cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tähtimoottori
Pyörivä tähtimoottori
Pyörivä tähtimoottori eli rotaari on tähtimoottorityyppi, jossa potkuri ja moottori pyörivät yhdessä ja kampiakseli on kiinnitetty runkoon. Potkuri on siis pultattu kiinni moottoriin itseensä, ei kampiakseliin. Moottorityyppiä käytettiin ensimmäisen maailmansodan aikaisissa lentokoneissa kuten Fokker Dr.I ja Sopwith Camel.
Moottorin etuina oli keveys, jäähdytys ja vähäinen värinä. Värinä oli tuohon aikaan ongelma, koska moottorit ja potkurit olivat hidaskäyntisiä. Haittoina olivat suuret hyrrävoimat, jotka vaikeuttivat lentokoneen ohjaamista. Lisäksi haittana oli suuri polttoaineen ja voiteluöljyn kulutus sekä keskipakoisvoimien takia alhainen moottorin kierrosluku. Voiteluöljynä käytettyä risiiniöljyä ei kerätty takaisin kiertoon, vaan osa siitä paloi polttoaineen mukana ja huomattava osa palamatonta risiiniöljyä roiskui pitkin koneen eturunkoa. Palamaton risiiniöljy ohjattiin moottorin suojuksen avulla koneen rungon alle. Toisaalta hyrrävoimia käytettiin hyväksi hävittäjissä, jotka pystyivät tekemään lentoliikkeitä, joihin kiinteämoottorinen lentokone ei pystynyt.
Pyörivän tähtimoottorin aiheuttamista hyrrävoimien sekä moottorin sisäisten keskipakovoimien hallinnan vuoksi pyörivän tähtimoottorin suurin kierrosluku ei voinut olla kovin korkea. Toisaalta moottorin kierrosluvun säätäminen oli moottorin rakenteesta johtuen vaikeaa, jolloin moottorin tyhjäkäyntinopeuskin oli verrattain korkea. Tämän seurauksena moottorin sytytysvirtaa jouduttiin katkomaan, jotta lentokoneen nopeus saatiin alennettua riittävän alhaiseksi laskeutumista varten. Siemens & Halske pyrki ratkaisemaan näitä ongelmia 11-sylinterisellä Sh.III -kaksoisrotatiivimoottorilla. Tässä moottorissa kampiakseli pyöri vastakkaiseen suuntaan kuin sylinteriryhmä potkureineen, jolloin käytännössä potkuri pyöri puolella moottorin kierrosluvusta. Potkurin kierrosluku oli alhainen, jolloin jouduttiin käyttämään nelilapaista potkuria. Vaikka moottorin idea oli hyvä, toteutus ei sitä ollut ja moottori jäi 1920-luvun alussa nopeasti pois käytöstä. Tekniikan ja erityisesti kiinteän tähtimoottorin kehittymisen seurauksena pyörivä tähtimoottori jäi pois käytöstä 1920-luvulla.
Muita käyttökohteita
Suomen laivaston Tuima-luokan ohjusveneissä oli pääkoneina neuvostoliittolaisvalmisteiset nestejäähdytteiset 56-sylinteriset tähtimoottorit.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten kolmiloikka
Helsingin olympiakisojen miesten kolmiloikkaan osallistui 35 urheilijaa edustaen 23 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 23. heinäkuuta. Brasilian da Silva voitti olympiakultaa ME-tuloksella 16,22 ja hyppäsi kaikkiaan neljä kertaa yli 16 metrin rajan ensimmäisenkin hypyn kannettua 15,95. Pisimmän hypyn yksittäisten loikkien pituudet olivat 6,02, 4,22 ja 5,98. Yleisön vaatimuksesta da Silva lähti stadionilla kunniakierrokselle, mikä ei tuohon aikaan ollut tavallista kenttälajien urheilijoille.
Karsinta
Karsintaraja oli 14,55.
Karsintayhmä 1
Karsintayhmä 2
Soutjärven vepsäläinen etnografinen Rjurik Lonin -museo
Soutjärven vepsäläinen etnografinen Rjurik Lonin -museo (, Šoltozerski vepsski etnografitšeski muzei imeni R. Lonina; ) on Karjalan tasavaltassa Äänisenrannan piirissä Soutjärvellä sijaitseva, vepsäläiskulttuuria esittelevä kotiseutumuseo.
Museon historia
Museon on perustanut kylän vepsäläinen asukas, sovhoosin työntekijä ja alun perin Kaskesojasta syntyisin ollut Rjurik Lonin (1930–2009) vuonna 1967.
Lonin oli kiinnostunut kansanperinteen keräämisestä jo jatkosodan aikana suomalaismiehityksen alaisuudessa. Hänen asuessaan myöhemmin Petroskoissa Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan osaston Kielen, kirjallisuuden ja historian laitoksen (JALI) vepsän kielen tutkija Nikolai Bogdanov kehotti Loninia keräämään vepsäläistä kansanperinnettä. Kierrellessään vepsäläiskyliä Karjalan tasavallassa ja Leningradin alueella vuonna 1964 Lonin havahtui tarpeeseen kerätä museoaineistoa.
Tavaroita kertyi Loninin kotiin, sen ullakolle, puuvajaan ja asuinhuoneisiinkin. Niitä tuli siinä määrin, että Loninin vaimo alkoi motkottaa asiasta.
Muutaman vuoden aikana Lonin pyysi toistuvasti Soutjärven kyläneuvostolta tiloja museota varten mutta turhaan. Sitten vuonna 1967, Venäjän vallankumouksen 50-vuotisjuhlan lähestyessä, kyläneuvosto lopulta antoi museon käyttöön kaksi huonetta kylän kirjastorakennuksesta, joka sijaitsi klubirakennuksen (entisen kirkon) läheisyydessä Dokucin kylänosassa. Karjalan kotiseutumuseon apulaisjohtaja Jefrem Rybak suhtautui aluksi epäilevästi hankkeeseen, mutta tutustuttuaan Loniniin, tämän kokoelmiin ja ajatuksiin hän päätti kuitenkin auttaa tätä. Museon avajaiset pidettiin 28.10.1967, viikko ennen vallankumouksen vuosipäivää. Yhdessä huoneessa esiteltiin ennen vallankumousta vallinnutta kulttuuria ja toisessa senhetkistä kulttuuria vepsäläiskylissä. Yhdellä näyttelytelineellä esiteltiin vepsäläisten ja soutjärveläisten ansioita suuressa isänmaallisessa sodassa.
Kun museoesineitä oli jo lähes 3 000, museo sai tiloikseen oman rakennuksen Hamamättakselta. Vuoden 1980 alusta lähtien Soutjärven museosta tuli Karjalan kulttuuriministerin päätöksellä Karjalan kotiseutumuseon vepsäläisen etnografian osasto ja Loninista sen päätoiminen työntekijä.
Melkinin talo
1980-luvulla museo sai uudet tilat ns. Melkinin talosta Mel’kamättakselta (‘Melkininmäeltä’), missä se nykyisin sijaitsee. Tämän talon sanotaan olevan rakennettu vuonna 1814, ja museon kotisivujen mukaan se on "Karjalan puurakennustaiteen muistomerkki". Tämän rakennuksen rakensi soutjärveläinen Ivan Melkin, joka oli aikoinaan tunnettu porfyyrikiven veistäjä. Loninin mukaan hän oli Gribojedovin kanavan ylittävän Punaisen sillan eli Teatterisillan rakentaja, ja Lonin kirjoittaa, että aikoinaan tuo silta tunnettiinkin ”Melkinin siltana”. Tämä tieto ei kuitenkaan ole varma, ja se saattaa vain heijastaa soutjärveläistä paikallisperinnettä. Talon viimeinen isäntä oli Ivan Vasiljevitš Melkin.
