cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natriumvismutaatti
Reaktiot
Edeltävät reaktiot tapahtuvat etikkahappoa tai fosforihappoa sisältävässä liuoksessa huoneen lämpötilassa. Metanolia, etanolia tai muita alkoholeja voidaan käyttää liuottimina reaktioseoksessa, sillä ne hapettuvat hitaasti natriumvismutaatin vaikutuksesta. Lyijy(IV)asetaatti suorittaa samanlaisia reaktioita, mutta sen käyttö vaati vedettömiä olosuhteita toisin kuin NaBiO3.
Turvallisuus
NaBiO3 on lievästi ihoa ja silmiä mekaanisesti ärsyttävä aine. Nieltynä se on kohtalaisen myrkyllinen aine, ja oireet ovat osin samat kuin lyijymyrkytyksessä. Myrkytyksessä ilmenee vatsakipua ja oksentelua. Suuret annokset aiheuttavat ripulia ja kuoleman. Jatkuva altistus aineelle aiheuttaa pysyvän munuaisvaurion (nefropatiaa). Myrkyllisyys johtuu vismutin myrkyllisyydestä. Kaikki koe-eliöt tappava minimiannos eli LD100 rotille suun kautta on 720 mg/kg ja jäniksille 510 mg/kg.
Vapaa sana
Vapaa sana on ollut usean suomenkielisen lehden nimi:
Pohjolan Sanomat
Pohjolan Sanomat oli Meri-Lapin alueella kuutena päivänä viikossa ilmestynyt sanomalehti. Lehti kuului Lännen Media -konserniin.
Lehti oli ilmestymisensä viime vaiheissa Lapin Kansan erillispainos, johon vaihdettiin sisältöä. Se ei kuitenkaan omistajan mukaan riittänyt pitämään tulosta plussalla, ja lehti lakkautettiin kokonaan maaliskuussa 2017.
Pohjolan Sanomilla oli konttorit Kemissä ja Torniossa.
Kiinteistön omistaa keväästä 2022 lähtien Riku Matikainen yrityksineen.
Lehden historiaa
Pohjolan Sanomien edeltäjänä pidetään vuonna 1912 perustettua nuorsuomalaista Torniossa ilmestynyttä Tornion Laaksoa. Sen omistajat päättivät siirtää lehden Kemiin, ja aloittaa siellä uudella nimellä Pohjolan Sanomat.
Pohjolan Sanomat perustettiin vuonna 1915. Ensimmäinen numero ilmestyi 10. elokuuta samana vuonna. Kilpailevan silloisen paikallisen lehden päätoimittaja totesi:
Nelisivuisen kolme kertaa viikossa ilmestyvän lehden painos oli 700 kappaletta. Lehti lisäsi ilmestymiskertojaan kolmesta kuuteen kertaan viikossa syksystä 1918 alkaen. Seitsenpäiväiseen ilmestymiseen päädyttiin marraskuussa 1980.
Pohjolan Sanomat täytti 90 vuotta vuonna 2005 ja juhlisti merkkipäivää järjestämällä Kemissä tapahtumia. Lehdestä julkaistiin myös toimittaja Pentti Jussilan tekemä sen 90-vuotisen toiminnan historiikki.
Pohjolan Sanomista tuli vuonna 2001 sitoutumaton sanomalehti. Sitä ennen se oli ollut vuodesta 1918 lähtien ensin Maalaisliiton ja sitten sitä seuranneen Keskustapuolueen äänenkannattaja.
Lehden levikki oli Levikintarkastuksen vuonna 2008 tekemässä tutkimuksessa 21 746. Lukijamääräksi lehti ilmoitti vuonna 2005 noin 59 000. Lehti oli läntisen Lapin maakuntalehti.
Reserviupseerikoulun oppilaskunta
thumb|250px|right|RUK:n päärakennus Haminassa.
Pohjolan Sanomat
Lehden historiaa
Pohjolan Sanomia kustansi Alma Media, joka joulukuussa vuonna 1998 omisti 78,7 prosenttia yhtiön osakkeista, mikä on 68,4 prosenttia kokonaisäänimäärästä.
Reserviupseerikoulun oppilaskunta
Reserviupseerikoulun oppilaskunta on rekisteröimätön yhteisö, jonka jäseniä ovat Reserviupseerikoulun järjestämän Maavoimien reserviupseerikurssin upseerioppilaat ja upseerikokelaat sekä muut reserviupseeritutkintoon tähtäävät Reserviupseerikoulussa opiskelevat kurssilaiset. Oppilaskunnan avuksi Reserviupseerikoulun johto asettaa kuraattorin ja oppilaskuntakokelaan. Lisäksi oppilaskunnan toimintaa tukee Reserviupseerikoulun Oppilaskunnan Kannatusyhdistys ry.
Pohjolan Sanomat
Lehden historiaa
Lehti muuttui broadsheet-koosta tabloidi-kokoiseksi vuonna 2011 ja vuoden 2014 alusta viisipäiväiseksi lehdeksi. Tässä vaiheessa Pohjolan Sanomat oli kaupunki- tai paikallislehti. Vuonna 2015 lehti lakkautettiin itsenäisenä lehtenä ja sen ilmestysmiskerrat kasvoivat kuuteen viikossa.
Reserviupseerikoulun oppilaskunta
Reserviupseerikoulun johto suhtautuu oppilaskuntatyöhön myönteisesti virallisen sotilasopetuksen täydennykseksi, koska se tarjoaa mahdollisuuksia johtamissuoritusten oppimiseen.
Pohjolan Sanomat
Lehden historiaa
Lehden toimintaan liittyy kirjanpidollinen Nobiscum-yksikkö. Vuonna 2016 Julkisen sanan neuvosto JSN julkaisi lehden toimintaan liittyen vetoomuksen luotettavan median puolesta; lehteä ei mainittu vetoomuksen allekirjoittaneiden joukossa.
Reserviupseerikoulun oppilaskunta
Oppilaskunta muodostuu jokaiselle RU-kurssille kurssin kaikista oppilaista, jotka valitsevat keskuudestaan hallituksen. Oppilaskunnan budjetti kursseja kohtaan vaihtelee. Rahoitus tehdään perinteisesti oppilaskunnan IH-jaoston vetämänä ilmoitushankintamyynnillä kurssikirjaan ja Kannatusyhdistyksen tuella.
Pohjolan Sanomat
Yhdistyminen Lapin Kansaan
Pohjolan Sanomien paperilehti yhdistyi Lapin Kansaan, josta ilmestyy Meri-Lapissa painos Pohjolan Sanomien nimellä osin eri sisällöllä. Lehtien toimitukset, mediamyynti ja tuotanto yhdistetään, ja irtisanomisia tullee noin 30. Digitaalinen lehti jatkoi ilmestymistä itsenäisenä seitsenpäiväisenä lehtenä verkossa. Se muuttui pääosin maksulliseksi. Maaliskuussa 2017 lehti lakkautettiin kokonaan.
Reserviupseerikoulun oppilaskunta
Eniten myyntituloja on tehnyt kurssi 260 VERSO.
Oppilaskunnan tehtävät
Oppilaskunta toimii Reserviupseerikoulun varusmiestoimikuntana ja vastaa Puolustusvoimien pysyväisasiakirjoissa varusmiestoimikunnille määrätyistä tehtävistä. Oppilaskunnalla on kuitenkin muihin varusmiestoimikuntiin verrattuna huomattavasti laajempi toimialue, ja varsinaisesta varusmiestoimikuntatyöstä Reserviupseerikoulun oppilaskunnassa vastaakin lähinnä sosiaalijaoston puheenjohtaja.
