cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saw II: Flesh & Blood
Juoni
Jos pelaaja päättää pelastaa Michaelin, Cambell kuolee ja Michael selviytyy hissiin. Nauhuri käynnistyy ja Jigsaw kertoo Michaelin ja hänen olevan samanlaisia: he molemmat haluavat jakaa oikeutta rikollisille. Michael saapuu kahdelle ovelle, joista toinen johtaa vapauteen antaen Michaelille mahdollisuuden käyttää isänsä löytämää todistusaineistoa huumekartellia vastaan, ja toinen joka sisältää sikanaamion ja valeasun, jolloin Michael ryhtyisi Jigsaw’n apulaiseksi. Tarina ei paljasta, kumman oven Michael valitsee.
Sven Selander
Sven Hjalmar Selander (7. marraskuuta 1894 Tukholma – 4. helmikuuta 1939) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat fil. tri Anders Edvard Selander ja Maria Ahne Neovius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1930 Margit Elisabeth Schwindtin kanssa.
Opinnot
Selander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1913–1914 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja sotilaspedagogisen kurssin Uudenmaan rykmentissä vuonna 1925 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1927–1929.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Selander liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin 1. komppaniaan. Vuoden 1915 marras-joulukuussa hänet komennettiin Karunkiin vastaanottamaan uusia jääkärialokkaita. Hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen 27. Jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota
Selander saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi komppanianpäälliköksi 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 24. maaliskuuta 1918 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Selander osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Lavolan sulun valtaukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Selander siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Yleisesikuntaan, missä hänet sijoitettiin toimistoupseeriksi sotatoimien osastolle ja myöhemmin 4. toimiston päällikkönä. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 29. elokuuta 1924 komentajaksi Uudenmaan rykmentin 1. pataljoonaan ja edelleen 16. toukokuuta 1928 alkaen 3. Divisioonan esikuntapäälliköksi. Hänet vapautettiin palveluksesta sairauden takia 9. joulukuuta 1931 ja sai palkkioviran 1. tammikuuta 1932 alkaen Yleisesikunnasta. Luottamustoimia Selanderilla oli muun muassa Suomen edustajistoon kuuluminen Varsovassa vuonna 1922 pidetyssä aseistariisumiskonferenssissa. Opettajana hän oli Sotilasmaantieteessä Kadettikoulussa vuosina 1921–1922.
Kohta taas on joulu
Kohta taas on joulu on laulaja Irwin Goodmanin vuonna 1972 julkaistu jouluaiheinen albumi. Albumi julkaistiin vuonna 1997 CD-versiona. Albumin etukannen on kuvannut Pekka Kuparinen ja takakannen Hannu Männynoksa.
Muusikot
Lähde:
Leskiäidin tyttäret
Leskiäidin tyttäret on PMMP:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2006. Se myi julkaisupäivänään platinalevyyn oikeuttavat yli 30 000 kappaletta. Albumi pysyi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla kaksi viikkoa ja listan kärkituntumassa 11 viikkoa. Yhteensä se pysyi listalla 28 viikkoa. Albumi julkaistiin CD:n lisäksi myös vinyyliformaatissa.
KV9
pienoiskuva|KV9:n maalauksia KV9 on Ramses V:n ja Ramses VI:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 20. dynastian ajalta. Hautaa on uudelleen käytetty lisäksi kreikkalais-roomalaisella ja bysanttilaisella kaudella.
Hauta on välttynyt suuremmilta tulvavahingoilta. Maalaukset ovat hyvässä kunnossa. Sieltä on löydetty muun muassa huonekaluja, hautakalusteita, rahoja, astioita ja papyryksia.
Bratislavskajan metroasema
Bratislavskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 25. joulukuuta 1996.
Katolinen kirkko Liettuassa
Katolinen kirkko Liettuassa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä
Katolinen kirkko Liettuassa jakautuu hallinnollisesti 8 hiippakuntaan. Näihin kuului vuoden 2016 lopussa 712 seurakuntaa. Tuolloin katolisia oli maassa noin 2 590 000, 79,9% väestöstä.
Matias Maccelli
Matias Maccelli (s. 14. lokakuuta 2000 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Arizona Coyotesissa. Maccelli on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Coyotes varasi hänet vuoden 2019 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella numerolla 98.
Seuraura
Maccelli on Turun Palloseuran kasvatti. Hän pelasi kauden 2015–2016 suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta Maccelli vahvisti kevätkaudella myös TPS:n C-nuoria. Hän jakoi tehoilla 5+6=11 koko C-nuorten SM-sarjan pudotuspelien pistepörssin voiton HIFK:n Niklas Nordgrenin kanssa.
Dubuque Fighting Saints varasi Maccellin 99. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hän aloitti kauden 2017–2018 TPS:n A-nuorissa, mutta joulukuussa 2017 Maccelli siirtyi kuitenkin hänet varanneeseen Fighting Saintsiin. Seuraavalla kaudella 2017–2018 Maccelli voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 31+41=72, joilla hän sijoittui koko USHL:n pistepörssissä kolmanneksi. Maccelli rikkoi yhdellä osumalla liigan suomalaisten yhden kauden maaliennätyksen, joka oli Eeli Tolvasen hallussa kaudelta 2016–2017. Hän myös sivusi suomalaisten yhden kauden piste-ennätystä, jonka Erik Haula teki kaudella 2009–2010. Pudotuspeleissä Maccelli oli Fighting Saintsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 1+4=5. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Maccelli pelasi kauden aikana myös USHL/NHL Top Prospects Gamessa.
Arizona Coyotes varasi Maccellin neljännellä kierroksella 98. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Ennen tätä, huhtikuussa 2019 hän teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Maccelli aloitti harjoituskauden 2019–2020 vahvasti tehtyään ensimmäisessä harjoitusottelussa, 9. elokuuta 2019 Decens Cupin ottelussa Tapparaa vastaan peräti neljä maalia, kun Ilves voitti ottelun lukemin 7–2. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2019 myöskin paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Maccelli merkittiin Ilveksen kakkosketjun oikeaan laitaan Erik Ahopellon ja Eemeli Suomen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.48 minuuttia. Maccelli sai ottelussa myös syöttöpisteen Lassi Thomsonin tekemään maaliin kahden miehen ylivoimalla. Liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 4. lokakuuta 2019 ylivoimalla Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Maccellin osuma hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen ja se jäi Ilveksen 5–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Samuli Vainionpään tekemään maaliin. Hannu Mattila valitsi Maccellin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan Maccelin tulokaskausi toi 43 runkosarjaottelussa tehot 13+17=30, joilla hän voitti koko SM-liigan tulokkaiden piste-, maali- ja syöttöpörssin. Maccelli palkittiin kauden päätteeksi SM-liigan vuoden tulokkaana Jarmo Wasaman muistopalkinnolla.
Huhtikuussa 2020 Maccelli teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Arizona Coyotesin kanssa. Heinäkuussa hänen vahvistettiin aloittavan kauden 2020–2021 toistaiseksi voimassa olevalla lainasopimuksella Ilveksessä. Joulukuussa Maccellin vahvistettiin jatkavan joukkueessa kauden loppuun. Hän oli tehoilla 15+24=39 Ilveksen toiseksi paras pistemies Eemeli Suomen jälkeen.
