cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rekisteri (tietokonetekniikka)
Rekisterit mikroprosessoreissa
Mikroprosessorit sisältävät tyypillisesti useita eri rekistereitä, joista osa näkyy ohjelmoijalle, mutta osaa käytetään prosessorin sisäiseen toteutukseen. Ohjelmoijan näkökulmasta rekistereihin talletetaan lukuarvoja, jotka ohjaavat konekielikäskyjen toimintaa. Laitteistosuunnittelijan näkökulmasta rekisterit ovat D-kiikkuja, jotka ovat syötteinä piirin sisäiselle tilakoneelle.
Tyypillisissä 32-bittisissä suorittimissa ohjelmoijan näkemät rekisterit ovat 32-bittisiä ja 64-bittisissä suorittimissa vastaavasti 64-bittisiä. Tämä ei kuitenkaan päde aina sillä ns. 32-bittisissä suorittimissa voi esiintyä jopa 128-bittisiä rekistereitä (esimerkiksi SSE2-laajennos).
Erityskäyttöön tarkoitettuja rekistereitä:
Lisäksi on joukko yleiskäyttöisiä rekistereitä ohjelman suorituksen avuksi.
Rekisterit oheislaitteille
Oheislaitteet tarjoavat omaa toiminnallisuuttaan sovelluksille rekisterien avulla. Rekistereitä on kahta lajia tähän tarkoitukseen. Jotkin oheislaitteet tarjoavat tietyn I/O-portin, johon ohjelmoijan täytyy kirjoittaa kaikki käskynsä. Uudemmat laitteet tarjoavat yleensä I/O-muistiavaruuden, jonne ohjelmoija voi kirjoittaa komentonsa. I/O-muistiavaruus näyttää ohjelmoijalle tavalliselta muistilta, mutta I/O-porttien tapauksessa komentojen antaminen ei välttämättä onnistu tavallisilla muistinkirjoituskomennoilla (store), vaan ohjelmoija joutuu käyttämään erikoiskäskyjä suorittimesta.
Signalointirekisterit
Signalointirekisteri on rekisteri, johon koskeminen aiheuttaa aina saman toiminnon. Rekisterin lukeminen tai minkä tahansa arvon kirjoittaminen siihen, saa aina aikaan saman toiminnon.
Orfáni
Orfáni (myös Ορφάνιο, Orfánio; ) on Kreikan kylä sekä samanniminen Pangaíon kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ορφανού, Dimotikí Enótita Orfanoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kaválan alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 5 249 ja varsinaisen Orfánin kylän väkiluku 656 (vuonna 2011).
Orfánin kylä sijaitsee linnuntietä noin 42 kilometriä lounaaseen Kaválasta. Orfánin kunnallisyksikkö käsittää Pangaíon kunnan lounaisosan Traakianmereen kuuluvan Strymonikóslahden rannalla. Orfáni oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pangaíon kuntaan yhdessä Eleftherésin, Eleftheroúpolin ja Piereísin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Orfánin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Leipäjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Arvajan alueeseen (14.261) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,1 metriä mpy.
Yam (jumala)
Yam, myös Yamm tai Jamm, oli länsiseemiläinen meren ja veden jumala. Hän hallitsi valtameriä, jokia, järviä ja lähteitä. Yksi hänen nimistään oli ”Hallitseva virta”. Yam edustaa hillittömiä luonnonvoimia. Joskus Yam kuvataan käärmeeksi, lohikäärmeeksi tai merihirviö Lotaniksi eli Leviataniksi.
Erään tarun mukaan Yam pyysi ylijumala Ēliä asettamaan Yamin muiden jumalten herraksi. Ēl suostui, mutta muistutti, että Yamin olisi ensin kukistettava Baal, hedelmällisyyden jumala. Baal kohtasi Yamin taistelukentällä varustautuneena seppäjumala Kotharin takomilla taika-aseilla. Baal surmasi Yamin ja sirotteli Yamin ruumiinosat ympäriinsä. Sen jälkeen Baal kruunasi itsensä kuninkaaksi. Tämä myytti kuvaa, kuinka sivistynyt kulttuuri valjastaa kaoottiset luonnonvoimat ja varmistaa hyvän sadon.
Erään toisen tarun mukaan Yam sai hyvitykseksi tappiosta puolisokseen hedelmällisyyden jumalatar Astarten.
Nicolás Pareja
Ura
Vuonna 2006 Pareja siirtyi kotimaansa Argentinos Juniorsista belgialaiseen Anderlechtiin 2 miljoonan euron siirtosummalla. Hänen oli tarkoitus tulla korvaamaan Vincent Kompanyita, joka jätti seuran samana kesänä. Huolimatta pienistä loukkaantumisista Pareja nousi joukkueen puolustuksen tukipilariksi yhdessä toppariparinsa Roland Juhászin kanssa. Ensimmäinen kausi Anderlechtissa päättyi pääsarjamestaruuteen.
Kesällä 2008 Parejasta kilpailivat muun muassa Espanyol ja Tottenham. Lopulta hän siirtyi espanjalaisseuraan 4,5 miljoonan euron siirtosummalla.
Maajoukkue
Pareja sai ensimmäisen kutsunsa Argentiinan maajoukkueeseen ystävyysotteluun Venäjää vastaan sekä kahteen MM-karsintaotteluun Brasiliaa ja Paraguayta vastaan. Kyseisissä otteluissa Pareja ei kuitenkaan päässyt kentälle, joten ensiesiintyminen maajoukkuepaidassa jäi vielä toistaiseksi tekemättä.
Miguel (jalkapalloilija)
thumb|Miguel Valencian paidassa syyskuussa 2006.
Luís Miguel Brito Garcia Monteiro tai lyhyemmin vain Miguel (s. 4. tammikuuta 1980 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Seuraurallaan hän edusti Estrelaa (1998–2000), Benficaa (2000–2005) ja espanjalaista Valenciaa. Benficassa hän voitti cup-mestaruuden vuonna 2004 ja liigamestaruuden vuonna 2005.
Portugalin maajoukkueessa Miguel debytoi 12. helmikuuta 2003 ottelussa Italiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2004 EM- ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Nõuni järv
Nõuni järv on Virossa Otepään kunnassa Valgamaalla sijaitseva luonnollinen järvi.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu.
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea. Järven vedellä on samaan aikaa sekä korkeat ravinnepitoisuudet että vedessä on korkea humuspitoisuus. Järven vesi on siksi ruskeavetinen ja rehevöitynyt.
Iso-Heikkilän tähtitorni
Iso-Heikkilän tähtitorni on tähtitieteellinen observatorio, joka sijaitsee Iso-Heikkilän kaupunginosassa Turussa. Se on nykyään Turun alueella toimivan tähtitieteellisen yhdistyksen Turun Ursan käytössä, jonka jäsenet käyttävät sitä tähtitieteellisiin havaintoihin ja pitävät tähtitornissa talvisin myös yleisöesityksiä.
