cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oinaskadun koulu
thumb|Oinaskadun koulu Oinaskadun koulu oli Järvenpäässä toimiva luokkien 1-5 peruskoulu. Koulussa toimi viisi luokkaa. Kuudes luokka tästä koulusta kävi Järvenpään yhteiskoulussa. Koulussa toimi lisäksi iltapäiväkerho. Koulu on kaupungin uusimpia, sillä se on rakennettu vuonna 1990. Koulun vieressä sijaitsee hiekkakenttä sekä Terholan kuntorata. Oinaskadun koulun oppilaat tulevat pääosin Terholan, Satukallion ja Mikonkorven kaupunginosista.
Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990
Kappaleet
CD8: KAIKKI MAINOSLAULUT 1969–1986
Oinaskadun koulu
Koulu suljettiin syksyllä 2019 sisäilmaongelmien vuoksi. Rakennus tullaan purkamaan kesän 2021 aikana, ja sen tilalle valmistuu uusi koulu vuonna 2022 esikoulun lisäksi luokkien 1-2 oppilaille.
Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990
Kappaleet
CD 10: PAHOJEN POIKIEN LAULUT
Nyaya
Nyaya on hindulaisen filosofian koulukunta. Koulukunnan filosofia perustuu Nyaya Sutra -nimellä tunnettuihin teksteihin, jotka kirjoitti Aksapada Gautama noin 500-luvulla eaa. Koulukunta keskittyi ennen kaikkea logiikkaan, joka muistutti nykyaikaista analyyttistä filosofiaa. Koulukunnassa oli keskeistä uskomus, että on mahdollista muodostaa universaaleja totuuksia.
Maantielakso
thumb|Maantielaksoa idästä. Maantielakso on Karvianjoen vesistöalueeseen kuuluva lampi Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistossa Karviassa Satakunnan maakunnassa. Lammen pinta-ala on SYKEn Järviwikin viranomaistiedon mukaan 2,67 hehtaaria. Sen korkeus merenpinnasta on 166,0 metriä ja se kuuluu Karvianjoen vesistön sisällä Aunesluoman valuma-alueeseen. Lampi on yhdessä siitä noin kilometri pohjoiseen sijaitsevan Kauhalammin ja tästä noin kilometri pohjoiseen sijaitsevan Lapinkaivon kanssa yksi Kauhanevan–Pohjankankaan Natura 2000 -suojelualueen kolmesta pienvesiksi luokiteltavasta lammesta. Lampi on reunoiltaan umpeenkasvanut. Avovettä on lammen keski- ja luoteisosassa. Lampi rajoittuu pohjoisessa Laksonevaan, joka on osa Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon kuuluvaa Kauhanevan suokompleksia. Muista suunnista sitä ympäröivät harjumuodostuman rinteet. Historiallinen Kyröskankaan tie kulkee lammen sivuitse.
Etelä-Pohjanmaalla arokosteikkojen kansanomaisena nimityksenä on lakso.
HammerFallin diskografia
Tämä on power metal -yhtye HammerFallin diskografia.
Kaasupullo
250px|thumb|Kaasupulloja. Vasen pullo sisältää heliumia, mistä kertoo pullon ruskea yläosa. Pulloihin on liitetty paineenalentimet. Kaasupullo on paineastia, jossa säilytetään kaasua korkeassa paineessa. Kaasu saadaan pullosta ulos hallitusti paineenalennusventtiilin avulla. Kaasupullojen yläosan väritys yleensä kertoo, mitä kaasua pullo sisältää. Väritys kuitenkin vaihtelee, joten pullon sisältö on syytä aina selvittää sen kyljessä olevasta tekstistä. Kaasupulloissa voi olla inerttejä eli reagoimattomia kaasuja, kuten typpeä tai heliumia, mutta ne voivat sisältää myös herkästi syttyviä tai räjähtäviä kaasuja kuten vetyä tai happea.
Käyttö ja täyttö
Kaasupulloja käytetään niin teollisuudessa, luonnontieteen aloilla kuin lääketieteessä. Kaasupullot ovat uusiokäytettäviä ja yleensä ne vuokrataan kaasun toimittajalta, joka täyttää tyhjät pullot uudelleen. Pullojen sisältämän kaasun hinta riippuu kaasun puhtausasteesta. Jotta pullo ei likaantuisi, kaasupulloa ei saa koskaan päästää täysin tyhjäksi vaan on jätettävä pieni ylipaine puhtaan täytön mahdollistamiseksi. Suomessa kaasuja toimittavia yhtiöitä ovat muun muassa Woikoski, Air Liquide ja Linde Gas, entinen AGA.
Turvallisuus
Kaasupullojen käytöstä on useita turvallisuusmääräyksiä. Esimerkiksi tulipalojen varalta kaasupullojen paikat on ilmoitettava selvästi, koska ne aiheuttavat kuumetessaan räjähdysvaaran. Pulloja on ylipäänsä käsiteltävä varoen, ja siirrettäessä niitä ei saa nostaa kuvusta tai suojuksesta. Pullokärryjen käyttö on suositeltavaa. Pulloa siirrettäessä pääventtiiliä suojaamassa tulee olla suojakupu, jotta pullon kaatuessa sen pääventtiili ei vaurioidu ja aiheuta vakavaa vaaratilannetta. Kaasupullot tulee varastoida hyvin tuulettuvassa tilassa.
Varpunen jouluaamuna
Varpunen jouluaamuna on Zacharias Topeliuksen runo vuodelta 1859. Sen on suomentanut Konrad Alexis Hougberg (myöh. Waaranen). Runossa kajastaa Topeliuksen oma suru: hänen poikansa Rafael kuoli vain vuoden ikäisenä runon kirjoittamista edeltäneen vuoden keväänä.
Runo on sävelletty lauluksi useaan kertaan. Tunnetuin niistä lienee Otto Kotilaisen säveltämä joululaulu, joka ilmestyi vuonna 1913 Joulupukki-lehdessä. Sovituksia laulusta ovat levyttäneet muun muassa Anna Eriksson, Mauno Kuusisto, Sulo Saarits, Tapani Kansa, Hector, Marco Hietala, Vesa-Matti Loiri, Viikate & Timo Rautiainen, Matti Esko, Jani Wickholm, Pepe Willberg, Tarja Turunen, Matti ja Teppo, Petri Laaksonen, Richard Järnefelt, lauluyhtye Rajaton, Remastered, Suvi Teräsniska, Diandra, Saara Aalto Club for Five, Jarkko Ahola, Elastinen ja Waltteri Torikka.
Sanat
Sparven om julmorgonen
Nu så föll den vita snö, föll på björk och lindar. Frusen är den klara sjö, väntar vårens vindar. Liten sparv, fattig sparv, ätit upp sitt sommararv. Frusen är den klara sjö, väntar vårens vindar. Vid den gröna stugans dörr stod en liten flicka: – Sparvelilla, kom som förr, kom ett korn att picka! Nu är jul i vart skjul, sparvelilla, grå och ful. Sparvelilla, kom som förr, kom ett korn att picka! Sparven flög till flickans fot, flög på glada vingar: – Gärna tar jag kornet mot, kornet som du bringar. Gud skall än löna den, som är här de armas vän. Gärna tar jag kornet mot, kornet som du bringar.
– Jag är icke den du tror, ty ditt öga tåras. Jag är ju din lilla bror, som dog bort i våras. När du bjöd glad ditt bröd åt den fattige i nöd, bjöd du åt din lilla bror, som dog bort i våras.
