien kolme kertaa ja tätä ennen kaksi kertaa peräkkäin. Pekka Haavisto oli ensimmäinen puolueen puheenjohtaja, joka oli myös kansanedustaja. Aikaisemmin oli pidetty parempana jakaa valtaa niin, että kansanedustaja ei voisi olla myös puheenjohtaja.
Puheenjohtajan lisäksi puoluekokous valitsee 12-jäseniseen puoluehallitukseen kolme varapuheenjohtajaa sekä kahdeksan muuta jäsentä ja varajäsenet. Vuoden 2023 puoluekokouksessa hallituksen kokoonpano muutettiin 12 varsinaiseen jäseneen, joilla ei ole lainkaan varajäseniä. Muutos tullee varsinaisesti voimaan vuonna 2025.
Lisäksi puoluekokous valitsee puoluesihteerin ja puoluevaltuuston (vuoteen 2022 asti puoluevaltuuskunnan), jossa on 40 jäsentä. Muista puolueista poikkeava puoluevaltuuskunta-nimi johtui siitä, että alun perin yhdistykseksi perustetulla Vihreällä liitolla oli hallituksena toiminut puoluevaltuuskunta, joka edusti laajaa jäsenyhdistyskenttää. Myöhemmin yhdistys rekisteröityi puolueeksi ja valitsi erillisen puoluehallituksen, mutta puoluevaltuuskunnan nimi vaihdettiin puoluevaltuustoksi vasta vuoden 2022 puoluekokouksessa päätetyssä sääntömuutoksessa.
Tieteen ja teknologian vihreät
Viite – Tieteen ja teknologian vihreät ry perustettiin 29. marraskuuta 2008 tarkoituksenaan tarjota jäsenistönsä asiantuntemusta vihreiden päätöksenteon tueksi, tukea vihreille tärkeiden aiheiden tutkimusta sekä kohottaa vihreiden profiilia tieteen ja teknologian asiantuntijoiden parissa. Jäsenistössä on paljon jäseniä korkeakouluista ja tutkimuslaitoksista. Yhdistys hyväksyttiin Vihreän liiton jäseneksi huhtikuussa 2009. Sen puheenjohtajana toimii vuonna 2023 Hanna Holopainen.
Vihreä miesliike
Vihreä miesliike ry on maaliskuussa 2009 perustettu puoluepoliittinen miesliike, jonka tavoitteena on tasa-arvon ajaminen ja miesliikkeessä koettujen epäkohtien esille nostaminen yhteiskunnassa ja niihin vaikuttaminen vihreiden kautta. Yhdistys julkaisi huhtikuussa 2010 miespoliittisen ohjelman, jonka tavoitteena on sukupuolten tasa-arvon edistäminen miesten tasa-arvo-ongelmia korjaamalla.
Vihreän miesliikkeen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin tutkija ja kolumnisti Jukka Relander.
Maaseutu- ja erävihreät
Kuopion puoluekokouksen yhteydessä 12. kesäkuuta 2011 perustettiin uusi valtakunnallinen järjestö, Maaseutuvihreät, joka sittemmin rekisteröityi nimellä Maaseutu- ja erävihreät ry. Yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Anne Bland Huittisista, ja yhdistyksen pyrkimys on tavoittaa vihreästä maaseudusta kiinnostuneet sekä kehittää Vihreän liiton maaseutupolitiikkaa. Maaseutu- ja erävihreät ilmoittavat tavoitteekseen toiminnan ”hyvinvoivan ja monimuotoisen maaseudun puolesta.”
Armon vihreät
Loppuvuodesta 2011 käynnisti toimintansa kristinuskoon ja kirkkoon myönteisesti suhtautuvien jäsenyhdistys Armon vihreät. Aloitteellisia asiassa olivat Heikki Hiilamo, Kirsi Ojansuu ja Jukka Relander. Armon vihreät ilmoittaa haluavansa edistää positiivista suvaitsevaisuutta suhteessa uskontoihin. Kirkon pitää yhdistyksen mielestä varjella luomakuntaa oikeilla ympäristöteoilla. Evankelis-luterilaisen kirkon tulee Armon vihreiden mukaan edelleen pitää esillä ihmisoikeus- ja demokratiakysymyksiä.
