cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gene De Paul
Laulujen säveltämisen De Paul aloitti vuonna 1940. Hänen sanoittajanaan toimi usein Don Raye, joka kirjoitti sanat muun muassa vuoden 1941 kappaleen ”I’ll Remember April”. Toinen merkittävä yhteistyökumppani oli Johnny Mercer, jonka kanssa De Paul teki muun muassa musiikin elokuvaan Seitsemän veljeksen morsiamet ja Broadway-musikaalin Li’l Abner, joka oli Tony-ehdokkaana parhaasta musiikista. Vuonna 1951 De Paul sävelsi musiikkia Disney-animaatioelokuvaan Liisa Ihmemaassa. Yhteensä hänen musiikkiaan käytettiin 15 elokuvassa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1985.
Tšekinpaimenkoira
Lähteet
3.
Gene De Paul
Gene De Paul kuoli helmikuussa 1988 Los Angelesin Northridgessa. Hänet on haudattu Forest Lawn Memorial Parkiin Los Angelesissa.
Flávio Ferreira
Flávio Nunes Ferreira (s. 19. lokakuuta 1991 Nogueira do Cravo, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Against It All
Against It All oli kiuruvetinen 1990-luvun puolivälissä toiminut skate punk -yhtye. Spinefarm Records julkaisi yhtyeeltä yhden EP:n ja albumin. Against It All hajosi vuonna 1998, mutta se esiintyi Helsingissä Nosturissa Millencolinin lämmittelijänä maaliskuussa 2006 .Laulajana on myös toiminut Kimmo, joka poistui yhtyeestä taiteellisten erimielisyyksien takia.
Kokoonpano
Blank-albumilla:
Plants vs. Zombies
Plants vs. Zombies on PopCap Gamesin kehittämä ja julkaisema tornipuolustuspeli, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna. Peli on julkaistu pelikonsoleille, käsikonsoleille, älypuhelimille, verkkoselaimille ja Mac OS X sekä Windows -alustoille.
Vuonna 2013 pelille julkaistiin jatko-osa Plants vs. Zombies 2: It’s About Time ja vuonna 2014 jatko-osa Plants vs Zombies Garden Warfare.
Pelaaminen
Pelaajan tehtävänä on torjua zombilauman hyökkäys istuttamalla erilaisia kasveja. Pelialue on rajattu viiteen tai kuuteen (alussa 1–3) kaistaleeseen, joita pitkin zombit kävelevät kohti pelaajan taloa. Istutettavilla kasveilla on erilaisia käyttötarkoituksia: jotkut esimerkiksi syöksevät herneitä tai muita ammuksia, jotkut hidastavat zombien kulkua, jotkut taas murskaavat tai räjäyttävät zombeja. Kussakin erässä käytettävät kasvit valitaan erän alussa, ja pelin aikana kerätään auringonvalopisteitä, jotka mahdollistavat kasvien istuttamisen. Myös zombeilla on erilaisia ominaisuuksia: tavalliset zombit ovat erittäin hitaita, mutta jotkut ovat tavalla tai toisella suojautuneet iskuilta tai aseistautuneet.
Mikäli zombit pääsevät taloon, peli loppuu. Viimeisenä suojakeinona pelaajalla on ruohonleikkureita (osassa kenttiä allas- tai katonpuhdistimet), jotka tuhoavat kaikki kaistaleella olevat zombit, mutta niitä voi käyttää vain kerran kaistaletta kohti. Pelialueet muuttuvat, kun pelissä edistytään. Pelissä voi saada käyttöönsä Almanakan (kirja jossa on tietoa zombeista ja kasveista), kaupan, puutarhan ja uusia minipelejä. Puutarhaan voi ostaa viisaudenpuun, joka kertoo peliin liittyviä vinkkejä ja salaisuuksia.
Historia
1. huhtikuuta 2009 PopCap julkaisi musiikkivideon kappaleelle "Zombies on Your Lawn" mainostaakseen Plants vs. Zombies -peliä. Pian Garth Chouteau, paljasti IGN:n haastattelussa, että Plants vs. Zombies julkaistaan ​​pian PC:lle ja Macille. 22. huhtikuuta 2009 PopCap julkaisi virallisen Plants vs. Zombies -pelitrailerin YouTubessa. Plants vs. Zombies -pelin mainostamisen aikana PopCap julkaisi pelistä demoversion, jota voitiin pelata 30 minuuttia yhdellä pelikerralla. Plants vs. Zombies julkaistiin virallisesti 5. toukokuuta 2009 PC:lle ja Macille maksullisena mutta pian peli muutettiin ilmaiseksi.
EA osti PopCap Gamesin ja sen omaisuuden 12. heinäkuuta 2011 750 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Viisikymmentä työntekijää irtisanottiin PopCap Gamesin Seattle-studiosta 21. elokuuta 2012, jolloin painopiste siirtyi mobiili- ja sosiaaliseen pelaamiseen.
Toukokuussa 2013 PopCap Games julkaisi trailerin, joka paljastaa jatko-osan ensimmäiselle pelille nimeltä Plants vs. Zombies 2: It's About Time. Peli julkaistiin iOS:lle Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 10. heinäkuuta 2013, ja se julkaistiin virallisesti 14. elokuuta 2013 ilmaispelinä. Peli sisälsi uusia paikkoja ja kasveja sekä lisätty kasviravintoa, tehostetta, jota voidaan käyttää kasvin parantamiseen lyhyen aikaa ja jonka voi joko ostaa pelin sisäisellä valuutalla tai hankkia kukistamalla vihreänä hehkuvia zombeja. Näiden uusien lisäosien ohella peli jatkaa päivitysten tekemistä ajoittain. EA Newsin mukaan Arena ja Penny's Pursuit, joka on pelin jatko-osa, ovat olleet yksi heidän uusimmista suurimmista päivityksistään kaikkien minilisäosien lisäksi.
Heinäkuussa 2019 EA julkisti Plants vs. Zombies 3:n, joka on sarjan toinen ilmaispeli. Se julkaistiin esialfa-tilassa Androidille heinäkuussa 2019. Peli julkaistiin pehmeästi helmikuussa 2020 Filippiineillä, Romaniassa ja Irlannissa. Sen jälkeen se poistettiin käytöstä lokakuussa 2020, ja siitä tuli pelikelvoton marraskuussa 2020. EA aikoo julkaista pelistä parannetun version tulevaisuudessa. 7. syyskuuta 2021 Plants vs. Zombies 3 lanseerattiin jälleen pehmeästi, ja siinä tehtiin merkittäviä muutoksia, kuten kaksiulotteinen grafiikka ja Auringonkukan palauttaminen istutettavaksi kasveiksi, joilla oli sama tarkoitus aiemmissa iteraatioissa.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.5/10.
Näsilinna
thumb|Näsilinna syksyllä 2013. thumb|Sisällissodan runtelemaa julkisivua.
Näsilinna on uusbarokkinen palatsi Tampereen Näsikalliolla. Sen rakennutti Finlaysonin pietarilaislähtöisen patruunan Wilhelm von Nottbeckin poika Peter von Nottbeck. Vuonna 1898 valmistuneen palatsin alkuperäinen nimi oli Milavida. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Karl August Wrede. Nimen Milavida merkitys ja historia ei ole tiedossa.
