cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uudenkaarlepyyn vankileiri
Leirin toiminta
Ruokaa vankileirille tilattiin runsaasti, mutta päätilat seminaarin talossa olivat sietämättömän ahtaat, sillä 1 300 vankia oli ahdettu vain 3 600 kuutiometrin kokoiseen rakennukseen. Luokkahuoneet täytettiin neli- ja viisikerroksisilla kerrossängyillä; juhlasalissa lavereita oli seitsemässä kerroksessa ja kattoon oli puhkaistava reikä ilman vaihtumiseksi. Kunnollisia käymälöitä ei ollut, ja leirin löyhkä häiritsi koko kaupunkia.
Johtajat
Leirin päällikkönä toimi aluksi muutaman päivän ajan luutnantti Axel Wikberg, jonka jälkeen tehtävään nimitettiin majuri Robert von Kraemer. Häntä pidettiin ankarana kurin ja järjestyksen miehenä, jota on myöhemmin kuvailtu raaimmaksi ja julmimmaksi kaikista sisällissodan aikaisista vankileirien johtajista. Von Kraemerin ohjeena pienissäkin välikohtauksissa sanottiin olleen vangin ampumisen ja lisäksi hänen aikanaan vankeja ruoskittiin. Uudenkaarlepyyn asukkaat pitivät yleisestikin vankien kohtelua huonoa ja syyttivät siitä nimenomaan von Kraemeria. Kenraali Mannerheim vapautti lopulta hänet johtajan tehtavistä 30. huhtikuuta, jonka jälkeen von Kraemer siirrettiin vastaavaan tehtävään Riihimäen vankileirille. Von Kraemerin ero ei tosin johtunut päämajan epäluottamuksesta, vaan erehdyksestä, sillä hänen luultiin virheellisesti siirtyneen Tampereen poliisimestariksi hänen mentyään lomalle Tampereelle.
Von Kraemerin seuraajaksi nimettiin voimistelunopettaja Lennart Wegelius, joka ei myöskään saavuttanut kaupunkilaisten suosiota. Wegeliusta muun muassa pilkattiin Österbottniska Postenissa julkaistussa kirjoituksessa. Syynä oli, että suojeluskunnan esikunta lähinnä vain "ryyppäsi, juhli ja jakoi tuomioita". Myös seminaarin johtajana toiminut K. J. Hagfors solvasi muutamaan otteeseen kirjoituksissaan von Kraemeria sekä muuta suojeluskunnan johtoa.
Teloitukset ja leirillä kuolleet
Maaliskuun alussa vangit uhkasivat nälkälakolla puutteellisen ruokahuollon parantamiseksi. He myös uhkasivat ampumisesta huolimatta lähteä marssimaan kohti Venäjää, mikäli lakko ei tuota tulosta. Nälkälakko kukistettiin teloittamalla 16 vankien johdossa ollutta sotilasta. Lupa siihen oli tullut Seinäjoella toimineesta valkoisten päämajasta ja sen oli antanut vangeista vastannut etappipäällikkö Gösta Theslöf. Päätös ilmeisesti oli tehty yhteisymmärryksessä Mannerheimin kanssa. Varsinaisen päätöksen teloituksista teki sotaoikeus, johon kuuluivat von Kraemerin lisäksi pormestari Oscar Calamnius sekä suojeluskunnan esikuntaan kuuluneet apteekkari Oskar Wilkman ja opettaja Henrik Wik. Tuomion vahvisti päämajan sotapoliisipäällikkönä toiminut varatuomari Ossian Procopé.
Vappuna ammuttiin kuusi pakoa yrittänyttä matruusia. Toinen massateloitus tapahtui toukokuun puolivälissä, kun juopuneet esikuntaupseerit ampuivat 14 vankia Uudenkaarlepyyn hautausmaalla. Paikalla on nykyään muistoristi. Lisäksi oli ainakin yksi joukkohauta, josta vuonna 1970 siirrettiin hautausmaalle noin kymmenen ihmisen jäännökset. Yhteensä Uudenkaarlepyyn vankileirillä kuoli teloituksiin arviolta 40 vankia. Kulkutauteihin ja muihin sairauksiin on arveltu kuolleen noin sata. Mahdollisesti joukossa on myös nälkäkuolemia. Ainoastaan kolmen kuolleen vangin henkilöllisyys on tiedossa.
Idrisidit
Idrisidit oli varhainen Marokon alueella vaikuttanut dynastia, joka väitti olevansa Muhammedin tyttären Fatiman ja Muhammedin vävyn Alin jälkeläisiä. Sukulaisuus Muhammediin Alin kautta on Marokossa yleinen keino, jolla pyritään saamaan arvostusta väitteellä, jonka totuudenmukaisuutta on mahdoton tarkistaa.
Tarinan mukaan dynastian perustaja oli Idris ibn Abdullah, joka olisi paennut vuonna 788 Mekasta Waliliin, joka oli kaupunki lähellä Fèsiä. Siellä hän saavutti arvostetun aseman, kun asukkaille selvisi, että hän oli profeetta Muhammedin jälkeläinen. Idrisin oletetusta haudasta kaupungissa nimeltä Mawlay Idris tuli pyhiinvaelluskohde. Marokkolaisille se on edelleen tärkein Mekan, Medinan ja Jerusalemin jälkeen. Idris I ei silti perustanut sitä.
Sen sijaan Idrisin poika Idris II (791-828) perusti Fèsin kaupungin, josta tuli Marokon intellektuaalinen pääkaupunki nykyaikaan asti. Väite satoja vuosia vanhasta Fèsin yliopistosta on silti liioittelua; yliopisto perustettiin vuonna 1963.
Varhaisella 800-luvulla idrisit hallitsivat alavia maanviljelysseutuja Atlantin ja osittain Välimeren rannoilla. Suurin osa berbereistä puhui tuolloin berberikieliä. Dynastialla ei ollut valtaa vuoristoisella ylängöllä eikä sen takaisessa Saharassa. Idris II:n jälkeen dynastia hajosi osiin.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–1944
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–44 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 12. kausi. Kaudella 1943–44 Mestaruussarja piti pelata kevätkauden karsintasarjan jälkeen kymmenen joukkueen yksinkertaisena sarjana ja ensimmäistä kertaa yhdessä Työväen Urheiluliiton (TUL) kanssa. Sarjan aloittaminen jatkosodan aikaisissa olosuhteissa oli kuitenkin epävarmaa. Edellinen kausi oli jäänyt kesken kesällä 1941, eikä Palloliitolla ollut mahdollisuuksia käynnistää jalkapallosarjoja vuoden 1942 aikana. Elo-lokakuussa 1942 järjestettiin ainoastaan cup-kilpailu vuoden 1942 jalkapallon suomenmestaruudesta. Mestaruusarja käynnistyi kuitenkin yli kahden vuoden tauon jälkeen kesällä 1943, mutta se jouduttiin jälleen keskeyttämään, kun jatkosodan asemasotavaihe päättyi Neuvostoliiton suurhyökkäykseen kesäkuussa 1944. Palloliitto ilmoitti 17. kesäkuuta peruuttavansa sarjassa jäljellä olevat ottelut.
