cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jukka Malmivaara
Sivutoimet ja luottamustehtävät
Malmivaaran luottamustehtäväalue oli laaja. Paltamon kirkkovaltuuston jäsen hän oli 1951–1957, Kuopion hiippakunnan nuorisotyötoimikunnan jäsen 1954–1957. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan jäsenenä hän oli 1958–1986, josta ajasta puheenjohtajana 1972–1986. Ylivieskan kirkkovaltuuston jäsenenä hän vaikutti 1959–1967. Kirkolliskokoukseen hän osallistui vuosina 1963, 1965 sekä 1973–1984. Oulun hiippakunnan nuorisotyötoimikunnan jäsenenä Malmivaara oli 1965–1967 ja Ylivieskan nuorisotyötoimikunnan puheenjohtajana 1966. Iisalmen rovastikunnan lääninrovastina hän toimi vuosina 1970–1974 sekä Kuopion tuomiokaptulin asessorina 1974–1978. Virsikirjauudistukseen Malmivaara vaikutti virsikirjakomitean jäsenenä 1975–1977. Kirkkohallituksessa väestörekisteriasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana hän oli 1978–1981. Edelleen Malmivaara oli Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliiton työvaliokunnan jäsen 1978–1981, kulttuuriasiain neuvottelukunnan jäsen 1978–1981 sekä Kirkon urkutoimikunnan jäsen 1978–1981. Paltamon raittiuslautakunnan puheenjohtajana hän toimi 1951–1957. Sotainvalidien Veljesliiton Kainuun piirin luottamuspappina hän oli 1954–1957 sekä Keski-Pohjanmaan piirin luottamuspappina 1966–1967. Savon Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän vaikutti 1959-1967, Opettajaneuvoston jäsenenä 1960–1966 sekä Valtion väestörekisteriasiain neuvottelukunnan jäsenenä 1979–1981.
Alankomaiden historia
Varhaiskeskiaika
Kaarle Suuren aikana, noin vuonna 800 frankkien valtakunta hallitsi sydänalueiltaan Belgiasta ja Pohjois-Ranskasta käsin suurta osaa Eurooppaa, muun muassa nykyistä Saksaa ja Pohjois-Italiaa. Näihin aikoihin kristinuskoon kääntyivät frankkien jälkeen myös friisit ja saksit, joskin heidät suurimmaksi osin käännytettiin pakolla. Valtakunnan suuren koon vuoksi Kaarle Suuren oli pakko antaa maat hallittaviksi lääniherroille, jotka olivat hänelle vastuussa. Vähitellen lääniherruudesta tuli perinnöllistä, ja tästä kehittyi lopulta feodalismi, joka hallitsi Eurooppaa aina uuden ajan alkuun asti.
Jukka Malmivaara
Sivutoimet ja luottamustehtävät
Malmivaara toimi vuosina 1973–1986 päätoimittajana heränneiden pää-äänenkannattajassa Hengellisessä Kuukauslehdessä.
Alankomaiden historia
Varhaiskeskiaika
Verdunin sopimuksessa vuonna 843 frankkien valtakunta jaettiin Kaarle Suuren kolmen pojanpojan kesken. Alankomaat tuli osaksi Keskifrankkien valtakuntaa, jota hallitsi kuningas Lothar I. Lotharin kuollessa vuonna 855 keskifrankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan, Lotharingian. kuningaskuntaan, Burgundiin ja Italiaan. Lothar II:n hallitsema Lotharingian kuningaskunta käsitti seuraavat alueet:
Jukka Malmivaara
Huomionosoituksia ja kunniamerkkejä
Jukka Malmivaara sai rovastin arvon 1967 sekä teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 1983. Kansanopistoyhdistyksen kunniajäseneksi hän tuli 1985. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1967.
Alankomaiden historia
Varhaiskeskiaika
Lothar II kuoli vuonna 869 lapsettomana, jolloin hänen setänsä, länsifrankkien hallitsija Kaarle Kaljupää sekä itäfrankkien hallitsija Ludvig Saksalainen, jakoivat Lotharingian kuningaskunnan Meerssenin sopimuksella. Lotharingia hävisi kartalta. 900-luvun alussa perustettiin Lothringenin herttuakunta. Alankomaat (Scheldejoelle asti) tulivat osaksi itäfrankkien valtakuntaa, josta tuli myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Tärkeänä kaupankäynnin keskuksena toimi noihin aikoihin friisien Dorestad. Dorestad menetti kuitenkin asemansa viikinkien hyökkäyksien seurauksena. Vuosina 866 ja 882 viikingit hyökkäsivät IJsseljoelle ryöstäen kauppapaikkana ja kirkollisena keskuksena toimineen Deventerin sekä Zutphenin.
Jukka Malmivaara
Huomionosoituksia ja kunniamerkkejä
Kunniamerkkeinä Malmivaaralle myönnettiin Vapauden ristejä VR 2 tammenlehvän kera, VR 2, VR 3, VR 4 sekä Saksan armeijan 2. luokan rautaristi SaksRr. 2. SL K.
Alankomaiden historia
Myöhäiskeskiaika
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta ei jäänyt poliittisesti yhtenäiseksi. Paikalliset lääninherrat tekivät kreivi- ja herttuakunnistaan omia pieniä ruhtinaskuntia ja olivat enää vain nimellisesti riippuvaisia keisarista. Suurta osaa Alankomaista hallitsivat keskenään tappelevat ruhtinaat kuten Gelren herttua, Brabantin herttua ja Utrechtin piispa. Myös Liègen ja Kölnin piispat sekaantuivat armeijoineen usein poliittisiin riitoihin. Vähitellen rannikolle muodostui Hollanti. Friisinmaata ja Groningenia hallitsi alempi aatelisto.
Vuoden 1000 tienoilla Länsi-Eurooppa alkoi toipua kaoottisesta ”pimeästä keskiajasta”. Väkiluku kasvoi, paljon uusia kaupunkeja perustettiin ja kaupankäynti kasvoi voimakkaasti. Myös nykyisten Alankomaiden ja Belgian alueet hyötyivät tästä kehityksestä. Kaupan painopiste oli vuosina 1100–1500 selkeästi Flanderissa, jossa Gent ja Brugge vaurastuivat lisääntyneen kaupan ansiosta. Tärkeää oli etenkin alueen toimiminen Reininmaan ja Englannin välisen kaupan solmukohtana. Alankomaiden itäosassa IJsselin varrella Hansaliittoon kuuluvat kaupungit kukoistivat; näitä olivat Hasselt, Kampen, Zwolle, Hattem, Deventer, Zutphen ja Doesburg.
Burgundin herttuakunnasta tuli 1300-luvulla merkittävä mahti Länsi-Euroopassa. Se liitti 1300- ja 1400-luvuilla hallintopiiriinsä useita kreivi- ja herttuakuntia, usein rauhanomaisin menetelmin (avioliitoin, rahalla ja perintöinä). Herttua Filip III:n hallintokaudella Burgundiin liitettiin Namur, Hainault, Hollannin herttuakunta (1433), Friisinmaa, Zeeland ja Luxemburg. Laajimmillaan Burgundi ulottui Alankomaista aina Alpeille saakka.
