cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neotherapsida
Neotherapsida on terapsidien kladi, johon kuuluvat Anomodontia sekä Theriodontia. Anomodontia on kuollut sukupuuttoon, mutta Theriodontia käsittää myös nisäkkäät esivanhempineen. Anomodontian ja Theriodontian väliset sukulaisuussuhteet eivät kuitenkaan ole vielä kovin hyvin selvillä, joten Neotherapsidan todellinen koostumus voi poiketa nykyisestä käsityksestä.
Fylogenia
Rubidge & Sidor (2001):
Sisarrakkaudesta
Sisarrakkaudesta on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja VI, 34) kuuluva tutkielma, joka käsittelee nimensä mukaisesti sisarusten välisiä suhteita.
Tyyliltään teos on diatribe-muotoinen essee. Se sisältää 21 melko lyhyttä lukua. Teksti on säilynyt nykyaikaan 30 keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: tekstissä on vain pari lyhyttä aukkokohtaa.
Teos on osoitettu lahjaksi veljeksille Gaius Avidius Nigrinus ja Titus Avidius Quietus. Alussa Plutarkhos todistaa sisarrakkauden olevan luonnollista; esimerkkinä tästä hän käyttää ihmiskehoa, jossa tärkeimpiä ruumiinosia on kaksi kappaletta. Hän kuitenkin sanoo sisarrakkauden olevan hänen aikanaan yhtä harvinaista kuin ennen oli sisarusten välinen vihanpito. Plutarkhos kertoo useita esimerkkejä sekä sisarusten välisistä hyvistä että huonoista suhteista. Oman sisaruksen rakastaminen kytketään suoraan omien vanhempien rakastamiseen.
Suurin osa teoksesta antaa käytännön neuvoja siitä, kuinka tulisi käyttäytyä omaa sisarusta kohtaan erilaisissa elämäntilanteissa: kun toinen tekee virheitä isän vielä eläessä; isän kuoltua ja perinnönjaossa; sekä epätasa-arvoa luovissa tilanteissa, kuten luontaisten lahjojen tai menestyksen suhteen. Tämän jälkeen Plutarkhos antaa neuvoja riitatilanteita ja riitojen ratkaisemista koskien. Teoksen lopussa Plutarkhos kehottaa sisaruksia pitämään ystävänsä yhteisinä, mutta olemaan suopea sisarukselle ennen ystäviä. Lisäksi hän kehottaa olemaan suopea myös sisaruksen puolison suvulle, tämän palvelijoille sekä muille tälle tärkeille ihmisille.
Sellakka
thumb|Erivärisiä sellakkalevyjä Sellakka (vanh. myös šellakka < 'lakka ohuina levyinä' ) on orgaaninen polymeeri ja hartsi, jota saadaan Kaakkois-Aasian ja Intian itäisten osien metsissä elävästä Kerria lacca -hyönteisnaaraan munakoteloidensa suojaksi erittämästä hauraasta aineesta. Suomeksi lajista on käytetty ainakin nimiä lakkakirva ja lakkakilpikirva. Tieteellisen nimen synonyymeja on useita. Sellakka on väriltään joko kellertävää tai punaista. Punainen sellakka sisältää hyönteisen munat tai toukat ja kellertävä sellakka on kerätty sen jälkeen kun hyönteiset ovat poistuneet. Sellakkaa voidaan myös puhdistaa valmistuksen yhteydessä. Punaista sellakkaa käytetään väriaineena.
Historia ja taloudellinen merkitys
Sellakka väriaineena on tunnettu Intiassa jo pitkään, ja Eurooppaan se on tullut siirtomaakaupan myötä. Sellakka on ollut Intialle taloudellisesti merkittävä tuote ennen muoveja. Sitä tuotettiin jopa 50 tuhatta tonnia vuosittain. Nykyään sellakkaa tuotetaan noin 5 000 tonnia, mutta se on yhä merkittävä taloudellinen tulolähde arviolta noin 3 miljoonalle ihmiselle. Sellakkaa käytetään pääasiassa tuotantomaissa, joita ovat Intian lisäksi muun muassa Kiina ja Thaimaa.