Tutšinin talo
Museoon kuuluu myös Melkinin talon takana oleva Tutšinin talo, joka siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1977. Se on alun perin sijainnut Kalinansar-nimisessä kylässä Matfejanselgaan vievän tien varrella. Jatkosodan suomalaismiehityksen aikoihin talon asukkaina olivat Dmitri Jegorovitš Tutšin ja hänen vaimonsa Marija Mihailovna Tutšina. Tutšin toimi suomalaisten hallinnossa kylänvanhimpana, mutta hän oli myös neuvostoliittolaisten partisaanien yhteyshenkilö, ja talossa majaili partisaaneja. Dmitri Tutšinin toiminnasta sodan aikana kertoo Oleg Tihonovin romaani Operaatio tyhjiövyöhykkeellä, josta on suomen kielellä julkaistu katkelma Punalippu-lehdessä vuonna 1989.
Tutšinin talossa asui jatkosodan aikana kahdeksan kuukauden ajan myös Sylvi Paaso, joka sieltä käsin välitti radioteitse venäläisille tietoja suomalaisten joukkojen toiminnasta Äänisen rannalla.
Museo nykyisin
Museon virallinen nimi on toukokuusta 2010 lähtien ollut perustajansa mukaan Soutjärven vepsäläinen etnografinen Rjurik Lonin -museo. Museon kokoelmiin kuuluu yli 6 000 esinettä, joista museon ilmoituksen mukaan 2 000 on esillä. Museossa sanotaan vierailevan jopa 4 000 henkeä vuosittain.
Museon johtajana toimii Vehkoin Ogerištosta kotoisin oleva Natalja Anhimova.
Kharondas
Kharondaan tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Hänet on joskus esitetty Pythagoraan (n. 580-504 eaa.) oppilaana, mutta varmuudella tiedetään vain, että hän eli ennen Anaksilas Rhegionlaista (n. 494-476 eaa.), sillä hänen lakinsa olivat käytössä Rhegionissa ennen kuin kyseinen tyranni hylkäsi ne.
Bahianlehvämuura
Bahianlehvämuura (Herpsilochmus pileatus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Bahianlehvämuuraa tavataan Brasiliassa Bahian osavaltiossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 23 400 km2. Lajista tunnetaan 10 eri esiintymää osavaltion eteläosan rannikolta. Se on ilmeisesti yleinen sopivissa elinympäristöissä, mutta on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu vaarantuneeksi
Erik Mandelin
Erik Fredrik Hjalmar Mandelin (25. lokakuuta 1887 Tartto – 26. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi lastensuojelualalla.
Erik Mandelinin vanhemmat olivat apteekkari Karl Fredrik Mandelin ja Emmelin Elise Ottilie (Emmy) Dukowsky. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 (Nya Svenska Läroverket i Helsingfors) ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1911, filosofian maisteriksi 1914 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1916.
Kharondas
Kharondaan lait oli alun perin kirjoitettu runosäkeinä. Katanen lisäksi myös muut Sisilian ja Suur-Kreikan khalkislaiset siirtokunnat ottivat ne käyttöönsä. Aristoteles arvosti Kharondaan lakeja ennen kaikkea siksi, että ne olivat täsmällisemmin ilmaistu kuin myöhemmät lait. Hän sanoo, etteivät lait olleet muuten erityisen huomionarvoiset, paitsi sikäli, että ne rankaisivat väärästä valasta.
Erik Mandelin
Mandelin avusti vuosina 1909–1916 vapaaehtoisena vapaaherratar Mathilda Wredeä tämän työssä vankien, näiden omaisten ja rangaistuslaitoksista vapautettujen hyväksi. Hän toimi Helsingin kaupungin kasvatuslautakunnan tarkastajana 1917–1920 ja kouluhallituksen lastensuojeluosaston lainoppineena kouluneuvoksena 1918–1924 kunnes siirtyi tästä virasta lakkautuspalkalle. Mandelin toimi vuodesta 1920 alkaen aina kuolemaansa saakka Mannerheimin Lastensuojeluliiton sihteerinä ja kansliapäällikkönä ja oli liiton liittoneuvoston ja työvaliokunnan jäsenenä. Tässä työssä hän vaikutti ratkaisevasti terveyssisar- ja kodinhoitajalaitosten, kouluhammaslääkäritoiminnan sekä pohjoismaisen kummikunta- ja sotakummijärjestelmän perustamiseen. Talvisodan aikana Mandelin toimi puolustusvoimain ylipäällikön sihteerinä. Hän sai kanslianeuvoksen arvon vuonna 1947.
Timoleon Vieta palaa kotiin
Timoleon Vieta palaa kotiin on brittiläisen Dan Rhodesin esikoisromaani. Se julkaistiin vuonna 2003. Teos palkittiin vuoden parhaana esikoisromaanina.
Kharondas
Tarinaa, jonka mukaan Kharondas surmasi itsensä astuttuaan epähuomiossa neuvoston kokoukseen aseistettuna, päätyen näin rikkomaan omia lakejaan, kerrotaan myös Zaleukoksesta ja Diokles Syrakusalaisesta. Lakien katkelmat, jotka Johannes Stobaios ja Diodoros Sisilialainen laittavat Kharondaan nimiin, ovat myöhäisempää uuspythagoralaista alkuperää.
Päätie 1 (Ahvenanmaa)
Päätie 1 on Ahvenanmaalla kulkeva tie, joka alkaa Maarianhaminasta ja päättyy Eckeröön. Tien pituus on 32 kilometriä.
Sofia Pankki
Sofia Pankki Oyj oli vuosina 2009–2010 toiminut suomalainen pankki. Pankin toiminta päättyi maaliskuussa 2010, kun Finanssivalvonta peruutti sen toimiluvan sen jälkeen, kun pankin omien varojen määrä alitti vähimmäisvaatimuksen. Pankin perustaja ja pääomistaja oli Seppo Sairanen. Pankilla oli toimipisteet Helsingissä ja Turussa.
Päätie 1 (Ahvenanmaa)
Tien nimi on ensin Maarianhaminassa Sjukhusvägen Västra Utfartenin liikenneympyrään asti, Västra Utfartenin liikenneympyrästä Marsundille asti tien nimi on Hammarlandvägen ja loppuosuuden verran Eckerön satamaan tien nimi on Eckerövägen.
Sofia Pankki
Historia
Sofia Pankki perustettiin vuonna 2008, ja se sai pankkiluvan 17. joulukuuta 2008. Finassivalvonta ei nähnyt estettä pankin perustamiseen, koska hovioikeus oli kumonnut Seppo Sairasen saaman tuomion samana vuonna. Asian käsittely kuitenkin jatkui, sillä Korkein oikeus palautti sen keväällä 2009 hovioikeuteen uuteen käsittelyyn.
Päätie 1 (Ahvenanmaa)
Nähtävyydet
Tien varrella on Hammarlandin kirkko Hammarlandissa ja postimuseo Eckerössä.