Varpunen jouluaamuna
Lumi on jo peittänyt kukat laaksosessa, järven aalto jäätynyt talvipakkasessa. Varpunen pienoinen, syönyt kesäeinehen, järven aalto jäätynyt talvipakkasessa.
Pienen pirtin portailla oli tyttökulta: – Tule, varpu, riemulla, ota siemen multa! Joulu on, koditon varpuseni onneton, tule tänne riemulla, ota siemen multa!
Tytön luo nyt riemuiten lensi varpukulta: – Kiitollisna siemenen otan kyllä sulta. Palkita Jumala tahtoo kerran sinua. kiitollisna siemenen otan kyllä sulta!
– En mä ole, lapseni, lintu tästä maasta, olen pieni veljesi, tulin taivahasta. Siemenen pienoisen, jonka annoit köyhällen, pieni sai sun veljesi enkeleitten maasta.
Lieksan Kaarisilta
pienoiskuva|323x323px|Lieksan Kaarisilta Lieksan Kaarisilta on Lieksassa sijaitseva vuonna 1930 valmistunut silta, joka ylittää Lieksanjoen. Silta on yksi Lieksan maamerkeistä, ja se tunnetaan myös nimillä Lieksan silta, Lieksanjoen silta ja Mähkönsilta. Silta on ollut suljettuna ajoneuvoliikenteeltä vuodesta 2014 lähtien, jonka jälkeen se on toiminut kevyen liikenteen käytössä. Silta ei ole suojeltu kohde, ja se on päätetty purkaa ja korvata uudella.
Rakenne ja mitat
Lieksan Kaarisilta edustaa tyyliltään funktionalismia. Silta on noin 100 metriä pitkä ja siinä on kaksi 50 metrin pituista teräsbetonikaarta. Silta on teräsbetoninen, ja siinä on teräksiset jäykiste- ja poikkipalkit. Sillan painorajoitus on 3000 kiloa ja ajoneuvon sallittu korkeus on 3,5 metriä. Sillan vapaa kulkuleveys on noin 5 metriä, eli se on nykyaikaiselle autoliikenteelle hyvin kapea.
Historia
Kaarisilta rakennettiin vuosina 1928–1929, ja se otettiin käyttöön vuonna 1930. Kaarisillan on suunnitellut ja rakennuttanut tanskalainen insinööritoimisto Christiani & Nielsen. Toimisto on rakennuttanut Suomeen Lieksan Kaarisillan lisäksi myös neljä muuta kaarisiltaa, joista jäljellä on vain Savukosken silta. Kaarisiltaan on tehty sillan kuntoa ylläpitäviä korjauksia ja muutoksia. Suurin muutos sillassa on sen pohjoispuolelle 1970-luvulla rakennettu kevyen liikenteen väylä. Alun perin sillassa oli kevyen liikenteen väylä pelkästään sillan eteläpuolella.
Silta suljetaan autoilta
Vuonna 2014 kuorma-auto törmäsi Kaarisillan rakenteisiin, minkä seurauksena silta suljettiin autoilta sillan kunnon tarkastamisen ajaksi. Silta todettiin kuitenkin niin huonokuntoiseksi, että se suljettiin autoilta kokonaan ja jätettiin odottamaan perusteellista korjausta. Aluksi Lieksassa pohdittiin sillan korjaamista ajokuntoiseksi. Siltaa myös suunniteltiin korjattavan pelkästään kevyelle liikenteelle. Sen lisäksi pohdittiin mahdollisuutta muuttaa silta yksisuuntaiseksi autoille. Myöhemmin esitettiin, että silta korvattaisiin kokonaan uudella sillalla. Uuden sillan kolme vaihtoehtoista luonnosta esiteltiin Lieksan kaupungin järjestämässä yleisötilaisuudessa huhtikuussa 2019.
Päätös sillan korvaamisesta ja siltakiista
Lieksan kaupunginvaltuusto teki vuonna 2017 päätöksen Kaarisillan purkamisesta ja korvaamisesta. Tästä päätöksestä tehtiin kunnallisvalitus, joka kaatui hallinto-oikeudessa. Tämän jälkeen Museovirasto esitti Kaarisiltaa suojeltavaksi ELY-keskukselle nojaten rakennusperinnön suojelemiseen liittyvään lakiin. ELY-keskus hylkäsi esityksen ja siirsi asian käsittelyyn Lieksan kaupungille. Museovirasto valitti ELY-keskuksen päätöksestä ympäristöministeriölle, joka hylkäsi valituksen.
Vuoden 2023 maaliskuussa Lieksan kulttuuriperinnön tuki ry teki Kaarisillasta vielä suojeluesityksen ELY-keskukselle vedoten rakennusperintölakiin. ELY-keskus on pyytänyt Lieksan kaupungilta lausuntoa suojeluesityksestä. Lieksan kaupunginjohtaja Jarkko Määttänen kertoi olevansa turhautunut lukuisiin siltaan liittyviin valituksiin. Hänen mukaansa siltaan liittyvät käsittelyt ja vaiheet ovat kestäneet kohtuuttoman kauan, ja valitukset ovat viivyttäneet prosessia.
Il ballo della vita
Il ballo della vita on italialaisen rockyhtye Måneskinin debyyttialbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2018.
Archie Panjabi
Archana ”Archie” Panjabi (s. 31. toukokuuta 1972 Lontoo) on britti­läinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan Kalinda Sharmana televisio­sarjassa Good Wife. Hän voitti Prime­time Emmyn parhaasta nais­sivu­osasta draama­sarjassa vuonna 2010. Hän oli ehdolla samassa kategoriassa myös vuosina 2011 ja 2012.
Cthulhun kutsu
Cthulhun kutsu (The Call of Cthulhu) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1926 kirjoittama novelli, joka julkaistiin Weird Tales -lehdessä helmikuussa 1928. Novelli kertoo ”suurten muinaisten ylipappi” Cthulhusta ja häntä palvovasta maailmanlaajuisesta kultista.
Archie Panjabi
Yksityiselämä
Archana Panjabi syntyi Lontoossa intialaisille vanhemmille. 26-vuotiaana hän solmi järjestetyn avio­liiton räätäli Rajesh Nihalanin kanssa.
Bruno Cremer
Bruno Cremer (6. lokakuuta 1929 Saint-Mande, Ranska – 7. elokuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Cremer esiintyi pitkään teatterissa, mutta näytteli myös suosituissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.
Ranskassa ja ranskankielisissä maissa hän on laajalti tunnettu roolistaan Georges Simenonin romaaneihin perustuvissa komisario Maigret'sta tehdyissä televisioelokuvissa. Näistä elokuvista kaksi on kuvattu Suomessa; Hannu Kahakorven ohjaama Maigret ja aave (1994) sekä Pekka Parikan ohjaama Maigret Suomessa (1996). Kummassakin elokuvassa Maigret'n apulaista suomalaista komisario Vaaraa näytteli Timo Torikka.
Cthulhun kutsu
Lovecraft sai tarinaansa idean vuoden 1919 tienoilla näkemästään unesta. Kesti kuitenkin vuosia, ennen kuin hän kirjoitti aiheesta kokonaisen kertomuksen. ”Cthulhun kutsua” pidetään usein ensimmäisenä Cthulhu-tarustoon kuuluvana tekstinä, ja se on yksi Lovecraftin tunnetuimmista tarinoista.
Bruno Cremer
Cremer'n kansainvälisesti tunnetuin elokuvatyö oli yksi päärooleista William Friedkinin ohjaamassa elokuvassa Pelon palkka (Sorcerer, 1977). Cremer näytteli myös merkittävää osaa nykyranskalaisen elokuvan ehkä maineikkaimman ohjaajan François Ozonin elokuvassa Hiekan peitossa (Sous le sable, 2000). Tämän lisäksi Cremer esiintyi muun muassa Costa-Gavrasin, Bertrand Blier'n ja Claude Lelouch'n elokuvissa.
