cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sananvapaus
Kiinassa
Kiinan kansantasavallassa on aina sensuroitu ulkomaisia lehtiä ja mediaa. Nykyisin se ulottuu myös tietoverkkoon. Sensuurin päävastuu on kommunistipuolueen julkisuusosastolla. Arvellaan, että internetin valvonta työllistää yli 100 000 kiinalaista. Valvonta perustuu kahteen menetelmään: niin sanottu suuri palomuuri estää kiinalaisten pääsyn hallituksen mielestä epämieluisille ulkomaisille verkkosivuille. Kultainen suojakilpi taas seuloo tiedonvälitystä maan sisällä. Sisäiset rajoitukset kohdistuvat ajatuksiin, jotka voisivat uhata kommunistipuolueen asemaa tai kannustaa järjestäytyneeseen kansalaistoimintaan. Nettirajoitusten takia maan tärkeimmät palveluntarjoajat ovat kiinalaisia: hakurobotti Baidu, sosiaalinen verkosto Renren, internetportaali Tencent ja microblogi Sina Weibo.
Intiassa
Penguin-kustantamo silppusi vuonna 2014 yhdysvaltalaisen professorin Wendy Donigerin 2009 ilmestyneen teoksen The Hindus: An Alternative History, joka käsitteli Intian historiaa poikkeavasta näkökulmasta. Teos loukkasi hindujen uskonnollisia tunteita.
Rajoitukset
Sananvapautta pidetään yhtenä demokraattisen yhteiskunnan perusoikeuksista. Tästä huolimatta useimmilla valtioilla on laeissaan sananvapautta rajoittavia pykäliä, useimmiten kansallista turvallisuutta koskevissa asioissa. Vastaavalla tavalla myös Euroopan ihmisoikeusasiakirjan artikla 10, toinen kohta toteaa että sananvapautta on voitava rajoittaa kansakunnan tai yleisen turvallisuuden nimissä. Tätä kohtaa hyödynnetäänkin eri maissa varsin lavealla tavalla tulkiten ja sananvapautta rajoittaen.
Mikäli sananvapautta käytetään loukkaamaan jotakin toista oikeushyvää, kuten oikeutta kunniaan tai yksityisyyteen taikka yhteiskuntarauhaa, rikoslainsäädännössä on punnittu kumpi on tärkeämpi oikeushyvä. Sellaisia rangaistaviksi säädettyjä tekoja, joissa tekijä käyttää väärin sananvapauttaan, nimitetään sananvapausrikoksiksi. Suomen lainsäädännössä ja Euroopan unionissa muun muassa yhteiskuntarauhaa vaarantavat, kansanryhmää vastaan kiihottavat viestit taikka toisen kunniaa loukkaavat lausumat eivät kuulu sananvapauden piiriin.
Suomessa lainsäätäjä on puuttunut sananvapauden väärinkäyttämiseen muun muassa seuraavilla rikoslaissa rangaistaviksi säädetyillä teoilla:
Myös oikeuden kuvata ja tallentaa materiaalia eräissä tapauksissa on katsottu kuuluvan sananvapauden piiriin.
Laillisuusperiaate
Laillisuusperiaate vaatii, että ihmisten tulisi voida tietää ennalta, mitkä teot ovat rikollisia ja mitkä eivät. Nyt näin ei ole: etenkin sananvapausrikokset ovat kontekstisidonnaisia. Epäselvyyden vuoksi valtakunnansyyttäjä Raija Toiviainen katsoo, että rikoslakia voisi täsmentää.
Ennakkosensuuri
Ennakkosensuurin poissaolo on länsimaisissa demokratioissa usein mielletty sananvapauden ydinsisällöksi. Julkaisutoiminnalle ei saa olla ennakollista estettä. Julkaisija on kuitenkin rikosoikeudellisessa vastuussa sisällöstään.
Kunnian suojeleminen
Rikoslain 24 luvun 9 §:n mukaan kunnianloukkauksesta tuomitaan se, joka
Valtionsyyttäjä Mika Illmanin mukaan halventavat nimitykset, kuten ”ryssä” ja ”neekeri” täyttävät oikeuskäytännössä kunnianloukkausrikoksen tunnusmerkistön. Illmanin mukaan loukkaavien sanojen käyttämistä voidaan pitää näyttönä tahallisuudesta ja loukkaamistarkoitusta arvioitaessa perusteena siitä, täyttääkö aineisto rikoslain 11 luvun 8 §:n tunnusmerkistön. .
Yksityiselämän suoja
Yksityiselämää loukkaavaan tiedon levittämiseen syyllistyy levittämällä sellaisia toisen yksityiselämään kuuluvia tietoja, joiden leviäminen voi aiheuttaa kärsimystä sille, jota tieto koskee. Teosta voidaan tuomita sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta. Rikos eroaa kunnianloukkauksesta siten, että siinä on kysymys oikeellisen tiedon levittämisestä, kun taas kunnianloukkauksessa on ensisijaisesti kyse valheellisen tiedon levittämisestä. Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on sisältörikos, jossa rikos tehdään saattamalla tietoa julkisuuteen. Tämän teon säätämisellä rangaistavaksi halutaan suojella oikeutta yksityiselämään.
Uskonrauhan rikkominen
Vuodesta 1999 Suomessa on ollut voimassa rikoslain 17 luvun 10 § (563/1998) uskonrauhan rikkomisesta. Tämän teon säätämisellä rangaistavaksi suojellaan yleistä järjestystä ja yhteiskuntarauhaa. Teosta voidaan tuomita sakkoihin tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi.
Rajoitusten haitat
Toimittajat ilman rajoja -järjestö on moittinut Saksan vihapuhetta suitsivan lain syövän terää länsimaiden sananvapaussaarnoilta Turkissa, Venäjällä ja Kiinassa.
Sananvastuu
Monet median edustajat ovat korostaneet sananvapauteen liittyvän myös vastuun.
Entinen Helsingin Sanomien päätoimittaja Mikael Pentikäinen on määritellyt sananvastuun niin, että jos julkaistavan asian tiedetään loukkaavan ja aiheuttava riskejä, sitä ei pidä julkaista. Esimerkkinä hän käyttää Googlen omistamassa Youtubessa julkaistua Muhammed-videota, joka aiheutti levottomuuksia, joissa kuoli ihmisiä. Pentikäisen mukaan Googlen olisi pitänyt poistaa video, eikä tuolloin kyse olisi sensuurista vaan vastuun kantamisesta.
Reijo Kela
Reijo Veli Kela (s. 8. lokakuuta 1952 Suomussalmi) on suomalainen tanssija, koreografi ja performanssitaiteilija.
Kela on kuulunut Tanssiteatteri Raatikkoon 1978–1980, mutta suurimman osan työurastaan Kela on tehnyt vapaana taiteilijana. Tunnetuimpia teoksia ovat olleet Helsingissä toteutettu CityMan (1989) sekä Suomussalmen seudulla luonnossa toteutetut tanssiteokset. Hän on esittänyt performanssejaan myös ympäristötaideteoksensa Hiljaisen kansan ympäristössä Suomussalmella. thumb|Reijo Kelan ympäristötaideteos [[Hiljainen kansa, Suomussalmi.]] Kela on saanut valtion 15-vuotisen taiteilija-apurahan vuonna 1995. Hänet on palkittu Pro Finlandia -mitalilla 1993, Oulun läänin taidetoimikunnan taidepalkinnolla 1994, Suomi-palkinnolla 1996. ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla 2009. Vuonna 2012 Kelalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 2
Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 2 on vuonna 1969 ilmestynyt Tapio Rautavaaran albumi. Se sisältää suomalaisia kansanlauluja ja laulelmia. Rautavaaran kaksi edellistä albumia Kansanlauluja 1 (1966) ja Tapsa laulaa ja laulattaa (1967) olivat samantyylisiä. Seuraavalla albumilla Muistoissain muuttumaton (1971) Rautavaara palasi taas suomalaisten lauluntekijöiden ja käännöskappaleiden pariin.