Oppilaskunta toimittaa jokaisella kurssilla kurssikirjan, johon kerätään juttuja kurssin aikaisista tapahtumista sekä koko kurssin upseerioppilaat ja kouluttajat käsittävä matrikkeli. Kurssikirja rahoitetaan kirjaan myytävillä mainoksilla, joiden hankkimisesta vastaa oppilaskunnan ilmoitushankintajaosto.
Oppilaskunta järjestää myös kurssin puoliväliin tai loppuun sijoittuvan kurssijuhlan, johon kaikilla avecin juhliin tuovilla upseerioppilailla on mahdollista osallistua.
Tämän lisäksi oppilaskunta mm. järjestää urheilupäivän ja verenluovutuksen, julkaisee Sohlo-tiedotuslehteä, vastaa kurssijuhlapäivään ja päättäjäispäivään liittyvistä perinteistä, hoitaa kurssikirjan ilmoitushankinnan yhteistyössä oppilaskunnan kannatusyhdistyksen kanssa, hoitaa upseerioppilaiden lomakyydit, vastaa kurssipuukon ja muiden kurssiin liittyvien muistoesineiden tilaamisesta sekä järjestää historiallisen tutustumismatkan Karjalankannakselle.
Tämän lisäksi erityisesti puheenjohtaja vastaa oppilaskunnan suhteista koulun johtoon, kantahenkilökuntaan, paikalliseen Sotilaskotiyhdistykseen sekä paikalliseen yrityselämään. Puheenjohtaja toimii hallituksen ja edustajiston puheenjohtajana, sekä edustaa oppilaskuntaa eri tilaisuuksissa.
Oppilaskunnan rakenne
Oppilaskunnan toiminta perustuu sääntöihin. Koulun johtaja on hyväksynyt oppilaskunnan nykyiset säännöt vuonna 2001.
Yksikkökokoukset
Yksikkökokous pidetään kurssin alkupäivinä jokaisessa Reserviupseerikurssin viidessä yksikössä (Kärkikomppania, Tiedustelukomppania, Tulipatteri, Esikunta- ja viestikomppania ja Pioneerikomppania). Yksikkökokouksessa valitaan jokaisesta joukkueesta, jaoksesta ja johtueesta edustaja ja varaedustaja oppilaskunnan korkeinta päätösvaltaa käyttävään edustajistoon. Lisäksi kokouksissa valitaan yksikkökohtaisia virkailijoita (esimerkiksi yksikön tiedotuspäällikkö, urheilupäällikkö ja speksipäällikkö) hallituksen alaisuudessa toimiviin jaostoihin.
Edustajisto
Oppilaskunnan korkeinta päätösvaltaa käyttää oppilaskunnan edustajisto, joka muodostuu jokaisesta Reserviupseerikurssin noin 25 joukkueesta valitusta edustajasta. Edustajiston tärkeimpiä tehtäviä on valita oppilaskunnan puheenjohtaja ja hallitus sekä päättää toimintasuunnitelmasta, talousarviosta, toimintakertomuksesta ja tilinpäätöksestä. Edustajisto kokoontuu vähintään kolme kertaa kurssin aikana: valintakokoukseen, suunnitelmakokoukseen sekä päätöskokoukseen.
Jaostot
Hallituksen alaisuudessa on viime kursseina toimineet talous-, ilmoitushankinta-, kurssijuhla-, kurssikirja-, historia-, urheilu-, sosiaali-, hengellisen-, kuljetus-, kulttuuri-, ATK- ja tiedotusjaostot. Jaostojen toimintaa johtaa jaoston puheenjohtajaksi valittu hallituksen jäsen. Tämän lisäksi jaostossa toimii hallituksen ja yksikkökokousten valitsemia jaostovirkailijoita. Jaostovirkailijoiden tehtäviin kuuluu jaostolle kuuluvien tehtävien toteuttaminen yhteistoiminnassa jaoston puheenjohtajan kanssa. Esimerkiksi kurssikirjajaostossa toimii kirjan taittamiseen tai grafiikkaan erikoistuneita upseerioppilaita.
Virkailijamäärältään suurin jaosto on kurssijuhlajaosto, jonka tehtävä on organisoida kurssin aikana järjestettävä kurssijuhla.
Oppilaskuntakokelas
Reserviupseerikoulussa toimii oppilaskuntakokelas, joka on edellisen reserviupseerikurssin oppilaskunnan hallituksen jäsen. Oppilaskuntakokelaan tehtävä on kouluttaa uusi hallitus ja vastata oppilaskunnan vastuulle kuuluvista tehtävistä ennen uuden kurssin alkamista. Näihin tehtäviin kuuluvat muun muassa uuden hallituksen rekrytoiminen yhdessä edustajiston kanssa.
Oppilaskunnan kuraattori
Oppilaskuntatoimintaa ohjaa kantahenkilökuntaan kuuluva kuraattori. Kuraattori vastaa oppilaskunnan toiminnasta ja avustaa oppilaskuntaa. Kuraattori toimii oppilaskunnan hallituksen jäsenten esimiehenä ja vastaa oppilaskunnan toiminnasta tiedottamisesta erityisesti yksiköiden päälliköille sekä koulun johdolle.
Reserviupseerikoulun oppilaskunnan kannatusyhdistys
Oppilaskuntaa tukee Reserviupseerikoulun Oppilaskunnan Kannatusyhdistys, jonka toiminnanjohtajia ovat olleet:
Historia
Reserviupseerikoulun oppilaskunta perustettiin kurssin 14 aikana (1.11.1927–22.4.1928), jolloin koulun johtajana toimi majuri Auno Kaila. Oppilaskunnan hallituksessa toimineet upseerioppilaat ovat usein kohonneet yhteiskunnallisesti hyvin vastuullisiin tehtäviin. Hyviä esimerkkejä ovat esimerkiksi Jorma Ollila (kurssi 162), Kimmo Sasi (kurssi 161), Juha Korkeaoja (kurssi 150), Kauko Juhantalo (kurssi 130) tai Björn Wahlroos (kurssi 150).
Puheenjohtajat ja pääsihteerit kautta aikojen
Lähde
Breed
"Breed" on grunge yhtye Nirvanan kappale, joka julkaistiin yhtyeen Nevermind-albumilla. Kappale on albumin neljäs raita. Kappaleen on sanoittanut yhtyeen solisti Kurt Cobain ja säveltänyt koko yhtye. Kappaleen alkuperäinen nimi on "Imodium". Cobain sai idean kappaleen tekoon, kun Nirvana oli Euroopan kiertueella vuonna 1989 Tad-yhtyeen kanssa, jonka solisti Tad Toyle kärsi ruoansulatusongelmista.
Kappale on peleissä MotorStorm ja Major League Baseball 2K7. Kappale aloittaa elokuvan Shoot 'Em Up. Kun Jim Carrey vieraili ohjelmassa Late Night with Conan O'Brien promotoimassa elokuvaansa Numero 23, ohjelman bändi The Max Weinberg 7 soitti kappaletta ja Carrey lauloi alkusanat "I don't care if it's old".
Itävallan Grand Prix 1987
Itävallan Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. elokuuta 1987 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Nigel Mansell, jolle voitto oli kauden neljäs.
Aika-ajoissa sattui onnettomuus, kun Stefan Johansson törmäsi radalle eksyneeseen kauriiseen. Kauris kuoli onnettomuudessa.
Vietnamin kansalaiset Taiwanissa
Taiwan on yksi vietnamilaisten merkittävimmistä kohteista. Vuonna 2002 kaikista Vietnamin ulkopuolella asuvista henkilöistä 28,5 % asui Taiwanissa. Enemmän vietnamilaisia asuu vain Malesiassa.
Rapper’s Delight
Rapper’s Delight on yhdysvaltalaisen rap-yhtyeen Sugarhill Gangin suurin hitti. Rapper’s Delightin kappale pääsi ensimmäisenä rap-kappaleena Yhdysvaltain TOP 100-listalle vuonna 1979.