Historia
Iso-Heikkilän tähtitorni on alun perin Turun yliopiston tähtitieteen laitoksen tähtitorni. Se rakennettiin vuosina 1935-36, teknisenä suunnittelijana toimi fysiikan ja tähtitieteen professori Yrjö Väisälä. Tähtitorni korvasi Iso-Heikkilän pellolla sijainneen vanhemman puisen tähtitornin, joka tuhoutui palossa. Yrjö Väisälän tutkimusryhmä löysi Iso-Heikkilän tähtitornissa kaikkiaan 807 pikkuplaneettaa, joka oli pitkään alan maailmanennätys, sekä 7 komeettaa. Yrjö Väisälä teki tähtitornissa merkittävää tutkimustyötä myös optiikan ja maanmittauksen alalla.
Terästehtaan rakentaminen alle kilometrin päähän tähtitornista ja kaupungin laajentuminen ajoivat yliopiston tähtitieteen laitoksen siirtymään Tuorlan observatorioon Piikkiöön 1950-luvulla. Tämän jälkeen Iso-Heikkilän tähtitorni oli vielä jonkin aikaa tähtitieteen opiskelijoiden käytössä, kunnes yliopiston toiminta tähtitornissa loppui kokonaan vuonna 1972 ja se jäi kokonaan Turun Ursan käyttöön. Turun Ursa on pitänyt Iso-Heikkilässä yleisönäytöksiä vuodesta 1928 lähtien jo vanhassa tähtitornissa. Rakennuksen ja tontin omistaa nykyään Turun kaupunki.
Iso-Heikkilään rakennettiin 1960-luvulla kerrostaloalue, joka estää tähtitieteelliset havainnot matalalla olevista kohteista kaikissa muissa suunnissa paitsi pohjoisessa. Haittana havainnoinnille ovat myös kerrostalojen valot ja pihavalot, sekä erityisesti talvella lämpövärinä.
Tilat ja havaintolaitteisto
Iso-Heikkilän tähtitornissa on kaksi kupua itä-länsi-suunnassa. Kupujen halkaisija on 6 metriä. Länsikuvussa sijaitsee yhdistyksen pääasiallinen havaintolaitteisto, Yrjö Väisälän valmistamat 15 ja 13 cm:n linssikaukoputket ja 19 cm:n Schmidt-Väisälä-valokuvauskaukoputki. Aiemmin kuvussa on sijainnut 50 cm:n laajakulmainen valokuvauskaukoputki, joka on nykyään Turun Ursan tähtitornissa Kevolassa. Juuri 50 cm:n kaukoputkella löydettiin em. 807 pikkuplaneettaa ja 7 komeettaa.
Kupujen välisessä toisessa välihuoneessa on aiemmin sijainnut meridiaanikaukoputki, joka on nykyään Turun maakuntamuseon hallussa.
Tähtitornirakennuksen länsipäädyssä on lämmin tila, "kerhohuone", jossa sijaitsee Turun Ursan toimisto ja kirjasto. Huoneessa pidetään yhdistyksen jäseniltoja ja tähtinäytösten yhteydessä diaesityksiä.
Perusviivapilarit
Kauempana tähtitornista, metsässä noin 200 metrin päässä koillisessa, sijaitsee huomaamaton betonipilari, joka on yksi Yrjö Väisälän Iso-Heikkilän observatoriossa 1940-luvulla kehittämän tarkan perusviivan mittausmenetelmän kokeellisista mittauspilareista. Valkoisen valon interferenssiin perustuvaa Väisälä-komparaattoria on käytetty ympäri maailmaa tärkeissä perusviivamittauksissa ja se on edelleen tarkin mittausmenetelmä alle kilometrin etäisyyksillä.
Tarkkojen karttojen valmistus edellyttää suuressa mittakaavassa tehtävää maanmittausta eli geodesiaa. Suomessa on tätä varten tehty vuodesta 1748 alkaen kolmiomittausta, jonka kolmioverkoston mittaustorneista on mitattu tarkat kulmat lähimpiin muihin torneihin. Kartan mittakaavaa ei tällöin kuitenkaan vielä tiedetä. Kun mitataan vielä kahden tornin välimatka, perusviiva, saadaan laskettua verkon kaikki muutkin välimatkat.
Toinen vielä nykyään säilynyt pilari sijaitsee lähemmästä vajaan 500:n metrin etäisyydellä koilliseen, rautatien toisella puolella Lidlin lähellä.
Iván Helguera
Iván Helguera Bujía (s. 28. maaliskuuta 1975 Santander, Kantabrian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Helguera on pelannut seuratasolla Manchegossa (1996), Albacetessa (1997), Romassa (1997–1998), Espanyolissa (1998–1999), Real Madridissa (1999–2007) ja Valenciassa (2007–2008). Real Madridissa hän voitti muun muassa Espanjan pääsarjamestaruuden kolmesti ja Mestarien liigan kahdesti. Helguera ja Real Madrid purkivat sopimuksensa kesällä 2007, ja hän siirtyi Valenciaan. Ensimmäisenä kautenaan Valenciassa hän voitti Copa del Reyn, muuten heikohkosti sujuneella kaudella. Helgueran oli tarkoitus pelata Valenciassa seuraavat kolme kautta, mutta talousongelmiin ajautunut Valencia ilmoitti 12. joulukuuta 2008, että joukkue on purkanut sopimuksen Helgueran kanssa.
Auto-Tune
Auto-Tune on Antares Audio Technologiesin valmistama, äänitysstudioissa käytettävä, pääasiassa laulussa esiintyvien sävelkorkeuden epätarkkuuksien korjaamiseen tarkoitettu tietokoneohjelma. Auto-Tune pystyy prosessoimaan muutakin materiaalia kuin laulua, mutta kuitenkin vain yksiäänistä signaalia, jonka sävelkorkeus on helposti tunnistettavissa digitaalisesti.
Iván Helguera
Espanjan maajoukkueessa Helguera on pelannut lähemmäs 50 ottelua. Hän oli mukana vuosien 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa sekä vuoden 2002 MM-kilpailuissa.
Auto-Tune
Auto-Tune virittää käsiteltävän signaalin käyttäjän määrittelemän sävelasteikon mukaisesti. Käyttäjän on myös mahdollista piirtää haluamansa sävelkulku, johon käsiteltävä materiaali viritetään. Muita säädettäviä parametreja ovat muun muassa herkkyys, reagointinopeus ja vibrato. Auto-Tune on saatavana myös erillisenä, ilman tietokonetta toimivana laitteena, käytettäväksi esimerkiksi live-esiintymisten yhteydessä.
Myös monet muut valmistajat ovat kehittäneet erilaisia virekorjaukseen tarkoitettuja ohjelmia ja laitteita. Näistä esimerkiksi Melodyne osaa korjata ja manipuloida myös moniäänisen signaalin virettä ja sävelkorkeutta. Englanninkielinen yleisnimitys tämänkaltaisille sovelluksille on "pitch corrector", ja niiden käyttämästä tekniikasta käytetään yleisnimitystä "pitch correction". Puhekielessä termiä "autotune" käytetään usein viittaamaan virekorjaukseen huolimatta siitä, millä ohjelmistolla tai laitteella efekti on toteutettu.