Sofia Pankki
Historia
Sofia Pankin toiminta alkoi tammikuussa 2009. Verkkopankki aloitti toimintansa 19. tammikuuta 2009. Helsingissä se sijoittui tiloihin, jotka olivat kaksi kerrosta alempana kuin samassa rakennuksessa nurin menneen islantilaisen Kaupthingin. Pankki profiloitui erityisesti suomalaisen säästäjän ja sijoittajan pankkina, joka tarjosi tallettajille hyviä korkoja, välityksen suoraan netissä ja varainhoitoa jo 10 000 eurosta alkaen. Vuonna 2009 pankin liiketappio oli 9,7 miljoonaa euroa.
Erik Mandelin
Mandelin oli Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen jäsen 1922–1950 ja hän osallistui moniin kansainvälisiin Punaisen Ristin sekä lastensuojelun, liikuntakasvatuksen ja sosiaalisen huollon kongresseihin. Hän oli myös jäsenenä tai sihteerinä useissa sosiaalisen alan komiteoissa ja hän teki useita lastensuojelua ja vankeinhoitoa koskevia opintomatkoja ulkomaille.
Sofia Pankki
Historia
Finanssivalvonta peruutti pankin toimiluvan ja asetti pankin selvitystilaan 28. maaliskuuta 2010 tallettajien etujen turvaamiseksi. Toimiluvan peruuttamisen syynä oli se, että pankin omien varojen määrä alitti luottolaitokselta vaadittavan vähimmäismäärän. Pankilla oli omia varoja vain 3,4 miljonaa euroa, kun lain vähimmäisvaatimus oli 5 miljoonaa euroa.
Toiminnan loppuessa pankilla oli 5 000 asiakasta, joista tallettajia oli noin 3 000. Keskimääräinen talletus oli noin 50 000 euroa. Sofia Pankki palautti talletuksista 85 %. Talletussuojarahasto palautti loput rahat 50 000 euron talletussuojaan asti. Talletuksista 700 ylitti talletussuojarajan. Muiden pankkien ja yritysten Sofia Pankkiin tekemät rahamarkkinasijoitukset eivät kuuluneet talletussuojan piiriin.
Timoleon Vieta palaa kotiin
Kirjan päähenkilö Cockroft on unohdettu säveltäjä ja julkkis, joka on vetäytynyt asumaan yksinään syrjäiseen taloon Italian maaseudulle. Hän unelmoi kestävästä rakkaudesta ja yliampuvista itsemurhista. Cockroftilla on seuranaan uskollinen koira, Timoleon Vieta, jolla on kauniit silmät. Koiran ja isännän tiivis yhteys joutuu kuitenkin koetukselle, kun taloon saapuu yllättäen vieras.
Sofia Pankki
Johto ja jäsenyydet
Sofia Pankin omistaja ja hallituksen puheenjohtaja oli Seppo Sairanen. Konsernin toimitusjohtajana oli Taina Ahvenjärvi, joka on aiemmin työskennellyt Nordeassa. Keväällä 2010 toimitusjohtajaksi vaihdettiin Seppo Sairanen. Samalla hallituksen puheenjohtajaksi tuli Suvi-Anne Siimes.
Pankki oli jäsenenä NASDAQ OMX Helsingin ja Tukholman arvopaperipörsseissa sekä First Northissa. Se oli myös jäsenenä Suomalaisen Työn Liitossa.
Cyril Miranda
pienoiskuva|Cyril Miranda Sotšin olympialaisissa vuonna 2014.Cyril Miranda (s. 25. maaliskuuta 1985 Le Chenit) on ranskalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Erik Mandelin
Erik Mandelin oli naimisissa vuodesta 1916 alkaen vapaaherratar Sigrid Eleonora Pauline Wrede af Elimän (1887–1967) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä:
Omenankehrääjäkoi
Omenankehrääjäkoi (Yponomeuta malinellus) on kehrääjäkoiden heimoon kuuluva pieni perhoslaji. Se on paikoin merkittävä omenatarhojen tuholainen.
Cyril Miranda
Maailmancupissa Miranda kilpaili ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa joulukuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2007 oltuaan 17:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa viidenneksi Tukholman perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2008. Parisprintissä hän on sijoittunut neljänneksi Liberecissä tammikuussa 2011.
Erik Mandelin
Erik Mandelinin veljiä olivat Vuokkiniemen taistelussa Itä-Karjalassa lokakuussa 1918 kaatunut Karl Johan Gunnar Mandelin (1886–1918), jääkärieversti Karl Rainer Wolfgang Mandelin (1889–1941) ja jääkärieverstiluutnantti Georg Werner Fredrik Mandelin (1891–1941).
Cyril Miranda
Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Miranda oli 12:s sprintissä ja 11:s parisprintissä. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui sprintissä kymmenenneksi ja parisprintissä viidenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Miranda sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 16:nneksi ja parisprintissä seitsemänneksi. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli 38:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Miranda sijoittui sprintissä 42:nneksi ja parisprintissä kahdeksanneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui sprintissä 18:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli parisprintissä kymmenes, sprintissä 16:s ja 15 kilometrillä 56:s.
Tsuyama
Tsuyama on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Yoshiijoen yläjuoksulla. Kaupungin pohjoisosat nousevat Chūgokuvuorille, eteläosat kuuluvat Kibin ylänköön ja Tsuyaman altaaseen. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Tottorin prefektuuriin. Tsuyamassa on 100 666 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 506,33 neliökilometriä.
Tsuyama kehittyi historiallisesti liikenteen solmukohtana Izumoon johtaneen Izumo-kaidō-tien ja Yoshiijoen risteyspaikassa. Nara-kaudella 700-luvulla siitä tuli Mimasakan provinssin poliittinen keskus, kun sinne sijoitettiin provinssin pääkaupunki (kokufu) ja provinssitemppeli. Edo-kaudella 1600-luvun alusta lähtien se kasvoi linnanaluskaupunkina ensin Mori-klaanin ja myöhemmin Matsudaira-klaanin hallinnassa Meiji-restauraatioon saakka. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Tsuyama sai vuonna 1929. Sen jälkeen se on kasvanut useiden kuntaliitosten kautta, viimeksi vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Kamon, Kumen ja Shōbokun maaseutukaupungit sekä Aban kyläkunta. Se on Mimasakan seudun paikallinen keskuskaupunki, jonne on sijoittunut esimerkiksi elintarvike-, elektroniikka- ja tekstiiliteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään muun muassa riisiä ja harjoitetaan karja- ja metsätaloutta.
Tsuyaman kulttuuriperintöön kuuluvat lukuisat historialliset muistomerkit, kuten Tsuyaman linnan rauniot, Mimasakan provinssitemppelin jäänteet ja useat kofun-hautakummut. Muita nähtävyyksiä ovat Mori Nagatsugun rakennuttama Shūraku-enin puutarha ja Tsuyaman vanha kaupunginosa sotilasluokan asuintaloineen. Kaupungissa toimii Mimasakan yliopisto. Sen pohjoisosat kuuluvat Hyōnosen-Ushiroyama-Nagisanin puolikansallispuistoon. Tsuyamaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kishin-linja, Inbi-linja ja Tsuyama-linja.