Kappaleessa on monia tunnetuimpia riimejä rapin saralla, kuten: "See, I am Wonder Mike and I like to say hello; to the black to the white to red and the brown to the purple and yellow" tai "A can of beer it’s sweeter than honey like a millionaire, who has no money".
HMS Pickle (J293)
HMS Pickle (viirinumerot M293 ja J293) Britannian kuninkaallisen laivaston 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin 11. tammikuuta 1943 telakkanumerolla 1201. Se laskettiin vesille 3. elokuuta ja valmistui vielä samana vuonna 15. lokakuuta.
Palvelus
Alus luovutettiin 1958 Ceylonille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Parakrama. Alus romutettiin 1964 Singaporessa.
Van
Van voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Lal Suhanran kansallispuisto
Lal Suhanran kansallispuisto on biosfäärin suojelualue Pakistanissa, Cholistanin aavikon luoteisrajalla. Alue on tasaista ja kuivaa, ja siellä on jopa nelimetrisiä hiekkadyynejä, joista osa liikkuu. Puiston poikki kulkee kuiva Hakra-joki, ja sen alueella on Patisar-järvi ja sitä ympäröivät keinokastellut alueet. Järvi luotiin aikanaan vesivarastoksi, mutta se on nykyisin lähes umpeen kasvanut. Puistossa kasvaa myös subtrooppista, piikikästä metsää, jonka lajeihin kuuluvat tamariskit ja madarit.
Besoaariantilooppi ehti kadota Cholistanilta lähes kokonaan, mutta kantaa on elvytetty siirtoistutuksin Lal Suhanran alueelle. Sinne on tuotu myös intiansarvikuonoja ja muita uhanalaisia lajeja.
Panssarintorjuntakanuuna
thumb|250px|Saksalaisvalmisteinen [[Pak 40 -panssarintorjuntakanuuna Suomenlinnassa]] Panssarintorjuntakanuuna eli panssarintorjuntatykki (pst-tykki) on pääasiallisesti panssarivaunujen tuhoamiseen tarkoitettu suorasuuntaustykki. Panssarintorjuntakanuunat voivat olla joko vedettäviä tai moottorialustaisia. Panssaroiduista telaketjualustaisista panssarintorjuntakanuunoista käytetään myös nimitystä panssarintorjuntavaunu. Pst-tykkien kaliiperi on 20–128 mm.
Asetyypin kehittely alkoi jo ensimmäisen maailmansodan aikana, ja toiseen maailmansotaan mennessä ne kuuluivat kaikkien armeijoiden aseistukseen. Ne syrjäyttivät nopeasti uusia panssarivaunumalleja vastaan tehottomiksi osoittautuneet panssarintorjuntakiväärit. Toisen maailmansodan aikana pst-tykit kehittyivät nopeasti, tykkien kaliiperien kasvaessa sodan alun 20–45 millimetristä sodan lopun 75–128 millimetriin. Erityisesti länsimaissa pst-tykit alkoivat hiljalleen poistua armeijoiden kalustosta toisen maailmansodan jälkeen. Sittemmin panssarintorjuntaohjukset, raskaat singot ja taistelupanssarivaunut ovat ratkaisevasti vähentäneet panssarintorjuntatykin käyttöarvoa.
Panssarintorjuntatykkien tärkein panssarintorjuntaan käytetty ammustyyppi on panssarikranaatti tai panssariammus, mutta myös ontelokranaatteja on ollut käytössä. Jalkaväkeä tai panssaroimattomia maaleja varten panssarintorjuntatykeille on olemassa myös sirpalekranaatteja.
Tilannekuva
Linuxissa tilannekuvan tallentaminen on Logical Volume Manager (LVM) kerroksen omainaisuus, joka tukee useita tiedostojärjestelmiä. LVM1 tukee vain luettavia tilannekuvia kun taas LVM2 tukee luettavia ja kirjoitettavia tilannekuvia. Windowsissa vastaavan toiminnon suorittaa Volume Shadow Copy Service.
Eräissä tiedostojärjestelmissä kuten AdvFS ja ZFS on itsessään tuki tilannekuvan tallentamiselle. Myös Plan 9 -käyttöjärjestelmän fossil tukee tilannekuvia.
Tokio
Tokio (, ”itäinen pääkaupunki”) on Japanin pääkaupunki ja suurin kaupunki.
Hallinnollisesti ”Tokio”-nimistä kaupunkia ei ole olemassa, vaan Tokion metropoli tai Tokion prefektuuri on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Kantōn alueella Japanin pääsaaren Honshūn keskiosassa Tyynenmeren ja Tokionlahden rannalla. Suur-Tokio on Japanin ja maailman suurin yhtenäinen metropolialue, ja se toimii Japanin politiikan, talouden ja kulttuurin keskuksena sekä Japanin keisarin asuinpaikkana.
Tokion prefektuuriin kuuluu kaupungin ydinalue, 23 erillisaluetta, joita kaikkia hallinnoidaan itsenäisinä kaupunkeina. Tämä alue muodosti ennen vuotta 1943 Tokion kaupungin. Lisäksi prefektuuriin kuuluu läntinen Taman alue, joka koostuu 30 kunnasta, sekä kaksi Tyynellämerellä sijaitsevaa saariryhmää, Izusaaret ja Ogasawarasaaret, jotka jakautuvat yhdeksään kuntaan. Tokion prefektuurin asukasluku on noin 13 995 469 (2022), erillisalueiden asukasluku 8 802 000 (2009) ja Suur-Tokion asukasluku noin 36 094 000 (2010). Suur-Tokiolla on myös maailman suurin kaupunkitalous, jonka arvo oli vuonna 2008 arviolta 1 479 miljardia dollaria.
Varhaishistoria
Vanhimmat jäljet ihmisasutuksesta Tokion alueella ovat Jōmon-kaudelta, joka kesti noin 10 000 eaa.–300 eaa. Jōmon-kauden kulttuurin jälkeensä jättämiä jätekumpuja löydettiin ensimmäiseksi Tokion Shinagawan alueelta. Jōmon-kautta seurannut Yayoi-kausi on saanut nimensä Tokion Bunkyōn erillisalueen Yayoin kaupunginosalta, josta kaivettiin esiin kaudelle tyypillistä keramiikkaa. Yayoi-kulttuuri sai kuitenkin alkunsa Japanin länsiosista.
Kirjoitetussa historiassa Tokion alue mainitaan ensimmäisen kerran 600-luvulla. Tällöin Japanin hallintojärjestelmää rakennettiin Kiinan mallin mukaiseksi, ja Tokion seutu tulee esiin ritsuryō-hallinnon yhteydessä. Tokio kuului tuohon aikaan Musashin provinssiin, jonka pääkaupungiksi korotettiin vuonna 645 nykyisen Tokion prefektuurin länsiosassa sijaitseva Fuchūn kaupunki. Samana vuonna perustettiin Tokion vanhin temppeli, Asakusan kaupunginosan Sensō-ji. Musashin provinssin 750-luvun lopulla valmistunut päätemppeli sijaitsi kuitenkin nykyisen Kokubunjin kaupungin alueella Fuchūn lähellä.
Tokion kaupungilla on juurensa Edon kylässä. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran noin vuonna 1300 kirjoitetussa Kamakura-kauden kronikassa, ja sen nimen arvellaan olevan peräisin Heian-kauden loppupuolelta. Kylän perusti Edo-klaani, joka rakensi residenssinsä nykyisen keisarillisen palatsin alueelle. Klaani taantui 1400-luvulla, ja samurai Ōta Sukenaga rakennutti paikalle linnoituksen. Vallihautojen ja muurien rakennustyöt alkoivat vuonna 1457.