Rolls-Royce Phantom VII
Rolls-Royce Phantom on Rolls-Royce Motor Cars -yhtiön vuodesta 2003 vuoteen 2016 valmistama loistoauto. Kyseessä on ensimmäinen BMW:n omistuksen aikana esitelty uusi Rolls-Royce. Vaikka nimi on yhteinen aikaisempien Phantom-mallien kanssa, on kyseessä täysin uusi auto niihin verrattuna.
Bruno Cremer
Cremer kuoli syöpään 7. elokuuta 2010 ollessaan 80-vuotias.
Rolls-Royce Phantom VII
Yleistä
BMW:n omistuksesta huolimatta Phantomin suunnittelussa pyrittiin noudattamaan Rolls-Roycen perinteitä. Noin 15 prosenttia osista on kuitenkin yhteisiä BMW:n mallien kanssa. Rolls-Royce haluttiin pitää selvästi BMW:stä erillisenä merkkinä. Mercedes-Benz on saanut jonkin verran kritiikkiä Maybach-merkkinsä esittelystä, joka on moneen otteeseen luokiteltu "luksusmallisena" S-sarjan autona. Phantomia ei näin ollen myöskään myydä missään päin maailmaa samoilla jälleenmyyjillä BMW:n autojen kanssa. Vuoden 2006 tavoitteena on ollut myydä Phantomia noin 800 kappaletta. Auton tärkeimmät markkina-alueet ovat Yhdysvallat ja Iso-Britannia. Pian näiden jälkeen tulee kuitenkin Kiina. Vuoden 2006 maaliskuussa Rolls-Royce ilmoitti valmistaneensa jo yhteensä 3 000 Phantomia
Auton kori valmistetaan BMW:n tehtaalla Dingolfingissa, Saksassa ja moottori Münchenissä. Sieltä osat kuljetetaan Isoon-Britanniaan ja lopullinen yksilöllisesti tapahtuva kokoonpano tehdään Goodwoodissa, Englannissa. Kahta käytössä oleva robottia lukuun ottamatta työ Englannissa tapahtuu kokonaan käsin. Jokaisen kappaleen kokoonpano vaatii noin 350 tunnin työn. Auto on valmistettu erittäin kevyen, alumiinisen korirakenteen (spaceframe) ympärille. Rakenteen kokonaispaino on vain 550 kg, mutta se on silti erittäin luja ja kestävä. Keulalla on aikaisempien mallien mukaisesti Charles Sykesin vuonna 1911 suunnittelema keulakoriste.
Phantomista esiteltiin Geneven autonäyttelyssä vuonna 2005 myös pidennetyllä akselivälillä varustettu versio, joka on 250 mm normaaliversiota pidempi.
Cthulhun kutsu
Juoni
Alaotsikkonsa mukaan novelli on ”edesmenneen Francis Wayland Thurstonin” selonteko. Thurston on löytänyt useita johtolankoja, jotka vihjaavat maailmanlaajuisen kultin toimintaan.
Rolls-Royce Phantom VII
Yleistä
Vuoden 2007 tammikuussa esiteltiin Detroitissa 2-ovinen avomallinen Drophead Coupé. 4-paikkaisen auton tuotanto Goodwoodissa aloitetaan kesällä. Kangaskattoinen Coupé-malli on muotoiltu perinteisen Rolls-Roycen mukaisesti - pitkä konepelti, suuret vanteet sekä lyhyt etu- ja pitkä takaylitys. Konepelti on harjattua terästä ja hattuhylly tiikkiä. Sedan-mallia pidemmät ovet on suunniteltua avomallia varten ja ne mahdollistavat kohtuullisen helpon kulun myös takapenkeille. Autossa käytettävä kangaskatto on valmistajan mukaan yksi suurimmista nykyautoissa käytetyistä ja sen suunnittelussa on annettu suuri painoarvo äänieristykselle. Materiaalia on viidessä kerroksessa ja se suunniteltu taittuvan mahdollisimman pieneen tilaan. Alumiinista valmistettua alusta on tehty jäykäksi ja kevyeksi. Moottori on sama kuin sedanissa, samoin suorituskykylukemat.
Merilahden peruskoulu
pienoiskuva|Merilahden peruskoulun Jaluspolun toimipiste Merilahden peruskoulu on peruskoulu Helsingin Vuosaaressa. Siihen kuuluu Kallvikinniementien toimipiste ja Jaluspolun toimipiste. Koulussa on noin 850 oppilasta. Koulussa painotetaan liikuntaa 3. ja 7. luokilta alkaen, sekä luonnontiedettä 7. luokalta alkaen. Koulun nimi tulee kahden aikaisemman koulun nimestä, Meri-Rastilan ala-asteesta ja Kallahden peruskoulusta. Luokat 1–2 ovat Kallvikinniementien ja Jaluspolun toimipisteissä, luokat 3–4 Jaluspolun toimipisteessä ja luokat 5–9 Kallvikinniementien toimipistessä. Koulun rehtori on Timo Heikkinen.
Rolls-Royce Phantom VII
Phantom Black
Vuonna 2006 valmistettiin myös rajoitettu 25 kappaleen sarja Phantom Black -erikoismallia. Auton kori on maalattu Diamond Black -erikoismaalilla ja renkaat ovat 21-tuumaiset. Moottori on entinen, mutta sen ulkonäköä on kohennettu mustilla koristeilla ja kromilla. Myös sisustus on linjassa mustanpuhuvan teeman kanssa.
80th Anniversary
Vuonna 2005 valmistettiin Phantom-nimen 80-vuotisjuhlan (Phantom I vuonna 1925) kunniaksi 25 erikoisvarusteltua autoa. Ulkoväritys malleissa on joko täysin musta tai hopean ja mustan sekoitus. Väritykset pyrkivät muistuttamaan 1920-luvulla käytettyjä värejä. Alle on laitettu näyttävät 21-tuumaiset vanteet. Sisätiloista löytyy muun muassa viinikaappi ja DVD-järjestelmä.
Cthulhun kutsu
Juoni
Kultti palvoo Cthulhua jumalana ja toimittaa tälle ihmisuhreja. Poliisin pidättämä kultin jäsen kertoo, että suuret muinaiset saapuivat tähdistä, kun maapallo oli vielä nuori. Suurten muinaisten ylipappi Cthulhu nukkuu vajonneessa R’lyehin kaupungissa ja odottaa valtansa uutta tulemista. Cthulhu puhuu herkimmille ihmisille heidän unissaan, sitä palvotaan salassa ympäri maailman. ”Kun tähdet ovat oikein”, R’lyeh nousee merestä ja hänen palvojansa juhlivat ”ekstaasin ja vapauden liekkimeressä”.
Rolls-Royce Phantom VII
Tekniikka
Moottori perustuu BMW:n valmistamaan V12-moottoriin.
Vaihteistona on 6-portainen automaattivaihteisto. Jousitus on erillisjousitus. Vaikeampia olosuhteita ajatellen kuljettaja pystyy nostamaan auton maavaraa 25 millimetrillä.
Cthulhun kutsu
Juoni
Cthulhun olemassaolosta on niin suuri määrä toisistaan riippumattomia todisteita, ettei niitä voi kiistää. Thurston elää viimeiset elinpäivänsä pelossa: hän ymmärtää, että ihmiskunnan valta-asema maapallolla on lyhyt ja väliaikainen, ja tajuaa, että Cthulhun palvojat ovat aikeissa surmata hänet.