Perheen tragedia
Alkuperäinen Milavida, jossa Nottbeckin perhe asui, oli puurakenteinen huvila Näsikallion vieressä. Koko perhe ei kuitenkaan ehtinyt uudessa Milavidassa asua; vain lapset asuivat siellä pari vuotta palvelijoiden kanssa. Peterin vaimo Olga von Nottbeck kuoli ollessaan synnyttämässä kaksosia Baden-Badenissa lokakuussa 1898, ja puoli vuotta myöhemmin Peter itse kuoli umpisuolileikkauksen jälkeen pariisilaisessa sairaalassa. Lasten holhoojaksi määrätty Edvard von Nottbeck myi palatsin Tampereen kaupungille vuonna 1905. .
Näsilinna
Kaupunki muutti palatsin nimen Näsilinnaksi, ja siihen avattiin vuonna 1908 Hämeen museo, jonka ensimmäinen museonhoitaja oli Gabriel Engberg. Engberg myös asui Näsilinnassa. Sisällissodan aikana vuonna 1918 Näsilinnassa toimi Punaisen ristin sairaala sekä punaisten tukikohta ja rakennus kärsi sodassa pahoja vaurioita. Tampereen taistelun aikana Näsilinna vaihtoi 3.–4. huhtikuuta omistajaa kolme kertaa. Rakennukseen osui noin 4 000 ammusta. Toisen maailmansodan aikana rakennuksessa asui ilmatorjuntajoukkoja sekä Porin radan siltavartijat.
Hämeen museona palatsi toimi vuosina 1908–1997. Vuodesta 1998 lähtien rakennus oli 17 vuotta suljettuna tyhjillään odottamassa remonttia.
Museo Milavida
Museo Milavida on vuonna 2015 Näsilinnaan perustettu museo, jossa on esillä aina kaksi eri tahtiin vaihtuvaa näyttelyä. Näyttelyt tehdään pääosin Tampereen museoiden omista kokoelmista, ja niissä on aina esillä jollakin tavoin Näsilinnan, von Nottbeck -suvun ja Hämeen museon historia.
Neliapilaliittymä
thumb|Neliapilaliittymä kokoojateineen pienoiskuva|Neliapilaliittymä Turussa Neliapilaliittymä on neliapilan muotoinen eritasoliittymä, jossa on neljä silmukkaramppia ja neljä suoraa ramppia. Liittymä muistuttaa rakenteeltaan nelilehtistä apilakasvia. Neliapilaliittymä on rakennuttajalle edullinen, koska yksinkertaisimpaan sellaiseen tarvitaan vain yksi silta. Suomessa täydellisiä neliapilaliittymiä on vain kaksi. Ne sijaitsevat Tampereella Hervannan valtaväylän ja Tampereen kehätien liittymäkohdassa sekä Turussa Turun kehätien ja valtatien 9 liittymäkohdassa.
Historia
Neliapilaliittymän kehitti ja vuonna 1916 patentoi yhdysvaltalainen insinööri Arthur Hale. Suunnittelun aikana ei tunnettu moottoritien käsitettä ja siksi alkuperäinen suunnitelma on mittasuhteiltaan nykyisestä poikkeava.
Ensimmäinen neliapilaliittymä rakennettiin Avenelissa, New Jerseyssä vuonna 1929. Moottoriteiden ensimmäisinä vuosina liittymää pidettiin nerokkaana. Sen silmukan muotoisten ramppien kokoja voitiin tarvittaessa muokata, eikä liittymä vaikuttanut suuresti kaupunkimaisemaan tai projektin budjettiin.
Neliapilaliittymän ongelmat
Neliapilaliittymän merkittävin ongelma on silmukoiden vaatima suuri tila. Lisäksi liian suurella nopeudella ajettaessa silmukoissa on vaara ajaa ulos. Tätä on korjattu ramppien halkaisijan kasvattamisella, joka vuorostaan vaatii entistä enemmän tilaa. Euroopassa liittymää on käytetty ongelmien takia harvemmin, ja sen pohjalta on kehitetty erilaisia hybridimalleja, joissa on säädelty ramppien määrää ja tyyppiä. Esimerkiksi pääliikennesuuntien rampit on saatettu toteuttaa loivasti päätien yli kaartuvina siltoina.
Ahmad Jamal
Ahmad Jamal (2. heinäkuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 16. huhtikuuta 2023 Ashley Falls, Massachusetts, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti. Hänet tunnetaan erityisesti melodisesta improvisoinnistaan ja minimalistisesta soittotyylistään, jolla oli merkittävä vaikutus 50-luvun lopun jazzmusiikkiin. Monet myöhemmät pianistit, kuten Bill Evans, Red Garland, Herbie Hancock, Keith Jarrett ja McCoy Tyner, ovat ottaneet vaikutteita Jamalin soittotyylistä. Miles Davis arvosti Jamalia suuresti ja halusi pianistinsa Garlandin jäljittelevän Jamalin soittotyyliä mahdollisimman tarkasti.
Elämä
Ahmad Jamal, alkuperäiseltä nimeltään Frederick Russell Jones, syntyi Pittsburghissa 2. heinäkuuta vuonna 1930. Hän oli lapsesta alkaen musiikillisesti lahjakas ja aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana. Muodollista pianokoulutusta hän sai seitsemänvuotiaasta lähtien. Hän innostui jazzmusiikista kuultuaan Erroll Garnerin soittoa ja alkoi 17-vuotiaana keikkailla pianistina. Jamalin uran alkuaikojen tärkeitä vaikuttajia olivat muun muassa Duke Ellingtonin, Earl Hinesin ja Count Basien big bandit, klassiset säveltäjät, kuten Claude Debussy ja Maurice Ravel, sekä myöhemmin Garnerin, Art Tatumin ja Nat King Colen pianotriot.
Jamalin ammattilaisura alkoi vuonna 1948 George Hudsonin yhtyeessä, ja myöhemmin hän siirtyi Joe Kennedy Jr:n kvartettiin, jonka mukana hän nauhoitti albumin Chamber Music of the New Jazz. Ensimmäisen oman bändinsä, trion nimeltään The Three Strings, Jamal perusti vuonna 1951. Kokoonpanoon kuuluivat kitaristi Ray Crawford ja basisti Eddie Calhoun. Vuonna 1956 Jamal vaihtoi piano-basso-rummut-formaattiin, josta hänet parhaiten tunnetaan. Rumpali Vernell Fournierin ja basisti Israel Crosbyn kanssa hän soitti Chicagon Pershing-hotellin vakituisena yhtyeenä. He nauhoittivat vuonna 1958 huippusuositun live-albumin At the Pershing: But Not for Me, joka sisälsi muun muassa Jamalin tunnetuksi tulleen sovituksen kappaleesta ”Poinciana” sekä George Gershwinin säveltämän nimikkoraidan ”But Not for Me”. Albumi pysyi Billboardin listalla yli kaksi vuotta, pitempään kuin yksikään jazzalbumi siihen asti.
Trioformaatin lisäksi Jamal on soittanut myös muissa kokoonpanoissa, muun muassa orkesterien kanssa. 1970-luvun lopulla hän alkoi kokeilla sähköisten instrumenttien sisällyttämistä musiikkiinsa. Jamal alkoi 1980-luvun alussa siirtyi popstandardeista alkuperäissävellyksiin, ja 1990-luvulla hän julkaisi useita albumeita vastauksena akustisen jazzin kiinnostuksen kasvuun.
