cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
White Power
pienoiskuva|Valkoisen ylivallan kannattajien käyttämä ”[[arjalaiset|arjalainen nyrkki” tai ”White Power -nyrkki”.]] White Power -termillä viitataan valkoihoisten valta-aseman edistämiseen. Sen toi esille yhdysvaltalainen uusnatsijohtaja George Lincoln Rockwell vastineeksi termille ”Black Power”. Nykyään sitä käyttävät tunnuslauseenaan useat rasistiset ryhmittymät, kuten uusnatsit.
Lee Young-ju
Lee Young-ju (s. 22. huhtikuuta 1992) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008 sekä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2012. Vuoden 2010 turnauksessa Etelä-Korea saavutti MM-pronssia. Lee kuului Etelä-Korean naisten maajoukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa ja pelasi turnauksessa yhden ottelun. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 30 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Franciscus (paavi)
pienoiskuva|Paavi Franciscuksen vaakuna. Latinankielinen motto tarkoittaa "Armahtaen ja valiten" ja viittaa [[Matteus (evankelista)|apostoli Matteuksen kutsumiseen. ]] Franciscus (alkup. Jorge Mario Bergoglio,, s. 17. joulukuuta 1936 Buenos Aires) on argentiinalainen katolisen kirkon paavi. Hänet valittiin paavi Benedictus XVI:n seuraajaksi 13. maaliskuuta 2013. Bergoglio toimi Buenos Airesin arkkipiispana vuodesta 1998 paaviksi valitsemiseensa asti. Kardinaalin arvon hän sai vuonna 2001. Franciscus on Vatikaanin virallisten luetteloiden mukaan 266. paavi. Hän on paavina sekä ensimmäinen jesuiitta ja eteläamerikkalainen että ensimmäinen ei-eurooppalainen 700-luvulla eläneen Gregorius III:n jälkeen.
Vuonna 2014 Franciscus pyysi Argentiinan viranomaisia uusimaan hänen Argentiinan passinsa ja henkilökorttinsa, mutta siten, että hänet esitettäisiin niissä yksityishenkilönä. Paavin virkansa puolesta Franciscus on myös Vatikaanin kansalainen.
Perhetausta ja varhaiset työkokemukset
Nuorena Bergoglio työskenteli muun muassa yökerhon ovivahtina.
Kahden jesuiittapapin tapaus Argentiinan sotilasjuntan aikana (1976–1983)
Kirjassaan Hiljaisuus argentiinalainen vasemmistoaktivisti ja tutkiva journalisti Horacio Verbitsky väitti silloisen Argentiinan jesuiittojen johtajan Bergoglion vetäneen suojelunsa pois, kun papit Francisco Jalics ja Orlando Yorioky kieltäytyivät lopettamasta slummeissa vierailemistaan. Viranomaiset vangitsivat heidät sittemmin. Bergoglio kirjoitti samoihin aikoihin Francisco Jalicsin veljelle: "Olen lobannut hallitusta monta kertaa, jotta he vapauttaisivat veljesi. Toistaiseksi meillä ei ole ollut menestystä. En ole kuitenkaan vielä menettänyt toivoa siitä, että veljesi vapautettaisiin pian". Heidät vapautettiin viiden kuukauden kuluttua.
Bergoglion elämäkerran kirjoittaja Serge Rubin kirjoittaa tämän tehneen paljon ihmisten suojelemiseksi juntan aikana. Toimittaja Horacio Verbitsky on tunnetusti lähellä Argentiinan presidentti Cristina Fernandez de Kirchneria, joka on taistellut silloisen kardinaali Bergoglion kanssa homoliittoista ja sosiaalipolitiikasta. Syytösten on myös väitetty olevan osa vasemmiston mustamaalauskampanjaa.
Sotilasjuntan 1970-luvulla sieppaama ja kiduttama pappi Francisco Jalics kertoi 15. maaliskuuta 2013, että hän on vuosia sitten tehnyt sovinnon kardinaali Bergoglion kanssa. Hän on sittemmin myös toi­vot­tanut paavi Fran­cis­cuk­sel­le "Ju­ma­lan siu­naus­ta vi­ras­saan".
Vuoden 2005 konklaavi
Bergoglio ei ollut vuoden 2005 konklaavissa ennakkosuosikki, eli niin kutsuttu papabile, vaikkakin hänet oli mainittu mahdollisena vaihtoehtona uudeksi paaviksi. Konklaavin jälkeen julkisuuteen ilmestyi kuitenkin muistikirja, jonka sanottiin olevan yhden konklaavin osallistuneen kardinaalin laatima. Kirjan sisältämäksi väitettyä tekstiä julkaistiin italialaisessa Limes-lehdessä 23. syyskuuta 2005. Muistikirjan sanotaan sisältävän tietoja konklaavin kulusta ja äänestysmääristä. Mikäli kirja on aito, on sen laatinut kardinaali rikkonut konklaavin sääntöjä, jotka ankarasti kieltävät vastaavanlaiset muistiinpanot. Toisaalta tilanne ei olisi ainutlaatuinen, sillä vastaavanlaisia muistiinpanoja tunnetaan muun muassa vuoden 1914 konklaavista.
Muistikirjan mukaan Joseph Ratzingerin päävastustaja konklaavissa ei ollut yleisten tietojen mukaisesti kardinaali Carlo Maria Martini, vaan Buenos Airesista konklaaviin saapunut kardinaali, jesuiittoihin kuuluva Bergoglio. Muutenkin muistikirja on konklaavista esitettyjä yleisiä arvoita vastaan, sillä monien tahojen mukaan kolmannesta maailmasta tuleva kardinaali ei ollut missään vaiheessa lähelläkään paaviksi nousemista. Lisäksi muistikirjassa ainakin väitetään, ettei Bergoglio olisi halunnut paavinvirkaa ja olisi ehkä saattanut kieltäytyä siitä voittaessaan konklaavin.
Paavina
Bergoglio valittiin paaviksi vuoden 2013 konklaavissa 13. maaliskuuta 2013. Hän otti paavinimekseen Franciscus kunnioittaakseen Franciscus Assisilaista, keskiajalla elänyttä italialaista munkkia, joka tunnettiin erityisesti köyhien auttajana. Franciscus onkin paavina puolustanut voimakkaasti heikompiosaisia. Hän on myös ottanut kantaa kansainväliseen politiikkaan, ja syyskuussa 2015 hänestä tuli ensimmäinen paavi, joka on pitänyt puheen Yhdysvaltain kongressille.
Vierailullaan Yhdysvalloissa syyskuussa 2015 Franciscus ilmoitti julkaisevansa pop-rock-albumin, joka sisältää hänen puheitaan. Paavi Franciscus on Twitterissä ja Instagramissa.
Paavikautensa alussa Franciscus ilmoitti toimivansa paavina vain muutaman vuoden ajan, mutta siitä huolimatta maaliskuussa 2023 juhlittiin hänen paavikautensa 10-vuotisjuhlaa. Vaikka Franciscus ei ole viime aikoina enää puhunut eläköitymisestä, on hänen arveltu jäävän eläkkeelle sitten kun hänen "työnsä Vatikaanissa on tehty". Syksyllä 2023 Franciscus tulee nimittäneeksi valtaosan kirkon kardinaaleista, mikä tarkoittaa, että seuraavassa konklaavissa on todennäköistä, että hänen seuraajakseen valitaan hänen linjaansa jatkava uusi paavi.
