cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Proud Boys
Perustaminen ja tavoitteet
Proud Boysin perusti konservatiivinen newyorkilainen keskusteluohjelman juontaja Gavin McInnes vuonna 2016. Hän sai innoituksensa republikaanien presidenttiehdokas Donald Trumpin kampanjan “Tehdään Amerikasta taas suuri” -tunnuslauseesta ja maahanmuuton vastustamisesta, jotka McInnes tovereineen näki valkoisen amerikkalaisen kulttuurin elvyttämisen ehtoina. Ryhmä otti nimensä ‘Ylpeät pojat’ Disney-elokuva Aladdinin laulusta “Proud of Your Boy”, ‘ylpeä pojastasi’. McInnes jätti järjestön marraskuussa 2018.
Gavin McInnesin ja hänen seuraajiensa mukaan Yhdysvallat voidaan pelastaa kymmenellä tavalla, jotka ovat:
Proud Boys vastustaa feminismiä, joka heidän mielestään pyrkii viemään miehiltä maskuliinisuuden. Järjestön perustaja McInnes on syyllistänyt naisia näihin itseensä kohdistuvasta perheväkivallasta. Transsukupuolisista järjestö käyttää halventavaa kieltä. Islamia järjestö pitää väkivallan kulttuurina.
Jäseneksi vihkiminen
Päästäkseen Proud Boysin jäseneksi hakijan täytyy käydä läpi initiaatio. Siihen kuuluu länsimaisen kulttuurin ylivertaisuuden tunnustaminen, iskujen kestämiskoe, itsetyydytyksestä luopuminen, Proud Boys -tatuoinnin ottaminen sekä osallistuminen tappeluun, jollaiseksi ymmärretään usein antifasistin hakkaaminen.
Määrittely
Proud Boys on määritellyt itsensä keppostelevaksi juomakerhoksi. Kun heitä on syytetty väkivaltaisuudesta, he ovat kutsuneet toimintaansa itsepuolustukseksi. Proud Boysin jäsenet kieltävät olevansa rasisteja tai kiihkoilijoita. He eivät rinnasta itseään esimerkiksi alt-rightiin, koska eivät pidä itseään valkoisen ylivallan kannattajina vaan ainoastaan länsimaisen ylivallan kannattajina.
Southern Poverty Law Centerin mukaan Proud Boysin jäsenet ovat pitäneet yhteyttä tunnettuihin ääriliikkeisiin ja viharyhmiin sekä levittäneet valkoisia nationalistisia meemejä sekä muslimien vastaista ja naisvastaista puhetta. Ryhmän jäsen Jason Kessler esimerkiksi järjesti oikeistolaisten ääriryhmien “Unite the Right” -marssin Charlottesvillessä. SPLC oli aluksi määritellyt Proud Boysin veljesjärjestöksi, mutta keväällä 2018 SPLC määritteli sen viharyhmäksi. Yhdysvaltain liittovaltion poliisi on katsonut Proud Boysin olevan kytköksissä valkoiseen nationalismiin. Helmikuussa 2021 Kanadan viranomaiset luokittelivat Proud Boysin terroristijärjestöksi ja kutsuivat sitä väkivaltaiseksi uusfasistiseksi järjestöksi.
Tekoja ja viittauksia
thumb|Proud Boys -järjestön jäsen mielenosoituksessa Ohiossa vuonna 2020. Syyskuun lopussa 2020 presidentti Donald Trump kehotti saman vuoden presidentinvaaleja edeltäneessä väittelyssä Proud Boysia olemaan valmiudessa. Hän kuitenkin muutti toimittajille puhuessaan kantansa, kertoi olevansa tietämätön ryhmittymästä ja toivoi sen antavan lainvalvonnan tehdä työnsä.
Tammikuussa 2021 tuomari määräsi Proud Boysin johtajan Enrique Tarrion pois Washington DC:sta. Tarrio ilmoitti tästä huolimatta ryhmän osallistuvan suurin joukoin vaalitulosten vastaisiin mielenosoituksiin seuraavana päivänä.
Formula 3000 -kausi 2001
Formula 3000 -kausi 2001 oli FIA:n International Formula 3000 -sarjan 17. kausi. Kausi alkoi 31. maaliskuuta Brasiliasta ja päättyi 15. syyskuuta Italian Monzaan. Kilpailut ajettiin Formula 1 -sarjan kisaviikonloppujen yhteydessä.
Chaldene
Chaldene on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2000. Kuun alkuperäinen nimi oli S/2000 J 10. Kuu on halkaisijaltaa noin 3,8 kilometriä. Se kiertää Jupiteria noin 23 100 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 724 päivää. Radan inklinaatio on 165 astetta ja eksentrisyys 0,2514.
Formula 3000 -kausi 2001
Kauden mestaruuden voitti brittiläinen Justin Wilson. Toiseksi sijoittui australialainen Mark Webber ja kolmanneksi tšekkiläinen Tomáš Enge.
Chaldene
Nykyisen nimensä kuu sai kreikkalaisesta mytologiasta.
Indigonsininen
thumb|140px|Indigo tekstiilivärinä. Indigonsininen eli intiansininen on syvän sininen väri. Indigo on kasviperäinen indigon­sininen väriaine, jonka tärkein ainesosa on indigotiini. Ainetta käytetään esimerkiksi farkkujen värjäämiseen. Värjäysaineena ja väripigmenttinä käytettävä indigo on lämpimän sävyistä, kun taas optisena värinä indigolla tarkoitetaan violetinsävyistä sinistä.
Indigoa saadaan useista eri indigokasvien sukuun kuuluvista kasveista, joita kasvaa Aasiassa ja Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä joistakin viileämmässä kasvavista muista kasvilajeista, kuten väri­morsingoista. Synteettisesti indigotiinia valmistettiin laboratoriossa vuonna 1880, ja vuonna 1883 Adolf von Baeyer selvitti sen kemiallisen kaavan. Vuodesta 1897 lähtien synteettistä indigoa on valmistettu myös kaupallisesti. Synteettisesti sitä voidaan valmistaa esimerkiksi o-nitrobentsaldehydistä ja asetonista. Indigo ei tartu kuituihin kovin hyvin, joten indigolla värjätyt vaatteet haalistuvat vähitellen pesuissa. Parhaiten indigo tarttuu kuituihin, joissa on poolisia funktionaalisia ryhmiä.
MIPS Technologies
MIPS, aiemmin MIPS Computer Systems, Inc. ja MIPS Technologies, Inc. on yhdysvaltalainen puolijohteita suunnitteleva yritys, joka tunnetaan erityisesti MIPS-arkkitehtuurista ja RISC-mikroprosessoreista.
MIPS oli Silicon Graphicsin omistuksessa vuodesta 1992 ja sen prosessoreita käytettiin SGI:n työasemissa. Imagination Technologies osti yrityksen 2013 ja myi sen Wave Computingille 2018. Wave hakeutui konkurssisuojaan 2020. MIPS ilmoitti 2021 luopuvansa MIPS-arkkitehtuurista.
Historia
MIPS perustettiin vuonna 1984. Ensimmäinen prosessori, R2000, julkaistiin vuonna 1986. SGI osti MIPS:in vuonna 1992. MIPS järjesti osakeannin vuonna 1998.
MIPS:illä oli 150 työntekijää 1. marraskuuta 2010.
Joulukuussa 2022 yritys julkaisi ensimmäinen RISC-V-käskykantaan perustuvan suorittimensa MIPS eVocore P8700.
Vauban-luokka
Vauban-luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama barbetteristeilijäluokka.