Kansainväliset jäsenyydet
Vihreä liitto kuuluu Global Greens -järjestöön ja Euroopan vihreään puolueeseen. Euroopan parlamentissa puolueen edustajat kuuluvat Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään. Vuonna 1993 Vihreä liitto oli perustamassa Euroopan Vihreät -puolueliittoa, jonka perustava kokous pidettiin Kirkkonummella. Vuonna 2003 Euroopan Vihreät muutti nimensä Euroopan vihreäksi puolueeksi. Liiton puheenjohtajana toimi vuosina 1994–1997 Pekka Sauri ja 2000–2006 Pekka Haavisto.
Sijoittuminen vasemmisto–oikeisto-ulottuvuudella
thumb|right|Vihreiden vaaliteltta Isolla Roobertinkadulla Helsingissä.
Vihreä liitto ei ole halunnut määritellä itseään perinteisen vasemmisto–oikeisto-jaottelun mukaisesti vaan käyttää Saksan vihreiden ajatusta, jonka mukaan ”vihreät eivät ole vasemmalla eivätkä oikealla vaan edellä”. Tampereen yliopistossa vuonna 2009 tehdyn, ehdokkaiden vaalikonevastauksia koskevan tutkimuksen mukaan vihreät ja kommunistit olivat tietyissä poliittisissa linjauksista ympäristönsuojelussa ja talouden säätelystä lähellä toisiaan, mutta esimerkiksi SDP ja Vasemmistoliitto olivat kumpaakin edellä mainittua jyrkempiä markkinatalouden vastustajia. Ville Niinistö kiisti tulkinnan. Hän on itse kuvaillut vihreitä vasemmistoliberaaliksi tai sosiaaliliberaaliksi liikkeeksi.
Periaateohjelmassaan vihreät on kritisoinut sekä markkinataloutta että sosialismia, koska puolueen mielestä kumpikaan talousjärjestelmä ei ota huomioon ympäristöä, kehitysmaita ja tulevia sukupolvia taikka aineettomia, henkisiä arvoja, vaan keskittyy liiaksi rahatalouden kasvuun. Periaateohjelmassaan vihreät asettuu kannattamaan kohtuutaloutta, jossa huomioidaan ympäristö ja joka toimii kestävästi sukupolvelta toiselle. Vuosien 2010–2014 poliittisessa ohjelmassaan vihreät ei pidä monikulttuurisuutta ideologiana vaan tapahtuneena tosiasiana. Lisäksi puolueen ohjelmassa korostuu kaikille maksettava perustulo. Vuoden 2006 periaateohjelmassaan Vihreä liitto julistautui feministiseksi ja monikulttuurisuutta kannattavaksi puolueeksi.
Poliittisia linjauksia ja tavoitteita
Vuonna 2008 vihreiden eduskuntaryhmä esitti, että isot automarketit pidettäisiin kiinni ympäristösyistä sunnuntaisin joulunalusaikaa lukuun ottamatta.
Vihreiden mukaan laittomien päihteiden käytöstä ja pienten määrien hallussapidosta ei pidä rangaista. Vihreät esimerkiksi tukee kansalaisaloitetta kannabiksen käytön rangaistuksen poistamiseksi. Sen sijaan huumekaupan tulee olla rangaistavaa.
Rahoitus
Vihreä liitto on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityishenkilöiltä, järjestöiltä ja yrityksiltä. Tuen antajia ovat olleet muun muassa Ammattiliitto Pro, Finanssialan Keskusliitto, Suomen Ekonomit, Tekniikan akateemiset TEK, Uusi työ, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta, Itä-Helsingin Vihreät, Porvoon Vihreät, Vihreä Pohjois-Karjala, Vihreä Sivistysliitto, Varsinais-Suomen Lääkäripalvelu sekä markkinointitoimistot Huikee Marketing ja N2 Helsinki.
Jäsenet
Kesällä 2023 vihreillä on jäseniä 8 079.