Normaaliasetuksille säädetyn Auto-Tunen käyttöä on vaikeaa havaita valmiista musiikkikappaleesta, kunhan korjauksen määrä pysyy kohtuullisena. Tarpeeksi vahva virekorjaus voi tehdä laulusta steriilin ja konemaisen.
Virekorjausta hyödynnetään toisinaan myös efektiluonteisesti, jolloin ääriasetuksilla saavutetaan luonnottoman nopeat ja tarkat siirtymät eri sävelkorkeuksien välillä. Ensimmäinen edellä kuvattua efektitekniikkaa hyödyntänyt suuren yleisön tietoisuuteen noussut kappale oli Cherin vuonna 1998 julkaistu kappale "Believe".
14 (luku)
14 (neljätoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 13 ja seuraa luku 15.
Lopunajanlaulut 2006
Lopunajanlaulut 2006 on hip hop -ryhmä Kaucaan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. kesäkuuta 2006. Levy eroaa debyytistä hieman pehmeämmällä äänimaailmalla. Albumilla vierailee myös useita tunnettuja suomalaisia hip hop -artisteja kuten Ali Bhutto, Davo ja Asa. Albumilta julkaistiin singlenä kappale "Saimaanrannalta".
Heinrich Göbel
Göbel kuoli keuhkokuumeseen vuonna 1893.
Huppupitta
Huppupitta (Pitta sordida) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Huppupittaa tavataan Aasian kaakkoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 100 000 km2. Huppupitan on raportoitu olevan suhteellisen yleinen joissain osissa sen levinneisyysaluetta, mutta harvinainen ja paikallinen joillain alueilla. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi, mutta se on vähentynyt elinympäristöjen tuhoutumisen ja häkkilinnuksi pyydystämisen takia.
Zeuksis
pienoiskuva|150px|Zeusi Zeuksis (400-luku eaa.) oli kreikkalainen taidemaalari. Hän oli kotoisin Efesoksesta. Hän on tullut tunnetuksi ensimmäisenä taitavana valon ja varjon käyttäjänä. Hän koristeli muun muassa Krotonin Junon temppelin.
Plinius vanhempi kertoo Zeuksiksen kilpailleen Parrhasioksen kanssa siitä, kumpi on parempi taiteilija. Zeuksis maalasi hedelmiä, jotka olivat niin aidon näköisiä, että linnut tulivat syömään niitä. Sitten Parrhasios pyysi Zeuksista poistamaan verhon oman teoksensa edestä. Kun kävi ilmi, että "verho" olikin Parrhasioksen maalaus, Zeuksis joutui tunnustamaan tappionsa — hänen teoksensa oli kyllä hämännyt lintujen silmiä, mutta Parrhasioksen teos oli hämännyt taiteilijan silmiä.
PotPlayer
PotPlayer on multimediasoitin Microsoft Windowsille, jonka kehittäjä on korealainen Kakao. Se pystyy toistamaan kaikkia yleisimpiä audio- ja videoformaatteja. Ohjelmasta on versiot 32- ja 64-bittisille järjestelmille (x86, x86-64) sekä esimerkiksi muistitikulta ajettava standalone-versio.
Saksan 3. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 3. jalkaväkidivisioona''' oli Saksan armeijan divisioona toisen maailmansodan aikana. Yhtymä perustettiin lokakuussa 1934 Frankfurt an der Oderissa.
Divisioona taisteli sodan alussa Puolassa, Belgiassa ja Ranskassa. Operaatio Barbarossan alettua kesällä 1941 se taisteli itärintamalla, missä se eteni pohjoisen armeijaryhmän mukana kohti Leningradia ja taisteli keskustan armeijaryhmän mukana operaatio Taifuunissa kohti Moskovaa. Se taisteli myös etelän armeijaryhmässä ja antautui puna-armeijalle Stalingradissa Pauluksen 6. armeijan mukana tammikuussa 1943.
Perustaminen
Wehrkreis III perusti lokakuussa 1934 Frankfurt an der Oderissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Frankfurtin. Nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 3. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 3. divisioonan 8. ja 9. preussilaisista jalkaväkirykmenteistä. Perustettaessa divisioonaan kuuluivat kolmipataljoonaiset jalkaväkirykmentit Frankfurt ja Crossen, nelipatteristoinen kenttätykistörykmentti Frankfurt/Oder, pioneeripataljoona Küstrin ja viestipataljoona Potsdam A. Divisioonan joukot numeroitiin 15. lokakuuta 1935, jolloin esikunta oli Frankfurtissa, ja divisioonaan kuuluivat kolmipataljoonaiset jalkaväkirykmentit 8, 29 ja 50, kolmipatteristoinen kenttätykistörykmentti 3 ja kaksipatteristoinen kenttätykistörykmentti 39. Lisäksi divisioonajoukkoina olivat tiedustelupataljoona 3, pioneeripataljoona 3, panssarintorjuntapataljoona 3 ja viestipataljoona 3.
Palvelus
Divisioonassa suoritettiin liikekannallepano 1. elokuuta 1939 ja se liitettiin pohjoiseen armeijaryhmään. Se hyökkäsi Pommerista Puolaan 1. syyskuuta osana 4. armeijan II armeijakuntaa. Divisioona eteni Puolan käytävän poikki kohti Itä-Preussia, mistä se jatkoi Veikselin yli kohti Varsovaa. Sotatoimien päätyttyä divisioona siirrettiin lokakuussa länteen Eifeliin, jossa se aloitti rajan vartioinnin Luxemburgin vastaisella rajalla Ouren-Dasburgin alueella. Eifelissä divisioona kuului aluksi armeijaryhmä B:n 6. armeijan III armeijakuntaan, kunnes se siirrettiin armeijakunnan mukana marraskuussa armeijaryhmä A:n 12. armeijaan.
Länsirintamalla
Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti 10. toukokuuta 1940 Luxemburgin rajan ja Maasin Nouzonvillessä. Divisioona eteni länteen Brunehameliin, jossa se kääntyi Aisnen suuntaisesti etelään. Se jatkoi etenemistä hyökkäyksen toisen vaiheen alkaessa 10. kesäkuuta, ja se osallistui Epoyen ja Masmesin taisteluihin. Sotatoimien päättyessä se oli Le Creusot’ssa. Syyskuussa divisioona siirrettiin rauhanajan kasarmeihinsa Saksaan.
Divisioona motorisoitiin syksyn aikana ja nimettiin 27. lokakuuta 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi. Organisaatiomuutoksen aikana jalkaväkirykmentti 50 siirrettiin 111. jalkaväkidivisioonaan. Muutoksen jälkeen siihen kuuluivat motorisoidut jalkaväkirykmentit 8 ja 29, motorisoitu kenttätykistörykmentti 3, 53. moottoripyöräpataljoona ja 53. tiedustelupataljoona.