Opetukset
Paavi Franciscus on tullut tunnetuksi yhteiskunnan hylkiöiden ja köyhien auttajana. Kun hänet nimitettiin kardinaaliksi, Bergoglio sai satoja argentiinalaisia antamaan lentolippuihin tarkoitetut rahansa köyhille sen sijaan, että olisivat matkustaneet Roomaan juhlistamaan nimitystä. Vuonna 2001 Bergoglio muun muassa kävi AIDS-potilaiden hoitokodissa ja suuteli ja pesi heidän jalkojaan kiirastorstai-perinteen mukaisesti. Muina vuosina hän on käynyt muun muassa vankiloissa ja sairaaloissa.
Franciscus on varoittanut globalisaatiosta, joka ei kunnioita kulttuureja: "Sellainen globalisaatio, joka yhdenmukaistaa, on pohjimmiltaan imperialistinen". Hän lisäsi vielä, että kulttuurinen monimuotoisuus on säilytettävä. "[Globalisaatio] on lopultakin tapa orjuuttaa ihmisiä."
Franciscus on arvostellut kapitalismia ja tuominnut Néstor Kirchnerin hallinnon "moraalittomaksi ja laittomaksi", koska se salli tuloerojen kasvaa. Paaviksi tulonsa jälkeen Franciscus jatkoi kritiikkiä sanomalla vapaiden markkinoiden luoneen tyrannian, jossa ihmisiä arvostetaan heidän kulutuskykynsä mukaan. Paavin mukaan rahan tulee "palvella, ei hallita".
Dokumenttielokuva Franciscuksesta
Wim Wenders on ohjannut paavista dokumenttielokuvan Pope Francis: A Man of His Word. Se sai ensi-iltansa Cannesin filmifestivaaleilla keväällä 2018.
Itävallan ympäriajo
Itävallan ympäriajo on vuosittain järjestettävä maantiepyöräilykilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949. Tyypiltään se on etappikilpailu ja kuuluu UCI Europe Tour -sarjaan. Vuoteen 2005 asti kilpailu kuului 2.1-kategoriaan, vuosina 2006–2015 se kuului 2.HC-kategoriaan ja vuodesta 2016 jälleen 2.1.-luokkaan. Kilpailun kesto on historian aikana vaihdellut seitsemän ja kymmenen etapin välillä. Kilpailun reittiin kuuluu yleensä useampia vaativia vuoristonousuja sekä vähintään yksi henkilökohtainen aika-ajo. Itävallan ympäriajon suosio kasvoi 1990-luvulla ja vaativien vuoristoetappien ansiosta sitä pidettiin yhtenä heinäkuussa järjestettävän Ranskan ympäriajon valmistautumiskilpailuna.
Vuodesta 2005 alkaen kilpailua ei ole enää järjestetty kesäkuussa kuten aiemmin, vaan heinäkuussa, jolloin se menee päällekkäin Ranskan ympäriajon kanssa. Kilpailu järjestettiin 71. kerran vuonna 2019.
Paidat
Itävallan ympäriajossa on käytössä seuraavat erikoispaidat.
Toomas Hendrik Ilves
Toomas Hendrik Ilves (s. 26. joulukuuta 1953 Tukholma, Ruotsi) oli Viron presidentti vuosina 2006–2016. Ennen valintaansa presidentiksi hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä 2004–2006. Aiemmin Ilves toimi Viron ulkoministerinä (1996–1998 ja 1999–2002) ja maansa suurlähettiläänä Yhdysvalloissa (1993–1996). Puoluetaustaltaan hän on sosiaalidemokraatti.
Tausta
Vuosina 1984–1993 Ilves työskenteli Radio Free Europen toimittajana Saksassa, jossa hänen tehtävänsä oli tutkia ja analysoida Baltian maiden tapahtumia. Ilves palasi Viroon vuonna 1993 maan palautettua itsenäisyytensä Neuvostoliiton hajottua. Hän luopui Yhdysvaltain kansalaisuudesta samana vuonna voidakseen ottaa vastaan Viron Yhdysvaltain-suurlähettilään viran. Ilves toimi Viron suurlähettiläänä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa vuosina 1993–1996.
Poliittinen ura
Uudelleen Ilves toimi ulkoministerinä vuosina 1999–2002, jolloin neuvottelut Viron Euroopan unionin jäsenyydestä olivat käynnissä. Kesällä 1999 Ilves arvioi Viron EU-jäsenyyden suurimpien haasteiden liittyvän lähinnä ympäristöasioihin. Muut ongelmat olivat hänen mukaansa luonteeltaan teknisiä.
Vuonna 2003 Ilves valittiin Euroopan parlamenttiin ja 1. toukokuuta 2004 hänestä tuli parlamentin täysjäsen. Parlamentissa hän kuului Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmään. Ilves oli muun muassa ulkoasiainvaliokunnan ja Yhdysvaltain suhteista vastaavan valtuuskunnan jäsen. Ilves luopui paikastaan 8. lokakuuta 2006 tultuaan valituksi presidentiksi. Hänen tilalleen parlamenttiin nousi Katrin Saks.
Presidentinvaali 2006
Yksikään vuoden 2006 Viron presidentinvaalien ehdokkaista ei onnistunut saamaan voittoon vaadittavaa kahden kolmanneksen enemmistöä parlamentin äänistä, joten presidentin valinta siirtyi valitsijamiesneuvostolle, joka valitsi Ilveksen presidentiksi 23. syyskuuta 2006. Ilves sai äänestyksessä 174 ääntä ja hänen kilpailijansa, istuva presidentti Arnold Rüütel 162 ääntä. Voittoon tarvittiin 173 ääntä. Äänestyksessä hylättiin yksi ääni ja kahdeksan äänesti tyhjää. Kyselyjen perusteella noin 70 % kansasta kannatti Ilvestä presidentiksi.
Presidentinvaali 2011
Viron parlamentti valitsi Toomas Hendrik Ilveksen toiselle presidenttikaudelle 29. elokuuta 2011. Ilves oli hallituspuolueiden Reformipuolueen ja Isänmaan ja Res Publican liiton sekä oppositiopuolue sosiaalidemokraattien yhteinen ehdokas. Ilves sai 73 ääntä 101:stä ja hänen haastajansa, keskustapuolueen ehdokas europarlamentaarikko Indrek Tarand 25 ääntä. Kolme ääntä hylättiin.
Tarand arvosteli Ilvestä presidentin roolin minimoinnista ja päätöksenteon keskittymisestä pieniin piireihin. Ilves puolestaan korosti, että perustuslain mukaan Viro on parlamentaarinen maa, jossa presidentin rooli on pieni. Ilves on arvostellut äänekkäästi Venäjän demokratiakehitystä sekä maan toimintaa Ukrainassa.
Presidenttiyden jälkeen
Ilveksen toinen presidenttikausi päättyi lokakuussa 2016. Hän aloitti vierailevana tutkijana Stanfordin yliopiston kansainväliseen turvallisuuteen ja yhteistyöhön keskittyvässä CISAC-keskuksessa vuonna 2017. Huhtikuussa 2017 suomalainen Libera-säätiö valitsi Ilveksen hallituksensa jäseneksi.