Syksyn 2021 harjoitusleirin päätteeksi Coyotes lähetti Maccellin AHL-joukkue Tucson Roadrunnersin vahvuuteen. Hänet valittiin liigan marraskuun kuukauden tulokkaaksi.
Kaudella 2022-2023 Macceli pelasi NHL:ssä 64 ottelua, joissa hän teki 49 tehopistettä. Kesällä 2023 Macceli valittiin NHL:län tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Heinäkuussa 2023 Maccelli teki Coyotesin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 10,275 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Maccelli pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2020, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina. Maccelli pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2017. Yhteensä hän on pelannut 16 nuorten ja 24 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Maccelli on pelannut kolme ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana Beijer Hockey Gamesin Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa 6. helmikuuta 2020 Venäjää vastaan. Maccelli merkittiin Suomen kolmosketjun oikeaan laitaan Juhani Tyrväisen ja Jere Sallisen viereen.
Muuta
Maccellin äiti Antonia on lähtöisin Yhdysvalloista ja hän muutti Suomeen 7-vuotiaana. Antonian isoisä on kotoisin Italiasta, mistä Maccellin sukunimi juontaa juurensa.
Maccelli voitti Liigan yleisön suosikki-äänestyksen lokakuussa 2019. Yleisö äänesti hänet yleisön suosikiksi, josta hän sai palkinnoksi OnePlus 7T-puhelimen.
Heinäkuussa 2023 Macceli meni kihloihin tyttöystävänsä kanssa.
MCCUU
thumb|right|300px|Kenraali Hagee merisotilaan kanssa Woodland MARPAT -asussa
MCCUU (Marine Corps Combat Utility Uniform) on Yhdysvaltain merijalkaväen uusin taisteluasu, joka otettiin käyttöön vuonna 2002. Siinä käytetään uusinta "digikuviointi"-tyyppiä nimeltä MARPAT (Marine Disruptive Pattern), jota kehitettiin alun perin kolmena eri kuviona. Ne ovat Desert (aavikko), Woodland (metsä) ja Urban (kaupunki). Näistä urban-kuviointia ei kuitenkaan ole otettu käyttöön ja hyväksytty viralliseksi taisteluasuksi.
Aiheesta muualla
Marine Corps Combat Utility Uniform Marine Corps Combat Utility Uniform
Macraucheniidae
Macraucheniidae oli Litopterna-lahkoon kuulunut heimo, joka kuului Etelä-Amerikassa eläneeseen Meridiungulata-ryhmään. Siihen kuuluneet eläimet muistuttivat kameleita, paitsi että niiden jalat olivat enemmän samanlaiset kuin sarvikuonoilla. Heimoon kuuluneita sukuja olivat Macrauchenia, Theosodon ja Xenorhinortherium.
Kauno Peltoniemi
Kauno Jaakko Peltoniemi (16. marraskuuta 1899 Oulu – 30. tammikuuta 1990) oli suomalainen varatuomari ja kalanviljelyn kehittäjä.
Peltoniemi toimi Suomen Lohenkasvattajain Liiton hallituksen puheenjohtajana ja hän oli myös Suomen Kalankasvattajaliiton kunniapuheenjohtaja. Hän työskenteli vuodesta 1932 asianajajana Helsingissä. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi.
Dom DiMaggio
thumb|Dom DiMaggio Dominic Paul ”Dom” DiMaggio (12. helmikuuta 1917 – 8. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi koko Major League -uransa vuosina 1940–1953 Boston Red Soxissa.
DiMaggio oli All-Star-pelaaja vuosina 1941–1942, 1946 ja 1949–1952.
DiMaggio syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, sisilialaisten maahanmuuttajien yhdeksästä lapsesta nuorimpana. Myös hänen veljensä Joe ja Vince DiMaggio ylsivät Major League -pelaajiksi.
Hongisto
Hongisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sekä paikannimenä että sukunimenä.
KV10
pienoiskuva|KV10 rakenne. KV10 on faarao Amenmessen hauta Kuninkaiden laaksossa Egyptissä Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Myös kuningattaret Takhat ja Baketwerel 20 dynastian ajalta on haudattu tähän hautaan.
Hauta on kärsinyt laajaa tulvavahinkoa, joka on hävittänyt lähes kaikki koristelut ja vahingoittanut myös rakenteita. H-käytävän katto on romahtanut. Haudan seinissä olleita halkeamia korjattu muinaisina aikoina. Haudasta on löydetty asioita ja hautakalusteita.
Shane Mosley
Shane Donte Mosley (s. 7. syyskuuta 1971 Lynwood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Uransa aikana hän on ollut maailmanmestari kolmessa eri painoluokassa.
Amatööriura
Mosley aloitti nyrkkeilyn 8-vuotiaana isänsä Jackin opastuksessa. Amatöörinä hän otteli kaikkiaan 260 ottelua, joista hän voitti 250 ja hävisi kymmenen. 12-vuotiaana hän voitti vuotta nuoremman Oscar de la Hoyan. Mosley voitti amatöörinä Yhdysvaltain mestaruuden painoluokassaan vuosina 1989, 1990 ja 1992. Hän osallistui kotimaansa karsintoihin 1992 Barcelonan olympialaisiin, mutta kärsi välierissä tappion Vernon Forrestille.
Ammattilaisura
Mosley ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1993, ja otteli heinäkuuhun 1997 mennessä 27 ottelua, joista voitti yhtä lukuun ottamatta jokaisen ennen täyttä otteluaikaa.
Kevytsarjassa
Elokuussa 1997 Mosley pääsi ensi kertaa urallaan mestaruusotteluun, kun hän kohtasi Philip Holidayn IBF-ammattilaisliiton kevytsarjan maailmanmestaruusottelussa. Mosley voitti täydet 12 erää kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Hän puolusti mestaruuttaan Manuel Gomezia, Demetrio Ceballosia, John John Molinaa, Wilfredo Ruizia, Eduardo Bartolome Moralesia, Jesse James Leijaa, Golden Johnsonia ja viimeisenä huhtikuussa 1999 John Brownia vastaan. Voitoista jokainen tuli tyrmäyksellä. Vuonna 1998 Yhdysvaltain nyrkkeilytoimittajat valitsivat hänet vuoden nyrkkeilijäksi.
Välisarjalaisena
Syksyllä 1999 Mosley nousi suoraan kevytsarjasta (61,2 kg) välisarjaan (66,7 kg) ja hyppäsi yli ylemmän kevytsarjan (63,5 kg), koska halusi painoluokkaan, jossa maailman kovimmat nimet ottelivat. Välisarjalaisena Mosley voitti tyrmäyksellä Wilfredo Riveran ja Willy Wisen, kunnes kesäkuussa 2000 kohtasi WBC-liiton maailmanmestaruusottelussa Oscar de la Hoyan. Ottelu kesti täydet 12 erää ja Mosley julistettiin lopulta voittajaksi tuomarien hajaäänituomiolla. Hän puolusti titteliään ensi kertaa saman vuoden marraskuussa Antonio Diazia vastaan teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Vuonna 2001 Mosley voitti tittelinpuolustuksensa Shannan Tayloria ja Adrian Stonea vastaan niin ikään ennen täyttä aikaa.