Omenankehrääjäkoi
Koko ja ulkonäkö
Omenankehrääjäkoi muodostaa yhdessä tarhakehrääjäkoin (Yponomeuta padellus) ja sorvarinpensaankehrääjäkoin (Yponomeuta cagnagellus) kanssa lajiryhmän, jonka lajeja on tavattoman vaikeaa erottaa toisistaan ulkonäön tai edes genitaalipreparaatin avulla. Perhosen etusiivet ovat puhtaan valkoiset, ja niissä on 12–16 mustaa pistettä asettuneena kolmeen tai neljään siivensuuntaiseen riviin. Pisteiden määrä on selvästi pienempi kuin samaan sukuun kuuluvalla tuomenkehrääjäkoilla (Yponomeuta evonymellus). Siiven kärjen siipiripset ovat harmahtavia, kuten joskus myös etusiiven keskiosa. Takasiivet ovat tasaisen ruskeanharmaat. Tuntosarvet ovat lähes etusiipien pituiset, ja pää sekä huulirihmat ovat valkoiset. Siipiväli vaihtelee 18–24 mm.
Elinympäristö ja elintavat
Päivisin perhoset piilottelevat pääasiassa lehtien alapinnoilla ja aloittavat lennon illan hämärtyessä. Tällöin niitä myös lentää kirkkaiden valojen luokse. Naaras on valmis parittelemaan runsaan viikon kuluttua kuoriutumisestaan. Yksittäinen aikuinen perhonen elää 20–30 vuorokautta. Kukin naaras tuottaa noin 150 munaa, jotka se laskee ravintokasvin oksille pieninä ryhminä. Munaryhmää peittää naaraan tuottama, punertavanruskea erite, joka kovettuu kuoreksi ja suojaa syksyn aikana munista kuoriutuvaa toukkaryhmää talven yli. Toukat poistuvat suojasta vasta keväällä, jolloin ne aluksi tunkeutuvat aukeaviin silmuihin ja miinaavat omenapuiden nuoria lehtiä. Puiden kukinnan alkaessa toukat poistuvat miinoista ja siirtyvät syömään lehtiä ulkopuolelta. Tästä lähtien toukat elävät lähisukuisten lajien tapaan suurina ryhminä erittämästään silkistä muodostuvan tiiviin seitin suojissa ja syövät lehdet kokonaan suurimpia lehtisuonia lukuun ottamatta. Myös koteloituminen tapahtuu tiiviinä ryhminä seitin suojiin.
Omenankehrääjäkoi on joillakin alueilla merkittävä omenatarhojen tuholainen, sillä lehtensä menettäneet puut eivät tuota normaalin suuruista satoa yleensä vielä seuraavanakaan vuonna. Tuhoja torjutaan hävittämällä puista pudonneet lehdet sekä mahdolliset toukkaryhmät seitteineen. Biologisena torjuntana on käytetty Ageniaspis fuscicollis-kiilupistiäistä, joka munii oksille aseteltuihin munaryhmiin ja jonka toukat syövät kehrääjäkoin viimeisen toukkavaiheen toukat sisältäpäin.
St Catharine’s College (Cambridge)
St Catharine’s College on yksi Cambridgen yliopiston 31 collegesta, jonka Robert Woodlark perusti vuonna 1473 vähälukuiselle joukolle opettajia. Collegeen tuli 1500-luvulla myös opiskelijoita. College rakennettiin 1600-luvulla pääosin uudestaan. College tunnettiin nimellä Katharine Hall perustamisestaan vuoteen 1860 asti, jolloin nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa.
Omenankehrääjäkoi
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat omenapuut (Malus).
Piombino
Piombino on Tyrrhenanmeren rantakaupunki Toscanassa Elban saaren kohdalla. Se kuuluu Livornon maakuntaan. Kaupunki on toiminut satamana jo etruskien aikana, jolloin se kuului Populonian kaupunkivaltioon. Kaupungin nimikin tarkoittaa pientä Populoniaa. Nykyään on päinvastoin: Populonia kuuluu Piombinon kuntaan.
St Catharine’s College (Cambridge)
College on nimetty Pyhän Katariina Aleksandrialaisen mukaan. Collegen vaakunassa on Katariinan symboli, teilipyörä, jolla Katariina oli legendan mukaan tarkoitus teloittaa.
Sofia Pankki
Johto ja jäsenyydet
Sofia Pankilla oli vuoteen 2010 asti luottolaitostoimilupa ja oikeus toimia suomalaisena talletuspankkina. Pankki oli Suomen talletussuojarahaston jäsen ja Sijoittajain korvausrahaston jäsen. Sen toimintaa valvoi Finanssivalvonta.
Piombino
Historiaa
Tuhatluvulta alkaen Piombino kuului Pisan tasavaltaan. 1800-luvulla alue liitettiin Toscanan suurherttuakuntaan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa se kävi kiivasta vastarintataistelua Saksaa vastaan.
Sofia Pankki
Selvitystilan oikeudenkäynti
Toimiluvan peruuttamiseen ja selvitystilaan määräämiseen ei liittynyt väärinkäytösepäilyjä. Selvitystilaan jouduttuaan pankki kävi kuitenkin oikeutta perustajaansa Seppo Sairasta vastaan. Pankki vaati Sairaselta 2,3 miljoonaa euroa. Pankin mukaan Sairanen oli sitoutunut sijoittamaan 2,5 miljoonaa euroa omia varojaan Sofia Pankkiin. Sairanen ehti kuitenkin maksaa vain 200 000 euroa ennen pankin toimiluvan peruuttamista. Sairasen mukaan sitoumus ei ollut toimiluvan peruuttamisen jälkeen enää pätevä. Helsingin hovioikeus kuitenkin velvoitti vuonna 2012 Sairasen maksamaan 2,3 miljoonaa euroa korkoineen. Hovioikeuden mukaan Sairanen oli pankin akuutissa pääomavajetilanteessa sitoutunut osakemerkintään, jotta pankin toiminnan jatko taattaisiin.
Animal Collective
Animal Collective on yhdysvaltalainen popyhtye. Yhtye perustettiin Baltimoressa, Marylandissa vuonna 2000. Yhtyeen kolme ensimmäistä albumia, Spirit They're Gone, Spirit They've Vanished, Danse Manatee ja Campfire Songs julkaistiin alun perin eri nimillä ja kokoonpanoilla. Yhtyeen neljäs albumi, Here Comes the Indian, oli ensimmäinen, jolla kaikki neljä jäsentä olivat mukana, ollen ensimmäinen Animal Collective-nimellä julkaistu albumi.
Lumipisarat
Lumipisarat eli kevätkellot (Leucojum) on narsissikasvien heimoon ja Asparagales-lahkoon kuuluva suku.
Animal Collective
Kokoonpano
• Avey Tare (David Portner) – laulu, kitara, koskettimet, piano, basso
Lumipisarat
Ulkonäkö
Lumipisaroiden kaikki kehälehdet ovat yhtä pitkiä ja niissä on vihreä kuvio. Lumikellojen sisä- ja ulkokehälehdet ovat eripituisia.
Animal Collective
Kokoonpano
• Panda Bear (Noah Lennox) – laulu, rummut, koskettimet, kitara
• Deakin (Josh Dibb) – kitara, koskettimet, laulu, basso
• Geologist (Brian Weitz) – koskettimet, syntetisaattorit, sämpleri
Unkarin Grand Prix 2014
Unkarin Grand Prix 2014 oli Formula 1 -kauden 2014 yhdestoista osakilpailu, joka ajettiin 27. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Mogyoródissa, Unkarissa.
