cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giorgi Kinkladze
Manchester City
Kauden loputtua Manchester City putosi Valioliigasta 1. divisioonaan synnyttäen siirtospekulaatioita, jotka yhdistivät Kinkladzen useisiin seuroihin, kuten Barcelonaan, Liverpooliin ja Celticiin. Hän oli kuitenkin päättänyt jäädä Manchesteriin, jossa hänet valittiin "kauden pelaajaksi 1995–1996". Kaudella 1996–1997 Manchesterin vakaus heikkeni entisestään, ja joukkueella oli kauden aikana viisi eri valmentajaa. Kun Keith Curle oli siirtynyt Wolverhamptoniin, Kinkladzesta tuli joukkueen päärangaistuspotkunantaja. Hän myös antoi lukuisia vapaapotkuja mukaan lukien ottelussa Swindon Townia vastaan 30 metristä laukaistun potkun, jota englantilainen Manchester Evening News kuvaili "ohjukseksi". 1. divisioonassa Kinkladzea vartioi toistuvasti kaksi tai jopa kolme pelaajaa. Useat joukkueet pyrkivät pysäyttämään hänet taklaamalla erittäin kovaa, mistä saatiin hyvä esimerkki ottelussa Crystal Palacea vastaan, kun hänet jouduttiin kantamaan paareilla pois kentältä David Hopkinin taklauksen jälkeen. Manchester sijoittui lopulta selvästi nousijasijojen ulkopuolelle, joten spekulaatiot Kinkladzen ympärillä alkoivat taas. Kauden viimeisessä ottelussa joukkueen kannattajat kampanjoivat hänen pitämisekseen joukkueen riveissä, vaikka georgialainen ei edes pelannut loukkaantumisensa vuoksi. Puoliajalla pistetaululla esitettiin kannattajien kustantama mainos, jossa vaadittiin Kinkladzen pelaamista seuran paidassa seuraavalla kaudellakin. Hänet nimettiin jälleen kauden pelaajaksi seurassa, ja kuukautta myöhemmin hänen ilmoitettiin allekirjoittaneen kolmivuotisen sopimuksen Cityn kanssa. Hän käytti saamansa rahat Ferrarin ostoon – hankinta herätti tyrmistystä seuran johdossa, jonka pelot muuttuivat todeksi lokakuussa 1998, kun hän rysäytti autollaan päin moottoritien siltarakenteita Manchesterissa. Turman takia hän joutui jättämään kaksi ottelua väliin ja hänelle laitettiin 30 tikkiä.
Ajax
Kauden 1997–1998 viimeisten kuukausien aikana käydyt siirtoneuvottelut johtivat Kinkladzen siirtoon alankomaalaiseen AFC Ajaxiin viiden miljoonan punnan siirtosummalla. Sopimus ei kuitenkaan täyttänyt aivan täysin odotuksia, sillä alun perin Jari Litmasen odotettiin siirtyvän FC Barcelonaan. Tämä kuitenkin toteutui vasta vuotta myöhemmin, joten Kinkladze joutui pelaamaan itselleen vieraalla paikalla vasemmalla laidalla. Hän debytoi Ajaxissa 2–0 kotivoittoon päättyneessä ottelussa Willem Tilburgia vastaan 23. elokuuta 1998. Kokonaisuudessaan Ajaxin alkukausi oli heikko, joten seurajohto päätti erottaa valmentaja Morten Olsenin. Hänen tilalleen tuli Jan Wouters, jonka kanssa erimielisyyksiin joutunut Kinkladze pudotettiin kokoonpanosta tehden tilaa Richard Knopperille. "Olisin voinut olla Maradona eikä hän olisi vaihtanut pelitapaa tehdäkseen tilaa minulle", Kinkladze muistelee myöhemmin. "En ollut pelaamassa jalkapalloa ja se teki elämästäni helvettiä." Hän alkoi välittömästi etsiä seuroja, ja useat englantilaisseurat kiinnostuivatkin hänestä, mutta pelaamattomuudesta kärsineen pelaajan palkkaaminen olisi ollut suuri riski. Hän oli jopa menettänyt pelipaikkansa maajoukkueessa. Loukkaantumisten täyttämän ja muutenkin erittäin epäonnistuneen kauden aikana Kinkladze esiintyi vain 12 kertaa Ajaxin paidassa.
Kinkladzelle ei edes jaettu pelinumeroa toiselle kaudelleen Amsterdamissa, ja hän harjoitteli reservijoukkueen mukana. Syyskuussa 1999 Kinkladze aloitti siirtoneuvottelut Sheffield Unitedin kanssa, mutta siirto ei toteutunut. Kaksi kuukautta myöhemmin hän siirtyi lainasopimuksella Derby Countyyn.
Derby County
Kun Kinkladze kirjoitti sopimuksen Derby Countyn kanssa hän ei pelannut vakituisesti maajoukkueessa eikä näin ollen saanut automaattisesti työlupaa. Hänelle kuitenkin annettiin tästä erivapaus johtuen hänen aikaisemmasta urastaan Englannissa. Hänen uudet joukkuekaverinsa muistivat hänen peliesityksensä Manchester Cityssä ja jopa pelkäsivät koskea häneen ensimmäisten harjoitusten aikana. Hänen debyyttiottelunsa Derbyssä oli ottelu Arsenalia vastaan 28. marraskuuta 1999. Ensimmäisen maalinsa hän teki Wimbledonia vastaan 4. maaliskuuta 2000. Wimbledon-ottelun jälkeen Kinkladze valitti joukkueen suorasta taktiikasta, joten hän pyysi puoliajalla valmentajaa muuttamaan taktiikkaa ja antamaan hänelle oikeuden pitää enemmän palloa, jotta hyökkäyksiä saataisiin luotua enemmän. Kauden lopuksi Derby hankki Kinkladzen pelaajaoikeudet itselleen kolmella miljoonalla punnalla, mikä oli seuran ennätys vuoteen 2007 saakka.
Kinkladze ei päässyt osallistumaan kauden 2000–2001 avaukseen tyräleikkauksen takia tuottaen pettymyksen valmentaja Jim Smithille, joka oli odottanut hänestä joukkueen uutta johtohahmoa. Hän palasi pelikentille vaihtopelaajana ottelussa Middlesbrough'ta vastaan 6. syyskuuta 2000. Kun Derby oli 3–0 tappiolla hänet vaihdettiin kentällä yhtä aikaa Malcom Christien kanssa. Kaksikko oli suuressa roolissa, kun Derby nousi 3–3 tasapeliin. Neljän seuraavan kuukauden aikana Kinkladze oli joskus aloitusmiehistössä ja silloin tällöin vaihdossa vaihdellen Stefano Eranion kanssa, kunnes Kinkladze loukkasi nivusensa ja joutui jättämään pelikentät kahdeksi kuukaudeksi. Kauden aikana Kinkladze "näytti vain vähän siitä loistosta, jota hänet oli ostettu tuottamaan" ja brittiläinen sanomalehti The Guardian nimitti hänet Derbyn kauden suurimmaksi pettymykseksi. Ottelu Leeds Unitedia vastaan myöhään syyskuussa oli Kinkladzen ainoita onnistumisia. Hän tuli vaihtopelaajana kentälle 15 minuuttia ennen loppua ja tasoitti pelin soolomaalilla harhauttaen kaksi puolustajaa ja sijoittaen pallon vasemmalla jalallaan maaliin. Derby rimpuili koko kauden välttäen kuitenkin putoamisen. Kinkladze jäi seuraan pelikyvyttömyytensä ja siten vakavien tarjousten puutteen vuoksi. Noihin aikoihin hän meni naimisiin manchesterilaisen Louise Tain kanssa. Taista tuli Kinkladzen tapaan ortodoksisen kirkon jäsen. Hänet kastettiin Tbilisissä ja hän sai uuden nimen Mariam. Heidän ensimmäinen lapsensa, poika nimeltä Saba, syntyi lokakuussa 2001.