Sodan vuoksi sarjaa ei voitu pelata loppuun vuoden 1944 aikana ja Palloliiton edustajakokous päätti 10. joulukuuta 1944, että kauden 1943–44 Mestaruussarjassa pelaamatta jääneet kaksi ottelua pelataan keväällä 1945. TUL:n seurat TPV ja MKV jättivät sarjan kesken sen keskeydyttyä ja joukkueiden ottelut mitätöitiin. Mestaruussarjan voiton jakoivat tasapistein TPS, VIFK ja Sudet, joten Suomen mestaruus ratkaistiin maalisuhteen perusteella kahden parhaan joukkueen välisellä uusintaottelulla. Olympiastadionilla 20. kesäkuuta 1945 pelatun uusintaottelun ja ensimmäisen mestaruutensa voitti VIFK Erik Beijarin (4) ja John Sjöbergin maaleilla 5–1.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1943–44 jakoivat TPS:n Urho Teräs ja Susien Leo Turunen 9 maalilla. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin Olympiastadionilla pelatussa mestaruusottelussa TPS–VIFK, kun ottelua saapui seuraamaan 5 725 katsojaa. Yleisöennätys oli samalla 1940-luvun suurin yleisömäärä Mestaruussarjassa.
Karsintasarja
Karsintasarjaan osallistuivat Mestaruussarjan kauden 1940–41 kolme viimeistä joukkuetta Toverit, KIF ja HPS sekä Helsingin Kullervo, Kotkan Työväen Palloilijat (KTP) ja Maarian Kisa-Veikot (MKV) TUL:sta. Yksinkertaisen sarjan kaksi parasta pääsivät Mestaruussarjaan kaudeksi 1943–44. Karsintasarjan ottelut pelattiin 23.5.–4.7.1943.
Lähde: Jalkapallokirja 1943–44
(O) = Mestaruussarjaan 1943–44
Joukkueet
Mestaruussarjaan osallistui kymmenen joukkuetta, joista viisi kaudelta 1940–41, kauden 1940 TUL:n Mestaruussarjan mestari TPV, kaksi nousijaa kauden 1940–41 B-sarjasta ja kaksi parasta kevätkauden karsintasarjasta. B-sarjan kaksi parasta, VIFK ja KPT, nousivat suoraan.
Huom. Maaria oli maalaiskunta.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1945–46
(M) = Suomen mestari
Mestaruussarjasta 1943–44 piti alun perin pudota kaksi viimeistä joukkuetta, mutta sarjojen keskeydyttyä Palloliitto päätti edustajakokouksessaan 10.12.1944 järjestää karsintasarjan ennen kauden 1945–46 alkua. Karsintasarjaan osallistuivat kaikki Mestaruussarjan joukkueet ja se pelattiin kevätkaudella 1945.
Edward Daniel Howard
Edward Daniel Howard (5. marraskuuta 1877 Cresco, Iowa – 2. tammikuuta 1983) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 12. kesäkuuta 1906 ja nimitettiin Davenportin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Isauran titulaaripiispaksi 23. joulukuuta 1923. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. huhtikuuta 1924 Austin Dowling, jota avustivat Daniel Mary Gorman ja Thomas William Drumm.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–1944
Uusintaottelu
TPS:n, VIFK:n ja Susien päädyttyä tasapisteisiin Suomen mestaruus ratkaistiin maalisuhteen perusteella kahden parhaan joukkueen välisellä uusintaottelulla.
Edward Daniel Howard
Howard sai 30. huhtikuuta 1926 nimityksen Oregon Cityn arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. elokuuta. 26. syyskuuta 1928 arkkihiippakunnan nimi muutettiin Portland in Oregoniksi. Howard toimi sen johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 9. joulukuuta 1966 ja sai nimityksen Albulaen titulaariarkkipiispaksi.
Howard osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän eli 105-vuotiaaksi.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1943–1944
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Harald Holmström (6/4), Sven-Erik Tuomi (6/4), Gösta Östman (5/1), Gösta Aspholm (1/0) ja Elis Hagfors (1/0).
Fernando Bonatti
Fernando Bonatti (26. elokuuta 1894 Sampierdarena – 14. lokakuuta 1974 Genova) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa.
Camillo Sitte
Camillo Sitte (17. huhtikuuta 1843 Wien – 16. marraskuuta 1903 Wien) oli itävaltalainen arkkitehti, taidemaalari, kaupunkiteoreetikko ja kaupunkisuunnittelija, joka vaikutti huomattavalla tavalla 1900-luvun kaupunkisuunnitteluun.
thumb|upright|Kaupunkirakentamisen taide -teoksen nimilehti vuodelta 1901.
Sitte piti ihanteina keskiaikaisen kaupungin suljettua tilajärjestystä ja epäsäännöllistä rakennetta vastakohtana ruutukaavan säännöllisyydelle. Sitten pääteos on vuonna 1889 julkaistu Kaupunkirakentamisen taide. Teos on runsaasti kuvitettu ja nostaa esiin kaupunkitilan esteettisen kokemisen.
Sitten ajatukset saivat kannatusta myös Suomessa Yrjö Blomstedtin, Bertel Jungin ja Lars Sonckin kautta.
Gullkronanselkä
thumb|Gullkronanselkä avautuu Paraisten portiksi kutsutusta salmesta. thumb|Gullkronanselkä Gullkronanselkä on noin 30 kilometrin pituinen merenselkä Saaristomerellä Turunmaan saariston länsiosassa, lähellä Gullkronan saarta. Alue kuuluu Paraisten ja Kemiönsaaren kuntiin. Se muodostaa luontorajan Turunmaan läntisen ja itäisen osan välillä.
Bill McCreary
pienoiskuva|Bill McCreary (kypärätön) vuonna 2010. William "Bill" McCreary (s. 17. marraskuuta 1955 Guelph, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoerotuomari, joka toimi tuomarina NHL:ssä lähes 30 vuotta. Hän ehti viheltää pitkän uransa aikana lähes 1 600 sarjapeliä ja 282 playoff-ottelua. McCreary oli pelaajien keskuudessa suosituin päätuomari. McCreary tuomaroi vuosien 1998, 2002 ja 2010 miesten olympiaturnauksien loppuottelut.
16.11.2014 NHL palkitsi McCrearyn tekemällä hänestä kaikkien aikojen 16. tuomarina Hockey Hall of Famen jäsenen.
Daniel James, Jr.
Daniel ”Chappie” James, Jr. (11. helmikuuta 1920 Pensacola, Florida – 25. helmikuuta 1978 Colorado Springs, Colorado) oli yhdysvaltalainen hävittäjälentäjä, josta tuli Yhdysvaltain asevoimien ensimmäinen afroamerikkalainen neljän tähden kenraali.
James opiskeli Tuskegeen yliopistossa. Hän sai lentäjän koulutuksen Tuskegee Airmen -sotilaslentäjien kanssa toisen maailmansodan aikana. James lensi taistelulentoja Korean- ja Vietnamin sotien aikana. Hänestä tuli North American Aerospace Defense Commandin (NORAD) komentaja hänen saatuaan ylennyksen neljän tähden kenraaliksi vuonna 1975.
Minun tähteni
Minun tähteni on suomalaislaulaja Laura Voutilaisen 8. marraskuuta 2019 julkaistu järjestyksessään toinen joulualbumi. Albumilla on mukana myös Higher Ground Vocals -gospelkuoro. Albumin on tuottanut Lasse Piirainen. Albumilla on 12 kappaletta, joista kaksi on uusia joululauluja. Albumin suunnittelu alkoi tammi-helmikuussa 2019 ja äänitykset syyskuussa 2019.