Kilpailu
Mercedeksen Nico Rosberg lähti kilpailuun paalupaikalta ja pystyi pitämään kärkisijansa lähdössä. Kolmannesta ruudusta lähtenyt Williamsin Valtteri Bottas ohitti ensimmäisessä mutkassa Red Bullin Sebastian Vettelin. Seitsemännellä kierroksella Caterhamin Marcus Ericsson ajoi ulos, minkä seurauksena radalle tuotiin turva-auto. Turva-auton aiheuttaman varikkotoiminnan seurauksena kisan kärkisija vaihtui. Mclarenin Jenson Button nousi kärkeen, toisena ajoi Red Bullin Daniel Ricciardo ja kolmantena Williamsin Felipe Massa. Kierroksella 23 Force Indian Sergio Pérez ajoi rajusti ulos ja jälleen kerran turva-auto tuli radalle. Varikkotoiminnat alkoivat jälleen ja tämän seurauksena Ferrarin Fernando Alonso nousi kärkeen. Kymmenen kierrosta myöhemmin Vettel menetti autonsa hallinnan pääsuoralla ja pyörähti näyttävästi. Auto ei kuitenkaan kärsinyt vahinkoja ja hän pystyi jatkamaan. Kierroksella 47 kilpailun kärjessä olivat Ricciardo, Alonso, Lewis Hamilton, Rosberg ja Bottas. Kierroksella 51 Mercedeksen Hamiltonille ilmoitettiin, että hänen täytyisi päästää tallikaverinsa Rosberg edelleen, mutta Hamilton ei totellut käskyä. Kierroksella 62 Alonso oli jälleen noussut kärkeen, Hamilton oli toisena ja Ricciardo kolmantena. Kaikki kolme olivat muutaman sekunnin kymmenyksen päässä toisistaan. Kierroksella 67 Ricciardo ohitti tyylikkästi Hamiltonin ja heti seuraavalla kierroksella Alonson, nousten näin kärkeen. Ricciardo ajoi voittajana maaliin toista kertaa urallaan. Alonso oli toinen ja huikean nousun varikonportilta tehnyt Hamilton kolmas. Loput pistesijat menivät Rosbergille, Massalle, Ferrarin Kimi Räikköselle, Vettelille, Bottakselle, Toro Rosson Jean-Éric Vergnelle ja Buttonille.
Puyehuen tulivuori
Puyehuen tulivuori on Chilessä oleva tulivuori. Vuori alkoi purkautua 50 vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2011, ja tuhansia ihmisiä jouduttiin evakuoimaan. Seudulla on myös tapahtunut pieniä maanjäristyksiä. thumb|left|220px|Näkymä reunalta kraatteriin.
thumb|center|650px|Kuvassa näkyy ilmakehässä olevien hiukkasten ([[aerosolien) tiheys. Mitattu AURA-satelliitin otsonia tarkkailevalla mittarilla (OMI). Kuvan sarjassa näkyy päivät 5. − 13. kesäkuuta (purkauksen alku 4.6]]
Euron tulevaisuus – Suomen vaihtoehdot
Euron tulevaisuus – Suomen vaihtoehdot on kahdentoista pääsääntöisesti tohtoritasoisen kansantalouden asiantuntijan kirjoittama teos Euroopan rahajärjestelmän tulevaisuuden kehityksestä. Vesa Kanniaisen vetämä työryhmä EuroThinkTank arvioi euron 18 jäsenmaalla, kuten Suomella olevan kolme mahdollista tulevaisuutta:
Vastaanotto
Ajatuspaja Libera julkisti suomalaisen asiantuntijaryhmän professori Vesa Kanniaisen johdolla kirjoittaman teoksen 7. toukokuuta 2014. Julkaisutilaisuus järjestettiin Helsingin yliopiston Economicum-salissa. Kirjaa kommentoivat paneelikeskustelussa professori Vesa Kanniainen, hallituksen puheenjohtaja Björn Wahlroos, ulkoministeri Erkki Tuomioja, valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja Kimmo Sasi sekä tutkimusjohtaja Elina Lepomäki. Tilaisuuden juonsi Helsingin yliopiston Eurooppa-tutkimuksen johtaja Juhana Aunesluoma.
Makówin piirikunta
Makówin piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 44 892. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Czerwonka, Karniewo, Krasnosielc, Młynarze, Płoniawy-Bramura, Różan, Rzewnie, Sypniewo ja Szelków.
Makówin piirikunnasta noin 26 prosenttia on metsän peitossa. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Makówin piirikunnan asukkaista 50 prosenttia oli naispuolisia ja 50 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeikäiset 21,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,3 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 448 lasta. Makówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 35 359 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Wolfgang Borchert
thumb|upright|Wolfgang Borchertin hauta [[Ohlsdorfin hautausmaalla Hampurissa.]] Wolfgang Borchert (20. toukokuuta 1921 Hampuri, Saksa – 20. marraskuuta 1947) oli saksalainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa vaikutti merkittävästi palvelu toisen maailmansodan aikana Wehrmachtissa. Hänen tärkein teoksensa on näytelmä Ovien ulkopuolella. Borchert on suosituimpia Saksan toisen maailmansodan jälkeisiä kirjailijoita, ja häntä luetaan kouluissa edelleen.
Elämä
Borchert oli 12-vuotias, kun natsit nousivat valtaan 1933. Hän oli 18-vuotias, kun toinen maailmansota alkoi 1939 ja 24-vuotias, kun hänestä tuli kirjailija.
Gestapo pidätti Borchertin 1940, mutta hänet vapautettiin pian. Hän opiskeli teatterialaa ja toimi kiertävässä teatterissa, mutta joutui 20-vuotiaana kesäkuussa 1941 armeijaan ja itärintamalle, jossa hän joutui kohtaamaan sodan kauhuja. Hän menetti sodassa sormensa. Borchertin väitettiin vahingoittanen itseään päästäkseen pois palveluksesta, minkä takia pidätettiin ja pantiin vankilaan. Oikeudenkäynnissä hänet vapautettiin, mutta hänet pidätettiin pian uudestaan valtion vastaisista lausunnoista. Borchert joutui uudestaan itärintamalle, sai siellä paleltumia sekä keltataudin eli maksatulehduksen ja lähetettiin sairauslomalle. Hän sai siirron armeijan teatteriin ja määräyksen Koblenzin siirtoleirille. Makuusalissa hän esitti Joseph Goebbelsia matkivia parodioita. Niistä hän sai vankeustuomion, joka kuitenkin lykättiin sodan jälkeiseen aikaan. Borchertin komppania antautui maaliskuussa 1945, mutta siirrettäessä sotavankileirille hän ja muutama muu hyppäsivät kuorma-autosta pakoon. Borchert käveli kotiin Hampuriin 550 kilometrin matkan. Perillä hän antautui briteille.
Borchert palasi sodasta fyysisesti ja psyykkisesti sairaana miehenä. Hänellä oli hepatiitti, joka aiheutti kouristus- ja kuumekohtauksia. Hänelle jäi vajaat kaksi vuotta elinaikaa kirjoittamiseen, joka usein tapahtui kuumeisena ja vuoteenomana. Borchert kuoli 26-vuotiaana maksan vajaatoimintaan sveitsiläisessä parantolassa – vain päivää ennen Ovien ulkopuolelle -näytelmän ensiesitystä.