Mario Trevi
Festivaali
thumb|Mario Trevi ja [[Roberto Loreti]]
Menonen
Menonen on kylä Urjalassa Pirkanmaalla. Se sijaitsee valtatien 9 varrella. Asukkaita kylässä on noin 300. Kylässä toimi vuoteen 2007 peruskoulun 1–6-luokkien opetusta antanut Menosten koulu. Kylällä toimivia järjestöjä ja yhteisöjä ovat Menosten kylätoimikunta, Menosten VPK, Menosten maa- ja kotitalousseura, Menosten diakoniapiiri ja Menosten kalastuskunta. Kyläyhdistys on ylläpitänyt myös kahta museota: moonamiesmuseota ja sen yhteydessä olevaa koulumuseota. Vuonna 2012 museoiden toiminta käyntikohteina oli loppunut ja ne toimivat enää virtuaalisesti osana kyläyhdistyksen verkkosivuja.
HMS Prince (1670)
HMS Prince oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1670 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1667 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett nuorempi. Se laskettiin vesille 3. joulukuuta 1670. Valmistuskustannukset olivat 23 851 puntaa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 15. tammikuuta 1672 Yorkin herttuan lippulaivana päällikkönään Sir John Cox. Aluksella oli lippukapteenina Sir John Narborough. Kolmannessa Englannin–Hollannin sodassa Solebayn taistelussa 28. toukokuuta alus oli Englannin laivaston punaisen laivueen keskimmäisessä osastossa, joka taisteli amiraali Michiel de Ruyterin johtaman Alankomaiden laivaston keskustaa vastaan. De Ruyterin lippulaiva De Zeven Provinciën vaurioitti Princeä pahoin kahden tunnin tykistötaistelussa muun muassa aluksen päällikkö Sir John Cox sai surmansa, jolloin Narborough siirtyi aluksen päälliköksi. Yorkin herttua joutui siirtämään lippunsa HMS St. Michaelille.
Alus kuului 7. helmikuuta 1673 siniseen laivueeseen päällikkönään sinisen laivueen amiraali Sir Edward Spragge, joka sai surmansa 11. elokuuta 1673. Aluksella oli lippukapteenina Thomas Fowler. Schooneveldin taisteluissa 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta alus oli sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Se oli 11. elokuuta edelleen sinisessä laivueessa Texelin taistelussa, jossa HMS St. Georgelle siirtynyt Spragge sai surmansa. Fowler vastaanotti aluksen päällikkyyden, mistä hän luopui 16. elokuuta.
HMS Royal William
Alus uudelleen rakentaminen tilattiin Chathamissa 18. huhtikuuta 1691, missä sen mittasuhteita ei muutettu. Telakalla rakennustöistä vastasi Robert Lee. Alus nimettiin 6. huhtikuuta 1692 HMS Royal Williamiksi hallitsijan kunniaksi ja laskettiin vesille 21. huhtikuuta.
Alus otettiin palvelukseen 1692 punaisen laivueen kontra-amiraalin Sir Cloudesley Shovellin lippulaivana päällikkönään Thomas Jennings. Alus osallistui 19.-23. toukokuuta Barfleurin taisteluun. Aluksen päällikkönä oli heinäkuussa William Wrigth. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Danbyn jaarli. Heinäkuussa 1693 aluksen päällikkönä oli Benjamin Hoskins, joka luopui tehtävästä 1697. Alus oli kontra-amiraaliksi ylennetyn Carmarthenin markiisin, joka oli aiemmin Danbyn jaarli, lippulaivana Berkeleyn operaatioissa. Alus oli 1696 vara-amiraali Sir David Mitchellin lippulaivana. Alus oli vajaamiehitettynä Portsmouthissa 1698 päällikkönään John Cooper. Alus oli syyskuussa 1702 Carmarthenin markiisin lippulaivana.
The Dream of the Blue Turtles
The Dream of the Blue Turtles on Stingin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 1. kesäkuuta 1985, vain vuosi The Policen epävirallisen romahtamisen jälkeen. Albumin kappaleista osa on aiheiltaan poliittisesti kantaa ottavia. Esimerkiksi albumin kolmas raita ”Russians” kertoo kylmän sodan aikaisesta vastakkainasettelusta ja sen aiheuttamasta ydinsodan vaarasta. Kappaleen ”Children’s Crusade” nimi ja sanoitukset rinnastavat nuorten miesten kuoleman ensimmäisessä maailmansodassa nuorten huumekuolemiin.
HMS Prince (1670)
HMS Royal William
Alus telakoitiin purkua varten 31. heinäkuuta 1714 Portsmouthissa ja rakennettiin Amiraliteetin 1. tammikuuta antaman määräyksen mukaisesti uudelleen. Rakennustöistä vastasi Naish vuosina 1714–1719.
The Dream of the Blue Turtles
Albumin ensimmäinen raita ”If You Love Somebody Set Them Free” on myös Stingin ensimmäinen soolohitti.
UKJ
Uudenmaan Kuvataidejärjestöt ry on aiemmassa Etelä-Suomen läänissä toimivien taiteilijajärjestöjen ja taideyhdistysten keskusjärjestö, jonka tavoitteena on edistää kuvataiteiden asemaa ja toimia jäseniensä yhdyssiteenä. Tavoitteensa toteuttamiseksi UKJ järjestää näyttelyitä, tiedottaa ja antaa lausuntoja kuvataiteista, järjestää kuvataiteilijoita koskettavista ja hyödyttävistä aiheista kuvataidepäiväseminaareja ja luentoja sekä toimii yhteistyössä jäsenjärjestöjensä kautta taidehallinnon elimien ja kunnallisten kulttuuritointen kanssa.
UKJ on perustettu vuonna 1984, jolloin sen nimenä oli Uudenmaan Kuvataidejärjestöjen neuvottelukunta. Vuonna 1994 yhdistys haki nimenmuutosta ja nykyinen nimi, Uudenmaan Kuvataidejärjestöt ry – Nylands Bildkonstföreningar rf, astui voimaan 1995.
Jäsenet ja hallinto
Järjestöön kuuluu 14 jäsenjärjestöä, joiden jäsenmäärä yhteensä on noin 2 000 taiteilijajäsentä. Yhdistykseen voi liittyä aiemmassa Etelä-Suomen läänissä toimiva rekisteröity kuvataidejärjestö.
Yhdistyksen ylin päättävä elin kutsuu koolle kaikki jäsenet keväällä ja syksyllä pidettävään kaikille jäsenille tarkoitettuun kokoukseen. Hallinnosta vastaa syyskokouksen valitsema hallitus, johon kuuluu puheenjohtaja sekä 7 jäsentä. Hallituksen toimikausi on kaksi vuotta.
Näyttelytoiminta
Joka kolmas vuosi järjestetään Uudet Maan Kuvat -näyttely, mihin jokaisen jäsenyhdistyksen taiteilijat voivat teoksillaan hakea. Uudet Maan kuvat on järjestetty vuodesta 1987 lähtien.
Kaikki näyttelyyn päässeet työt on näyttelykuraattori hyväksynyt sekä kuva- että teosjyrytyksessä.
Iso Kangasjärvi (Vilppula)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 43 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 4,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Ajosjärven valuma-alueeseen (35.335) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,7 metriä mpy.
Naoko Yamazaki
Naoko Yamazaki (s. 27. joulukuuta 1970) on japanilainen astronautti, joka lensi toisena japanilaisena naisena avaruudessa. Ensimmäinen oli Chiaki Mukai. Yamazaki kuuluu Japanin avaruusjärjestöön (JAXA).