Albumin julkaisun myötä Voutilainen teki Higher Ground Vocals -kuoron kanssa 15 kaupunkia kattaneen joulukiertueen marras-joulukuussa 2019.
Vastaanotto
Albumin paras sijoitus Suomen virallisella albumilistalla oli sen toisella listaviikolla, kun se nousi albumilistan kuudenneksi. Julkaisuviikollaan se oli Suomen myydyin fyysinen äänite.
Joulukuussa 2019 Helsingin Sanomat antoi albumille viisi tähteä ja sanoi sen pelastaneen suomalaisen joulumusiikin tarjonnan vuonna 2019.
Ray Liotta
Raymond Allen "Ray" Liotta (18. joulukuuta 1954 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 26. toukokuuta 2022 Dominikaaninen tasavalta) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten Henry Hillin roolista elokuvassa Mafiaveljet (1990).
Ura
Liotta opiskeli näyttelemistä Miamin yliopistossa, Floridassa, ja suoritti siellä tutkinnon Bachelor of Fine Arts (BFA). Valmistumisensa jälkeen hän esitti vuosien 1978 ja 1981 välillä Joey Perrinin roolia NBC:n saippuasarjassa Another World. Myöhempiä televisiosarjoja, joissa hän on esiintynyt useassa jaksossa, ovat lyhytikäiseksi jääneet Casablanca ja Our Family Honor 1980-luvulta sekä Smith 2000-vuosikymmeneltä. Hän esiintyi myös yhden jakson vierailurooleissa monessa sarjassa. Vuonna 2005 hänet palkittiin Primetime Emmy -palkinnolla kategoriassa paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa vierailustaan sarjassa Teho-osasto (ER).
Ensimmäinen televisioelokuva, jossa Liotta näytteli, oli Hardhat and Legs vuodelta 1980, ja ensimmäinen teatterielokuva Kultanainen (The Lonely Lady) vuodelta 1983. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli Henry Hillin osa Martin Scorsesen ohjaamassa rikosdraamassa Mafiaveljet (Goodfellas) vuodelta 1990.
Liotta oli urallaan kerran ehdolla Golden Globen saajaksi, sarjassa paras miessivuosa roolityöstään Ray Sinclairina Jonathan Demmen ohjaamassa, vuonna 1986 ensi-iltansa saaneessa toimintakomediassa Vaarallinen tyttöystävä (Something Wild). Vuonna 1999 hän oli ehdolla SAG-palkinnon saajaksi kategoriassa paras miespääosa televisioelokuvassa tai minisarjassa suorituksestaan Frank Sinatrana elokuvassa Rat Pack (The Rat Pack) ja vuonna 2003 Independent Spirit Awardin saajaksi suorituksestaan poliisi Henry Oakina elokuvassa Narc.
Vuodesta 2016 lähtien Liotta näytteli yhtä pääosaa NBC:n rikosdraamasarjassa Shades of Blue jossa hän oli yksikkönsä päällikkö Matt Wozniak.
Elokuva- ja televisionäyttelemisen lisäksi Liotta näytteli myös teatterissa. Ensiesiintymisensä Broadwayllä hän teki vuonna 2004 Stephen Belberin kirjoittamassa näytelmässä Match, jonka muissa rooleissa olivat Frank Langella ja Jane Adams.
Liotta lainasi myös ääntään päähenkilö Tommy Vercettille videopeliin Grand Theft Auto: Vice City, joka ilmestyi vuonna 2002.
Yksityiselämä
Liotta kasvoi adoptioperheen lapsena. Newjerseyläiset Alfred ja Mary Liotta adoptoivat hänet, kun hän oli kuuden kuukauden ikäinen.
Hän avioitui näyttelijä-tuottaja Michelle Gracen kanssa vuonna 1997, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2004. Parilla on yksi yhteinen lapsi, tytär Karsen (s. 1998).<ref name="Yahoo!" /
Ray Liotta kuoli nukkuessaan 26. toukokuuta 2022 Dominikaanisessa tasavallassa, jossa hän oli kuvaamassa elokuvaa Dangerous Waters. Hän oli kuollessaan kihloissa Jacy Nittolon kanssa.
Brynne Stephens
Brynne Stephens on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, joka on käsikirjoittanut enimmäkseen animaatioita. Erityisesti hänet muistetaan työstään He-Manin ja Turtles – mutanttikilpikonnien parista. 1990-luvulla Stephens oli käsikirjoittamassa muun muassa Batmania, Hämähäkkimiestä ja Gargoylesia.
Luigi Cambiaso
Luigi Cambiaso (29. tammikuuta 1895 Rivarolo – 25. maaliskuuta 1975 Bolzaneto) oli italialainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä sekä vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja oli molemmilla kerroilla mukana voittamassa kultaa joukkuekilpailussa.
Fredrik Pettersson
Seuraura
Pettersson on Frölunda HC:n kasvatti. Hän voitti joukkueessa J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2005 sekä J18 Allsvenskanin mestaruuden vuosina 2003, 2004 ja 2005. Edmonton Oilers varasi Petterssonin 157. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Samana kesänä hänet varasi myös WHL-joukkue Calgary Hitmen 48. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Pettersson pelasi Hitmenissä vuodet 2005–2007 ja hän sijoittui ensimmäisellä kaudellaan 2005–2006 tehoilla 22+21=43 joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi sekä sisäisessä maalipörssissä toiseksi. Kaudella 2006–2007 Pettersson paransi piste-ennätystään 50 pisteeseen, mutta sijoitus Hitmenin sisäisessä pistepörssissä oli neljäs.
Toukokuussa 2007 Pettersson teki yksivuotisen Elitserien-sopimuksen Frölundan kanssa. Hän teki Elitserien-debyyttinsä kauden avausottelussa 24. syyskuuta 2007 vieraissa HV71:tä vastaan saaden peliaikaa 11.17 minuuttia ja hän teki ottelussa myös Elitserien-uransa avausmaalin Stefan Livin taakse. Yhteensä Pettersson teki tulokaskautensa 2007–2008 aikana 53 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Helmikuussa 2008 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Frölundan kanssa. Kaudella 2008–2009 Pettersson teki runkosarjassa tehot 8+18=26, mutta kevään 2009 pudotuspeleissä hän oli viidellä osumallaan joukkueen paras maalintekijä. Helmikuussa 2009 Pettersson jatkoi Frölunda-sopimustaan kahdella vuodella.
Kaudella 2009–2010 Pettersson oli Frölundan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 20+18=38. Hän oli koko Elitserienin neljänneksi paras maalintekijä yhdessä Timrå IK:n Martin Sonnenbergin, HV71:n Martin Thörnbergin sekä Brynäs IF:n Stephen Dixonin ja Magnus Kahnbergin kanssa. Elitserienin pistepörssissä Pettersson oli sijalla 17. yhdessä Thörnbergin kanssa. Hän ei kuitenkaan pelannut toista sopimuskauttaan Frölundassa, vaan siirtyi kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella tulokassopimuksella NHL-joukkue Atlanta Thrashersin organisaatioon. Pettersson pelasi koko kauden AHL-joukkue Chicago Wolvesissa tehden 67 runkosarjaottelussa tehot 11+21=32.