Tammikuussa 2002 Mosley menetti tittelinsä Vernon Forrestille täyden ajan kestäneessä ottelussa. Mosley otteli Forrestia vastaan uudelleen heinäkuussa, mutta tälläkin kertaa Forrest julistettiin paremmaksi.
Ylempi välisarja
Vuonna 2003 Mosley nousi jälleen painoluokissa ylöspäin, ylempään välisarjaan (69,9 kg). Ottelu entistä maailmanmestaria Raul Marquezia vastaan keskeytettiin kuitenkin jo kolmannessa erässä päiden yhteen kolahtamisen takia. Syyskuussa Mosley kohtasi uudelleen de la Hoyan, joka puolusti painoluokassa hallussaan pitämiä WBC- ja WBA-liiton mestaruusvöitä. Ottelu kesti jälleen täyden ajan ja Mosley julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Mosley kuitenkin menetti tittelinsä heti ensimmäisessä puolustuksessaan maaliskuussa 2004 Ronald ”Winky” Wrightiä vastaan kaikin tuomariäänin. Mosley ja Wright ottivat uudelleen yhteen marraskuussa, mutta tälläkin kertaa Wright julistettiin voittajaksi tuomarien enemmistöpäätöksellä.
Helmikuussa 2006 Mosley voitti Fernando Vargasin WBA:n eliminaattoriottelussa, kun tasainen kamppailu keskeytettiin 10. erässä Vargasin silmäkulmahaavan takia. Uusintaottelu käytiin saman vuoden heinäkuussa ja tällä kertaa Mosley voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Helmikuussa 2007 Mosley voitti kaikin tuomariäänin Luis Collazon ottelussa WBC-liiton väliaikaisesta mestaruudesta. Marraskuussa Mosley hävisi kaikin tuomariäänin mestaruusottelussa Miguel Angel Cottolle.
Mosley otteli seuraavan kerran vasta vuoden 2008 syyskuussa Ricardo Mayorgaa vastaan avoimena olleesta WBA-liiton intercontinental-tittelistä. Kun ottelun viimeistä erää oli vain yksi sekunti jäljellä, Mosley tyrmäsi Mayorgan.
Doping-kohu
Mosley oli aikoinaan BALCO-laboratorion, jonka doping-ohjelma on sittemmin tullut julkisuuteen, asiakas. BALCO-tapauksen tutkinnanjohtaja Jeff Novitzky on maininnut Mosleyn käyttäneen THG:ta, testosteronia ja EPOa ennen syyskuussa 2003 käymäänsä ottelua Oscar de la Hoyaa vastaan. Mosley itse on väittänyt olevansa puhdas ja kertonut olleensa tietämätön doping-kytköksistä. BALCO-laboratorion johtaja Victor Conte on väittänyt Mosleyn tienneen tasan tarkkaan missä hän oli mukana.
Borna Ćorić
Borna Ćorić (s. 14. marraskuuta 1996 Zagreb) on kroatialainen tennispelaaja. Hän aloitti tenniksen pelaamisen viisivuotiaana. Ćorić on sijoittunut kaksinpelissä parhaimmillaan ATP-listan sijalle 12 marraskuussa 2018.
Vuonna 2013 Ćorić voitti Yhdysvaltain avointen junioreiden kaksinpelimestaruuden. Heinäkuussa 2014 hän pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ATP-turnauksessa puolivälieriin, kun hän voitti Umagin turnauksen toisella kierroksella Horacio Zeballosin. Puolivälierissä hän hävisi Fabio Fogninille kolmessa erässä. Ćorić teki Grand Slam -debyyttinsä ammattilaistasolla Yhdysvaltain avoimissa, jossa hän eteni toiselle kierrokselle voitettuaan maailmanlistan sijalla 27 olleen Lukáš Rosolin. Toisella kierroksella hän hävisi Victor Estrella Burgosille nelieräisen ottelun. Lokakuussa Ćorić voitti maailmanlistan sijalla 13 olleen Ernests Gulbisin Baselin ATP-turnauksen ensimmäisellä kierroksella. Samassa turnauksessa hän voitti myös maailmanlistan sijalla kolme olleen Rafael Nadalin ja pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ATP-maailmankiertueella välieriin. Siellä hän hävisi kolmieräisen ottelun David Goffinille.
As-Suwayda
As-Suwayda tai Suwayda on kaupunki Syyrian eteläosassa. Kaupunki on as-Suwaydan maakunnan ja sen as-Suwaydan piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 73 641 asukasta ja koko piirikunnan väkiluku 180 907 asukasta.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Väenpaljoutta kaupungin jalkapallostadionilla. As-Suwayda sijaitsee 1 800 metrin korkeuteen kohoavan Jabal al-Duruzin vuoren juurella. Syyrian pääkaupunki Damaskos on linnuntietä noin 93 kilometriä pohjoiseen ja Jordanian raja lähimmillään noin 37 kilometrin päässä lounaassa.
Historia
Nykyään kaupunki on alueen maataloustuotannon keskus. Noin 15 kilometriä kaupungin länsipuolella sijaitsee at-Thaalan sotilaslentoasema.
Islamistiryhmittyvät yrittivät vallata kaupungin länsipuolella sijaitsevaa at-Thaalan sotilaslentoasemaa Syyrian hallituksen joukoilta 9–18 kesäkuuta 2015. Druusijohtajat ottivat aluksi melko neutraalin kannan islamistien ja Syyrian armeijan välisiin taisteluihin, jotka eivät kohdistuneet varsinaisesti druusiasutuksiin. Mutta kun islamistiryhmä Al-Nusran rintama oli surmannut 20 druusikyläläistä pohjoisessa Idlibin maakunnassa, as-Suwaydanin druusijohtajat taivuttivat sotilaallisen druusiryhmittymän (Jaysh al-Muwahhideen) liittymään maan hallituksen puoleiseen rintamaan. Islamistiryhmät joutuivat vetäytymään pois osin jo valtaamastaan lentotukikohdasta.
Syyskuussa 2015 kaupungissa järjestettiin laajaksi kuvailtuja opposition rauhanomaisia mielenosoituksia, joissa esimerkiksi vaadittiin polttoaineiden ja sähkön saatavuuden parantamista sekä kuvernöörin eroa. Valtion virallinen media pysyi hiljaa mielenilmauksesta. Muutaman päivän kuluttua uutisoitiin pommi-iskuista, joiden osana esimerkiksi paikallisväestön enemmistöä edustavien druusien johtajiin kuuluva sheikki tapettiin autopommilla. Tämä muutti mielenilmauksia väkivaltaisemmaksi yhteenotoksi. Aiemman presidentin Hafez al-Assadin patsas kumottiin samassa yhteydessä.