Kinkladzen jalkapallokausi 2001–2002 alkoi samankaltaisesti kuin edellinen kausi. Jim Smith erosi Derbyn managerin asemastaan lokakuussa 2001, joten Kinkladze, hänen suosikkinsa, pettyi raskaasti. Uudeksi valmentajaksi nimitettiin Colin Todd, joka päätti muuttaa joukkueen pelityyliä. Hän ei suosinut samoja pelaajia kuin Smith, joten Toddin valmentajuuskauden kahden ensimmäisen kuukauden aikana Kinkladze pääsi vain kerran vaihdosta kentälle. Mahdollisuuksien puutteeseen turhautunut Kinkladze teki erikoisen tempun käyttäessään lakimiestään järjestämään tapaamisen Toddin kanssa. He keskustelivat Kinkladzen jättämisestä joukkueen ulkopuolelle. Todd kertoi, että Kinkladze voisi jättää seuran, mikäli hän olisi tyytymätön tilaansa. Kinkladzen managerin mukaan Manchester City ja espanjalaiset Valencia, Mallorca ja Málaga olivat kiinnostuneet Kinkladzen palveluksista. Kuitenkin Todd erotettiin joulukuussa 2001 Derbyn ollessa toiseksi viimeisenä Valioliigassa, ja John Gregorysta tuli uusi valmentaja. Kinkladze jäi seuraan ja pääsi pelaamaan ensimmäistä kertaa kauden aikana vakituisesti Valioliigaa. Seura oli 35 miljoonaa puntaa velkaa ja aloitti kauden lopussa säästöohjelman, jolla pyrittiin vähentämään vuosittaisia palkkamenoja 17 miljoonalla punnalla. Derbyn toiminta pakotti poistamaan joukkueen kovapalkkaisemmat pelaajat, siispä myös Kinkladzelle kerrottiin, ettei hän tule pelaamaan tulevaisuudessa seurassa. Kinkladze ei kuitenkaan suostunut lähtemään, koska hänellä oli sopimus vuoden 2003 kesään asti Derbyssä. Hän myös hylkäsi Turkin mestari Galatasarayn tarjouksen.
Kun seura yritti purkaa Kinkladzen sopimusta, hän harjoitteli reservijoukkueen mukana 29. elokuuta saakka, menettäen viisi ensimmäistä Derbyn sarjaottelua 1. divisioonassa. Hän oli jälleen edustusjoukkueessa kahden tappiollisen ottelun jälkeen tullessaan kentälle vaihdosta ottelussa Stoke Cityä vastaan 31. elokuuta. Hänen panoksensa muodostui tärkeäksi, sillä hän oli rakentamassa molempia Derbyn maaleja, jotka toivat joukkueen 2–2 tasatilanteeseen. Tämän jälkeen hän oli poissa lukuisista otteluista loukkaantumisten takia. Lokakuussa 2002 Georgian maajoukkuevalmentaja Aleksandre Tšivadze jätti yllättäen Kinkladzen ja joukkueen kapteenin Giorgi Nemsadzen Venäjän kohdanneesta joukkueesta pois aiheuttaen sekaannusta joukkueessa. Molemmat palasivat aloituskokoonpanoon vuoden 2004 EM-kilpailujen karsinnassa ottelussa Irlantia vastaan. Tammikuusta 2003 lähtien Derby ei maksanut taloudellisista ongelmistaan johtuen Kinkladzelle palkkaa kolmeen kuukauteen. Hän aikoi lopettaa pelaamisen, mutta kuitenkin hänen agenttinsa kertoi Hampurin SV:n ja uudelleen Galatasarayn olevan kiinnostuneita hänen palkkaamisestaan. Kinkladze pääsi kauden toisella puolikkaalla pelaamaan enemmän, ja joukkueen kannattajat valitsivatkin hänet vuoden pelaajaksi. Derby sijoittui kauden lopuksi alempaan keskikastiin ja se joutui entisestään karsimaan kuluja, sillä Valioliiga ei enää maksanut televisiotuloistaan saamistaan tuloista osuuksia Derbylle. Kinkladzelle tarjottiin yhden vuoden sopimusta, mutta vain yhden kolmasosan palkalla siitä, mitä hän oli aikaisemmin tienannut. Kinkladze päätti olla ottamatta tarjousta vastaan, sillä hän halusi enemmän menestyvään seuraan, jossa olisi ollut mahdollisuus voittaa jotain. Hänellä olikin keskusteluja Liverpoolin kanssa toukokuussa 2003. Kun sopimusneuvottelut Derbyn kanssa eivät saavuttaneet molempia osapuolia tyydyttävää ratkaisua, Kinkladze päätti lähteä seurasta.
Kinkladzella ei ollut seuraa kesällä 2003, joten hän harjoitteli Portsmouthin joukkueessa, jonka valmennusryhmään kuului hänen entinen valmentajansa Jim Smith. Kinkladze myös pelasi yhden harjoitusottelun, mutta Portsmouth ei ollut halukas palkkaamaan häntä joukkueeseensa. Hän kävi näytillä skotlantilaisissa Dundeessa ja Celticissä sekä myöhemmin Leedsissä, mutta mikään niistä ei jättänyt tarjousta hänestä. Hänen täytyi harjoitella yksin, joten hän menetti jälleen maajoukkuepaikkansa, jälleen ennen ottelua Venäjää vastaan. Joulukuussa 2003 hän kävi viikon testijaksolla kreikkalaisessa Panathinaikoksessa. Koejakson jälkeen seura päätti, ettei se palkkaa häntä. Kuusi kuukautta myöhemmin hän ja FK Šinnik Jaroslavl kävivät epäonnistuneita sopimusneuvotteluja.
Rubin Kazan
Kinkladzen sopimuksesta päästiin yhteisymmärrykseen 26. elokuuta. Hänen sopimuksensa kesto oli kauden loppuun saakka. Rubin-debyyttinsä Kinkladze teki seuraavana päivänä pelatessaan koko ottelun FK Rostovia vastaan. Ottelu oli menestyksellinen, sillä hänen antamansa kulmapotkustaan syntyi ottelun ainoa maali Vitālijs Astafjevsin puskemana. Hänellä oli vähemmän merkittäviä esityksiä seuraavassa kahdessa ottelussa, joissa hänet vaihdettiin kentältä pois. Rubinin seuraava ottelu oli Terekistä otettu 5–1 vierasvoitto, jossa Kinkladzella oli vahva rooli tehdessään kaksi maalia ja syöttäessään toiset kaksi. Seuraavana vastassa oli Tom Tomsk kotiottelussa, jossa Kinkladze tyri rangaistuspotkun ottelun loppuvaiheessa, ja ottelu jäi tasatilanteeseen 0–0. Ottelun jälkeen Berdyjev valitteli huonoa rangaistuspotkun antajan valintaansa.