Kun englantilaiset oli Jeanne d’Arcin myötävaikutuksella ajettu Ranskasta, oli Burgundin vuoro joutua liitetyksi voimistuvaan Ranskan kuningaskuntaan. Burgundin viimeinen herttua Kaarle Rohkea kuoli Ranskaa vastaan käydyssä Nancyn taistelussa vuonna 1477. Hänen tyttärensä Maria menetti Burgundin ydinalueet ja hallitsi yhdessä puolisonsa, Habsburgien sukuun kuuluvan keisari Maximilian I:n kanssa jäljelle jäänyttä aluetta, Alankomaita. Alankomaihin kuului myös nykyinen Belgia ja osa Pohjois-Ranskaa, ja juuri nuo alueet olivatkin Alankomaiden tärkein osa, mutta 1500-luvulta lähtien myös Hollannin merkitys alkoi kasvaa.
Habsburgien aika
Muiden hallitsijoiden tavoin Kaarle V pyrki lisäämään henkilökohtaista valtaansa valtakuntansa alueella, mutta etenkään Alankomaiden eteläosissa tämä ei ollut helppoa, vaan vastustus hänen politiikkaansa kohtaan lisääntyi. Herttua Karl von Egmondin johtama Gelder pysyi kauan Kaarle V:n valtakunnan ulkopuolella. Gelderin herttua Kaarle V:stä tuli vasta vuonna 1543.
1500-luvulla uskonpuhdistus saapui Alankomaihin, ja osa väestöstä kääntyi protestanttiseen uskoon. Kaarle V:n poika Filip II oli vakaumuksellinen katolilainen, joten hän vastusti luonnollisesti tätä. Lisäksi hän oli espanjalaismielinen eikä niinkään välittänyt Alankomaista, toisin kuin isänsä Kaarle V. Hallituskautensa alun jälkeen Filip II ei ollut enää edes käynyt valtakuntansa pohjoisosissa. Tästä ristiriidasta kehkeytyi lopulta kahdeksankymmenvuotinen sota (1568–1648).
Kahdeksankymmenvuotinen sota ja kulta-aika
Filip II:n pyrkimykset sortaa protestantteja sekä uudistaa ja keskittää lainkäyttöä ja verotusta johtivat kapinaan vuonna 1568. Kuninkaan käskynhaltija Vilhelm Oranialainen tuli kapinan johtajaksi. Alankomaat eivät pysyneet yhtenäisinä, vaan nykyisen Belgian alueen katoliset maakunnat solmivat vuonna 1579 Atrechtin liiton, jossa ne vannoivat uskollisuutta kuninkaalle. Seitsemän pohjoista protestanttista provinssia solmivat samana vuonna Utrechtin liiton, ja vuonna 1581 niistä tuli itsenäinen Yhdistyneiden provinssien tasavalta.
Englanti ja Alankomaat olivat 1500-luvulla läheisiä liittolaisia vastustaessaan Habsburg-suvun pyrkimyksiä. Habsburgit hallitsivat Itävallan keisarikuntaa, Espanjaa ja monia pienempiä alueita. Kumpikin maa pyrki estämään Espanjan merivallan kasvua. Niinpä Englanti tuki alankomaalaisten Espanjan-vastaista taistelua kahdeksankymmenvuotisessa sodassa lähettämällä sille rahaa ja joukkoja. Alankomaiden hallinnossa oli pysyvä Englannin edustaja takaamassa yhteistoiminnan. Englannin vuonna 1604 Espanjan kanssa tekemä erillisrauha teki särön yhteistoimintaan, mutta pian sen jälkeen syttyneessä kolmikymmenvuotisessa sodassa ne olivat samalla puolella.
Espanjalaiset lähettivät samana vuonna armeijan kukistamaan kapinaa. Englanti liittyi sotaan Alankomaiden puolelle vuonna 1585, ja espanjalaiset kärsivät katkeria tappioita. Yhdistyneet provinssit valloittivat osan eteläisistä provinsseista. Vuonna 1595 myös Ranska julisti sodan Espanjalle, ja Espanja joutui paineen alaisena luovuttamaan loput eteläiset provinssit Itävallan arkkiherttualle vuonna 1598. Provinssit tulivat takaisin Espanjan haltuun vuonna 1621. Sota päättyi vuonna 1648 Münsterin sopimukseen, joka oli osa Westfalenin rauhaa. Alankomaat aloitti siirtomaiden hankinnan 1500-luvulla, ja se sai vauhtia, kun Espanja tunnusti 1648 Alankomaiden itsenäisyyden. Kauppa ja merenkulku olivat tuottoisia. Maalla on tasavaltainen hallitusmuoto, vaikkakin valtion johtajana olevan käskynhaltijan arvo oli perinnöllinen.
Espanjan vaikutusvallan heikkeneminen merkitsi samalla Espanjan siirtomaiden ja resurssien uudelleen jakoa. Saaliinjako aiheutti kiistaa ja sotia Englannin ja Alankomaiden välille, mutta Alankomaat säilyttivät niissä asemansa. 1600-lukua kutsutaan Hollannin kultakaudeksi. Maan taloudellinen, tieteellinen ja kulttuurillinen kehitys oli ennennäkemätöntä. Kauppalaivastoltaan Hollanti oli 1600-luvun puolivälissä Euroopan suurin: sillä oli enemmän kauppalaivoja kuin muilla mailla yhteensä. Alankomaiden talous perustui kauppamerenkulkuun. Sillä oli kauppapoliittinen ylivalta erityisesti Pohjanmeren ja Itämeren alueilla. Lisäksi Alankomaat valtasi lähes kaikki Portugalin Kaukoidän ja Brasilian siirtomaat ja kauppa-asemat, mikä mahdollisti erityisen tuottoisan maustekaupan. Hollantilaiset onnistuivat pienentämään laivojensa rahtikuluja valmistamalla helppohoitoisia ja halvalla rakennettuja aluksia. Siten Hollanti voitti jopa maitse Lähi-idän kautta kulkeneen välityskaupan, joka siirtyi merikuljetuksiin. Vuonna 1602 perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania valtasi Intian markkinat portugalilaisilta, ja sen tukikohdaksi muodostuivat muun muassa Molukit, Sundasaaret ja Kapmaa.
Maa joutui 1670-luvulla Ranskan–Hollannin sotaan, joka nosti Ranskan Euroopan voimakkaimmaksi valtioksi.
Alankomaiden kuningaskunta
Vallankumoussodissa ranskalaiset kuitenkin valtasivat Alankomaat, josta tuli Ranskan alainen Batavian tasavalta. Vuonna 1806 se muutettiin Napoleonin veljen Ludvigin hallitsemaksi Hollannin kuningaskunnaksi ja 1810 viimein liitettiin kokonaan senaikaiseen Ranskan toiseen keisarikuntaan.
Wienin kongressissa 1815 muodostettiin Alankomaiden kuningaskunta, jonka hallitsijaksi tuli Orania-Nassaun suvun Vilhelm I. Kuningaskuntaan liitettiin myös nykyinen Belgia, joka kuitenkin irrottautui itsenäiseksi kuningaskunnaksi vuonna 1830. Vilhelm I luopui kruunusta 1840 poikansa Vilhelm II:n hyväksi. Tämän seuraajaksi tuli vuonna 1849 Vilhelm III, jonka jälkeen valtaistuimelle nousi 1890 kuningatar Vilhelmiina. Luxemburg erosi itsenäiseksi kuningas Vilhem III:n kuoltua.