Alukset
Luokan alukset muistuttivat edeltänyttä Bayard-luokkaa, mutta niissä oli kuparilevytetty puulla peitetty teräsrunko. Alusten panssarivyö alkoi viisi jalkaa vesirajan alapuolelta ja se päättyi viisi jalkaa vesirajan yläpuolella.
Isonoe
Isonoe on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Carme-ryhmän kuu. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2000. Kuu sai väliaikaiseksi nimeksi S/2000 J 6. Kuu on läpimitaltaan noin 3,8 kilometriä. Se kiertää Jupiteria noin 23 833 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 726 päivää. Radan inklinaatio on 165° ja eksentrisyys 0,2465.
Nykyisen nimensä kuu sai kreikkalaisesta mytologiasta.
Lydia Mendoza
pienoiskuva|Lydia Mendoza Lydia Mendoza (21. toukokuuta 1916, Houston, Teksas – 20. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen tejanomusiikin laulaja ja kitaristi.
Mendoza syntyi muusikkosukuun ja aloitti siksi uransa jo varhain. Laulu "Mal Hombre" oli huomattava menestys espanjankielisessä yhteisössä ja toi Mendozalle levytyssopimuksen Bluebird Recordsin kanssa. Kaikkiaan hän levytti vuosina 1934–1940 lähes 200 laulua Bluebirdille.
Mendoza aloitti uransa esiintymällä perheenjäsentensä kanssa, mutta hän jatkoi vielä äitinsä kuoltua vuonna 1952. Hän jatkoi uraansa yli 70-vuotiaaksi ja ilmoitti vetäytymisestään vasta 1988.
Mendoza kärsi 1980-luvun lopulla invalidisoivan aivohalvauksen. Hänelle myönnettiin Yhdysvaltain National Medal of Arts vuonna 1999. Hän eli 91-vuotiaaksi.
Monica (laulaja)
Monica Denise Brown, o.s. Arnold, (s. 24. lokakuuta 1980 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä.
Maikki Harjanne
Maija-Liisa (Maikki) Harjanne (o.s. Saksman; 21. joulukuuta 1944 Sippola – 3. maaliskuuta 2023 Lohja) oli suomalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän valmistui vuonna 1970 Taideteollisesta korkeakoulusta kuvaamataiteen opettajaksi. Maikki Harjanne kuuluu Suomen suosituimpiin lastenkirjailijoihin. Harjanteen Minttu-lastenkirjasarja kuuluu suomalaisen lastenkirjallisuuden nykyklassikoihin, ja niitä oli vuonna 2018 myyty lähes 400 000 kappaletta.
Maikki Harjanteen puoliso vuosina 1966–1972 oli kirjailija Hannu Mäkelä ja vuodesta 1975 lähtien elokuvaohjaaja Mikko Harjanne.
Harjanne kuoli maaliskuussa 2023 lyhyen sairauden jälkeen.
Tuotantoa
Harjanne teki lisäksi runsaasti käännöksiä.
Hiroshi Kikuchi
Hiroshi Kikuchi, kirjailijanimi Kan Kikuchi (1888 Takamatsu, Japani – 1948 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija, toimittaja ja kustannusyhtiön perustaja.
Kikuchin novellit saivat 1918 huomiota, ja hänestä tuli suosittu kirjailija. Viihteellisissä kirjoissa on selkeä juoni ja kerronta on suoraa. Hän menestyi myös kustannustoiminnalla. Hän perusti 1935 kirjailija Ryūnosuke Akutagawan muistoksi nuorille kirjailijoille tarkoitetun Akutagawa-palkinnon.
Mihail Suslov
pienoiskuva|Mihail Suslov Mihail Andrejevitš Suslov (, 21. marraskuuta 1902 Šahovskoje, Venäjä – 25. tammikuuta 1982 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen valtiomies ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) pääideologi. Suslov oli NKP:n politbyroon ja sihteeristön jäsen.
Nuoruus
Suslov liittyi 16-vuotiaana NKP:n nuorisojärjestö Komsomoliin ja itse puolueeseen vuonna 1921. Hän opiskeli taloutta Plehanovin instituutissa ja Punaprofessoreiden instituutissa, myöhemmin hän opetti Moskovan yliopistossa ja Teollisuusakatemiassa.
Osallistuminen puhdistuksiin
Suslov valittiin puoluekoneiston kouluttajaksi 1931. Suslov valittiin keskuskomitean valvoman komission tarkastajaksi. Hänen tehtävänään oli keskittyä lukuisiin ”henkilökysymyksiin”, puuttua poikkeamiin puolueen yleisestä linjasta ja tarvittaessa erottaa henkilöitä puolueesta.
Suslov ohjasi komission aloittamaa puhdistusta puolueessa Uralin ja Tšernigovin provinsseissa vuosina 1933–1934. Lazar Kaganovitš oli Puoluevalvontatoimikunnan puheenjohtajana 1930-luvun alkupuolella, eikä hän koskaan ottanut huomioon tiedostavia työntekijöitä komissiossaan.
Suslovin roolia uusiutuvissa puhdistuskampanjoissa 1937 ja 1938 ei ole dokumentoitu, vaikka on selvää että puhdistukset, jotka poistivat suurimman osan puolueaktivisteista, avasivat tien hänen nopealle ylenemiselleen. Suslovista tuli Stavropolin puoluekomitean ensimmäinen sihteeri ja jäsen keskuskomitean tarkastuskomiteassa (GPSU) vuonna 1939. Hän oli ehdolla keskuskomitean täysjäseneksi 1941.
Toisen maailmansodan aikana Suslov oli toteuttamassa tšetšeenien ja muiden muslimivähemmistöjen karkotusta Kaukasukselta.
Toisen maailmansodan jälkeinen aika
Suslov toimi puoluelehden Pravdan päätoimittajana vuosina 1949–1951. Suslov oli hetkellisesti epäsuosiossa Stalinin kuoleman jälkeen ja hänet erotettiin politbyroon täysjäsenyydestä 1953. Hänet valittiin Neuvostoliiton ulkoministeriön komission puheenjohtajaksi 1954.
Suslov valittiin uudelleen politbyroon täysjäseneksi 1955. Suslov ryhmittyi Nikita Hruštšovin taakse kesäkuussa 1957 vastustaakseen ”puolueenvastaista ryhmää”, jota johtivat Georgi Malenkov, Vjatšeslav Molotov ja Lazar Kaganovitš. Suslov oli myöhemmin merkittävässä roolissa Hruštšovin poistamisesta vallasta ja Leonid Brežnevin nostamisessa valtaan lokakuussa 1964. Suslovia kutsuttiin usein ”harmaaksi eminenssiksi”.
Hän muotoili NKP:n ideologiaa puolueen sihteeristössä. Hänen kuolemansa oli alkua valtataistelulle Brežnevin seuraajaksi pyrkineiden Juri Andropovin, Andrei Kirilenkon ja Konstantin Tšernenkon välillä.
Yksityiselämä
Suslov asui Moskovassa 26. Kutuzovski prospektilla, samassa rakennuksessa Brežnevin ja Andropovin kanssa. Suslovilla oli myös datša Sosnovka-1, 11,5 hehtaarin maatila ja yksityinen ranta Moskvajoen rannalla. Hänellä oli vaimo ja kaksi lasta, poika ja tytär, jotka ovat asuneet Itävallassa vuodesta 1990 lähtien.
Vermont State House
Vermont State House on Vermontin Montpelierissä sijaitseva hallintorakennus, jossa kokoontuvat Vermontin yleiskokouksen ylä- että alahuone.
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1833 ja ne saatiin valmiiksi vuonna 1838. Rakennus tuhoutui suurilta osin tulipalossa vuonna 1857. Rakennus jälleenrakennettiin ja se saatiin uudelleen käyttöön vuonna 1859.