Levyllä ovat taustalaulajina Ragni Malmstén, Oili Vainio, Henry Theel ja Erkki Valaste. Säestävässä yhtyeessä soittavat Timo Vartiainen (viulu), Kalevi Nyqvist (harmonikka), Raimo Sarkio (kitara), Pentti Tiensuu (basso) ja Matti Oiling (rummut ja lyömäsoittimet). Kappaleet on sovittanut Toivo Kärki ja orkesteria johtaa Jaakko Borg.
Hiidenmaa
Hiidenmaa on Itämeressä sijaitseva Viron toiseksi suurin saari sen eteläpuolella sijaitsevan Saarenmaan jälkeen. Sen pinta-ala on hieman alle tuhat neliökilometriä. Saaren, Hiidenmaan maakunnan ja Hiidenmaan kunnan keskuspaikka on Kärdla. Saarella asuu runsaat 8 000 ihmistä.
Historia
Arkeologisten löytöjen mukaan saarella on asuttu vuonna 4000 eaa. Ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 1228 sen jälkeen, kun saksalaisritarit olivat vallanneet Hiidenmaan ja Viron. Saari kuului Ruotsille vuosina 1563–1710. Suurin osa saaren aiemmin runsaslukuisesta ruotsalaisväestöstä pakotettiin vuonna 1781 lähtemään saarelta ja heidät kyydittiin tsaarin rakuunoiden saattamana Ukrainaan Dneprjoen varrelle, jonne tuhatkunnasta Hiidenmaalta lähteneestä seuraavana keväänä saapui perille noin puolet. Siellä he perustivat Gammalsvenskbyn. Stalinin vainojen alettua vuonna 1929 luvattiin Gammalsvenskbyn ruotsalaisten muuttaa Ruotsiin. Ukrainasta lähteneet asettuivat valtaosiin asumaan Gotlantiin ja Tukholman seudulle. Viron tasavallan perustamisen aikana ruotsia puhuvia hiidenmaalaisia oli jäljellä hyvin vähän. Ollessaan Hiidenmaalla tutkimassa Hiidenmaan ruotsalaisten murretta vuonna 1928 virolainen kielitieteilijä Paul Ariste löysi sieltä vain yhden Hiidenmaan ruotsia taitavan mummon.
Nähtävyydet
Saari on suosittu matkailukohde. Tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat aikoinaan Ungern-Sternberg-suvulle kuulunut Suuremõisan kartano, 1500-luvulla rakennettu Kõpun majakka, kirkot ja vanhat maatalot sekä luontokohteet. Suuremõisan kartanon ensimmäinen omistaja oli De la Gardien suku. Kreivi Axel Julius De la Gardien pojantytär kreivitär Ebba Margareta Stenbock rakennutti nykyisen kartanon vuosina 1755–1760. Kartanoa laajennettiin vuonna 1772. Alueella on myös huomattava puulajipuisto.
Toinen huomattava kartano sijaitsee Käinassa. Putkasten kartano rakennettiin vuonna 1812, kun Peter Stackelberg oli kartanon omistaja. Kartano sai vaurioita sodassa vuonna 1944, mutta joitakin korjauksia tehtiin vuosina 1955–1959. Kartano toimi tuolloin kolhoosin toimistona. Kartano on nykyisin hyvin huonokuntoinen. Vaemlan kartanon (saksaksi Waimel) viimeinen omistaja oli paroni Gustav von der Palen. Virolainen taiteilija J. Köler (1826–1899) vietti lomiaan Vaemlan kartanon vieraana. Neuvosto-Eestin aikana kartano purettiin ja siitä on jäljellä vain rauniot sekä arvokas puulajipuisto. Entinen, vielä nykyisinkin toimiva, villatehdas kuului kartanon rakennuksiin. Saarella on sijainnut useita suurempia niin sanottuja maaseutukartanoita, muun muassa Kassarin ja Orjakun kartanot. Kassarin kartano tuhoutui tulipalossa 1920-luvulla, mutta kartanon entisessä renkituvassa sijaitsee kotiseutumuseo. Museon pihassa on nähtävyytenä myös entinen M/S Estonian pelastusvene, joka ajautui tyhjänä Hiidenmaan rannikolle noin viikko onnettomuuden jälkeen vuonna 1994. Suomalaissyntyisen kirjailijan Aino Kallaksen (1878–1956) kesämökki sijaitsee Kassarissa, ja hän vietti siellä kesiään 1920–1930-luvuilla.
Tuulivoima
Saaren luoteisosaan on merelle suunniteltu 700–1 000 megawatin tuulipuistoa.
Ackermannin funktio
Ackermannin funktio on ei-primitiivirekursiivinen funktio, joka on nimetty saksalaisen matemaatikon Wilhelm Ackermannin mukaan. Ackermann julkaisi funktion vuonna 1928.
Funktio
Ackermannin kolmen argumentin funktio,, on määritelty siten, että arvoilla p = 0, 1, 2, se tuottaa peruslaskutoimitukset yhteenlasku, kertolasku ja potenssiinkorotus seuraavasti: Ja arvoilla p > 2 se laajenee peruslaskutoimituksia edemmäksi, jota voi kuvata Knuthin nuolinotaatiolla:
Eräs yleisimmin käytetyistä versioista on kahden argumentin Ackermann–Péter funktio, joka määritellään positiivisilla muuttujilla m ja n:
Lausekkeen arvo nousee nopeasti, nopeammin kuin eksponenttifunktio. Näin käy jopa pienten numeroiden käytöllä. Esimerkiksi A(4,2) on kokonaisluku, jossa on 19 729 numeroa.
Ackermannin numerot
Kirjassaan The Book of Numbers, John Horton Conway ja Richard K. Guy määrittelevät että Ackermannin numerot ovat muotoa 1↑1, 2↑↑2, 3↑↑↑3, jne.; eli ”n”:s Ackermannin numero on n↑nn (n = 1, 2, 3, ...), missä m↑kn on Knuthin nuolinotaatio-versio Ackermannin funktiosta.
Ensimmäiset Ackermannin numerot ovat:
Neljäs numero, 4↑↑↑↑4, voidaan muodostaa tetraatiotorneilla seuraavasti:
Selitys: keskimmäisessä kerroksessa on tetraatiotorni, jonka korkeus on ja lopputulos on ylin kerros tetraatio-nelosia, joiden lukumäärä vastaa keskimmäisen kerroksen tulosta. Vertailun vuoksi on yksinkertainen lauseke 44 yksin suurempi kuin googolplex, joten jo neljäs Ackermannin luku on sangen iso.
Olof Ojala
Olof Edvinson Ojala (5. lokakuuta 1919 – 27. heinäkuuta 1977) oli suomalainen juristi ja virkamies. Hän toimi sosiaaliministerinä Lehdon virkamieshallituksessa vuosina 1963–1964.
Ojala oli koulutukseltaan lakimies ja arvoltaan varatuomari. Hän toimi sosiaali- ja terveysministeriön osastopäällikkönä 1948–1972 ja tapaturmaviraston ylijohtajana 1972–1977
Chuck Pfarrer
Charles Patrick ”Chuck” Pfarrer, III (s. 13. huhtikuuta 1957 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja entinen laivaston SEAL-erikoisjoukkojen sotilas.