Maailmansodat
Alankomaat pysyi puolueettomana ensimmäisessä maailmansodassa. Saksan keisari Vilhelm II tuli Alankomaihin maanpakoon sodan loppuvaiheissa.
Alankomaat julistautui puolueettomaksi myös toisen maailmansodan puhjetessa. Saksalaiset kuitenkin miehittivät maan vuonna 1940, jolloin kuningasperhe ja hallitus pakenivat Lontooseen. Alankomaat vapautettiin vasta vuonna 1945. Sodan päätyttyä kuningatar Vilhelmiina palasi takaisin vuonna 1945 ja luopui kruunusta 1948 tyttärensä Julianan hyväksi.
Toisesta maailmansodasta 1900-luvun loppuun
Vuonna 1949 perustettiin sotilasliitto Nato ja Alankomaat liittyi siihen luopuen näin puolueettomuudestaan. Vuonna 1959 löydettiin Groenegenista maakaasua.
Alankomaat on vallannut runsaasti maata merestä. Vuoden 1953 Pohjanmeren tulvassa 1 800 ihmistä hukkui.
Alankomaat ja Indonesia allekirjoittivat 18. elokuuta 1962 Länsi-Iriania koskevan sopimuksen, jonka perusteella alueen hallinto siirrettiin YK:lle.
Kiinan hallitus julisti 22. heinäkuuta 1966 Alankomaiden Pekingin asiainhoitajan G. J. Jongejansin ei-toivotuksi henkilöksi, mutta kielsi häntä poistumasta maasta ennen kuin kiinalaisten teknikoiden valtuusto olisi turvallisesti lähtenyt Alankomaista.
Vuoden 1967 vaalit voitti uusi puolue, Demokratia ’66. Suriname itsenäistyi vuonna 1975.
Juliana luovutti valtaistuimen vuonna 1980 tyttärelleen Beatrix’lle.
2000-luvulta 2020-luvulle
Yhteisvaluutta euro otettiin käyttöön vuonna 2002. Samana vuonna murhattiin ulkomaalaisvastainen poliitikko Pim Fortuyn.
Alankomaiden joukot lähtivät Irakiin vuonna 2003. Alankomaat lähetti myös sotilaita osana Naton joukkoja Afganistaniin vuonna 2006 ja kutsui ne kotiin 2010.
Willem-Alexander tuli Alankomaiden uudeksi kuninkaaksi huhtikuussa 2013. Hän on ensimmäinen miespuolinen hallitsija yli sataan vuoteen Hollannissa. Hänen vaimonsa kuningatar Maxima on syntyjään Argentiinasta. Uuden kuninkaan äiti, kuningatar Beatrix oli luopunut kruunustaan.
Alankomaiden pääministerinä on ollut vuodesta 2010 lähtien liberaalipuolue VVD:n johtaja Mark Rutte, joka on muodostanut vaihtelevia hallituskoalitioita. Vuoden 2017 vaaleissa VVD tuli maan parlamentin suurimmaksi ryhmäksi.
Gkrompoloúra
Gkrompoloúra on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Domvraínanlahden suulla Korintinlahden itäisissä pohjoisosissa. Saaren pinta-ala on noin 0,317 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Gkrompoloúra kuuluu Thívan kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Saaren suurin korkeus on 109 metriä merenpinnasta laskettuna. Gkrompoloúran länsipuolella sijaitsee Foniáksen saari ja itäpuolella Makrónisos eli Díporta.
Siuntion säästöpankki
Siuntion Säästöpankki (ruots. Sparbanken i Sjundeå tai Sjundeå Sparbank) oli vuonna 1876 perustettu itsenäinen säästöpankki, joka toimi Siuntion alueella Uudellamaalla aina vuoteen 1991 asti, jolloin se yhdistyi seitsemän muun uusmaalaisen säästöpankin kanssa muodostaen Säästöpankki Aktian. Siuntion Säästöpankilla oli konttorit Siuntion kirkonkylässä, sekä Siuntion asemalla. Pankin viimeiseksi johtajaksi jäi Frey Karlsson, joka johti pankkia vuodesta 1966.
Historiaa
Siuntion Säästöpankin perusti Sjundbyn linnaan linnan omistaja Thomas Adlercreutz vuonna 1876. Sjundbyssä pankki toimi vuoteen 1915 asti. Linnassa on yhä edelleen olemassa pankkiholvi, jossa pankin rahoja säilytettiin. Pankki oli yhdistyessään muiden pankkien kanssa 114 vuotta vanha.
Pankin ensimmäinen lainanottaja oli kapteeni, Wilhelm von Kræmer.
Nykyään Säästöpankkisäätiö Siuntio jatkaa Siuntion Säästöpankin perinteitä ja tukee kotiseutua.
Tyttöni mun
Tyttöni mun (My Girl) on yhdysvaltalainen perhe-elokuva vuodelta 1991. Sen lapsipääosia näyttelevät Anna Chlumsky ja Macaulay Culkin sekä aikuispääosia Jamie Lee Curtis ja Dan Aykroyd.
Juoni
Vada Sultenfuss on pikkuvanha 11-vuotias, yksinhuoltajaksi jääneen hautausurakoitsijan tytär. Naapurinpoika Thomas on allerginen kaikelle mahdolliselle. Vada tuntee rakkauden piston, kun ihastuu komeaan englanninopettajaansa. Sitten isän työtoveriksi tulee maskeeraaja Shelly, johon Vadan isä ihastuu. Isästään kateellinen Vada tekee kaikkensa pitääkseen parin erossa.
Valon ja varjon huoneet
Elokuvan aiheena on prostituutio Intiassa. Se kertoo kahden mumbailaisen bordellin arjesta sekä niissä työskentelvistä ihmisistä.
Kunto (nimi)
Kunto on suomalainen miehen etunimi. Se voi olla muunnos Gunnarista, Kurtista tai Konradista, mutta nimi voi myös olla johdettu suomen kielen kunto-substantiivista. Kunto on ollut nimenä alle 257:llä suomalaisella.
Kunto tunnetaan myös sukunimenä; se on ollut tässä ominaisuudessa käytössä Suomessa 78:lla henkilöllä. Tähän lukuun ei ole laskettu niitä henkilöitä, jotka ovat kuolleet aiemmin kuin vuosina 1964–1968.
Yhdystie 1933
on kilometrin pituinen tie, joka kulkee Mynämäen keskustasta saman kunnan alueella olevaan Tursunperään.
Korvensuoran suuralue
Korvensuoran suuralue on yksi Oulun 23:sta suuralueesta. Se sijaitsee valtatien 20 varrella kaupungin pohjoisosassa, ja rajoittuu Kaijonharjun, Jäälin, Myllyojan, Puolivälinkankaan ja Sanginsuun suuralueisiin. Suuralueella asuu noin 6 600 asukasta, ja siellä on 6 085 työpaikkaa.
Liikenne
Alueen tärkeimmät liikenneväylät ovat Kuusamontie sekä siihen liittyvät Raitotie ja Ylikiimingintie. Alueella on myös kattava kevyen liikenteen väylästö.