Pohjoinen armeijaryhmä
Divisioona ylitti operaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan pohjoisen armeijaryhmän Erich von Mansteinin johtaman LVI motorisoidun armeijakunnan mukana. Divisioona osallistui alkuvaiheen sotatoimiin Baltiassa ja eteni Jaamaan. Se osallistui armeijakunnan mukana Kėdainiain ja Ukmergėn valtaukseen sekä eteni Väinäjoelle, jonka armeijakunnan joukot saavuttivat 26. kesäkuuta. Armeijakunnan eteneminen uhkasi kenraaliluutnantti V. I. Morozovin komentaman Neuvostoliiton 11. armeijan selustayhteyksiä ja armeija vetäytyi epäjärjestyksessä itään. Samalla katkesivat kenraalimajuri Pjotr Sobennikovin johtaman Neuvostoliiton 8. armeijan yhteydet edessä oleviin joukkoihin. Divisioona kävi Daugavpilsin hallinnasta kiivaita taisteluita aina kesäkuun loppuun kenraali Dmitri Leljushenkon johtaman Neuvostoliiton XXI mekanisoidun armeijakunnan tukeman 8. armeijan pyrkiessä työntämään Väinäjoen pohjoispuolelle edenneet saksalaiset takaisin.
Sillanpään tuhoamisen jäätyä tuloksettomaksi joutui Fjodor Kuznetsov vetämään 8. armeijan pohjoiseen ja 11. sekä 27. armeijan itään kohti Opotškaa, mikä jätti Pihkovan ja Ostrovin välisen alueen käytännössä ilman puna-armeijan joukkoja. Divisioona jatkoi etenemistään armeijakunnan mukana 2. heinäkuuta ja valtasi seuraavana päivänä Rēzeknen kiivaiden taisteluiden päätteeksi. Tämän jälkeen joukkojen eteneminen hidastui Velikajajoen soisten ranta-alueiden vuoksi. Divisioona määrättiin siirtymään pohjoisemmaksi, jossa sen tuli liittyä Ostrovia kohti etenevään panssarikenraali Georg-Hans Reinhardtin XXXXI armeijakuntaan. Divisioona osallistui 6.–7. heinäkuuta Ostrovissa vastahyökkäyksen torjuntaan ja Pihkovan valtaukseen 8. heinäkuuta.
Puna-armeija aloitti 13. heinäkuuta suuren vastahyökkäyksen Soltsyn alueella hyökkäyksen kärkenä olevia 8. panssaridivisioonaa ja sen vasemmalla puolella olevaa 3. motorisoitua jalkaväkidivisioonaa vastaan. Pohjoisesta hyökkäsivät 21. panssaridivisioona ja XVI kivääriarmeijakunnan 70. ja 237. divisioonat. Idästä hyökkäsivät XXII kivääriarmeijakunnan 180., 182. ja 183. divisioonat. Saksalaisdivisioonat joutuivat erilleen toisistaan. Saksan 3. motorisoitu jalkaväkidivisioona torjui yhden vuorokauden aikana seitsemäntoista erillistä hyökkäystä ja kesti muutaman päivän ennen kuin saarrostuksesta selvittiin. Käydyt taistelut viivästyttivät viikolla saksalaisjoukkojen etenemistä kohti Leningradia.
Divisioona siirrettiin 15. elokuuta Lugan alueelle yhdessä Mansteinin esikunnan kanssa. Joukkojen tuli pysäyttää ilmavoimien tukemana Neuvostoliiton 34. armeijan tekemän läpimurto ja lyödä se takaisin. Vastahyökkäys oli menestys, ja 25. elokuuta mennessä 34. ja 11. armeijat oli työnnetty Lovatin taakse. Taisteluissa ilmoitettiin saadun 18 000 sotavankia ja joko vallatun tai tuhotun 200 panssarivaunua, 300 tykistöasetta, 36 ilmatorjuntatykkiä, 700 ajoneuvoa sekä ensimmäinen Katjuša-raketinheitin. Taistelut kuitenkin hidastivat saksalaisjoukkojen etenemistä kymmenellä päivällä.
Elokuun alussa divisioona oli armeijaryhmän reservinä. Se aloitti 10. elokuuta yhdessä Saksan L armeijakunnan kanssa etenemisen kohti Lugaa. Divisioona siirrettiin kuitenkin Staraja Russaan torjumaan alueella syntynyttä kriisiä, eikä se osallistunut läpimurtoon 24. elokuuta.
Keskustan armeijaryhmä
Divisioona osallistui operaatio Taifuuniin liitettynä 4. panssariryhmän LVII motorisoituun armeijakuntaan, johon kuului myös 20. panssaridivisioona ja SS-divisioona Das Reich. Divisioona hyökkäsi 2. lokakuuta armeijakuntansa mukana toisessa portaassa 60 kilometriä leveällä kaistalla Varsovan valtatien ja Kirovin radan välissä Neuvostoliiton Brjanskin ja Reservirintaman väliseen saumaan. Armeijankomentaja Günther von Kluge määräsi 7. lokakuuta reservinä olleen armeijakunnan ryhmittymään Juhnovin alueelle Vjazman kaakkoispuolelle, josta sen tuli valmistautua hyökkäämään Medyniin. Tiedustelu piti aloittaa välittömästi alueelle saavuttua. Se taisteli 9. lokakuuta alkaen Medynin hallinnasta 13. lokakuuta saakka. Miatlevossa 22 kilometriä Medynistä lounaaseen olleen Izver-jokilinjan puolustajat olivat 17. panssariprikaatin komentajan alaisuudessa oleva tilapäisjoukko, joka oli muodostettu militiapataljoonan jäänteistä, läheisen lentokentän henkilöstöstä ja 122 millimetrin haupitsipatterista. Divisioonan kolme pataljoonaa menettivät taistelussa kukin yli sata miestä ja sitä tukenut 20. panssaridivisioonan rykmentti menetti kaikki komppanianpäällikkönsä.
Etelän armeijaryhmä
Kesällä 1942 divisioona siirrettiin osaksi etelän armeijaryhmää. Se osallistui Vjazman alueella käytyihin taisteluihin, Donin ylitykseen ja työntyi Volgalle. Elokuussa 1942 divisioona liitettiin osaksi Saksan 6. armeijaa, jonka mukana se joutui marraskuussa saarroksiin Stalingradissa. Stalingradin taistelun päättyessä divisioonan jäänteet antautuivat armeijan mukana puna-armeijalle 31. tammikuuta 1943.
Uudelleen perustaminen
Divisioonan uudelleen muodostettiin 11. helmikuuta annetun käskyn mukaisesti Ranskassa 386. motorisoidusta jalkaväkidivisioonasta. Divisioona nimettiin 1. maaliskuuta 3. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi ja tästä divisioonasta muodostettiin 23. kesäkuuta 3. panssarikrenatööridivisioona 27. toukokuuta annetun käskyn mukaisesti.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat
Arabian kieli
Arabia (arabiaksi اللغة العربية) on seemiläinen kieli, jota puhuu äidinkielenään yli 300 miljoonaa ihmistä etenkin Arabian niemimaalla ja muualla Lähi-idässä sekä Pohjois-Afrikassa. Se on maailman viidenneksi tai neljänneksi    puhutuin kieli. Lisäksi arabiaa käyttää lähes kaksi miljardia muslimia päivittäisissä rukouksissaan. Arabia jakautuu standardiarabiaan ja lukuisiin alueellisiin kieliin, joista osa poikkeaa toisistaan huomattavan paljon. Standardiarabiaa käytetään kirjallisuudessa ja virallisissa yhteyksissä, mutta kukaan ei puhu sitä. Arabiaa kirjoitetaan 28 perusmerkistä koostuvalla aakkostolla oikealta vasemmalle.