Edo-kausi
thumb|240px|Yksi [[Utagawa Hiroshigen sadasta näkymästä Edoon, 1856–1858: Surugachō, numero 8.]] Vuonna 1590 Japanin mahtavin sotaherra Toyotomi Hideyoshi tarjosi vasallinsa Tokugawa Ieyasun hallittavaksi kahdeksaa provinssia Kantōn alueella. Ieyasu suostui ja rakensi linnan Edoon vuosina 1593–1636. Kun Ieyasu voitti Hideyoshin pojan Hideyorin Sekigaharan taistelussa vuonna 1600, hänestä tuli shōgun, ja vuoteen 1868 saakka Japania hallitsi Tokugawa-suku Edosta käsin.
Heti 1600-luvun alussa Ieyasu perusti Tōkaidō-kauppatien, joka yhdisti Edon ja keisarillisen pääkaupungin Kioton toisiinsa ja joka päättyi Edon Nihonbashi-sillalle. Tokugawa-shōgunaatin perustaminen ja sitä seurannut vakaa Edo-kausi merkitsivät kaupungille suurta vaurautta, japanilaisen kulttuurin renessanssia ja uuden kaupunkilaisluokan ja -kulttuurin syntyä. Uutta kaupunkilaisväestöä viihdyttivät Edossa sumō, kabuki ja punaisten lyhtyjen korttelit. Edon linnan valmistuttua vuonna 1637 kaupungin väkiluku oli kasvanut 150 000:een. Suuri Meireki-tulipalo vuonna 1657 surmasi kuitenkin yli 100 000 henkeä ja tuhosi kaksi kolmasosaa kaupungista, mukaan lukien Edon linnan.
Pienemmät palot tuhosivat kaupunkia 1600-luvun loppupuoliskolla, mutta se kasvoi voimakkaasti. 1700-luvun alkupuolen Kyōhō-uudistuksissa muun muassa kaupungin hallintoa uudistettiin, Edoon perustettiin kauppiaskiltoja, palosäännöksiä tiukennettiin ja vuonna 1722 kaupunkiin perustettiin ensimmäinen sairaala uudistuksiin liittyneen meyasubako-aloitelaatikon ansiosta. Vuosisadan loppuun mennessä Edo oli kasvanut jo yli miljoonan asukkaan suurkaupungiksi. Vuonna 1772 Meiwa-suurpalo ja kaksi myrskyä tuhosivat kaupunkia.
Lac de la Gruyère
Lac de la Gruyère on tekojärvi Keski-Sveitsissä Fribourgin kantonissa Fribourgin kaupungin eteläpuolella. Suurimmat paikkakunnat järven ympärillä ovat Bulle ja Broc.
Järven tiedot
Järven pinta-ala on 9,6 neliökilometriä ja valuma-alue 952 neliökilometriä. Se on 13 kilometriä pitkä ja leveimmillään noin kilometrin levyinen. Järven pinnankorkeus vaihtelee vuoden mittaan jopa 25 metriä: maksimikorkeus 677 metriä, minimikorkeus 652 metriä.
Vesistö
Järven laskujoki on Sarine. Lac de la Gruyèreen laskevia jokia ovat Jogne ja Sionge.
Rossensin pato
Lac de la Gruyèren olemassaolo perustuu Rossensin kylän itäpuolelle Sarinejokeen vuonna 1948 valmistuneeseen patoon. Padon korkeus on 83 metriä. Järven korkeusvaihtelu on 25 metriä.
Rossensin voimalaitos
Rossensin padon yhteydessä on pieni vesivoimala, jonka kautta vettä virtaa jatkuvasti 2,5–3,5 kuutiometriä sekunnissa. Voimalaitoksen nimellisteho on 2,3 megawattia.
Tokio
Moderni Tokio
Meiji-restauraation yhteydessä vuonna 1868 Edosta tuli Japanin pääkaupunki ja se nimettiin uudelleen Tokioksi (”itäinen pääkaupunki”). Keisari muutti kaupunkiin Kiotosta seuraavana vuonna. Japania ja sen pääkaupunkia alettiin nykyaikaistaa voimakkaasti. Tokion prefektuuri perustettiin vuonna 1871, maan ensimmäinen rautatielinja yhdisti kaupungin Jokohamaan vuonna 1872 ja Tokion metropolin poliisilaitos aloitti toimintansa vuonna 1874. Tokiosta tehtiin virallisesti kaupunki vuonna 1889 (ks. Tokion kaupunki) ja se jaettiin 15 erillisalueeseen. Eurooppalaistyylisiä tiilirakennuksia kohosi nyt entisten feodaaliherrojen kartanoiden paikalle ja kaupungin katuja alettiin päällystää pyörein kivin. Kaupungin ensimmäinen raitiotielinja avattiin 1900-luvun alussa.
Taishō-kausi vuosina 1912–1926 merkitsi kaupungin työläisväestön kasvua ja kulutusyhteiskunnan syntyä. Vuoden 1920 väestönlaskennassa Tokion prefektuurin väkiluku oli jo 3 699 428. Pian tämän jälkeen vuonna 1923 kaupunkiin iski kuitenkin jälleen maanjäristys, yksi historian pahimmista. Suuri Kantōn maanjäristys vaati yli 140 000 uhria ja siinä tuhoutui noin 300 000 rakennusta. Vaikka Shōwa-kausi alkoikin vuonna 1926 surullisissa tunnelmissa, Tokio jatkoi nopeaa kasvuaan ja kymmenen vuoden päästä kaupungissa asui jo yli kuusi miljoonaa ihmistä. Kaupungin ensimmäinen metrolinja Asakusasta Uenoon avattiin vuonna 1927 ja Hanedan lentoasema valmistui 1930-luvun alussa. Helmikuun 26. päivän välikohtauksessa vuonna 1936 yhteensä 1 400 sotilasta valtasi Tokion keskeiset hallintorakennukset ja yritti vallankaappausta siinä kuitenkaan onnistumatta. Japanin tie sotaan jatkui, ja Tyynenmeren sota Japanin ja Yhdysvaltojen välillä alkoi lopulta vuonna 1941.
Sodalla oli suuri vaikutus tokiolaisten elämään. Tokion päällekkäinen kaupungin ja prefektuurin käsittänyt hallintojärjestelmä lakkautettiin sodan vuoksi vuonna 1943 ja Tokion metropoli perustettiin. Tokiota pommitettiin sodan aikana yli sata kertaa; pahimmat pommitukset tapahtuivat 9.–10. maaliskuuta 1945. Tokion pommituksissa kuoli yli 100 000 ihmistä ja valtaosa kaupungista, etenkin keisarillisen palatsin itäpuoli, tuhoutui. Sodan päättyessä syksyllä 1945 kaupungin väkiluku oli pudonnut puoleen vuodesta 1940.
thumb|240px|Shinjukun aseman ympäristöä yöllä. Tokiosta on kasvanut maailman suurin yhtenäinen kaupunkialue.
Vuonna 1947 otettiin käyttöön Japanin perustuslaki ja uusi paikallishallintolaki, ja Seiichirō Yasui valittiin metropolin ensimmäiseksi kuvernööriksi. Vähittäinen sodan jälkeinen jälleenrakennus alkoi. Kaupungin väkiluku ylitti kymmenen miljoonan rajan jo vuonna 1962 ja voimakkaan talouskasvun aika käynnistyi; Japanin toipumisen merkkinä kaupungissa pidettiin vuonna 1964 kesäolympialaiset, ja nopea Shinkansen-linja liitti sen nyt Osakaan vain neljässä tunnissa. Uuden teknologian, talouden nousun ja massatuotannon seurauksena tokiolaisten päivittäinen elämä koki valtavia muutoksia. Kansainvälinen opiskelijaliike nosti päätään 1960-luvun lopussa myös Tokiossa, kun Tokion yliopiston opiskelijat mellakoivat.