RN Giovanni dalle Bande Nere (1930)
RN Giovanni dalle Bande Nere oli Italian kuninkaallisen laivaston Giussano-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Urge upotti torpedoimalla Giovanni dalle Bande Neren 1. huhtikuuta 1942.
Fredrik Pettersson
Seuraura
Pettersson purki heinäkuussa 2011 sopimuksensa Kanadan Winnipegiin muuttaneen Thrashersin (nimi vaihtui Jetsiksi) kanssa ja palasi kaudeksi 2011–2012 nelivuotisella sopimuksella Frölundaan. Hänestä tuli joukkueen varakapteeni. Pettersson teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 16+24=40, joilla hän jakoi Frölundan sisäisen pistepörssin toisen sijan Mika Pyörälän kanssa. Pettersson oli myös joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja syöttäjä. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi KHL-joukkue Donbass Donetskiin.
RN Giovanni dalle Bande Nere (1930)
Valmistus
Alus tilattiin Castellamare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1928. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1930 ja valmistui huhtikuussa 1931.
Fredrik Pettersson
Seuraura
Kesken toisen Donbass-kautensa 2013–2014 Pettersson jätti joukkueen jo viiden pelaamansa ottelun jälkeen lokakuussa 2013. Marraskuussa hän siirtyi kevääseen 2015 asti ulottuvalla sopimuksella Sveitsin National League A:n HC Luganoon. Maaliskuussa 2014 Pettersson jatkoi sopimustaan kahdella vuodella aina kevääseen 2017 saakka. Kaudella 2014–2015 hän voitti koko liigan piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 33+36=69 ja Pettersson valittiin kauden päätteeksi NLA:n tähdistökentälliseen.
RN Giovanni dalle Bande Nere (1930)
Palvelus
Espanjan sisällissodan alus oli läntisellä Välimerellä. Sodan jälkeen se liitettiin meriministeriön määräyksestä koulutusyksikköön. Toisen maailmansodan alkaessa se muodosti Luigi Cadornan kanssa 2. risteilijälaivueen 2. viirikön. Italian julistaessa liittoutuneille sodan 10. kesäkuuta 1940 alus laski miinoja Sisiliansalmi, minkä jälkeen se suojasi joukkojenkuljetussaattueita Italian ja Pohjois-Afrikan välillä.
Fredrik Pettersson
Maajoukkueura
Pettersson pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2012 ja 2013, joista vuoden 2013 turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja vuoden 2010 turnaus päättyi pronssiin. Vuoden 2012 turnaus hänellä päättyi jo Norjaa vastaan pelatussa avausottelussa vain 35 sekunnin jälkeen, kun Pettersson mursi kätensä syöksyessään maalille. Hän debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa kaudella 2007–2008.
RN Giovanni dalle Bande Nere (1930)
Palvelus
Alus lähti heinäkuussa Bartolomeo Colleonin kanssa tukemaan Leroksen sotatoimia, mutta alukset joutuivat 17. heinäkuuta HMAS Sydneyn ja viiden hävittäjän yllättämäksi. Seuranneessa Cape Spadan taistelussa Colleoni upposi, mutta Giovanni dalle Bande Nere pääsi pakoon saatuaan osuman kranaatista. Alus palasi Bengasin kautta Tripoliin.
Fredrik Pettersson
Maajoukkueura
Pettersson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 voittaen pronssia. Hän pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2004 voittaen pronssia.
RN Giovanni dalle Bande Nere (1930)
Palvelus
Alus liitettiin 4. joulukuuta 4. viirikköön, joka oli alistettu suoraan laivastoesikunnalle. Se kuljetti joukkoja ja suojasi saattueita Pohjois-Afrikkaan. Toiminta jatkui, kunnes se aloitti toukokuussa 1941 Maltan saarron valvonnan. Se laski kesäkuussa Alberto di Giussanon kanssa miinoja Tripolin koillispuolelle estääkseen brittiläisen Force H:n mahdollisen iskun satamaan. HMS Neptune, HMS Kandahar upposivat sekä HMS Penelope ja HMS Aurora vaurioituivat tässä miinoitteessa joulukuussa. Alus laski heinäkuussa lisää miinoja Sisilian kapeikkoon.
Alus aloitti 20. lokakuuta erikoisyksikön lippulaivana, kunnes se siirrettiin 3. tammikuuta 1942 8. viirikköön. Alus osallistui helmikuussa laivaston mukana operaatioon K7, jolla varmistettiin sekä Korfusta että Messinasta Tripoliin matkanneiden saattueiden perille pääsy. Maaliskuussa se oli mukana osastossa, joka pyrki estämään liittoutuneiden MW10-saattueen pääsyn Maltalle. Aluksen tykkituli vaurioitti 22. maaliskuuta Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Cleopatran takakannen tykkitorneja.
Alus oli myrskyssä 23. maaliskuuta kärsimiensä vaurioiden vuoksi korjausten tarpeessa ja lähti 1. huhtikuuta Messinasta hävittäjä Avieren ja torpedovene Libran saattamana La Speziaan. 11 merimailia Strombolista kaakkoon alukseen osui sukellusvene HMS Urgen laukaisema torpedo, joka katkaisi aluksen kahtia. Se upposi nopeasti vieden mukanaan useita miehistönjäseniä.
Luettelo Kultakalan tähdistön tähdistä
Tämä on luettelo Kultakalan tähtikuvion tähdistä.
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Shikoku
Shikoku (, ”neljä maata” ) on Japanin neljästä pääsaaresta pienin sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan. Shikoku sijaitsee Tyynessä valtameressä; sen pohjois- ja itäpuolella Seton sisämeren takana on Japanin suurin saari Honshū ja sen länsipuolella Bungon kanavan ja Hōyonsalmen toisella puolella sijaitsee Kyūshūn saari. Shikokun vanhoja nimiä ovat muiden muassa Iyo-no-futana-shima (伊予之二名島), Iyo-shima (伊予島) ja Futana-shima (二名島). Nykyinen nimi viittaa neljään vanhaan maakuntaan, joihin saari aiemmin jaettiin: Awa, Iyo, Sanuki ja Tosa.
Shikokun pinta-ala on 18 292 neliökilometriä. Saari jakautuu neljään prefektuuriin, jotka ovat Ehime, Kagawa, Kōchi ja Tokushiman prefektuuri. Asukkaita Shikokulla on noin 4 064 000 (vuonna 2006), vain 3,2 prosenttia Japanin väkiluvusta. Saari on yhdistettynä Honshūhun lautalla, ilmateitse sekä vuodesta 1988 alkaen siltaverkostolla. Ennen siltojen valmistumista Shikoku oli hyvin eristäytynyt muista saarista ja vapaan liikkumisen Shikokun ja muiden saarien välillä odotettiin parantavan taloudellista tilannetta sillan molemmissa päissä. Näin ei kuitenkaan ainakaan vielä ole tapahtunut.
Laajempi eteläinen alue on vuoristoista ja harvaan asuttua. Ainoa suurempi alanko on pieni tasanko Kōchissa, jossa prefektuurin pääkaupunki sijaitsee. Leudon talven takia saarella pystytään kasvattaman kaksi satoa vuodessa: ensin riisiä ja sen jälkeen syysvehnää tai syysohraa.