Yksityiselämä
220px|thumb|Ilves nykyisen puolisonsa Ievan kanssa tammikuussa 2016 Ilves tapasi ensimmäisen vaimonsa, tohtori Merry Bullockin, molempien opiskellessa psykologiaa Pennsylvanian yliopistossa. He menivät myöhemmin naimisiin ja liitosta syntyi kaksi lasta, vuonna 1987 poika Luukas Kristjan ja vuonna 1992 tytär Juulia Kristiine. Avioliitto päättyi eroon Ilveksen alettua tapailla Evelin Int-Lambotia. Parille syntyi tytär Kadri Keiun vuonna 2003, mutta Ilveksen ja Bullockin avioero astui voimaan vasta vuonna 2004, minkä jälkeen Ilves avioitui Int-Lambotin kanssa.
Viron presidentin kanslia tiedotti huhtikuussa 2015 presidentti Ilveksen ja Evelin Ilveksen eroavan. Avioeron kerrottiin astuvan voimaan 30. huhtikuuta ja päätöksen olleen parin yhteinen. Avioliiton oli arveltu jo aiemmin olleen vaikeuksissa. Kroonika-lehti oli julkaissut elokuussa 2014 videon, jossa Evelin Ilves suuteli vierasta miestä ja poistui tämän kanssa yhdessä tallinnalaisesta kahvilasta. Myöhemmin Evelin Ilves pyysi anteeksi toimintaansa.
Ilves kihlautui marraskuussa 2015 ja sitten avioitui kolmannen kerran 2. tammikuuta 2016 itseään 24 vuotta nuoremman, Latvian puolustusministeriön kyberosaston johtajan Ieva Kupčen kanssa. 20. toukokuuta 2016 presidentti Ilves kertoi Facebook-päivityksessään pariskunnan odottavan yhteistä lasta, jonka on määrä syntyä syksyllä. Ieva Ilveksellä on jo ennestään kaksi lasta, poika ja tytär. Pariskunta tiedotti ensimmäisen yhteisen lapsensa, Hans Hendrikin, syntyneen 28. marraskuuta 2016.
Hannoverin kuningaskunta
Hannoverin kuningaskunta perustettiin lokakuussa 1814 Wienin kongressissa. Kuningaskunnan edeltäjä oli Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunta. Se liittyi 38 muun valtion kanssa Saksan liittoon kesäkuussa 1815. Hannoverin kuningaskuntaa hallitsi Hannover-suku personaaliunionissa Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kanssa vuoteen 1837 saakka. Vuonna 1866 Hannoverin kuningaskunta joutui Preussin kuningaskunnan valtaamaksi ja muuttui Hannoverin provinssiksi. Saksan yhdistymisen seurauksena Hannoverista tuli muun Preussin kuningaskunnan kanssa osa Saksan keisarikuntaa tammikuussa 1871. Hannover lopulta yhdistettiin pienempien valtioiden kanssa luomaan Ala-Saksin osavaltion Länsi-Saksassa, josta tuli myöhemmin nykypäivän Saksa.
Billy Talent (albumi)
Billy Talent on Billy Talentin esikoisalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2003. Se oli suuri menestys kotimaassaan Kanadassa ja myi siellä kolminkertaista platinaa.
Levyn saavutukset ja tarinat
Billy Talent -albumilla olevan kappaleen "This Is How It Goes" sanottiin kertovan Benin ystävästä, jolla oli MS-tauti, keskushermoston sairaus. 17. maaliskuuta 2006 Aaron Solowoniuk paljasti kirjeessään faneille että hän oli ystävä, josta kappale kertoi. Tauti, joka aiheuttaa esimerkiksi raajojen turtumista, halvaantumista tai näön menetyksen, havaittiin Aaronilla vuonna 1999. Hänelle määrättiin lääkettä, jota hän joutuu pistämään itseensä kolmesti viikossa, ehkä koko loppuelämänsä. Vaikka sairauden kohtaaminen oli Aaronille vaikeaa, lääkärikäyntien ja kiertue-elämän yhteensovittamisesta tuli hänelle normaalia. Lääkitys mahdollisti bändin rumpalina jatkamisen, ja hän sanoi, että "tämä ei muuta mitään bändissä tai minussa itsessäni."
Levyn suosio Euroopassa, ja erityisesti Saksassa, oli huima. Levyä myytiin Saksassa ensimmäisellä viikolla yli 100 000 kappaletta.
Kadidiatou Diani
pienoiskuva|Kadidiatou Diani Kadidiatou Diani (s. 1. huhtikuuta 1995) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa ennen EM-kilpailujen 2022 alkua 71 ottelua ja tehnyt niissä 18 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa neljässä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa. Vuonna 2012 hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruutta.
PFK Levski Sofia
PFK Levski Sofia on perinteikäs ja menestyksekäs jalkapalloseura Bulgarian Sofiasta.
thumb|250px|[[Mestarien liigan ottelu Levski vs. Chelsea Sofiassa syyskuussa 2006.]]
Seuran perusti vuonna 1911 joukko opiskelijoita. Virallisesti seura rekisteröitiin 24. toukokuuta 1914. Joukkueen nimi tulee Vasil Levskiltä. Vuonna 1920 järjestettiin Sofian kaupungin seurojen mestaruuskilpailu ja vuonna 1924 kansallinen mestaruuskilpailu, missä Levski edusti Sofiaa. Noista ajoista lähtien Levski on pelannut maan korkeimmalla sarjatasolla.
Kommunistihallinnon aikoihin Levskistä tuli ihmisten keskuudessa erittäin suosittu kansan joukkue. Vuosina 1950–1957 seura tunnettiin virallisesti nimellä "Dinamo", vuosina 1965–1985 "Levski-Spartak" ja vuosina 1985–1989 nimellä "Vitoša" ennen palautumista nykyisen vanhan nimen käyttöön. Kannattajien suussa seura on aina pysynyt Levskinä.
Eurocup-ottelut
Joukkue on edennyt neljästi välieriin eurocup-kilpailuissa:
Väinämöinen
Väinämöinen on suomalaisen ja karjalaisen kansanrunouden ja mytologian tärkeimpiä hahmoja. Hän on Suomen kansalliseepoksen Kalevalan keskushenkilö, joka esiintyy monen tarun pääosassa. Varhaisin kirjallinen maininta Väinämöisestä on hämäläisenä jumalana ja virrentakojana Mikael Agricolalta vuonna 1551.
Väinämöinen on niin luojajumala, kulttuuriheeros, šamaanisankari, merisankari kuin kosiomieskin. Hän on suuri tietäjä sekä taitava seppä, laulaja ja kanteleen soittaja.
Etymologia
Väinämöisen nimen uskotaan juontuvan sanasta väinä, joka tarkoittaa leveää, hitaasti virtaavaa jokea tai merensalmea. Väinä-alkuisia paikannimiä on etenkin Ylä-Satakunnassa. Väinämöisen toisintoniminä esiintyvät muun muassa "Uvantolainen" ja "Suvantolainen". Ne ja samankaltaiset nimet on ilmeisesti johdettu sanasta uva/uvve, joka viittaa niin ikään tyvenesti virtaavaan jokeen.
Maininnat ja luonnehdinnat kirjallisuudessa
pienoiskuva|upright|”Virrentakoja” Väinämöinen kuvataan taiteessa usein soittamassa [[Kantele|kannelta. Robert Stigellin veistämä patsas Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla, 1887.]]