Väestö
As-Suwaydan maakunta on väestöltään Syyrian vähemmistöä edustavien druusien keskeistä asuinaluetta. Syyrian sisällissodan druusit ovat vastustaneet sekä Syyrian yksinvaltaisen presidentinhallinnon että äärimuslimien linjaa. Suwaydan kaupungin on siksi voitu katsoa olleen Syyrian hallitusta vastustavien oppositiovoimien käsissä. Pitkään varsin rauhallisena pysyneellä seudulla raportoitiin elokuussa 2014 väkivaltaisista yhteenotoista paikallisväestön ja Syyrian hallituksen tukijoihin kuuluvan NDF-ryhmittymän sekä sunnien aseistamien, jihadistijärjestö Jabhat al-Nusran (Al-Nusran rintama) tukemien beduiinijoukkojen välillä.
Vera Inber
Inberin runous on taiteellisesti vähäarvoista. Hänet tunnetaan parhaiten Leningradin piirityksestä kertovasta runoelmasta Pulkovski meridian (”Pulkovon meridiaani”, 1943) ja esseekokoelmasta ”Melkein kolme vuotta: Leningradin päiväkirja” (Potšti tri goda. Leningradski dnevnik, 1946), jotka saivat Stalin-palkinnon vuonna 1946. Omaelämäkerrallinen romaani ”Paikka auringossa” (Mesto pod solntsem, 1928) kuvaa 1920-luvun sivistyneistöä.
Sallatunturi (Venäjä)
Sallatunturi on tunturialue Kantalahden piirissä Murmanskin alueen lounaisosassa Venäjällä. Tunturialue sijaitsee Suomen rajan tuntumassa Sallajoen länsipuolella. Sallatunturi on kaksilakinen, joista korkeampi pohjoinen huippu on 636 metriä meren pinnan yläpuolella. Sallatunturi muodostaa länsipuolellaan sijaitsevien Rohmoivan ja Sotitunturin kanssa Sallatunturit (vanhempi muoto Sallantunturit).
Historia
Sallatunturi sijaitsi Sallan itäosassa, joka sisältyi Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin. Sallan silloinen kirkonkylä sijaitsi tunturialueen pohjoispuolella. Hiihtomatkailu Sallatunturilla alkoi 1930-luvulla, jolloin matkailijoita houkuteltiin tunturi- ja retkihiihdolla sekä terveysmatkailulla. Rinteiden tuntumaan rakennettiin 1930-luvun lopulla kaksi hiihtomajaa ja lisäksi kirkonkylällä oli matkustajakoteja. Kirkonkylään suunniteltiin myös matkailuhotellin rakentamista, mutta se kariutui talvisodan syttymiseen ja sen jälkeisiin alueluovutuksiin. Suomen Hiihtoliitto oli havainnut Sallatunturin sopivaksi tunturihiihto- ja kilpailupaikaksi ja siellä pidettiin Suomen ensimmäiset syöksylasku- ja pujottelumestaruuskisat vuonna 1937. Paikallinen urheiluseura Sallan Karhut oli osaltaan mukana kilpailutoiminnassa.
IFO
IFO eli tunnistettu lentävä esine on aiemmin tunnistamattomaksi lentäväksi esineeksi eli ufoksi luokiteltu kohde, joka myöhemmin on pystytty tunnistamaan.
Liukon Pirtti
thumb|Liukon pirtti|right Liukon pirtti on vuodesta 1961 Keuruulla Nyyssänniemen leirintäalueen vastaanottorakennuksena toiminut talonpoikaisrakennus. Ennen siirtoaan nykyiselle paikalleen, se oli Keuruun Liukon kylän Iso-Liukon talon päärakennus.
IFO
Suomessa monet Plesetskistä Venäjältä laukaistut raketit ovat aiheuttaneet ufo - ilmoituksia. . Yhdysvalloissa erityisesti mainoslentokoneet ovat aiheuttaneet monia ufotapauksia. Kirkkaat tähdet ja planeetat sekä säähavaintopallot ovat myös tuottaneet monia ufo-havaintoja.
Liukon Pirtti
Historia
Liukon kylässä, Keurusselän itärannalla on kolmatta sataa vuotta seissyt Ison Liukon Pirtti, joka on kestänyt Suomen sodat ja nälkävuodet, ollut kinkeritupana ja kylän kokouspaikkana, pääkaupunkilaisten kesävieraiden majapaikkana ja tukkikämppänä. Mutta ennen kaikkea Ison Liukon Pirtti oli ollut Wanhan Liukon suvun koti. Suvun, joka jo 1700-luvulta on Liukkoa asuttanut ja nykyisen Pänkäläisen nimellä paremmin tunnetaan. 1740-luvulla Liukon kantatalo halottiin ja talot saivat isossa jaossa Ylinen ja Alanen Liukko. Perintötiloiksi tilat ostettiin vuonna 1752. Lisänimen Iso Liukko Ylisen Liukon tila sai, kun 1800-luvun alussa Alanen Liukko halottiin edelleen kahdeksi tilaksi.
Nitroselluloosa
thumb|Nitroselluloosaa Nitroselluloosa on yleisimpiä räjähteitä, jota valmistetaan nitraamalla selluloosaa. Savuton ruuti on suurimmaksi osaksi nitroselluloosaa. Yhdisteestä käytetään myös nimiä selluloosanitraatti, selluloosatetranitraatti, pumpuliruuti ja pyroksilliini.
Liukon Pirtti
Historia
Alussa Ison Liukon pirtti oli vain iso savupirtti, jossa oli maalattia ja sen luonnonkivistä kootun ison kiukaan vieressä ovi. Ikkunoina toimivat sivuun siirrettävät luukut. Työkaluina oli käytetty vain kirvestä ja kiilaa. Mutta 1800-luvun alussa kehitys saavutti Ison Liukon pirtinkin: piti olla torvellinen takkamuuri ja ikkunoissa lasiruudut. Seinähirret veistettiin, koko permanto peitettiin lattianlankuilla ja pirtti sai jatkoksi kamareita. Näin muuttui savupirtti "valkeaksi lumeksi", joka on hämäläis-keskisuomalainen rakennustaidon mestarinäyte.
IFO
Eri ufotutkijat ja ufokriitikot ovat olleet eri mieltä siitä, kuinka monta prosenttia ufoina ilmoitetuista lentävistä esineistä on tunnistettuja. Monien tutkimusten mukaan 5–10 % ilmoitetuista ufohavainnoista on tunnistamattomia.
Liukon Pirtti
Historia
Ison Liukon pirttiin liittyy tarina virtolaisesta karhunkaataja Martti Kitusesta. Kituselle oli tuotu sanaa, että Liukossa oli karhuja mutta ei kaatomiestä. Metsästysretken jälkeen sitten Ison Liukon pirtissä mesikämmenet nyljettiin ja Liukkolaiset pitivät Kitusta sen jälkeen "tietäjänä" kuten Maamme-kirjakin kertoo. Vuonna 1867 Ison Liukon talossa asui maailman kuulu tanskalainen tiedemies ja maisteri Vilhelm Thomsen suomenkieltä oppimassa ja kerjäämässä aineiston pohjalta hän teki myöhemmin uraauurtavan suomalais-ugrilaisen kielitieteellisen tutkielman ja väitöskirjan.