Asema
thumb|right|Maat, joissa arabia on ainoa virallinen kieli (vihreä), toinen virallinen kieli (sininen) tai ei-virallinen vähemmistökieli (vaaleanharmaa). Arabiaa puhuu äidinkielenään maailmassa yli 300 miljoonaa ihmistä. Arabimaiden lisäksi se on enemmistökieli Afrikan Tšadissa sekä vähemmistökieli esimerkiksi Afganistanissa, Israelissa, Iranissa ja Nigeriassa. Lisäksi yli puolitoista miljardia muslimia käyttää arabiaa päivittäisissä rukouksissaan. Arabiasta tuli vuonna 1974 Yhdistyneiden kansakuntien kuudes virallinen kieli.
Suomessa oli Tilastokeskuksen mukaan vuoden 2020 lopussa 34 282 henkilöä, joiden äidinkieleksi oli rekisteröity arabia. Vuonna 2020 arabia oli Suomen kolmanneksi puhutuin vieras kieli venäjän ja viron jälkeen. Vuonna 2016 arabia nousi kolmanneksi suurimmaksi vieraskieleksi somalin ja englannin ohi. Arabian puhujia oli Suomessa vuonna 2016 21 783.
Historia
Arabien ekspansion seurauksena arabian kieli levisi laajoille alueille Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään ja syrjäytti entiset valtakielet kuten aramean, koptin kielen ja kreikan. Espanja ja Persia säilyttivät omat kielensä arabivallasta huolimatta, mutta näissäkin maissa kieliin lainattiin arabiankielisiä sanoja etenkin hallinnon ja tieteen aloilla. Nykyarabian katsotaan syntyneen 1800-luvulla.
Kirjakieli ja useat puhekielet
Standardiarabian ja puhekielen ero on johtanut siihen, että arabit elävät diglossiassa eli käyttävät saman kielen eri muotoja eri yhteyksissä. Murteita käytetään puhekielenä, mutta kirjoitetussa viestinnässä käytetään fushaa. Sitä käytetään kirjoitettuna ja osin myös puhuttuna yleiskielenä tiedotusvälineissä, kouluissa, kirjallisuudessa, lainsäädännössä ja tieteessä.
Koska standardiarabia ei ole kenenkään äidinkieli, arabiaa puhuvat ovat joutuneet tilanteeseen, jossa esimerkiksi kirjallisuutta on niukasti saatavilla varsinaisesti omana pidetyllä kielellä eli puhutulla murteella. Jos arabi käyttäisi fushaa puheessa, se herättäisi ihmetystä. Sen sijaan on luonnollista, että henkilö puhuu fushaa, jos arabia ei ole hänen äidinkielensä.
Länsimaissa katsotaan, että on vielä kolmas arabian kielen tyyppi, nimittäin Koraanissa esiintyvä klassinen arabia. Arabimaailmassa tätä eroa ei tehdä. Siellä katsotaan, että fusha on sama asia kuin Koraanin kieli tai muodostaa ainakin sen kanssa jatkumon. Todellisuudessa eroja on paljon sekä sanastossa että kieliopissa, joka fushassa on yksinkertaisempi. Syntyperäiset arabian puhujat eivät enää täysin ymmärrä Koraanin kieltä. Lännessä onkin arveltu, että fushan rinnastaminen klassiseen arabiaan on ollut keino siirtää Koraanin kielen arvostusta myös standardiarabiaan.
Neljäskin kielimuoto on olemassa, sillä koulutetut arabit voivat käyttää yhteisenä puhekielenään fushan ja tavallisen puhekielen sekoitusta.
Kirjakielen lisäksi Egyptin murteella on merkitystä arabien yhteisenä kommunikaatiovälineenä. Tämä johtuu Egyptin merkittävästä asemasta koko arabimaailman populaarikulttuurituotannossa – esimerkiksi egyptiläisiä elokuvia katsotaan laajalti maan rajojen ulkopuolella. Egyptissä myös puhekielisellä teatterilla on pitkät perinteet, vaikka kaunokirjallisuus laaditaankin arabialaisella kielialueella lähes yksinomaan kirja-arabiaksi.
Kirjoitusjärjestelmä
thumb|[[Arabialainen kalligrafia|Arabialaista kalligrafiaa.]] Arabiaa kirjoitetaan arabialaisen kirjaimistoon perustuvalla 28 merkistä koostuvalla arabian aakkostolla. Aakkosilla on neljä eri kirjoitusmuotoa: itsenäinen muoto, aloitusmuoto, keskimuoto ja lopetusmuoto, joita käytetään riippuen siitä, missä kohden sanaa ne esiintyvät. Kirjoitussuunta on oikealta vasemmalle ja ylhäältä alas. Kirjoituksessa merkitään konsonantit, puolivokaalit ja pitkät vokaalit. Lyhyet vokaalit merkitään vain poikkeustapauksissa, kuten oppikirjoissa, lastenkirjoissa ja Koraanissa. Lyhyiden vokaalien ääntämys vaihteleekin suuresti murteesta toiseen, ja egyptinarabian murteissa konsonattien ج sekä ق ja غ ääntämys vaihtelee.
Kirjaimia on tapana jakaa aurinko- ja kuukirjaimiksi ääntämiskohdan mukaan. Aurinkokirjaimet ääntyvät suun etuosassa. Näillä on merkitys äänteiden assimilaation kannalta. Isoja ja pieniä kirjaimia ei arabiassa ole erikseen.
Luettelo kirjaimista
Luettelo modernin standardiarabian kirjaimista itsenäisinä. Sanan alussa, keskellä tai lopussa ne ovat erimuotoisia. Arabiankielisen tekstin translitterointi latinalaisiin kirjaimiin on vakiintumatonta. STT on antanut ohjeita sanojen siirtämisestä englannin kielestä suomen kieleen. Wikipediassa on myös annettu ohjeita sanojen transkriboinnista.
Diakriiteistä fatḥatan, kasratan ja ḍammatan esiintyvät vain sanan lopussa ja toimivat ainoastaan akkusatiivin, nominatiivin ja genetiivin sijapäätteinä.
Alif-aakkosella (ا) ei ole täysin itsenäistä äännearvoa, vaan se vaihtelee riippuen muista asioista kuten ylimääräisistä merkeistä. Vokaalimerkkinä se merkitsee pitkää /a:/-vokaalia. Sanan alussa se merkitsee sanan alkamista vokaalilla. Alifin yläpuolella oleva hamza (أ) tarkoittaa vokaalin olevan tai, alapuolella oleva hamza (إ) taas. Jos sananalkuisessa alifissa ei ole hamzaa, vokaali voi olla mikä tahansa, mutta se elidoituu pois, kun edeltävä sana päättyy vokaaliin; tätä voidaan joskus merkitä erityisellä alif waslalla (ٱ). Sananalkuista pitkää vokaalia merkitään alif maddalla (آ).