Erkki Kivelä
pienoiskuva|Erkki Kivelä (1967) Erkki Kivelä (4. tammikuuta 1918 Luumäki – 5. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen yritys- ja urheilujohtaja, koulutukseltaan ekonomi. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1969. Hän oli Union-Öljyn toimitusjohtaja 1950–1980, Atlas-Öljyn toimitusjohtaja 1980–1983. Vuosina 1955–1971 hän toimi Pesäpalloliiton puheenjohtajana ja sen jälkeen 1972–1981 SVUL:n puheenjohtajana.
Chuck Pfarrer
Hän on kirjoittanut ja tuottanut seitsemän Hollywood-elokuvaa, joista tunnetuimpia ovat Navy Seals – erikoisjoukot, Sakaali ja Punainen planeetta.
Otto Flodin
Otto Fritiof Flodin (8. syyskuuta 1903 Sortavala – 6. marraskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti joka keskittyi urallaan lähinnä kaavoitukseen ja aluesuunnitteluun.
Erkki Kivelä
Saavutukset
Ansiomerkit
Otto Flodin
Flodinin vanhemmat olivat varatuomari Karl Aleksander Flodin ja Majlis Florell. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta 1921 ja valmistui 1927 arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta.
Flodin työskenteli aluksi puolustusministeriön teknisellä osastolla ja oli 1928–1930 Kaarlo Borgin arkkitehtitoimiston palveluksessa. Tämän jälkeen Flodin oli arkkitehtina rakennushallituksen palveluksessa 1930–1931 ja Puolustusministeriössä 1931–1933 sekä ylimääräisenä arkkitehtina Rakennushallituksessa 1933–1936. Flodin oli sitten työssä Helsingin kaupungin kiinteistötoimiston asemakaavaosastolla 1937–1946 ja viimeksi hän toimi 1947–1968 Helsingin Seutukaavaliiton johtajana ja oli muun muassa suunnittelemassa 1950-luvun lopulla valmistunutta pääkaupunkiseudun ns. Ameba-seutukaavaa. Flodin jäi eläkkeelle 1968.
Kaukohaku
thumb|Mobira PC 146 A -kaukohakulaite (1986). Kaukohaku (lempinimeltään KAUHA) oli entisen Telen (nyk. Telia Finland) hakulaitepalvelu, jota käytettiin muun muassa vapaaehtoisten palokuntien koollekutsuun hälytyksissä. Kaukohaun käyttö alkoi vuonna 1985 ja päättyi vuoden 2001 lopussa. Kaukohaku toimi POCSAG-protokollalla 150 MHz:n taajuusalueella. Järjestelmä välitti hakuja yksisuuntaisesti 512 bit/s:n nopeudella. Kaukohakujärjestelmä kattoi koko Suomen ja siihen tarvittiin muutama sata tukiasemaa. Järjestelmä koostui hakukeskuksesta, hakulähetinverkosta ja hakulaitteista eli vastaanottimista. GSM-puhelimien yleistyminen ja halpeneminen 1990-luvun lopulla vei kysyntäpohjan kaukohakujärjestelmältä.
Hakutyypit
Hakuja voitiin lähettää sekä yksittäiseen hakulaitteeseen, että myös ryhmähakuna useampaan hakulaitteeseen kerralla. Hakulaitteisiin sai myös laitettua hiljaisen toiminnon, jolloin hakulaite ei pitänyt ääntä haun tullessa, mutta tallensi tulleet haut myöhempää tarkastelua varten.
Netimer
Netimer oli liettualainen tai preussilainen hallitsija, josta käytettiin nimitystä rex eli kuningas. Hänet tunnetaan Bruno von Querfurtista kertovasta Quedlinburgin luostarin annaalista. Tarinan mukaan von Querfurt käännytti Netimerin ja tämän 300 miestä käännytysmatkallaan. On epäselvää, oliko Netimer muinaispreussilainen vai liettualainen. Alueiden välillä ei tehty juurikaan eroa käännytyksen tapahtuessa vuonna 1009. Vähistä lähteistä tiedetään, että Netimerillä oli valta tuomita kuolemaan ja armahtaa siitä. Lisäksi hän oli ilmeisesti pakanallisen kultin johtaja. Netimerin arvo rex oli puolestaan periytyvä. Nämä ominaisuudet olivat tyypillisiä Liettuan myöhemmille hallitsijoille. Jotkut tutkijat pitävät puolestaan todennäköisempänä, että Netimer hallitsi sittemmin preussilaiseksi heimoksi laskettujen jotvingialaisten alueella.
Seinäjoen yliopistokeskus
Seinäjoen yliopistokeskus sijaitsee Seinäjoella ja on yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Seinäjoen yliopistokeskuksen muodostavat neljä kumppaniyliopistoa: Tampereen yliopisto, Helsingin yliopisto, Sibelius-akatemia, Vaasan yliopisto sekä Turun yliopiston elintarvikekehityksen tutkimusryhmä. Seinäjoen yliopistokeskuksessa toimii 25 tutkimusryhmää ja muodostaa yhteensä 80 asiantuntijan yhteisön. Seinäjoen yliopistokeskuksessa on 20 professuuria ja yliopistokeskus kouluttaa noin 2500 opiskelijaa vuosittain. Yliopistokeskuksen kautta on suoritettu noin 250 maisteritutkintoa. Yliopistokeskuksen vuosittainen budjetti on noin 6 miljoonaa euroa.
Seinäjoen yliopistokeskuksen tutkimustoiminta keskittyy neljälle painoalalle: agrobiotalous sekä kestävät ruokaratkaisut, älykkäät ja energiatehokkaat järjestelmät, hyvinvointi ja luovuus sekä yrittäjyys ja kasvu. Painoaloja johtavat professorit. Tämän lisäksi yliopistokeskus tuottaa jatkuvan oppimisen palveluita.
Yliopistokeskus tarjoaa myös tutkintoon johtavia koulutuspalveluita, avoimen yliopiston opintoja sekä täydennyskoulutusta. Tutkimuksen alalla yliopistokeskus tekee kansainvälistä yhteistyötä painopistealoilla. Yliopistokeskuksella on kansainvälisiä yhteistyökumppaneita etenkin Euroopassa.
Historia
Yliopistotoiminta Seinäjoella alkoi vuonna 1981, kun Tampereen yliopisto aloitti kaupungissa täydennyskoulutuksen, perusti alueellisen kehittämisen tutkimusyksikön sekä lääketieteen ja hoitotieteen laitokset. Helsingin yliopisto perusti vuonna 1988 Ruralia-instituutin, jolla on toimintaa Seinäjoen lisäksi myös Mikkelissä. Sibelius-Akatemia aloitti vuonna 1991 täydennyskoulutuksen ja kansanmusiikkikoulutuksen. Vuonna 2008 Seinäjoen yliopistokeskuksessa käynnistettiin Sibelius-Akatemian ja Tampereen yliopiston yhteistyönä 2,5-vuotinen aikuiskoulutusohjelma, populaari- ja kansanmusiikin maisterikoulutus. Vaasan yliopisto aloitti Seinäjoen yliopistokeskuksessa vuonna 1998 johtamisen, markkinoinnin ja tuotannon laitostensa osalta. Tampereen teknillinen yliopisto perusti Seinäjoen yliopistokeskukseen vuonna 2002 yksikön, jossa toimivat lääketieteellisen tekniikan, materiaaliopin, rakennetekniikan, konstruktiotekniikan ja elektroniikan laitokset.
Seinäjoen yliopistokeskus on osa Etelä-Pohjanmaan korkeakouluverkosto Epanetiä, jonka painopistealoja ovat informaatioteknologia, liiketoimintaosaaminen, materiaalit ja elintarvikkeet sekä alueet ja hyvinvointi.