Vuonna 1873 tila myytiin metsäyhtiölle mutta noin 50 vuotta myöhemmin, vuonna 1925, Anna o.s. Liukko ja Vilho Pänkäläinen ostivat osan siitä taloineen takaisin suvulle. Nykyisin tilaa isännöivät Juha ja Mari Pänkäläinen. Vuonna 1955 Vilho Pänkäläinen rakensi uuden asuinrakennuksen vanhan pirtin viereen. Ison Liukon pirtti purettiin ja hirret ja lankut siirrettiin Nyyssänniemen leirintäalueelle. Pirtti vihittiin käyttöön vuonna 1961 säilytettäväksi tulevien sukupolvien ihailtavaksi erikoislaatuisena nähtävyytenä yhtenä Keski-Suomen kuuluisimpana talonpoikaistupana.
Nykyisin vanha pirtti toimii Nyyssänniemen leirintäalueen vastaanottokahvilana, sekä erilaisten juhlien ja kokousten pitopaikkana.
IFO
Tavallisimpia virhetulkintoja
Tavallisimpia havaintohetkellä ufoiksi luokiteltuja kohteita
Ufohavaintoon liittyvää psykologiaa
Monesti on esimerkiksi rakettilaukaisujen luultu tulleen yöllä lähelle havaitsijaa, koska ihminen käsittää monesti taivaan olevan vain 60 metrin päässä havaitsijasta. Kaukainen kohde näyttää monesti seuraavan havaitsijaa, koska näyttää olevan aina samassa suunnassa.
Allan Hendryn tutkimus ufoista
Amerikkalainen tähtitieteilijä ja ufotutkija Allan Hendry, joka ei ollut varsinainen ufoskeptikko tai ufo-ilmiön puolella, teki 1970-luvulla laajan tutkimuksen ufoista.
Nitroselluloosa
Yhdisteen löytäminen
pienoiskuva|upright|Théophile-Jules Pelouze Ranskalainen kemisti Henri Braconnot havaitsi vuonna 1832 tekemissään tutkimuksissa, että puukuidut muuttuivat voimakkaasti palavaksi materiaaliksi, kun ne kyllästettiin typpihapossa. Braconnot antoi aineelle nimen xyloidiini. Vastaavan prosessin havaitsi paria vuotta myöhemmin myös ranskalainen Théophile-Jules Pelouze, joka kyllästi tällä kertaa typpihapolla paperia ja pahvia. Nitroselluloosaa valmisti myös ranskalainen Jean-Baptiste Dumas, joka käytti yhdisteestä nimeä nitramidiini. (1843) Ranskalaisten löydöillä ei tosin ollut käytännön käyttökohteita, sillä niistä ei ollut käyttökelpoisiksi räjähteiksi muodostuneiden aineiden epävakauden takia.
IFO
Allan Hendryn tutkimus ufoista
Tutkittavasta 1 307 tapauksen aineistosta selvitettiin noin 84 %. Öisistä valoista selvitettiin noin 92 %. Eniten yövaloraportteja aiheuttivat tähdet ja planeetat, mainoslentokoneet, muut lentokoneet, meteorit ja avaruusromu. Päivähavaintoja oli huomattavasti vähemmän kuin yöhavaintoja, ja niistä tunnistettiin ainakin 64 %. Päivähavaintoja aiheuttivat Hendryn mukaan säähavaintopallot ja lentokoneet. Tutka-näköhavainnosta tunnistettiin kaikki. Lähihavaintoja aiheuttivat muun muassa mainoslentokoneet, tähdet jne. Niistä tapauksista, joissa oli fyysisiä jälkiä, selvitettiin 94 %. Kaukaiseen kohteeseen saatettiin liittää jokin maassa ennestään oleva ufon jätökseltä vaikuttava kohde. . Muutamat ufo/humanoiditapaukset selitettiin myös, mutta tässä ryhmässä tulee esille se, että näiden havaintojen selittäminen luonnollisesti on vaikeaa. 5 7:stä ufo-humanoiditapauksesta jäi tunnistamatta. Koko tutkimuksen mukaan raakaraporteista 10 % on tunnistamattomia, eli ufoja.
Nitroselluloosa
Yhdisteen löytäminen
pienoiskuva|upright|Christian Schönbein Nitroselluloosan käyttökelpoisen muodon löysi vahingossa sveitsiläinen kemisti Christian Schönbein vuonna 1845. Avioliitossa eläneen kemistin vaimo oli kieltänyt tätä toteuttamasta kokeitaan kotona, mutta Schönbein jätti ohjeen välillä noudattamatta vaimon ollessa poissa kotoa. Schönbein oli sekoittamassa rikki- ja typpihapoista seosta kotinsa keittiössä, kun happoseosta sisältänyt astia kaatui pöydälle varomattoman käsittelyn seurauksena. Schönbein kuivasi pöydän nopeasti käsiinsä saamaan puuvillaiseen keittiöliinaan, jonka ripusti tämän jälkeen keittiön lieden päälle kuivumaan. Liina syttyi jonkin ajan kuluttua ilmiliekkeihin, paloi ja jätti jälkeensä vain hyvin pienen määrän tuhkaa.
Nitroselluloosa tuotti palaessaan kuusinkertaisen määrän kaasua mustaruutiin nähden, ei palanut yhtä kuumalla liekillä ja tuotti huomattavasti vähemmän näköhaittaa aiheuttanutta savua. Schönbein oli ensimmäinen, joka huomasi nitroselluloosan mahdollisuudet korvata tuolloin käytetty mustaruuti aseiden ajoaineena. Hän jakoi tietoa löydöstään englantilaisille ystävilleen, joille hän lähetti myös näytteen tuottamastaan kemikaalista vuonna 1846. Schönbein ei kuitenkaan jakanut kaikkia tietojaan nitroselluloosaan liittyen, hankkien esimerkiksi patentin kehittämälleen valmistusmenetelmälle. Schönbein jatkokehitti valmistusmenetelmäänsä yhteistyössä Frankfurtin yliopiston tutkija Rudolf C. Böttgerin kanssa, joka oli löytänyt itsenäisesti vastaavan nitroselluloosan valmistusmenetelmän samoihin aikoihin Schönbeinin kanssa. Nitroselluloosan valmistusmenetelmän oli Schönbeinin ja Böttgerin lisäksi löytänyt itsenäisesti Braunschweigissa asunut professori ja tohtori F. J. Otto, joka oli julkaissut valmistusmenetelmänsä vuonna 1846 ennen Schönbeinia ja Böttgeriä.
Varhainen teollinen tuotanto ja onnettomuudet
Schönbeinin löydös herätti varsin pian kiinnostusta useissa ranskalaisissa ja saksalaisissa kemisteissä, jotka lähtivät tutkimaan yhdisteen kemiallisia ominaisuuksia ja mahdollisia variaatioita. Nitroselluloosan tutkimuksen pariin palasi aineen varhaisempiin löytäjiin kuulunut ranskalainen T. J. Pelouze, joka kehitti oman uuden valmistusmenetelmänsä.