Lyhyitä vokaaleja ei tavallisessa kirjoituksessa merkitä lainkaan, ellei se ymmärtämisen kannalta ole merkittävää. Pitkät vokaalit kuitenkin merkitään: alifilla (ا),  yaalla (ي) ja  wāwilla (و). Hamzaa (ء) ei aina pidetä aakkosena lainkaan.
Diakriitit
50px|right|thumb|damma Perusaakkoston lisäksi käytetään eri murteissa ja ortografioissa vaihtelevasti lisämerkkejä eri tarkoituksiin.
Hamza äännetään glottaaliklusiilina. Se voi esiintyä yksinään (ء), wāwin tai pisteettömän yān yläpuolella tai alifin ylä- tai alapuolella.
Välimerkit
Klassinen arabia ei tunne välimerkkejä, mutta niitä on nykykielessä käytössä, ja pitkälti ne ovat eurooppalaisista kielistä muunneltuina lainattuja.
Sanojen muodostus
Arabian sanat muodostetaan seemiläisille kielille tyypillisesti yleisimmin kolmesta juurikonsonantista, jotka määrittävät sanan yleisemmän merkityksen, sekä vokaaleista koostuvasta osasta, joka antaa sanalle kieliopillisen merkityksen. Esimerkiksi sanajuuri k-t-b yhdistettynä vokaaleihin i-ā tuottaa sanan kitāb, 'kirja', ja sama sanajuuri yhdistettynä vokaaleihin ā-i tuottaa sanan kātib, 'kirjoittaja' eli 'kirjuri'.
Äännerakenne
Puhuttua standardiarabiaa käytetään lähinnä uutislähetyksissä ja puheissa sekä muissa muodollisissa yhteyksissä. Muissa tilanteissa arabian puhujat käyttävät lähes yksinomaan omia murteitaan.
Vokaalit
thumb|right|Pitkät vokaalit koulutetun palestininalaisen puhujan ääntäminä. thumb|right|Diftongit saman puhujan ääntäminä. Standardiarabiassa on kolme vokaalia,, jotka voivat esiintyä pitkinä tai lyhyinä. Näiden lisäksi on kaksi diftongia,. Vokaaleissa esiintyy murteesta toiseen hyvin suurta vaihtelua, ja standardiarabiassakin niiden tarkka äännearvo vaihtelee ympäröivien konsonanttien perusteella.
ääntyy takaisempana emfaattisten konsonanttien  sekä konsonanttien  läheisyydessä; eräissä murteissa myös konsonanttien  läheisyydessä. Useimpien muiden konsonanttien läheisyydessä se ääntyy etisempänä.
Konsonantit
Marginaalifoneemi esiintyy ainoastaan sanassa الله  ’Jumala’; jos sitä edeltää vokaali, se ääntyy kuitenkin , esimerkiksi بسم الله  ’Jumalan nimeen’.
Lauseet
Arabian kielessä lauseet jakantuvat nominaalilauseisiin ja verbaalilauseisiin. Nominaalilauseet ovat sellaisia, joissa ei ole verbiä. Näiden käännöksissä vastaavasti käytetään olla-verbiä, jota arabiassa ei yleisesti ottaen käytetä. Verbaalilauseet alkavat jollain verbillä.
Verbit
Arabian verbit taipuvat säännöllisesti. Aikamuotoja on kaksi: perfekti ja imperfekti. Perfekti muodostetaan jälkiliitteillä, ja sillä ilmaistaan mennyttä aikaa. Imperfekti muodostetaan etuliitteillä, ja sillä ilmaistaan nykyhetkeä tai tulevaisuutta. Muita verbimuotoja ovat käskytavat, aktiivin ja passiivin partisiipit sekä verbisubstantiivi. Verbien moduksia on varsinaisesti neljä: indikatiivi, imperatiivi, subjunktiivi ja jussiivi. Verbit taipuvat kolmessa persoonassa, kolmessa luvussa (yksikkö, kaksikko ja monikko) ja kahdessa suvussa. Klassisessa arabiassa ensimmäisen persoonan sukua tai kaksikkoa ei ole, ja nykymurteista kaksikko on kadonnut. Klassisessa arabiassa on myös passiivimuotoja.
Nominit
Klassisessa arabiassa substantiivien sijamuotoja ovat nominatiivi, genetiivi ja akkusatiivi. Nykymurteissa substantiiveja ei enää taivuteta sijamuodoissa. Pronominit esiintyvät sekä jälkiliitteinä että itsenäisesti.
Substantiiveilla on kaksi sukua, maskuliini ja feminiini. Näihin liittyvät adjektiivit noudattavat pääsanan sukua ja lukua. Feminiiniin viittaavat äännetty a-pääte sekä kahdella pisteellä merkitty ha-kirjain sanan lopussa.
Substantiiveilla on sekä epämääräinen että määrätty muoto, joista jälkimmäistä käytetään arabiassa enemmän kuin esimerkiksi indoeurooppalaisissa kielissä. Epämääräisen muodon tunnus on nunaatio eli n-äänteen lisääminen sanan loppuun. Määrätyssä muodossa on yleensä al-etuliite.
Timo Soikkanen
thumb|Timo Soikkanen maaliskuussa 2014.
Timo Soikkanen (s. 17. helmikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen historioitsija ja valtiotieteilijä, joka toimi Turun yliopiston poliittisen historian professorina vuosina 1998–2015. Soikkasen tutkimusintressejä ovat Suomen ulkopolitiikka ja ulkoasiainhallinto Urho Kekkosen kaudella, Suomen puoluejärjestelmän synty ja kehitys 1860-luvulta nykypäivään sekä Suomen poliittinen historia.
Soikkanen kirjoitti ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1967 ja valmistui Turun yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1971 aineyhdistelmällä poliittinen historia, yleinen valtio-oppi, taloustiede ja teoreettinen filosofia. Valtiotieteen lisensiaatiksi hän valmistui samalla aineyhdistelmällä vuonna 1973. Soikkanen sai valtiotieteiden tohtorin arvon Turun yliopistossa 1984, ja samana vuonna hänet nimitettiin Turun yliopiston poliittisen historian dosentiksi. Lisäksi Soikkanen oli Oulun yliopiston Suomen poliittisen historian dosentti joulukuusta 1988 alkaen. Turun yliopiston professoriksi hänet nimitettiin 1998.
Soikkanen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Työura ja luottamustoimet
Soikkanen on toiminut Turun yliopiston poliittisen historian assistenttina 1972–1975 ja yliassistenttina 1975–1997. Hän on toiminut myös Suomen Akatemian vanhempana tutkijana. Soikkanen kuului Turun yliopiston hallitukseen 1991–1993 sekä 2000–2004. Vuosina 1991–1992 sekä 1998–2001 hän oli Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan varadekaani, ja dekaani 2001–2004. Tiedekuntaneuvostoon hän kuului useita kausia 20 vuoden ajan 1984–2004. Laitosjohtajana Soikkanen toimi 2003–2009.