Hipparkhia
Hipparkhia (, s. noin 340/330 eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän hylkäsi perinteiset naisten roolit lähes kaikilla tavoilla, ja se oli erityisen radikaalia hänen aikanaan ja hänen sosiaalisessa tilanteessaan. Hänen aikansa Kreikassa naisten asema oli muutoin hyvin rajoitettu.
Elämä
Hipparkhia oli kotoisin Maroneiasta Traakiasta. Todennäköisesti hänen veljensä Metrokles tutustutti hänet filosofiaan. Metrokles oli oppilaana Aristoteleen peripateettisessa koulussa, ja hänestä tuli myöhemmin kyynikko Krateen seuraaja.
Hipparkhia tuli tunnetuksi avioliitostaan Krateen kanssa. Kerrotaan, että he harjoittivat aviollisia velvollisuuksiaan julkisesti, ja heidät tunnettiinkin kyynikoille tyypillisen anaideian eli häpeämättömyyden kannattajina. Heidän avioliitostaan tuli yksi suosituimpia esimerkkejä tästä hyveestä. Ideana oli se, että kaikki teot, jotka ovat tarpeeksi hyveellisiä tehtäväksi yksityisyydessä, ovat myös tarpeeksi hyveellisiä tehtäväksi julkisuudessa.
Joidenkin tietojen mukaan Hipparkhialla ja Krateella oli ainakin poika nimeltä Pasikles. Heidän kerrotaan kasvattaneen lapsiaan kyynisten arvojen mukaan.
Hipparkhiasta tiedetään lähinnä ainoastaan anekdootteja. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti kirjeitä, vitsejä, tragedioita, sekä filosofisia esityksiä Platonin tyylillä, jotka ovat kaikki kadonneet vuosisatojen aikana. Diogenes myös mainitsee, että tästä "naisfilosofista" kerrottiin paljon tarinoita.
Hipparkhia tunnetaan myös väittelyistään Theodoros Jumalattoman kanssa. Theodoros oli kyseenalaistanut hänen oikeutensa osallistua miesten pitoihin, ja sanoi, että tämä on hylännyt sukkulat ja kangaspuut. Hipparkhia vastasi, että hän on käyttänyt ajan hyödyllisemmin sivistäessään itseään.
Caroline Berg
Caroline Beatrice Palaemona Mörner Berg (o.s. Mörner, ) on ruotsalainen yritysjohtaja. Hän edustaa Axel Johansonin vuonna 1873 perustaman Axel Johnson -konsernin omistajien viidettä sukupolvea. Hän toimii konsernin tukholmalaisen tytäryhtiö Axel Johansson AB:n hallituksen puheenjohtajana ja on usean muun konsernin tytäryhtiön hallituksessa. Axel Johansson AB pitää hallussaan 50 prosentin osuutta Tukholman pörssissä noteeratusta vähittäis- ja tukkukauppayhtiöstä Axfoodista. Hänen äitinsä on Ruotsin rikkain nainen, miljardööri, ja Axel Johnson -konsernin suurimman omistuksen isänsä kuoltua vuonna 1982 perinyt Antonia Ax:son Johnson (s. 1943). Ax:son Johanson toimi konsernin hallituksen puheenjohtajana maaliskuuhun 2015 saakka, jolloin konsernin hallituksen puheenjohtajuus siirtyi Bergille. Hänen isänsä on yritysjohtaja, kreivi Nils Mörner.
Hän opiskeli vuosina 1987–1991 Middlebury Collegessa Yhdysvalloissa (BA, viestintä ja psykologia). Hän on toiminut Axel Johanson -konsernin yrityksissä vuodesta 2005. Tätä ennen hän työskenteli muun muassa televisio- ja elokuvatuotannoissa Strix Televisionille ja ZTV:lle 1992–1993, oli dokumenttikuvaajana Sveriges Televisionille 1994–2000 ja oli elokuvatuottajana Middlebury Collegessa 2001–2003.
Magnus Kull
Magnus Ingmar Kull (12. huhtikuuta 1924 Mustasaari – 14. tammikuuta 2016 Loviisa ) oli suomalainen kauppatieteiden lisensiaatti ja kouluneuvos. Hän toimi Svenska social- och kommunalhögskolanin rehtorina 1958–1969, kouluhallituksen osastopäällikkönä 1969–1980 ja sen jälkeen opetusministeriön neuvottelevana virkamiehenä. Hänet valittiin Ruotsalaisesta kansanpuolueesta eduskuntaan vuosiksi 1966–1970.
Kull toimi II sosiaaliministerinä Lehdon virkamieshallituksessa vuosina 1963–1964.
Lea Joutseno
Lea Ruth Margit Joutseno (ent. Jönsson, ) oli suomalainen elokuva­näyttelijä ja -käsikirjoittaja sekä kielen­kääntäjä. Hän tuli kuuluisaksi 1940-luvun vaaleana ja älykkäänä elokuva­komediennena sekä ohjaaja Valentin Vaalan luotto­näyttelijänä. Hänen räiskyvänpirteä ja suora­sukainen luonteensa loi viihdettä toisen maailman­sodan, vaaran vuosien ja pula-ajan suomalaisille. Joutseno tulkitsi elo­kuvissaan flapper-hahmoja, moderneja ja optimistisia nais­tyyppejä.
Elokuvauransa ohella Joutseno toimi Suomi-Filmin vakituisena kääntäjänä. Uransa lopulla hän suomensi useita Disney-elo­kuvia. Joutseno kuului Helena Karan, Eija Karipään ja Regina Linnanheimon ohella niihin harvoihin suomalaisiin elokuvatähtiin, joilla ei ollut teatteritaustaa. Joutseno koki yksityis­elämässään paljon epä­onnea ja jäi kahdesti leskeksi.
Varhaisvaiheet
Lea Joutseno syntyi Ernst Gunnar Rafael Jönssonin ja Jenny Emilia Haapasen perheeseen. Ernst Joutseno työskenteli kirjapainoalalla ja harrasti vapaa-aikanaan aktiivisesti musiikkia. Joutsenon musikaaliseen sukuun kuului myös Ernst Joutsenon sisar Astrid, joka teki uran pianistina. Lea Joutsenolla oli kaksi nuorempaa sisarusta, Maj-Lis ja Kullervo. Perhe asui alkuun Helsingissä ja myöhemmin Savonlinnassa. Jenny Haapasen kuoltua Lea muutti Poriin iso­äitinsä hoiviin. Hän kirjoitti yli­oppilaaksi Helsingissä. Hän suunnitteli ryhtyvänsä hammaslääkäriksi, mutta siihen kouluttautuminen osoittautui taloudellisesti mahdottomaksi. Niinpä kieli­taitoinen Joutseno päätyi kielen­kääntäjäksi Suomi-Filmiin. Hän osasi suomen ja ruotsin lisäksi saksaa, englantia ja ranskaa.
Ura
Lea Joutseno näytteli nais­pää­osan yhdeksässä elo­kuvassa vuosina 1941–1948. Useimmat olivat komedioita ja kahta lukuun ottamatta Valentin Vaalan ohjaamia. Miesosissa nähtiin usein Tauno Majuri ja Tapio Nurkka.
Ensimmäiset roolit
Joutsenon ensimmäinen kuvaus­kokemus oli Suomi-Filmillä tee­mainoksessa, ja hän kuvaili kokemusta myöhemmin seuraavasti: ”Olin niin vihreä ja hoopo ja jännittynyt, etten muista siellä studiossa edes kameraa nähneeni – –”. Joutsenon varsinainen elo­kuva­ura alkoi vaatimattomilla sivu­osilla Vaalan elo­kuvissa. Ensimmäisen roolinsa hän sai sattumalta vuonna 1937, kun Vaala etsi konttori­neitiä elokuvaan Juurakon Hulda. Hänen mielestään Joutsenolla sattui töissä olemaan yllään juuri osaan sopiva kävely­puku. Joutseno ei ollut näyttelijän­kyvyistään vakuuttunut eikä aluksi tahtonut rooleja, mutta Vaala onnistui suostuttelemaan hänet elokuva­kameroiden eteen ja vähitellen suurempiin tehtäviin.