Demografia
Vihreiden peruskannattaja on verrattain nuori, korkeasti koulutettu ja kaupungissa asuva nainen. Vihreät oli syyskuussa 2017 naisten keskuudessa selvästi suosituin puolue: 26,7 % naisista äänestäisi Yleisradion mukaan vihreitä. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2017 julkaiseman tutkimuksen mukaan vihreiden kannattajista yhteensä 71 prosenttia on naisia. Saman tutkimuksen mukaan vihreät on suosituin puolue opiskelijoiden keskuudessa, sillä 17 prosenttia puolueen kannattajista on opiskelijoita.
Poliittinen nelikenttä
Turun yliopistossa vuonna 2008 tehdyn tutkimuksen mukaan puolueen kannattajat ovat keskimäärin vasemmiston suuntaan kallellaan, jopa aavistuksen enemmän kuin SDP:n kannattajat. Kun puolueet asetettiin vasemmisto–oikeisto-skaalalle niiden kannattajien ideologisten itsearvioiden perusteella, Vihreä liitto oli toiseksi vasemmistolaisin eduskuntapuolue Vasemmistoliiton jälkeen. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa vihreiden kannattajista 59 prosenttia sijoitti itsensä vasemmistoon, 14 prosenttia keskelle ja 12 prosenttia oikeistoon. Arvoliberaalisuus–arvokonservatiivisuus-ulottuvuudella arvoliberaaleja oli 68 prosenttia, arvokonservatiiveja 0 prosenttia ja keskelle asettuvia 20 prosenttia. Tutkimuksen mukaan kiteytyksenä puolueen kannattajien kannoista voidaan todeta vihreiden olevan vasemmistopuolue.
Anna Kontulan vuonna 2004 valmistuneen kyselytutkimuksen mukaan entiset taistolaiset äänestivät usein vihreitä (45 % vastaajista) ja entisten taistolaisten keskuudessa vihreät olivat suositumpi valinta kuin Vasemmistoliitto.
Vuonna 2012 tehdyn kyselyn mukaan ylivoimaisesti suosituin puolue toimittajien keskuudessa oli Vihreä liitto, jota 26 % kyselyyn vastanneista toimittajista kertoi kannattavansa.
Kannattajien mielipiteitä
Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan (MTS) mukaan vuonna 2012 vihreiden kannattajista 33 % tuki valikoivuuden lisäämistä asevelvollisuusjärjestelmässä ja 20 % kannatti asevelvollisuudesta luopumista ja ammattiarmeijaan siirtymistä. Myös puolueen virallinen kanta tukee asevelvollisuusjärjestelmän uudistamista valikoivampaan suuntaan.
Vuonna 2013 vihreät ja RKP olivat Ylen teettämässä kyselyssä ainoat eduskuntapuolueet, joiden äänestäjien enemmistö kannattaa pakkoruotsia.
Suomen itsenäisyyden juhlarahaston Sitran tulevaisuusbarometri vuodelta 2019 kertoo, että verrattuna muihin puolueisiin vihreiden äänestäjistä suurempi osa uskoo, että ”meidän on mahdollista vaikuttaa siihen, millaiseksi tulevaisuus muodostuu”. Vihreiden äänestäjistä useammat pitävät maapallon kantokykyyn sopeutumista ja elinympäristömme tulevaisuuden turvaamista tärkeänä kuin muiden puolueiden kannattajista.
Vaalihistoria
thumb|Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. thumb|Vihreiden kannatus eri vaaleissa.
Europarlamentaarikot
1 Nousi europarlamenttiin Hautalan aloittaessa Kataisen hallituksen kehitysministerinä. 2 Nousi europarlamenttiin Britannian erottua EU:sta.
Ministerit
Lipposen I hallitus: Lipposen II hallitus: Vanhasen II hallitus: Kiviniemen hallitus: Kataisen hallitus: Stubbin hallitus: Rinteen/Marinin hallitus:
Entiset kansanedustajat
1 Siirtyi kokoomuksen eduskuntaryhmään. 2 Siirtyi oikeuskansleriksi.
Kritiikki
Vuonna 2020 julkaistussa teoksessa Kertomuksen vaarat – Kriittisiä ääniä tarinataloudesta ja lokakuussa 2020 Touko Aalto kritisoi Vihreää puoluetta politiikanteon viestinnällisestä lähestymistavasta, jossa sisällöt eli asiakysymykset ovat toissijaisia ja jossa tavoitellaan ensisijaisesti mahdollisimman suurta suosiota ihmisten kiinnostuksenkohteita luotaavilla segmenttianalyyseillä ja lifestyle-viestinnällä. Aallon mielestä järjestys on nurinkurinen.