Ensimmäinen kirjallinen maininta Väinämöisestä on Mikael Agricolan vuonna 1551 julkaisemassa Psalttarin suomennoksen alkupuheessa. Agricola mainitsee hämäläisten ja karjalaisten epäjumalien luettelossaan ”virrentakoja” Väinämöisen kolmantena: ”Aeinemöinen wirdhet tacoi”.
Elia Fondaminski
Elia Fondaminski ( 1880–1942) oli syntyjään venäjänjuutalainen kirjailija ja poliitikko. Hän kuului 1910-luvulla eser-puolueen johtoon ja oli mukana Kerenskin väliaikaisessa hallituksessa Mustanmeren laivaston komissaarina. Vuodesta 1919 hän asui Ranskassa.
Väinämöinen
Maininnat ja luonnehdinnat kirjallisuudessa
Tähtientutkija Sigfrid Aronus Forsius sepitti muutamaa vuosikymmentä Agricolan jälkeen tämän luettelon pohjalta latinankielisen runon, jossa hän kertoi Väinämöisen (”Eunemoines”) sepittäneen virtensä matkamiehen viihdykkeeksi. Agricolan lyhyttä kuvausta Väinämöisestä käytettiin lähteenä monessa muussakin Suomessa 1600- ja 1700-luvuilla kirjoitetussa ruotsin- tai latinankielisessä teoksessa, kuten väitöskirjoissa. Nimen kirjoitusmuoto vaihteli: Thomas Hiärnellä nimi on muodossa ”Ainemoinen”, Petrus Bångilla ”Änevainen” ja ”Äinimäinen”, Georgius Kijlillä ”Ainomoinen” ja Nicolaus Hahnilla ”Äinimeinen”. Vuonna 1748 julkaistussa Christian Limnellin väitöskirjan latinankielisessä referaatissa nimi alkaa ensimmäisen kerran V:llä, ”Waeinomoinen”. Samalla hänen takomansa virret mainitaan loitsuiksi. Koska Limnell oli itse hämäläinen, hänen arvellaan ottaneen jotain aitoa kansanomaista ainesta uusien tietojensa pohjaksi.
Elia Fondaminski
Fondaminski pidätettiin heinäkuussa 1941 ja lähetettiin juutalaisena keskitysleirille. Siellä hän omaksui ortodoksisen uskon. Fondaminski kuoli Auschwitzissa marraskuussa 1942.
Väinämöinen
Maininnat ja luonnehdinnat kirjallisuudessa
Väinämöinen mainitaan lisäksi mahdollisesti jo 1600-luvulta peräisin olevassa karhunpeijaisrunossa, jonka tuntematon on merkinnyt muistiin. Runossa Väinämöistä rukoillaan hiihtämään karhu hikeen, ja hänen kerrotaan olevan runojen ensimmäinen keksijä sekä lisäksi huomattava seppä. Väinämöinen mainitaan sepäksi myös ensimmäisissä julkaistuissa kansanrunon säkeissä, jossa hänen nimensä tavataan, satakuntalaisen C. R. Giersin väitöskirjassa vuodelta 1767: ”Täsäpä wanha Wainemoinen Waskiakin waleli Nuolet raudasta rakensi”. Myös Christfried Gananderin Mythologia Fennicassa (1789) ja Reinhold von Beckerin lehtiartikkelissa vuodelta 1809 Väinämöisen kerrotaan takoneen rautaa.
Kainuussa Paltamon rovasti Juhana Cajanus kirjoitti arkistoon vuonna 1663 kertomuksen, jossa hän mainitsi Väinämöisen yhdeksi Calawa-jättiläisen (”Kalevan”) kahdestatoista pojasta. Tämä kertomus on ollut pohjana monelle myöhemmälle kuvaukselle Väinämöisestä Kalevan poikana aina Kalevalan kirjoittajaan Elias Lönnrotiin saakka.
Elia Fondaminski
Hänet kanonisoitiin yhdessä äiti Maria Skobtsovan kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004. Tämä kanonisointi, jossa äiti Marian lisäksi kanonisoitiin hänen poikansa Georgi Skobtsov (1921–1944), isä Aleksis Medvedkov (1867–1934) ja isä Dimitri Klepinine (1904–1944), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.
Väinämöinen
Maininnat ja luonnehdinnat kirjallisuudessa
1700-luvun puolivälissä jotkut kirjoittajat olettivat Väinämöisen olleen naispuolinen vedenhaltija sillä perusteella, että he tulkitsivat nimen etymologiaksi ”wein-emonen”. Tämä etymologia on kuitenkin hylätty, sillä runoissa Väinämöiselle annettiin pelkästään miehen tekoja ja hänet myös selvästi erotettiin vetten valtiattaresta ja jumalattaresta.
Elia Fondaminski
Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Väinämöinen
Maininnat ja luonnehdinnat kirjallisuudessa
Turkulaisen H. G. Porthanin aikana 1760-luvulla alettiin kerätä suomalaista kansanrunoutta. Tutkijat saivat silloin käytettäväkseen useita Väinämöisestä kertovia runoja, kuten kalanluisen ja koivuisen kanteleen syntyrunot, kilpalaulantarunon, laivaretkirunon sekä useita loitsuja. Runoja ja loitsuja julkaistiin esimerkiksi Christian Erici Lencqvistin väitöskirjassa 1782. Lencqvist loi samalla Väinämöisestä ensimmäisen kokonaiskuvan, jossa hän kertoo Väinämöisestä soittotaidon ensimmäisenä keksijänä, kanteleen keksijänä ja taitavana soittajana, tulen tuojana maan päälle, laivanrakentajana sekä salaman valtiaana. Kilpalaulantaruno kuvasi Lencqvistin mukaan Väinämöisen jopa koko maailman muodostajana, eikä yksikään jumala ollut Väinämöistä korkeampi. Mythologia Fennicassa (1789) voidaan nähdä kaksi Väinämöis-kuvaa: kertovien runojen runoilija- ja laulaja-Väinämöinen, ja loitsujen jumala-Väinämöinen. Reinhold von Becker julkaisi vuonna 1819 Turun Viikkosanomissa laajan ja tunnetun kuvauksensa Väinämöisestä. Siinä hän kuvaili Väinämöistä muun muassa sepäksi, merenkävijäksi, soturiksi, puolijumalaksi, sankariksi, parantajaksi ja laulajaksi.