Yamazaki valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1993 ja filosofian maisteriksi 1996 Tokion yliopistosta.
Yamazaki osallistui Kansainvälisen avaruusaseman japanilaisen moduulin, Kibōn, kehittämiseen. Toukokuussa 2004 Yamazaki suoritti Sojuz-valmennuksen kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa, Tähtikaupungissa, Venäjällä. Yamazaki aloitti astronauttikoulutuksen kesäkuussa 2004 Lyndon B. Johnson Space Centerissä Houstonissa, Texasissa. Marraskuussa 2008 JAXA julkisti Yamazakin osallistuvan STS-131 -avaruussukkulalennolle vuonna 2010. STS-131 laukaistiin kohti Kansainvälistä avaruusasemaa (ISS) 5. huhtikuuta 2010. thumb|400px|left|[[Soichi Noguchi, Stephanie Wilson ja Naoko Yamazaki kiertoradalla ISS-avaruusaseman Destiny-moduulissa 8.4.2010.]]
Yōko Inada
Yōko Inada (, s. 6. syyskuuta 1969 Fukuoka) on japanilainen pistooliampuja.
Lättähattujen sankari
Lättähattujen sankari on Matti Liljan 1955 julkaistu romaani. Sen alaotsikko on Kuvaus sodanjälkeisen nuorison seikkailuista ja suhtautumisesta ympäristöön. Kirjan on kustantanut Arvi A. Karisto Osakeyhtiö ja se on painettu ko. kustantamon kirjapainossa Hämeenlinnassa. Kirjassa on 119 sivua ja se kuuluu sarjaan Poikien kirjoja.
Yōko Inada
Inada on saavuttanut MM-kilpailuissa Barcelonassa 1998 hopeaa 10 m ilmapistoolissa tuloksella 484.0 (383+101.0).
Lättähattujen sankari
Kirjan tapahtumat alkavat helmikuun lopulla vuonna 1955 ja tapahtumapaikkana on puutaloalue Helsingissä. Kirjan päähenkilöt ovat Esko ja Irkka. Lättähattu Esko on päässyt töihin autokorjaamolle. 16-vuotias Irkka on kiltti ja kunnollinen tyttö ja ollut koulusta päästyään työssä asiatyttönä Puuyhtiön konttorissa.
All In Your Name
All In Your Name on sodanvastainen kappale Bee Gees -tähti Barry Gibbilta ja poptähti Michael Jacksonilta, joka äänitettiin vuonna 2002. Kappaleen oli tarkoitus päätyä albumille, jota Jackson työsti vuonna 2003, mutta albumia ei koskaan julkaistu. Gibb julkaisi kappaleen digitaalisena singlenä 25. kesäkuuta 2011 Jacksonin kuoleman toisen vuosipäivän kunniaksi. Gibb on ilmoittanut verkkosivuillaan, että kappaleesta julkaistaan myös musiikkivideo.
Kappalelista
Digitaalinen single
Kessel
Kessel voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Antero Leitzinger
Antero Leitzinger (s. 1962 Helsinki) on suomalainen politiikanhistorioitsija ja maahanmuuttoviraston tutkija. Hän on kirjoittanut teoksen Caucasus, An Unholy Alliance. Hänen tutkimusaiheitaan ovat myös muun muassa Venäjä ja Islam. Leitzinger väitteli 2008 aiheenaan Ulkomaalaispolitiikka Suomessa 1812–1972. Väitöskirjaa täydentää hänen kirjansa Ulkomaalaiset Suomessa 1812–1972, joka laajoine tilastoineen ja liitteineen toimii johdantona väitöskirjaan. .
Leitzingerin isoisän isoisän isoisä oli  sveitsinsaksalainen juuston tekijä 1830-luvun Helsingissä
Cromwell (elokuva)
Cromwell on brittiläinen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1970. Sen juoni perustuu Oliver Cromwellin elämänvaiheisiin Englannin sisällissodan aikana. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Ken Hughes, ja pääosia näyttelevät Richard Harris, Alec Guinness, Robert Morley sekä Timothy Dalton.
Cromwell on historiankuvauksena melko epätarkka ja jopa virheellinen. Siinä ei esimerkiksi mainita Cromwellin Irlannin-valloitusta lainkaan, ja hänet esitetään demokratian kannattajana. Harris ja Guinness saivat kuitenkin kiitosta näyttelemisestään, ja Harris palkittiin parhaasta miespääosasta Moskovan elokuvajuhlilla vuonna 1971. Lisäksi elokuva sai Oscar-palkinnon parhaasta puvustuksesta ja oli ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi.
Pyuiden muinaiset kaupungit
right|230px|thumb|Pyuiden muinaisten kaupunkien sijainnit kartalla. Pyuiden muinaiset kaupungit on usean kaupungin muodostama ryhmä, jotka olivat osa Baganin kuningaskuntaa, joka oli nykyisen Myanmarin alueella. Kuningaskunta oli vallassa 200 eaa. – 900 jaa. Nykyään kaupungeista kolmessa on jäljellä muurit ja vallihaudat. Nämä kolme, Halin, Beikthano ja Sri Ksetra, valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Kaupungeissa on jäljellä muun muassa linnakkeita, hautausmaita ja buddhalaisuuteen liittyviä stupia.
Marjorie De Sousa
pienoiskuva|Marjorie De Sousa Marjorie Lissette de Sousa de Álamo (s. 23. huhtikuuta 1980 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijätär. De Sousa on ollut mukana vuoden 1999 Miss Venezuela -kisassa. Hän on seurustellut näyttelijä Adrián Delgadon kanssa.
de Sousa aloitti näyttelemisen 12-vuotiaana, lapsena näytteleminen oli vain harrastus, mutta myöhemmin näytteleminen alkoi kiinnostaa häntä oikeasti. De Sousalla on nuorempi veli nimeltä Juan Carlos. Vapaa-ajalla Marjorie nauttii ajasta perheen parissa. Kotisivuillaan Marjorie kertoo pitävänsä kokkaamisesta.
Marjorie de Sousa seurusteli jonkin aikaa vastanäyttelijänsä Juan Pablo Raban kanssa, mutta pari on eronnut.
Tech 1 Racing
Talli kilpaili myös GP3-sarjassa. Kaudella 2010 sen kuskeina ehti olla yhteensä jopa viisi kuljettajaa, jotka olivat Doru Sechelariu (tallin ainoa kuljettaja, joka oli mukana kauden kaikkissa kisoissa), Daniel Juncadella, Stefano Coletti, Jean-Eric Vergne ja Jim Pla. Talli sijoittui sarjan ensimmäisellä kaudella kuudenneksi kerättyään 37 pistettä.
Kaudella 2011 tallin kuljettajina ovat suomalainen Aaro Vainio, italialainen Andrea Caldarelli ja unkarilainen Tamás Pál Kiss. Ensimmäisessä kilpailussa Turkissa Caldarelli ajoi kilpailussa toiseksi ja ajoi kisan nopeimman kierroksen. Seuraavassa Espanjan kilpailussa nuori suomalainen Aaro Vainio ajoi kilpailussa kolmanneksi. Espanjan sprinttikilpailussa unkarilaiskuljettaja Tamás Pál Kiss voitti kilpailun ja samassa kilpailussa Caldarelli ajoi kisan nopeimman kierroksen. Valencian kilpailusta eteenpäin hollantilainen Thomas Hylkema korvasi Caldarellin. Talli saavutti yhden voiton ja kaksi kilpailun nopeinta kierrosta. Talli sijoittui viime kauden tapaan sarjan kuudenneksi kerättyään 43 pistettä. Talli lopulta vetäytyi sarjasta ja tilalle tuli Ocean Racing Technology.