Karina Lombard
Karina Lombard (s. 21. tammikuuta 1969 Tahiti, Ranskan Polynesia) on tahitilaissyntyinen näyttelijä, jolla on nykyisin Yhdysvaltain kansalaisuus.
Cthulhun kutsu
Kirjoittaminen ja julkaisu
Ensimmäinen Cthulhun kutsua muistuttava synopsis löytyy Lovecraftin muistiinpanoista jo vuodenvaihteelta 1919–1920. Se perustuu hänen näkemäänsä uneen: ”Mies vierailee muinaisesineiden museossa – tarjoaa museolle hiljan tekemäänsä korkokuvaa – vanha & oppinut kuraattori nauraa & sanoo, ettei voi hyväksyä mitään niin modernia. Mies sanoo että ’unet ovat vanhempia kuin synkeä Egypti tai mietiskelevä Sfinksi tai puutarhojen vyöttämä Babylonia’ & hän oli muovannut veistoksen unissaan. Kuraattori pyytää häntä näyttämään luomustaan & ja kun hän niin tekee kuraattori kauhistuu, kysyy kuka mies mahtaakaan olla. Mies kertoo nykyaikaisen nimen. ’Ei – ennen sitä’, sanoo kuraattori. Mies ei muista paitsi unissa. Kuraattori tarjoaa korkeaa hintaa, mutta mies pelkää ja aikoo tuhota veistoksen. Pyytää satumaista hintaa – kuraattori aikoo kysyä museon johtajalta.” Nimi The Call of Cthulhu esiintyy ensimmäistä kertaa Lovecraftin elokuussa 1925 tekemässä päiväkirjamerkinnässä.
Karina Lombard
Yksityiselämä
Lombardin äiti Nupuree Lightfoot oli alkuperältään sioux-intiaani, isä Henry Lombard on puolestaan eurooppalaista sukua. Lombard syntyi Tahitilla. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan yhdeksän kuukauden ikäinen, minkä jälkeen Lombard muutti isänsä kanssa Tahitilta Espanjaan. Lombard opiskeli sittemmin useissa eri sisäoppilaitoksissa Sveitsissä. Nuoruudessaan hän myös matkusteli paljon Euroopassa, ja puhuu sujuvasti ranskaa, englantia, italiaa, espanjaa ja saksaa. Sittemmin hän muutti New Yorkiin, jossa hän aloitti mallin ja näyttelijän työt. Lombard on biseksuaali.
Ura
Lombard sai ensimmäisen roolinsa televisiosarjasta Kuumaa hiekkaa vuonna 1987. Vuonna 1993 hän esiintyi pääosassa elokuvassa Kaukainen Sargassomeri. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Firma, Intohimon tuulet ja Kull, valloittaja.
Cthulhun kutsu
Kirjoittaminen ja julkaisu
Lovecraft kirjoitti ”Cthulhun kutsun” elo- tai syyskuussa 1926 ja tarjosi sitä tuoreeltaan pulp-lehti Weird Talesille. Päätoimittaja Farnsworth Wright hylkäsi tarinan, minkä jälkeen Lovecraft tarjosi sitä pienelle Mystery Stories -lehdelle. Lovecraft ei saanut tarinaa myydyksi, mutta näytti sitä kesäkuussa 1927 ystävälleen Donald Wandreille. Wandrei piti tarinasta ja kehotti Wrightiä harkitsemaan asiaa uudestaan. Hän myös vihjasi, että Lovecraft oli aikeissa myydä tarinan Weird Talesin kilpailijalle. Heinäkuussa Wright pyysi Lovecraftia lähettämään käsikirjoituksen uudestaan, ja ”Cthulhun kutsu” ilmestyi Weird Talesin helmikuun 1928 numerossa.
Karina Lombard
Ura
Lombard esiintyi televisiosarjassa L-koodi sarjan ensimmäisellä kaudella vuonna 2004 ja vieraili sarjassa muutaman kerran myöhemmillä kausilla. Hän näytteli scifi-sarjassa 4400 vuosina 2005–2006. Lombard on toiminut myös laulajana.
Cthulhun kutsu
Kirjoittaminen ja julkaisu
Novelli oli mukana vuonna 1929 julkaistussa antologiassa Beware After Dark!, mikä tekee siitä yhden ensimmäisistä kovakantisessa kirjassa julkaistuista Lovecraftin teksteistä. ”Cthulhun kutsu” ilmestyi myös ensimmäisessä pelkästään Lovecraftin novelleja sisältäneessä kokoelmassa The Outsider and Others (1939).
John Fru Ndi
Ndi perusti oppositiopuolue Sosiaalidemokraattisen rintaman (SDF). Hän oli puolueen presidenttiehdokkaana vuosina 1992, 2004 ja 2011. Hän hävisi kaikilla kerroilla Paul Biyalle, vaikkakin ensimmäisellä kerralla ainoastaan neljän prosentin erolla.
Cthulhun kutsu
Vastaanotto
S. T. Joshin mukaan Lovecraftille ominainen kosminen kauhu esiintyi hänen varhaisissa novelleissaan lähinnä suurikokoisten hirviöiden muodossa, mikä Joshin mukaan oli ”kömpelö ja pinnallinen” ratkaisu. ”Cthulhun kutsussa” hirviön suuri koko tuodaan kuitenkin esiin ”Dagonia” hienovaraisemmin: ”Se oli vuori, joka käveli tai vyöryi.” (suom. Ulla Selkälä & Ilkka Äärelä. ) Joshi pitää kertomusta huomattavasti parempana kuin ”Dunwichin hirviötä”, joka niin ikään on eräs tärkeimmistä Cthulhu-kirjallisuuden esikuvista.
Fritz Weaver
Fritz Weaver (19. tammikuuta 1926 Pittsburgh, Pennsylvania – 26. marraskuuta 2016 New York, New York ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän voitti Tony- ja Drama Desk -palkinnot roolistaan Robert Marascon näytelmässä Child's Play (1970).
Vaikka Weaver tunnetaan kenties parhaiten teatterista, hänellä oli rooleja myös elokuvissa. Filmografiaan kuuluu muiden muassa Musta sunnuntai (, 1976). Weaver oli Emmy-ehdokkaana roolistaan televisiosarjassa Polttouhrit. Hän meni 7. helmikuuta 1953 naimisiin Sylvia Shortin kanssa ja sai kaksi lasta, mutta liitto päättyi avioeroon vuonna 1979.
Weaver teki Broadway-debyyttinsä lokakuussa 1955. Hän esiintyi televisiossa vielä saman vuosikymmenen puolella ja on jatkanut ammattiuraansa 2000-luvulle saakka. Vuodesta 1995 hän toimi kertojana The History Channelin ohjelmissa. Hän solmi vuonna 1997 uuden avioliiton Rochelle Oliverin kanssa.
Urheilija
pienoiskuva|Urheilijoita Urheilija on urheilun harrastaja tai urheilua ammatikseen harjoittava. Urheilu jaetaan amatööri- eli harrastajaurheiluun ja ammattiurheiluun sen mukaan, saako urheilija korvausta työstään vai maksaako hän harrastamisestaan. Ammattiurheilijat tekevät työtä joukkuelajeissa yleensä työsuhteessa. Yksilölajeissa ammattiurheilijat ovat useimmiten yrittäjiä. Kilpaurheilua voi olla sekä amatööri- että ammattilaisurheilu. Laajojen kansanryhmien harrastamaa liikuntaa kutsutaan sen sijaan kuntourheiluksi. Sillä ei välttämättä ole kilpailullisia tavoitteita.