Diakoni
thumb|Ortodoksinen diakoni pukeutuneena kierreorariin ja stikariin Diakoni on perinteisen käsityksen mukaan ollut alkukristillisessä seurakunnassa köyhien ja sairaiden hoitaja. Perinteen mukaan Apostolien tekojen kuudessa luvussa kerrotaan ensimmäisten "diakonien" (diakonos) valinnasta. Heidän tehtävänään oli avustusten ja ruoan jakaminen köyhille. Viime vuosina raamatuntutkimus on kuitenkin kiistänyt käsityksen, että Apostolien tekojen kuvaus viittaisi diakonian viran syntyyn. Kyseisessä luvussa ei edes mainita sanaa diakonos ja lisäksi valitut henkilöt toimivat jatkossa julistustehtävissä. Pastoraalikirjeissä diakonos-nimitys viittaa yleiseen seurakunnalliseen toimeen, johon lienee kuulunut selkeä yhteys jumalanpalveluksen toimittamiseen. On myöhempiä viitteitä siitä, että ruoan jakaminen liittyi erityisesti yhteisestä jumalanpalveluksesta vietävien ruoka-aineiden ja myös sakramentin viemiseen niille, jotka eivät voineet olla jumalanpalveluksessa mukana. Diakonin virka jäsentyi vähitellen piispan apulaiseksi jumalanpalvelustehtävissä ja sen mukana papillisen viran hoitajaksi.
Protestanttiset kirkot
thumb|Anglikaaninen pappi pukeutuneena diakonin jumalanpalvelusasuun. Protestanttisissa kirkoissa diakoni tätä nykyä merkitsee joko seurakunnan palveluksessa olevaa käytännöllistä laupeudentoimintaa tekevää henkilöä (karitatiivinen palvelu) tai liturgista diakonaattia, jossa diakonilla on jumalanpalvelustehtäviä sekä erityisiä kirkollisia oikeuksia suorittaa pyhiä toimituksia. Karitatiivisen diakonin virka on ollut vallalla erityisesti Saksassa ja Pohjoismaissa, kun puolestaan anglikaaninen kirkko on säilyttänyt liturgisen diakonin viran. Luterilaisessa kirkossa on korostettu kirkon erityisen viran ykseyttä niin, että diakonin virka on irtautunut jumalanpalveluksista ja kirkon pyhistä toimituksista. Anglikaanisessa kirkossa on sen sijaan korostettu kirkon erityisen viran kolmisäikeisyyttä, jolloin diakonin virkaa on pidetty yhtenä erityisen viran osana yhdessä papin ja piispan kanssa.
Aikaisemmin diakoniatyötä tekevästä naisesta on käytetty nimitystä diakonissa ja miehestä nimitystä diakoni. Nykyisin kuitenkin diakoni on henkilö, joka on opiskellut sosionomi (AMK) -tutkinnon diakonin suuntautumisvaihtoehdolla, ja diakonissa on henkilö, joka on opiskellut sairaanhoitaja (AMK) -tutkinnon diakoniatyön suuntautumisvaihtoehdolla. Diakoni ja diakonissa -nimitykset eivät ole sukupuolisidonnaisia vaan koulutussidonnaisia.
Suomessa diakonien koulutus käynnistyi vuonna 1901 Sortavalan diakonialaitoksella seurakuntapalvelija -nimisenä koulutuksena. Kyseinen, vain miehille tarkoitettu, diakonia-alan koulutus päättyi kuitenkin jo 1920-luvulla. Diakonien koulutus käynnistyi uudelleen vuonna 1953 Seurakuntaopistolla Järvenpäässä, johon otettiin opiskelijoiksi sekä miehiä että naisia. Diakoniksi ja diakonissaksi voi nykyisin opiskella Diakonia-ammattikorkeakoulussa ja Yrkeshögskolan Noviassa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaan seurakunnassa tulee olla diakonian virka (diakoni tai diakonissa). Kelpoisuutena olevan tutkinnon päättää kirkkohallitus. Virka voi olla seurakuntien yhteinen. Diakonin valitsee seurakunnan kirkkoneuvosto, seurakuntayhtymässä seurakuntaneuvosto.
Diakonin viran liturginen luonne on viime vuosina vahvistunut. Jumalanpalveluksen oppaan mukaisesti (s. 79) diakonian virkaan vihitty voi tehdä useita tehtäviä jumalanpalveluksessa. Diakonian virkaan vihityllä on myös oikeus viedä messusta ehtoollinen seurakuntalaisen kotiin ja toimittaa lyhyt ehtoollishetki sairaan ehtoollisen kaavalla (s. 102).
Ortodoksinen kirkko
Ortodoksisessa kirkossa diakoni on ensimmäinen varsinainen pappeuden aste. Pappeuden asteet ortodoksisessa kirkossa ovat:
Ortodoksisen kirkon diakonin tehtävänä on auttaa jumalanpalveluksissa piispaa tai pappia. Diakoniksi vihkimiseen tarvittava kanoninen ikä on 25 vuotta. Ennen diakoniksi vihkimistä hänet on vihitty ipodiakoniksi. Diakoni voi saada arvonimen ylidiakoni, jonka myöntää piispa. Aikaisemmin ortodoksisessa kirkossa oli myös diakonissan virka, joka monin tavoin vastasi tehtäviltään diakonia. Siitä kuuluiko diakonissa ns. alempaan papistoon lukijan, veisaajan ja ipodiakonin kanssa, vai onko kyseessä diakonin kanssa rinnastettava vihkimys, on ollut keskustelua tutkijoiden parissa. Ortodoksinen kirkko ei katso näiden olleen rinnastettavia vihkimyksiä.
Katolinen kirkko
right|thumb|200px|Roomalaiskatolinen diakoni pukeutuneena täyteen jumalanpalveluspukuun.
Mormonikirkko
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa diakoni on Aaronin pappeuden eli kirkon alemman pappeuden viroista ja kutsumuksista alhaisin. Diakoniksi voidaan kutsua jokainen kirkon miespuolinen jäsen, joka on täyttänyt kaksitoista vuotta ja joka elää evankeliumin mukaista elämää. Tämä tarkoittaa siveellistä ja puhdasta elämää, säännöllistä osallistumista kirkon jumalanpalveluksiin sekä muutenkin uskollisuutta kirkon opetukselle. Nuoren arvollisuus diakoniksi päätetään yleensä seurakunnan piispan haastattelussa.
MAP-kirkkoon aikuisiällä liittynyt mies voi saada vihkimyksen diakoniksi, mutta tämä on nykyään harvinaista. Yleensä hänet asetetaan suoraan johonkin korkeampaan pappeuden virkaan.
Oppi ja liitot, eräs MAP-kirkon pyhistä kirjoituksista, ei määrittele tarkemmin diakonien tehtäviä. Heidän tulee kuitenkin "varoittaa, selittää, kehottaa ja opettaa sekä kutsua kaikkia Kristuksen tykö" (Oppi ja liitot 20:59). Lisäksi diakonien tulee avustaa opettajia kaikessa, missä he tarvitsevat apua (Oppi ja liitot 20:57). Käytännössä diakonien velvollisuudeksi on muodostunut sakramentin eli leivän ja veden jakaminen sunnuntain sakramenttikokouksessa. He myös keräävät kuukausittaisen paastouhrin, usein käymällä vierailulla jäsenten kodeissa. Diakonit ovat ainoita pappeudenhaltijoita piispakuntaan kuuluvien lisäksi, joilla on oikeus hoitaa seurakunnan rahaliikennettä. Sakramenttikokouksissa diakoni voi myös toimia piispakunnan avustajana käytännön asioissa.