Berdyjevin usko Kinkladzen taitoihin ei kuitenkaan horjunut ja hän antoi pelinrakentajalle paikan avauskokoonpanossa, mikä tuotti hyviä tuloksia. Kinkladze onnistui jättämään sopeutumisvaikeudet taakseen ja antoi tärkeän panoksen joukkueelle pelatessaan pelinrakentajana ja siirtäen palloa puolustuksesta kohti hyökkääjiä. Hän oli yksi Rubinin kolmesta hyökkäävästä keskikenttäpelaajasta käytettäessä 4–2–3–1-pelisysteemiä. Kinkladzen saapuminen toi lisää vaihtelua joukkueen hyökkäyspeliin ja oli ristiriidassa Berdyjevin suosiman mitättömän näköisen taktiikan kanssa. Neljässä peräkkäisessä ottelussa hän syötti kussakin maalin,   joista tärkein oli FK Zenit Pietaria vastaan ottelussa, joka ratkaisi paikan UEFA Cupiin. Hänet kutsuttiin jälleen maajoukkueeseen ystävyysotteluihin Bulgariaa ja Jordaniaa vastaan. Kuitenkin lihaksen revähtämisen takia hän joutui jättämään kyseiset ottelut ja Rubinin viimeisen sarjaottelun väliin. Kauden 2005 aikana hän Kazanissa teki kaksi maalia ja syötti seitsemän yhdeksässä ottelussa.
Rubin aikaili jatkosopimustarjouksen jättämistä Kinkladzelle, mikä johti siihen, että Anorthosis yritti saada hänet takaisin Kyprokselle, mutta Kinkladze hylkäsi tarjouksen, koska hän toivoi saavansa jatkaa Rubinissa. Myöhään joulukuussa Rubin tiedotti haluavansa pitää hänet, mutta sopimusneuvottelut viivästyivät perhesyistä johtuen. Tammikuussa 2006 vahvistettiin yksivuotinen sopimus. Uudelle kaudelle valmentaja Berdyjev aikoi vaihtaa 4–3–3 -pelitapaan ja käyttää ja jatkaa Kinkladzen peluutusta merkittävässä roolissa
Pettymyksellisen kauden jälkeen Rubin päätti olla jatkamatta hänen sopimustaan. Tammikuussa 2007 hän ja Anorthosis Famagusta keskustelivat siirrosta, mutta se ei kuitenkaan toteutunut joidenkin venäläislehtien siirtoilmoitusartikkeleista huolimatta. Kun Kinkladzen entistä maajoukkuetoveria Malkhaz Asatiania haastateltiin 31. elokuuta 2007, hän kertoi, että Kinkladze on lopettanut uransa ja asettautunut Moskovaan.
Pelityyli
Giorgi Kinkladzen roolina oli pelata pelinrakentajana keskikentällä, yleensä hieman hyökkäävämpänä kuin muu keskikenttä. Tämän pelipaikan pelaajan tärkein tehtävä on rakentaa uusia maalipaikkoja. Pallonkäsittelytaito nimettiin usein Kinkladzen parhaimpien ominaisuuksien joukkoon. Pallonkäsittelykykynsä ansiosta hän onnistui harhauttamaan vastustajan pelaajia ja tekemään komeita maaleja, mistä hyvä esimerkki on "kuukauden maali" Southamptonia vastaan. Erikoistilanteet olivat toinen hänen vahvuutensa; hän antoi säännöllisesti vapaa- ja kulmapotkuja. Hän myös laukoi rangaistuspotkuja, joista syntyi seitsemän hänen Manchester City -maaleistaan. Hän kuitenkin jätti rangaistuspotkut muiden hoidettavaksi kahden peräkkäisen epäonnistumisen jälkeen kaudella 1997–1998.
Kinkladzen heikoin osa-alue oli puolustukseen liittyvät ominaisuudet. Häntä ei tunnettu taklaamistaidoistaan aiheuttaen joskus turhautuneisuutta valmentajilleen. Vastahakoisuus taklaamiseen ja yrityksen puute olivat Joe Roylen syitä poistaa hänet Manchester Citystä.
Toisinaan Kinkladze pelasi toisena hyökkääjänä. Tässä roolissa hänet nähtiin Frank Clarkin ensimmäisten kuukausien aikana Manchester Cityssä ja pelatessaan Fabrizio Ravanellin kanssa Derby Countyssä. Vaikka hän oli vasenjalkainen, hän ei esiintynyt edukseen pelatessaan vasempana laitalinkkinä ja yleisö ilmaisikin tyytymättömyytensä hänen peluuttamisestaan kyseisellä pelipaikalla.
Maajoukkue
(Huomio: numero kauttamerkin jälkeen kuvaa Georgian maajoukkueen pelaamia otteluita kyseisen vuoden aikana)
Kaitlin Cooper
Kaitlin Cooper on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa O.C.. Hahmoa ovat näytelleet Shailene Woodley (1. tuotantokausi) ja Willa Holland (kaudet 3 ja 4). Ensimmäisellä kaudella häntä nähtiin kuudessa jaksossa, minkä jälkeen hahmo kirjoitettiin ulos sarjasta. Hänet kuitenkin palautettiin sarjaan kolmannella tuotantokaudella, jolloin esittäjäksi vaihtui Willa Holland.
Kaitlin Cooper on päähenkilö Marissa Cooperin sisko. Hänen äitinsä Julie lähettää hänet sisäoppilaitokseen, jossa Kaitlin viettää lähes kaksi vuotta eikä häntä nähdä tänä aikana sarjassa. Sarjan kolmannella kaudella Kaitlin palaa talviloman ajaksi kotiinsa Orange Countyyn. Marissan poikaystävä Ryan Atwood saa selville, että Kaitlin on varastanut rahaa raskaana olevalle ystävälleen. Yhdessä tämän ystävän kanssa Kaitlin palaa kouluunsa.
Neljännellä kaudella Kaitlin palaa jälleen Orange Countyyn ja on äitinsä Julien apuna sisarensa Marissan kuoleman jälkeen. Kaitlin suostuu Luke Wardin pikkuveljien mukaan hankkimaan väärennettyjä henkilöpapereita ja ystävystyy myös Taylor Townsendin kanssa. Sen lisäksi Kaitlin kiristää isäpuoltaan, Neil Robertsia, sillä hän saa tietää Neilin suhteesta tämän entiseen vaimoon.
Predestinaatio
Predestinaatio eli ennaltamäärääminen on uskonsisältö, jonka mukaan jumalat tai muut voimat määräävät ihmisen kohtalon. Kristillisessä teologiassa ennaltamääräämisopin kehitti Augustinus. Hänen mukaansa kristinuskon Jumala valitsee toiset ihmiset pelastukseen ja toiset kadotukseen. Augustinuksen lisäksi kristinuskon historian merkkihenkilöistä predestinaatio-oppia on puolustanut ainakin Jean Calvin, ja predestinaatio-oppia esiintyy edelleen kalvinismissa, mutta kalvinistit kiistelevät keskenään sen tarkasta sisällöstä. Luterilainen kirkko ei ole omaksunut Augustinuksen niin kutsuttua kaksinkertaista predestinaatio-oppia, jonka mukaan Jumala on edeltä käsin määrännyt osan ihmisistä pelastukseen ja osan kadotukseen.
Kirkkoisät
Kirkkoisistä Augustinus oli predestinaation merkittävin kannattaja. Sen sijaan esimerkiksi Johannes Damaskolainen vastustaa predestinaatio-oppia teoksessaan Ortodoksisen uskon tarkka esitys:
Luterilainen kirkko
Luterilaisen kirkon oppiin kuuluu ennalta määräytyminen niin kuin se esitetään Yksimielisyyden ohjeessa, joka luterilaisen kirkon mukaan lukeutuu luterilaisiin tunnustuskirjoihin. Se määrää predestinaatiosta seuraavaa:
Islam
Koska islamissa Jumala määrää kaikesta, ihmisen kohtalo on ennalta määrätty. Sitä kuvastaa muslimien suosima lausahdus ”Inshallah” (jos Jumala tahtoo). Ilmaisu tulee Koraanista, joka lausuu: ”Älä sano mistään ’teen sen huomenna’ lisäämättä: ’Jos Jumala niin tahtoo’.” (Koraani 8: 24). Asiaan liittyvät samat filosofiset ongelmat kuin kristinuskossa. Niihin kuuluu teodikea-ongelma eli kysymys siitä, miksi Jumala kaikkivaltiaana sallii pahan. Vastaava ongelma on kysymys kohtalosta. Jos Jumala määrää kaikesta, miten ihminen voi olla vastuussa omasta pelastuksestaan? Kristinuskossa kysymykseen on esitetty erilaisia vastauksia. Islamissa ratkaisu on painottunut fatalismiin, ja usko kohtaloon on yksi islamin uskonkappaleista. Islamilainen fatalismi on lännessä usein ollut arvostelun kohteena. Winston Churchill nimitti sitä ”pelottavaksi fatalistiseksi apatiaksi”.