Vuonna 1939 valmistuneessa elo­kuvassa Rikas tyttö Joutsenolla oli ensimmäinen ”todellinen rooli”; hän teki merkittävän sivu­osan seura­piiri­neito Leana, ja hänen suorituksensa vei arvostelijoiden huomion. Talvisodan aikana Joutseno jatkoi kääntäjäntyötään ja välirauhan tultua teki sivuroolit parissa Ilmari Unhon komediassa.
Suomi-Filmin tähtikomedienne
Ensimmäinen pääosa Joutsenon uralla oli Leilan rooli Vaalan komediassa Morsian yllättää huhti­kuussa 1941. Sekä yleisö että kriitikot olivat tyytyväisiä Joutsenon suoritukseen. Hänen puhetyylinsä ja olemuksensa olivat luonnollisia vailla teatraalisuuden häivääkään. Hilja Valtosen romaaniin pohjautuvassa Varaventtiilissä (1942) hän näytteli Pohjan­maalle muuttavaa savolais­opettajaa. Kriitikot kiittelivät hänen suoritustaan hyväksi muutoin melko latteaksi luonnehtimassaan teoksessa. Samana vuonna ensi-iltansa saanut Hopeakihlajaiset ei myöskään ollut arvostelu­menestys, eikä Joutseno itsekään pitänyt Railin roolistaan. Marraskuussa 1942 Joutseno vieraili Saksassa suomalaisen elokuvaretkikunnan mukana. Matkan kohteina olivat elokuvastudiot Berliinissä, Münchenissä ja Wienissä. Joutseno arvosti etenkin saksalaisten elo­kuva­näyttelijöiden ensi­luokkaisia ty­öoloja sota-ajan keskelläkin.
Jatko­sodan jälkeen loka­kuussa 1944 astui ensi-iltoihin Dynamiittityttö. Siitä tuli sekä yleisö- että arvostelu­menestys. Joutseno palkittiin osastaan Marjana parhaan nais­pääosan Jussi-patsaalla. Seuraavan vuoden Joutseno-uutuus oli ihmis­suhdekomedia Vuokrasulhanen. Kriitikot luonnehtivat Joutsenoa ”armoitetuksi komedienneksi”. Myös elo­kuvaa pidettiin onnistuneena, joskaan se ei yltänyt Dynamiitti­tytön tasolle. Vuoden 1946 Joutseno-komedia oli Viikon tyttö. Keski­luokkaisia opettajattaria ja tasokkaita seura­piirinaisia näytellyt Joutseno sai tulkittavakseen niin sanotun työläis­naisen roolin. Vasta­näyttelijänä hänellä oli Tauno Palo. Elokuva sai aikalais­kriitikoilta heikohkot arviot.
Elokuvauran loppu
Joutsenon joutsenlaulu näyttelijänä oli vauhdikas elo­kuva­hupailu Kilroy sen teki maalis­kuussa 1948. Kiittäviä sekä kehnoja arvioita saanut teos pysyi kasassa lähinnä Joutsenon ansiosta. Vuonna 1948 Joutseno ja Vaala saivat Jussi-palkinnon parhaasta käsi­kirjoituksesta elo­kuvassa Ihmiset suvi­yössä. Joutseno muisteli filmitähtivuosiaan lämmöllä, vaikka julkisuus oli joskus häiritsevääkin ja elokuvien tekoon oli kulunut monta kesää. ”Kyllä se Vaala minua vielä pitkään vikitteli filmeihinsä, vaikka olin jo Viikon tytön jälkeen päättänyt, etten enää näyttele. – – Pidän tästä [kääntäjän] työstä enkä koskaan ollut teatterinäyttelijätär – – joten en minä voinut oikeastaan ajatella elokuvatyötä sen jälkeen kun Suomi-Filmi joutui tilanteen pakosta antamaan lopputilit kuukausipalkkaisille näyttelijöilleen”, Joutseno muisteli vuonna 1967.
Elo­kuva­uransa jälkeen Joutseno jatkoi päivä­työtään kielen­kääntäjänä ja käytti tässä yhteydessä avio­nimeään Ingo. Hän suomensi muun muassa Disney-animaatioita ja työskenteli usein 14–16 tuntia päivässä. Hänelle annettiin Jussi-kunnia­kirja kääntäjän­työstä vuonna 1973.
Yksityiselämä
Ensimmäisen avio­liittoon johtaneen rakkautensa Lea Joutseno kohtasi työ­paikallaan. Hän avioitui Suomi-Filmin toimisto­päällikkö Jaakko Huttusen kanssa vuonna 1937. Huttunen kuoli runsaat puoli vuotta häiden jälkeen. Joutsenon toinen puoliso oli Keijo Pikku­mäki, jonka kanssa hän avioitui 1946. Paris­kunta asui Vaasassa. Myös tämä avio­liitto päättyi lyhyeen, kun Pikku­mäki kuoli tapa­turmaisesti samana vuonna. Lea Joutseno koukkasi Ruotsin kautta takaisin Helsinkiin. Vuonna 1956 hän avioitui rakennus­mestari Torsten Adolf Ingon kanssa.
Ihmisenä Lea Joutseno oli paljolti elo­kuva­hahmojensa kaltainen: sana­valmis, vilkas ja iloinen. Hän kuoli äkilliseen sairaus­kohtaukseen 66-vuotiaana juhannusaattona 1977. Lea Joutseno on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Filmografia
pienoiskuva|Lea Joutseno vuonna 1942 elokuvassa [[Varaventtiili.]]
Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System
thumb|Euroopassa julkaistu Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System. thumb|Pohjois-Amerikassa julkaistu Super NES Classic Edition. Nintendo Classic Mini: Super Nintendo Entertainment System (Pohjois-Amerikassa Super NES Classic Edition, Japanissa Nintendo Classic Mini: Super Famicom ) on Nintendon vuonna 2017 julkaisema uusi versio Super Nintendo Entertainment Systemistä (SNESistä). Uusi version paljon pienempi kuin alkuperäinen konsoli, ja sen pelit ovat valmiiksi siihen asennettuna. Lisäksi uudessa versiossa on HDMI-liitäntä televisioon.
Konsolin oli alun perin tarkoitus olla saatavilla vain 29. syyskuuta tapahtuneen julkaisun ja vuodenvaihteen 2017–2018 välisen ajan, mutta myöhemmin Nintendo ilmoitti jatkavan konsolin valmistusta myös vuodenvaihteen jälkeen.
Pelit
Konsoliin on esiasennettuna seuraavat 21 peliä:
Kritiikkiä Suomessa
Suomessa jälleenmyyjät markkinoivat SNES mini konsolia 149€ hinnalla. Tämä herätti paljon kritiikkiä pelaajien keskuudessa, sillä pelaajat syyttivät maahantuojaa Bergsalaa kovasta hinnoittelusta ja saatavuudesta. Myöhemmin kauppiaat kertoivat että he olivat asettaneet konsolille isomman katteen.
Lefter Küçükandonyadis
thumb|right|Lefter Küçükandonyadis Lefter Küçükandonyadis (22. joulukuuta 1925 Istanbul – 13. tammikuuta 2012 Istanbul) oli turkkilainen jalkapalloilija. Hän oli sukujuuriltaan kreikkalainen.