Diakonien koorumi eli pappeudenhaltijoiden ryhmä saa olla enintään kahdentoista jäsenen suuruinen (Oppi ja liitot 107:86). Tämän takia diakonien koorumeita saattaa olla suurissa seurakunnissa kaksi tai jopa kolme. Pienen koon tarkoituksena on auttaa nuorten oppimista pappeuden velvollisuuksiinsa sekä mahdollistaa heidän hengellinen kasvunsa. Pappeuskokousten aikana diakonit opiskelevat evankeliumin periaatteita tai puhuvat käytännön palvelutyöstä. Diakonien koorumia johtaa presidentti kahden neuvonantajansa kanssa.
Max Ophüls
Max Ophüls (oik. Maximillian Oppenheimer, 6. toukokuuta 1902 Saarbrücken, Saksa — 25. maaliskuuta 1957 Hampuri) oli saksalaissyntyinen elokuvaohjaaja. Hän teki urallaan muun muassa saksalaisia, ranskalaisia ja yhdysvaltalaisia elokuvia. Ranskalaisissa ja yhdysvaltalaisissa elokuvissa hänen nimenään oli Max Ophuls tai Max Opuls. thumb|Max Ophülsin hauta Ophüls aloitti ohjaajan uransa 1930-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Kirje tuntemattomalta naiselta (1948), Ristiaallokko (1949), Intohimojen karuselli (1950) ja Skandaalikuningatar (1955).
Max Ophüls kuoli sydänsairauteen vain 54-vuotiaana. Ophülsin poika, Marcel Ophüls, on dokumenttielokuvien ohjaaja.
Aimo Paapio
Aimo Veikko Paapio (7. joulukuuta 1912 Kotka – 3. syyskuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen näyttelijä, joka teki monia arvovaltaisten hahmojen sivuosia 1960- ja 1970-luvun kotimaisissa elokuvissa. Hän näytteli erilaisten johtajien, lääkärien, upseerien ja hovimestarien rooleja. Paapio teki myös joitakin sivuosia Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 59001–60000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 59001:stä ja päättyen 60000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 59001-59250
Sensible Soccer
Sensi oli monien pelaajien ja arvostelijoiden mielestä aikansa arcadepalloilua parhaimmillaan. Pelissä pikkuruiset pelaajat vipelsivät huimaa vauhtia kentällä. Sensin toteutus oli pelkistetyn realistinen ja pelin tempo nopea. Pelissä oli osittain muokattavat joukkueet, kuvakulma oli kaukaa ylhäältä kuvattu ja monet pitivät sen pelattavuutta eräänä aikansa parhaana.
Nimellä Sensible World of Soccer (SWOS) julkaistu jatko-osa lisäsi peliin rutkasti joukkueita ympäri maapalloa sekä world cupin. Monissa kehitysmaissakin löytyi joukkueet kolmosdivarista asti sekä näille liigat ja cupit. Tulevat päivitykset lisäsivät peliin vielä Euroopan lisäksi muidenkin maanosien omat ylikansalliset seuratason liigat ja turnaukset sekä muiden maanosien maiden väliset mestaruuskisat. Sensible World of Socceria pystyi pelaamaan myös rajoittuneena manageripelinä (joko ohjaten itse tai antamalla tietokoneen ohjata pelit). Tällöin pystyi ostamaan ja myymään pelaajia sekä suunnittelemaan pelaajien liikkeet kentällä sen mukaan, missä kohden kenttää pallo kulloinkin oli.
Uusin, alkuperäistä pelin henkeä mukaileva versio julkaistiin vuonna 2006 jalkapallon MM-kisojen kynnyksellä.
Pelin ensimmäisessä versiossa oli Captain Sensible -nimisen pop-artistin säveltämä (ja Richard Josephin tietokoneelle sovittama) alkumusiikki. Sensible World of Soccerissa oli "Goal Scoring Superstar Hero" -niminen Richard Josephin ja ohjelmoija Jon Haren laatima kappale, johon Josephin tyttöystävä lauloi sanat.
Peli on Wiredin mukaan yksi kymmenestä merkittävimmistä peleistä Amigalla.
Chris Burke
thumb|right|Chris Burke Christopher Joseph ”Chris” Burke (s. 26. elokuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Charles ”Corky” Thatcheria vuosina 1989–1993 televisiosarjassa Elämä voittaa (Life Goes On).
Burke syntyi Point Lookoutin kylässä New Yorkissa. Hän on vanhempiensa Frankin ja Marianin neljästä lapsesta nuorin. Hänellä on Downin oireyhtymä, ja hän valmistui Don Guanella Schoolista vuonna 1985.
Burke julkaisi vuonna 1992 muistelmateoksen A Special Kind of Hero. Hän toimii National Down Syndrome Societyn hyvän tahdon lähettiläänä ja on myös johtanut omaa yhtyettään.
Alice (Hessenin suurherttuatar)
Hessenin suurherttuatar Alice (Alice Maud Mary; 25. huhtikuuta 1843 – 14. joulukuuta 1878) oli brittiläinen prinsessa, kuningatar Viktorian kolmas lapsi ja toinen tytär. Hän oli Hessen-Darmstadtin suurherttua Ludvig IV:n ensimmäinen vaimo ja sai tämän kanssa seitsemän lasta, joista tytär Alix oli Venäjän Nikolai II:n puoliso. Prinssi Philip, Edinburghin herttua oli Alicen tyttären Victorian tyttärenpoika.
Alicella oli läheiset suhteet sisaruksiinsa ja vanhempiinsa. Sen sijaan avioliitto Hessenin herttuan kanssa ja elämä Darmstadtissa ei ollut kovin onnellista.
Vuonna 1878 useat Alicen perheen jäsenet sairastuivat kurkkumätään ja kuolivat, heidän joukossaan myös itse Alice.
Jurriën Timber
Jurriën David Norman Timber (s. 17. kesäkuuta 2001 Utrecht) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.
Timmber siirtyi Feyenoordin junioreista Ajaxiin vuonna 2014. Hän pelasi Ajaxin edustusjoukkueessa ensimmäisen Eredivisie-ottelunsa maaliskuussa 2020 Heerenveeniä vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessa 20 ottelua, joista 16 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki ensimmäisen liigamaalinsa toukokuussa 2021 kotiottelussa Emmeniä vastaan. Ajax voitti sekä liigamestaruuden että Alankomaiden cupin, ja cupissa Timber pelasi neljä ottelua, muun muassa täyden ajan puolivälierässä, välierässä ja loppuottelussa. Mestarien liigassa hän pääsi joulukuussa kentälle viime hetkiksi kotiottelussa Atalantaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi viidessä ottelussa täyden peliajan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 30 Eredivisien ottelua, yhtä vaille kaikki avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia Ajaxin voittaessa jälleen mestaruuden. Hänet valittiin Eredivisien vuoden nuoreksi pelaajaksi. Alankomaiden cupissa hän pelasi neljä ottelua mukaan lukien tappiollinen finaali. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua, joista kuusi avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän oli avauskokoonpanossa Ajaxin kaikissa 34 Eredivisien ottelussa, ja teki kaksi maalia. Hän oli avauskokoonpanossa myös Ajaxin kaikissa kuudessa Mestarien liigan ja molemmissa Eurooppa-liigan otteluissa. Alankomaiden cupissa hän pelasi neljä ottelua, myös tappiollisen finaalin.
Timber siirtyi Englannin Valioliigan Arenaliin 40 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023. Hän voitti heti FA Community Shieldin.