Andrei Makarov
Andrei Makarov on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Asikkalan seurakunta
Asikkalan seurakunta, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Mikkelin hiippakunnan Päijät-Hämeen rovastikunnan Asikkalan seurakunta, on 1848 Hollolan keskiaikaisesta emäseurakunnasta itsenäistynyt Asikkalan alueella toimiva seurakunta.
Are You Dead Yet?
Are You Dead Yet? on suomalaisen metallimusiikkia soittavan Children of Bodom -yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Se on ensimmäinen Children of Bodomin albumi jolla soittaa kitaristi Roope Latvala. Latvala soittaa albumilla kaksi sooloa. Albumi sisältää tunnetut kappaleet ”Are You Dead Yet?”, ”Living Dead Beat” ja singlet ”In Your Face” ja ”Trashed, Lost & Strungout”. Kappaleista ”Are You Dead Yet?”, ”In Your Face” ja ”Trashed, Lost & Strungout” on tehty musiikkivideot.
Salolimaseitikki
Salolimaseitikki (Cortinarius stillatitius) on tumman- tai oliivinruskea limaseitikkilaji, jonka lakki on nimensä mukaisesti hyvin tahmea. Sieni kasvaa sekä kuusikoissa että lehtimetsissä. Lähin laji, johon sieni sekoitetaan usein on kangaslimaseitikki. Jalka on vaaleanviiruinen ja erittäin limainen. Heltat ovat harmaat tai valkoiset. Sieni on yleinen koko Suomessa.
Eino Koskinen
Eino Koskinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Hideo Hashimoto
Hideo Hashimoto (s. 21. toukokuuta 1979 Osaka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Wigger
Wigger (myös Wigga, Whigger, engl. sanasta "white nigger" ("valkoihoinen neekeri") tai "wannabe nigger") on slangisana, jolla kuvataan valkoihoista ihmistä, joka matkii yhdysvaltalaisten tummaihoisten hip hop -kulttuurin stereotyyppisiä piirteitä eli lähinnä muotityyliä (mm. ylisuuret vaatteet, roikkuvat housut ja päässä vinossa oleva lippalakki) ja puhetapaa. Populaarikulttuurissa varmasti tunnetuin "wigger" on Sacha Baron Cohenin esittämä hahmo Ali G.
Ryppylimaseitikki
Ryppylimaseitikki (Cortinarius livido-ochraceus, aikaisemmin "ryppyinen limaseitikki" ) on tahmalakkinen, tummanruskealakkinen limaseitikki. Sen lakki vaalenee reunoja kohti, ja siinä on joskus myös violettia. Jalka on vaalea tai violetti ja hyvin limainen. Sieni kasvaa pyökkimetsissä harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa. Lähisukulainen on kangaslimaseitikki, joka on paljon yleisempi.
Zavidovo-vuoto
Zavidovo-vuoto oli tapaus, jossa Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkosen Zavidovossa Neuvostoliiton puoluejohtajan Leonid Brežnevin kanssa helmikuussa 1972 käymän keskustelun muistio vuodettiin lehdistölle saman vuoden lokakuussa. Vuotajien tarkoituksena saattoi olla Suomen EEC-vapaakauppasopimuksen estäminen. Tapaus johti muun muassa kahden korkean virkamiehen rikostuomioihin, ulkomaankauppaministeri Jussi Linnamon eroon ja presidentti Kekkosen julkiseen kieltäytymiseen ehdokkuudesta seuraavissa presidentinvaaleissa, jolloin hänen presidenttikauttaan päätettiin pidentää poikkeuslailla. Muistion alkuperäistä vuotajaa ei aikanaan saatu selville, mutta myöhemmin tehtyjen paljastusten perusteella kyseessä oli silloinen tasavallan presidentin kansliapäällikkö Antero Jyränki.