Maantiede ja aluejako
thumb|240px|Tokion prefektuurin kartta, johon on merkitty erillisalueet (violetti), kaupungit (punainen) ja piirikunnat ja alaprefektuurit (kellanruskea). Tokion metropoli tai prefektuuri sijaitsee Honshūn saarella Kantōn alueen eteläosassa Tyynen valtameren rannalla. Metropoli rajautuu pohjoisessa Saitaman prefektuuriin, idässä Edogawa-jokeen ja Chiban prefektuuriin, etelässä Tokionlahteen, Tamagawa-jokeen ja Kanagawan prefektuuriin ja lännessä Yamanashin prefektuuriin. Suur-Tokion alueeseen kuuluvat metropolin lisäksi viereiset Kanagawan, Chiban ja Saitaman prefektuurit; näiden prefektuurien alueella sijaitsevat muun muassa Chiban, Kawasakin ja Jokohaman suurkaupungit. Tokion metropoli on pitkänomaisen muotoinen: itä–länsisuunnassa sen pituus on noin 90 kilometriä ja pohjois–eteläsuunnassa leveys noin 25 kilometriä (lukuun ottamatta ulkosaaria).
Tokion metropoli vastaa hallinnollisesti muita Japanin prefektuureja, mutta sille on annettu erityisnimitys. Metropoli muodostettiin vuonna 1943: sitä ennen Tokio oli oma kaupunkinsa (, ks. Tokion kaupunki), joka kuului Tokion prefektuuriin (, lisämääre fu, ”urbaani prefektuuri”, on edelleen käytössä Kioton ja Osakan prefektuurien nimissä). Entinen Tokion kaupungin alue jakautuu erillisalueisiin (, lyhyemmin ), joita hallitaan itsenäisten kaupunkien tavoin ilman välitasoja. Tokion metropolin hallinto sijaitsee Shinjukun erillisalueella ja se hallinnoi Tokion keskustan pilvenpiirtäjien ja neonviidakkojen lisäksi itäisen Taman alueen vuoristoseutuja ja kaukaisia ulkosaaria.
Tokion prefektuurin alue voidaan nykyään jakaa maantieteellisesti ja hallinnollisesti kolmeen alueeseen: 23 erillisalueeseen, jotka muodostavat kaupungin keskustan, niiden länsipuolella sijaitsevaan Taman alueeseen ja Tokion prefektuuriin kuuluviin ulkosaariin.
Erillisalueet
23 erillisaluetta kattavat yhteensä 622 neliökilometrin suuruisen alueen. Ne sijaitsevat metropolin itäosassa Tokionlahden rannalla. Niiden alueella on noin 8,8 miljoonaa asukasta (vuonna 2009) ja niiden väestötiheys on keskimäärin 14 152 henkeä neliökilometrillä. Alueen väestö on ollut viime vuosina kasvussa. Erillisalueet toimivat itsenäisten kuntien tavoin muutamin poikkeuksin: metropolihallinto vastaa esimerkiksi erillisalueiden vesi- ja viemärihuollosta sekä palokuntapalveluista. Erillisalueet valitsevat omat pormestarinsa. Suuri osa Tokion talous- ja kauppatoiminnasta on keskittynyt alueelle ja siellä sijaitsee myös valtaosa kaupungin nähtävyyksistä.
Erillisalueet ovat seuraavat:
Taman alue
thumb|240px|Näkymä [[Fuji (vuori)|Fujille Kumotori-vuorelta.]]
Taman alue sijaitsee erillisalueiden länsipuolella. Itäosastaan se liittyy saumattomasti Tokion kaupunkialueeseen, mutta länsiosa kohoaa korkealle vuorille ja siellä on järviä, jokia ja luonnonalueita. Alueen koko on 1 160 neliökilometriä ja siellä asuu yhteensä 4,16 miljoonaa ihmistä (vuonna 2009), joten sen väestötiheys on 3 586 asukasta neliökilometrillä.
Seuraavat kaupungit kuuluvat Taman alueeseen:
Lisäksi alueen länsiosassa sijaitsee Nishi-Taman piirikunta, johon kuuluu kolme maaseutukaupunkia, Hinode, Mizuho ja Okutama, ja yksi kyläkunta , Hinohara. Piirikunnassa sijaitsee metropolin korkein vuori, Kumotori, joka kohoaa 2 017 metrin korkeuteen, ja metropolin suurin järvi, Okutamako.
Ulkosaaret
Tokion prefektuuriin kuuluu lisäksi kaksi Tyynenmeren saariryhmää, Izusaaret ja Ogasawarasaaret. Ne sijaitsevat Japanin pääsaaren Honshūn eteläpuolella maantieteellisesti erillään muusta prefektuurista. Saarten kokonaispinta-ala on noin 406 neliökilometriä ja asukasluku 28 000 henkeä (vuonna 2009), joten niiden keskimääräinen väestötiheys on 68 asukasta neliökilometrillä. Izusaaret sijaitsevat lähempänä Tokiota ja niihin kuuluvat Izu Ōshima, Toshima, Niijima, Shikinejima, Kōzushima, Miyakejima, Mikurajima, Hachijōjima ja Aogashima. Ogasawarasaaret sijaitsevat kauempana noin tuhannen kilometrin päässä Tokiosta ja niihin kuuluvat Chichijima ja Hahajima. Ogasawaran kylään kuuluu hallinnollisesti myös pieni Minamitorishiman saari, joka on Japanin eteläisin piste, ja Nishinotorishiman saari, joka on vuorostaan Japanin itäisin piste.
Saaret jakautuvat neljään alaprefektuuriin, kahteen maaseutukaupunkiin ja seitsemään kyläkuntaan: thumb|240px|Izusaariin kuuluva [[Mikurajiman saari mereltä.]]
Ilmasto
Tokio sijaitsee lauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Ilmasto on suhteellisen lempeä koko vuoden. Kesät ovat kuitenkin kuumia ja kosteita, ja sadekausi kestää kesäkuun loppupuolelta heinäkuun puoliväliin. Kesän kuumin kuukausi on elokuu, jolloin lämpötila ei usein yölläkään laske 25 celsiusasteen alapuolelle. Syksyllä, etenkin lokakuussa, Japanin rannikolle saapuu taifuuneja etelästä ja lämpötila laskee vähitellen. Ruska alkaa vuorilta Taman alueelta. Talvella joulu–helmikuussa lämpötila laskee huomattavasti ja lunta saattaa sataa ajoittain, vaikka keskustassa sitä harvoin kertyy maahan. Vuorilla idässä lunta voi sataa paljonkin. Tokion prefektuuriin kuuluvat Ogasawarasaaret sijaitsevat vuorostaan subtrooppisella vyöhykkeellä ja niiden alueella talvilämpötilatkin lähentelevät 20 astetta.
Politiikka ja hallinto
Tokion prefektuuria johtavat vaaleilla valittu kuvernööri ja metropolin valtuusto tai parlamentti. Kuvernööri valitaan virkaansa neljäksi vuodeksi kerrallaan ja hän harjoittaa ylintä toimeenpanovaltaa. Erillisalueilla kuvernööri voi toimia pormestarin vastineena. Nykyinen kuvernööri on Yuriko Koike.
Metropolin valtuustossa on 127 jäsentä. Myös heidät valitaan suorilla vaaleilla nelivuotiskausiksi. Valtuusto käyttää lainsäädäntövaltaa ja se voi esimerkiksi säätää, muuttaa ja lakkauttaa asetuksia, vahvistaa metropolin budjetin ja nimittää vaalilautakunnan. Kuvernöörin täytyy pyytää valtuustolta lupaa tärkeille nimityksille. Valtuusto perustettiin vuonna 1943, kun Tokion kaupunki ja prefektuuri yhdistyivät. Sen jäsenet järjestäytyvät valtuustoryhmiin poliittisen puolueen mukaan.