Katisten kartano
Katisten kartanon historia ulottuu 1200-luvulle. 1630-luvulla muodostettiin kolmesta Mäskälän kylän talosta Katisten ratsutila, josta puolestaan syntyi 1800-luvun alkupuolella Kantolan säterin kanssa yhdistämällä Katisten kartano.
Kartanon nykyinen punatiilinen päärakennus on vuodelta 1862. Sen rakennutti kauppias Johan Fredrik Lönnholtz, joka oli hankkinut kartanon omistukseensa 1856. Uusgoottilaisen rakennuksen suunnitteli todennäköisesti lääninarkkitehti Carl Albert Edelfelt, joskin mahdolliseksi suunnittelijaksi on mainittu myös lääninkonduktööri Alfred Caween. Kartanon vanha puinen päärakennus on rakennettu useammassa vaiheessa ja se on osaksi peräisin 1700-luvun jälkipuoliskolta. Talon nykyinen empireasu on 1800-luvun alkupuolelta. Tiilikoristeinen harmaakivinen viljamakasiini on ilmeisesti 1800-luvun keskivaiheilta, ja kokonaisuuteen liittyvät myös talli ja navetta 1920-luvulta. Rakennuksia ympäröivä englantilaistyyppinen puisto on samanikäinen kuin päärakennus. Katisten kartanon maisemakokonaisuuteen liittyy lisäksi Katumajärven länsirantaa seuraileva vanha maantie, jonka varrella on säilynyt yksi kartanon muonamiehenmökeistä. Myös entinen Kruununmylly järven itäpuolella on kuulunut kartanon omistuksiin 1700-luvulta. Kartanon rakennuskanta on suojeltu rakennussuojelulailla 1990.
Lähteet
60.99583°N, 24.49889°W
Smoke (Mortal Kombat)
Smoken elämäkerta
Smoke oikealta nimeltään Tomas Vrbada toimi alkuun ninjamurhaajana kiinalaisessa Lin Kuei-klaanissa. Hän oli nuoremman Sub-Zeron ystävä ja liittolainen ja lähti tämän kanssa Outworldiin tappamaan Shang Tsungia. He eivät kuitenkaan onnistuneet ja palatessaan saivat tietää, että Lin Kuei oli päättänyt muuttaa kaikki klaaninsa parhaimmat kyborgeiksi, minkä olivat tehneet jo Sektorille ja Cyraxille. Smoke ja Sub-Zero eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä ja pakenivat. Sub-Zero onnistuikin paeta, mutta Smoke jäi kiinni ja hänet muutettiin kyborgiksi.
Lin Kuei myös ohjelmoi hänet jahtaamaan entistä ystäväänsä. Yhdessä Sub-Zeron kanssa he kuitenkin saivat selville, että hänen sielunsa oli vielä tallella paeten ohjelmointiaan. Hän auttoikin Sub-Zeroa voittamaan Cyraxin ja Sektorin, mutta joutui Shao Kahnin joukkojen kaappaamaksi ja lopulta hänet vangittiin Kahnin linnan vankityrmään.
Melkein vuosikymmen myöhemmin, Noob Saibot, eli vanhempi Sub-Zero, löysi hänet. Hän ohjelmoi Smoken tottelemaan ainoastaan häntä ja sai pikkuveljensä parhaasta ystävästä liittolaisensa.
Myöhemmin Smoke esiintyi Noobin kanssa hyökäten Lin Kuei -temppeliin. Ilmeni myös, että Smokella on kyky muuttaa ihmiset varjosotureiksi, pimeäksi muodoksi omasta itsestään. Temppelillä Smoke taisteli myös Tavenia vastaan, mutta hävisi teleportaten kertomaan Noobille uudesta käänteestä. On tullut ilmi että Shang Tsung voisi olla Smoken kadonnut isän isä. Smoke osallistui myöhemmin Armagddonin taisteluun, missä hän taisteli Nitaraa vastaan. Smoke myöhemmin sai taistelussa surmansa. Smoken vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen, jolloin hänen ruumiinsa nanobotit muuttuivat eläviksi ja muuttivat Edenian harmaaksi materiaaliksi, joka oli osa Smokea.
Vuoden 2011 Mortal Kombat -pelissä Smoke yhdessä nuoremman Sub-Zeron kanssa yritti selvittää vanhemman Sub-Zeron eli Bi-Hanin sijainnin matkatessaan Outworldissa. Myöhemmin Smoke kohtasi Kitanan ja kukisti hänet taistelussa. Myöhemmin Smoke kohtasi Kanon ja kukisti tämän taistelussa. Smoke tämän jälkeen kukisti taistelussa Reptilen ja Shang Tsungin, joka muutti itsensä Sub-Zeroksi taistelun aikana. Myöhemmin Raiden muuttaa tulevaisuutta estämällä Smoken muuttamisen kyborgiksi pelastamalla tämän Sektorilta ja kyborgeilta, jotka yrittivät vangita Smoken. Turnauksessa Smoke kauhukseen näkee kuinka nuorempi Sub-Zero vangitaan ja muutetaan kyborgiksi. Smoke liittyi tämän jälkeen Earthrealmin puolustajiin. Myöhemmin Smoke kohtasi Kitanan uudelleen ja Kitana onnistui kukistamaan Smoken taistelussa. Myöhemmin Smoke joutui taistelemaan Jadea vastaan erehdyttyään luulemaan häntä viholliseksi, mutta Jade kukisti Smoken taistelussa. Myöhemmin Raiden mainitsi Smoken hävinneen turnauksessa tuntemattomalle vastustajalle Ermacin kukistettua Johnny Cagen. Myöhemmin Kabalin kukistettua Cyber Sub-Zeron, Smoke ilmestyi paikalle ja ehdotti Kabalille Cyber Sub-Zeron viemistä uudelleenohjelmoitavaksi, mihin Kabal suostui ja he veivät Cyber Sub-Zeron Jaxin luo, joka uudelleenohjelmoi Cyber Sub-Zeron hyväksi. Myöhemmin Sindel tappaa Smoken katkaisemalla tämän niskat. Quan Chi herätti myöhemmin Smoken henkiin ja langennut Smoke nähtiin Netherealmissa Quan Chin orjana. Pelissä Smoken lopetuksessa paljastui, että Smoke siepattiin Prahassa hänen ollessa lapsi hämärän kultin toimesta, joka yritti uhrata hänet demonille. Näin Smoke sai voimansa hallita savua ja muuttua savumaiseksi olennoksi tappaen sieppaajansa. Tämän jälkeen Smoke menetti muistinsa ja vartuttuaan liittyi Lin Kuei-klaaniin ottaen itselleen nimen Smoke.