Zavidovon keskustelut ja muistion laatiminen
Kekkonen ja Brežnev olivat keskustelleet sata kilometriä Moskovasta koilliseen sijaitsevassa Zavidovossa elokuun lopulla 1972 muun muassa Suomen tavoittelemasta vapaakauppasopimuksesta Euroopan talousyhteisön (EEC) kanssa. Neuvostoliitto suhtautui sopimushankkeeseen varauksellisesti, koska se epäili sopimuksen vaarantavan Suomen puolueettomuuden. Kekkonen pyrki hälventämään neuvostojohdon epäilykset ja lupasi henkilökohtaisesti taata maiden välisten suhteiden säilymisen muuttumattomina EEC-sopimuksesta huolimatta.
Kekkonen laati keskusteluista muistion, jonka jakelu oli tarkoin rajattu. Omat kappaleensa siitä saivat pääministeri Rafael Paasio, ulkoministeri Kalevi Sorsa, kauppa- ja teollisuusministeri Seppo Lindblom ja ulkomaankauppaministeri Jussi Linnamo sekä ulkoministeriön valtiosihteeri Richard Tötterman, ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkö Matti Tuovinen ja kauppapoliittisen osaston päällikkö Pentti Uusivirta. Lisäksi muistiosta oli kaksi varakappaletta ja kaksi arkistokappaletta. Pian tämän jälkeen Paasion hallitus erosi, koska pääministerin mielestä SDP:n vähemmistöhallituksen (jota kutsuttiin myös ”nappulaliigaksi”) ”hartiat olivat liian kapeat” vapaakauppasopimuksen viemiseksi eteenpäin, ja syyskuun alussa tilalle nimitettiin ulkoministeri Kalevi Sorsan kokoama uusi enemmistöhallitus. Uuden hallituksen ulkoministeri Ahti Karjalainen sai Kekkosen muistiosta oman kappaleensa.
Vuoto ja tutkimukset
Oikeuskansleri Risto Leskinen määräsi 21. joulukuuta 1972 esittelijäneuvos Viljo Hakulisen aloittamaan poliisitutkinnan siitä, miten Zavidovo-muistio oli vuotanut julkisuuteen. Oikeuskanslerinvirasto ja keskusrikospoliisi kuulustelivat kaikkiaan 85 henkilöä ja kuulusteluista laadittiin 385-sivuinen tutkintapöytäkirja. Tutkinnassa ilmeni, että lehdistölle tehdyn vuodon lisäksi muistio oli luvattomasti jaettu myös usealle muulle henkilölle, jotka eivät olleet sen jakelun piirissä. Tapaus johti Sorsan ensimmäisen hallituksen ulkomaankauppaministerinä toimineen Jussi Linnamon (sdp.) eroon.
Rikostuomiot
Vuoto-oikeudenkäynnissä ylijohtaja Seppo Lindblom (sdp.) ja presidentin kansliapäällikkö Antero Jyränki (sdp.) tuomittiin sakkorangaistuksiin. Jyrängin sakkorangaistus tuli siitä, että hän tunnusti kuulusteluissa antaneensa osan saamastaan muistiosta Yleisradion radiojohtajan Eino S. Revon nähtäväksi. Lisäksi Matti Tuovinen oli kertonut muistion sisällöstä suurlähettiläs Max Jakobsonille ja suurlähettiläs Risto Hyväriselle, ja Pentti Uusivirta ulkoministeriön apulaisosastopäällikölle Paavo Kaarlehdolle. Apulaisosastopäällikkö Keijo Korhonen näki muistion vahingossa.
Oikeuskanslerin syytekirjelmän mukaan elo–syyskuussa 1972 SDP:n kansainvälisten asioiden sihteerinä toiminut Paavo Lipponen ja SDP:n tutkimusosaston päällikkö Aimo Kairamo vastaanottivat 19. elokuuta 1972 päivätyt salaiset Zavidovo-tiedot silloiselta SDP:n kauppa- ja teollisuusministeriltä Jussi Linnamolta. Muun muassa Lipposta ja SDP:n silloista kansanedustajaa ja ulkoasiainvaliokunnan jäsentä Erkki Tuomiojaa kuulusteltiin tapauksessa todistajana. Sitä, miten Vasabladetin toimittaja Tor Högnäs oli tiedot saanut, ei saatu vuonna 1973 käydyssä oikeudenkäynnissä lopullisesti selvitettyä.