Elias Lönnrotin pieni mutta historiallisesti merkittävä maisterinväitöskirja De Väinämöine priscorum Fennorum numine vuodelta 1827 pyrki selittämään Väinämöisen syntymäaikaa ja -paikkaa, epiteettejä, ominaisuuksia ja toimia. Väinämöis-runoihin tutustuminen antoi Lönnrotille kimmokkeen lähteä omille runonkeruumatkoille, joiden pohjalta hän myöhemmin kirjoitti ja julkaisi Kalevalan.
pienoiskuva|Väinämöinen soittaa kanteletta. Turun [[Akatemiatalon seinällä oleva, vuonna 1814 valmistunut Erik Cainbergin reliefi, on luultavasti ensimmäinen kuva Väinämöisestä. ]]
1800-luvun alussa käynnistyi suomalaiset oppineet yli sadaksi vuodeksi kahteen leiriin jakanut väittely Väinämöisen luonteesta jumalana tai ihmissankarina. Esimerkiksi K. A. Gottlund kuvaili kirja-arvostelussaan vuonna 1817 Väinämöistä muinaisena sankarina, ei jumalana, ja piti kansanrunoja mystiikan värittämänä historiana. Sen sijaan esimerkiksi Fabian Collan kuvaili vuonna 1838 Väinämöistä jumalhahmona ja runoja epähistoriallisina. Elias Lönnrot piti Väinämöistä historiallisena henkilönä, joka opetti suomalaisille laivakulkua ja pellonviljelystä. Sankaritulkintaa kannattanut Kaarle Krohn ja Väinämöisen kuvaamisesta jumalana vakuuttunut E. N. Setälä väittelivät asiasta vielä 1900-luvun alkuvuosikymmeninäkin. Kaarle Krohnin (1918) mukaan Väinämöinen oli muiden Kalevalan päähahmojen tapaan muinainen Itämeren viikinkipäällikkö ja -soturi. E. N. Setälä piti Väinämöistä vedenhaltijana. Historioitsija Jalmari Jaakkola kuvasi Suomen varhaishistoria -teoksessaan vuodelta 1935 Väinä-alkuisia nimiä Satakunnasta. Hänen mukaansa Väinämöisen hahmo on syntynyt todellisista aineksista mutta kerännyt ympärilleen paljon taruaineistoa, myös ulkomailta.
Kalevalan Väinämöinen
thumb|[[Akseli Gallen-Kallela: Iso hauki (1909). Väinämöinen valmistautuu perkaamaan ison hauen.]]
Kalevalassa Väinämöinen on Ilmattaren, ilman immen ja meren poika. Hän viettää meressä kelluvan äitinsä kohdussa kolmekymmentä vuotta ja alkaa synnyttyään autella maailman luomisessa. Kalevalan tarinoissa Väinämöinen mm. yrittää saada puolisokseen Ainon, Joukahaisen sisaren, mutta Aino hukuttautuu. Lisäksi hän veistää veneen laulamalla, rakentaa hauenluisen kanteleen, käy Tuonelassa, lähettää Ilmarisen Pohjolaan takomaan sampoa ja myöhemmin on mukana varastamassa sitä takaisin. Kalevalan lopuksi Marjatta, jonka esikuvana on ollut neitsyt Maria, synnyttää pojan, Karjalan kuninkaan. Väinämöinen suuttuu tästä ja purjehtii pois maailmasta luvaten kuitenkin palata sitten kun häntä taas tarvitaan. Kalevalan lopputapahtumat kuvaavat pakanallisten jumalien väistymistä kristinuskon saapumisen myötä.
Väinämöisen epiteettejä Kalevalassa ovat "vanha" ja "vaka vanha", harvemmin "viisas". Kertosäkeenä käytetään sanoja "tietäjä iänikuinen" tai "laulaja iänikuinen".
Väinämöisen ja maailman synty
Monissa kansanrunoissa Väinämöinen on olemassa jo ennen maailmaa. Väinämöisen syntymästä kerrotaan joko, että hän syntyi yksin, tai että hänet synnytti neito, jonka nimeksi mainitaan joskus Iro. Eräässä yleisessä kansanrunossa Väinämöinen syntyy yöllä, tekee päivällä pajan, takoo rautaisen hevosen ja ratsastaa sillä veden päällä. Katkera lappalainen (sama kuin Kalevalan Joukahainen) ampuu Väinämöisen hevosen selästä alkumereen. Monissa myyttisissä kertomuksissa toistuva pohjoisessa olevan pahan maan (Lapin tai Pohjolan) ja omien sankarien vastakkainasettelu on siis olemassa jo ennen maailmaa.
Väinämöinen auttaa maailman luomisessa, kuten runossa Väinämöisen ampuminen. Väinämöinen kelluu vedessä, kun vesilintu, usein sotka, pesii hänen polvelleen. Haudonta polttaa kuitenkin polvea, jolloin Väinämöinen vavahduttaa sitä. Linnun munat joutuvat mereen, hajoavat ja synnyttävät maailman. Väinämöinen myös muokkaa maanpintaa ja vedenpohjaa liikkeillään.
Kalevalan kertomus poikkeaa kansanrunoista siinä, että Kalevalassa sotka munii Väinämöistä odottavan ilmattaren polvelle eikä siis Väinämöisen polvelle. Kalevalassa yhteenotto lappalaisen Joukahaisen kanssa on myös sijoitettu maailman syntymisen jälkeen.
Kansanrunojen kerääjät törmäsivät matkoillaan Vienassa vielä 1800-luvullakin ihmisiin, jotka yhä uskoivat maailman syntyneen tällä tavoin. Lisäksi monet odottivat Väinämöisen vielä kerran palaavan ihmisiä auttamaan, kuten hän runoissa lupaa.
Käsityksiä maailman syntymisestä linnun munasta, alkumunasta, tunnetaan eri muodoissa eri puolilla maapalloa. Väinämöinen mainitaan Maailmansynty-runon suomalaisissa toisinnoissa mutta ei virolaisissa. Martti Haavion mukaan munamyytti siirtyi suomalais-virolaisena yhteisaikana Virosta Lounais-Suomeen, missä paikallinen runoilija liitti siihen muinaisajan šamaanin ja tietäjän Väinämöisen, josta kerrottiin jo tarinoita. Sieltä toisinto levisi muualle Suomeen kuten Vienaan ja Raja-Karjalaan.
Väinämöinen ja Sampo
Väinämöinen on päähenkilönä kertomuksissa sammosta, ihmeellisestä myllyä muistuttavasta esineestä, joka luo viljaa, suolaa ja kultaa. Väinämöinen lähtee Pohjolaan kosimaan Pohjolan tytärtä. Pohjolan emäntä asettaa kosijalle ehdoksi, että Väinämöisen on taottava sampo. Väinämöinen ei tähän pysty, ja hän lähtee pettyneenä kotiin. Hän kuitenkin lähettää sepän, Ilmarisen, takomaan Pohjolaan sammon. Sammon saatuaan Pohjolan Emäntä ei kuitenkaan anna tytärtään Ilmariselle vaan käskee tämän täyttämään vielä lisää tehtäviä. Suoritettuaan tehtävät Ilmarinen saa tyttären vaimoksi. Pohjolan tytär tulee kuitenkin tapetuksi, ja suruissaan Ilmarinen lähtee Pohjolaan kosimaan Louhen toista tytärtä. Huomattuaan, kuinka onnellisia Pohjolan väki oli Sammon ansiosta, hän suuttuu ja kertoo tästä Väinämöiselle ja Lemminkäiselle. Tästä sankarit suuttuvat ja lähtevät sotajoukkoineen Pohjolaan ryöstämään sampoa. Sampo ryöstetään, mutta paluumatkalla Pohjolan emäntä hyökkää ja syntyneessä taistelussa sampo tuhoutuu. Sammon palasia kuitenkin ajautuu rantaan, ja ne saavat maanviljelyn aikaan.
Väinämöisen laulu ja soitto
thumb|[[R. W. Ekman: Väinämöisen soitto (1866)]] Väinämöinen kerrotaan taidokkaaksi loitsujen laulajaksi ja kanteleen soittajaksi. Väinämöinen voittaa laulaen loitsinnassa eli kilpalaulannassa Joukahaisen. Hän loitsuaa Joukahaisen suohon, josta päästäkseen Joukahainen joutuu lupaamaan siskonsa Väinämöisen puolisoksi. Avioliitto ei kuitenkaan toteudu, sillä sisko tappaa itsensä.