Rakennustyyliltään hallintorakennus edustaa ns. uuskreikkalaista tyyliä. Yksi rakennuksen merkittävimmistä yksityiskohdista on kultainen kupoli, jonka päällä on Cereksen patsas, joka symboloi maatalouden tärkeyttä osavaltiolle. Rakennus ottaa inspiraatiota Yhdysvaltain kongressitalosta.
Hiilen kiertokulku
thumb|Hiilen kiertoa kuvaava kaavio Hiilen kiertokulku tarkoittaa hiilen biogeokemiallista kiertoa ilmakehän, vesistöjen ja maaperän välillä. Myös kasvit ja eläimet ovat mukana hiilen kiertokulussa.
Suuria määriä hiiltä on sitoutunut valtameriin ja sen kerrostumien metaaniklatraattiin. Syvälle valtamereen on liuenneina hiiliyhdisteitä, joita on hieman vähemmän pintavesissä. Ilmakehässä hiiltä on muun muassa hiilidioksidissa ja leijuvassa pölyssäkin. Maan sisässä hiiltä on muun muassa kivihiilessä.
Hiilen kierto
Kasvit ottavat ilmasta hiilidioksidia ja muuttavat sen biomassaksi, jossa on hiilivetyjä. Osa biomassasta joutuu eläinten syömäksi ja hajoaa. Eläimet hengittävät ilmakehään hiilidioksidia ja päästävät mädäntyessään metaania CH4. Hiilidioksidi ja metaani ovat molemmat kasvihuonekaasuja, jotka vaikuttavat maapallon ilmastoon.
Hiiltä kivettyy kivihiileksi maatuneesta kasvibiomassasta. Kivettynyt hiili pysyy kallioperässä hyvin pitkään, jopa miljardeja vuosia. Joet kuljettavat hiiltä mereen. Meren mannerlaatat liikkuvat magmaksi mantereen alle. Hiiltä muuttuu kalsiumkarbonaatiksi CaCO3 muun muassa meren kalkkieläimissä. Tulivuorenpurkaukset vapauttavat hajonneesta karbonaatista irronnutta hiilidioksidia CO2.
Maapallossa on hiiltä noin 140 000 kertaa se määrä mitä elävissä eliöissä. Melkoinen osa Maan hiilestä sitoutuu kalkkikiveen CaCO3 meren eliöiden toiminnan tuloksena. Hiili tulee ilmakehän hiilidioksidista. Monien silikaattikivien rapautuminen karbonaateiksi kuluttaa hiilidioksidia. Joet kuljettavat liuenneita hiiliyhdisteitä meriin. Arvellaan, että ilmakehässä on hiiltä hiilidioksidissa rapautumista varten 10 000 vuodeksi. Tulivuoret purkavat uutta hiilidioksidia tilalle. Merenpohjan kerrostumiin vajonnut hiili palaa kiertoon viimeistään noin 200 miljoonassa vuodessa, koska vajoaa viimeistään tässä ajassa mannerlaatan alle, jossa hiili kaasuuntuu ja tulee kaasuna ulos.
Hiilen kiertokulku ja kasvihuoneilmiö
Ilmakehässä on hiilidioksidina ja muina hiiliyhdisteinä 750 gigatonnia hiiltä. Hiilidioksidia on ilmakehän tilavuudesta 383 miljoonasosaa (ppm) (eli 0,000383). Fossiilisista polttoaineista ja sementin valmistuksesta vapautuu 30 gigatonnia ja sademetsän hakkuista 5,5 gigatonnia hiiltä vuodessa.
Paul von der Pahlen
pienoiskuva|Paul von der Pahl, Taiteilija George Dawen muotokuvamaalaus, 1821–1825.|265x265px|alt= pienoiskuva|Puoliso Maria Pavlovna|197x197px|alt= pienoiskuva|Suvun kreivillinen vaakuna Paul "Pavel" Carl Ernst Wilhelm Philipp Graf von der Pahlen (7. heinäkuuta 1775 – 9. helmikuuta 1834) oli venäläinen kreivi, adjutantti ja ratsuväenkenraali.
Elämäkerta
Pahlen oli Pietarin kuvernöörin, kenraali Peter Ludwig von der Pahlenin sekä hänen vaimonsa Juliana Ivanovna von Schöppingen poika. Hän meni naimisiin 1800-luvulla kreivitär Maria Pavlovna Skavronskajan (1782–1857). Heille syntyi tytär Julija Pavlovna (1803–1875).
Pahlen haudattiin Moskovaan Vvedenskoje-hautausmaalle.
Jordanka Fandăkova
Jordanka Fandăkova (s. 12. huhtikuuta 1962 Samokov, Bulgarian kansantasavalta) on bulgarialainen poliitikko, joka on toiminut Sofian pormestarina vuodesta 2009 alkaen. Hän edustaa GERB-puoluetta ja tuli valituksi neljännelle pormestarikaudelleen vuoden 2019 paikallisvaaleissa. Ennen uraansa pormestarina hän toimi Sofian pormestari Boiko Borisovin apulaispormestarina vuosina 2005–2009. Borisovin noustua pääministeriksi vuonna 2009 Fandăkova toimi muutama kuukautta hänen ensimmäisen hallituksensa koulutusministerinä. Tullessaan pormestariksi Fandăkova oli ensimmäinen nainen Sofian pormestarina.
Fandăkova valmistui Sofian yliopistolta pääaineenaan Venäjän kieli. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli opettajana ja rehtorina Sofian Vladislav Gramatik -koulussa numero 73. Hän oli opettajana vuosina 1985–1998 ja rehtorina 1998–2005.
Paavo Raitio
Frans Paavo Raitio, alk. Siltanen (30. marraskuuta 1880 – 13. joulukuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä.
Raitio näytteli useissa teattereissa, muun muassa Sortavalan Työväen Näyttämöllä, Helsingin Kansanteatterissa sekä Kansan Näyttämöllä vuosina 1908-1933. Hän oli naimisissa näyttelijä Bertta Pirkko Raitio o.s. Sandelln kanssa vuosina 1907–1954. Raitio oli monipuolinen koomikko ja erinomainen näyttelijä, jonka bravuurirooleihin kuuluivat Koikale, Onufri, Argan, Haudankaivaja Pääkallo ja Kamreeri Suvanto. Raitio ei näytellyt yhdessäkään elokuvassa.
Paavo Raitio kuoli joulukuussa 1954.
Folorunsho Alakija
Folorunsho Alakija (o.s. Ogbara, s. Ikorodu, Lagos, Nigeria ) on nigerialainen  yritysjohtaja ja miljardööri. Huhtikuussa 2019 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan jaetulle sijalle maailman 1941. ihmiseksi. Tuolloin hänen omistustensa arvoksi määritettiin 1,1 miljardia dollaria. Hän on Afrikan vaikutusvaltaisimpia naisia.
Alakijan ensimmäinen yritys toimi muotialalla. Muotiyhtiön asiakkaisiin kuului Nigerian aiemman presidentin Ibrahim Babangidan vaimo. Alakijan yhtiölle myönnettiin vuonna 1993 öljynetsintälupa, joka myöhemmin muutettiin öljyporausluvaksi. Vuonna 2019 Alakija toimi Famfa Oil -yhtiön hallituksen varapuheenjohtajana. Yhtiöllä on osuus merenalaisesta, vuodesta 2008 lähtien tuotantokäytössä olevasta Agbamin öljykentästä. Sen öljyvarojen on arvioitu riittävän vuoden 2024 tienoille saakka.
Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä
Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä on venäläisten Vanhan Suomen alueelle 1790-luvulla rakentama kolmesta sisäkkäisestä linnoitusketjusta muodostuva mittava puolustusjärjestelmä. Linnoitusjärjestelmän tehtävänä oli suojella keisarikunnan pääkaupunkia Pietaria ruotsalaisten mahdolliselta hyökkäykseltä.
Kustaa III:n sota ja Pietarin puolustus
Venäjän 1700-luvulla hallitseman Kaakkois-Suomen eli Vanhan Suomen sotilaallinen puolustus oli ennen Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmän rakentamista vanhojen lähinnä Ruotsilta perittyjen linnoitusten varassa. Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 oli Venäjän haltuun siirtynyt Viipurin ja Käkisalmen keskiaikaiset linnat. Turun rauhassa vuonna 1743 siirtyivät venäläisille Lappeenrannan 1600-luvun puolivälissä perustettu linnoitus ja 1720-luvulla rakennettu Haminan rajalinnoitus sekä keskiaikainen Olavinlinna Savonlinnassa. Ainoa venäläisten ennen 1790-luvun linnoitusjärjestelmän luomista aloittama uusi linnoitustyö Vanhassa Suomessa oli Luumäellä sijaitsevan Taavetin linnoituksen ensimmäisen vaiheen rakentaminen vuosina 1773–1781.
Ruotsin uuden kuninkaan revanssipolitiikan myötä vuosina 1788–1790 käyty Kustaa III:n sota päättyi Värälän rauhaan ilman alueluovutuksia suuntaan tai toiseen. Ruotsin armeijan sodassa saavuttamat useat voitot olivat kuitenkin osoittaneet Venäjän luoteisrajan puolustuksen olevan osin riittämätön ja varsin lähellä rajaa sijaitsevan pääkaupungin Pietarin olevan siten mahdollisessa vaarassa. Sodan päättyessä kääntyi Venäjän huomio Vanhan Suomen alueen puolustuksen lujittamiseen. Keisarinna Katariina II antoi luottomiehelleen kenraali Aleksandr Suvoroville vuonna 1791 tehtäväksi lujittaa Ruotsin vastaisen rajan puolustusta rakentamalla alueelle vahva linnoitusjärjestelmä. pienoiskuva|Kärnäkosken linnoituksen ravelliini pienoiskuva|Haminan linnoituksen kaponieeri ja nuolilinnake
Kolme linnoitusketjua
Kenraali Suvorov ryhtyi linnoitustöihin ripeästi. Tavoitteeksi asetettiin kaikkien Vanhan Suomen kautta Pietaria kohti kulkevien teiden sulkeminen. Teiden risteyskohtiin tai vaikeasti kierrettäviin paikkoihin sijoitettiin uusia linnoituksia ja vanhoja vahvistettiin linnoitusarkkitehtuurin uusimpien tuulien mukaisesti. Kaakkois-Suomeen nousi kolmesta linnoitusketjusta muodostuva vankka linnoitusjärjestelmä.
Järjestelmän sisimmän lähimpänä pääkaupunkia sijaitsevan puolustuslinjan muodostivat Pähkinälinna, Kronstadtin linnoitus sekä Viipurin ja Käkisalmen linnat. Toisen linnoitusketjun muodostivat jo olemassa olevat Haminan, Taavetin ja Lappeenrannan linnoitukset. Järjestelmän uloimman ketjun muodostivat Kymenlaaksossa aivan rajan pintaan rakennetut uudet linnoitukset sekä keskiaikainen Olavinlinna Savonlinnassa. Uudet sisämaahan rakennetut Kärnäkosken, Järvitaipaleen ja Utin linnoitukset sekä Liikkalan linnake olivat varsin pieniä, mutta linnoitusketjun päätepisteeksi rannikolle rakennettu Kyminlinnan ja Ruotsinsalmen merilinnoituksen muodostama kaksoislinnoitus sitäkin vaikuttavampi.
Aivan uusia linnoituksia uudessa linnoitusjärjestelmässä olivat vain ulommaisen linnoitusketjun linnoitukset, mutta myös jo aikaisemmin olemassa olevia linnoituksia laajennettiin ja varustettiin entistä vahvemmiksi. Haminan ja Lappeenrannan linnoitusten keskeneräisiä hiekkavalleja vahvistettiin harmaakivimuureilla, Luumäellä sijaitsevaa Taavetin linnoituskaupunkia laajennettiin, Olavinlinnan tykkitorneja korotettiin ja keskiaikaista linnaa uudistettiin bastionirakenteilla. Myös Viipurin ja Käkisalmen linnojen bastionirintamia täydennettiin.
Linnoitustöiden lisäksi vahvistettiin myös Venäjän laivaston liikkumiskykyä Saimaalla rakentamalla Lappeenrannan ja Savonlinnan väliselle vesireitille Suvorovin sotakanavina tunnetut neljä avokanavaa. Uusia kanavia tarvittiin, sillä Ruotsi pystyi valvomaan Saimaan vesiliikennettä Puumalansalmen kapeikossa. Kutveleen, Käyhkään, Kukonharjun ja Telataipaleen kanavat Taipalsaarella, Ruokolahdella, Puumalassa ja Sulkavalla valmistuivat rinnan linnoitusten kanssa. Uusia kanavia käyttämään ja Saimaan alueen puolustusta vahvistamaan perustettiin jo Kustaan III:n sodan loppuvaiheissa Venäjän Saimaan laivasto, jonka tykkiveneet sijoitettiin Lappeenrannan ja Kärnäkosken linnoituksiin sekä Olavinlinnaan. Laivaston vahvuus oli vajaa sata erikokoista alusta ja noin tuhat merisotilasta.
Raaka rakennustyömaa
Mittavaa rakennusurakkaa tekemään tuotiin Viipurin kuvernementin, eli Vanhan Suomen, vakinaisen armeijan (20 000 miestä) lisäksi tilapäinen Suomen divisioona (Finljandskij division), jonka vahvuus vaihteli 20 000–30 000 mieheen. Lisäksi linnoitustöissä työskenteli joukko rangaistusvankeja. Linnoitukset valmistuivat varsin nopeasti, useat jo 1790-luvun alkuvuosina. Useilla työmailla, kuten kanavilla, työskenneltiin kuitenkin vielä lähes vuosisadan vaihteeseen saakka.
Olot linnoitustyömailla olivat ankarat. Ankara ilmasto, kehnot majoitusolot, riittämätön ravinto, rokot, vatsataudit ja influenssat vaativat veronsa. Rakennustöihin osallistuneista miehistä jopa 10 000 joutui jättämään työt kesken joko sairastumisen tai kuoleman myötä. Huhuttiin myös kenraali Suvorovin ylläpitämän ankaran työtahdin johtaneen monen rakennusmiehen ennenaikaiseen hautaan. Paikallinen suomalaisväestö ei joutunut juurikaan osallistumaan itse rakennustöihin, mutta suuren sotajoukon majoitus, huolto ja kyyditseminen jäi paikallisväestön huoleksi.
Kaakkois-Suomen linnoitukset Venäjän rajan turvana
Vanhan Suomen linnoittamiseksi tehty valtaisa työ valui hukkaan, kun Venäjän ja Ruotsin välinen raja siirtyi vuosina 1808–1809 käydyn Suomen sodan seurauksena kauaksi länteen. Linnoitusjärjestelmä ei päässyt tositoimiin edes Suomen sodan aikana, kun ruotsalaisjoukot perääntyivät raja-alueilta hyvissä ajoin ennen venäläisten hyökkäystä. Sodan jälkeen linnoitusjärjestelmän maalinnoitukset lakkautettiin yksi toisensa jälkeen ja ainoastaan rannikkolinnoitukset säilyttivät sotilaallisen merkityksensä. Ruotsinsalmen merilinnoitus joutui Krimin sodan aikana brittiläis-ranskalaisen laivaston hyökkäyksen kohteeksi. Venäläinen varusväki poistui linnoituksesta hyvissä ajoin ja vihollinen tuhosi tyhjilleen jätetyn merilinnoituksen vuonna 1855.