Suomen kielen sana urheilija perustuu sanoihin urheilu ja urheilla, ja nämä taas joko adjektiiviin urhea tai tämän kantasanaan urho. Se vakiintui laajaan käyttöön 1800-luvun lopulla sen jälkeen, kun Kotikielen Seura oli suositellut sitä vuonna 1886. Monissa muissa kielissä samaa tarkoittavien sanojen pohjana on joko kreikan άθλητὴς, athlētēs 'se joka kilpailee' tai ranskan desport.
Huuto
Huuto (, alun perin Epätoivo, 1893–1910) on norjalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Edvard Munchin kuuluisa maalaus. Sitä pidetään Munchin merkittävimpänä teoksena ja yhtenä Norjan tärkeimmistä kulttuuriaarteista. Maalaus symboloi eksistentiaalista ahdistusta. Taustalla on Oslon kaupunki, verenpunainen taivas ja kävelytie, jolla hahmo seisoo. Hahmon on tulkittu joko peittävän korvansa kuulemiltaan huudoilta tai huutavan itse.
Munch kirjoitti:
Tutkijoiden mukaan Munchin kuvailema tilanne saattoi tapahtua talvella 1883–1884, jolloin Krakataun tulivuorenpurkauksesta syntyneet tuhkapilvet saivat auringonlaskut näyttämään poikkeuksellisen punaisilta aina Euroopassa saakka. Maalauksessa esiintyvä hahmo on saattanut saada innoituksensa perulaisesta muumiosta, jonka Munch oli aiemmin nähnyt Pariisin maailmannäyttelyssä 1889.
Edvard Munch teki Huuto-aiheesta useita versioita eri tekniikoilla. Oslon Munch-museossa on kahdesta maalatusta versiosta jälkimmäinen (1910) ja yksi pastellimaalaus. Varhaisempi maalatuista versioista (1893) on Norjan Kansallisgalleriassa. Pastelliversio vuodelta 1895 on yksityisomistuksessa. Munch teki samasta aiheesta myös litografian (1895), ja lisäksi aiheesta on olemassa Munchin luonnoksia.
Tauluvarkaudet
Kansallisgallerian Huuto varastettiin 12. helmikuuta 1994 Lillehammerin talviolympialaisten avajaispäivänä, mutta saatiin takaisin saman vuoden toukokuussa. Munch-museon Huuto puolestaan varastettiin 22. elokuuta 2004. Samalla varastettiin myös toinen Munchin maalaus, Madonna.
Norjalainen uutislehti Dagbladet kertoi 28. huhtikuuta 2005, että Munch-museon Huuto ja Madonna olisi tuhottu polttamalla. 31. elokuuta 2006 Norjan poliisi kuitenkin ilmoitti löytäneensä maalaukset ”odotettua paremmassa kunnossa”. Madonna saatiin restauroitua ennalleen, mutta Huutoa ei voitu täysin palauttaa kärsimistään vaurioista.
Huudon ja Madonnan konservointi perustui vaurioituneista kuvista tehtyyn kattavaan arviointiin. Maalaukset tutkittiin perusteellisesti käyttämällä mikroskooppia sekä röntgen-, ultravioletti- ja infrapunamenetelmiä. Pigmenttien ja sidosaineiden näytteitä lähetettiin ulkoisiin laboratorioihin analyysejä varten. Kuvien teknisestä ja kemiallisesta koostumuksesta kerättiin paljon tietoa. Nykyisin käytettävät konservointimenetelmät perustuvat näiden kokeiden ja raporttien tuloksiin sekä menetelmien yksityiskohtaiseen valintaan. Neuvotteluja käytiin myös kansainvälisten konservointialan taidekonservointiasiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset esitettiin Oslon Munch-museossa vuonna 2008.
Myynti 2012
Norjalainen Petter Olsen omisti erään Huudon pastelliversion. Se myytiin Sothebyssa vuoden 2012 toukokuussa 91,3 miljoonalla eurolla, mikä on huutokaupan kautta myytyjen taideteosten kaikkien aikojen ennätys. Olsen aikoi käyttää maalauksesta tulevat rahat taidekeskukseen, museoon ja hotelliin, jotka hän perustaa maatilalleen. The Wall Street Journal kertoi kesällä 2012 että ostaja oli amerikkalainen miljardööri Leon Black. Black ei kommentoinut väitettä.
Joonas Rask
Joonas Aleksi Rask (s. 24. maaliskuuta 1990 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Rask osaa pelata myös keskellä. Hän on pelannut aiemmin myös kaksi NHL-ottelua Nashville Predatorsissa kaudella 2012–2013. Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin mukaan Rask on älykäs hyökkääjä, joka on hyvä luistelemaan ja käyttökelpoinen sekä yli- että alivoimalla. Hän ei ole kuitenkaan kovin fyysinen pelaaja. Rask laukoo oikealta.
Juniorivuodet ja ensimmäiset SM-liigakaudet Ilveksessä
Rask on Savonlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän voitti kaudella 2005–2006 koko C-nuorten I-divisioonan karsintojen piste- ja maalipörssin tehoilla 18+12=30 sekä C-nuorten I-divisioonan piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 23+19=42. Kaudeksi 2006–2017 16-vuotias Rask siirtyi Tampereen Ilveksen B-nuoriin. Kauden 2007–2008 hän vietti suurimmaksi osaksi seuran A-nuorissa, mutta Rask pelasi osan kaudestaan myös B-nuorissa. Huhtikuussa NHL:n kykyjenetsintätoimisto Central Scouting listasi hänet eurooppalaiskenttäpelaajien rankingissa sijalle 20. NHL:n varaustilaisuuteen 2008, mutta Raskia ei lopulta varattu koko varaustilaisuudessa.
Kaudella 2009–2010 Rask murtautui SM-liigatasolle. Hän teki 43 runkosarjaottelussa tehot 10+9=19 ja viidessä liigakarsintaottelussa kolme maalia. Rask oli liigakarsinnoissa Ilveksen paras maalintekijä Markus Seikolan ja Ryan Glennin kanssa. Hän oli myös runsaan kuukauden sivussa murrettuaan kätensä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa pelatussa Mestis-ottelussa marraskuussa 2009. Rask vahvisti kevätkaudella myös Ilveksen A-nuoria, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Joulukuussa 2009 Rask solmi Ilveksen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2012 saakka.
NHL-varaus ja tulokassopimus Nashville Predatorsiin
Nashville Predators varasi Raskin seitsemännellä kierroksella 198. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudella 2010–2011 hän nosti jälleen tasoaan edellisestä kaudesta. Rask oli Ilveksen ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja ja hän teki niissä tehot 14+13=27. Rask oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä Jesse Niinimäen jälkeen. Hän jakoi myös Ilveksen sisäisen tehotilaston voiton Jyrki Jokipakan kanssa lukemalla +5. Kauden 2011–2012 kynnyksellä, syyskuussa 2011 Rask joutui sivuun käden veneluun murtuman vuoksi marraskuun maaottelutaukoon saakka. Hän pelasi kauden aikana lopulta 32 runkosarjaottelua tehden 18 tehopistettä.