Englantilainen John Hall & Sons -yritys osti Schönbeinin valmistusmenetelmän patenttioikeudet vuonna 1846 ja rakensi uuden nitroselluloosatehtaan Favershamiin seuraavan vuoden alulla. Aineen vaaroja ei kuitenkaan täysin ymmärretty, mikä johti tehtaan tuhonneeseen ja useita henkilöuhreja vaatineeseen räjähdykseen 14. heinäkuuta 1847. Tehdas sulkeutui onnettomuuden jälkeen, eikä nitroselluloosan tuotantoa jatkettu Favershamissa ennen vuotta 1873, kun eri yritys avasi uuden tehtaan kaupungin ulkopuolelle.
Favershamin vuoden 1847 onnettomuus ei jäänyt ainoaksi. Toinen tehdas räjähti vain vuotta myöhemmin 17. heinäkuuta 1848 Bouchetissa Pariisin lähellä. Onnettomuudessa räjähti kerralla 1 600 kilogrammaa nitroselluloosaa, ja räjähdys muutti voimallaan tehtaan 0,5–1-metriset seinät tomuksi lennättäen samalla raskasta esineistöä ympäriinsä. Favershamissa, Bouchetissa ja muualla sattuneet onnettomuudet saivat Ranskan ja Saksan hallinnot pohtimaan nitroselluloosan tuotannon järkevyyttä. Kuusivuotisten tutkimuksen jälkeen ranskalainen tutkimuskomissio päätyi suosittamaan nitroselluloosan asekäytön hylkäämistä.
Von Lenkin tuotantomenetelmä
pienoiskuva|upright|von Lenk Nitroselluloosan hylkääminen Ranskassa ei ollut kuitenkaan aineen tutkimuksen loppu. Itävaltalainen upseeri Wilhelm Freiherr Lenk von Wolfsberg (tunnettu myös nimillä paroni von Lenk ja von Lenk) oli jatkanut sen tutkimista Itävallan asevoimien tuella vuonna 1849 tekemissään tutkimuksissaan. Kenttätykistöaselajissa palvellut von Lenk oli löytänyt ympäri Eurooppaa sattuneiden tuotantolaitosonnettomuuksien syyn ja kehittänyt uuden turvallisemman ja tuottoisamman tuotantomenetelmän. Prosessin ydinkohdat olivat seuraavat:
Von Lenkin tuotantoprosessi oli edeltäjiinsä nähden huomattavasti teollisempi ja sitä kautta myös skaalautuvampi. Schönbeinin, Otton sekä muiden varhaisten nitroselluloosan tutkijoiden kehittämät prosesseit olivat toimineet pienten määrien valmistamiseen, mutta teollisen skaalan tuotantoon ne soveltuivat kehnosti.
Nitroselluloosan valmistus Itävallassa von Lenkin menetelmää käyttäen käynnistyi vuonna 1851 K. K. Ärarische Schießwollanstalt -tehtaassa Hirtenbergissä. Itävaltalaiset tehtaat käyttivät prosessia aina vuoteen 1865, kun sen käyttö keskeytettiin jälleen kahdessa tehtaassa sattuneiden onnettomuuksien seuraksena, jotka herättivät jälleen nitroselluloosan epävakauteen liittyneet pelot.
Prosessin kuvaus
pienoiskuva|Nitroselluloosaa Tuotantoprosessi alkoi puuvillan pyörittämisellä 85 gramman vyyhteihin, jotka upotettiin 2–3 minuutiksi kuumaan kaliumkarbonaattiliuokseen puuvillakuitujen sisältämän rasvan poistamiseksi. Kaliumkarbonaattiliuoksen ominaispaino oli noin 1,022 ja vyyhtien tarkka upotusaika riippui puuvillakuitujen sisältämästä rasvasta. Upotuksen jälkeen kuituvyyhdet laitettiin rei’itettyihin sinkkiämpäreihin, missä niitä upotettiin useaan kertaan puhtaaseen veteen kaliumkarbonaattijäämien poistamiseksi. Puhdistusprosessin jälkeen kuitujen annettiin täysin kuivua.
Toinen vaihe alkoi happoseoksen valmistelemisella, missä vahvaa 1,48–1,49-ominaispainoista typpihappoa ja vahvaa 1,835-ominaispainoista rikkihappoa suihkutettiin kahdesta hanasta saviseen astiaan 17,5 °C lämpötilassa. Seossuhde oli tyypillisesti yksi osa typpihappoa kolmeen osaan rikkihappoa. Happojen sekoittaminen tuotti lämpöä, jonka annettiin jäähtyä sillä aikaa kun seos odotti käyttövalmiina.
Nitraamisprosessi tapahtui kolmeen eri osaan jaetuissa valurautaisissa upotusastioissa. Kolmesta osasta keskimmäisen päällä oli säleikkö.
Nitraamisprosessi toteutettiin kahden pellavavyyhdin erissä, jotka laitettiin upotusastian ensimmäiseen, avoimeen osaan, mihin lisättiin tämän jälkeen vyyhtien massaan nähden 300-kertainen happoseosmäärä. Tämän jälkeen happoseokseen upotettuja vyyhtejä pyöritettiin ja puristettiin lastoilla, kunnes seos oli täysin kyllästänyt ne. Seuraavaksi vyyhdet siirrettiin säleikölliseen osaan, jossa niistä puristettiin ylimääräinen happoseos. Kahden pellavakilogramman käsittelyn jälkeen happoseos vaihdettiin uuteen. Kuuden pellavavyyhdin käsittelyn jälkeen ne siirrettiin upotusastian kolmannessa osaan, missä ne upotettiin jälleen happoseosta sisältäneeseen saviastiaan. Vyyhtien päälle asetettiin levymäinen paino varmistamaan, että ne olivat kokonaan upotettuna seokseen. 5–25 °C lämpötilavälillä pidetyn saviastian kansi suljettiin tämän jälkeen 24–48 tunniksi. Lämpötila pidettiin talvisin vakaana lämmityslaitteilla ja kesäisin juoksuttamalla saviastioiden pinnalle kylmää vettä; kunnollisia ilmastointilaitteita ei tuolloin vielä ollut keksitty. Astioiden valvonta oli erityisen kriittistä ensimmäisten 2–6 tunnin aikana, jolloin liiallinen lämmön nousu estettiin joko lisäämällä reaktioastiaan hieman uutta happoseosta tai johtamalla saviastioiden pinnalle kylmää vettä.
Nitrausprosessin päätyttyä raakanitroselluloosa siirrettiin sentrifugeihin, missä siitä poistettiin osa ylimääräisestä happoseoksesta. Sentrifugivaiheen jälkeen nitroselluloosa pestiin runsaassa vesimäärässä kuparitynnyreissä, mistä se siirrettiin erityisrakenteisiin pesualtaisiin, missä juokseva vesi puhdisti vyyhtejä kuusi viikkoa kestävän prosessin ajan.