Veneenveisto
Väinämöisen kerrottiin olevan taidokas veneenveistäjä. Eräässä kertomuksessa hän tekee venettä tietonsa avulla. Hän tietää melkein kaiken tarpeellisen mutta ei kolmea ratkaisevan tärkeää sanaa, luotetta. Hän lähtee hakemaan niitä Tuonelasta, kuolleiden maasta. Toisen kertomuksen mukaan Väinämöinen tarvitsee tietoa ja käy hakemassa sitä kuolleelta Antero Vipuselta.
Polvenhaava
Erään runon mukaan Väinämöinen tekee vuorella venettä. Hän lyö kirveellään polveensa ja haavoittuu pahasti. Hän lähtee hoidattamaan haavaansa ja löytää lopulta verenseisauttajaukon, joka pystyy pysäyttämään verenvuodon. Tämä kertomus on kuulunut loitsuihin, joita on lausuttu vertavuotavia haavoja hoidettaessa. Kertomus on syntykertomusten kaltainen; siinä esitellään "ensimmäisiä" asioita; "ensimmäinen haava" ja "ensimmäinen parannus"
Martti Haavion mukaan kertomus Väinämöisen veneenveistosta ja haavoittumisesta on sukua lähes maailmanlaajuisille vedenpaisumusmyyteille, vaikka itse vedenpaisumus onkin kertomuksesta jäänyt pois loitsun tarkoituksen kannalta toissijaisena.
Tuonelan-matka ja Antero Vipusen tapaaminen
pienoiskuva|left|upright|Väinämöinen Tuonelassa, [[Pekka Halonen, 1895–1910]]
Väinämöinen matkaa kuolleiden maahan Tuonelaan etsimään veneen rakentamiseen tai reen korjaamiseen tarvittavaa työvälinettä. Joissain runotoisinnoissa hän etsii Tuonelasta häneltä puuttuvaa tietoa, ehkä vain kolmea sanaa.
Tuonen tytti saattaa veneellään vainajat Tuonen mustan virran yli. Väinämöinen valehtelee hänelle kuolleensa, mutta Tytti tietää tarkalleen, millaisia ovat eri tavoin kuolleet – rautaan kuolleet ovat verisiä, hukkuneet vetisiä ja palaneen vaatteet ovat tulessa. Väinämöinen kuitenkin lopulta pääsee Tuonelle kerrottuaan tytille matkansa todellisen tarkoituksen.
Väinämöinen käy myös vaarallisella matkalla ammoin kuolleen tietäjä Antero Vipusen vatsassa hakemassa kolmea puuttuvaa sanaa, jotka hän saakin taottuaan raudasta korennon.
Isätön lapsi ja Väinämöisen lähtö
thumb|Akseli Gallen-Kallela: [[Väinämöisen lähtö (1906). Maalauksen Väinämöinen on suuttunut ja muuttunut mustaksi, taustalla loistaa Jeesus-lapsi.|alt=]]
Tunnetaan kertomus, jossa Väinämöinen joutui lopulta poistumaan kristinuskon tieltä. Yksityiskohdat vaihtelevat jonkin verran eri versioiden välillä. Kertomukseen on yhdistynyt myytti Jeesuksen neitseellisestä syntymästä, tosin nimeä Jeesus ei mainita.
Tarinat kulkevat suunnilleen seuraavaan tapaan: Neitsyt, jolle joissain runoissa annetaan nimeksi Marjatta, saa poikalapsen. Lapsen isää etsitään. Kutsutaan nuoret miehet koolle, mutta kukaan ei tunnustaudu lapsen isäksi. Joissain runoissa lapsi löytyy metsästä, jolloin etsitään turhaan myös äitiä. Väinämöinen tuodaan tuomariksi. Hän määrää lapsen äpäränä tapettavaksi; suolle vietäväksi ja puulla päähän lyötäväksi. Sylilapsi alkaa kuitenkin puhua, syyttää itseään Väinämöistä pahemmista synneistä ja huomauttaa, ettei Väinämöistäkään ole niiden takia viety suolle. Väinämöisen saamat syytökset vaihtelevat eri versioissa, mutta kyse on seksuaalisesta synnistä, kuten insestistä, eläimiin sekaantumisesta tai siitä, että Väinämöinen itse on aviottoman lapsen isä. Martti Haavion mukaan viimeksi mainittu syytös on kansanperinteessä alkuperäisin. Tämä vastaa Virossa ja Suomessa tunnetun, keskiaikaisen Hannuksen ja Marketan balladin tarinaa. Siinäkin avioton lapsi alkaa puhua ja syyttää oman tapauksensa tuomaria isäkseen.
Lapsi kastetaan Kaukomieleksi tai Kaukamoiseksi, Kainuun (tai Karjalan) kuninkaaksi ja rahavuoren vartijaksi. Kainuun rahavuorella saatetaan Martti Haavion mukaan viitata tuottavaan turkiskauppaan, jonka hankinta-alue oli muinais-Kainuussa. Kalevalassa lapsi on nimetön. Elias Lönnrot ei kokoamaansa Kalevalaan ole ottanut mukaan Kaukomielen nimeä tämän henkilön yhteydessä, sillä sitä käytetään jo Lemminkäisen lisänimenä. Toisaalta Lönnrot on saattanut haluta korostaa sitä, että kyseessä on Jeesus-lapsi.
Joissain runoissa kerrotaan vielä, että Väinämöinen menee veneellään Rutjan koskeen, tuliseen pyörteeseen. Pyörre on usein tulkittu reitiksi Tuonelaan, vauhdikkaammaksi versioksi Tuonen joesta. Väinämöinen menee siis elävänä kuolleiden maahan. Vaikka toisten mukaan Väinämöinen palaa vielä, niin erään kertojan mukaan se oli Väinämöisen loppu.
Aurinkoa muistuttava tähti
Aurinkoa muistuttava tähti on auringonkaltainen tähti, joka saattaisi olla Auringon kaksonen, mutta tätä ei voida varmasti sanoa. Näille tähdille on tyypillistä, että ne ovat spektriluokan F tai G pääsarjan tähtiä.
Väinämöinen
Tietäjänä
Väinämöinen on monessa runossa ja loitsussa tietäjä, parantaja, noita tai šamaani, määreeltäänkin ”tietäjä iän ikuinen”. Hänet kuvataan joskus kantavan šamaanipukuun kuuluvia vaatekappaleita, kuten putkivyötä, lintupuvun osia tai noidannuolta, jollaisia on käytetty vihamiehen vahingoittamiseen. Sampo-eepoksessa Väinämöinen suorittaa monia noidan tekoja, kuten nostattaa tuulen, nukuttaa vihollisensa ja synnyttää luodon mereen. Väinämöisen Tuonelan-matka on tyypillinen kertomus šamaanin sielun retkestä Manalaan eli loveen lankeamisesta, jollainen esiintyy monessa muussakin kulttuurissa, etenkin arktisissa.
Moraalisena opettajana
Moniin Väinämöistä koskeviin tarinoihin liittyy opetus, yleensä kehotus välttää jotain vahingollista. Usein nämä opetukset kuullaan itsensä Väinämöisen nimissä, kun Väinämöinen tapahtuneeseen tragediaan tai onnettomuuteen viitaten kieltää siihen johtaneen toiminnan. Ilmeisesti näitä Väinämöisen kieltoja on pidetty moraalisina ohjenuorina hieman samaan tapaan kuin kristinuskon kymmentä käskyä. Niillä on myös voitu opettaa lapsia.