Kaakkois-Suomen linnoitukset tänään
Useimmat linnoitusjärjestelmään kuuluneet linnoitukset ovat nykyään suosittuja matkailukohteita. Nykyisen Suomen puoleisista linnoituksista huolehtii Museovirasto, joka on kunnostanut niitä työllisyystöinä erityisesti 1990-luvulla. Viimeisin linnoitusjärjestelmän kunnostamaton osa, Suvorovin sotakanavat, on parhaillaan työn alla Museovirastossa.
Einat Amir
Einat Amir (synt. 1979) on poikkitieteellinen taiteilija ja tutkija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Taiteilijana hän yhdistää videoinstallaatiota ja performanssitaidetta ja keskittyy yhteiskuntapoliittisiin kysymyksiin psykologian viitekehyksessä. Tutkijana hän syventyy tieteen ja taiteen yhteistyön tarjoamiin mahdollisuuksin ja sovelluksiin.
Taiteilijaura
Amirin teoksia on ollut esillä useissa museoissa ja taidetapahtumissa kautta maailman. Hänen tunnetuimpiin töihinsä lukeutuvat Women Dancing (2004), Boi (2004), Disgraceful Retreat (2005), Acknowledgement (2007), Ideal Viewer (2009), Enough About You (2011), Our Best Intentions (2013) ja As Much As You Want (2018).
Amirin taidetta on esitelty muun muassa MoMA PS1:ssä ja PERFORMA13:ssa New Yorkissa, Manifesta12 -biennaali ssa Palermossa, Palais De Tokyo ssa Pariisissa, Rooman nykytaiteen museossa MAXXI ssa, Istanbul in modernin taiteen museossa, NGV-triennaalissa Melbourn essa, Thessaloniki n 6. biennaalissa, Whitechapel Galleryssa Lontoo ssa, The Kitchenissa New Yorkissa, Roskilde n nykytaiteen museossa, Bergen in taidehallissa Norja ssa, Dallas Contemporary -taidekeskuksessa Texasissa, Tel Avivin taidemuseossa, Israel Museumissa Jerusalemissa ja Lilith Performance Studiossa Malmö ssä.
Taiteelliset teemat ja taiteellistieteelliset projektit
Amirin video- ja performanssiteokset ovat lavastettuja tilanteita, joissa fiktio kohtaa todellisuuden.
Vuodesta 2016 Amir on tehnyt yhteiskuntatieteili jöiden kanssa yhteistyötä, jonka pyrkimyksenä on synnyttää sosiaalista muutosta. Tällä hetkellä hän keskittyy tutkimaan sitä, miten taiteilijat ja tutkijat voivat yhdessä luoda median, joka tarjoaisi uusia ratkaisuja nykypäivän globaaleihin yhteiskunnallisiin ja ympäristöllisiin ongelmiin. Hänen tutkimuksiaan on julkaistu useissa akateemisissa julkaisuissa, kuten Nature Communicationsi ssa ja Leonardo Journalissa.
Amirin taideteoksia on arvioitu kansallisessa ja kansainvälisessä mediassa.
Maarit Feldt-Ranta
Maarit Kristiina Feldt-Ranta (o.s. Feldt, 26. huhtikuuta 1968 Karjaa – 27. marraskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli vuodesta 2007 vuoteen 2019 SDP:n kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä. Vuosina 2005–2008 hän oli SDP:n puoluesihteeri.
Tausta ja ura
Feldt-Ranta valmistui ylioppilaaksi Karjaan (suomenkielisestä) lukiosta vuonna 1987. Hän oli valtiotieteiden ylioppilas.
Ennen poliittista uraansa Feldt-Ranta työskenteli muun muassa luokanopettajana (1988), toimittajana (1988), Akavan tietopalvelusihteerinä (1990–1994), nuorisosihteeri-ohjaajana (1997), Kulturföreningen Etnokultin tuottajana (1998), Karjaan kaupungin henkilöstösihteerinä (1999) sekä it-projektisihteerinä (1999–2000) ja Karis Kurscenterin projektisihteerinä (2000–2001) ja projektipäällikkönä (2001–2003).
Poliittinen ura
Ennen valintaansa puoluesihteeriksi hän avusti useaa ministeriä Jäätteenmäen ja Vanhasen hallituksissa: vuosina 2003–2004 hän oli opetusministeri Tuula Haataisen erityisavustaja, vuonna 2004 työministeri Tarja Filatovin erityisavustaja ja vuonna 2005 valtiovarainministeri Antti Kalliomäen erityisavustaja sekä sosiaalidemokraattisen hallitusryhmän sihteeri.
Feldt-Ranta toimi SDP:n puoluesihteerinä vuosina 2005–2008. Hän on aikaisemmin kahteen otteeseen (2004–2005, 2014–2015) toiminut suomenruotsalaisten sosiaalidemokraattien (FSD) puheenjohtajana. Feldt-Ranta on SDP:n puoluehallituksen pitkäaikainen (2005-) jäsen. Feldt-Ranta valittiin 2017 Lahden puoluekokouksessa SDP:n toiseksi varapuheenjohtajaksi.
Feldt-Rannalla oli useita Pohjoismaihin liittyviä luottamustehtäviä. Pohjoismaiden neuvoston lisäksi hän toimi Eduskunnan Ruotsi-ystävyysryhmän puheenjohtajana, Eduskunnan Norja-ystävyysryhmän jäsenenä, Suomi-Ruotsi-seuran puheenjohtajana ja Suomalais-Ruotsalaisen kulttuurisäätiön hallituksen jäsenenä. Hän oli myös SDP:n Ulko- ja turvallisuuspoliittisen työryhmän jäsen.
Feldt-Ranta ilmoitti kesäkuussa 2017 tavoittelevansa SDP:n presidenttiehdokkuutta vuoden 2018 vaaleissa. Feldt-Ranta sai SDP:n presidenttiehdokkaan neuvoa antavassa jäsenäänestyksessä 42 % äänistä ja sijoittui esivaalissa toiseksi. SDP:n presidenttiehdokkaaksi asetettiin Tuula Haatainen, joka sai 48 % jäsenäänestyksen äänistä.
Kunnallispolitiikka
Kunnallispolitiikassa Feldt-Ranta vaikutti vuodesta 2000, jolloin hänet valittiin Pohjan kunnanvaltuustoon. Kunta yhdistettiin vuonna 2009 uuteen Raaseporin kaupunkiin, jonka kaupunginvaltuustoon Feldt-Ranta valittiin kaupungin ääniharavana 1 378 äänellä vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Feldt-Ranta toimi SDP:n ryhmäpuheenjohtajana Raaseporin kaupunginvaltuustossa. Feldt-Ranta ilmoitti 2. lokakuuta 2016 olevansa ehdolla vuoden 2017 kunnallisvaaleissa Raaseporissa. Vaaleissa hän sai 1 659 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle Raaseporin valtuustoon.
Kansanedustaja
Feldt-Ranta oli ehdolla eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä muttei tullut valituksi. Vuoden 2007 vaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi 5 949 äänellä. Hän uusi paikkansa vuoden 2011 ja 2015 vaaleissa.