Shikoku tunnetaan muun muassa 88 temppelin pyhiinvaelluksestaan, joka seuraa munkki Kūkain jalanjälkiä. Pyhiinvaelluksen pituus on noin 1 200 kilometriä.
Kottiset Alpit
Kottiset Alpit on Läntisiin Alppeihin kuuluva vuorijono, joka sijaitsee vuoriston eteläosassa osittain Italiassa, osittain Ranskan puolella. Sen korkein huippu on Monte Viso.
Rooman provinssi Alpes Cottiae oli tällä seudulla. Alue sai nimensä ligurialaisten kuninkaan Cottiuksen mukaan. Nykyisin alueella on useita talviurheilukeskuksia ja pieniä jäätiköitä.
Korkeimpiin huippuihin kuuluvat thumb|Monte Viso Rocciamelonista, Italiasta nähtynä.
Junia Claudilla
pienoiskuva|Piirroskuva Junia Claudillasta Junia Claudilla, tunnetaan myös nimellä Junia Claudia, (aktiivinen v. 32) oli roomalainen nainen ja keisari Caligulan ensimmäinen vaimo. Junia Claudillan isä oli oraattori ja vuoden 15 konsuli Marcus Junius Silanus. Junia Silana oli hänen siskonsa. Keisari Tiberius järjesti Junia Claudillan ja Caligulan avioliiton noin vuonna 33. Claudilla tuli muutaman vuoden päästä raskaaksi, mutta menehtyi synnytyksen yhteydessä, ennen kuin Caligulasta tuli keisari vuonna 37. Vuonna 38 keisari Caligula pakotti Junia Claudillan isän Marcus Junius Silanuksen tekemään itsemurhan.
Breaking the Stillness
Breaking the Stillness on suomalaisen power metal -yhtyeen Shearin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Lifeforce Records.
De facto
De facto on latinankielinen käsite, joka tarkoittaa ”käytännössä”, ”yleisesti” tai ”todellisuudessa”, yleensä de juren (”lain mukaan”) vastakohtana. Asiat, jotka ovat de facto, yleensä kehittyvät autonomisesti, ilman erillistä standardin, lain, säännön tai sopimuksen tekoa.
Lakiteknisesti de jure tarkoittaa mitä laki sanoo, de facto tarkoittaa mitä käytännössä tapahtuu.
De facto -standardi
Kun uusia tuotteita halutaan käyttöön nopeammin kuin niitä ehditään standardoida, syntyy yleensä de facto -standardi. Tällainen käytännön standardi on yleensä saavuttanut hallitsevan markkinaosuuden, ja sitä aletaan usein käyttää myös muiden valmistajien vastaaviin tuotteisiin. Tämän kaltaiset toteutustavat ovatkin levinneet ainoastaan kaupallisista syistä, eivätkä välttämättä ole teknisesti parhaita mahdollisia ratkaisuja. Tyypillisiä de facto -standardien luojia ovat yritykset.
Tunnetuimpia de facto -standardeja ovat muun muassa IBM PC, VHS ja TCP/IP.
De jure -standardit voivat poiketa de factoista, esimerkiksi Yhdysvalloissa pituusmittana metri (kilometri) on de jure -standardi, mutta silti maili (=1609,344 m) on yhä de facto -standardi.
Tekniset standardit
Tekniset standardit ovat usein vapaaehtoisia (kuten ISO 9000), mutta voivat olla myös valtion ja lain normeilla valvottuja kuten vedenlaatu. Termiä de facto -standardi voidaan käyttää molemmissa.
De facto -vallanpitäjät
Valtionpäämiehen asema on yleensä määritelty laissa, eli se on de jure. Vallanpitäjien asema voi silti olla myös de facto, etenkin jos he ovat nousseet valtaan laittomin menetelmin. Esimerkiksi Chilessä Augusto Pinochet nousi valtaan sotilasvallankaappauksen avulla, ja oli siten valtionpäämies de facto. Myöhemmin hän virallisti asemansa. Deng Xiaoping toimi Kiinan kansantasavallan de facto -valtionpäämiehenä parikymmentä vuotta, vaikka ei ollut koskaan muodollisesti maan päämies.
Baltian maiden tunnustaminen
Kun Baltian maat itsenäistyivät Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa, useimmat maat tunnustivat niiden itsenäisyyden de jure. Suomi ei kuitenkaan tehnyt näin. Presidentti Mauno Koiviston kannanoton mukaan Suomi oli tunnustanut Baltian maat osaksi Neuvostoliittoa vain de facto, ja siksi niille ensimmäisen maailmansodan jälkeen annetut de jure -tunnustukset olivat edelleen voimassa.
Persiantasku
Persiantasku (Oenanthe chrysopygia) on kivitaskun Keski-Aasiassa elävä sukulainen. Laji erotettiin punaperätaskusta (Oenanthe xanthoprymna) vuonna 2003.
Tuntomerkit
Linnun pituus on noin 14,5 cm ja siipien kärkiväli noin 26 cm. Höyhenpuvultaan se muistuttaa punaperätaskua, mutta on väritykseltään himmeämpi, eikä sillä ole mustaa naamassa eikä kurkussa. Naaras on koirasta hieman himmeämpi.
Esiintyminen
Persiantasku elää Kaukasukselta Afganistaniin ja Länsi-Pakistaniin. Pääosa kannasta elää entisen Neuvostoliiton alueella. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Punaisenmeren rannikoilla sekä Eritreassa ja Sudanissa, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Persiantasku asuu vuoristojen karuilla, paljailla kivikko- ja kalliorinteillä aina neljän kilometrin korkeuteen saakka. Talvehtimisseuduilla se viihtyy kuivilla pensaikkoisilla seuduilla.
Lisääntyminen
Persiantasku tekee pesänsä maakoloon, kiven alle, rakennuksen onkaloon, tai joskus vanhaan mehiläissyöjän pesään. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo 13 päivää. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto
Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat.
Taban Airin lento 6437
Taban Airin lennon 6437 onnettomuus tapahtui 24. tammikuuta 2010, kun Kolavian operoima Taban Airin Tupolev Tu-154M epäonnistui laskeutuessaan Mašhadin kansainväliselle lentoasemalle Mašhadiin Iraniin. Lennon alkuperäinen reitti kulki Abadanista Mašhadiin, mutta se päätettiin ohjata Esfahaniin (Isfahan) huonojen sääolojen vuoksi. Koneessa tapahtuneen sairauskohtauksen takia kone joutui tekemään hätälaskun Mašhadiin. Kone epäonnistui laskeutumisessa syttyen ilmiliekkeihin. Kaikki koneen 170 matkustajaa onnistuivat pelastautumaan palavasta hylystä.
Lentoyhtiö
Taban Air oli vuonna 2004 perustettu iranilainen lentoyhtiö, joka sai toimiluvan vuonna 2006. Taban Air menetti toimilupansa onnettomuuden vuoksi. Taban Air lensi 16 kohteeseen Lähi-idässä.
Lentokone
Lentokone oli venäläisvalmisteinen Tupolev Tu-154M -tyyppinen matkustajakone. Sen rekisteri oli RA-85787, ja se teki ensilentonsa vuonna 1993.