Pirma lyga
1 Lyga tai LFF I lyga tai Pirma lyga on Liettuan miesten jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Vuonna 2019 liigassa pelaa 16 joukkuetta. Sarja pelataan kaksinkertaisena ja sen voittaja etenee suoraan A Lygaan. Sarjassa toiseksi sijoittunut pelaa karsintasarjan A Lygassa toiseksi viimeiseksi jääneen kanssa. Kauden kolme huonointa joukkuetta putoaa suoraan sarjatasoa alemmassa 2 Lygaan.
2022
2021 Pirma lyga
Masamune Shirow
Masamune Shirow (, oik., s. 23. marraskuuta 1961 ) on kansainvälisesti tunnettu mangaka. Tunnetuimmat teokset ovat Appleseed ja Ghost in the Shell, joista on tehty anime-elokuvia ja -sarjoja.
HD 231701 b
HD 231701 b on eksoplaneetta, joka löydettiin 10. huhtikuuta 2007. Se kiertää keltaista F-tyypin pääsarjan tähteä HD 231701 noin 354 valovuoden päässä Maasta, Nuolen tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään 0,53 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 142 päivää. Planeetan massa vastaa noin 1,08 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Liettuan Cup
Liettuan Cup tai SHARP LFF Cup on Liettuan miesten jalkapallon vuosittain järjestettävä turnaus. Vuonna 2019 cupissa pelasi 48 joukkuetta.
Salojärvi (Mänttä-Vilppula)
Salojärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Suluslahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 91 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 9,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Salojärven valuma-alueeseen (35.337) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,3 metriä mpy.
GB Railways
FirstGroup Plc osti GB Railwaysin vuonna 2003.
HD 5319 b
HD 5319 b on eksoplaneetta, joka löydettiin 11. tammikuuta 2007. Se kiertää keltaista G-tyypin pääsarjan tähteä HD 5319 noin 326 valovuoden päässä Maasta, Valaskalan tähdistön suunnalla.
Planeetta kiertää emotähteään 1,75 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 1,85 vuotta. Planeetan massa vastaa noin 1,94 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen.
Planetaariset tunnit
Planetaariset tunnit on muinainen järjestelmä, jolla kuvattiin aikaa päivästä tai yöstä. Päivän tunnit saatiin jakamalla auringon nousun ja laskun välinen aika kahteentoista osaan. Yö auringon laskusta sen nousuun jaettiin myös kahteentoista osaan. Tämä tapa jakaa tunnit tuli Egyptistä.
Päivän ensimmäinen tunti nimettiin kyseistä viikonpäivää hallitsevan planeetan mukaan. Maanantai - Kuu, Tiistai - Mars, Keskiviikko - Merkurius, Torstai - Jupiter, Perjantai - Venus, Lauantai - Saturnus, Sunnuntai - Aurinko. Seitsemän planeetan listaa toistettiin seuraaville tunneille järjestyksessä Saturnus, Jupiter, Mars, Aurinko, Venus, Merkurius ja Kuu seuraavaan auringon nousuun saakka.
Sirkka-Liisa Hahmo
Sirkka-Liisa Hahmo (s. 14. syyskuuta 1941 Pirkkala) on suomalainen kielitieteilijä. Hahmo opiskeli Tampereen yliopistossa ja valmistui 1968. Hän lähti Groningenin yliopistoon vuonna 1970 ja toimi siellä suomen kielen opettaja-tutkijana fennougristiikan laitoksessa vuoteen 2000 asti. Hahmo väitteli tohtoriksi Groningenissa 1994 ja hänet valittiin fennistiikan professoriksi Saksan Greifswaldin yliopistoon vuonna 2000. Hän jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 2008. Hahmon erityisaloja ovat olleet historiallinen morfologia, etymologia ja lainasanatutkimus.
Amasis
Amasis voi viitata seuraaviin:
Turku 2011
right|250px Turku 2011 on Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen virallinen nimi. Euroopan unionin kulttuuriministerineuvosto nimitti Turun ja Tallinnan Euroopan kulttuuripääkaupungeiksi marraskuussa 2007. Kaupungit toimivat Euroopan kulttuuripääkaupunkeina vuonna 2011. Turussa hanketta koordinoi Turku 2011 -säätiö. Tammikuussa 2011 avattiin kulttuurikeskus Logomo, joka toimii Turun kulttuuripääkaupunkivuoden näyttelyiden ja tapahtumien päänäyttämönä.
Vuoden teema on Turku palaa. Tämä viittaa ennen kaikkea uusiutumiseen, tahtoon ja intoon – sekä myös Turun kymmenien kaupunkipalojen värittämään historiaan.
Kulttuuri ymmärretään Turku 2011 -prosessissa laajasti. Perinteisten taiteiden rinnalla tärkeitä ovat esimerkiksi arjen kulttuuri, liikunta, työn kulttuuri, ruokakulttuuri sekä tiede ja tutkimus. thumb|250px|Avajaisten pääesitys ”Tällä puolen, tuolla puolen”. thumb|250px|Avajaisten ilotulituksessa ammuttiin noin 5 000 yksittäistä laukausta. thumb|250px thumb|250px thumb|250px thumb|250px thumb|250px thumb|250px|Turku 2011 -mainos huoltoautossa
2011-valmistelu
Turun haku kulttuuripääkaupungiksi oli alkanut jo maaliskuussa 2004 Turun kaupunginvaltuuston päätöksellä. Kulttuuripääkaupunkihaun valmistelun keskiössä olivat avoimuus ja laaja yhteistyö. Prosessiin osallistui tuhansia ihmisiä eri aloilta, väestö- ja ikäryhmistä kaikkialta Varsinais-Suomesta muun muassa avoimissa yleisötilaisuuksissa. Niistä ensimmäiset järjestettiin jo vuonna 2005.
Suomen ehdokas vuoden 2011 kulttuuripääkaupungiksi valittiin opetusministeriön helmikuussa 2005 julkistamalla kansallisella kilpailulla, johon osallistui seitsemän kaupunkia: Jyväskylä, Lahti, Mänttä, Oulu, Rovaniemi, Tampere ja Turku. Kansallisen asiantuntijaraadin hakemuksista tekemän arvioinnin perusteella kulttuuriministeri Tanja Saarela päätti Turun valitsemisesta Suomen kulttuuripääkaupunkiehdokkaaksi 19.6.2006.
Turku jätti kulttuuripääkaupunkihakemuksensa EU:n arvioitavaksi joulukuussa 2006. EU:n arviointipaneelin raportissa kesäkuussa 2007 Turun hakemusta ja valmistelutyötä kiiteltiin huolellisuudesta, laaja-alaisuudesta ja Itämeren alueen huomioimisesta. EU teki virallisen päätöksen Turun ja Tallinnan nimityksestä 16. marraskuuta 2007.
Turku 2011 -ohjelma
Turku 2011 -ohjelma on tärkein osa kulttuuripääkaupungin toteutusta. Ohjelma koottiin noin 165 hankkeesta, jotka valikoituivat keväällä 2008 käynnissä olleesta avoimesta hankehausta. Itse tapahtumia järjestettiin tuhansia. Kulttuuripääkaupunkivuoden ohjelma tuo tapahtumia, tilaisuuksia ja elämyksiä kaikkialle Turkuun ja Varsinais-Suomeen.