Maaliskuussa 2012 Rask teki kaksivuotisen NHL-tulokassopimuksen Nashville Predatorsin kanssa. Huhtikuussa hänen uutisoitiin pelaavan kausi 2012–2013 lainalla Jokereiden SM-liigajoukkueessa. Raskin kausi osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja hänen oli vaikea löytää rooliaan. Hän teki runkosarjassa vain kymmenen tehopistettä. Jokereiden kauden päätyttyä, huhtikuussa 2013 Rask siirtyi AHL-joukkue Milwaukee Admiralsin vahvuuteen. Hän onnistui tekemään heti AHL-debyytissään 19. huhtikuuta 2013 Charlotte Checkersia vastaan tehot 1+1=2. Tämän jälkeen Rask nostettiin Predatorsin NHL-joukkueeseen, jossa hän debytoi runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 25. huhtikuuta 2013 vieraissa Detroit Red Wingsia vastaan. Rask sai ottelussa jääaikaa 6.36 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –2 Predatorsin hävittyä ottelun lukemin 5–2. Runkosarjan päätöskierroksella 27. huhtikuuta 2013 Columbus Blue Jacketsia vastaan Rask onnistui tekemään NHL-uransa ensimmäisen tehopisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Shea Weberin tekemään maaliin. NHL:n runkosarjan päätyttyä hän pelasi vielä yhden AHL:n pudotuspeliottelun.
Kauden 2013–2014 Rask pelasi kokonaan farmijoukkue Admiralsissa, jossa varsinainen tulokaskausi toi 58 runkosarjaottelussa tehot 4+10=14.
Paluu Suomeen ja siirtyminen HIFK:hon
Kaudeksi 2014–2015 Rask palasi SM-liigaan ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon. Hänen kautensa alkoi vaisusti, sillä Rask ei onnistunut tekemään syyskuussa ainuttakaan tehopistettä. Lopulta hän teki runkosarjassa 29 tehopistettä. Pudotuspeleissä Rask jakoi neljällä osumallaan HIFK:n sisäisen maalipörssin voiton Tomáš Záborskýn kanssa. Kaudella 2015–2016 hän kärsi runkosarjassa loukkaantumisista ja teki 43 ottelussa 22 tehopistettä. Pudotuspeleissä Rask nousi kuitenkin uudelle tasolle. Hän jakoi tehoilla 4+13=17 koko SM-liigan syöttöpörssin voiton ketjukaverinsa Teemu Ramstedtin kanssa ja sijoittui pistepörssissä toiseksi hänen jälkeensä. Ensimmäisessä finaaliottelussa 15. huhtikuuta 2016 Tapparaa vastaan Rask teki HIFK:n 4–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi jääneen avausosuman. Ari Vallin valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Raskin ja HIFK:n kausi päättyi lopulta kuitenkin SM-hopeaan, kun Tappara voitti ottelusarjan voitoin 4–2. Toukokuussa 2016 Rask teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Rask pelasi kaudella 2016–2017 runkosarjassa loukkaantumisten vuoksi vain 33 ottelua, mutta tehot 7+14=21 riittivät kuitenkin HIFK:n sisäisen pistepörssin neljänteen sijaan. Pudotuspeleissä hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Juuso Puustisen kanssa lukemalla +8. Toukokuussa 2017 Rask teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2017–2018 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Rask jakoi HIFK:n sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Juhani Tyrväisen ja Juha-Pekka Haatajan kanssa tehoilla 13+16=29 sekä sisäisen tehotilaston voiton Erik Thorellin ja Miro Heiskasen kanssa lukemalla +17. Pudotuspeleissä Rask jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Jarkko Malisen kanssa seitsemällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Helmikuussa 2018 Rask teki HIFK:n kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2018–2019 Rask teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+18=38, joilla hän oli HIFK:n kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Rask jakoi koko SM-liigan maalipörssin kymmenennen sijan HPK:n Teemu Turusen ja TPS:n Zach Budishin kanssa. Pudotuspeleissä hänellä oli joukkueen paras teholukema (+4), mutta Raskin kausi päättyi kuitenkin loukkaantumisen vuoksi toiseen välieräotteluun Oulun Kärppiä vastaan. Hän voitti HIFK:n sisäisen tehotilaston myös Mestarien liigassa lukemalla +2.
Siirtyminen Ruotsiin
Rask käytti HIFK-sopimuksessaan olleen option ulkomaille siirtymisestä ja hän siirtyi kaudeksi 2019–2020 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon. Hän voitti koko liigan jäähypörssin 98 minuutillaan. Kaudeksi 2021–2022 Rask siirtyi jatkamaan SHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Luleå HF:n riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Kaudella 2022–2023, pudotuspelien ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa 14. maaliskuuta 2023 vieraissa IK Oskarshamnia vastaan Rask teki Luulajan 2–3-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 64.30 ja se vei joukkueen puolivälieriin otteluvoitoin 2–1. Hän sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Erik Gustafssonin tekemään ylivoimamaaliin. Myös toisessa puolivälieräottelussa 18. maaliskuuta 2023 Växjö Lakers HC:tä vastaan Rask onnistui tekemään Luulajan 1–0-voittomaalin, joka tasoitti ottelusarjan 1–1:een. Lakers kuitenkin eteni lopulta välieriin otteluvoitoin 4–3. Samalla kaudella Rask eteni Luulajan kanssa Mestarien liigan finaaliin saakka, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Tappara lukemin 2–3.
Paluu HIFK:hon
Kaudeksi 2023–2024 Rask palasi kaksivuotisella sopimuksella Helsingin IFK:hon.
Maajoukkueura
Suomen A-maajoukkueessa Rask on pelannut yhden ottelun. Hän sai ensituntumaa A-maajoukkueeseen tultuaan valituksi Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään huhtikuussa 2010. Rask pelasi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan maaottelunsa 24. huhtikuuta 2010 Odensessa Tanskaa vastaan. Hänet merkittiin Suomen nelosketjun oikeaan laitaan Jarno Koskirannan ja Tommi Huhtalan viereen. Rask sai ottelussa myös syöttöpisteen Juuso Hietasen tekemään maaliin.
Muuta
Raskin isoveli Tuukka pelasi omalla urallaan NHL-seura Boston Bruinsissa pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 668 ottelua. Hän kuului seuran vuoden 2011 Stanley Cup-voittajajoukkueeseen ja kaudella 2013–2014 hänet palkittiin NHL:n parhaana maalivahtina Vezina Trophylla. Tuukka oli voittamassa myös olympiapronssia Sotšissa 2014. Tuukka ja Joonas olivat viides suomalainen veljespari, joka on pelannut NHL:ssä.
Sleipnir
thumb|250px|[[Odin ratsastamassa Valhallaan Sleipnirillä]] Sleipnir  tai  Sleipner  oli Odinin, skandinaavisen ylijumalan mahtava kahdeksanjalkainen harmaa ori, jonka kotitalli oli Asgårdissa, ylisessä maailmassa. Tarujen mukaan se oli hevosista parhain. Sigrdrífumál -runon mukaan Sleipnirin hampaisiin oli kaiverrettu riimuja. Se laukkasi tuulta nopeammin ja ylitti kaikki esteet. Sleipnir keräsi taistelussa kaatuneiden soturien sielut ja vei ne Valhallaan, sankarien asuinpaikkaan.
Snorri Sturlusonin kirjoittaman Proosa-Eddan ensimmäisessä osassa Gylfaginning kerrotaan, miten Sleipnir sai alkunsa.