Kasvatus
Sellakkaa viljellään siirtämällä nesteeseen sekoitettuja hyönteisen munia isäntäkasveille, esimerkiksi Ficus-suvun puiden oksille sivelemällä oksia tällä nesteellä. Sellakan tuotannossa käytetään useita lähisukuisia hyönteislajeja ja eri isäntäkasveja, mikä vaikuttaa lopputuotteen laatuun. Kirvat peittävät eritteellään koko oksan. Kyseessä on ilmeisimmin kirvojen erite, vaikka kirjallisuudessa on hieman ristiriitaista tietoa siitä, onko kyseessä kasvisperäiseksi katsottava puun maitiaisneste tai puun puolustuskeinona erittämä aine vai eläinperäinen kirvojen läpi tullut erite. Sato korjataan katkomalla oksat, joista sellakka erotetaan lämmön avulla.
Ominaisuudet ja käyttö
Sellakka on hygroskooppinen materiaali, jonka kosteus seuraa ilman kosteutta. Sulamispiste on 100–120 °C. Ominaisuuksiltaan sellakka vastaa kestomuoveja. Tämän orgaanisen muovin kemiallinen kestävyys on kuitenkin huono verrattuna synteettisiin muoveihin.
Sellakalla oli paljon käyttöä 1800-luvun puolivälistä synteettisten muovien kehittämisen saakka 1930-luvulle. Sellakasta tehtiin pieniä esineitä. Tunnetuin käyttökohde on ollut gramofonilevy. Tekniikassa sellakkaa käytettiin alkoholeihin liuotettuna liimana ja lakkana, esimerkiksi mica-kiillelevyjen liimaamiseen sähkökäämeihin eristemateriaaliksi. Sellakkaa käytetään yhä huonekalujen lakkaukseen, varsinkin kestävää kehitystä tukevassa toiminnassa ja antiikkihuonekalujen käsittelyssä.
Sellakka on syötävää ja sitä käytetään elintarvikkeiden lisäaineena (E904) antamaan pintakiiltoa makeisiin ja lääketabletteihin. Sitä käytetään myös omenoiden ja sitrushedelmien pinnalla. Kosmetiikassakin käytetään sellakkaa, mutta sen tiedetään myös aiheuttavan allergisia reaktioita iholla.
Örön linnake
Örön linnake oli Turun rannikkorykmentin rannikkolinnake, joka sijaitsi Örössä Kemiönsaaren eteläpuolella. Örön linnoittaminen aloitettiin tammikuussa 1915 osana Venäjän keisarikunnan Pietari Suuren merilinnoitusta.
Rakentaminen
Venäjän Itämeren laivaston komentaja Nikolai von Essen antoi tammikuussa 1915 käskyn, jonka mukaan neljän 234/50 Be -tykin patterin betonisten perustojen valaminen tuli aloittaa Örössä. Patterille löytyi saaresta ainoastaan yksi mahdollinen sijoituspaikka. Ennen asemien valmistumista tykit vaihdettiin 305/52 O -tykeiksi ja ne olivat asemissaan keväällä 1916 ja se sai nimen patteri numero 60.
HMS Gloxinia (K22)
HMS Gloxinia (viirinumero K22) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Örön linnake
Rakentaminen
Myöhemmin patterin tueksi tuli alkuperäisen suunnitelman mukaan rakentaa saaren eteläosaan kevyempi patteri. Lokakuussa 1915 valmistui patteri numero 59, jossa oli kolme 120/45 C -tykkiä. Patteri numero 61 valmistui joulukuussa 1915 ja se oli varustettu neljällä 152 millimetrin tykillä. Lisäksi saarelle rakennettiin laitureita, teitä, rautatie, valonheitinasemia ja lähes sata erilaista rakennusta.
HMS Gloxinia (K22)
Valmistus
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Belfastista Pohjois-Irlannista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 21. maaliskuuta 1940 telakkanumerolla 1068. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta ja valmistui reilua kuukautta myöhemmin 22. elokuuta.
Örön linnake
Suomen puolustusvoimat
Suomen itsenäistyessä saari ja siellä ollut Venäjän hallituksen omaisuus siirtyi Suomelle. Öröstä siirtyi Suomelle neljä Obuhovin valmistamaa 152 millimetrin 152/45 C -tykkiä, neljä 75 millimetrin tykkiä, neljä Obuhovin 12 tuuman (305/52 O) tykkiä ja kolme Obuhovin 120 millimetrin (120/45 C) tykkiä. Saaren 120 millimetrin patteri purettiin 1930-luvun alkuun mennessä, minkä jälkeen patterin asemat olivat tyhjillään.