Onnettomuus
Lento 6437 lähti kello 05:35 paikallista aikaa Abadanista kohti Mašhadia. Mašhadissa vallinneen huonon sään vuoksi kone ohjattiin laskeutumaan Esfahaniin. Koneen ollessa lähellä Mašhadin kansainvälistä lentoasemaa eräs matkustajista sai vakavan sairauskohtauksen. Miehistö päätti laskeutua koneella Mašhadiin huonoista sääoloista huolimatta. Näkyvyys oli vajaat 200 metriä sumun takia.
Lentäjät päättivät lennonjohdon kanssa lähestyä kiitotietä 31R mittarilähestymisjärjestelmän avulla, joka ei edellytä näköhavaintoja kentästä. Kone onnistui lähestymään lähes kiitotien kynnykselle asti, jolloin koneen peräsin osui maahan ja kone kaartui kiitotien ohi. Koneen laskutelineet kärsivät maahan osuessaan huomattavia vaurioita. Myös koneen oikea siipi osui rajusti maahan ja syttyi räjähdysmäisesti palamaan.
Onnettomuustutkinta
Iranin siviili-ilmailuviranomaiset aloittivat onnettomuustutkinnan ja epäsivät Taban Airilta liikennöintiluvan toistaiseksi. Onnettomuuden syy ei ole vielä varmistunut. Onnettomuus saattoi johtua moottoriviasta, sillä kone osui maahan juuri ennen kiitotielle laskeutumista. Venäjän onnettomuustutkintakeskus ilmoitti 26. tammikuuta osallistuvansa onnettomuustutkintaan.
Onnettomuus oli vuoden 2002 jälkeen kolmas Iranissa sattunut hengenvaarallinen onnettomuus, joka tapahtui Tupolevin valmistamalle koneelle.
Myöhäinen tapaaminen
Myöhäinen tapaaminen on Yle TV2:n tuottama televisionäytelmä, joka sai ensiesityksensä tammikuussa 1968. Sen on kirjoittanut Sirkka-Anneli Martikainen ja ohjannut Eila Arjoma. Nuoruuden sydänystävät Lydia ja Ernest tapaavat uudelleen noin 80 vuoden iässä, ollessaan kumpikin viemässä kukkia puolisoidensa haudalle. Tapaaminen päättyy unenomaiseen yölliseen kohtaukseen puistossa, ja hetken elätelty toive yhteisestä vanhuudesta kariutuu.
Lisämunuaisydin
Lisämunuaisydin on lisämunuaisen ydinosa, joka tuottaa adrenaliinia ja noradrenaliinia. Se ei ole välttämätön ihmisille eikä sen puuttuminen aiheuta sairautta. Nämä hormonit ovat "pakene tai taistele hormoneja". Hyvin harvoin siihen voi kehittyä kasvain nimeltä feokromosytooma.
Lähteet
Nebenniere
Hans Knappertsbusch
thumb|200px|Hans Knappertsbusch Hans Knappertsbusch (13. maaliskuuta 1888 Elberfeld (nyk. Wuppertal) – 25. lokakuuta 1965 München) oli saksalainen kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Richard Wagnerin, Anton Brucknerin ja Richard Straussin teosten tulkitsijana.
Knappertsbusch aloitti filosofian opiskelijana Bonnin yliopistossa, mutta siirtyi vuonna 1908 Kölnin konservatorioon opiskelemaan orkesterin johtamista Fritz Steinbachin johdolla. Parina kesänä hän avusti Siegfried Wagneria ja Hans Richteriä Bayreuthin festivaaleilla. Knappertsbusch aloitti kapellimestarin uransa Elberfeldissä (1913−1918), Leipzigissa (1918−1919) ja Dessaussa (1919−1922). Kun Bruno Walter jätti Münchenin ja siirtyi New Yorkiin, Knappertsbuschista tuli Bayerisches Staatsorchesterin musiikillinen johtaja vuonna 1922. Koska Knappertsbusch ei suostunut myötäilemään natseja, hänet erotettiin virastaan vuonna 1936. Hän jätti Saksan ja siirtyi Wieniin johtamaan filharmoonikoita ja Wienin valtionoopperaa. Sodan jälkeen hän palasi Müncheniin, josta käsin työskenteli vierailevana kapellimestarina Wienissä ja Bayreuthin festivaaleilla.
Foinikian kieli
Foinikian kieli (omakielinen nimi: 𐤃𐤁𐤓𐤉𐤌 𐤊𐤍𐤏𐤍𐤉𐤌, dabarīm kanaʿnīm) on kuollut afroaasialainen kieli. Foinikia oli antiikin aikana foinikialaisten kieli, jota puhuttiin suunnilleen nykyisen Libanonin alueella. Foinikia kuului seemiläisiin kieliin ja oli läheistä sukua heprealle. Foinikian kielestä kehittyi myös Karthagossa puhuttu puunin kieli.
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät foinikian kielestä ovat peräisin 1000-luvulta eaa. ja viimeisimmät 100-luvulta eaa.. Kirjoittamiseen käytettiin foinikialaista kirjaimistoa.
Konsonantit
Lähde:
Jaakko (peruna)
Jaakko (NGB3396), alun perin Jaakonperuna, on ensimmäinen suomalaisen Maatalouden Tutkimuskeskuksen (nykyään MTT) jalostama perunalajike. Se risteytettiin jo 1930-luvulla, vaikka saatiinkin viljelykäyttöön vasta vuonna 1951 Keskon välityksellä.
Iloniemen lasitehdas
Iloniemen lasitehdas toimi Kuusjoella 1857–1890. Tehtaan perusti lasinpuhaltaja ja hyttimestari Alexander Fahler (1820–1880) joka oli osakkaana useassa suomalaisessa lasitehtaassa. Fahler oli Iloniemen tehtaan omistaneen Iloniemi Glasbruksbolagin osakkaana ja isännöitsijänä aina kuolemaansa saakka. Tehdas valmisti aluksi olutpulloja ja apteekkilasitavaraa, myöhemmin tuotantoon tulivat myös virvoitusjuomapullot sekä talouslasi.
Jaakko (peruna)
Monikäyttöisenä lajikkeena Jaakko on suosittu myös jatkojalostuksessa (esimerkiksi Satu). Lajikkeen käyttö lähes lakkasi 1970-luvun aikana aiemman vuosikymmenen huippukausien jälkeen, jolloin se oli joillain alueilla jopa valtalajikkeen asemassa.
HMS Despatch (D30)
HMS Despatch (viirinumero D30) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Danae-luokan kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus
Alus tilattiin Skotlannista Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 8. heinäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1919, minkä jälkeen se hinattiin Chathamin telakalle viimeistelytöitä varten. Alus saatiin palvelukseen vasta kesäkuussa 1922.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan aseman 5. kevyt risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 1927 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. kevyt risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin 1931 reserviin telakalle siirtoa varten. Alus palasi palvelukseen 3. helmikuuta 1933 Maltalle Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön, mistä se palasi 24. marraskuuta 1937 Britteinsaarille. Alus siirrettiin reserviin koululaivaksi.
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. risteilijäviirikköön. Etelä-Atlantin osaston mukana se valtasi saksalaisia kauppalaivoja Düsseldorfin joulukuussa 1939 Chilen rannikolla, maaliskuussa 1940 Aruban edustalta Trojan ja 15. elokuuta 1941 Amatsonian suistosta Norderneyn yhdessä apuristeilijä (AMC) HMS Pretoria Castlen kanssa. Marraskuussa 1940 alus oli hetken aikaa Force H:ssa Gibraltarilla.