Feldt-Ranta oli tarkastusvaliokunnan (2015–) ja Yleisradion hallintoneuvoston jäsen (2011–2014, 2015–) sekä Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtaja (2015–, aiemmin jäsen 2007–2011). Feldt-Ranta valittiin syyskuussa 2016 eduskunnan Suuren valiokunnan varajäseneksi. Hän oli myös perustuslakivaliokunnan jäsen (2011–2012 ja 2013–2014) sekä hallintovaliokunnan jäsen (2007–2014, 2014–2015) ja varapuheenjohtaja (2011–2014).
Yksityiselämä
Feldt-Rannan isoisän isä oli Pielavedellä syntynyt huutolainen Fredrik Feldt (1878–1918), joka Etelä-Suomeen muutettuaan vaikutti työväenliikkeessä Karjaalla. Hänet ammuttiin sisällissodan aikana Västankvarnin teloituksissa.
Feldt-Ranta ui nuorena kilpaa ja voitti 12-vuotiaana suomenruotsalaisen SFI:n kisoissa viestikultaa. Lisäksi Feldt-Ranta pelasi lento-, käsi- ja jalkapalloa. Hän oli myös innokas suunnistaja.
Feldt-Rannalla oli kolme lasta ja yksi lapsenlapsi. Hän kihlautui jouluaattona 2018 toimittaja Vesa Kallionpään kanssa.
Kuolema
Feldt-Rannalla todettiin mahasyöpä ensimmäisen kerran 2009. Neljän terveen vuoden jälkeen syöpä uusiutui marraskuussa 2013, jolloin Feldt-Ranta jäi sairauslomalle eduskuntatyöstään. Feldt-Ranta palasi työtehtäviinsä pitkän sairausloman jälkeen elokuussa 2014.
Hänen sairautensa uusiutui tammikuussa 2019, ja hän joutui jättämään kevään eduskuntavaalit väliin. Saman vuoden toukokuussa ilmoitettiin, että Feldt-Rannan syöpähoidot on lopetettu ja että hänellä on elinaikaa enää kuukausia. Maarit Feldt-Ranta teki tiettävästi viimeisen julkisen esiintymisensä Yle Radio Suomen Kutsuvieras-ohjelmassa ja Yle Vegan  Sommarprat-ohjelmassa, jotka julkaistiin 3. heinäkuuta 2019. Hän kuoli keskiviikkona 27. marraskuuta 2019.
Espoontori
Espoontori on kauppakeskus ja toimistorakennus Espoon keskuksessa, aivan Espoon rautatieaseman vieressä. Kauppakeskus on valmistunut vuonna 1987 ja se on Espoon yhdeksänneksi korkein rakennus. Vuonna 2010 kauppakeskus modernisoitiin. Kauppakeskuksessa on 38 liikettä, muun muassa K-Supermarket Kulinaari, Tokmanni, apteekki, Musti & Mirri, Hesburger ja ravintola Taste of Thailand
Kit Carson
Christopher Houston ”Kit” Carson (24. joulukuuta 1809 – 23. toukokuuta 1868) oli eräs yhdysvaltalaisista  villin lännen legendoista. Hän toimi uransa aikana trapperina, eräoppaana, sotilastiedustelijana, intiaaniagenttina, sotilaana ja maatilanpitäjänä. Carson tuli alun perin tunnetuksi toimiessaan oppaana John C. Frémontin kartoitusretkellä 1840-luvun aikana. Vaikka Carson pyrki säilyttämään hyvät välit intiaaneihin, hän joutui kuitenkin sotimaan myös heitä vastaan.
Espoontori
Aluksi K-Supermarket Kulinaarin paikalla toimi Tukolle kuulunut T-Market Priima.
Citycon osti Espoontorin vuonna 1999.
Elokuussa 2017 Citycon myi Espoontorin yhdysvaltalaiselle sijoitusyhtiö Cerberus Capital Managementille ja Espoontori siirtyi Cerberukselle marraskuussa 2017.
Kit Carson
Lapsuus ja nuoruus
Kit Carson syntyi Kentuckyn Richmondissa jouluaattona 1809 Lindley Carsonin ja Rebecca Robinsonin perheeseen. Pariskunnalla oli elätettävänään jo useita lapsia, näistä osa aviomiehen aikaisemmasta liitosta. Lindley Carson oli syntyperältään skotlantilais-irlantilainen ja hänen sukunsa kuului Kentuckyn ensimmäisten siirtolaisten joukkoon. Hän oli taistellut siirtokuntien puolella Amerikan vapaussodassa ja saavuttanut mainetta metsästäjänä. Kentuckyn intiaanisotien loputtua Lindley jatkoi elämäänsä työteliäänä maanviljelijänä. Yksitoikkoinen työ ja aloilleen jääminen ei kuitenkaan tyydyttänyt häntä ja perhe muutti Missouriin vuonna 1811 Kitin ollessa kaksivuotias. Lindley menehtyi 1818 heidän maatilallaan tapahtuneessa onnettomuudessa hänen vaimonsa odottaessa viimeistä lastaan.
Kitin äidin avioiduttua uudelleen 1820-luvun alussa perheen sisäiset ongelmat lisääntyivät ja suku hajaantui. Kit ei tullut toimeen isäpuolensa kanssa ja kapinoi tätä vastaan. Äitinsä pyynnöstä Kit toimi vähän aikaa satulasepän opissa, mutta isältä peritty levoton veri veti hänet seikkailumatkalle kohti länttä. Kit pakeni kotoaan 1826 ja pääsi mukaan karavaaniin, joka matkasi kohti Meksikoa kulkevaa Sante Fen tietä. Kauppiaiden ja uudisasukkaiden mukana Kit kulkeutui nykyisen New Mexicon alueelle. Siellä hän eli kolme seuraavaa vuottaan kiertelevän elämän parissa ja toimi kokkina, lähettinä ja valjaiden korjaajana. Näiden vuosien aikana Carson hankki espanjan kielen taidon.
Entwine
Entwine on vuonna 1995 perustettu lahtelainen metalliyhtye.
Historia
thumb|left|Solisti Mika Tauriainen Tavastian keikalla tammikuussa 2007.
Kit Carson
Elämä turkismetsästäjänä ja oppaana
Vuonna 1843 Carson tapasi tutkimusmatkailija John Charles Fremontin, joka palkkasi hänet oppaakseen Oregoniin ja Kaliforniaan suuntautuneilla matkoilla. Carsonin hyvä paikallistuntemus auttoi retkikuntien liikkumista Suurilla syvänteillä ja Kalliovuorilla. 1856 Carsonista tuli liittovaltion intiaaniasiamies, joka vastasi Taosin pueblo-heimojen ja Coloradon ute-intiaanien hyvinvoinnista.
Entwine
Historia
Yhtyeen perustivat Aksu Hanttu (rummut), Tom Mikkola (kitara ja laulu) ja Teppo Taipale (basso) maaliskuussa 1995 nimellä Kaamos. Yhtye äänitti kaksi demoa, Demoni (1995) ja Addicted to Homicidal Enjoyment (1996), jotka olivat tyyliltään death metallia, mutta jäsenet huomasivat julkaisujen jälkeen, ettei kyseinen tyyli ollut heille se oikea. Noin kaksi vuotta myöhemmin he lopulta löysivät oman melodisemman tyylinsä, ja samalla nimi vaihtui nykyisekseen. Tyylin muuttuessa yhtye huomasi tarvitsevansa uuden laulajan, toisen kitaristin ja kosketinsoittajan sitä täydentämään. Aluksi laulajan ja toisen kitaristin rooliin astui Panu Willman syksyllä 1997. Saman vuoden joulukuussa Entwine levytti ensimmäisen demonsa, joka sisälsi neljä kappaletta ja oli nimeltään Divine Infinity. Demosta saatu palaute oli hyvää ja tieto yhtyeestä alkoi levitä.