Myöhemmät paljastukset
Vuonna 1993 ilmestyneessä muistelmakirjassaan Kukkaisvallasta Kekkosvaltaan Tuomioja tunnusti vuotaneensa Zavidovo-muistion Högnäsille. Tuomioja oli kuitenkin ollut pelkkä välikäsi, eikä hän kertonut miten tai keneltä oli Kekkosen muistion saanut. Ydin-lehti julkaisi tammikuussa 1973 vuotajan laatiman kirjoituksen, jonka tekijäksi oli merkitty nimimerkki Y. Y. Antonen. Ytimen päätoimittajana tuolloin ollut Elina Sana (silloin Suominen) paljasti vuonna 2022, että kyseessä oli Antero Jyränki, joka oli kuollut vuonna 2020. Paljastuksen toi julkisuuteen Helsingin Sanomien toimittaja Unto Hämäläinen, jolle myös toinen, julkisuudessa nimeämätön henkilö oli vahvistanut vuotajan olleen Jyränki. Jyränki ei koskaan tunnustanut olleensa vuotaja ja sivuutti asian muistelmissaan.
Tulkintoja
Vuonna 2003 ilmestyneessä muistelmakirjassaan Kalevi Sorsa piti yhtenä mahdollisuutena sitä, että Kekkonen itse olisi ollut vuodon takana ja antanut Jyrängille tehtäväksi vuotaa tiedot Tuomiojalle. Tätä väitettä eivät tue tiedot, joiden mukaan Kekkonen erotti Antero Jyrängin nimenomaan tämän tapauksen johdosta. Kekkosen poliittiset vastustajat kuten Veikko Vennamo ja Tuure Junnila väittivät myös kyseessä olleen Kekkosen itsensä järjestämä temppu virkakautensa jatkon varmistamiseksi: poikkeuslaki Kekkosen presidenttikauden pidentämiseksi oli juuri tuolloin valmisteilla. Toisaalta Ahti Karjalainen on kertonut muistelmissaan presidentin olleen vuodosta kuultuaan hyvin järkyttynyt ja raivoissaan, ”todella julmana”. Historiantutkija Martti Häikiö on päätynyt siihen näkemykseen, että Zavidovo-vuodon perimmäisenä syynä oli SDP:n vasemman laidan ja SKDL:n pyrkimys estää EEC-sopimuksen solmiminen tai ainakin jarruttaa sitä.
Muuta
Suomen ja EEC:n välinen vapaakauppasopimus allekirjoitettiin syksyllä 1973, eduskunta hyväksyi sen 16. marraskuuta, presidentti Kekkonen vahvisti sen 21. marraskuuta ja sopimus astui voimaan vuoden 1974 alussa. EEC-sopimusta on sittemmin pidetty Suomen ensimmäisenä merkittävänä askeleena kohti Euroopan unionin jäsenyyttä.
Jekyll & Chyde
Jekyll & Chyde on rap-artisti Niko Toiskallion Chydeone -nimellä julkaistu pitkäsoitto. Se julkaistiin Monsp Recordsin kautta 14. helmikuuta 2014. Albumin kappaleesta "Huuhdon kultaa" julkaistiin musiikkivideo joulukuussa 2013. Albumin toinen musiikkivideo "Se lähti siitä" julkaistiin tammikuussa 2014. Jekyll & Chyde nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 35.
Leninin palkinto
thumb|Leninin palkinnon mitali. Leninin palkinto oli Neuvostoliiton korkeimpia tunnustuspalkintoja. Palkinto jaettiin V. I. Leninin syntymäpäivänä 22. huhtikuuta, ja se myönnettiin tieteen, tekniikan, kirjallisuuden, arkkitehtuurin ja taiteen alalla suoritetusta työstä. Palkinto myönnettiin enintään 50 henkilölle vuodessa. Palkinto perustettiin 23. kesäkuuta 1925. Vuosina 1935–1956 palkintoa ei myönnetty, vaan sen korvasi Stalinin palkinto. 15. elokuuta 1956 palkinto palautettiin, ja sitä myönnettiin vuoteen 1990 saakka.