Küçükandonyadis aloitti uransa Taksim SK:ssa, mutta siirtyi vuonna 1947 Fenerbahçe SK -seuraan. Hänestä tuli myöhemmin ensimmäinen ulkomailla pelannut turkkilainen jalkapalloilija; vuosien 1951–1953 aikana hänen seuroinaan olivat ACF Fiorentina Italiassa ja OGC Nice Ranskassa. Turkkiin palaamisensa jälkeen hän pelasi jälleen Fenerbahçessa. Kaikkiaan Küçükandonyadis teki sille 423 maalia yhteensä 615:ssä ottelussa. Hän oli paras maalintekijä Turkin Superliigassa kaudella 1953–1954.
Küçükandonyadis oli mukana voittamassa Turkin Superliigan mestaruutta vuosina 1959, 1961 ja 1964. Hän lopetti uransa Turkissa vuonna 1964 ja pelasi yhden kauden Kreikan AEK Ateenassa. Loukkaantuminen pakotti Küçükandonyadisin vetäytymään.
Küçükandonyadis pelasi Turkin jalkapallomaajoukkueessa 46 ottelua ja toimi myös joukkueen kapteenina. Hän osallistui jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1954. Hän teki maajoukkueuransa aikana 21 maalia ja oli Turkin paras maalintekijä, kunnes hänet ohitti Hakan Şükür. Hän oli ensimmäinen turkkilainen jalkapalloilija, joka sai kultaisen kunniamitalin Turkin jalkapalloliitolta.
Antisthenes
thumb|200px|Antisthenes Antisthenes (, n. 444–365 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja kyynisen koulukunnan perustaja. Hän oli Sokrateen oppilas.
Elämä
Antisthenes oli kotoisin Ateenasta. Hänen äitinsä oli kotoisin Traakiasta.
Hän opiskeli nuoruudessaan retoriikkaa Gorgiaan alaisuudessa, ja mahdollisesti myös Hippiaan ja Prodikoksen oppilaana. Sanotaan, että hän eli alussa vauraissa olosuhteissa, mutta joutui sittemmin köyhyyteen. Joka tapauksessa hän löysi tiensä Sokrateen vaikutuspiiriin, ja hänestä tuli tälle hyvin omistautunut seuraaja.
Hänen kerrotaan olleen niin innokas kuulemaan Sokrateen ajatuksia, että hän käveli päivittäin Pireuksesta Ateenaan, ja taivutteli myös ystävänsä mukaansa. Hän innostui sokraattisesta hyve-ajatuksesta, ja perusti oman koulunsa Kynosargekseen. Hänen elämänsä ja opetustensa yksinkertaisuus houkutteli sinne myös muuta köyhempää kansaa. Hän pukeutui viittaan ja kantoi mukanaan sauvaa ja lompakkoa, ja tästä asusta tuli hänen seuraajiensa "univormu".
Filosofia
Diogenes Laertioksen mukaan hänen teoksensa muodostivat kymmenen kirjaa, mutta niistä on säilynyt ainoastaan katkelmia. Hänen mieluisin tyylinsä oli dialogi, missä voidaan nähdä hänen aiemman retorisen koulutuksensa vaikutusta.
Aristoteles sanoo Antistheneen kuitenkin olleen kouluttamaton ja yksinkertainen, ja Platon kuvaa hänen ponnistelleen turhaan dialektiikan ongelmien kanssa. Nämä kuvaukset ovat todennäköisesti ainakin jossain määrin värittyneet Platonin Akatemian ja kyynikoiden koulukuntien välisen kilpailun takia.
Antistheneen kirjoitukset tarjoavat merkittävän näkökulman sokraattiseen filosofiaan. Hänen filosofiaansa voi verrata kyreneläisiin ja igarialaisiin oppeihin.
Jyri Jaakkola
Jyri Antero Jaakkola (11. helmikuuta 1977 Joensuu – 27. huhtikuuta 2010 Oaxaca, Meksiko) oli suomalainen ihmisoikeusaktivisti. Hän oli matkalla intiaaniväestön autonomiseksi julistautuneeseen San Juan Copalan kylään ulkomaisena tarkkailijana, kun Institutionaaliseen vallankumouspuolueeseen sidoksissa olevat puolisotilaalliset Ubisort-joukot ampuivat hänet sekä paikallisen CACTUS-järjestön johtohenkilön Beatriz Alberta Cariño Trujillon. Toistakymmentä karavaaniin osallistunutta haavoittui. Suomen ulkoasiainministeriö on jättänyt Meksikon valtiolle virallisen nootin tapahtuman selvittämiseen liittyen. Murhista on pidätetty neljä henkilöä huhtikuuhun 2016 mennessä. Yhteensä 11 ihmisestä on annettu asiassa pidätysmääräys. Meksikon viranomaiset vakuuttavat, että yhteistyö syyllisten kiinni saamiseksi jatkuu.
Jaakkola oli Turussa asunut pitkän linjan aktivisti, joka oli mukana monessa eri vaihtoehtoliikkeessä. Hän osallistui keskeisesti reilun kaupan periaatteille perustuneeseen Estelle-projektiin ja kävi laivan mukana muun muassa Angolassa. Hän oli suunnitellut Estellen kunnostamista Meksikon-matkaa varten, mutta alus oli pantava myyntiin.
Nuorena Jyri Jaakkola osallistui muun muassa Tampereen Työväen Uimarien toimintaan. Sittemmin hän toimi mm. Maailmankauppaliikkeessä ja osallistui S/v Estellen toiminnasta vastanneen Uusi Tuuli -järjestön toimintaan puheenjohtajana. Hän oli uusliberalismia vastustava ajattelija ja käytännön toimija, jonka kirjoitukset käsittelivät usein anarkismia ja kommunalismia. Hän perehtyi Meksikossa alueen alkuperäiskansoihin ja sosiaalisiin liikkeisiin ja osallistui alkuperäiskansojen oikeuksia ja autonomiaa tukevaan liikehdintään. Maaliskuussa 2015 Jaakkolan kirjoituksista julkaistiin kokoelma Pieniä vallankumouksia (Sammakko).
Teräsmies
Teräsmies on Joe Shusterin ja Jerry Siegelin luoma supersankari ja DC Comicsin julkaiseman sarjakuvan nimihahmo. Teräsmiehen hahmo myytiin Detective Comics -yhtiölle vuonna 1938. Myyntivuonnaan hahmo teki ensiesiintymisensä Action Comics -sarjakuvalehdessä. Supersankarisarjakuvien niin sanotun kultakauden katsotaan alkaneen Teräsmiehen ensiesiintymisestä, ja Teräsmiehen menestys myötävaikutti supersankarigenren syntymään.
Teräsmies syntyi Krypton-planeetalla. Juuri ennen planeetan räjähtämistä hänet lähetettiin vauvana turvaan Maahan. Teräsmies kasvoi Kansasissa Kentin pariskunnan ottolapsena. Varttuessaan hän huomasi omaavansa yli-inhimillisiä voimia, joita hän päätti käyttää auttaakseen muita ja taistellakseen rikollisuutta vastaan. Teräsmiehen asu koostuu sini-, puna ja keltavärisestä puvusta, pitkästä viitasta sekä S-kirjaimesta puvun rinnuksessa, joka kuvastaa toivoa (Teräsmiehen kotiplaneetalla kyseinen S oli toivon symboli). Hänen peitehenkilöllisyytensä on toimittaja Clark Kent kuvitteellisessa Metropoliksen kaupungissa.