Edelliset metropolin valtuuston vaalit pidettiin vuonna 2009. Vaaleissa liberaalidemokraattinen puolue menetti asemansa valtuuston suurimpana puolueena ja sai 38 paikkaa entisen 48 sijaan. Japanin demokraattinen puolue sai 20 lisäpaikkaa ja nousi 54 valtuustopaikallaan suurimmaksi puolueeksi. Kōmeitō sai 23 valtuustopaikkaa, Japanin kommunistinen puolue 8, Tōkyō seikatsusha network 2 ja riippumattomat edustajat 2. Äänioikeutettuja vaaleissa oli 10 469 729 ja äänestysprosentti oli 54,49, yli kymmenen prosenttia suurempi kuin edellisissä vaaleissa.
Japanin pääkaupunkina Tokio on myös koko maan politiikan keskus. Japanin keisari asuu Tokion keskustasta laajan alueen vievässä keisarillisessa palatsissa, jonka paikalla sijaitsi aiemmin Edon linna ja johon liittyy suuri puistoalue. Käytännössä poliittinen valta on kuitenkin Japanin hallituksella, jonka tärkeimmät ministeriöt sijaitsevat viereisessä Kasumigasekin kaupunginosassa. Se on ollut maan tärkein valtakeskittymä Meiji-kaudelta lähtien. Japanin parlamentti ja pääministerin virka-asunto sijaitsevat vuorostaan Kasumigasekin länsipuolella Nagatachōssa.
Väestö
thumb|240px|Ihmisiä ylittämässä [[Shibuyan risteystä, jota pidetään yhtenä maailman vilkkaimmista.]] Tokion prefektuurin väkiluku oli 1. lokakuuta 2009 yhteensä noin 12 989 000. Prefektuurissa asuu kymmenesosa koko Japanin väestöstä. Prefektuuri onkin väkiluvultaan suurin ja myös tiheimmin asutettu: sen väestötiheys on 5 937 henkeä neliökilometriä kohden. Kaksi kolmasosaa prefektuurin väestöstä asuu 23 erillisalueen rajojen sisäpuolella, yhteensä 8 802 000 henkeä. Kolmasosa väestöstä asuu Taman alueella erillisalueiden itäpuolella, yhteensä 4 159 000 henkeä. Ulkosaarilla asukkaita on vain vähän, noin 28 000.
Tokiossa asuvien ulkomaalaisten määrä on ollut kasvussa. Vuonna 2008 prefektuurin alueella asui 417 000 rekisteröitynyttä ulkomaiden kansalaista, puolet enemmän kuin kymmenen vuotta aiemmin. Vuonna 2008 ulkomaalaisista 35,6 prosenttia oli kiinalaisia, 28,2 prosenttia korealaisia, 7,8 prosenttia filippiiniläisiä, 4,8 prosenttia yhdysvaltalaisia, 2,3 prosenttia intialaisia, 1,8 prosenttia brittejä, 1,7 prosenttia thaimaalaisia, 1,5 prosenttia ranskalaisia, 1,2 prosenttia nepalilaisia, 1,1 prosenttia burmalaisia ja 13,3 prosenttia muita.
Vuonna 2005 Tokion prefektuurin työväestö oli 6,27 miljoonaa henkeä, joista 5,916 miljoonaa oli töissä ja 354 000 työttöminä. Työllisistä vain 0,4 prosenttia oli töissä alkutuotannon parissa, 18,7 prosenttia jalostuksen parissa ja 77,4 prosenttia palveluiden parissa. Päivisin Tokion väkiluku nousee huomattavasti yli kahdella miljoonalla hengellä 14,978 miljoonaan henkeen, koska opiskelijoita ja työntekijöitä matkustaa viereisistä prefektuureista Tokioon. Tästä väkimäärästä 11,285 miljoonaa on erillisalueiden sisällä, joten Taman alueen väkiluku laskee myös hieman. Suurin nousu koetaan kaupungin keskustan kolmella erillisalueella (Chiyoda, Chūō ja Minato), joissa päiväväestö on 2,410 miljoonaa ja yöväestö vain 326 000, yli seitsemän kertaa pienempi. Eniten työläisiä saapuu Tokioon Kanagawan (11,6 prosenttia), Saitaman (10,9 prosenttia) ja Chiban (8,7 prosenttia työväestöstä) prefektuureista.
Talous
thumb|240px|Marunouchin kaupunginosa [[Tokyo Towerista nähtynä.]] Tokio on maailmankin mittakaavassa tärkeä talouskeskus: Suur-Tokion kaupunkitalous on maailman suurin, ja vuonna 2008 sen arvo oli noin 1 479 miljardia dollaria. Useiden maailman suurimpiin kuuluvien investointipankkien ja vakuutusyhtiöiden pääkonttori sijaitsee Tokiossa. Tokion pörssiä suurempi on vain New Yorkin pörssi – Japanin talouskuplan huipulla 1990-luvun alussa Tokion pörssiin oli keskittynyt yli 60 prosenttia maailman osakkeiden kokonaisarvosta. Fortune 500 -lehden mukaan Tokiossa sijaitsee kaikista maailman kaupungeista eniten suuryritysten pääkonttoreita, 47 kappaletta, yli 20 kappaletta enemmän kuin Pariisissa, jossa niitä oli toiseksi eniten vuonna 2008.
Tokion alueella raskas teollisuus on keskittynyt pääasiassa viereisiin Chiban, Kawasakin ja Jokohaman kaupunkeihin, kun taas Tokio toimii kevyen teollisuuden keskuksena. Prefektuurin teollisuuspohja on monipuolinen. Se on esimerkiksi merkittävä kustantamisen, tiedonvälityksen ja elektroniikkateollisuuden keskus. Myös sellaisilla japanilaisilla yrityksillä, joiden pääkonttori tai tuotanto on sijoitettu muihin kaupunkeihin, on yleensä suuri toimistorakennus Tokiossa, usein Marunouchin alueella. Koska Japanissa hallinto ja talouselämä ovat kietoutuneet toisiinsa, läsnäolo Tokiossa maan politiikan keskipisteen lähettyvillä on hyödyllistä tai välttämätöntä. Tämän vuoksi monet yritykset siirtyivätkin Tokioon toisen maailmansodan jälkeisen voimakkaan talouskasvun vuosina esimerkiksi Osakasta, joka on Japanin perinteinen kauppapääkaupunki. Viime vuosina trendi on kuitenkin heikentynyt Tokion korkeiden hintojen ja tilanpuutteen vuoksi. Marunouchin lisäksi myös muun muassa Ōtemachi on tärkeä toimistokaupunginosa, jossa monien suurten yritysten pääkonttori sijaitsee.
Tokion prefektuurin alueella harjoitetaan myös metsä- ja maataloutta. Maatalousmaata Tokion alueella on vain 8 000 hehtaaria. Metsää Taman alueen länsiosan vuorilla on kuitenkin runsaasti, mutta tuotanto on laskenut kustannusten kasvun, hintojen laskun ja alueen väestön ikääntymisen vuoksi. Tokionlahti oli myös aiemmin merkittävä kalastusalue; kalastus on kuitenkin siirtynyt pääosin lähisaarille.
Paikallisliikenne
thumb|240px|Tokion metrokartta. thumb|240px|Metropolimoottoritie 1 ja Tokion monorail kulkevat vierekkäin. thumb|240px|[[Tokyo Metron Marunouchi-linja ja East Japan Railway Companyn Chūō-linja risteävät Kanda-joen vierellä.]] Tokion julkinen liikenne perustuu ensisijaisesti laajaan raideliikenneverkostoon. Tokion ydinalueella 23 erillisalueen rajojen sisällä yhteensä 28,25 miljoonaa henkeä käyttää päivittäin julkista liikennettä. Alueella on kolme merkittävää julkisen liikenteen järjestelmää: Japan Railwaysin ja erinäisten yksityisten rautatieyhtiöiden liikennöimiä rautatielinjoja, jotka yhdistävät keskustan esikaupunkeihin, kaksi eri metroverkostoa ja metropolihallinnon ja yksityisten yritysten liikennöimiä bussi- ja raitiovaunulinjoja.