Ettore Bugatti
Ettore Arco Isidoro Bugatti (15. syyskuuta 1881 Milano – 21. elokuuta 1947 ) oli italialainen autosuunnittelija ja -valmistaja. thumb|250px|[[Bostonin taidemuseon Ralph Laurenin kokoelmassa oleva 1933 Bugatti Type 59 Grand Prix.]] Bugatti meni 17-vuotiaana harjoittelijaksi autotehdas Prinetti & Stucchille. Vuonna 1900 hän rakensi ensimmäisen autonsa, ja se sai paljon huomiota Milanon messuilla 1901, jossa se palkittiin. Vuodet 1902–1904 hän työskenteli Niederbronnissa Elsassissa De Dietrichin tehtaan teknisenä johtajana. Tärkeä vuosi Bugattin elämässä oli 1907. Hän avioitui silloin.
Hiroaki Morishima
Hiroaki Morishima (s. 30. huhtikuuta 1972 Hiroshima, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-2002.
Luettelo Tšekin kaupungeista
Tämä on luettelo Tšekissä sijaitsevista kaupungeista. Kaupunkeja on 528.
Atlantin valtameri
pienoiskuva|350px|Atlantin valtameren rajat [[IHO:n merialuejaon mukaan.]] Atlantin valtameri eli Atlantti on maapallon toiseksi suurin valtameri. Se kattaa noin viidesosan Maan pinta-alasta.
Atlantin valtameri rajautuu lännessä Amerikkaan ja idässä Eurooppaan ja Afrikkaan. Sen yhdistää Tyyneen valtamereen Pohjoinen jäämeri pohjoisessa ja Drakensalmi etelässä. Raja Pohjoisen jäämeren kanssa kulkee Grönlannista Islannin luoteiskulmaan ja Islannin koilliskulmasta Huippuvuorten eteläkärkeen ja sieltä Nordkappiin Norjassa. Panaman kanava muodostaa keinotekoisen väylän Atlantin ja Tyynen valtameren välille. Afrikan eteläpuolella Atlantti on yhteydessä Intian valtameren kanssa, ja rajana pidetään 20. itäistä pituuspiiriä.
Etymologia
Atlantin nimi tulee Kreikan mytologian Atlas-jättiläisestä. Nimitys ”Atlaksen meri” esiintyy ensimmäisen kerran historioitsija Herodotoksen tekstissä  400-luvulla eaa.
Altaat
Keskiselänteen itäpuolella:
Keskiselänteen länsipuolella:
Merivirrat ja ilmasto
thumb|Pohjois-Atlantin merivirrat kiertävät myötäpäivään, ja etelä-Atlantin merivirrat kiertävät vastapäivään. Lämpimät merivirrat kartassa punaisella, kylmät sinisellä. Coriolis-ilmiön vuoksi pääasiassa tuulten kuljettamat pintamerivirrat kiertävät Pohjois-Atlantilla myötäpäivään ja Etelä-Atlantilla vastapäivään.
Pohjois-Atlantilla lämmin Golfvirta kulkee Pohjois-Amerikan itärannikolta koilliseen lämmittäen Luoteis-Eurooppaa. Pohjois-Atlantin sekoittumisvyöhykkeeltä kääntyy kylmä Kanarianvirta etelään Pohjois-Afrikan länsipuolelle. Pohjois-Atlantin päiväntasaajanvirta kulkee Afrikasta kohti länttä. Näiden merivirtojen väliin jää Sargassomeri. Jäämereltä etelään virtaavat kylmät Grönlannin- ja Labradorinvirrat, jotka voivat kuljettaa jäävuoria niinkin etelään kuin Bermudalle tai Madeiralle. Pohjois-Atlantin eteläosissa kehittyy hurrikaaneja yleensä heinäkuusta marraskuuhun, jotka kulkevat länteen päin Karibianmerelle tai Pohjois-Amerikan itärannikolle. Pohjois-Atlantilla on usein myrskyjä talvisaikaan.
Etelä-Atlantilla lämmin Brasilianvirta kulkee päiväntasaajalta etelään Etelä-Amerikan itäpuolella. Lähellä Etelämannerta kulkeva kylmä Länsituulten virta kääntyy pohjoiseen Etelä-Afrikan länsirannikolle.