Eräänä päivänä Asgårdiin saapui jättiläinen, joka oli kiertelevä rakennusmestari. Hän tarjoutui rakentamaan kolmen talven aikana vahvan ja korkean muurin Asgårdin ympärille, joka suojelisi jumalia jättiläisten hyökkäyksiltä. Jättiläinen vaati työstä palkkiokseen auringon ja kuun sekä puolisokseen Freija-jumalattaren. Aasat todella tarvitsivat muuria suojakseen, mutta he pitivät hinta liian korkeana, joten he vaativat, että rakennusmestari tekisi työn yhden talven aikana. Jumalat pitivät tehtävää mahdottomana, mutta he laskivat, että jos jätti suostuu tarjoukseen, he voisivat saada lähes valmiin muurin maksamatta siitä mitään. Rakennusmestari suostuikin tarjoukseen, mutta sillä ehdolla, että saisi käyttää apunaan Svadilfaria, sunnattoman vahvaa ja nopeaa oria. Tähän ehtoon jumalat suostuvat.
Svadilfari osoittautuikin oivaksi avuksi isännälleen. Työ edistyi erinomaisesti, ja kolme päivää ennen määräajan täyttymistä alkoi näyttää siltä, että aasat menettäisivät sekä Freijan että auringon ja kuun. Silloin aasat vaativat Lokia keksimään nopeasti keinon, jolla jättiläinen epäonnistuisi. Loki muutti itsensä vietteleväksi tammaksi ja houkutteli Svadilfarin pois työstään ja metsään. Ilman hevostaan rakennusmestari ei kykene saamaan työtään valmiiksi ajoissa, eikä hän saa palkkiota. Petoksen aavistanut jättiläinen raivostui, mutta Thor murskasi Mjölner-vasarallaan hänen kallonsa. Jonkin ajan kuluttua Loki synnytti harmaan kahdeksanjalkaisen varsan – Odinin hevosen Sleipnirin.
Balderin kuolemasta kertovassa myytissä Sleipnirillä on tärkeä rooli yrityksessä tuoda Balder takaisin kuolleiden valtakunnasta. Snorri kertoo Gylfaginningissa, että Odin lainasi Hermodrille Sleipnirin ratsuksi matkalle Helheimiin. Hermodr ratsasti ensin pohjoiseen ja sen jälkeen maan alle yhdeksän päivää ja yhdeksän yötä läpi pimeiden ja synkkien laaksojen. Kun he saapuivat korkealle Helgrindan portille, Hermodr vetää suitsista ja iskee kannuksilla Sleipiria kylkiin, jolloin hevonen hyppäsi portin yli. Tehtävä ei kuitenkaan onnistu, sillä Balderin on jäätävä kuolleiden maailmaan aina Ragnarökin asti.
Proosa-Eddan Skáldskaparmálin luvussa 17 Odin ratsastaa Sleipnirillä Jotunheimiiin ja vierailee Hrungnir-jättiläisen luona. Jättiläinen kysyy Odinilta, mikä mies tämä oikein on, kun saapuu ratsain läpi ilman ja veden kultakypärä päässään. Hrungnir toteaa myös, että muukalaisella on ihmeellisen hieno ratsu. Odin lyö jättiläisen kanssa vetoa, ettei Jotunheimissa ole yhtäkään niin hyvää hevosta kuin Sleipnir. Hrungnir myöntää, että muukalaisella on kyllä hyvä hevonen, mutta että hänellä itsellään on vielä nopeampi hevonen nimeltään Gullfaxi. Jättiläinen on nyt saanut tarpeekseen Odinin kerskailusta ja päättää maksaa hänelle rehentelyn. Hrungnir nousee ratsunsa selkään, mutta Odin ratsastaa nopeasti pakoon ja on ensimmäisenä seuraavan kukkulan huipulla. Hrungnir ajaa raivon sokeuttamana Odinia takaa aina Asgårdin porteille saakka.
Völsunga-saagassa kerrotaan, että Sigurd Fafnesbanen hevonen Grane on Sleipnirin jälkeläinen. Tarinan mukaan Sigurd kasvaa Hjalprek-nimisen kuninkaan luona ja saa valita yhden kuninkaan hevosista. Matkalla tutustumaan laumaan nuori Sigurd tapaa vaeltajan, joka tarjoutuu auttamaan häntä parhaan hevosen valinnassa. Yhdessä he ajavat kaikki hevoset syvään jokeen, ja kaikki hevoset uivat nopeasti takaisin, yhtä lukuun ottamatta. Se on harmaa ja ailahteleva, eikä sillä ole koskaan ratsastettu. Vaeltaja – joka on Odin valepuvussa – kertoo, että hevonen on Sleipnirin jälkeläinen ja että se on parempi kuin mikään muu hevonen. Sigurd ottaa hevosen ja kutsuu sitä nimellä Grane. Sigerdrivemålin mukaan Granen rintaan on kaiverrettu riimuja, aivan kuten Sleipnirin kavioihin.
Byggmax
pienoiskuva|Byggmax [[Seinäjoki|Seinäjoella.]] Byggmax on ruotsalainen vuonna 1993 perustettu rautakauppaketju. Ketjulla on 37 myymälää Ruotsissa ja seitsemän Norjassa. Ketju avasi ensimmäisen Suomen myymälänsä Turun Itäharjulle maaliskuun 2008 lopussa. Vuonna 2020 sillä oli Suomessa 10 myymälää: Espoossa, Kangasalla, Kokkolassa, Lahdessa, Porissa, Porvoossa, Raisiossa, Riihimäellä, Vaasassa ja Vantaalla.
Tukholman pörssissä noteerattavan yhtiön pääomistaja oli joulukuusta 2005 Altors 2003 -rahasto. Vuonna 2016 yrityksen suurimmaksi omistajaksi ilmoitettiin Nordea Investment Funds 10,5 prosentin osuudella.
Vuonna 2019 ketjulla oli yhteensä 161 myymälää, 109 Ruotsissa, 42 Norjassa ja 10 Suomessa.
Heinäkuussa 2017 Byggmax kertoi aloittavansa Suomessa yt-neuvottelut. Syyskuussa se ilmoitti irtisanovansa 11 työntekijää ja sulkevansa Jyväskylän, Oulun, Pirkkalan ja Seinäjoen myymälät. Turun myymälä suljettiin vuonna 2019.
Georges Clemenceau
Georges Benjamin Eugène Clemenceau [kləmãsõ´] (lempinimi Le Tigre, ”Tiikeri”; 28. syyskuuta 1841 Mouilleron-en-Pareds, Vendée – 24. marraskuuta 1929 Pariisi) oli ranskalainen journalisti ja valtiomies. Hän oli yksi Ranskan kolmannen tasavallan merkittävimpiä poliittisia vaikuttajia ja toimi kahdesti Ranskan pääministerinä vuosina 1906–1909 ja 1917–1920. Clemenceaulla oli keskeinen rooli ensimmäisen maailmansodan jälkeisten rauhanjärjestelyjen muotoilussa ja hän vaati erittäin ankaria rauhanehtoja Saksalle.
Clemenceau kuului keskustavasemmistolaiseen radikaalipuolueeseen. Hänet tunnettiin pitkään edistyksellisenä liberaalina ja vaikutusvaltaisena oppositiopoliitikkona, joka kaatoi mestarillisella puhetaidollaan useita hallituksia. Varsinkin maailmansodan aikana ja sen jälkeen hän profiloitui saksalaisvastaisena kansallismielisenä. Alkuperäiseltä koulutukseltaan Clemenceau oli lääkäri. Puolustaakseen mainettaan hän kävi uransa aikana useita kaksintaisteluja.
Nuoruus
thumb|left|pysty|Nuori Clemenceau [[Nadarin valokuvaamana.]]
Clemenceau oli kotoisin Vendéen maaseudulta. Hänen isänsä Benjamin Clemenceau oli vuoden 1848 vallankumousta kannattanut tasavaltalainen, joka pidätettiin vuonna 1858 lyhyeksi aikaa keisari Napoleon III:n vastaiseen salaliittoon kuulumisesta. Clemenceaun äiti Sophie Eucharie Gautreau oli hugenottisuvusta. Clemenceau omaksui isänsä aatemaailman ja tutustui jo nuorena toista keisarikuntaa vastustaneisiin tärkeisiin oppositiomiehiin, kuten historioitsija Jules Michelet’hen.