Timber on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2018. Hän teki loppuottelussa Italiaa vastaan ensimmäisen joukkueensa kahdesta varsinaisen peliajan maalista ja onnistui myös mestaruuden ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa kolmantena laukojana.
Timber pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021 ystävyysotteluissa Skotlantia ja Georgiaa vastaan. Hänet valittiin Alankomaiden kesän 2021 EM-kisamiehistöön. Hän pelasi EM-lopputurnauksen alkulohkossa ensimmäisen ottelun Ukrainaa vastaan avauskokoonpanossa ja kolmannesta ottelusta Pohjois-Makedoniaa vastaan toisen puoliajan. Neljännesvälieräottelussa Tšekkiä vastaan hän pelasi viimeiset yhdeksän minuuttia. MM-kilpailuissa 2022 hän oli ensimmäisen ottelun vaihdossa mutta pelasi lopuissa neljässä ottelussa täyden peliajan. Hän on elokuun 2023 puoliväliin mennessä pelannut kaikkiaan 15 A-maaottelua, joissa hän on 13 kertaa ollut avauskokoonpanossa.
Cupra Formentor
Cupra Formentor on SEATin Cupra-osaston vuodesta 2020 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Se on ensimmäinen täysin uusi malli, jota markkinoidaan omaksi urheilullisten autojen merkiksi eriytetyn Cupra-nimen alla.
Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Formentor sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Klassinen musiikki
Klassinen musiikki voi tarkoittaa
Lore (Star Trek)
Lore oli androidi televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi. Lore on täysin identtinen ulkonäöltään "veljensä" Datan kanssa ja samoin kuin Dataa, myös Lorea esitti näyttelijä Brent Spiner.
Jaksossa "Datalore" Data löysi Loren vuonna 2364 ja tohtori Beverly Crusher ryhmänsä kanssa kokosi hänet. Pian kuitenkin Loren mielenhäiriöt nousivat pintaan. Hän kytki Datan pois päältä ja esiintyen veljenään Lore yritti ottaa Enterprisen haltuunsa. Hänet kuitenkin sädetettiin avaruuteen ennen kuin hän ehti tappaa ketään.
Jaksossa "Descent" Loresta oli tullut Borgryhmän johtaja ja hän onnistui houkuttelemaan Datan puolelleen taistelemaan Liittoa vastaan. Borgit kuitenkin syrjäyttivät Loren ja tämä yritti paeta. Data kuitenkin seurasi häntä ja joutui ampumaan Lorea itsepuolustukseksi. Sen jälkeen Data sammutti hänet ja otti veljeltään tunnesirun. Tarkkaa tietoa Loren myöhemmistä vaiheista ei ole.
Aiheesta muualla
en:List of minor recurring characters in Star Trek: The Next Generation
Glaronísi (Korintinlahti)
Glaronísi on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Alkyonidiensaariin ja sijaitsee Korintinlahden itäosassa. Saaren pinta-ala on noin 0,1 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Glaronísi kuuluu Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.
Glaronísi on Alkyonidiensaarten neljästä saaresta kolmanneksi suurin. Sen itäpuolella sijaitsee saariryhmän suurin saari Zoodóchos Pigí, pohjoispuolella Daskalió ja länsipuolella Prasonísi.
Sukupuolen määrittäminen
Sukupuolen määrittämisellä tarkoitetaan vastasyntyneen lapsen sukupuolen päättelemistä kehon ulkoisten tuntomerkkien, yleensä sukuelinten perusteella. Biologiassa ratkaiseva erottelu sukupuolten välillä tehdään sukusolun perusteella, eli onko sukusolu munasolu vai siittiösolu. Munasolut sisältävät muodostuvalle alkiolle välttämätöntä ravintoa ja entsyymejä, kun taas siittiösolu vain kantaa isän perimän ja käynnistää alkionmuodostumisen.
Sukupuolta ei voida aina määrittää genitaalien muodon perusteella (kts. intersukupuolisuus), ja anatominen sukupuoli voi olla myös ristiriidassa henkilön oman kokemuksen kanssa (kts. transsukupuolisuus). Vauvojen sukuelimiä muokataan usein myös kirurgisesti vastaamaan toista sukupuolta, mutta monet kansalaisjärjestöt ja esimerkiksi YK on tuominnut nämä toimenpiteet.
Joissain maissa on otettu käyttöön miehen ja naisen rinnalle kolmannen sukupuolen määritelmä.
Sargo-luokka
Sargo-luokka oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka, jonka muodostaneet kymmenen sukellusvenettä laskettiin vesille 1938-1939. Ne olivat ensimmäisiä Yhdysvaltain sukellusveneitä, jotka osallistuivat toiseen maailmansotaan Japanin hyökättyä Pearl Harborin laivastotukikohtaan 7. joulukuuta 1941.
Luokan sukellusvene USS Swordfish oli ensimmäinen japanilaisen laivan upottanut Yhdysvaltain laivaston alus toisessa maailmansodassa. Yhteensä Sargo-luokan sukellusveneet upottivat 73 alusta mukaan lukien yhden japanilaisen sukellusveneen. USS Sailfish upotti 3. joulukuuta 1943 keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus Chūyōn, joka kuljetti kahtakymmentäyhtä pelastettua USS Sculpinin miehistön jäsentä, joista vain yksi selvisi hengissä. USS Sculpin oli 1939 avustanut haaksirikkoutunutta USS Squaluksen, joka myöhemmin nostettiin ja nimettiin uudelleen USS Sailfishiksi.
Raul Meireles
Raul José Trindade Meireles (s. 17. maaliskuuta 1983 Porto, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Fenerbahçea. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Maajoukkueura
Portugalin maajoukkueessa Meireles on pelannut 76 ottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki 2008 EM-kisojen lohkovaiheen ensimmäisen kierroksen ottelussa Turkkia vastaan.
Saavutukset
Porto
Chelsea
Fenerbahçe
Portugalin maajoukkue
Bolivia
Bolivian monikansainen valtio eli Bolivia (, aimaraksi Wuliwya) on sisämaavaltio Etelä-Amerikassa. Sen rajanaapurit ovat pohjoisessa ja idässä Brasilia, etelässä Paraguay, Argentiina ja Chile ja lännessä Peru. Amazonin valuma-alueella sijaitsevan Bolivian kasvi- ja eläinlajisto on maailman runsaimpia.
Vajaan kymmenen miljoonan asukkaan ja vajaan 1,1 miljoonan neliökilometrin kokoinen Bolivia on väkiluvultaan kahdeksanneksi suurin ja pinta-alaltaan viidenneksi suurin eteläamerikkalainen maa. Bolivia on saanut nimensä venezuelalaisen vallankumousjohtaja Simón Bolívarin mukaan. Maan itsenäisyyden ajan historiaa ovat sävyttäneet parisataa vallankaappausta. Monet presidentinvaalit ovat päättyneet siten, että armeija on syrjäyttänyt voittajan.
Nykyään Bolivia on yksi Latinalaisen Amerikan nopeimmin kasvavista talouksista, ja sen kasvu on keskimäärin viisi prosenttia vuodessa.