Keväällä 1942 alus siirrettiin Britteinsaarille huoltoa varten, minkä jälkeen se palasi Etelä-Atlantin osastoon vuoteen 1943. Lokakuussa 1943 alus oli jälleen huollossa Portsmouthissa, mistä se palasi palvelukseen vasta toukokuussa 1944. Palvelukseen palatessaan alus sijoitettiin saattuetehtäviin ja kesäkuussa 1944 esikunta-alukseksi Normandian maihinnousussa.
Tammikuussa 1945 Despatch siirrettiin reserviin majoitusalukseksi. Alus myytiin 5. huhtikuuta 1946 BISCOlle ja saapui Arnott Youngille Trooniin 5. toukokuuta 1946 romutettavaksi.
Tikkurila–Hakkila-rata
Tikkurila–Hakkila-rata (tunnettu myös nimillä Hakkilan rata ja Santarata ) on leveäraiteinen Vantaalla sijaitseva huoltorautatie ja entinen teollisuusrautatie. Se erkanee Tikkurilan rautatieasemalta kaakkoon, ylittää Keravanjoen, kääntyy koilliseen ja päättyy Hakkilan sorakuopalle. Yhteyttä käytetään raideliikenteen kunnossapidon tavarakuljetuksiin muutaman kerran vuodessa, ja rataosuudesta vastaa Väylävirasto. Radalta on haarautunut myös lyhyitä pistoraiteita, mutta 2010-luvulla viimeisimmätkin niistä purettiin, lukuun ottamatta Hakkilan montun pienen sepelinlastausratapihan raiteita.
Historia
pienoiskuva|Rata päättyy Hakkilan hiekkakuopalle, edelleen käytössä olevalle sepelinlastausratapihalle. Lähes kolme kilometriä pitkä rata valmistui vuonna 1910. Hakkilan harjuun oli jo 1800-luvun lopulla kaivettu sorakuoppa, josta VR alkoi kuljettaa soraa eri ratatöihin. Hiekka- ja sorakuljetuksista rata sai liikanimen Santarata. Hiekkakuopan rata-aluetta leimaavat soranotosta aiheutuneet jyrkät ja maisemoimattomat maastoleikkaukset.
Ensimmäisen maailmansodan syttymisen aikoihin vuonna 1914 Hakkilan radalla seisoi ajoittain useitakin sotilasjunia Pietariin lähtöä odottamassa. Vuonna 1944 Helsingin ensimmäisen suurpommituksen aikana marsalkka Mannerheimin juna oli suojassa Hakkilan sorakuopassa yön 6.–7. helmikuuta. Entistä suurempien pommitusten pelossa useita patsaita vietiin pois Helsingin keskustasta, ja kesällä 1944 Kolmen sepän patsas piilotettiin Hakkilan hiekkakuopalle.
Kaupallinen liikenne
Soran ottaminen Hakkilasta loppui todennäköisesti vasta 1970–1980-luvuilla. Hiekkakuoppaan siirtyi yrityksiä, kuten metalliromu- ja kivenlouhintaliikkeitä. Vuonna 1972 teräsmyyjä Kontino perusti Hakkilaan keskusvaraston ja myyntikonttorin. 1980-luvulla alueelle valmistuivat myös sinko- ja maalauslinja, esikäsittelyhalli ja sahauspalvelukeskus. Vielä 2000-luvun alussa rataa käyttivät kuljetuksiinsa Kontinon lisäksi logistiikkayritys DHL ja jonkin verran myös Tikkurila Oyj. Teräsmateriaalia kuljetettiin suoraan Länsisatamasta, jossa vielä 2000-luvun alussa oli konttisatama ja suora ratayhteys pääradalle. Vuosaaren satamaradan valmistuminen vuonna 2008 muutti yhteyksiä niin, ettei tavaran kuljettaminen ollut enää kannattavaa. Vuosaaresta tavara kuljetettiin ensin tunnelissa Keravalle ja sieltä edelleen junan kääntämistä varten Riihimäelle ja vasta sitten Tikkurilan kautta Hakkilaan. Lähiliikenneruuhkien vuoksi tavaraliikenne hoidettiin öisin. Lopulta VR päätti lopettaa junarahtipalvelunsa Hakkilaan. Kaupallinen tavaraliikenne radalla lakkasi 11. elokuuta 2011, jolloin Dv12-veturi nouti viimeisen kerran vaunuja Kontinolta.
Pistoraiteiden purku ja maankunnostustyöt
pienoiskuva|[[Tikkurila (yritys)|Tikkurilan maalitehtaan pistoraide purettiin vuonna 2018. Kaupallinen liikenne radalla on päättynyt.]] 2000-luvulla radasta on purettu useita aiemmin kaupallisessa käytössä olleita pistoraiteita, kuten maalitehtaan raide valoyksikköineen vuonna 2018. Myös DHL:n varaston sivuraide Hakintiellä on purettu. Yksi pistoraiteista johti alun perin myös Keskon varastolle. Kontinon sivuraiteella junat ajettiin sisälle halliin Kontinon omalla veturilla.
Rautatieliikennealueen käyttö aiheutti myös maaperän pilaantumista. Kuusakoski Oy:n käytössä olleelta metalliromuvarastoalueelta pilaantuneet maat poistettiin lähes kokonaisuudessaan vuonna 2002. Nykyisen sähkölinjan alla olevan maa-alueen täyttöön käytettiin puhtaita kitkamaita. Rautatieliikennealueella sijaitsee myös VR:n entinen kaatopaikka. Senkin maaperää on kunnostettu muun muassa massanvaihdoilla. Alueelle on kapseloitu pilaantuneita maita sekä jätettä, lähinnä rautaromua ja rakennusjätettä. Alue on asfaltoitu tila- ja nosturikeskuksen rakentamisen yhteydessä vuonna 2010. Eristetty alue toimii varastokenttänä.
VR:n käytössä
Kaupallisten yhteyksien päättymisen jälkeen VR-Rata on yhä käyttänyt Hakkilan sepelinlastauspaikkaa sepelin ja raide-elementtien lastaukseen. 2010-luvun puolivälissä rataa kunnostettiin vaihtamalla ratapölkkyjä ja lisäämällä sepeliä. Kesällä 2017 Dv12-veturi kuljetti Hakkilaan Osg-suurkuormavaunussa muuntajan. Muuntaja jatkoi Hakkilasta kuorma-autoilla Vantaan Länsisalmeen Fingridin sähkönsiirtoasemalle. Vuoden 2020 keväällä ja kesällä Hakkilan radalla havaittiin niin sanottuja hellekäyriä. Raide suljettiin liikenteeltä 21. heinäkuuta 2020 asti, kunnes raide saatiin korjattua.
Radalle on muutaman kerran tehty yksittäisiä museoajoja, kuten Porvoon museorautatien lättähattu toukokuussa 2012 sekä höyryveturi Hr1 maalis- ja kesäkuussa 2023. Vuonna 2023 liikenne on poikkeuksellisen vilkasta, kun Hakkilasta kuljetetaan muun muassa sepeliä Tikkurilan ratapihan muutostöihin osana Helsingin ja Riihimäen välistä radanparannushanketta. Tiheän liikenteen vuoksi vartioimaton jalankulkijoiden tasoristeys aseman kupeessa suljettiin.