Kirjallinen tuotanto
Joulukuussa 1946 Borchert julkaisi runokokoelman Laterne, Nacht und Sterne. Hän kirjoitti runsaasti novelleja. Lisäksi valmistui näytelmä Draußen vor der Tür (suom. Ovien ulkopuolella). Jo ennen varsinaista julkaisua se esitettiin 1947 radiossa. Borchert kirjoitti myös sodanvastaisen manifestin Dann gibt es nur eins! vähän ennen kuolemaansa. Borchertin kootut teokset sisältävät runsaat 300 sivua. Novellien, näytelmän ja runojen lisäksi mukana on esseitä ja arvosteluja.
Jälkimaine
Ennen Borchertia saksalainen kirjallisuus oli lamassa sodan takia. Borchertin jälkeen tuli Heinrich Böll, Borchertin kesympi kirjallinen versio. Borchert joutui sodan jälkeen aloittamaan ja keksimään saksalaisen kirjallisuuden uudelleen.
Puberteettiajan naiiveista runoista Borchert kasvoi sodan loppuvaiheen paljastavien novellien kirjoittajaksi ja edelleen järisyttävän draaman Draussen vor der Tür kirjoittajaksi. Näytelmä on säälimätön kuvaus Saksan sodanjälkeisestä toivottomuudesta nuoren ihmisen silmin nähtynä.
Intelligent Life
The Economistin toimittajien lisäksi Intelligent Lifeen kirjoittavat artikkeleita kirjoittajat kaikkialta maailmasta ja kuvat ovat lehden kuhunkin numeroon tilaamia. Sen päätoimittaja on Tim de Lisle.
Vuonna 2012 lehti herätti keskustelua, kun sen kannessa julkaistiin nykyisin poikkeuksellisesti käsittelemätön kuva. Kuva esitti näyttelijä Cate Blanchettia.
Francis Hong Yong-ho
thumb|right|Francis Hong Yong-ho
Francis Hong Yong-ho (12. lokakuuta 1906 – julistettu kuolleeksi kesäkuussa 2013) oli pohjoiskorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. toukokuuta 1933 ja nimitettiin Pjongjangin apostoliseksi vikaariksi sekä Auzian titulaaripiispaksi 24. maaliskuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Boniface Sauer, jota avustivat Ireneus Hayasaka Kyubei ja Paul Marie Kinam Ro.
Korean sodan jälkeen pohjoisen puolelle jääneiden katolisten pappien tai munkkien ja nunnien kohtalo ei ole selvillä. Tästä huolimatta Pjongjang korotettiin 10. maaliskuuta 1962 hiippakunnaksi virallisena johtajanaan Hong Yong-ho. Hiippakunnan apostolinen hallinto on annettu eteläkorealaisille. Pohjois-Korean näkemyksen mukaan maassa on edelleen noin 4 000 katolilaista.
Vatikaanin kirkko julisti Yong-hon kuolleeksi kesäkuussa 2013.
Cook Islands Christian Church
pienoiskuva|280px|CICC-kirkko [[Avaruassa. Kirkko on rakennettu vuonna 1853 korallista ja kalkkikivestä.]] pienoiskuva|280px|CICC-kirkko [[Titikavekan saarella. Kirkko on ainoa kivinen rakennus saarella, ja on rakennettu korallista ja kalkkikivestä sekä laavasementistä. Se on myös ainoa joka kestää hurrikaanit ja tsunamit.]]
Cook Islands Christian Church (CICC) on suurin uskonnollinen yhdyskunta Cookinsaarilla. CICC on kristillinen kongregationalistinen kirkko, jolla on noin 18 000 jäsentä. Jäsenmäärään sisältyy 55,9% Cookinsaarten väestöstä. Kirkolla on lisäksi seurakuntia Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
800 metrin juoksu olympialaisissa
800 metrin juoksu on ollut kesäolympialaisten ohjelmassa nykyaikaisten olympialaisten historian alusta alkaen, vuodesta 1896. Naisten 800 metrin juoksu oli olympialajina ensimmäistä kertaa vuonna 1928. Seuraavan kerran naiset kilpailivat 800 metrin olympiamitaleista vuonna 1960. Eniten kultamitaleita ovat voittaneet miesten juoksussa yhdysvaltalaiset ja naisten juoksussa neuvostoliittolaiset urheilijat.
Gianni Meersman
Gianni Meersman (s. 5. joulukuuta 1985 Tielt) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Discovery Channel Pro Cycling Teamissa 2007, edusti FDJ:tä 2008–2011 sekä Lotto-Belisol-tallia vuodesta 2012 helmikuuhun 2013, jolloin siirtyi Omega Pharma-Quick Step -joukkueeseen, jossa hän myös ajoi uransa loppuun asti.
Meersman ilmoitti joulukuussa 2016 lopettavansa uransa rutiinitarkastuksessa todettujen sydämen rytmihäiriöiden vuoksi. Hän oli sitä ennen ehtinyt tehdä vuoden sopimuksen Fortuneo-Vital Concept -joukkueen kanssa.
Jake Cody
Jake Cody on englantilainen pokeriammattilainen. Hän on Roland de Wolfen ja Gavin Griffinin ohella ainoa pelaaja, joka on saavuttanut niin sanotun "Triple Crownin" eli voittanut WSOP-, EPT- ja WPT-turnauksen.
Huhtikuussa 2014 Codyn pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,6 miljoonaa dollaria.
Gustaf Hagelin
Gustaf Wilhelm Hagelin (5. lokakuuta 1897 Lidköping – 13. joulukuuta 1983 Falsterbo) oli ruotsalainen ratsastaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa joukkuekenttäratsastuksessa. Kenttäratsastuksen yksilökilpailussa hän jäi 20. sijalle.
Ryūhō
Ryūhō oli keisarillisen Japanin laivaston kevyt lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli ainoa suurehko sota-alus, joka vaurioitui Doolittlen iskussa 18. huhtikuuta 1942 ollessaan Yokosukassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuonna 1933 Yokosukasta ja sen köli laskettiin vielä samana vuonna 12. huhtikuuta. Alus laskettiin vesille 16. marraskuuta sukellusveneiden emälaiva Taigeina ja se valmistui 31. maaliskuuta 1934. Alus liitettiin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään Sukigara Tamazo.
Palvelus
Alus liitettiin 15. marraskuuta Kuren suojajoukkoihin kuuluvaan Otaken sukellusvenekouluun koululaivaksi, jolloin aluksen päälliköksi nimitettiin Takasu Sanjiro. Alus oli Japanin 4. laivaston mukana merisotaharjoituksessa, kun 58 aluksen osasto joutui 26. syyskuuta 1935 nopeasti liikkuneen pyörremyrskyn yllättämäksi. Alus vaurioitui ja sen hitsatussa rungossa havaittiin merkittäviä murtumia.
Alus saapui 15. syyskuuta Etelä-Kiinan rannikolle. Lentotukikohdan valmistuttua Niujianshaniin puolet 23. meritiedusteluyksikön kaksipaikkaisista ja kaksitasoisista kellukkein varustetuista Type 95 Kawanishi E8N2 tiedustelukoneista siirtyi 15. syyskuuta vesilentokoneiden emälaiva Kagumarulle.
Loppu osa meritiedusteluyksikön koneista siirrettiin 2. lokakuuta Notorolle ja samalla meritiedusteluyksikkö lakkautettiin. Alus liitettiin 15. elokuuta 1938 1. laivaston 1. sukellusvenelaivuetta ja edelleen 15. marraskuuta 1939 2. laivaston 3. sukellusvenelaivueeseen, joka siirrettiin osaksi 6. laivastoa 15. marraskuuta 1940.