Sodankävijänä ja rauhantekijänä
Väinämöisen suhtautuminen aseellisiin yhteenottoihin vaihtelee. Yhdessä ääripäässä on pelkästään tietoon ja laulantaan turvautuva tietäjä, joka kieltäytyy miekkailemasta edes häntä ärsyttäneen Joukahaisen kanssa. Toisaalta Väinämöinen myös osaa arvostaa ja käyttää hyvää miekkaa. Hän pyytää Ilmarista takomaan itselleen uuden miekan ja kerskuu miekan saatuaan, että sillä voisi vaikka katkoa vuoret. Eräässä kuvauksessa hän iskee miekallaan Pohjolan soturien päitä kuin nauriin naatteja. Ilmasta Kokko-lintuna hyökkäävää Pohjolan emäntää Väinämöinen lyö airolla, sillä miekka ei ylettäisi.
Vesillä liikkujana
Väinämöisen veneenjäljeksi kutsutaan tyyntä kohtaa muuten aaltoilevalla vedenpinnalla. Vedenpinnan nimitysten lisäksi Väinämöiseen liittyviä nimityksiä löytyy luonnosta tähtitaivaalta, kuten Väinämöisen miekka tai viikate (Orion) ja Väinämöiset tai Väinämöisen virsut (Seulaset). Näitä tähdistöjä on käytetty suunnistamiseen vesillä. Väinämöisen (taruhahmona tai jumalolentona) arvellaankin alun perin liittyneen kiinteästi vesillä liikkumiseen.
Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders
Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM) on yhdysvaltalainen mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden diagnoosijärjestelmä. Siitä on valmistunut viides versio DSM-5, jonka muutokset hyväksyttiin marraskuussa 2012. Viides versio julkaistiin toukokuussa 2013.
Historia
Amerikan psykiatrinen yhdistys (, APA) päätti 1960-luvun alussa kehittää havaittaviin oireisiin perustuvan, sairauden (usein vain oletetuista) syistä ja psykiatrisista koulukunnista riippumattoman diagnoosijärjestelmän: DSM (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders). Vuoden 2013 toukokuuhun asti, jolloin julkistettiin DSM-5, käytössä oli järjestelmän neljäs versio DSM-IV. DSM:n kehittäminen aloitettiin paljolti siksi, että Maailman terveysjärjestön WHO:n kehittämän laajemman, lääketieteen eri osa-alueet kattavan kansainvälisen tautiluokitusjärjestelmän (nykyisin ICD-10, International Classification of Diseases, versio 10) psykiatriset diagnoosit olivat usein riittämättömiä tai ylimalkaisia ja sen vuoksi eivät kovin käyttökelpoisia psykiatrisen diagnostiikan työvälineitä. Molemmissa järjestelmissä useimmat diagnoosinimekkeet vastaavat sisällöltään toisiaan, vaikka erojakin on. DSM:n kehittämisen tarkoitus oli luoda teoriakehyksiin ja koulukuntiin sitoutumaton työväline, joka tekisi psykiatrisesta diagnostiikasta (vrt. ”dia” läpi, ”gnosis” tieto, ”seuloa tiedon läpi”) vähemmän mielivaltaista, erityisesti vähemmän riippuvaista psykologian ja psykiatrian koulukunnista tai paikallisista käsityksistä ja kulttuurista.
DSM:n idea on häiriön/tautitilan kuvaaminen samanaikaisesti useilla akseleilla.
Psykiatrisiin diagnooseihin liittyvät ongelmat eivät ole vain teoreettisia vaan pitkälle käytännöllisiä. Lääketieteellisen diagnoosin edellytykset täyttyvät huonosti muun muassa käsiteltäessä stressiperäisiä sairauksia ja kehityspoikkeamia, joissa oireet voivat vaihdella paljonkin eri ikäisellä. Tietyn syyn seuraukset voivat ilmentyä kovin erilaisena eri yksilöillä. Tämä johtaa siihen, että psykiatrian asiantuntijat eivät aina ole yksimielisiä potilaan diagnoosista. Psykiatristen diagnoosien luotettavuutta selvittävät tutkimukset osoittivat 1950- ja 1960-luvuilla, että yhdenmukaisuus kahden arvioijan välillä oli hävettävän heikko.
Mittausmenetelmät ovat käyttökelvottomia ilman tyydyttävää yhdenmukaisuutta eri arvioijien kesken. Yhtenä syynä heikkoon yhdenmukaisuuteen oli se, että asiantuntijat käyttivät eri olettamuksia saman diagnoosin taustalla olevista syistä. Jotkut diagnoosit perustuivat tietyn koulukunnan käsitykseen sairauden syistä. Tällainen diagnoosi on kuitenkin merkityksetön, jos taustalla olevaa teoriaa ei voida yleistää. Jopa saman psykiatrisen koulukunnankaan edustajat eivät välttämättä päässeet yksimielisyyteen diagnooseista. Tähän ongelmaan tartuttiin ryhtymällä kehittämään diagnostisia malleja, jotka eivät perustu sairauden syihin vaan oireisiin. Luotiin järjestelmä, jossa toisiaan muistuttavat oireet lajiteltiin samoihin luokkiin aivan kuin Carl von Linnén luomassa kasvien luokitusjärjestelmässä.
Oireen mukaista diagnostista järjestelmää käytettäessä pitäisi tiedostaa vahvuuksien lisäksi sen rajoitukset. Vaikka diagnoosista voidaan olla nyt eri asiantuntijoiden välillä useimmin yksimielisiä, keskusteltaessa sairauden syistä ja hoidosta johtopäätelmät voivat olla hyvin erilaiset. Samoin Linnén järjestelmässä kahden kasvin rakenne saattaa muistuttaa toisiaan, vaikka ne kuuluisivat eri lajeihin. Oireenmukaisessa luokitusjärjestelmässä esimerkiksi skitsofrenian ja autismin kirjon diagnooseja on vaikea erottaa. Ratkaisuna tähän on sovittu, että skitsofreniaa ei lapsuudessa diagnosoida, sillä autismi on kehityshäiriö, jonka oireet muuttuvat iän myötä. Diagnoosimalli toimii parhaiten niiden oireiden kohdella, joilla on selkeä ensisijainen elimellinen syy.
Boulgou
Boulgou on yksi Burkina Fason provinsseista. Se sijaitsee maan eteläosassa Centre-Estin hallintoalueella. Boulgoun pääkaupunki on Tenkodogo. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan provinssin asukasluku oli 542 286.
Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders
Historia
Useimpia sairauksia voi pitää biopsykososiaalisina, eli lopulta sairaus ja sairastaminen on monen yhtaikaa ja taustalla vaikuttavan tekijän summa. Tämän vuoksi DSM-järjestelmää voi pitää käänteentekevänä. Siinä ei oletetakaan olevan yhtä määriteltyä sairautta vaan realistisemmin ja järkevämmin kuvataan normaaliudesta poikkeavia oireita, ja kun näitä oireita esiintyy riittävästi ja riittävän pitkään, niin oireyhtymä voidaan nimetä sairaudeksi.