Nykytilanne ja tulevaisuus
pienoiskuva|vasen|Sepelijuna syksyllä 2021. Hakkilan ratapiha on yksi [[Väyläviraston neljästä radan kunnossapidon tukikohdasta pääkaupunkiseudulla. ]] Rataa käytetään hyvin vähän ja lähinnä kesäisin. Huolto- ja työkoneliikennettä Hakkilaan on pääsääntöisesti ilta- ja yöaikaan, jotta liikenne häiritsisi mahdollisimman vähän matkustajajunaliikennettä ja Jokiniemen alueen autoliikennettä. Hakkilassa säilytetään pääradan kunnostuksessa tarvittavia välttämättömiä työkaluja ja materiaaleja, kuten sepeliä, kiskoja ja betonipölkkyjä. Raidesepeliä kuljetettiin radalla vuosina 2017 ja 2018 yhteensä noin 10 000 tonnia eli noin 500 rekkalastillista. Vuonna 2019 määrä oli 15 000 tonnia.
Jay Sharrers
thumb|250px|Jay Sharrers. Jay Sharrers (s. 3. heinäkuuta 1967) on Jamaikalla syntynyt ja Kanadassa kasvanut NHL-linjatuomari. Hän on viheltänyt yli tuhat sarjapeliä, ja lähes 130 playoff-ottelua. Sharrers oli myös Vancouverin talviolympialaisissa linjatuomarina.
Tikkurila–Hakkila-rata
Nykytilanne ja tulevaisuus
Santaradan tulevaisuus on ollut pitkään vaakalaudalla Vantaan kaupungin kaavoitustoimen pitäessä sitä haittana Tikkurilan aseman ympäristön kaavoituksessa ja maankäytön kehittämisessä sekä pitänyt sitä myös visuaalisena haittana. Rata poistettiin uudesta yleiskaavasta 2020, jossa Santaradantien varteen oli kaavoitettu asuinalue, ja radan kaupunki toivoi poistettavaksi vuoteen 2024 mennessä. Korvaavaa ratasuunnitelmaa ei kuitenkaan ollut luotu eikä uusia ratajärjestelyitä merkitty yleiskaavaan. Väylävirasto haluaa radan säilyvän Vantaan yleiskaavassa ja teki valituksen Helsingin hallinto-oikeudelle, joka puolsi Santaradan säilyttämistä kaavassa. Väyläviraston mukaan kaupunki ei ollut esittänyt riittävää selvitystä siitä, minne sepelikuljetukset voitaisiin siirtää. Hakkilan ratapihan varastoalue on Väylävirastolle oleellinen erityisesti siksi, että se sijaitsee vilkkaasti liikennöityjen rataosien läheisyydessä. Rataa pidetään tarpeellisena myös energiahuollon kannalta, sillä Hakkilassa toimii Fingridin muuntajien siirtokuormauspaikka. Vantaan kaupunki on ostanut valtiolta maata sepelinlastausratapihan tuntumasta ja pyrkii muuttamaan alueen käyttötarkoitusta työpaikkojen lisäksi myös asumiseen.
Vantaan kaupunki ja Väylävirasto laativat vuonna 2021 selvityksen radan ja sepelinkuormausalueen korvaamisen mahdollistavista sijainneista, mutta korvaavaa paikkaa ei löytynyt. Vaatimus on, että varastoalue sijaitsee pääkaupunkiseudulla. Vantaa on ilmoittanut jatkavansa yhteistyötä Väyläviraston kanssa korvaavan sijainnin etsimisessä.
Kallivieri
pienoiskuva|Kallivierin kirkko vuonna 1931 pienoiskuva|Kallivierin koulu vuonna 1933 Kallivieri (, vir. Kallivere ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Rosonajoen rannalla 16 kilometriä Suuresta-Narvusista lounaaseen. Kylässä on 17 vakituista asukasta (vuonna 2012).
Tikkurila–Hakkila-rata
Nykytilanne ja tulevaisuus
Suunniteltu Vantaan pikaraitiotie risteäisi Santaradan kanssa Jokiniemenkadun tasoristeyksen länsipuolella. Raitiotielle on suunniteltu oma ruohorata Jokiniemenkadun ja Santaradan väliin. Keravanjoen yli rakennetaan raitiosilta Santaradan sillan pohjoispuolelle. Tikkurilantien raitiotie ja Santarata ylittäisivät vierekkäin samassa tasossa. Väritehtaankadun ja Lauri Korpisen kadun välissä, aidatun rautatiekäytävän pohjoispuolella, raitiotie laskeutuu Tikkurilanraitio-nimiseen tunneliin Santaradan ja Tikkurilan aseman alitse. Santaradan säilyttäminen vaikeuttaisi raitiotien rakentamista, lisäisi sen toteutuskustannuksia ja hidastaisi matkaa noin 20 sekunnilla.
Kallivieri
Kallivieri mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1571 nimellä Pustoška. Myöhemmin sen nimeksi vakiintui Fitinka ja vasta 1800–1900-lukujen vaihteessa Kallivieri. Vuonna 1848 kylässä oli 189 asukasta, joista kaksi kolmasosaa oli inkerinsuomalaisia ja loput inkeroisia. Ennen maaorjuuden lakkauttamista asukkaat olivat valtion talonpoikia. Luterilaiset kuuluivat Kosemkinan ja ortodoksit Haavikon seurakuntaan. Vuonna 1862 kylässä oli 29 taloa ja 235 asukasta.
Tikkurila–Hakkila-rata
Tekniikkaa
pienoiskuva|Rata ylittää Keravanjoen erillisellä terässillalla.
Kallivieri
Maailmansotien välisenä aikana Kallivieri kuului Viron Inkeriin. Vuonna 1930 sinne rakennettiin luterilainen kirkko. Se suljettiin vuonna 1940, kun Viro liitettiin Neuvostoliittoon ja alue palautettiin osaksi Venäjää.
Jen Kaido
pienoiskuva|Jen Kaido Jennifer "Jen" Kaido (s. 14. maaliskuuta 1981 Glendale) on yhdysvaltalainen soutaja.
Tikkurila–Hakkila-rata
Sillat
Radalla on kaksi siltaa. Tikkurilan aseman pohjoisen alikäytävän läheisyydessä on pistoraiteen teräsbetoninen alikäytäväsilta. Keravanjoen kohdalla ennen Jokiniemenkadun tasoristeystä on perinteinen niitattu terässilta. Vuonna 1961 terässillan siltaelementiksi vaihdettiin ennen Laitaatsillassa Savonlinna–Huutokoski-rataosuudella ollut silta. Vuonna 1990 silta vaihtui raskaamman liikenteen kestävään Leppälahden penkereen aukon siltaan rataosalta Jyväskylä–Pieksämäki.
Kallivieri
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista, joista osa toimii kesäasuntoina. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 48 henkeä. Palveluihin kuuluu kauppa. Aikaisemmin kylässä toimi maatalousyritys Pribrežnojen karjatila. Lähistöllä sijaitsee suuri puutarhapalsta-alue. Kallivieriin johtaa asfaltoitu tie Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) väliseltä maantieltä.