Mortal Kombat X -pelissä langennut Smoke nähtiin Netherealmin hyökkäysjoukoissa. Smoke kohtasi Johnny Cagen ja kertoi tälle uudeksi nimekseen Enenra. Smoke taisteli Johnny Cagea vastaan häviten taistelun. Myöhemmin Smoke taisteli Raidenia vastaan Sky Templella, mutta Raiden kukisti hänet. Myöhemmin Smoke oli läsnä Kung Laon kerrottua Kitanalle löytäneensä Raidenin käyttämän portaalin. Smoke avusti heitä portaalin suojan tuhoamisessa, mutta Takeda ja Jacqui kukistivat hänet. Myöhemmin Shinnokin kukistuttua Smoke palasi Netherealmiin muiden kanssa. Smoke teki pienen cameoroolin Mortal Kombat 11 -pelissä esiintyen kryptassa Shang Tsungin saarella.
Smoken kyborgimuoto esiintyi lyhyesti Mortal Kombat: Annihilation -elokuvassa, jossa Liu Kang ja Kitana kukistivat hänet nuoremman Sub-Zeron avulla.
Personnages de Mortal Kombat
Belinda Carlisle
Belinda Jo Carlisle (alk. Kurczeski ; s. 17. elokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan sekä The Go-Go’s -yhtyeen laulusolistina sekä soolouraltaan. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Heaven Is a Place on Earth”, "Leave A Light On", ”I Get Weak”, "La Luna", ”Mad About You” ja ”Circle in the Sand”.
Hawker Tempest
Suunnittelu
Hawker Tempestin suunnittelu aloitettiin vuonna 1941 Hawkerin tehtaalla Hawker Typhoonin pohjalta. Tavoitteena oli luoda konetyyppi, joka soveltuisi torjuntahävittäjäksi, eli tehtävään jonka täyttämisessä Typhoon oli epäonnistunut. Tärkein uudistus oli uusi ohuempi ja kevyempi laminaariprofiilinen ja elliptinen siipi. Ohuempaan siipeen mahtui vähemmän polttoainetta joten runkoa jatkettiin siirtämällä moottoria 51 cm eteenpäin ja vapautuneeseen tilaan sijoitettiin polttoainesäiliö. Koneeseen tehtiin myös muita pienempiä muutoksia. Konetyypille aiottiin alun perin antaa nimeksi Typhoon II, mutta edelliseen malliin verrattuna huomattavien muutosten vuoksi koneen nimeksi tuli Tempest. Koneeseen aiottiin myös asentaa uusi Sabre IV -moottori ja siirtää nokan alla ollut jäähdytin siipien tyviin, mutta uuden moottorin kanssa oli ongelmia ja koneen saamiseksi nopeasti tuotantoon koneissa säilytettiin vanha Sabre II -moottori nokan alla olevine jäähdyttimineen.
Palveluskäyttö
Typhoonin tavoin Tempest oli kookas ja raskas hävittäjä, mutta osoittautui mainioksi koneeksi toimittaessa matalalla. Siipiin oli Normandian maihinnousun ajaksi maalattu useimpien muiden konetyyppien tavoin mustavalkoiset tunnistusraidat (invasion stripes), jottei liittoutuneiden ilmatorjunta erehtyisi luuleman omia koneita vihollisiksi. Raidat jäivät kuitenkin siipiin sodan loppuun asti. Saksalaisten ilmatoiminnan jatkuvasti heiketessä liittoutuneiden lentokentillä ei ollut tarvetta huolelliseen naamiointiin.
Raketeilla, pommeilla ja neljällä 20-millisellä Hispano-tykillä varustettu Tempest aiheutti raskaita menetyksiä akselivaltojen maavoimille. "Falaisen motissa" Typhoonit ja Tempestit tuhosivat saksalaisia eliittijoukkoja, jotka hyökkäsivät ilman ilmasuojaa Hitlerin määrättyä henkilökohtaisesti ne ajamaan liittoutuneet takaisin mereen Normandiassa. Nämä saksalaiset joukko-osastot tuhoutuivat melkein täysin, ja ne vedettiin Hollantiin uudelleenvarustelua varten. Supermarine Spitfire -ässä Johnnie Johnson kuvailee hävitystä kuljettuaan alueen läpi.
Lampinen (Kangasala)
Lampinen on Pirkanmaalla Kangasalla  sijaitseva metsälampi.
Hawker Tempest
Palveluskäyttö
Tempest pärjäsi matalalla myös ilmataisteluissa, mutta erityisen paljon se tuhosi saksalaisten lentokoneita lentokentille iskiessään. Usein Tempestien hyökkäykset tulivat varoittamatta, sillä pilotit lensivät uskaliaasti tutkakatveessa. RAF:ssa sodan aikana palvellut ranskalainen hävittäjä-ässä Pierre Clostermann saavutti Tempestillä useita ilmavoittoja, joukossa muutama Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjä. Tempest olikin ensimmäinen konetyyppi, joka pudotti Me 262:n.
Lampinen (Kangasala)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Lampi on saareton ja autio. Sen lähelle tulee metsäautotie Kangasalan suunnalta.
Hawker Tempest
Palveluskäyttö
Katso myös: Hawker Sea Fury
Lampinen (Kangasala)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,7 metriä mpy. Siihen laskee Pikku-Salmuksesta sen ja Iso-Salmuksen yhteinen laskuoja. Lampisesta laskee Kivinenoja Nelijärveen, josta vedet päätyvät lopuksi Roineeseen.
Les Paul
thumb|Lester William Polsfuss|alt= thumb|Les Paul vuonna 2008.|alt= Lester William Polsfuss, taiteilijanimeltään Les Paul (9. kesäkuuta 1915 Waukesha, Wisconsin – 13. elokuuta 2009 White Plains, New York) oli kitaristi ja lauluntekijä. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan yhtenä tärkeimmistä nykyaikaisen sähkökitaran ja äänitystekniikan kehittäjistä.
Hawker Typhoon
Hawker Typhoon oli toisen maailmansodan aikainen Hawker Aviationin vuonna 1940 kehittämä, Hurricanen seuraajaksi tarkoitettu torjuntahävittäjä. Moottorin suorituskyky korkealla ei ollut riittävän hyvä aiottuun tehtävään, mutta erinomainen suorituskyky matalalla, toiminta-aika ja voimakas aseistus johtivat tyypin käyttöön maahyökkäys- ja maavoimien tukitehtävissä.
Taustaa
Hawker -yhtiön pääsuunnittelija Sydney Camm luonnosteli 1937 Hurricanelle seuraajaa ennakoiden Ilmailuministeriön huomaavan pian tarpeen suunnitella seuraaja torjuntahävittäjäksi. Ministeriö julkaisi spesifikaation F.18/37. Siinä määriteltiin torjuntahävittäjä, joka käyttäisi uutta Napier Sabre tai Rolls Royce Vulture -moottoria. Ne olivat 24-sylinterisiä, aiotulta teholtaan noin 2 000:n hevosvoiman moottoreita. Aseistuksena olisi 12 konekivääriä. Hawker valmisti kaksi 1938 tilattua prototyyppiä kummallekin moottorille. Vulture-prototyypin ensimmäinen lento oli lokakuussa 1939, Sabre -version helmikuussa 1940.
Les Paul
Les Paul oli yksi umpirunkoisen kitaran kehittämisen pioneereista. Hän keksi, että äänen kiertoalttius vähentyi ratkaisevasti eliminoimalla akustinen kaikukoppa suurin piirtein samaan aikaan kuin Leo Fender teki saman havainnon. Hän kehitti kitaran, joka koostui höylätystä kakkosneloslaudasta, johon oli kiinnitetty kaula, talla ja sähköosat.