Alus siirrettiin 20. joulukuuta 1941 Kuren laivastoalueen reservialukseksi No.3 ja samalla se poistettiin palveluksesta. Alus oli päätetty muuttaa kevyeksi lentotukialukseksi ja muutostöistä vastaavaksi upseeriksi määrättiin aluksen päällikkö Kiyama Tatsuo.
Muutostyöt
Aluksen ollessa Yokosukan telakalla se joutui 18. huhtikuuta 1942 luutnantti Edgar E. McElroyn lentämän North American B-25 Mitchellin (s/n 40-2247) pommittamaksi. Lentokone kuului Yhdysvaltain everstiluutnantti H. Doolittlen osastoon, jonka tehtävänä oli pommittaa Tokiota. Aluksen keulaan osui pommi ja 30 sirotetta, joista kahdeksan oli suutareita, osui alukseen. Aluksen kärsimät vauriot olivat kuitenkin lieviä ja ainoastaan seitsemän henkeä sai surmansa.
Aluksen päälliköksi nimitettiin 23. huhtikuuta Soma Shinshiro ja se liitettiin 20. lokakuuta Maizurun laivastoalueen reservialukseksi No.1. Aluksen muutostyöt saatiin päätökseen 30. marraskuuta 1942 ja se palautettiin palvelukseen.
Ryūhō
Alus palasi palvelukseen 28. marraskuuta 1942 kevyenä lentotukialuksena nimellä Ryūhō ensimmäisenä päällikkönään Kamei Yoshio.
Hävittäjä Tokitsukazen saattamana alus lähti 11. joulukuuta 1942 Yokosukasta sisämerelle liittyäkseen Trukilla olevaan laivastoon. Aluksen kannella oli kaksikymmentä kevyttä pommikonetta ja niiden lentäjät. Seuraavana päivänä kello 09.10 Ryūhōon osui Tokionlahden edustalla Hachijojimasta 160 merimailia itään Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Drumin laukaisema torpedo. Aluksen vauriot olivat vähäisiä, mutta se joutui palaamaan Yokosukaan korjattavaksi. Tokitsukaze jätti 14. joulukuuta aluksen Tokionlahden edustalla, kun seitsemän hävittäjää vastaanotti vaurioituneen lentotukialuksen saattaakseen sen satamaan. Alus saapui vielä samana päivänä Yokosukaan, jossa se siirrettiin 16. joulukuuta telakalle.
Alus vapautui 10. helmikuuta 1943 telakalta ja se lähti 19. maaliskuuta Oitaan. Alus saapui sisämerelle 20. maaliskuuta ja se teki aina toukokuun loppuun erilaisia kuljetuksia valtakunnan eteläosien tukikohtiin. Alus lähti 11. kesäkuuta Hashirajimasta Yokosukaan vastaanottaakseen Hiyōn lentorykmentin, joka oli jäänyt vapaaksi Hiyōn tultua torpedoiduksi 10. kesäkuuta Tokionlahden edustalla. Seuraavana päivänä alus siirrettiin 3. laivaston 2. lentotukialusdivisioonaan.
Alus saapui 13. kesäkuuta Yokosukaan, mistä se lähti 16. kesäkuuta yhdessä Unyōn ja Chūyōn kanssa Trukille. Alukset saapuivat määränpäähänsä 21. kesäkuuta. Alus liittyi 10. heinäkuuta 2. lentotukialusdivisioonaan. Alus lähti 19. heinäkuuta Kureen, jonne se saapui 24. heinäkuuta. Heinäkuun ja elokuun alus teki matkoja muun muassa Kinetsuriin, Beppuun ja Hashirajimaan.
Hiyōn korjausten valmistuttua lentorykmentti poistui 30. elokuuta Ryūhōlta ja alus palasi 2. syyskuuta Kureen, jossa se siirrettiin telakalle 22. syyskuuta. Alus vapautui telakalta 27. syyskuuta ja se lähti 6. lokakuuta kiertämään sisämeren satamia. Alus saapui 10. lokakuuta Saekiin, josta se lähti seuraavana päivänä edelleen Saman kautta Singaporeen. Alus saapui 15. lokakuuta Samaan, josta se jatkoi seuraavana aamuna matkaansa. Alus saapui 19. lokakuuta Seletariin Singaporessa, mistä se aloitti 26. lokakuuta paluumatkan Samaan. Alus saapui 30. lokakuuta Samaan, mistä se jatkoi seuraavana aamuna Kureen. Kureen alus saapui 5. marraskuuta.
Ryūhō siirrettiin 17. tammikuuta Innoshimassa telakalle, mistä se vapautui 28. tammikuuta palaten Kureen. Aluksen päälliköksi tuli 16. maaliskuuta Matsuura Yoshi.
Alus lähti 30. maaliskuuta Sisämereltä ja se saapui 1. huhtikuuta Saipanille, mistä se aloitti paluumatkan 3. huhtikuuta saapuen 8. huhtikuuta Kureen. Alus lähti 22. huhtikuuta Kuresta kiertäen Tairan ja Iwakunin ennen paluutaan Kureen 27. huhtikuuta. Alus lähti pari päivää myöhemmin Iwakuniin.
Alus lähti 11. toukokuuta liikkuvan laivaston pääosan mukana Saekista Tawi Tawille, jonne se saapui osaston mukana 16. toukokuuta. Operaatio A-Go alkoi 20. toukokuuta ja osasto lähti Tawi Tawilta 13. kesäkuuta saapuen seuraavana päivänä Guimarasiin, mistä matka jatkui 14. kesäkuuta.
Alus lähetti 19. kesäkuuta Filippiinienmeren taistelussa lentorykmenttinsä hyökkäykseen Yhdysvaltain laivaston Task Force 58 aluksia vastaan. Seuraavana päivänä kello 17.30 Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentokoneet iskivät liikkuvan osaston aluksia vastaan. Ryūhō kuului B-osastoon, jonka muuta alukset olivat Junyō ja Hiyō ja lentotukialusten suojana olleet Nagato ja Mogami sekä kahdeksan hävittäjää. Ryūhō joutui neljän USS Enterpriselta lähteneen pommein varustetun TBF-lentokoneen maaliksi kello 18.10, jolloin se kärsi vähäisiä vaurioita lähelle osuneista pommeista. Aluksen taistelukyky ei kuitenkaan laskenut.
Alus saapui 22. kesäkuuta Okinawalle, mistä se lähti seuraavana päivänä merelle. Alus liittyi 24. kesäkuuta Hashirajimassa liikkuvaan laivastoon. Hashirajimasta alus siirtyi 3. heinäkuuta Kureen. Alus siirrettiin 10. heinäkuuta 2. lentotukialusdivisioonasta 3. laivaston 1. lentotukialusdivisioonaan. Seuraavana päivänä alus siirrettiin Kuressa telakalle, missä sen lentokansi korjattiin. Pyrittäessä kasvattamaan aluksen lentokonemäärää lentokantta pidennettiin etuosasta lähelle keulaa. Alus vapautui 20. heinäkuuta telakalta.
Alus liitettiin 10. elokuuta 3. laivaston 4. lentotukialusdivisioonaan ja se lähti 13. elokuuta Kuresta Hashirajimaan, jonne se saapui vielä samana päivänä. Alus lähti 22. elokuuta Yashimaan palaten 26. elokuuta Hashirajimaan. Samana päivänä alus liitettiin 1. lentotukialusdivisioonasta 4. lentotukialusdivisioonaan.