Ohjelma julkistettiin vuonna 2010. Yksi ohjelman ensimmäisistä suurista menestyksistä oli hevimusikaali 1827 - Infernal Musical.
Turku ja Tallinna – yhdessä Itämeren puolesta
Vuoden 2011 kulttuuripääkaupungit Turku ja Tallinna sijaitsevat lähempänä toisiaan kuin yksikään kulttuuripääkaupunkikaksikko koskaan aiemmin. Kaupunkien yhteisiä tavoitteita ovatkin tietoisuuden lisääminen Itämeren alueesta, molempien maiden kulttuurien esiin nostaminen, hyvinvoinnin lisääminen, kaupunkitilojen parantaminen, sekä luovien alojen toiminnan ja pitkäjännitteisen yhteistyön kehittäminen.
Kaupungit toteuttivat myös useita kulttuuriproduktioita yhdessä vuoden aikana.
EU:n kulttuuripääkaupunkiohjelma
Euroopan unioni on valinnut yhden tai useamman kaupungin kulttuuripääkaupungiksi vuodesta 1985 lähtien. Kulttuuripääkaupunkiohjelman avulla EU on halunnut lisätä Euroopan kansalaisten vuorovaikutusta sekä esitellä Euroopan kulttuurien rikkautta ja moninaisuutta.
Turku 2011 -säätiö
Kulttuuripääkaupungin toteutuksesta vastaa tammikuussa 2008 toimintansa aloittanut Turku 2011 -säätiö. Toimeksiantonsa säätiö on saanut Turun kaupungilta, jolle kulttuuripääkaupunkiasema on myönnetty. Säätiön tehtävänä on koordinoida ja rahoittaa kulttuuripääkaupunkiohjelmaan valittavia hankkeita sekä huolehtia kulttuuripääkaupungin viestinnästä. Säätiön toiminta jatkuu vuoden 2016 loppuun. Turku 2011 -säätiön toimitusjohtaja on Cay Sevón ja ohjelmajohtaja Suvi Innilä.
Turku 2011 -säätiön hallituksen puheenjohtajana toimii ministeri Christoffer Taxell. Puheenjohtajan ja kahdeksan muuta hallituksen jäsentä on nimittänyt Turun kaupunki. Lisäksi Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö, työ- ja elinkeinoministeriö, ulkoministeriö, Taiteen keskustoimikunta, Elinkeinoelämän keskusliitto sekä Varsinais-Suomen liitto ovat kukin nimittäneet yhden hallituksen jäsenen.
Kulttuuripääkaupunkiprosessin neuvoa-antavana elimenä toimii joulukuussa 2007 perustettu Turku 2011 -valtuuskunta. Sen puheenjohtaja on Turun yliopiston rehtori Keijo Virtanen. Valtuuskunnan jäsenet edustavat laajasti yhteiskunnan eri aloja koko maasta. Valtuuskunnan jäsenet nimeää Turun kaupunki.
Hallitus
Turun kaupungin nimittämät:
Muiden tahojen nimittämät:
Rahoitus
Turku 2011 -säätiön tavoitebudjetti vuosiksi 2008–2016 on 55 miljoonaa euroa. Rahoitus on säätiön koordinoiman operatiivisen toiminnan rahoitusta eli se sisältää Turku 2011 -ohjelmaan valittavien hankkeiden rahoituksen, viestinnän sekä säätiön oman toiminnan.
Baana
pienoiskuva|Baana toimii [[Kamppi|Kampin ja Etu-Töölön kaupunginosien rajana. ]] Baana on vuonna 2012 käyttöön otettu kevyen liikenteen väylä Helsingin kantakaupungissa. Se on rakennettu Pohjoisen ja Eteläisen Rautatiekadun väliseen kuiluun, jossa vuosina 1894–2009 kulki Helsingin satamarata. Noin 1,3 kilometriä pitkä reitti alkaa Kiasman pohjoispuolelta Kansalaistorilta ja päättyy Länsilinkin alueelle Kampin ja Ruoholahden kaupunginosien rajalle. Pyöräilijöille ja jalankulkijoille on Baanalla omat kaistansa. Väylää käyttää vuosittain noin miljoona pyöräilijää.
Turku 2011
Rahoitus
Tavoitebudjetista 18 miljoonaa euroa on valtion rahoitusta. Valtion rahoituksen ehtona on, että Turun kaupunki sitoutuu vastaavasti 18 miljoonan euron rahoitukseen. Kulttuuripääkaupungin budjetista 19 miljoonaa euroa on tarkoitus rahoittaa muulla kuntarahoituksella, yritysyhteistyöllä ja sponsorointituloilla, säätiöiden ja rahastojen tuilla sekä esimerkiksi EU-rahoituksella.
Baana
Suunnittelutyö ja käyttöönotto
pienoiskuva|vasen|Kuilu [[Helsingin satamarata|satamaradan purkamisen jälkeen vuonna 2009.]] Satamaradan purkamisen häämöttäessä radan tilalle ratakuiluun suunniteltiin alun perin ajotietä, joka olisi samalla ollut osa Helsingin keskustatunnelia. Kuilua olisi pitänyt leventää, mutta samalla kadusta olisi tehty puistomaisempi. Tunnelihanketta kuitenkin lopulta lykättiin kaupunginvaltuustossa, ja sen sijaan kuiluun päätettiin rakentaa keskustasta Ruoholahteen johtava kevyen liikenteen väylä. Se sai vuonna 2009 pidetyn nimikilpailun tuloksena nimen Baana – muita ehdotuksia olivat muun muassa Railo, Sola, Kampin kanjoni ja Marian raitti.
Baana oli aluksi tarkoitus avata jo vuonna 2010, mutta hanke kuitenkin viivästyi, ja lopulta väylä avattiin 12. kesäkuuta 2012. Rakentamisen aikana vanhan ratakuilun reunustoja jouduttiin käsittelemään ja suojaamaan, sillä ne olivat alkaneet rapautua.
Väylän rakentaminen oli yhteydessä myös Töölönlahden kehittämisprojektiin, ja sen tarkoitus on ollut parantaa alueen saavutettavuutta.
pienoiskuva|Pohjoisessa alkupisteessään Baana alittaa [[Mannerheimintien silta|Mannerheimintien sillan.]] pienoiskuva|Leveällä osuudella entisellä ratapihalla sijaitsee muun muassa koripallokenttä.
Käyttömäärät
Avaamista seuraavana vuonna eli 2013 Baanassa olevan laskurin ohi pyöräiltiin 650 000 kertaa. Miljoonan käyttäjän raja meni rikki vuonna 2020. Kesäisin käyttäjiä on vuorokaudessa 7 000 ja talvisin noin 1 000.
Baanaverkko
Myöhemmin nimitys baana otettiin käyttöön myös yleisemmässä merkityksessä tarkoittamaan tietyt laatuvaatimukset täyttäviä pyöräteitä. Helsingissä useat eri baanat muodostavat Helsingin baanaverkon. Baanaverkko-nimitystä on käytetty myös Vantaalla ja Oulussa.