Hawker Typhoon
Taustaa
Vulture-moottoria käyttävä sai nimen Tornado ja Sabre -moottorinen nimen Typhoon. Molemmat moottorit kärsivät ongelmista, mutta Napier -yhtiöllä oli parempi mahdollisuus kehittää Sabre-moottori luotettavammaksi. Rolls-Roycen paine kehittää ja tuottaa yhä tehokkaampia Rolls-Royce Merlin -versioita ei mahdollistanut Vulturen vastaavaa kehitystyötä, joka lopetettiinkin vuonna 1941. Tämä johti kokeiluihin muilla moottoreilla, mikä vaikutti myöhemmin Hawker Tempestin kehitystyöhön.
Les Paul
Les Paul oli myös uranuurtaja moniraitaäänityksen ja useiden kaikuefektien kehittäjänä. Hän keksi mm. "Selsync" (Selective Synchronization) menetelmän, jolla haitallinen aikaero valmiin musiikin ja äänitettävän osuuden suorittamisessa vältetään, kun toisto- ja äänityspäät ovat fyysisesti erilliset. Menetelmässä moniraitainen äänityspää voidaan kytkeä halutulta osin toistopääksi, jolloin aikaero katoaa.
Hawker Typhoon
Kehitystyö, palvelukseen
pienoiskuva|Hawker Typhoon Mk IB Toukokuussa 1940 prototyypin koelennolla sattui täpärä tilanne rungon pettäessä. Koneesta kehitettiin kaksi versiota, Mk 1 A aseistettuna 12:lla konekiväärilla sekä Mk 1 B jossa oli neljä 20 mm:n tykkiä. B -version ensilento oli 3. toukokuuta 1941. Ensimmäinen varsinainen tuotantokone oli Mk 1 A, ja se lensi toukokuun 27. päivänä 1941. Koneen päätuotantoyhtiö oli Gloster Hawkerin keskittyessä tuottamaan Hurricanea sodan yleistilanteen vuoksi. Ensimmäisenä koneita sai 56. laivue syyskuussa 1941. Palveluskäytössä paljastui osaksi vakavia lastentauteja, jotka johtivat onnettomuuksiin. Lisäksi useat Glosterin koelentäjät saivat surmansa onnettomuuksissa. Tämä osoitti, etteivät ongelmat johtuneet palveluskäytön oloista, ja tyypin poistamista palveluksesta ehdotettiin. Hawkerin tutkimuksissa syyksi osoittautui metallin väsyminen, mikä johti pyrstön irtoamiseen kokonaisuudessaan. Rakennetta vahvistettiin rungon ympäri metalliliuskoilla, jotka näkyivät pyrstön edessä. Muita ongelmia olivat epävakaus suurilla nopeuksilla, pakokaasujen vuotaminen ohjaamoon ja moottorin epäluotettavuus. Kone saatiin luotettavammaksi vuoden 1942 loppuun mennessä, mutta ongelmia ei täysin saatu ratkaistuksi tyypin palvelusaikana.
Les Paul
Hän oli koko aikuisikänsä kiinnitettynä Gibsonin kitaratehtaan kehitysosastoon. Les Paulin kehittämä kitara (Gibson Les Paul), joka siis kantaa myös kehittäjänsä nimeä, on tunnetuimpia sähkökitaramalleja maailmassa. Sen runkomalliin perustuvia kitaroita ovat tuottaneet useat kitaranvalmistajat kuten Gibson, Epiphone, ESP ja Tokai Gakki.
Les Paul esiintyi viikoittain vielä 94 vuoden iässä New Yorkissa, Broadwayllä sijaitsevalla Iridium Jazz Clubilla, vaikka nivelreuma oli jäykistänyt kaksi sormea hänen vasemmasta kädestään. Hän soitti Gibson Les Paulia, jossa on vibrakampi ja hänen itsensä käämittämät mikrofonit.
Les Paul oli Steve Millerin (Steve Miller Band) kummisetä. Hän opetti Millerille perussoinnut tämän ollessa 5-vuotias.
Hawker Typhoon
Torjuntahävittäjästä maataistelukoneeksi
pienoiskuva|Hawker Typhoonia aseistetaan raketeilla keväällä 1944. Typhoonin suorituskyky korkealla oli pettymys, ja myös nousunopeus oli toivottua heikompi. Sen sijaan erityisesti nopeus matalalla oli erinomainen. Pierre Clostermann mainitsee kirjassaan Suuri sirkus, että huolimatta kahdesta 500 kilon (todellisuudessa 450 kg:n) pommista siipien alla Typhoon oli vaakalennossa niin nopea, että saattavien Spitfire V D -koneiden oli vaikea pysyä matkassa.
Typhoonilla oli merkittävä asema maihinnousun tukemisessa sekä edelleen joukkojen tukemisessa niiden murtautuessa ja edetessä rannikolta Saksaan. Tähän aikaan Typhooneja oli palveluksessa suurin määrä, 26 laivuetta.
Typhoon oli hankala käsitellä. Sen maaominaisuudet olivat epävakaat, ja osin kookkaasta Napier-moottorista johtuvasta painosta seurasi suurehko minimilentonopeus ja edelleen vaativa laskeutuminen. Nämä ominaisuudet aiheuttivat lukuisia onnettomuuksia. Typhoonin Napier Sabre -luisti­venttiili­moottori oli oikukas ja saattoi epäonnistuneen käynnistysyrityksen jälkeen leimahtaa tuleen. Perimmäinen syy tähän oli alun perin iskutilavuudeltaan pienempään Rolls-Royce Merlin -moottoriin suunniteltu panoksesta voimansa saanut Coffman-käynnistyslaite, jonka teho ei varsinkaan kylmänä aina riittänyt kunnolla pyörittämään moottoria puristusvaiheen yli. Tästä seurasi seoksen syttyminen imusarjassa ja palavan polttoaineseoksen leviäminen edelleen.
Hawker Typhoonia valmistettiin 3 330 kappaletta, joista Gloster teki 3 310. Pääversio oli Mk I B. Taktista tiedustelua varten tehtiin pieni määrä nimellä FR. Mk 1 B. Yksi kone varustettiin tutkalla yöhävittäjäksi vuonna 1941. Tyypin tuotanto päättyi 1944.
Koneen suorituskyvyn parantamiseksi torjuntahävittäjänä sekä suurten nopeuksien epävakauden ratkaisemiseksi alettiin kokeilla ohutta siipeä. Nämä kokeilut johtivat Hawker Tempestin kehittämiseen.
Eniten ilmavoittoja Typhoonilla saavutti everstiluutnantti (Wing Commander) J. R. Baldwin, 15 kpl.
Izidoro Kosiński
Izidoro Kosiński (1. huhtikuuta 1932 – 15. syyskuuta 2017) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 21. joulukuuta 1957 ja nimitettiin Três Lagoasin hiippakunnan piispaksi 8. toukokuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat Pedro Antônio Marchetti Fedalto ja Ladislau Biernaski.
Kosiński toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 7. tammikuuta 2009.
SLM
SLM voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Wien
Wien [] on Itävallan pääkaupunki sekä yksi Itävallan osavaltioista. Se sijaitsee Tonavan rannalla, vain 60 kilometrin päässä Itävallan itäisestä rajasta, lähellä Tšekkiä, Unkaria ja Slovakiaa. Runsaalla 1,7 miljoonalla asukkaallaan (metropolialueella 2,4 milj.) se on Itävallan suurin kaupunki, kuten se on myös Itävallan kulttuurin, talouden sekä politiikan keskus.
Sijainti ja maastonmuodot
Wien sijaitsee Itävallan koilliskulmassa, Alppien ja Karpaattien välissä Tonavan varrella. Pääosa kaupungista on joen virtaussuuntaan nähden oikealla eli lounaispuolella.