Seuraavassa tuotantovaiheessa vyyhdet kävivät läpi useita pesuja ja sentrifugikäsittelyjä: vaihe alkoi sentrifugikäsittelyllä, jonka jälkeen vyyhdet upotettiin kiehuvaan kaliumkarbonaattiliuokseen, sentrifugikäsiteltiin uudelleen, pestiin puhtaassa vedessä, sentrifugikäsiteltiin ja kuivatettiin. Tämän jälkeen ne upotettiin 1,072-ominaispainoiseen natriumsilikaattiliuokseen ja sentrifugikäsiteltiin vielä kertaalleen. Vyyhdet siirrettiin kuivumaan ilmaan kolmeksi päiväksi, minkä aikana natriumsilikaatti hajosi kuituihin jääneen hiilihapon ja ilman vaikutuksesta, jättäen selluloosakuitujen pinnalle silikasta ja liukenemattomista silikaateista koostuneen kerroksen.
Kolmen päivän kuluttua nitroselluloosavyyhdet pestiin jälleen puhtaassa vedessä ja kuivattiin uudella sentrifugikierrolla ja ilmakuivauksella. Ilmakuivaus tapahtui alle 35 °C lämpötilassa ja pois suorasta auringon valosta.
Liiallisilta vaikuttaneilla useilla pesu- ja sentrifugikierroilla oli tärkeä osa nitroselluloosan vakauden varmistamisessa: niiden tarkoituksena oli poistaa viimeisetkin pienet happojäämät.
Lopuksi nitroselluloosakuidut tarkastettiin ja kuituerä testattiin pienen määrän koepoltolla. Repeilleitä kuituja sisältäneet vyyhdet hylättiin, minkä jälkeen lopputuote pakattiin erittäin, mikäli kuitujen koepoltto oli ollut tyydyttävä. Von Lenkin tuotantomenetelmä tuotti 165–167 osaa nitroselluloosaa jokaista sataa osaa käsittelemätöntä pellavaa kohti.
Filmimateriaalina
Nitroselluloosaa käytettiin valokuvien negatiivien ja elokuvan filmin valmistuksessa 1950-luvulle asti. Sen alkoi kuitenkin 1920-luvulla syrjäyttää asetaattifilmi. Nitraattifilmin ongelma oli sen syttymisherkkyys, jopa +40 asteessa, ja siksi sen tilalle pyrittiin kehittämään turvallisempi materiaali. Tampereella paloi vuonna 1927 elokuvateatteri Imatra, ja palossa kuoli 20 ihmistä. Elokuvien tulenarka nitraattifilminauha on aina 35 mm:n levyistä ja yleensä mustavalkoista. Kapeammat kaitafilmit eivät ole nitroselluloosaa.
Valmistusprosessi
Nitroselluloosan valmistusprosessi on eksoterminen ja valmis nitroselluloosa on neutraloitava erittäin huolellisesti tulipalojen ja räjähdysten välttämiseksi. Kaupallinen nitroselluloosa pestään keittämällä monta kertaa ja stabilointiaineita kuten difenyyliamiinia lisätään.
Ominaisuudet
thumb|Nitroselluloosan rakennekaava Nitroselluloosa kuuluu niihin harvoihin räjähteisiin, jotka saa palamaan sytyttämällä esimerkiksi tulitikulla. Täysin nitrattu (typpeä 14,17 %) selluloosa palaa erittäin nopealla vauhdilla. Pumpulista valmistettu vanumainen nitroselluloosa palaa niin nopeasti, että pienen palan voi polttaa kämmenellä tuntematta lainkaan kuumuuden aiheuttamaa kipua. Nitroselluloosa on myös kohtalaisen iskuherkkä, ja esimerkiksi kova vasaran isku aiheuttaa detonaation. Myös suuren määrän sytyttäminen tai suljetussa tilassa sytyttäminen johtaa helposti detonaatioon. Maksimi detonaationopeus on noin 7 300 m/s (typpeä 13,35 %).
thumb|right|Selluloosan nitrausta nitroselluloosaksi Nitroselluloosan valmistus on suosittu koe kouluissa ja kemistien keskuudessa.
Marjinon metroasema
Marjino on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 25. joulukuuta 1996.
Katajisto
Katajisto on suomenkielinen nimi, joka esiintyy sukunimenä ja paikannimissä.
Isojärvi (Lohja)
Isojärvi on Pusulan Kärkölän ja Pyhäjärven Vuotinaisten puolessavälissä Lohjan ja Karkkilan rajalla Uudellamaalla oleva järvi. Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja tämän sisällä Tammelan Liesjärveen laskevan Mustijoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 27 hehtaaria ja sen pituus on 1,4 kilometriä ja leveys 500 metriä. Siihen laskee kaksitoista suo- tai metsäojaa, joista eräät tuovat vettä sekä Hepolammilta ja Tervalammilta että Riihilammilta. Järven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, jossa kolme ojaa yhtyvät Myllylammiin. Näistä pohjoisin lienee luontainen laskuoja. Laskuojan pituus on 300 metriä ja se virtaa Myllylammin läpi. Oja jatkaa Mustijokena laskien lopuksi Liesjärveen.
Järven rantaviiva on 5,2 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa ja vain pieni osa suota. Järvessä on neljä pientä luotoa, joista yksi toimii rajan kulmapisteenä. Rannoille on rakennettu 13 loma-asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 2. Järvelle on toimitettu ranta-asemakaava. Karkkilan ja Lohjan välinen raja kulkeen järven pituusakselia pitkin.
Historia
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli jo nykyinen ja samoin se oli vuoden 1884 Senaatin kartastossa.
Uroš Slokar
Uroš Slokar (s. 14. toukokuuta 1983 Ljubljana) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa Montepaschi Sienaa.
Ura
Slokar aloitti ammattilaisuransa slovenialaisessa KD Slovanissa kaudella 2001–2002, jolloin hänet valittiin sarjan vuoden tulokkaaksi. Kaudeksi 2003–2004 Slokar siirtyi ulkomaille Benetton Trevisoon, jossa hän pelasi tammikuuhun 2005 saakka. Tällöin hänet vuokrattiin Pallalcesto Amatori Udineen. Pelattuaan kauden loppuun Udinessa Slokar siirtyi takaisin Trevisoon. Kesällä 2005 Slokar oli mukana NBA:n varaustilaisuudessa, jossa Toronto Raptors varasi hänet toisen kierroksen lopussa. Slokar pelasi vielä yhden kauden Trevisossa ennen siirtymistään NBA:han Raptorsiin. NBA-ura jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi, sillä hän siirtyi vuonna 2007 BC Triumph Lyubertsyyn. Kauden 2008–2009 Slokar pelasi Fortitudo Bolognassa, joka tippui kauden jälkeen Serie A:sta. Tämän jälkeen Slokar siirtyi takaisin kotimaahansa KK Union Olimpijaan. Hän ei pelannut seurassa koko kautta, sillä helmikuussa 2010 hän siirtyi Montepaschi Sienaan, jossa hän tuurasi joukkueen loukkaantunutta sentteriä Kšyštof Lavrinovičia.