Maantiede
thumb|left|Bolivian kartta. left|thumb|Flamingoja Laguna Coloradalla. left|thumb|[[Salar de Uyuni.]] left|thumb|Bolivian kansallispuistojen sijainnit. Bolivia on sisämaavaltio keskisessä Etelä-Amerikassa. Sen rajanaapureita ovat Brasilia, Paraguay, Argentiina, Chile ja Peru. Bolivian pinta-ala on 1 098 581 neliökilometriä eli se on kooltaan noin kolme kertaa Suomen kokoinen. Bolivia on vuoristoinen maa, ja se voidaan jakaa kolmeen maantieteelliseen alueeseen: Länsiosan Andit ja kuivat ylängöt, keskiosan subtrooppiset laaksot ja idän trooppinen alanko, jota peittää Amazonin sademetsä.
Bolivian länsiosassa sijaitsee maailman toiseksi laajin ylätasanko Altiplano, joka ulottuu myös Perun eteläosiin. Sen länsipuolella Chilen vastaisella rajalla on Andeihin kuuluva Cordillera Occidental, jossa on useita tulivuoria ja valtion korkein kohta, 6 542 metriä korkea Nevado Sajama. Altiplanon itäpuolella on puolestaan Cordillera Oriental. Altiplano on muodostunut pääosin tuulen ja veden kasaamista aineesta, jota on tullut ympäröiviltä vuorilta. Altiplanolla ovat myös Titicaca- ja Poopójärvet.
Andit madaltuu jyrkästi vuoriston itäpuolella kohti itäisiä tasankoja. Tätä jyrkkien sademetsärinteiden aluetta kutsutaan nimellä Yungas. Tästä pohjoiseen ja itään alueet kuuluvat Amazonin altaaseen, missä on alluviaalitasankoja, suoalueita, jokilaaksoja, savannia ja trooppista sademetsää. Aivan eteläisin osa Boliviasta kuuluu Gran Chacon tasankoalueeseen.
Bolivian vesistöt kuuluvat kolmeen merkittävään järjestelmään. Maan luoteis-, pohjois- ja koillisosan joet ovat Amazonin sivujokia. Pilcomayon–Paraguayn vesistöön kuuluvat puolestaan etelä- ja kaakkoisosien joet. Lännessä puolestaan on Titicaca- ja Poopójärvien sisäinen valuma-alue. Maassa on noin 14 000 kilometriä purjehduskelpoisia jokia. Maan tärkeimmät vesiväylät ovat Beni, Chapare, Desaguadero, Guaporé (tunnetaan Boliviassa nimellä Río Iténez), Mamoré, Paraguay ja Pilcomayo.
Ilmasto
Bolivian ilmastoerot johtuvat maan suurista korkeuseroista. Andeilla, maan länsiosassa, vallitsee tyypillinen trooppisen ylänköalueen ilmasto. Sateet ovat vähäisiä ja ajoittuvat joulu- ja maaliskuun välille. Lämpötilat pysyvät melko samoina kuukausittain, kun taas päivittäiset lämpötilat vaihtelevat paljon öiden ollessa varsinkin kuivan talvikauden aikaan erityisen viileitä. Eräissä osissa vuotuinen sademäärä jää alle 250 millimetrin. Andien itäpuolen tasangolla ilmasto on kuumempi ja sateisempi. Sadetta saadaan 1 000–1 500 millimetriä vuodessa. Harvinainen talviajan ilmiö on polaari-ilman purkaus Antarktikselta näille tasangoille. Silloin lämpötila saattaa pudota tilapäisesti lähelle nollaa. Amazon tulvii maan koillisosassa sadekauden aikaan, jolloin kuivuus lisääntyy maan tasankoalueilla.
Luonto ja luonnonsuojelu
Bolivian monipuolisten maastonmuotojen ja suurten alueellisten ilmastoerojen vuoksi maassa on suuri määrä erilaisia kasvillisuusvyöhykkeitä, joihin kuuluvilla alueilla elää paljon erilaisia eläinlajeja. Neljän kilometrin yläpuolella kasvaa maailman suurimmaksi varpukasviksi kutsuttu neljämetrinen Polylepis-sukuun kuuluva Polylepis rugulosa. La Pazin lähellä kasvaa puija, joka kukkii vasta noin 80–150 vuoden ikäisenä. Azorella compacta, joka muistuttaa kivien pintaan tarttunutta vaahtoa, kasvaa yli kolmen kilometrin korkeudessa. Öljypitoisen pihkansa takia kasvia on käytetty polttoaineena Altiplano-ylängön kylissä. Hieman alempana metsä on vielä harvinaista, mutta alueella kasvaa erilaisia kaktuslajeja, piikikkäitä pensaita sekä tuotua eukalyptusta. Altiplanon ylätasangolla elää esimerkiksi laamoja, alpakoita, vikunjoita sekä viskatsoja. Amazonin valuma-alueella, jolla Bolivia osittain sijaitsee, elää maailman runsain kirjo erilaisia kasvi- ja eläinlajeja.
Bolivian kansallispuistot ja muut suojelualueet peittävät 18 miljoonaa hehtaaria (180 000 km²) eli 17 prosenttia maan pinta-alasta. Sajaman kansallispuistoon maan kaakkoisosassa Chilen rajalla kuuluu Bolivian korkein vuorenhuippu. Siellä elää vikunja- ja laamalaumoja sekä flamingoja. Alueella on myös geysireitä sekä kuumia lähteitä. Niitä esiintyy myös lähellä Salar de Uyunin suola-aavikkoa sijaitsevalla Eduardo Avaroan suojelualueella, jonka tunnetuimmat flamingojärvet ovat Laguna Colorada ja Laguna Verde. Apolobamban suojelualueella, joka sijaitsee La Pazista luoteeseen Perun rajalla, on arvioitu elävän 1 500 kasvilajia ja 300 eläinlajia, joihin kuuluvat andienkondori ja silmälasikarhu. Vielä enemmän kasvilajeja tavataan Carrascon kansallispuistossa, joka ulottuu Andien reuna-alueella trooppisesta sademetsästä ylärinteiden pilvimetsään. 1,5 miljoonan hehtaarin alueella elää yli 5 000 kasvilajia, 700 lintulajia ja monia muita eläimiä, kuten silmälasikarhuja, apinoita ja jaguaareja. Amazonin sademetsässä, kuten Madidin kansallispuistossa, elää kymmenen apinalajia, jaguaareja, puumia, isomuurahaiskarhuja, anakondia, kaimaaneita ja lukuisia kalalajeja.
Varhaishistoria ja siirtomaa-aika
Boliviassa on pitkään ollut hyvin edistyneitä kulttuureita, joista merkittävin oli 1200-luvun tienoilla ruoantuotannon romahtamisen vuoksi hävinnyt Tiwanaku-kulttuuri. 1400-luvulla Inkojen imperiumi valtasi alueen. Inkat eivät kuitenkaan saaneet valtaansa maan itäosan paimentolaisia, vaan ainoastaan maanviljelijäheimot. Siksi he joutuivat rakentamaan alueelle useita rajalinnoituksia. Espanjalaiset liittivät Bolivian Perun varakuningaskuntaan 1500-luvun alkupuoliskolla ja sittemmin La Platan varakuningaskuntaan. Bolivialaiset hopeakaivokset tuottivat suuren osan Espanjan imperiumin vauraudesta. Cerro Rico -vuoren juurella sijaitseva Potosí tuotti suurimman osan Espanjan hopeasta ja kasvoi vuosiksi läntisen pallonpuoliskon suurimmaksi kaupungiksi.