Clemenceau opiskeli lääketiedettä Nantesin yliopistossa ja vuodesta 1861 Pariisin Sorbonnessa. Hän perusti tasavaltalaisten opiskelijatoveriensa kanssa Le Travail (”Työ”) -nimisen poliittisen lehden, jonka viranomaiset nopeasti lakkauttivat. Hän joutui viettämään kymmenen viikkoa vangittuna, koska lehdessä oli mainostettu vuoden 1848 vallankumouksen muistoksi järjestettyä mielenosoitusta. Vapauduttuaan hän perusti Le Matin -nimisen lehden, joka myös lakkautettiin.
Clemenceau väitteli vuonna 1865 lääketieteen tohtoriksi väitöskirjallaan De la génération des éléments atomiques. Samana vuonna hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa asui neljä vuotta ja työskenteli muun muassa tyttökoulun opettajana Stamfordissa Connecticutissa. Häneen teki vaikutuksen amerikkalainen sananvapaus, joka oli paljon laajempi kuin Napoleon III:n Ranskassa. Palattuaan Ranskaan vuonna 1869 Clemenceau ryhtyi harjoittamaan lääkärin ammattia Pariisissa.
Clemenceaun ensimmäinen vaimo oli hänen entinen oppilaansa, amerikkalainen Mary Plummer, jonka hän nai vuonna 1869. Heillä oli kolme lasta, mutta liitto päättyi eroon.
Pelätty oppositiojohtaja
Clemenceau vaikutti kolmannen tasavallan ensimmäisinä vuosina lähinnä Pariisin kaupunginvaltuustossa, jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1875. Vuonna 1876 hänet valittiin Ranskan edustajainkamariin Pariisin 18. arrondissementin edustajana. Taitavana puhujana hän kohosi pian johtavaksi hahmoksi radikaalien tasavaltalaisten ryhmässä, joka tuolloin muodosti parlamentin äärimmäisen vasemmiston. Toukokuun 1877 perustuslaillisen kriisin aikana Clemenceau oli yksi presidentti Patrice de Mac-Mahonin antiparlamentaarisen politiikan näkyvimpiä arvostelijoita. Hän hyökkäsi varsinkin monarkistista pääministeriä Albert de Broglieta vastaan ja vaati vuonna 1879 de Broglien asettamista syytteeseen. Clemenceau myötävaikutti vuonna 1880 säädettyyn lakiin, jolla kommunardeille annettiin yleinen armahdus. Samana vuonna hän perusti La Justice -lehden, josta tuli radikaalien tärkein äänenkannattaja. Vuodesta 1885 hän edusti edustajainkamarissa Varin departementtia. Hyökkäävät esiintymiset toivat hänelle lempinimen Le Tigre, ”Tiikeri”.
Maltilliset tasavaltalaiset kohosivat Ranskassa valtaan, kun Jules Grévy valittiin presidentiksi vuonna 1879, mutta Clemenceaun vasemmistoryhmä jatkoi yhä oppositiossa, myös hänen aiemman liittolaisensa Léon Gambettan pääministerikautena. Seuraavina vuosina Clemenceau saavutti maineen kaikkia Ranskan hallituksia armottomasti suomivana oppositiojohtajana, joka arvosteli tasavaltalaisten johtajia haluttomuudesta toteuttaa lupaamiaan poliittisia uudistuksia. Hänet tunnettiin pitkään pelättynä hallitusten kaatajana, joka itse ei koskaan ottanut vastaan ministerinsalkkua. Clemenceau oli kaatamassa Jules Ferryn ensimmäistä hallitusta vuonna 1881 sekä Gambettan ja Charles de Freycinet’n hallituksia seuraavan vuonna, mutta hänen kuuluisin saavutuksensa tällä saralla oli Ferryn toisen hallituksen kaataminen maaliskuussa 1885 niin sanotun Tonkin-kriisin varjolla. Tuolloin Clemenceau, joka vastusti Ranskan kalliiksi tullutta ja Ferryyn henkilöitynyttä siirtomaavalloituspolitiikkaa, onnistui hyödyntämään Ranskan–Kiinan sodan loppuvaiheessa Tonkinissa kärsittyä yksittäistä sotilaallista tappiota tehokkaana poliittisena aseena Ferryn hallitusta vastaan. Clemenceaun mielestä Ranskan turvaaminen sen eurooppalaisilta vihollisilta oli paljon tärkeämpää ja oikeutetumpaa kuin kaukaisten kansojen alistaminen.
Clemenceau oli jonkin aikaa politiikkaan lähteneen kenraali Georges Boulanger’n tärkeä tukija, sillä hän luuli tätä tasavaltalaiseksi. Clemenceau antoi tukensa Freycinet’n tammikuussa 1886 muodostamalle hallitukselle ja junaili samalla Boulanger’n nimityksen sotaministeriksi. Kun Boulanger pian paljastui monarkisteja kosiskelevaksi populistiseksi kiihkonationalistiksi, Clemenceau kääntyi jyrkästi häntä ja hänen ympärilleen syntynyttä ”boulangistien” liikettä vastaan.
Presidentti Grévyn vävyyn liittyneen niin sanotun Wilson-skandaalin varjolla Clemenceau sai vuonna 1887 kaadettua sekä Maurice Rouvier’n hallituksen että Grévyn presidenttiyden, mutta hän kieltäytyi toistuvasti muodostamasta itse hallitusta ja tyytyi mieluummin pitämään muut tunnetut poliittiset johtajat poissa vallasta. Kansalliskokouksen suorittamassa presidentinvaalissa Clemenceau onnistui estämään de Freycinet’n, Ferryn ja Charles Floquet’n valinnan, joten presidentiksi tuli ulkopuolinen Sadi Carnot. Clemenceau menetti seuraavina vuosina osan kannatuksestaan boulangisteille.
Vuodet syrjässä politiikasta
Clemenceaun vaikutusvalta toi hänelle politiikassa paljon vihollisia, jotka pääsivät kostamaan vetämällä hänen maineensa lokaan vuonna 1892 paljastuneen suuren Panama-skandaalin yhteydessä. Ranskan valtion tukemaan kanavayhtiöön liittyneen poliitikkojen lahjonnan yhtenä välikätenä oli ollut juutalainen liikemies Cornélius Herz, joka oli ollut jonkin aikaa myös La Justicen osakkaana ja siten Clemenceaun liikekumppanina. Päivälehti Le Petit Journal esitti syytöksiä Clemenceaun osuudesta lahjonnassa, vaikka todisteita ei ollut. Koska Clemenceau oli vastustanut monien nationalistien kannattamaa Ranskan ja Venäjän liittoa, häntä väitettiin jopa Ison-Britannian ostamaksi agentiksi. Varsinkin boulangistit purkivat kaunansa ja kansanedustaja Paul Déroulède syytti joulukuussa 1892 Clemenceauta edustajainkamarin istunnossa niin jyrkin sanoin, että Clemenceau haastoi hänet kaksintaisteluun, jossa kumpikaan ei tosin loukkaantunut. Vaikka Clemenceau voitti useita vainoajiaan vastaan nostamansa kunnianloukkausoikeudenkäynnin, hänen oma maineensa tahriutui sen verran pahasti, että hän menetti paikkansa edustajainkamarissa vuoden 1893 vaaleissa.