Diagnooseja ei voi pitää sinänsä sairautena: jokaisella ihmisellä on omanlaisensa sairaus. Kuitenkin on helpottavaa, kun voidaan antaa tilalle nimi depressio tai masennus ja on olemassa tutkimustietoa, miten masennusta ja sen oireita voidaan hoitaa. Ilman yhteisesti sovittuja, määriteltyjä diagnooseja psykiatrisen hoitotutkimuksen tekeminen ja tulosten vertailtavuus olisi lähes mahdotonta.
DSM-IV
DSM-IV:ssä kukin mielenterveyden häiriö käsitteellistetään henkilöllä esiintyväksi, kliinisesti merkitseväksi psykologiseksi tai käyttäytymisessä ilmeneväksi oireyhtymäksi tai malliksi, johon liittyy kärsimystä (esimerkiksi tuskallinen oire) tai haittaa (eli toimintakyvyn heikkeneminen vähintään yhdellä merkittävällä alueella) tai merkitseväsi kohonnut kuoleman, kärsimyksen, haitan tai vakavan vapaudenmenetyksen riski. Tämä oireyhtymä tai malli ei saa olla pelkästään odotettu ja kulttuurisesti hyväksytty reaktio tiettyyn tapahtumaan, esimerkiksi läheisen henkilön kuolemaan. Mallia tai oireyhtymää on sen alkuperäisestä syystä riippumatta pidettävä nykyisellään ilmauksena henkilöllä esiintyvästä psykologisesta, biologisesta tai käyttäytymiseen liittyvästä toimintaongelmasta. Mielenterveyden häiriöitä eivät ole (esimerkiksi poliittisesti, uskonnollisesti tai seksuaalisesti) poikkeava käyttäytyminen tai ensisijaisesti yksilön ja yhteiskunnan välinen ristiriita, ellei tämä poikkeava käyttäytyminen ole edellä kuvatun kaltaisen, henkilöllä esiintyvän toimintaongelman oire (DSM-IV-TR 2000, s xxxi).
DSM-5
APA:n diagnostisen luokituksen uusin versio, DSM-5, hyväksyttiin joulukuussa 2012 ja otettiin käyttöön toukokuussa 2013. DSM-5 on saanut vaikutteita Evidence Based Practice -käsitteestä (tutkimusperusteiset käytännöt). DSM-5-diagnoosit saavat tukea mm. kokeellisen lääketutkimuksen tuloksista. Paljon keskustelua on herättänyt mm. Aspergerin oireyhtymä -diagnoosin poistuminen uudesta luokittelujärjestelmästä. APA:n diagnostistisen luokittelua on kritisoinut mm. Ian Hacking, jonka mukaan ”…mielisairauksien luokittelu ole lainkaan samanlaista kuin eläinten, vihannesten tai mineraalien luokittelu. Sen jälkeen mielisairauksien luokitteluun on käytetty useita järjestelmiä, mutta minusta ne kaikki tuntuvat perustuvan botaniseen malliin, ja se on ollut niiden kohtalokas vika”.
Vena
Vena voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Rikhard Ruth
Rudolf Rikhard Ruth, salanimet Rikhard Hornanlinna, H. R. Halli, (6. heinäkuuta 1889 Savonlinna – 15. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja suomenkielisen dekkari- ja tieteiskirjallisuuden uranuurtaja.
Vuonna 1912 Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Ruthin kauppaopistonjohtaja Kyösti Järvisen kiristysyrityksestä 6 kuukaudeksi vankeuteen. Hovioikeus piti tuomion ennallaan, mutta armahduskirjan nojalla siitä vähennettiin kolmannes.
Ruth kirjoitti vuonna 1910 salanimellä Rikhard Hornanlinna kaksi salapoliisikertomusta Kellon salaisuus ja Lähellä kuolemaa. Näiden Suomalaisia salapoliisikertomuksia -nimisessä sarjassa ilmestyneiden kirjojen päähenkilönä oli Sherlock Holmesilta vaikutteita saanut herrasmiessalapoliisi Max Rudolph.
Teoksia
Salanimellä Rikhard Hornanlinna: Salanimellä H. R. Halli:
Graivoron
Graivoron on kaupunki Venäjällä Belgorodin alueella Vorskla- (Dneprin sivujoki) ja Graivoronkajokien rannalla. Graivoron on perustettu 5. elokuuta 1678. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 6 234 henkeä.
Aiheesta muualla
left|thumb|100px|Neuvostoaikana käytetty vaakuna
Aransaaret
Aransaaret on kolmen saaren ryhmä Irlannin länsirannikolla. Se kuuluu Galwayn kreivikuntaan. Saaret ovat Inis Mór, Inis Meáin ja Inis Óirr. Englanninkieliset nimet ovat Inishmore, Inishmaan ja Inisheer. Suurin saari on Inishmore ja sillä sijaitseva Kilronanin kylä on Aransaarien suurin asutuskeskus.
Aransaaret ovat iirinkielistä aluetta. Saarten asukasluku on 1 218 (2006).
Saksan kristillisdemokraattinen unioni
Saksan kristillisdemokraattinen unioni (, lyh. CDU) on saksalainen konservatiivinen ja keskusta-oikeistolainen puolue, joka on ollut perustamisestaan lähtien toinen Saksan pääpuolueista sosiaalidemokraattien SPD:n ohella.
CDU:n puheenjohtajaksi valittiin tammikuussa 2022 Friedrich Merz. CDU on Saksan liittopäivien suurin puolue 152 edustajallaan.
CDU perustettiin toisen maailmansodan jälkeen. Sen perustajiin kuului muiden muassa Konrad Adenauer, josta tuli Saksan liittotasavallan ensimmäinen liittokansleri vuonna 1949. Ludwig Erhardin johdolla CDU omaksui sosiaalisen markkinatalousmallin ajatuksen.
CDU ei toimi Baijerissa, jossa toimii sen sisarpuolue Baijerin kristillissosiaalinen unioni (Christlich-Soziale Union in Bayern, lyh. CSU). Puolueilla on yhteinen puoluekokous ja yhteistyötä liittovaltion tasolla, eivätkä ne kilpaile toistensa kanssa. CDU/CSU:lla on kannattajia katolilaisten, protestanttien ja maaseudulla asuvien joukossa kaikissa yhteiskuntaluokissa.
CDU on Centrist Democrat Internationalin, International Democrat Unionin ja Euroopan kansanpuolueen jäsen. CDU on Euroopan kansanpuolueen ryhmän suurin ryhmittymä 23 europarlamentaarikollaan. Nykyinen Euroopan komission puheenjohtaja, Ursula von der Leyen on CDU:n jäsen.
Politiikka
CDU perustettiin katolisen Zentrum-puolueen pohjalle, joka yhdisti toimintaansa sekä protestantteja että porvarillisia liberaaleja ja konservatiivisia kannattajia. Kannattajia yhdistävä tekijä oli sosialismin ja vallankumouksen uhan torjunta. Kirkkokuntajaosta vapautunut CDU määritteli arvonsa protestanttisessa vaikutuksessa selkeämmin. Puolue ajoi keskustalaista konsensuksen ja toisiinsa sopeutumisen politiikkaa, joka perustui katoliseen käsitykseen sopusointuisesta yhteiskunnasta, jossa työväestö ja työnantajat pystyvät yhteistyöhön ja kirkolla oli iso rooli sosiaalipalvelujen tuottamisessa.