Andien keskinen alue Boliviassa oli 1500-luvulta 1700-luvulle Espanjan valtakunnan rikkaimpia ja tiheimmin asuttuja alueita. Kaivoksiin saatiin intiaanityöntekijöitä niin sanotun mitajärjestelmän kautta. Potosíssa oli 1600-luvun puolivälissä noin 160 000 asukasta eli kaupunki oli samaa suuruusluokkaa kuin Euroopan suurimmat kaupungit. Kun keskeisempien kaivosten varannot oli käytetty loppuun 1700-luvun viimeisellä neljänneksellä, alue alkoi köyhtyä.
Boliviassa alkoi 1770-luvun lopulla syntyä kapinaa siirtomaavaltaa vastaan. Merkittävin intiaanikapinoista oli Túpac Amaru II:n johtama. Sen tavoitteena oli perustaa inkavaltakunta uudestaan. Chuquisaca ja La Paz olivat puolestaan 1800-luvun alussa ensimmäiset kapinoineet espanjalaiskaupungit.
Itsenäistyminen, sotia ja aluemenetyksiä
Espanjalainen hallinto alueella heikkeni Napoleonin sotien aikaan 1800-luvun alussa. Bolivian itsenäisyystaistelu alkoi vuonna 1809 ja kesti vuoteen 1825, jolloin Bolivia onnistui irrottautumaan Espanjasta venezuelalaisen vapaustaistelija Simón Bolívarin ansiosta, jonka mukaan maa myös nimettiin.
Itsenäistyminen ei kuitenkaan tuonut vakautta, ja noin 60 vuoden ajan lyhytikäiset hallitukset ja vallankaappaukset seurasivat toistaan. Bolivian johdossa oli vuoron perään usea sotilasjohtaja, caudillo. Taloudessa se menetti asemansa uudemmille Etelä-Amerikan keskittymille, joiden talous perustui lihan ja viljan tuotantoon. Bolivia ei sen sijaan pystynyt tuottamaan tarpeeksi ruokaa edes omalle kansalleen. Valtion tärkein tulonlähde oli intiaanityöläisten suora verottaminen.
Bolivian rannikkoalueella oli merkittäviä nitraattivaroja, mutta niitä hyödynsivät pääosin perulaiset, chileläiset, pohjoisamerikkalaiset ja brittiläiset yhtiöt. Näiden tuotteiden verottamisesta syttyi vuonna 1879 myös Tyynenmeren sota. Sen aikana Chile valtasi koko Bolivian rannikon Antofagastasta pohjoiseen. Hopean maailmanlaajuinen hinnannousu 1800-luvun lopulla toi kuitenkin Boliviaan hyvinvointia ja poliittista vakautta. Tina korvasi lopulta hopean maan tärkeimpänä vientituotteena 1900-luvun alussa.
Bolivia sopi 1900-luvun alussa kaksi aluekiistaansa. Se tunnusti vuonna 1904 solmitussa rauhansopimuksessa rannikkoalueensa menettämisen. Brasilialle se myi puolestaan kumituotannosta tunnetun Acren, jonka kapina-aikeita Brasilia oli aiemmin tukenut. Molemmat sopimukset toivat Boliviaan rahaa, jonka avulla se pystyi aloittamaan laajan rautatiehankkeen, jonka ansiosta maan keskeisimmät kaupungit yhdistettiin toisiinsa rautatiellä.
Kun 1930-luvun lama iski pahasti Bolivian kaivostuloihin, presidentti Daniel Salamanca Urey yritti manipuloida inflaatioastetta. Se aiheutti maassa sisäisiä kiistoja, ja lopulta Salamanca sytytti sodan Paraguayn kanssa pitkään jatkuneen rajakiistan turvin. Vuosina 1932–1935 käydyssä Chacon sodassa Bolivia menetti Paraguaylle kolme neljäsosaa Gran Chacon tasankoalueesta. Chacon sodasta vuoteen 1952 Bolivian sisäistä politiikkaa kiristivät keskenään kilpailevat ideologiat sekä uusien ryhmien vaatimukset.
Vallankumous 1952
Chacon sodan tappion aiheuttaman tyytymättömyyden vuoksi vuonna 1952 vasemmistolainen kansallinen vallankumouksen liike (MNR) johti kansallista vallankumousta, joka syöksi vallasta entisen oligarkian. Víctor Paz Estenssoro palasi maanpaosta presidentiksi. Tuolloin maassa laajennettiin äänioikeus myös naisille ja alkuperäisväestölle, parannettiin alkuperäisväestön koulutusta, tehtiin maauudistus ja kansallistettiin kaivokset.
Sotilasvallasta siviilihallintoon
Varapresidentti René Barrientos ja asevoimien komentaja Alfredo Ovando syöksivät MNR:n vallasta vuoden 1964 sotilasvallankaappauksessa. Barrientosin kuoltua vuonna 1969 valtaa pitivät heikot hallitukset. Vuonna 1971 vallankaappaus syrjäytti kenraali Juan Torresin ja nosti valtaan eversti Hugo Banzerin. Banzer hallitsi vuosina 1971–1978. Hänen valtakaudellaan Bolivian talous kasvoi, mutta ihmisoikeusloukkaukset vähensivät hänen suosiotaan. Heinäkuun 1980 kaappauksessa valtaa nousi kenraali Luis García Meza Tejada. Hänen hallintonsa tunnettiin ihmisoikeusrikkomuksista, huumekaupasta ja talouden huonosta hoidosta. Se kaadettiin vallankaappauksessa elokuussa 1981. Sekava poliittinen tilanne ratkaistiin kutsumalla vuonna 1982 kokoon Tejadan hajottama kongressi, joka valitsi presidentiksi Hernán Siles Zuazon.
Siles toimi presidenttinä vuosina 1982–1985. Kireän poliittisen tilanteen vuoksi hän järjesti vaalit vuoden etuajassa. Banzer sai eniten ääniä, mutta ei enemmistöä, joten kongressi valitsi presidentiksi Víctor Paz Estenssoron. Vuonna 1989 Banzer jäi kolmanneksi ja antoi tukensa vasemmiston Jaime Paz Zamoralle. Vasemmiston ja oikeiston yllätysliitto esti ennakkosuosikki Gonzalo Sánchez de Lozadan valinnan. Vuonna 1993 presidentiksi valittiin Sánchez de Lozada, joka ryhtyi voimakkaisiin taloudellisiin ja sosiaalisiin muutoksiin.
Vuoden 1997 vaaleissa ei syntynyt selvää tulosta, ja Banzer sai vuorostaan vasemmiston tuen ja tuli valituksi presidentiksi 71-vuotiaana. Hän erosi kuitenkin ennen kautensa päättymistä vuonna 2001 terveyssyistä, ja varapresidentti Jorge Quiroga istui kauden loppuun. Sánchez de Lozada palasi presidentiksi vuoden 2002 vaaleissa. Hänet kuitenkin painostettiin eroon mellakoinnein ja lakoin lokakuussa 2003 niin sanotussa kaasusodassa.
Moralesin aika 2006–2019
thumb|[[Evo Morales]] Ensimmäinen alkuperäisväestöä edustava presidentti Evo Morales astui virkaan tammikuussa 2006. Presidentiksi noustuaan Morales ajoi läpi perustuslain muutoksen. Prosessi kesti lähes kaksi vuotta, sillä oppositio vastusti sekä lain sisältöä että sen säätämisjärjestystä. Puhkesi verisiä mellakoita.