Papuankiipijä
Papuankiipijä (Cormobates placens) on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Papuankiipijää tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kemijärven kuvanveistoviikot
Kemijärven kuvanveistoviikot on Kemijärvellä vuonna 1985 alkanut tapahtuma, jonka tarkoituksena on ollut edistää kuvanveistoa, kansainvälistä näyttelytoimintaa, koulutusta ja kulttuurimatkailua. Alkuvuosina tapahtuman nimi oli Kemijärven kelonveistoviikko.
Vuonna 2015 20. kuvanveistoviikolla oli mukana 16 kuvanveistäjää eri puolilta maailmaa. Tapahtuma oli synnyttänyt vuoteen 2015 mennessä yli 400 veistosta noin 300 kuvanveistäjältä.
Osanottajat tapahtumaan on valittu hakemusten perusteella ja siinä on pyritty mahdollisimman monipuoliseen kansainvälisyyteen. Taiteilijat ovat olleet peräisin erilaisista kulttuureista, joten kuvanveistoviikoilla on toteutunut eri kulttuurien vuorovaikutus ja taiteellinen monimuotoisuus. Kuvanveistoviikkoa Kemijärvellä on pidetty korkealuokkaisena taiteellisena tapahtumana ja hakijoita on ilmoittautunut enemmän kuin on pystytty vastaanottamaan.
Veistomateriaaleina ovat olleet kelohonka, aihkipuu, sahatavara ja sekä muut materiaalit, kuten metalli, lasi, kangas, kivi, nesteet ja näiden yhdistelmät.
Tapahtumapaikkana on ollut Kemijärven kaupungin keskustassa sijaitseva Taivaan tulien aukio. Kuvanveistoviikon aikana teokset veistetään julkisesti, jolloin yleisöllä on mahdollisuus seurata taiteilijoiden työskentelyä ja tutustua heihin. Kuvanveistäjät ovat pitäneet myös yleisöluentoja, jossa he ovat esitelleet taidettaan ja oman maansa kulttuuria.
Veistokset ovat olleet esillä yleisölle julkisissa tiloissa, sekä kesällä avoimessa Taidekeskus Puustellissa. Eri puolilla Kemijärveä on ollut esillä suuria ulkotilaveistoksia muun muassa Taidekeskus Puustellin ja kulttuurikeskuksen puistoihin sekä venesatamaan ja keskustan alueelle.
Tapahtuman tukijoita ovat olleet Kemijärven kaupunki, Opetusministeriö, Alfred Kordelinin säätiö, sekä valtakunnalliset ja paikalliset yhteisöt ja yritykset. Kuvanvestoviikkojen järjestelyistä on vastannut Urpo Kärri.
Sähkömoottori
thumb|Tasavirtamoottorin toimintaperiaate Sähkömoottori on sähköllä toimiva moottori, jonka avulla sähköenergiaa muutetaan mekaaniseksi energiaksi. Sähkömoottorissa luodaan kelalle käärittyjen johtimien eli käämien väliseen magnetoituvaan metalliin sähkön avulla magneettikenttä, jonka napaisuutta sopivalla taajuudella vaihtelemalla moottori saadaan pyörimään.
Generaattoreista ja sähkömoottoreista käytetään yhteistä nimitystä sähkökoneet. Sähkömoottori voi joissain tapauksissa toimia myös generaattorina, kun sitä pyöritetään ulkopuolisella voimalla.
pienoiskuva|Oikosulkumoottori
Sähkömoottorin historiasta
Englantilainen tiedemies Michael Faraday teki vuonna 1821 kokeen, jossa hänen keksimäänsä laitetta voidaan pitää ensimmäisenä alkeellisena sähkömoottorina. Kokeessa vapaasti roikkuva johdin upotettiin elohopea-astiaan, jonka keskellä oli kestomagneetti. Kun johtimeen kytkettiin sähkövirta, johdin kääntyi magneetin ympäri osoittaen, että sähkö muodosti magneettikentän johtimen ympärille.
Vaihtovirtatekniikan ja vaihtosähkömoottoreiden kehittäjänä pidetään kroatialaissyntyistä Yhdysvalloissa vaikuttanutta keksijää Nikola Teslaa, joka kilpaili Edisonin kannattamaa tasavirtatekniikkaa vastaan.
Sähkömoottorin toiminta
frame|right|Vaihtosähkön taajuudella staattorin magneettikenttä siirtyy navasta toiseen eli pyörii ja synnyttää moottoria pyörittävän voiman, mitä tämän animaation voima[[vektorit esittävät]] Sähkömoottorin toiminta perustuu siihen, että magneettisuus saadaan kytkettyä päälle ja pois. Sähköinen magneetti saadaan aikaan sähköjohtimen avulla, joka magnetisoituu, kun johtimessa kulkee virta. Heikkoa magneettisuutta voidaan vahvistaa kiertämällä johdinta useita kierroksia rullalle. Kun näin muodostuneen kelan sisällä on magnetisoituva sydän (useimmiten rautaa), myös sydän magnetisoituu.
Magneetti tai magnetisoituva materiaali tarvitaan sekä paikalla pysyvään osaan eli staattoriin että pyörivään osaan eli roottoriin. Jommassakummassa sähköiset magneetit voidaan korvata kestomagneeteilla.
Vaihtosähkömoottorissa sähkökenttä saadaan pyörimään eli siirtymään staattorin navasta seuraavaan vaihtosähkön taajuudella, jolloin roottorin magneetit seuraavat tätä pyörivää magneettikenttää ja sähkömoottori alkaa pyöriä.
Tasavirtamoottoreissa magneettien napaisuutta vaihdetaan roottorissa kommutaattorin eli virrankääntimen avulla. Kommutaattorissa roottoriakselin pyörimisliike saa aikaan napaisuuden vaihdon.
Ankkurikäämitykseksi sanotaan pyörivän sähkökoneen ulkoiseen sähköverkkoon kytkettyä käämiä. Sen pari on magnetointikäämitys. Yleensä ankkurikäämitys on staattorissa ja magnetointikäämi roottorissa, sillä magnetointiin riittää pienempi sähköteho, mikä helpottaa sähkötehon siirtämistä pyörivään osaan. Kommutaattorikoneissa ankkurikäämi on roottorissa.
Roottori ja staattori
Sähkökoneen pyörivää osaa sanotaan roottoriksi (pyörijä, ankkuri). Tämä on samalla moottorin pyörimisakseli ja yleensä sisempi osa. Sähkömoottori rakennetaan joskus sellaiseksi, että ulkokehä pyörii, jolloin tämä osa on roottori. Tällaista moottoria kutsutaan rumpu- tai ulkonapa- tai rengasmoottoriksi. Näitä käytetään esimerkiksi nostimien rumpukeloissa ja hihnakuljettimien vetorullina.
Sähkökoneen paikalla pysyvää osaa sanotaan staattoriksi (seisoja).
Sähkökoneet
Pyörivät sähkökoneet voidaan sähköisen toimintaperiaatteensa mukaan jakaa vaihtosähkökoneisiin ja tasavirtakoneisiin. Vaihtosähkökoneet jaetaan vielä tahti- ja epätahtikoneisiin. Oikosulkumoottori, joka on hyvin yleinen moottorirakenne, kuuluu epätahtikoneisiin. Näiden pääryhmien lisäksi on erikoiskoneita, kuten askelmoottoreita ja lineaarimoottoreita. Ennen tehopuolijohteita ja taajuusmuuttajia vaihtosähkömoottoreiden nopeudensäätö oli ongelmallista ja tähän tarkoitukseen kehitettiin useita erilaisia koneita, jotka nyt ovat historiaa. Toisaalta elektroniikka on luonut uusia sähkömoottoriratkaisuja, joita ei aikaisemmin kyetty toteuttamaan kuten askel- ja reluktanssimoottorit.