Tonava kulkee Wienin itäosien poikki kanavoidussa uomassa muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Sen itäpuolella kulkee kanava, Neue Donau, jonka pitkä ja kapea keinotekoinen saari, Donauinsel, erottaa Tonavasta. Joen alkuperäinen uoma sijaitsee kuitenkin samalla suunnalla vielä kauempana Wienin keskustasta, Floridsdorfin ja Donaustadtin alueella, ja on padottu Alte Donau -nimiseksi tekojärveksi. Kaupungin keskusta sijaitsee Tonavan kapeamman sivuhaaran, Donaukanalin varrella, pääasiassa sen länsipuolella. Donaukanaliin laskee myös Alpeilta alkava Tonavan sivujoki Wien.
Wienin kaupunginosista Floridsdorf ja Donaustadt sijaitsevat Tonavan itäpuolella. Leopoldstadtin ja Brigittenaun kaupunginosat, joista ensin mainitussa on myös Praterin huvipuisto, sijaitsevat Donaukanalin ja varsinaisen Tonavan väliin jäävällä saarella. Muut kaupunginosat ovat Donaukanalin länsipuolella.
Wien ja Slovakian pääkaupunki Bratislava ovat vain noin 60 kilometrin päässä toisistaan. Mitkään muut Euroopan pääkaupungit eivät ole niin lähellä toisiaan (jos kaupunkivaltioita ei lasketa).
Ilmasto
Wienerwaldin kukkulat suojaavat Wienin ilmastoa Alppien vaikutukselta.
Vuoden kuuminta aikaa on heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on noin 25,5 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella joulukuusta helmikuuhun, kylmimmillään tammikuussa -2 astetta. Sadetta saadaan varsin tasaisesti ympäri vuoden, talvella 40–50 mm kuussa, kesällä 60–70 mm kuussa.
Historia
thumb|left|270px|Wien 1858. Vanhaakaupunkia ympäröi yhä kaupunginmuuri suojavyöhykkeineen. thumb|270px|Wien noin vuonna 1493. thumb|270px|[[Wienin raatihuone]]
Roomalaisaika
Noin vuonna 50 eaa. roomalaiset perustivat sotilasleirin Tonavan rannalle, nykyisen Wienin vanhankaupungin alueelle. Leiriä kutsuttiin nimellä Vindobona, aluetta aiemmin asuttaneen kelttiläisen vinid-heimon mukaan. Vindobonan leiri kuului linnoitusketjuun, joka oli Rooman valtakunnan etuvartio germaanisia heimoja vastaan. Keisari Trajanus rakennutti 100-luvulla jaa. Vindobonasta huomattavan rajalinnoituksen. Vuonna 180 keisari Marcus Aurelius kuoli Vindobonassa kesken germaaneja vastaan käydyn sotaretken. Kansainvaelluksen aika merkitsi Rooman valtakunnan vetäytymistä alueelta, ja vuonna 433 Rooma luopui virallisesti Vindobonasta. Vindobona säilyi kuitenkin asutuskeskuksena roomalaisten lähdettyäkin.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan aika
Vuonna 976 Babenberg-suku sai Itävallan maakreiviyden, ja tätä on perinteisesti pidetty Itävallan valtion syntynä. Babenbergit asettuivat 1154 hoveineen Wieniin, joka oli Itävallan ja Unkarin välinen rajakaupunki ja tärkeä kauppapaikka. Seuraavana vuonna suku kohotettiin herttuan arvoon ja Wienistä tuli Itävallan herttuakunnan pääkaupunki. Babenbergien aika merkitsi kukoistusta Wienille: se sai 1221 täydet kaupunkioikeudet ja kasvoi yhdeksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tärkeimmistä kauppakaupungeista. Babenbergit rakennuttivat kaupungille puolustusmuurit sekä aloittivat Stephansdomin rakennustyöt. 1278 Babenbergien maat päätyivät Habsburgeille, jotka hallitsivat Itävaltaa yhtäjaksoisesti seuraavat kuusi ja puoli sataa vuotta, ja Wienistä tuli Habsburg-dynastian hovikaupunki. Vuodesta 1452 Wien oli myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan pääkaupunki, kun keisarin valtaistuin siirtyi pysyvästi Habsburgeille.
Vuonna 1529 Kaakkois-Eurooppaa vallanneet turkkilaiset sotajoukot piirittivät Wieniä sulttaani Soleiman I Suuren johdolla. Wienin puolustajat onnistuivat karkottamaan hyökkääjän porteiltaan, vaikka heillä oli alivoima ja vaikka Babenbergien aikaiset kaupunginmuurit hädin tuskin kestivät hyökkäystä. Seuraavan vuosisadan aikana kaupunki ympäröitiin vahvalla linnoitusketjulla. Uudet muurit osoittivat voimansa, kun turkkilaiset hyökkäsivät uudelleen 1683: Wien puolusti itseään menestyksekkäästi kaksi kuukautta, kunnes apuun tulleet puolalaiset sotajoukot ajoivat turkkilaiset pois osana suurta Turkin sotaa.
Itävallan keisarikunnan aika
Napoleon valtasi Wienin 1805 ja lakkautti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan. Rooman keisari Frans II vaihtoi arvonimensä Itävallan keisari Frans I:ksi ja Wien muuttui Itävallan keisarikunnan pääkaupungiksi. Napoleonin hävittyä Waterloon taistelun kaupungissa pidettiin vuonna 1815 Wienin kongressi, jossa päätettiin Euroopan rajoista.
1800-luku oli Wienille voimakkaan kasvun aikaa. Kaupunki teollistui ja sai rautatieyhteydet, ja sinne virtasi asukkaita kaikista Itävallan keisarikunnan kolkista. Vuosien 1850 ja 1890 suurissa alueliitoksissa Wieniin liitettiin virallisesti vanhojen kaupunginmuurien ulkopuolelle kasvaneet esikaupungit. Keisari Frans Joosefin 1857 antaman määräyksen jälkeen kaupunginmuuri purettiin ja sen leveä suojavyöhyke otettiin rakennuskäyttöön. Muurien paikalle rakennettiin kehäkatu Ringstraße, jota reunustavat puistot sekä muhkeat julkiset rakennukset (parlamenttitalo, yliopisto, raatihuone, ooppera, museoita). Mahtipontinen Ringstraße, pariisilaisten esikuvien mukainen bulevardi, luotiin kuvastamaan Itävalta-Unkarin valtakunnan ja sen Habsburg-keisarien mahtia. Sen rakennukset edustavat 1800-luvun kertaustyylejä, uusklassismia, uusgotiikkaa ja uusrenessanssia, joita kutsutaan Wienissä yksinkertaisesti ”Ringstraße-tyyliksi”. Myös kaupunkia muutaman kilometrin verran ulompana sijainnut linnoitusketju Linienwall purettiin ja sen paikalle rakennettiin kaupungin keskiosia kiertävä Gürtelstraße. Tätä kiivaan rakentamisen aikaa kaupungin historiassa kutsutaan nimellä Gründerzeit. Väkiluku ylitti miljoonan 1870 ja nousi 1910 mennessä kahteen miljoonaan.
Wienistä kehittyi merkittävä kansainvälinen tieteen, taiteen ja politiikan keskus, jonne saavuttiin ympäri Euroopan antamaan ja vastaanottamaan vaikutteita. Wienissä kehittyneet ajatukset ja suhteet ravisuttivat koko Euroopan historiaa. Esimerkiksi vuonna 1913 Hitler, Trotsky, Tito ja Stalin asuivat kaikki Wienissä.