Trigonostylopidae
Trigonostylopidae oli Astrapotheria-lahkoon kuulunut heimo. Tähän heimoon on aikaisemmin sijoitettu sukuja, joiden on myöhemmin ajateltu joko muodostavan oman lahkonsa tai kuuluvan lahkoon Litopterna. Ainoa heimoon varmasti kuuluva suku on Trigonostylops, joka eli paleoseenikaudelta eoseenikaudelle. Trigonostylops muistutti sukua Astrapotherium.
Visions of the Beast
Visions of the Beast on Iron Maidenin DVD-julkaisu vuodelta 2003. Se sisältää yhtyeen kaikki musiikkivideot Brave New Worldiin saakka mukaan lukien Rock in Rion promootiota varten tehdyt videot.
Se sisältää myös kuusi ennennäkemätöntä Camp Chaos -animaatio-ohjelmalla tehtyä Iron Maidenin musiikkivideoita ja piilotettuja ekstroja.
Visions of the Beast on Suomessa kaikkien aikojen myydyin ulkomaalainen musiikki-DVD. Sitä on myyty Suomessa yli 21 000 kappaletta ja se ylitti tuplaplatinamyynnin vuonna 2011.
Galaxy Wars
Galaxy Wars on Taiton julkaisema shoot 'em up -peli, joka julkaistiin vuonna kolikkopelinä.
Pelaaminen
Pelissä ideana on tuhota ruudun yläpuolella olevat liikkuvat avaruusalukset ohjaamalla ohjuksia niitä päin. Pelaaja voi ohjata aina yhtä ohjusta kerrallaan. Peli sisältää myös kaksinpelitilan.
Folk-Lore
Folk-Lore on folk metal -yhtye Cruachanin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 4. helmikuuta 2002.
Dubrovkan metroasema
Dubrovka on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. joulukuuta 1999.
April Winchell
April Terri Winchell (s. 4. tammikuuta 1960 New York, New York) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja radiojuontaja. Hänen isänsä Paul Winchell oli tunnettu vatsastapuhuja.
Ura
April Winchell aloitti ääninäyttelemisen jo 1970-luvulla animaatioissa, mutta palasi takaisin animaatioiden pariin 1980-luvulla näyteltyään sillä välin teatterissa. Myöhemmin Winchell siirtyi myös radion pariin ja toimi muun muassa losangelesilaisen KFI-kanavalla keskusteluohjelman emäntänä vuoteen 2002. Hän tekee edelleen satunnaisia esiintymisiä radiossa ääninäyttelemisen ohella.
Winchellin ensimmäinen merkittävä rooli oli vuonna 1992 animaatiosarjassa Hopon poppoo, jossa hän ääninäytteli Pekan vaimoa Petraa. Ennen seuraavaa merkittävää rooliaan animaatiosarjassa 101 dalmatialaista Winchell teki useita vierasrooleja muun muassa Marsupilamissa, Timon ja Pumbassa, Jimi Matalassa ja Johnny Bravossa.
Winchell on muiden ääninäyttelijöiden tavoin kertonut epämieltymyksensä julkkisnäyttelijöihin, jotka eivät pelkästään vie animaatioelokuvien päärooleja vaan myös pienempiä rooleja. Hänen mukaansa 1990-luvulla ääninäyttelijä teki 3–4 roolia elokuvaan ja sai palkaksi muutama sata dollaria, kun 2000-luvulta lähtien muun muassa Renée Zellwegerille maksetaan 3 miljoonaa dollaria jopa vain kymmenen minuutin ääniroolista.
Sala (täsmennyssivu)
Sala voi viitata seuraaviin:
Urho Sihvonen
thumb|150px|Urho Koitto Sihvonen Urho Koitto Sihvonen (11. maaliskuuta 1894 Kotka – 12. helmikuuta 1954) oli suomalainen jääkärieversti.
Perhetausta ja opinnot
Sihvonen kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta vuonna 1914 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1914–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla suorittaakseen lääketieteen alkututkinnon. Hän kävi sotakorkeakoulun Saksassa vuosina 1921–1922 ja 1925 ja sai Suomen sotakorkeakoulun diploomin vuonna 1926.
Jääkärikausi
thumb|450px|Värväreitä ja etappimiehiä: vasemmalta ylhäältä: jääkärimajuri [[Kurt Wallenius (käytti nimeä Aarne Pursiainen), kapteeni Urho Sihvonen (Oravapoika), majuri Lennart Oesch (Johansson), vänrikki Väinö Sutinen (Blomberg), kapteeni Erkki Viitasalo (Torniaisen Ville), kapteeni Tauno Ilmoniemi (Möttönen) ja vänrikki Eino Koivisto (Aho); keskirivissä: kapteeni Friedel Jacobsson (metsänhoitaja Borg), maisteri H. Stenberg, vääpeli Väinö Heikkinen (Hallan Väinö) ja tohtori Valter Sivén, alarivissä: kapteeni Aarne Salminen (Virén), vääpeli Savolainen ja Vääpeli Vilkman. Kuva: Tukholma tammikuu 1917]] Sihvonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 22. elokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin värväystehtäviin Suomeen, jossa hän toimi itäisen etapin päällikön kuriirina peitenimellä Oravanpoika. Hän palasi pataljoonaan 3. maaliskuuta 1917 ja hänet määrättiin uudelleen 2. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 11. heinäkuuta 1917 patajoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Sisällissodan jälkeinen aika
Sihvonen siirrettiin sisällissodan jälkeen 16. toukokuuta 1918 komppanianpäälliköksi Karjalan kaartin rykmenttiin. Armeijasta hän erosi 24. huhtikuuta 1919 ja liittyi 14. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Retkikunnalla hän toimi 1. rykmentin 1. pataljoonan ja 15. kesäkuuta 1919 alkaen 2. rykmentin 12. pataljoonan komentajana sekä 21. heinäkuuta 1919 alkaen Suojärven suunnalla toimineiden joukkojen eli pohjoisen rintaman komentajana. Hän otti retkikunnalla osaa taisteluihin Rajakonnussa, Vitelessä, Alavoistella, Aunuksenkaupungissa, Mäkriällä, Aleksanteri Syväriläisen (Svirskin) luostarilla, Nurmoilassa, Novinkassa, Santamäen luostarilla, Tenhunselässä, Kuksumäellä, Tuksassa, Säämäjärvellä, Veskelyksessä ja Potkuselässä. Retkikunnalta palattuaan hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin 1. marraskuuta 1919 alkaen päälliköksi Viipurin suojeluskuntaan, missä hän palveli 1. syyskuuta 1922 saakka. Viipurista hän siirtyi 15. lokakuuta 1922 alkaen päälliköksi Joensuun suojeluskuntaan ja edelleen 1. joulukuuta 1925 alkaen Viipurin suojeluskuntapiiriin. Sihvonen erosi suojeluskunnasta ja astui takaisin armeijan palvelukseen 28. helmikuuta 1938 ja hänet sijoitettiin komentajaksi Keski-Suomen rykmenttiin. Suojeluskunnasta hän hoiti komennettuna Vuoksen Jääkäripataljoonan komentajan tehtäviä 27. joulukuuta 1934 - 5. tammikuuta 1936 välisen ajan.