Soikkanen on ollut asiantuntijana eri stipendinjakoelimissä, muun muassa Turun kaupungin ja korkeakoulujen välisen tutkimusyhteistyötoimikunnan jäsenenä. Hän on antanut pätevyyksiin liittyviä asiantuntijalausuntoja niin Suomeen kuin ulkomaillekin. Hän on myös osallistunut lukuisiin väitöstilaisuuksiin vastaväittäjänä tai kustoksena.
Soikkanen on vuosien varrella hoitanut myös useita kansainvälisiin tieteellisiin suhteisiin liittyviä luottamustehtäviä ja ollut järjestämässä akateemisia konferensseja. Puheenjohtajana hän on ollut muun muassa venäläis-suomalaisten historiantutkijoiden VII konferenssissa Pietarissa 1997 ja suomalais-unkarilaisten historiantutkijoiden kuudennessa konferenssissa Helsingissä 1998. Lisäksi hän on toiminut useita vuosia Suomen Historiallisen Seuran Unkarin jaoksen puheenjohtajana.
Julkaisuja
Merkittävimpiä julkaisuja:
Martti Ilmari Kantele
Martti Ilmari Kantele (10. helmikuuta 1895 Tornio – 18. helmikuuta 1970 Seinäjoki) tuttavallisemmin M.I Kantele oli Seinäjokelainen kaupunkineuvos ja kunnallismies. Hän toimi pitkään Seinäjoen kunnallispolitiikassa. Päätyönä hän toimi Lääninsairaalaan sisätautiosaston Lääkärinä. Seinäjoen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana Kantele toimi pisimpään vuosina 1936-1953, 1957-1958 sekä 1960-1968.
Molukkienpitta
Molukkienpitta (Pitta maxima) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Molukkienpittaa tavataan Indonesiassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 25 700 km2. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kentiapalmut
Kentiapalmut (Howea) on palmukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu ainoastaan kaksi lajia. Italialainen Odoardo Beccari kuvasi kentiapalmut tieteelle vuonna 1877.
Levinneisyys
Kentiapalmuja tavataan luonnonvaraisena vain subtrooppisella Lord Howen saarella, joka sijaitsee 600 kilometriä itään Australian rannikolta kohti Uuden-Seelannin pohjoiskärkeä. Saarella ne muodostavat palmumetsiä alavilta mailta 300 metrin korkeudelle saakka. Viljeltynä kentiapalmuja tavataan myös muualta subtropiikista.
Lajit
Kentiapalmulmuihin kuuluu kaksi lajia, sirokentiapalmu (H. belmorena) ja pikkukentiapalmu (H. forsteriana). Molemmat lajit on luokiteltu vaarantuneiksi.
Käyttö
Kentiapalmuista tuli nopeasti niiden löytämisen jälkeen suosittuja huonekasveja. Nykyään laittoman palmukaupan hillitsemiseksi kentiapalmujen kauppa on tarkoin säädeltyä. Luonnonvaraisista palmuista kerätään siemeniä idätettäviksi myyntiin. Lord Howen saarelta viedään vuosittain miljoonia palmuntaimia.
Dick Cavett
Richard Alva ”Dick” Cavett (s. 19. marraskuuta 1936 Gibbon, Nebraska) on yhdysvaltalainen televisioesiintyjä, joka tuli tunnetuksi 1960-luvulta 2000-luvulle jatkuneesta urastaan keskusteluohjelmien isäntänä. Hänen tunnetuin ohjelmansa oli vuonna 1968 alkanut The Dick Cavett Show, jossa hän haastatteli erityisesti populaarikulttuurin kuten musiikin ja elokuvan suurnimiä. Hänet on palkittu kahdesti Emmy-palkinnolla.
Elämä ja ura
Dick Cavett syntyi opettajaperheeseen Nebraskassa, jossa hän harrasti kilpavoimistelua ja esiintyi jo nuorena radio-ohjelmissa ja taikurina. Hän opiskeli Yalen yliopistossa pääaineenaan aluksi englanti ja sitten teatteri. Hän pääsi yhdeksi Johnny Carsonin The Tonight Show’n käsikirjoittajaksi NBC-yhtiöön vuosiksi 1960–1962, sitten Merv Griffinin ja Jerry Lewisin käsikirjoittajaksi 1962–1964. Vuonna 1964 hän alkoi Groucho Marxin ja Woody Allenin innostamana esiintyä standup-koomikkona. Vuonna 1968 Cavett sai oman aamuisin lähetettävän talk show’nsa ABC-kanavalle. The Dick Cavett Show sai suosiota ja siirrettiin aluksi prime timeen ja sitten myöhäisiltaan kilpailemaan katsojista The Tonight Show’n kanssa. Hänen pitkien haastattelujensa vieraina nähtiin muun muassa Groucho Marx viidesti, Jimi Hendrix, John Lennon ja Yoko Ono (kädessään lähikuviin päässyt Björn Weckströmin sormus), Salvador Dalí, Ingmar Bergman, Danny Kaye, Angela Davis, Katharine Hepburn, Marlon Brando ja Oscar Peterson.
Vuonna 1974 ABC lopetti The Dick Cavett Show’n, mutta Cavett jatkoi sitä CBS-verkossa 1977–1982, USA Network -verkossa 1985–1986 ja uudestaan ABC:llä 1986–1987. Hän on juontanut myös kymmeniä muita sarjoja ja pisteohjelmia Yhdysvaltain televisiossa.
Cavettin tv-haastatteluja on julkaistu myös dvd-tallenteina.
Pieni Vehkajärvi (Kuhmoinen)
Pieni Vehkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Haikupohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoilla on kolme vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet luoteesta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Arvajan alueeseen (14.261) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,6 metriä mpy. Laskuoja lähtee järven luoteispäästä, yhtyy Vehkajärvestä tulevan ojan kanssa ja laskee 2,4 kilometrin päässä Pirttijärvi–Rihijärveen. Laskuojan pudotus on 40,5 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja järven rannat olivat peltoa. Vuoteen 1986 mennessä suurin osa järveä ympäröivistä pelloista oli metsittynyt ja järvelle oli rakennettu kaksi taloa lisää.
Rambutaani
thumb|Kuorimaton ja kuorittu rambutaani Rambutaani (Nephelium lappaceum) on saippuamarjakasveihin kuuluva puulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Malesiassa. Se on ainavihanta noin 10 metrin korkuinen puu, jolla on parilehdykkäiset, noin 15–45 senttimetrin pituiset kiiltävät lehdet. Lehtien lehdyköitä on useimmiten 2 tai 3 paria. Lehdykät ovat soikeita tai vastapuikeita ja noin 6–18 cm pitkiä. Kukinnot ovat suunnilleen yhtä pitkiä kuin lehdet, ja kukat ovat teriöttömiä. Hedelmät ovat punaisia tai ruskeita. Hedelmän pinta on piikkinen ja sisus läpikuultavan valkea, toisinaan hieman vaaleanpunaiseen vivahtava. Tuoreen hedelmän piikit ovat joustavia ja tuntuvat kumimaisilta. Hedelmäliha on läpikuultavaa ja maistuu mehukkaalta, makealta ja hiukan happamalta. Hedelmässä on sisällä iso siemen, jota ei syödä. nimi juontuu sen karvaisuudesta; malaijinkielinen sana rambut tarkoittaa hiuksia.