Alus lähti 10. syyskuuta Hashirajimasta Yashimaan, mistä se jatkoi edelleen Kureen. Alus palasi 29. syyskuuta Hashirajimaan. Alus teki lyhyitä purjehduksia, kunnes se lähti 25. lokakuuta Sasebosta saattuetukialus Kaiyōn kanssa kuljettaen tarvikkeita Formosalle Keelungille. Alusten suojana olivat Momi, Ume ja Momo. Osasto saapui 27. lokakuuta Keelungiin, mistä aloitettiin paluumatka 30. lokakuuta. Osasto palasi Kureen 2. marraskuuta.
Alus lähti 6. marraskuuta Kuresta ja se saapui vielä samana päivänä Oatken edustalle. Seuraavana päivänä alus lähti Otakesta palaten Kureen vielä samana päivänä. Aluksesta tuli satamaan saavuttuaan liikkuvan laivaston lippulaiva Ozawan siirtyessä alukselle. Alus lähti 11. marraskuuta Kuresta Ujiin, josta se palasi seuraavana päivänä Kureen.
Liikkuva laivasto hajotettiin 15. marraskuuta. Alus liitettiin yhdistetyn laivaston 1. lentotukialusdivisioonaan. Alus lähti 21. marraskuuta Kuresta Matsuyamaan, missä se viipyi kuukauden loppuun. Alus määrättiin joulukuussa Unryun kanssa kuljettamaan Ohka-koneita Manilaan ja Formosalle, kun oli havaittu liittoutuneiden suuntaavan Mindorolle. Kuljetusta kuitenkin siirrettiin Mindoron osoittautuessa liittoutuneiden kohteeksi ja Unryun tuhouduttua.
Alus lähti 28. joulukuuta Kuresta Mojiin liittyäkseen saattueeseen HI-87, johon kuului yhdeksän Singaporeen matkaavaa tankkeria. Saattueen suojana olivat hävittäjät Hamakaze, Isokaze, Yukikaze, Shigure, Hatakaze ja neljä kaibokania. Alus lähti 31. joulukuuta saattueessa Mojilta Formosalle mukanaan 58 kappaletta Ohka-koneita. Yukikaze joutui konerikon vuoksi palaamaan satamaan. Keelungiin saapuessaan saattue joutui sukellusveneen hyökkäyksen kohteeksi, jolloin yksi tankkereista vaurioitui. Ryūhō ja Shigure erkanivat saattueesta siirtyen Keelungiin.
Ollessaan satamassa alus joutui 9. tammikuuta 1945 kahdentoista TBF lentokoneen kohteeksi, jolloin lentotukialuksen sanottiin ampuneen yhden hyökkääjän alas. Alus lähti 12. tammikuuta paluumatkalle saattajanaan Isokaze. Alukset saapuivat Kureen 18. tammikuuta kello 09.30, jolloin keisarillisen Japanin laivaston viimeinen lentotukialuksen tekemä purjehdus kotivesien ulkopuolella päättyi.
Aluksen päälliköksi tuli 20. tammikuuta Takahashi Chojuro. Aluksen ollessa 19. maaliskuuta Kuressa Yoshiura Pointin edustalla Task Force 58:n lentokoneet hyökkäsivät Kureen kello 07.20-09.05. Alus vaurioitui pahoin kolmesta pommista ja kahdesta raketista. Alus sai suuren vuodon ja sen konehuone No.1 tuhoutui. Miehistöstä sai surmansa 20 upseeria ja miehistönjäsentä ja lisäksi 30 haavoittui.
Hosho sijoitettiin 23. maaliskuuta radiolinkiksi aluksen viereen. Alukset joutuivat 31. maaliskuuta uuden ilmahyökkäyksen maaliksi. Ryūhō siirrettiin 1. huhtikuuta Kuressa kuivatelakalle, jossa veden täyttämät perän osastot pumpattiin tyhjiksi. Telakalla todettiin, että aluksen vaurioiden täydellinen korjaaminen ei ole mielekästä.
Alus irrotettiin 20. huhtikuuta 2. laivaston 1. lentotukialusdivisioonasta ja se liitettiin Kuren laivastoalueen joukkoihin reservialus numero neljänä. Aluksen päällikkö Takahashi vapautettiin tehtävästään ja hänen tilalleen ei nimitetty uutta päällikköä. Alus oli operatiiviseen käyttöön kelvoton. Ollessaan ankkurissa Harunan lähellä Kuren edustalla lähellä Etajimaa alus joutui 24. ja 28. heinäkuuta ilmapommituksiin, mutta ei kärsinyt uusia vaurioita.
Japanin antauduttua Yhdysvaltain laivaston asettama tarkastuslautakunta totesi lokakuussa raportissaan aluksen päälliköksi Hojiman, mutta kyseessä oli todennäköisesti vain vastuullinen upseeri. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 30. marraskuuta, ja se romutettiin vuonna 1946.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Malesiassa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Malesiassa. Kuala Lumpurissa on 96 suurlähetystöä ja suurkomissiota (Kansainyhteisön jäsenmaan edustuston kutsuma nimi englanniksi High commissioner).
Suba
Suba on:
Mfangano
Mfangano on pieni saari Victorianjärvessä. Se kuuluu Kenialle ja on osa sen Homa Bayn piirikuntaa. Mfanganossa ei ole muun muassa lainkaan sähköä eikä teitä. Saaren asukkaat puhuvat pääasiassa suban kieltä.
Mfanganon ja Rusingan saaret muodostavat yhdessä historiallisen kohteen, jota on ehdotettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Mfangano tunnetaan kalliomaalauksistaan ja perinteisistä pyhistä paikoista.
St. Johann in Tirol
St. Johann in Tirol on kunta Tirolissa Kitzbühelin piirissä, Itävallassa. Asukkaita kunnassa on 9 226. Siellä on tunnettu talviurheilukeskus. St. Johann on ollut Rovaniemen ystävyyskaupunki vuodesta 1989 lähtien.
Maantiede
Kunta sijaitsee tien E641 varrella. Etäisyys St. Johannin ja Salzburgin välillä on 65 kilometriä, Innsbruckiin 100 kilometriä ja Müncheniin 125 kilometriä.
Cheppy
Cheppy on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 149 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 14,83 neliökilometriä.
Cheppyn väkiluku on kasvanut 19 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 130 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 122, eli siellä asui 27 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Janusz Kaleta
Kaleta sai 5. helmikuuta 2011 nimityksen Karagandan piispaksi. Hän jatkoi samalla myös toimintaansa Atyraun apostolisena hallitsijana, kunnes erosi tästä tehtävästä 7. joulukuuta 2012.
Luumiot
Luumiot (Gnetum) on Gnetales-lahkoon kuuluvan luumiokasvien heimon ainoa suku. Kaikki suvun noin 30 lajia ovat trooppisia, puuvartisia paljassiemenisiä kasveja.
Ulkonäkö ja koko
Kaikki luumiolajit ovat puuvartisia kasveja; useimmat liaaneja, jotkut myös pieniä puita tai pensaita. Suvun lajeilla on leveät verkkosuoniset lehtilavat.
Luumiot ovat tavallisesti yksineuvoisia kasveja; sukuun kuuluu sekä yksi- että kaksikotisia lajeja. Siemenaiheen sydän on kolmikalvoinen. Siemenessä on kaksi sirkkalehteä.