Teräsmiehen henkilöhistoria
Avaruusalus päätyi Smallvilleen, Kansasiin, jossa Kal-El kasvoi hyväsydämisen Jonathan ja Martha Kentin pariskunnan ottolapsena ja sai nimekseen Clark Joseph Kent Marthan entisen sukunimen (Clark) mukaan. Nimestä on joskus käytetty suomennosta Lauri Kenttä. Varttuessaan Clark huomasi omaavansa yli-inhimillisiä supervoimia, joita hän päätti käyttää auttaakseen muita ja taistellakseen rikollisuutta vastaan.
Supervoimat
Krypton kiersi punaista aurinkoa, ja sen painovoima oli huomattavasti suurempi kuin maapallon. Siksi kryptonilainen saa keltaisen auringon ja Maan pienemmän painovoiman ansiosta yliluonnollisia kykyjä.
Teräsmies osaa myös puhua lähes kaikkia Maan kieliä sekä useita avaruuskieliä (esimerkiksi kuvitteellista intergalaktiaa ja kryptonia).
Heikkoudet
Kryptoniitti on kuvitteellinen mineraali, jota on tullut Maahan Krypton-planeetalta. Kryptoniitista on olemassa eri muunnoksia, ja ne vaikuttavat vain Kryptonilta tulleeseen henkilöön. Vihreä kryptoniitti heikentää Teräsmiestä, ja kultainen vie hänen voimansa. Punaisella on vaikutuksia Teräsmiehen psyykeen ja supervoimiin. Lyijy suojaa Teräsmiestä kryptoniitin säteilyltä, toisaalta Teräsmiehen röntgenkatse ei kykene läpäisemään lyijyä.
Teräsmies ja muut kryptonilaiset ovat haavoittuvaisia myös taikuudelle sekä psionisille hyökkäyksille ja mielenhallinnalle.
Sarjakuvan taustaa
Vuonna 1933 19-vuotiaat ohiolaiset Jerry Siegel ja Joe Shuster loivat tieteistarinan "The Reign of Superman". Tarinan Teräsmies muistutti hyvin vähän nykyistä Teräsmiestä: hän oli kalju telepaatikkorikollinen. Vuonna 1938 ensimmäinen versio nykyisestä Teräsmiehestä teki ensiesiintymisensä Action Comics -sarjakuvalehdessä.
Hahmon kehittyminen
Vuosien saatossa DC Comics ja Warner Bros. ovat laajentaneet Teräsmies-hahmon tukijoukkoa, voimia ja muita hahmoon liittyviä asioita. Hahmon taustaa on myös muunneltu niin, että se on mahdollistanut esimerkiksi muiden Kryptonin tuhosta selvinneiden hahmojen, kuten Teräspojan, Terästytön, Krypton ja Teräskoiran synnyn.
Vuonna 1986 Teräsmiehen käsikirjoittaja-piirtäjäksi palkattu John Byrne muokkasi Teräsmiehen tarinaa karsien pois osan voimista ja perinteisistä hahmoista (kts. "The Man of Steel"). 1990-luvulla toinen huomattava Teräsmies-tarina oli "Teräsmiehen kuolema", jossa Tuomiopäivä niminen olento onnistui tappamaan Teräsmiehen. Myöhemmin paljastui, että Eradicator niminen olento oli varastanut Teräsmiehen ruumiin tämän haudasta ja asetti sen uusiutumismatriisiin Yksinäisyyden linnoitukseen hyödyntäen hänen palautuvia energioitaan saadakseen voimia. Voimaton Teräsmies, jolla oli musta asu onnistui henkiinherättyään pakenemaan matriisista ja Eradicatorin uhrauduttua taistelussa hänen voimansa siirtyivät Teräsmiehelle, joka palattuaan täysiin voimiinsa kukisti kyborgiksi muutetun vastineensa ja Teräsmies palasi takaisin suojelemaan maailmaa uhilta.
Teräsmies uudistettiin jälleen "Superman: Birthright" -sarjakuvassa vuonna 2003. Mark Waid kirjoitti Teräsmiehen tarinan ensivaiheet uusiksi ja lisäsi mukaan viittauksia hahmon elokuva- ja televisioesiintymisten tapahtumiin. Hahmon historiaa kirjoitettiin jälleen uusiksi syyskuussa 2009 alkaneessa Geoff Johnsin tarinassa "Superman: Secret Origin".
Vuonna 2013 alkanut Tom Taylorin ja Brian Buccelaton kirjoittama tarinasarja Injustice: Gods Among Us esitteli vaihtoehtoisen todellisuuden, jossa Jokeri huijasi Teräsmiehen tappamaan vahingossa raskaana olleen vaimonsa Lois Lanen ja räjäytti ydinpommin, joka tuhosi Metropolisin kaupungin tappaen kaikki kaupungin 11 miljoonaa asukasta. Tämän seurauksena Teräsmies tappoi Jokerin kostoksi ja ryhtyi murhanhimoiseksi diktaattoriksi perustaen totalitaarisen One Earth -järjestelmän, päättäen ylläpitää jääräpäisesti maailmanlaajuista rauhaa hintaan mihin hyvänsä murhaten jokaisen, joka oli vähänkin eri mieltä tämän kanssaan. Tämän seurauksena Batman katkaisi ystävyytensä Teräsmieheen ja perusti Teräsmiestä vastustavan kapinallisjärjestön niistä, jotka eivät liittyneet Teräsmiehen puolelle. Sarjaa julkaistiin 153 numeron verran vuoteen 2016 saakka. Tarinan jatko-osaa Injustice 2 julkaistiin 72 numeroa vuosina 2017-2018. Injustice – Ground Zero, jota julkaistiin 12 numeroa vuosina 2016-2017 kertoi tarinan Harley Quinnin näkökulmasta, miten Jokeri sai ideansa Teräsmiehen muuttamiseksi pahaksi. Sarjakuvatarinoiden pohjalta julkaistiin samannimiset videopelit, jotka jatkoivat tarinaa sarjakuvien jälkeen.
Teräsmies eri medioissa
Teräsmiehellä on Yhdysvalloissa kaksi kuukausittain ilmestyvää lehteä: Action Comics ja Superman (aiemmin Adventures of Superman). Lisäksi Teräsmies seikkailee vakituisesti Superman/Batman-, JLA- ja All-Star Superman -lehtien sivuilla. Suomessa Teräsmiehen seikkailuja julkaisee DC Spesiaali -nimellä Egmont Kustannus.
Teräsmiehestä on tehty monia televisiosarjoja, elokuvia, radiokuunnelmia ja videopelejä. Suomenkin televisiossa näytetty Smallville kertoo Clark Kentin seikkailuista ennen hänen ryhtymistään Teräsmieheksi. Christopher Reeve esitti Teräsmiestä vuoden 1978 elokuvassa Teräsmies, joka sai suitsutusta kriitikoilta ja josta tuli Warner Brosin tuon aikakauden elokuvista menestyksekkäin. Vuonna 2006 ilmestyi Superman Returns -elokuva, joka oli jatko-osa vanhoille Christopher Reeven -elokuville. Vuonna 2013 ilmestyi elokuva Man of Steel, jossa Teräsmiestä esitti Henry Cavill. Cavill esitti Teräsmiestä myös elokuvassa Batman v Superman: Dawn of Justice, jossa Batman ja Teräsmies erimielisyyksiensä takia taistelevat toisiaan vastaan elokuvan aikana, kunnes Lex Luthorin luoma Tuomiopäivä tappaa Teräsmiehen. Teräsmies herätettiin myöhemmin henkiin Justice League elokuvassa ja hänestä tuli yksi Oikeuden Puolustajien pääjäsenistä.