Tokion metroverkko palvelee pääosin erillisalueita. Tokion metropolihallinto liikennöi Toei-metroa, jossa on neljä linjaa ja jota käyttää yli kaksi miljoonaa matkustajaa päivittäin. Lisäksi metropolihallinto liikennöi yhteensä 139 linja-autolinjaa, yhtä raitiotielinjaa ja Nippori-Toneri Liner -automaattimetroa. Yksityinen yhtiö Tokyo Metro liikennöi laajempaa metroverkkoa, johon kuuluu yhdeksän linjaa. Tokyo Metron linjojen yhteispituus on 195,4 kilometriä; Toei-metron linjojen pituus 107 kilometriä. Näiden verkostojen lisäksi Tokion keskustan alueella toimivat Hanedan lentoasemaa palveleva Tokion monorail, joka rakennettiin vuoden 1964 olympialaisia varten, ja Odaiban aluetta palvelevat Yurikamome-automaattimetro ja metronkaltainen Rinkai-linja.
Merkittävin rautatieliikennöijä Tokion alueella on Japanin kansalliseen rautatieyhtiöön kuuluva East Japan Railway Company. Sen liikennöimiin rautatielinjoihin kuuluvat muun muassa Tokion eri keskukset toisiinsa yhdistävä ympyrän muotoinen Yamanote-linja, Saitaman ja Jokohaman välillä kulkeva Keihin-Tōhoku-linja ja Länsi-Tokioon kulkeva Chūō-linja. Yhteensä yhtiöllä on Tokion alueella, laskutavasta riippuen, yli 30 rautatielinjaa. Muihin merkittäviin rautatieyhtiöihin kuuluvat Tōkyū-rautatiet, Tōbu-rautatiet, Seibu-rautatiet, Keiō-rautatiet, Odakyū-rautatiet, Keisei-rautatiet ja Keikyū-rautatiet. Monet metrolinjat jatkavat liikennöintiä eri rautatieyhtiöiden verkostoilla lähijunina.
Kaukoliikenne
Japanin suurimpana kaupunkina Tokio toimii myös liikenteen solmukohtana. Nopea Shinkansen-verkko yhdistää sen muualle Japaniin. Tokion rautatieasemalta lähtevät Kiotoon ja Osakan kulkeva　Tōkaidō Shinkansen (ja sen jatke San’yō Shinkansen Fukuokaan asti), Niigataan kulkeva Jōetsu Shinkansen, Naganoon kulkeva Nagano Shinkansen ja Pohjois-Japaniin kulkeva Tōhoku Shinkansen. Ruuhka-aikoina Osakan suuntaan lähtee parhaimmillaan 12 junaa tunnissa. Tokion rautatieasema ei ole kuitenkaan kaupungin vilkkain, vaan vilkkaimmaksi nousee Shinjukun rautatieasema, jota käyttää 748 522 JR:n matkustajaa päivässä (2009) ja yksityiset rautatieyhtiöt ja metro mukaan luettuna yli kaksi miljoonaa matkustajaa päivässä.
Useat moottoritiet liittävät Tokion muualle Japaniin: niihin kuuluvat esimerkiksi Tōmei-moottoritie ja Chūō-moottoritie Nagoyan suuntaan ja Tōhoku-moottoritie pohjoiseen. Nämä tiet ovat maksullisia. Valtatie 1 seurailee vanhaa Tōkaidō-tietä ja yhdistää Tokion Osakaan. Pitkänmatkan linja-autoja lähtee Tokiosta eri kaupunkeihin useista eri terminaaleista, ja suosituimmilla reiteillä on runsaasti kilpailua. Pidemmät linja-automatkat kaukaisempiin kaupunkeihin ajetaan yön yli.
Noin 60 kilometriä Tokion ulkopuolella sijaitseva Naritan kansainvälinen lentoasema on pääasiallinen yhdysväylä kansainvälisille matkustajille. Lentoasemalla on kaksi terminaalia. Tokion sisällä keskustan eteläpuolella sijaitseva Hanedan lentoasema tarjoaa pääosin Japanin sisäisiä lentoja ja yhteyksiä muihin Aasian valtioihin, mutta kansainväliset lennot kentältä ovat lisääntyneet uuden terminaalin ja kiitotien valmistumisen myötä. Lentoasemalla on kolme terminaalia ja se on 60 miljoonalla vuosittaisella matkustajallaan Japanin vilkkain. Tokiosta on lisäksi laivayhteyksiä muun muassa prefektuuriin kuuluville Izu- ja Ogasawarasaarille.
Koulutus
Tokio on myös Japanin koulutuksen keskus ja suuri osa maan arvovaltaisimmista yliopistoista sijaitsee kaupungissa. Vuonna 2010 Tokion prefektuurin koulutusbudjetti oli noin 765 miljardia jeniä eli 12,2 prosenttia prefektuurin budjetista. Vuonna 2009 prefektuurin alueella oli yhteensä 1 064 päiväkotia, 1 373 ala-astetta, 817 yläastetta, 438 lukiota ja useita kymmeniä erityiskouluja.
Tokion prefektuurin alueella on yhteensä 132 yliopistoa. 12 näistä kouluista on ”kansallisia yliopistoja”, 5 muita ”julkisia yliopistoja” ja 115 yksityisiä yliopistoja. Kansallisista yliopistoista tärkeimpiin kuuluvat esimerkiksi Tokion yliopisto, yksi Japanin arvostetuimmista, Tokion teknillinen yliopisto, Tokion taideyliopisto ja Hitotsubashin yliopisto. Yksityisistä yliopistoista tärkeimpiin lukeutuvat muun muassa Wasedan yliopisto ja Keiō-yliopisto, Japanin vanhin. Times Higher Educationin yliopistojen ranking-listaan (200 parasta) pääsi vuonna 2010 kaksi tokiolaista yliopistoa: Tokion yliopisto ja Tokion teknillinen yliopisto.
Kaupunkikuva ja -rakenne
thumb|240px|Ilmakuva [[Bunkyōn alueelle vuonna 1985.]] Tokion arkkitehtuuri ja kaupunkikuva ovat huomattavan moderneja, sillä kaupunki on tuhoutunut 1900-luvulla kahteen kertaan: ensin maanjäristyksessä vuonna 1923 ja sitten pommituksissa vuonna 1945. Lisäksi sodan jälkeinen nopea talouskasvu toi mukanaan laajamittaisen purkamisen ja uudelleenrakentamisen. Tästä huolimatta Tokion kaupunkikuva on monimuotoinen. Kaupungin topografia on vaihteleva, ja se on yhdessä tyypillisen japanilaisen, orgaanisesti kasvaneen kaupunkirakenteen kanssa muodostanut Edo-kaudelta lähtien kaupungin rungon. Vaikka Meiji-kauden alusta saakka Tokio on katsonut länteen hakiessaan malleja arkkitehtuurille ja kaupunkisuunnittelulle, länsimaiset ajatukset on sopeutettu japanilaisen kaupungin kontekstiin kokeilun ja tulkinnan kautta.
Nykyinen Tokio onkin pääosin kolmen historiallisen kerrostuman tuote. Ensimmäinen ja varhaisin kerros on Edo-kauden kaupunki, Tokion runko, jonka päälle myöhemmät kerrokset ovat rakentuneet. Toinen kerros Meiji-kaudelta lähtien merkitsi yksittäisten länsimaisten elementtien ja kokeilujen tuomista Edo-kauden kaupunkirakenteeseen. Kolmannen vaiheen aikana Taishō-kaudella kaupunkiin tuotiin laajemmassa mittakaavassa moderneja aiheita – puistoja, aukioita, puistokatuja ja niin edelleen. Tämä vaihe muodostaa nykyisen Tokion prototyypin.