Helmikuussa 1998 kosketinsoittajan paikan otti Riitta Heikkonen, ja yhtye pystyi aloittamaan konsertoinnin. Myös levy-yhtiö Spinefarm Records kiinnostui yhtyeestä ja kiinnitti sen Spikefarm Records -alamerkilleen vuonna 1999. Syyskuussa 1999 Entwine julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa The Treasures Within Hearts. Huolimatta pienoisesta menestyksestä Taipale ja Willman erosivat yhtyeestä huhtikuussa 2000 musiikillisista erimielisyyksistä johtuen. Heidät korvasivat pian basisti Joni Miettinen ja laulaja Mika Tauriainen.
Uuden basistin ja laulajan kanssa syksyllä 2000 levytetty toinen albumi Gone julkaistiin tammikuussa 2001. Levy sai runsaasti kehuja monissa musiikkiaiheisissa lehdissä ja arvosteluissa, ja sijoittui hyvin listoilla niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Vuoden 2001 loppupuolella yhtyeeseen liittyi toinen kitaristi Jaani Kähkönen aluksi kiertuemuusikon roolissa, mutta hänestä tuli pian yhtyeen vakituinen jäsen. Alkuvuodesta 2002 Entwine levytti kolmannen albuminsa Time of Despair. Kesällä yhtye teki Euroopan-kiertueen yhdessä Theatre of Tragedyn ja Ram-Zetin kanssa.
Kultakuume.com
Kultakuume.com on suomalainen kolmiosainen television minisarja, joka ensiesitettiin vuonna 2001. Sarja julkaistiin DVD:llä vuonna 2008.
Kit Carson
Sodassa navajoja vastaan
Keväällä 1863 kenraali Carleton päätti siirtää myös navajot mescalerojen suojelualueelle. Kun yksikään navajo ei suostunut antautumaan Carleton määräsi Carsonin johtamaan miehensä navajoja vastaan. Carson kieltäytyi aluksi, sillä hän oli vuosien ajan tuntenut navajot ja puolustanutkin näitä. Peruttuaan lopulta päätöksensä painostuksen alla hän lupautui tuhoamaan navajojen viljapellot, karjan ja asumukset. Carleton ei kuitenkaan ollut tyytyväinen Carsonin toimintaan vaan antoi syksyllä 1863 määräyksen vangita tai tappaa kaikki miespuoliset navajot. Kenraalin käskyn alla Carson nopeutti poltetun maan taktiikkaansa. Hänen alaisensa kertoivat myöhemmin, että he pyrkivät välttämään turhaa tappamista ja surmasivat vain 78 navajoa arviolta noin 12 000 navajosta.
Entwine
Historia
Entwinen neljäs albumi diEversity ilmestyi maaliskuussa 2004, ja sen tiimoilta yhtye konsertoi kotimaansa lisäksi muun muassa Moskovassa, Venäjällä ja kolmen konsertin verran Nightwishin kanssa Oslossa, Norjassa sekä teki Saksan-kiertueen Xandrian ja LABin kanssa. Elokuussa 2005 julkaistiin välityönä minialbumi Sliver, joka sisälsi kaksi uutta kappaletta, kaksi live-versiota vanhoista kappaleista ja yhden cover-kappaleen. Vuoden 2006 alkusyksystä ilmestyi Fatal Design -albumi. Kosketinsoittaja Riitta Heikkonen erosi yhtyeestä joulukuussa 2006 henkilökohtaisiin syihin vedoten. Yhtye ei aio etsiä korvaavaa kosketinsoittajaa, vaan jatkaa toimintaansa viisimiehisenä.
Kit Carson
Viimeiset vuodet
thumb|Kit Carsonin hauta. Vuonna 1865 Carson sai prikaatinkenraalin arvonimen, joka tuli urheudesta ja muista merkillepantavista saavutuksista Yhdysvaltain armeijan palveluksessa. Kesällä 1866 hän muutti Coloradoon laajentamaan karjankasvatukseen perustuvia liikeatoimiaan. Samana vuonna Carsonille tarjottiin komentajuus Fort Garlandissa.
Heikentynyt terveys sai Carsonin vetäytymään armeijasta seuraavan vuoden aikana ja hän muutti perheineen Broggsvilleen lähelle La Juntaa. Carson menehtyi aortan laajentuman seurauksena toukokuussa 1868. Seuraavana vuonna hänen ruumiinsa siirrettiin pienelle hautausmalle Taosiin lähelle hänen vanhaa asuinpaikkaansa.
Entwine
Historia
18. huhtikuuta 2009 Entwinen keikkabussi ja kaikki soittokalusto paloi Ähtärissä, jossa yhtye oli edellisenä iltana soittanut keikan. Palo sai alkunsa kaasulla toimivasta säteilylämmittimestä. Yhtyeen soittokalustoa paloi arviolta 50 000 euron edestä. Tulipalossa loukkaantui myös linja-autossa yöpynyt kuljettaja.
Aimo Känkänen
Aimo Johannes Känkänen (24. toukokuuta 1922 Muolaa – 12. helmikuuta 2016 Lahti ) oli suomalainen urkuri ja säveltäjä. Känkänen teki elämäntyöstään suurimman osan Lahdessa. Suuren suosion saanut vuosittainen musiikkitapahtuma Lahden Kansainvälinen Urkuviikko on Känkäsen perustama.
Kiehumispiste
thumb|Kiehuvaa vettä. Kiehumispiste on se lämpötila, jossa nesteen höyrynpaine on yhtä suuri kuin nesteeseen kiehumiskohdassa kohdistuva kokonaispaine. Kokonaispaine on ulkoinen paine, johon on lisätty nesteessä muodostuvien kuplien kokema hydrostaattinen paine. Kiehuminen eroaa haihtumisesta siten, että kiehumisessa höyryä muodostuu myös nesteen sisällä eikä vain pinnalla. Veden kiehumispiste on celsiusasteikon alkuperäisen määritelmän mukaan tasan 100 celsiusastetta eli 373,15 kelviniä normaali-ilmanpaineessa. Nesteen normaali kiehumispiste on lämpötila, jossa höyrynpaine on 101 325 Pa.
Veden kiehumispiste alenee, kun ulkoinen paine pienenee (tyhjötislaus) ja vastaavasti nousee, kun ulkoinen paine kasvaa (painekattila). Esimerkiksi 900 mbar:n ilmanpaineessa kiehumispiste on 96,7 °C ja 1 040 mbar:n paineessa 100,7 °C. Tyhjiössä (paine luokkaa 1 Pa tai alle) monet aineet kiehuvat hyvin matalassa lämpötilassa.
Aimo Känkänen
Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle vuonna 1990 Lahti-mitalin numero 26.
Tuiran rautatieasema
Tuiran rautatieasema (virallisesti Oulu Tuira, ) on Oulun liikennepaikkaan kuuluva Suomen rataverkon liikennepaikka Tuiran kaupunginosassa Oulussa. Tuiran asema poistui Ratahallintokeskuksen liikennepaikkaluettelosta 5. kesäkuuta 2005, kun se liitettiin osaksi Oulun liikennepaikkaa. Tuiran liikennepaikan liikenteenohjaustoimintoja hoidetaan kaukokäytöllä Oulun liikenteenohjauskeskuksesta.