Viljely
Rambutaania viljellään mm. Afrikassa, Kambodžassa, Karibian saaristossa, Keski-Amerikassa, Intiassa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä ja Sri Lankassa. Suurin tuottajamaa on Thaimaa. Rambutaanin viljely on yleistymässä Australiassa, ja vuonna 1997 rambutaani oli Havaijin kolmen tuotetuimman trooppisen hedelmän joukossa.
Rambutaani on sopeutunut trooppiseen ilmastoon ja on herkkä alle 10 °C:n lämpötiloille. Puut viihtyvät parhaiten syvämultaisessa mäkimaastossa. Aasiassa on reilusti yli 200 rambutaanilajiketta, joista suurin osa on jalostettu kasvamaan lyhyiksi, vain noin 3–5 metriä korkeiksi; tämä helpottaa sadonkorjuuta. Puut tuottavat hedelmiä kahdesti vuodessa, kerran loppusyksyllä ja kerran alkukesällä. Yksi puu voi tuottaa 5 000–6 000 hedelmää tai enemmänkin. Nuorten hedelmätarhojen tuotanto on keskimäärin noin 1,2 tonnia hehtaarilta, mutta vanhemmat voivat tuottaa jopa 20 tonnia hehtaarilta.
Käyttö
Rambutaanit myydään yleensä tuoreina, hillottuina tai tölkkeihin säilöttyinä. Hedelmälihan voi joko syödä sellaisenaan tai käyttää erilaisiin ruokiin. Niitä käytetään yleensä jälkiruuissa, kuten hedelmäsalaateissa.
Pakka (tietorakenne)
Pakka (engl. deque, lyhenne sanoista double-ended queue eli kaksipäinen jono) on tietojenkäsittelytieteessä käytetty abstrakti tietotyyppi, jonka toiminta muistuttaa pinon ja jonon toimintaa. Pakassa on kaksi päätä, joihin molempiin voidaan suorittaa operaatioita. Pakka vastaa käytännössä kuin korttipakkaa kädessäsi, voit ottaa siitä kortteja joko päältä tai alta.
Operaatiot
Pakan rajapinta koostuu seuraavista operaatioista:
Karterós
Karterós on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chersónisoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Karterós on osa Elián kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 810 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Karteróksen kylää. Karteróksen kylä sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla eli Kreetanmeren rannalla noin seitsemän kilometriä itään Iraklionista ja noin 20 kilometriä länteen Liménas Chersonísousta. Kylässä on noin 3–4 kilometriä pitkä Karteróksen ranta. Paikan sanotaan saaneen nimensä bysanttilaisesta komentaja Krateroksesta, joka rantautui siellä vuonna 824 tarkoituksena vallata Kreeta takaisin saraseeneilta. Nykyisin alue on Iraklionin itäpuolen turistirannikkoa.
Aiemmin kylä kuului Goúvesin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chersónisoksen kunnan Goúvesin kunnallisyksikköön.
Money, Money, Money
”Money, Money, Money” on ruotsalaisen Abba-yhtyeen kappale vuonna 1976 julkaistulta albumilta Arrival. Se ilmestyi myös singlenä. Laulua pidetään esimerkkinä siitä, kuinka Abba kykeni yhdistämään eurooppalaisen kabareetradition vaikutteet anglosaksisiin rytmeihin ja tekemään kokonaisuudesta nykyaikaista popmusiikkia. Benny Anderssonin mielestä ”Money, Money, Money” on Arrival-albumin huippukohta.
Kappaleen nimi oli jo työstövaiheessa ”Money, Money, Money”. Björn Ulvaeus oli kuitenkin sitä mieltä, että aiheesta oli tehty tarpeeksi lauluja, ja yritti kehittää siihen toisenlaiset sanat. Eräässä vaiheessa tuotos sai vaikutteita romanimusiikista, jolloin se nimettiin ”Gypsy Girliksi”. Ulvaeuksen mukaan se kuulosti kuitenkin hahmottomalta ja kömpelöltä, joten hän palasi alkuperäiseen nimeen – ”se yksinkertaisesti kuulosti parhaalta”.
Kappaleen laulaa Anni-Frid Lyngstad.
Linderin ryhmä
thumb|Ernst Linder Linderin ryhmä oli valkoisten länsiarmeijaan kuuluva ryhmä Suomen sisällissodassa.
Komentaja: kenraalimajuri Ernst Linder
Joukko-osastot
Komentaja: everstiluutnantti A. Bergh Komentaja: v.t. päälliköt majuri W. von Gerich, hyöhemmin majuri W. Stjernschantz Komentaja: kapteeni vapaaherra R. M. Carpelan päällikkö: majuri Nils Palme
7. patteri (entinen 13. eli ahvenanmaan patteri) 8. patteri (ent. 31. patteri) 1/2 patteri 2. räjähdyskomennuskunta 3. räjähdyskomennuskunta Panssarijuna
Sellee
Sellee (joskus Sellö) on meren pinnan yläpuolelle maankohoamisen seurauksena muodostunut saari Alatornion edustalla nykyisessä Tornion kaupungissa. Asutusta siellä on ollut vuodesta 1660, ja se siirtyi kruunun omistukseen 1678. Vuosina 1795–1824 torniolaiset porvarit pitivät siellä maatiloja. Vuonna 1825 Sellee siirtyi Tornion kaupungin omistukseen. Nykyään saarella on Röyttän satama ja terästehdas.
Selleestä koilliseen sijaitsee Puuluodon kylä.
Pirttijärvi–Riihijärvi
Pirttijärvi–Riihijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä ja Pirkanmaalla Kuhmoisissa Arvajan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Pirttijärvi–Riihijärvi koostuu Pirttijärvestä, Riihijärvestä ja niiden välille jäävästä Kaijanjärvestä. Järvenosia erottaa Kassalansalmi ja Syväsalmi. Pirttijärvi–Riihijärven pinta-ala on 156 hehtaaria eli 1,6 neliökilometriä. Sillä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 2,02 hehtaaria. Toinen saarista on Riihijärven pohjoisosassa sijaitseva Muurajaissaari ja toinen Pirttijärven pohjoisosassa sijaitseva Papanasaari. Muurajaissaaressa on rakennuksia ja saari on 230 metriä pitkä ja 140 metriä. Papanasaari on pieni luoto ja se on asumaton. Jämsän ja Kuhmoisten raja kulkee kaikkien kolmen järvenosan kautta siten, että järvien pohjoisosat kuuluvat Jämsään ja eteläosat Kuhmoisiin.
Pirttijärvi–Riihijärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 10,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0107 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 6,9 metriä ja suurin syvyys on 21,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee Pirttijärven keskiosassa. Riihijärven syvin kohta on 18 metriä ja Kaijanjärven 14 metriä.
Pirttijärvi–Riihijärven rantaviivan pituus on 15,4 kilometriä. Järven rannat ovat pääosin metsää, mutta etenkin Riihijärven länsirannoilla on peltoja. Rannoilla on yhteensä noin 30 taloa tai vapaa-ajan asuntoa.