Duris
Duris ( tai Douris) voi viitata seuraaviin:
Sähkömoottori
Piensähkömoottorit
Piensähkömoottoreiksi nimitetään yleensä koneita, joiden teho on alle 500 W. Näille on tyypillistä rakenteiden suuri vaihtelu käyttökohteiden mukaan. Piensähkömoottorit ovat useimmiten yksivaiheisia vaihtosähkökoneita, joita rakennetaan epätahti- ja tahtikoneina, sekä kommutaattorisarjamoottoreina sekä tasasähkömoottoreina.
Kolmivaiheinen sähkömoottori
Kolmivaiheinen vaihtosähkömoottori on yleisin sähkökone, erityisesti epätahtimoottori on yksinkertaisena rakenteena edullinen valmistaa. Kolmivaiheinen sähkömoottori voi olla myös tahtimoottori.
Yksivaiheinen vaihtosähkömoottori
Yksivaiheisesta vaihtosähköstä puhutaan silloin, kun vaihe on vasten nollajännitettä kuten tyypillisessä sähköpistokkeessa kodeissa tai toimistoissa. Kolmivaiheinen sähkömoottori jatkaa pyörimistään, jos yksi vaihe katkaistaan. Tämä kaksivaiheinen (jännite kahden vaiheen välistä) tila vastaa yksivaiheista (jännite vaiheen ja nollan välistä). Kaksivaiheisena tai yksivaiheisena kolmivaiheista sähkömoottoria ei kuitenkaan saada käynnistymään, vaan käynnistymistä avustetaan yksivaiheisessa sähkömoottorissa kondensaattoreilla siten, että magneettikenttä saadaan pyörimään kondensaattorin apukäämiin antaman virran avulla. Jos kondensaattoria käytetään vain käynnistämiseen, on kyseessä käynnistyskondensaattorimoottori ja jos kondensaattori jää käyttöön puhutaan käyntikondensaattorimoottorista, joka teknisesti on oikeastaan kaksivaiheinen sähkömoottori.
Kaksikääminen epätahtimoottori
Kaksikäämistä epätahtimoottorirakennetta käytetään myös joissakin servomoottoreissa. Tällöin vaihekäämiin, jota tässä nimitetään magnetoimiskääminä, syötetään muuttumaton jännite ja toiseen vaihekäämiin, jota nimitetään ohjauskäämiksi, muuttuva jännite. Käytettävässä kytkennässä ohjauskäämiin vaikuttavan jännitteen suuruus ja suunta ovat säätövastuksilla muutettavissa, mikä muuttaa myös virran suuntaa ja samalla pyörimissuuntaa. Säätövastukset taas ovat riippuvaisia roottoriakselin asentomittauksesta siten, että mitä kauempana asema on halutusta asemasta, sitä suuremmalla voimalla moottori pyrkii tavoiteasemaansa.
Sulkunapamoottori
Sulkunapamoottorissa kummankin pääkäämin toiseen sivuun on tehty suljettu apukäämitys, jonka magneettivuon purkautumista hidastaa varsinaisen käämin siihen indusoima virta. Oikosulkuroottori tuntee tämän kahtena erillisenä kääminä eli magneettikentän pyörimisenä ja saa roottorin pyörimään. Sulkunapamoottorin hyötysuhde on pieni. Tätä hyvin yksinkertaista moottorirakennetta käytetään esimerkiksi pienpuhaltimissa ja hiustenkuivaimissa.
Kommutaattorisarjamoottori eli yleisvirtamoottori
Kommutaattorisarjamoottori eli yleisvirtakone on rakenteeltaan samankaltainen kuin tasasähkömoottori sarjakäämityllä kenttäkäämillä. Erona on, että staattorin rautaosat on tehty levyrakenteisina, jotta vaihtovirran aiheuttamat pyörrevirtahäviöt pysyvät pienempinä. Pyörimisnopeutta säädetään roottorin magnetoimisvirralla. Näitä moottoreita käytetään käsityökaluissa ja suuritehoisina myös perinteisissä vaihtovirtasähkövetureissa. Käsityökaluissa pyörimisnopeudet ovat suuria, noin 3000-10000 kierrosta minuutissa.
Yksivaiheinen pientahtimoottori
Yksivaiheinen pientahtimoottori on esimerkiksi reluktanssimoottori, jossa on sähkölevystä tehty uritettu roottori ilman käämitystä, eli hammastettu reluktanssiroottori. Reluktanssi eli magneettivastus on suurin uran kohdalla, joten magneettikenttä pyrkii siirtämään roottorin hampaan staattorin käämin kohdalle. Moottori pyörii vaihtosähköllä siten, että yksi vaihe vaihtaa roottorin hampaiden magneettikentän suunnan ja seuraava siirtää roottoria yhden hammasvälin. Moottori ei pysty itse käynnistymään vaan vaatii alkunopeuden. Reluktanssimoottoreita, joissa on sama määrä hampaita niin staattorissa kuin roottorissa, käytetään kelloissa ja aikareleissä.
Askelmoottori
Askelmoottorissa käytetään kestomagneettiroottoria. Syöttämällä staattorille yhden virtapulssin roottori kääntyy yhden staattorin napavälin verran eli yhden askeleen. Askelmoottori tarvitsee toimiakseen ohjausyksikön. Näitä moottoreita käytetään automaattisissa koneissa, kuten tulostimissa. Toisin kuin servomoottorilla askelmoottorilla ei ole paikalla pitävää momenttia eli jos askelmoottori menettää pulssiliikkeensä vaikka jonkin mekaanisen esteen ansiosta, myös ohjausyksikkö menettää tiedon akselin todellisesta asemasta. Tämän vuoksi esimerkiksi mustesuihkukirjoittimessa ajetaan tulostinpäät aina tulostuksen jälkeen toiseen päähän, jossa pulssilaskuri nollataan eli laite tahdistetaan.
Tasavirtamoottori
Tasavirtamoottoreita pienmoottoreina käytetään tyypillisesti akkukäyttöisissä sovelluksissa, joissa ei ole vaihtosähköä tarjolla. Vanhemmissa koneissa käytettiin paljon kommutaattoreita, joissa olivat kuluvat hiilet. Kulumisen lisäksi hiilikommutaattorin ongelmana on kipinöinti. Tämän vuoksi käytetään usein elektronista kommutaattoria, jolloin kestomagneetit ovat roottorissa. Elektronisessa kommutaattorissa on käämejä ohjaamassa puolijohdetranistorit, joiden virtaa elektroninen ohjausyksikkö säätää akselin asemaa mittaavien antureiden avulla.
Aksiaalinen, radiaalinen ja lineaarinen moottorirakenne
Yleisin sähkömoottorirakenne on radiaalinen, jossa käämitys on akselin suuntainen. Jos tarvitaan hyvin lyhyt moottori, niin se voidaan rakentaa kahdesta kiekosta, jossa käämit ovat säteittäisiä tällaisia moottoreita kutsutaan aksiaalivuokoneiksi. Tällaisia moottoreita käytetään esimerkiksi hisseissä. Sähkömoottori voidaan rakentaa myös lineaarisena, jolloin sillä saadaan aikaan päädystä päätyyn liike.