Itävallan tasavallan aika
Vuonna 1918 Itävalta-Unkarin keisarikunta hajosi ja Wienistä tuli Itävallan tasavallan pääkaupunki. Ylikansoittunutta Wieniä kutsuttiin Itävallan ”vesipääksi” (Wasserkopf), koska kaupunki oli suhteettoman suuri uuteen tynkä-Itävaltaan nähden. Vuodet 1919–1934 olivat ”punaisen Wienin” aikaa. Tuolloin kaupunkia hallitsivat sosiaalidemokraatit, jotka pyrkivät parantamaan Wienin työläisten elinolosuhteita vahvan sosialistisella yhteiskuntapolitiikalla. Punaisen Wienin näkyvin saavutus olivat kaupungin rakennuttamat valtavat työläisten asuinkorttelit.
Vuonna 1934 Engelbert Dollfussin austrofasistit kaappasivat vallan lyhyen sisällissodan jälkeen ja vasemmiston toiminta kiellettiin. Natsien liitettyä Itävallan Saksaan Wienistä oli tarkoitus tehdä yksi maailman suurimmista kaupungeista ja siihen liitettiin ympäröiviä alueita. Toisessa maailmansodassa Wien vaurioitui pommituksissa ja taisteluissa, mutta pääsi vähällä moniin muihin saksalaisiin kaupunkeihin verrattuna. Wien jaettiin 1945 Berliinin tavoin miehitysvyöhykkeisiin Neuvostoliiton, Yhdysvaltain, Britannian ja Ranskan kesken. Miehitysjoukot poistuivat 1955 Itävallan valtiosopimuksen solmimisen jälkeen. Vuonna 1954 alueliitokset purettiin ja kaupungin pinta-ala supistui kolmannekseen.
Tunnettuja wieniläisiä
Wien oli 1700–1800-luvuilla Euroopan suurimpia kulttuurin ja taiteen keskuksia. Kuuluisia Wienissä vaikuttaneita henkilöitä ovat muun muassa psykoanalyysin isä Sigmund Freud, säveltäjät Wolfgang Amadeus Mozart, Joseph Haydn, Ludwig van Beethoven, Franz Schubert, Johannes Brahms, Gustav Mahler, Alban Berg, Arnold Schönberg sekä Johann Strauss vanhempi, nuorempi ja Antonio Vivaldi, joka kuoli Wienissä, sekä filosofit Karl Popper ja Ludwig Wittgenstein. Adolf Hitler asui nuorena aikuisena useita vuosia Wienissä.
Nähtävyydet
thumb|270px|[[Schönbrunnin linna]] thumb|270px|Maria-Theresien-Platzilla Wienin sydämenä on sen vanhakaupunki (Innere Stadt), jota ympäröivät 1850-luvulle asti puolustusmuurit. Vanhakaupunki noudattaa yhä keskiaikaista, ahdasta ja sokkeloista asemakaavaa, ja sen rakennuskanta edustaa lukuisia tyylikausia keskiajasta barokkiin ja jugendiin. Sen keskipisteenä on Stephansdom eli Pyhän Tapanin katedraali, yksi Keski-Euroopan huomattavimpia goottilaisia katedraaleja, jonka 136-metrinen terävä torni näkyy yli Wienin. Vanhassakaupungissa on useita kymmeniä kirkkoja, joista monet kuuluvat eri katolisille munkkijärjestöille: kapusiiniveljeskunnan Kapuzinerkirche jonka alla on Habsburg-suvun keisarillinen hautakammio, augustiinolaisveljeskunnan Augustinerkirche, fransiskaanien Franziskanerkirche, dominikaanien Dominikanerkirche, jesuiittojen Jesuitenkirche.
Vanhankaupungin eteläreunalla on Hofburg, Habsburgien keisarillinen palatsi. Hofburg on vuosisatojen mittaan valtavaksi paisunut rakennuskompleksi, jonka vanhimmat osat ovat 1200-luvulta ja jonka uusin siipi valmistui vasta ensimmäisen maailmansodan aikana. Palatsissa on nykyään Itävallan presidentin virka-asunto; lisäksi siinä toimii lukuisia museoita (muun muassa museoitu keisarillinen huoneisto), Itävallan kansalliskirjasto sekä kuuluisa espanjalainen ratsastuskoulu.
Keskustaa kiertää 1800-luvun lopulla vanhojen kaupunginmuurien paikalle rakennettu bulevardikatu Ringstrasse. Katua reunustavat lukuisat suuret puistot, kuten Stadtpark, Burggarten ja Volksgarten, sekä ”Ringstrasse-tyyliä” edustavat monumentaalirakennukset. Hofburgia vastapäätä olevalla Maria-Theresien-Platzilla on kolme huomattavaa museorakennusta: luonnonhistoriallinen museo (1889), taidehistoriallinen museo (1891) sekä lukuisia museoita sisältävä Museumsquartier (1723). Pohjoisempana kadun varrella Rathausparkia eli Raatihuoneenpuistoa reunustaa kolme muhkeaa rakennusta: uusklassinen Itävallan parlamenttitalo (1883), uusgoottilainen Wienin raatihuone (1883) ja uusrenessanssityylinen Wienin yliopiston päärakennus (1884). Rooseveltplatzilla kohoaa uusgoottilainen Votiivikirkko eli Votivkirche (1879). Hieman Ringstrasselta sivussa on Karlsplatzin alue, jolla sijaitsevat barokkityylinen Karlskirche (1739) sekä jugendtyyliset Karlsplatzin asema ja Secession-näyttelyhalli (1898), joka edustaa wieniläistä jugendia radikaaleimmillaan.
Ydinkeskustan ulkopuolella sijaitsee kaksi Wienin huomattavinta palatsia Hofburgin ohella: keisarillinen kesäpalatsi Schönbrunn (1744–1749) sekä prinssi Eugenin kesäpalatsi Belvedere (1714–1722). Praterin huvipuiston ja koko Wienin symboli on Riesenrad (ks. maailmanpyörä), yksi Euroopan suurimmista ja vanhimmista maailmanpyöristä (1897). Modernimpia nähtävyyksiä ovat suurin ”punaisen Wienin” aikana rakennettu työläisten asuintalo Karl-Marx-Hof (1924–1930), joka sisältää 1 325 asuntoa ja on maailman pisin yhtenäinen asuinrakennus, arkkitehti Friedensreich Hundertwasserin suunnittelema mielikuvituksellinen asuintalo Hundertwasserhaus (1985) sekä modernistinen UNO-City (1970) jossa sijaitsee YK:n neljäs päämaja New Yorkin, Nairobin ja Genèven ohella.
Sekä Schönbrunnin linna että Wienin vanha keskusta ovat mukana UNESCOn maailmanperintöluettelossa. Wienin nähtävyyksistä kolme on ikuistettu Itävallan eurokolikoihin: Stephansdom (10 sentin kolikko), Belvederen palatsi (20 sentin kolikko) sekä Secession-rakennus (50 sentin kolikko). thumb|270px|Wienin valtionooppera
Kulttuuri
thumb|270px|Musikvereinin kuuluisa Kultainen Sali thumb|270px|Gasometer Wien Taiteella ja kulttuurilla on pitkät perinteet Wienissä, varsinkin teatterin, oopperan ja klassisen musiikin aloilla. Kaupungista löytyy useita teattereita, joista tunnetuimpia lienevät Akademietheater, Volkstheater ja Theater in der Josefstadt. Wienistä löytyy myös runsaasti pienempiä teattereita, jotka ovat keskittyneet tarjoamaan hieman kokeellisempia ja modernimpia esityksiä sekä näytelmiä.
Oopperatarjonnasta Wienissä vastaavat Valtionooppera sekä Volksoper. Klassisen musiikin konsertteja pidetään Wiener Konzerthausissa sekä Musikvereinissa, jossa pitävät majaansa maineikkaat Wienin filharmonikot. Musikvereinin Kultaisesta salista lähetetään vuosittain perinteinen uudenvuoden konsertti, jossa filharmonikot soittavat Straussin säveltäjäsuvun musiikkia.