Tärkeimpiä kaupunginosia
thumb|240px|Akihabaran [[Electric Town.]] thumb|240px|[[Sensō-jille johtava Nakamise-kauppakatu Asakusassa.]] Seuraavassa luettelossa on esitelty joitakin Tokion keskusta-alueen tärkeimmistä keskuksista. Monet niistä ovat kasvaneet suurten rautatieasemien ympärille. Luettelo kiertää Yamanote-linjaa myötäpäivään Tokion rautatieasemalta lähtien.
Kulttuuri ja nähtävyydet
thumb|240px|Tokion matkailua mainostava juliste 1930-luvulta. thumb|240px|[[Shinobazu-lampi Uenon puistossa.]]
Keittiö
Tokiossa on äärimmäisen monipuolinen ruokakulttuuri ja valtava määrä ravintoloita, jotka tarjoavat kaikkea korkealaatuisesta kaiseki-keittiöstä pikanuudeleihin ja ranskalaisesta haute cuisinesta hampurilaisiin. Jo 1700-luvulla Edossa oli enemmän ravintoloita kuin missään muussa maailman kaupungissa, ja Tokio on nykyisinkin yksi maailman tärkeimmistä ruokakeskuksista: kaupungissa on noin 160 000 ravintolaa, kuusi kertaa enemmän kuin New Yorkissa. Vuoden 2009 Michelin-oppaaseen otettiin 173 tokiolaista ravintolaa, jotka saivat yhteensä 227 Michelin-tähteä, enemmän kuin missään muualla.
Tokiota ympäröivän Kantōn alueen keittiö muodostaa vastaparin Kansain alueen eli Kioton ja Osakan ruokaperinteelle. Kantōn alueella ruoka on ollut Kansaita käsitellympää ja säilötympää. Tällaisia säilöttyjä edolaisen ruokakulttuurin kulmakiviä ovat olleet esimerkiksi kalasta valmistetut kamaboko ja hanpen: kala tuotiin Edoon yleensä kauempaa, joten se täytyi maustaa voimakkaasti. Myös Edon sotilaskulttuuri ja juhlaperinne ovat suosineet säilyvyyttä ja peittäviä makuja. Tokiolaisen keittiön paikallisiin erikoisuuksiin kuuluvat esimerkiksi sumopainijoiden suosiossa ollut chanko-nabe-pata, o-konomiyakin tyyppinen monjayaki-paistos, Asakusasta lähtöisin oleva kaminari-okoshi-keksi, Ōmen kaupungin kuuluisat umeboshi-luumut, edolainen makea misotahna (Edo amamiso) ja niin edelleen. Tokiossa ovat saaneet alkunsa myös muun muassa sellaiset japanilaisen ruokakulttuurin klassikot kuin nigiri-zushi ja tonkatsu.
Museot
Tokiossa toimii useita Japanin tärkeimpiin kuuluvia museoita. Tokion kansallismuseo Uenossa on Japanin vanhin museo ja se esittelee aasialaista, erityisesti japanilaista, taidetta ja arkeologista esineistöä. Museon kokoelmiin kuuluu yli 112 000 esinettä, joista 87 on nimetty kansallisaarteiksi. Luonnontieteisiin keskittyy Japanin luonnontieteellinen kansallismuseo aivan Tokion kansallismuseon vieressä; tieteestä kiinnostuneille on tarjolla myös uusinta tiedettä esittelevä Miraikan-tiedekeskus Odaiban alueella. Tokion kaupungin historiasta kertoo vuorostaan 1990-luvun alussa perustettu Edo-Tokio-museo keskustan itäpuolella Sumidan erillisalueella.
Puistot
Tokio on tiiviisti rakennettu kaupunki, mutta sen alueella on silti useita suuria puistoalueita. Tokion keskustan julkisista puistoista vanhimpiin kuuluvat muun muassa vuonna 1873 perustetut Shiban puisto, joka ympäröi Zōjō-jin temppeliä, ja Uenon puisto, joka oli alun perin Kan’ei-jin temppelin aluetta ja jossa sijaitsee useita museoita, Uenon eläintarha ja Ueno Tōshō-gū -pyhäkkö. Tokiossa on kuitenkin tätäkin vanhempia jo Edo-kaudelta peräisin olevia puutarha-alueita, kuten Hama-rikyū-puutarha meren rannalla Ginzan kaupunginosan eteläpuolella. Se toimi Meiji-restauraation jälkeen keisarillisena puutarha- ja palatsialueena. Myös esimerkiksi Koishikawa kōraku-en ja Rikugi-en-puutarhojen rakentaminen on aloitettu jo Edo-kauden alkupuolella. Ensimmäinen varsinainen länsimaalaistyylinen Tokioon rakennettu viheralue oli kuitenkin vuonna 1903 avattu Hibiyan puisto, joka sijaitsee Marunouchin toimistokaupunginosan vieressä.
Erillisalueiden suurin puisto on Edogawa- ja Arakawa-jokien suulla levittäytyvä Kasai rinkai -puisto, joka avattiin vuonna 1989. Puistossa on akvaario (Tokyo Sea Life) ja suuri maailmanpyörä, ja Tokion Disneyland sijaitsee aivan sen lähettyvillä. Suurimpiin puistoihin lukeutuu myös Shinjukun eteläpuolella sijaitseva Yoyogin puisto, jossa oli Tokion olympialaisten olympiakylä ja jonka yhteydessä on Meiji-jingū-pyhäkkö. Laaja Mizumoton puisto keskustan koillispuolella on vuorostaan metropolin ainoita joenrantapuistoja.
Myös erillisalueiden ulkopuolella Taman alueella sijaitsee merkittäviä viheralueita. Koganein kaupungissa on Koganein puisto, joka on metropolin toiseksi suurin ja joka tunnetaan kirsikkapuistaan. Niitä on lähes kaksi tuhatta. Vuonna 1961 avattu Jindain kasvitieteellinen puutarha (4 500 kasvilajia) Chōfun kaupungissa on puolestaan metropolin toinen kasvitieteellinen puutarha, toinen on Tokion keskustan alueella oleva Koishikawa, joka kuuluu Tokion yliopistoon. Taman alueella sijaitsevat myös 24 kilometriä pitkä Tamagawa jōsui -kanavaa seuraileva vihreä kulkureitti ja Taman eläintarha Hinon kaupungissa.
Teatteri
Tokiossa on lukuisia teattereita, joissa esitetään sekä perinteisiä japanilaisia teatterin muotoja (nō, bunraku, kabuki) että länsimaista teatteria. Perinteisen teatterin esityspaikkoihin lukeutuvat esimerkiksi Japanin kansallisteatteri, jossa on kaksi näyttämöä ja joka toimii myös perinteisen hovimusiikin ja kansanteatterin areenana, Japanin kansallinen nō-teatteri, kuuluisa Kabuki-za-teatteri, Shinbashi enbujō ja Meiji-za.
Perinteistä länsimaista ja modernia teatteria sekä oopperaa ja balettia esitetään esimerkiksi Tokion uudessa kansallisteatterissa. Tōkyō bunka kaikan -kulttuurihalli ja Tokyo Metropolitan Art Space ovat vuorostaan monitoimirakennuksia, joissa voi nähdä kaikkea klassisesta musiikista musikaaleihin ja rakugo-komiikkaan. Muihin teatterin ja klassisen musiikin näyttämöihin lukeutuvat esimerkiksi Bunkamura-monitoimikompleksi ja Tokyo Opera City.