Teräsmiehen kulttuurinen merkitys
Teräsmies on innoittanut lukuisia tiedemiehiä, kulttuuriteoreetikkoja, toimittajia ja kriitikoita, mitä selitetään hahmon karismaattisuudella ja merkityksellä Yhdysvalloille sekä muulle maailmalle. Umberto Eco herätteli keskustelua hahmon myyttisyydestä jo 1960-luvulla ja esimerkiksi Larry Niven on pohtinut millainen suhde hahmolla on Lois Laneen seksuaalisessa mielessä.
Teräsmiehen omistajuudesta on kiistelty usein. Siegel ja Shuster veivät asian kahteen otteeseen oikeuteen vaatien tekijänoikeuksien palauttamista heille, tuloksetta.
Teräspoika (Kon-El)
Teräspoika oikealta nimeltään Kon-El tai Connor Kent on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Karl Keselin ja Tom Grummettin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1993 Adventures of Superman -sarjakuvalehden numerossa 500.
Sarjakuva
Vuosia myöhemmin Teräsmiehen palattua kuolleista Teräspoika joutui luopumaan Teräsmies-nimestään ja ottamaan käyttöönsä Teräspojan nimen. Hän lähti kiertelemään maailmaa ja päätyi Havaijille toimimaan sankarin tehtävissä.
Vuosia myöhemmin Teräspoika liittyi Kyborgin organisoimaan Teinititaaneihin.
Young Justice
Teräspoika esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa 26. marraskuuta 2010 Young Justicessa. Hahmon äänenä toimii Nolan North.
Teräspoika on sarjassa Cadmusin projekti Kr, joka on luotu Teräsmiehen DNA:sta. Kolme nuorta sankaria Robin, Vesipoika ja Poika Salama löytävät hänet vahingossa ja päättävät vapauttaa laitoksesta. Sittemmin Teräspoika liittyi kolmikon kanssa Young Justice ryhmään pelastaakseen maailmaa.
Smallville
Smallvillen viimeisellä kaudella tuotiin esiin Lex Luthorin nuori klooni, Aleksander, joka vanheni kauden aikana lapsesta teini-ikään huimaa vauhtia. Kun Aleksander alkoi menettää muistojaan Lex Luthorin elämästä, hänen paljastettiin omaavan kryptonilaisen voimia, jotka hänelle oli annettu Clark Kentin DNA:lla, jonka alkuperäinen tarkoitus oli tasapainottaa kiihtyvää ikääntymistä. Aleksander sai uuden elämänsä mukana uuden nimen Conner ja myöhemmin Clark Kentin hyväksyneenä tämän veljenään, myös sukunimen Kent. Häntä esitti Lucas Grabeel.
Titans
Teräspoika esiintyi Titans -televisiosarjassa, jossa häntä esitti Joshua Orpin.
Reign of the Supermen
Teräspoika esiintyi animaatioelokuvassa Reign of the Supermen, jossa häntä ääninäytteli Cameron Monaghan.
Afganistanin presidentti
Afghanistanin islamilaisen tasavallan presidentti on Afganistanin valtiopäämies. Presidentti on myös maan asevoimien ylipäälikkö.
Vjačeslavs Fanduļs
Vjačeslavs Fanduļs (s. 17. maaliskuuta 1969 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen latvialainen jääkiekkoilija.
Afganistanin presidentti
Presidentti valitaan suoralla enemmistövaalilla, tarvittaessa järjestetään toinen kierros. Kausi on viisi vuotta, sama henkilö voidaan valita yhden kerran uudelleen.
Vjačeslavs Fanduļs
Seurajoukkueet
Juniorina Fanduļs pelasi Riian junioriseuroissa ja aloitti ammattilaisuransa maineikkaassa Riian Dynamossa. Hän on pelannut Suomessa täysiä kausia Ässissä, TPS:ssä, Kärpissä ja Sportissa. Lähdettyään Ässistä Fanduļs on pelannut pääasiassa alemmilla sarjatasoilla useammissa seuroissa.
Viimeisin pääsarjatason seura oli latvialainen ASK/Ogre, joka pelasi tuolloin Valko-Venäjän Ekstraligassa. Fanduļs on edustanut seuraa Latvian liigassa kausina 2005–2006 sekä 2006–2007. Kaudella 2010–2011 hän edusti Latvian kakkosdivisioonan SK Sagaa, tehden tuolla tasolla yli kolme pistettä per peli.
Kaudella 2012–2013 Fanduļs pelasi II divisioonaa ja keväällä alempaa Suomi-sarjaa porilaisessa Karhu HT:ssa.
Maajoukkue
Fanduļs on edustanut Latviaa MM-kilpailuiden A-sarjassa kuusissa kilpailuissa sekä vuoden 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa.
Valmennusura
Fanduļs aloitti valmennusuransa kotimaansa liigassa toimiessaan kausilla 2010–11 ja 2011–12 HK Ogren päävalmentajana. Kaudella 2011–12 hän oli Ässien B-nuorten päävalmentaja. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ässien A-nuorten valmennusryhmään apuvalmentajaksi. 2014–15 Fanduļs toimi II divisioonassa pelanneen Karhu HT:n päävalmentajana. Tämän jälkeen Fanduļs valmensi Kazakstanin mestaruussarjassa HK Termitaun joukkuetta kaudella 2015–2016. Yhden välivuoden jälkeen Fanduļs palasi Poriin Karhu HT:n päävalmentajaksi kaudelle 2017–2018. Karhu HT:n ohella Fanduls toimi Ässien B2-juniorien apuvalmentajana. Kaudesta 2018-2019 alkaen Fanduls on valmentanut Tanskassa Fredrikshavnin U17- ja U20-joukkueita ja toiminut samalla miesten edustusjoukkueen apuvalmentajana.
Ligue 2
Ligue 2 on Ranskan toiseksi korkein sarjataso jalkapallossa. Yhdessä Ligue 1:n kanssa se muodostaa LFP:n, Ligue de Football Professionelin. Sarjassa on 20 joukkuetta, jotka jokainen pelaavat toisiaan vastaan kahdesti kauden mittaan. Näin ottelumääräksi tulee 38. Kauden päätteeksi kaksi kärkijoukkuetta nousevat seuraavaksi kaudeksi Ligue 1:een ja kolmannesta paikasta pelataan karsinta, johon osallistuu Ligue 1:n kolmanneksi viimeiseksi sijoittunut joukkue. Vastaavasti kaksi viimeistä joukkuetta putoavat seuraavaksi kaudeksi Nationaliin ja kolmannesta putoajan paikasta pelataan karsinta.
Britannian Grand Prix 1965
Britannian Grand Prix 1965 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. heinäkuuta 1965 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden neljäs, ja kolmas perättäinen.
Pikkuhilvet
Pikkuhilvet eli tunturihilvet (Phippsia) on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Se sisältää kolme sirkumpolaarisesti levinnyttä lajia. Jotkin pikkuhilvet voivat risteytyä suolasorsimoiden (Puccinellia) lajien kanssa. Risteymäsukuun × Pucciphippsia kuuluu arktinen lumihilpiö (× P. vacillans), joka on tunturihilven ja routasorsimon (Puccinellia vahliana) risteymä.
Lajit Suomessa
Suomessa kasvaa tunturihilpi harvinaisena Pohjois-Lapissa Enontekiön pohjoisosassa.
Chicago Spire
Chicago Spire oli suunnitteilla ollut 150-kerroksinen ja 610-metrinen pilvenpiirtäjä, jota on aiemmin kutsuttu nimillä Fordham Spire ja 400 North Lake Shore Drive. Rakennuksen oli tarkoitus tulla sijaitsemaan Yhdysvaltain Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa. Rakennus olisi valmistuessaan ollut länsimaiden korkein rakennus ja maailman korkein kokonaan asuinkäytössä oleva rakennus. Rakennustyöt aloitettiin kesällä 2007.