Väyrynen
Väyrynen tai Wäyrynen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kit Carson
Carsonin kolme avioliittoa
Waaniben jälkeen Carson siirtyi tyttäriensä kanssa keski-Coloradoon, jossa hän ihastui nuoreen cheyenne-tyttöön Making Out Roadiin. Kauniiksi kuvailtu tyttö oli tottunut miesten palvontaan, mutta suostui Carsonin puolisoksi ja otti tämän asumaan tiipiihinsä. Pikaisesti solmittu avioliitto osoittautui lyhytaikaiseksi ja kesti vajaan vuoden. Making Out Road kohteli huonosti Carsonin lapsia ja laiminlöi kotitalouden. Saavuttuaan kotiin metsästysmatkaltaan Carson löysi tavaransa ja lapsensa tiipiin ulkopuolelta. Cheyennien tavan mukaan vaimo sai päättää avioerosta ja yleinen käytäntö oli kantaa ulos aviomiehen omaisuus silloin, kun tämä ei ollut kotona. Carson ymmärsi vihjeen ja jätti cheyennien kylän tyttäriensä kanssa.
Akhilleion
Akhilleion tai Achílleio  voi viitata seuraaviin:
Entwine
Historia
2010-luvun alkupuoliskon Entwine vietti pikälti hiljaiseloa. 23. kesäkuuta 2010 julkaistiin kokoelma-albumi Rough n’ Stripped, joka sisälsi myös kaksi uutta kappaletta. Yhtyeen seitsemäs studioalbumi Chaotic Nation ilmestyy 2. lokakuuta 2015.
Tuiran rautatieasema
Turvalaitteet
Kun Ylivieskan ja Oulun välinen rataosuus siirtyi kauko-ohjaukseen 1986, purettiin Tuiran 16-paikkainen kampiasetinlaite sekä siipiopastimet, ja ne korvattiin valo-opastimilla sekä Raahen radalta Relletin asemalta siirretyllä Siemens DrS -releasetinlaitteella. Tuiran miehitys lopetettiin, kun liikennepaikka otettiin kauko-ohjaukseen.
Asemarakennus
Tuiran alkuperäinen asemarakennus rakennettiin samojen suunnitelmien mukaan kuin Kellon, Lautiosaaren ja Kaakamon pysäkkirakennukset. Bruno Granholmin suunnittelema vuonna 1904 valmistunut rakennus purettiin vuonna 1998 Tuiran keskustan ohittavan uuden Kiertotien, nykyisen Bertel Jungin tien alta. Rakennus siirrettiin hirsi hirreltä Toppilan kaupunginosassa sijaitsevan Terva-Toppilan kartanon maille, jonne se oli tarkoitus pystyttää uudelleen. Asema oli kuitenkin niin huonokuntoinen, että uudelleenpystyttäminen jäi vain haaveeksi. Asemarakennuksen hirret ovat kuitenkin säilyneet hyvin ja ne on siirretty Kempeleeseen. Granholmin suunnittelema hirsirakenteinen piharakennus myytiin ja siirrettiin Hietasaareen.
Uuno Laukka
Uuno Arvi Laukka (20. maaliskuuta 1914 Oulu – 31. toukokuuta 1978 Oulu) oli suomalainen valokuvaaja. Hän teki elämäntyönsä pääasiassa Oulun seudulla kuvaten kaupungin kehittymisen 1930-luvulta aina 1970-luvulle saakka.
Entwine
Historia
Entwine ilmoitti lopettamisestaan syyskuussa 2019 ja soitti viimeisen klubikiertueensa samana syksynä.
Uuno Laukka
Vuosina 1930–1945 Laukka työskenteli Sanomalehti Kalevassa aluksi kemigrafina ja sittemmin lehtikuvaajana. Sota-aikana hän toimi virallisena taistelukuvaajana Uhtuan ja Kiestingin suunnalla sekä sodan loppuvaiheessa kesällä 1944 Karjalan Kannaksella. Pian sodan jälkeen Laukka perusti oman valokuvausliikkeen, joka toimi nimellä Pohjan Kuva Oy vuoteen 1953 ja Valokuvaamo Laukka vuoteen 1978.
Kit Carson
Carsonin kolme avioliittoa
Vuonna 1843 solmittu kolmas avioliitto kesti koko Carsonin loppuelämän ajan. Hän nai tuolloin 14-vuotiaan meksikolaisen Josefa Jaramillon, jonka oli tavannut jo edellisen avioliittonsa aikana. Josefa kuoli synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1868 kuukautta ennen miehensä kuolemaa. Heillä oli yhteensä kahdeksan lasta.
Carson muiden silmin
Carson oli pienikokoinen ja hänen pituutensa oli noin 165 senttimetriä. Hänen nimensä tunnettiin laajoilla alueella Yhdysvaltoja ja häntä arvostettiin rohkeutensa ja rehellisyytensä vuoksi. Carsonia pidettiin vaatimattomana miehenä, jolla oli hyvä itsehillintä ja jonka sanaan voi luottaa ”yhtä paljon kuin auringon nousuun” Monet kuvasivat Carsonin huolettomana kaverina, jolla oli lempeä katse ja hyvä käytös. Suuttuessaan hän saattoi kuitenkin muuttua äärimmäisen ankaraksi niitä kohtaan, jotka olivat rikkoneet yleistä järjestystä tai lakia vastaan.
Kirjallisuudessa ja populaarikulttuurissa
Kit Carsonista on kirjoitettu useita kirjoja, jotka perustuvat hänen elämänvaiheisiinsa. Hän on ollut myös suosittu hahmo 1900-luvun kioskikirjallisuudessa ja sarjakuvissa. Tex Willer -sarjakirjoissa esiintyvä Kit Carson on puhtaasti fiktionaalinen hahmo, jolla ei ole yhteyttä kuuluisaan nimikaimaansa. Carsonista on lisäksi tehty monia elokuvia ja hänen nimeään on hyödynnetty televisiosarjoissa.
Issac
Issac on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Akvitanian alueella. Kunnassa on 1100-luvulta peräisin oleva Montréalin linna (Château de Montréal). thumb|left|Château de Montréal
Aamiainen
thumb|Perinteinen englantilaistyylinen aamupala Aamiainen eli aamupala on päivän ensimmäinen ateria. Se nautitaan yleensä pian heräämisen jälkeen.
Suomalainen aamiainen
Suomessa aamiaiseen on kuulunut perinteisesti viljatuotteita kuten leipää tai puuroa sekä maitotuotteita, leikkeleitä tai kananmuna. Marjojen, vihannesten ja hedelmien syönti aamiaisella alkoi yleistyä 1900-luvun toisella puoliskolla. Juomana voi olla esimerkiksi kahvia, teetä, maitoa, tuoremehua tai kaakaota.
Lähes 70 % suomalaisista ilmoitti syövänsä aina aamiaista vuonna 2014 tehdyssä kyselytutkimuksessa. 75 % söi aamiaisella leipää, 45 % jogurttia ja 36 % puuroa. Suurin osa vastaajista käytti alle viisi minuuttia aamiaisen valmistamiseen.
Englantilainen ja irlantilainen aamiainen
Klassiseen englantilaiseen aamiaiseen kuuluu muun muassa munia eri muodoissa, paistettua pekonia, paahtoleipää, teetä tai kahvia. Usein tarjotaan myös paistettuja herkkusieniä, paistettuja tomaatteja ja valkeita papuja tomaattikastikkeessa.
Irlantilainen aamiainen muistuttaa muuten englantilaista, mutta tarjolla on myös kaurapuuroa maidon, voin ja siirapin kera.
Mannermainen aamiainen
Hotellitermi mannermainen aamiainen sisältää voisarven ja marmeladia, ehkä myös juustoa, sekä kahvia tai teetä.