Rannikkotykistörykmentti 1:een perustettiin 12. heinäkuuta 1919 Örön, Russarön ja Utön pattereista V patteristo, josta muodostettiin 1. elokuuta 1921 sotaväen päällikön 8. kesäkuuta annetulla päiväkäskyllä Turun erillinen rannikkopatteristo. Sen vahvuuteen lisättiin vielä Lypertön patteri. Rannikonpuolustuksen päällikön päiväkäskyllä no 102/8.10.1921 patteriston esikunta määrättiin Suomenlinnasta Öröhön. Patteristo nimettiin 25. lokakuuta uudelleen erillinen rannikkotykistöpatteristo. Patteriston kaikki patterit olivat Örössä, kunnes alkuvuodesta 1922 1. patteri siirtyi Russaröhön ja keväällä 3. patteri Utöhön ja 4. patteri Lypertöhön. Patteriston esikunta siirtyi Hankoon vuonna 1926.
HMS Gloxinia (K22)
Palvelus
Koulutuksen päätyttyä 7. syyskuuta alus liittyi Liverpoolin saattajaosastoon suojaamaan läntisen reitin alueen saattueita. Alus suojasi 17. syyskuuta saattueen HX71 Clydeen ja 24. syyskuuta saattuetta OB218. Seuraavana päivänä aluksen suojaama saattue joutui Saksan laivaston sukellusveneen U-14 hyökkäyksen kohteeksi, jolloin tankkeri SS Stratford upposi ja SS Ashantian vaurioitui. Gloxinian miehistö etsi uponneen aluksen eloonjääneitä HMT Wolvesin kanssa. Alusten miehistöt pelastivat 54 eloonjäänyttä 26. syyskuuta sekä saattoivat vaurioituneen aluksen Belfastiin.
Örön linnake
Suomen puolustusvoimat
Perustettaessa 10. elokuuta 1939 Hangon lohkoa, liitettiin Örö siihen. Lohkon esikunta sijaitsi Hangossa. Lohkosta muodostettiin 1. syyskuuta 1940 rannikkotykistörykmentti 4, joka nimettiin 1. maaliskuuta 1941 Raaseporin rannikkorykmentiksi. Rykmentti laajennettiin 16. kesäkuuta 1941 4. rannikkoprikaatiksi, jonka päälinnakkeena oli Örö.
HMS Gloxinia (K22)
Palvelus
Lokakuussa alus suojasi saattueita OB218, OB226, SL49 ja HX81, mistä vapauduttuaan se palasi 2. marraskuuta Liverpooliin. Marraskuussa se määrättiin Välimerelle suojaamaan saattueita. Alus lähti 16. marraskuuta HMS Hyacinthin, HMS Peonyn ja HMS Salvian kanssa Gibraltarille liittyäkseen Maltalle sijoitettuun 10. korvettiryhmään. Ne saapuivat Gibraltarille 23. marraskuuta. Alus liittyi operaatio Collarin saattueen lähisuojaukseen matkalla Maltalle. Saattue joutui 28. marraskuuta Regia Marinan torpedovene RN Calliopen tuloksettoman torpedohyökkäyksen maaliksi. Seuraavana päivänä Gloxinia erkani pääosastosta jatkaen matkaansa Maltalle. Aluksilla olleiden joukkojen noustua maihin Gloxinia jatkoi matkaansa saattueen ME4:ssä Aleksandriaan, jossa alus liittyi muodostettavaan 10. korvettiryhmään.
Joulukuussa alus erkani Kreetan edustalla ryhmästä jatkaen matkaansa Aleksandriaan. Se suojasi Aleksandriasta Pireukseen operaatio Lustren saattueita AN10 ja AN11. Tammikuussa 1941 alus siirtyi Sudanlahdelle saattueen MW5.5 suojaukseen. Se liittyi 7. tammikuuta Force C:hen suojattaessa operaatio Excessin saattuetta Maltalle. Saattueen saavuttua 10. tammikuuta Maltalle alus vapautui tehtävästään ja liittyi palaavaan saattueeseen ME6, joka joutui useaan ilmahyökkäykseen. Saattue saapui perille Aleksandriaan 16. tammikuuta.
Alus palasi operaatiosta vapauduttuaan Sudanlahdelle, jossa se suojasi ryhmän mukana Pireuksen ja Egyptin välisiä saattueita. Alus suojasi 4. maaliskuuta operaatio Lustren saattuetta AN7, joka joutui ilmahyökkäykseen 6. maaliskuuta. Alus palasi 23. maaliskuuta Aleksandriaan. Alus suojasi 1. huhtikuuta saattuetta AN24 Pireukseen joutuen 4. huhtikuuta sukellusveneen maaliksi. Saavuttuaan Pireukseen alus määrättiin raivaamaan miinoja Pireuksen edustalta, jolloin se räjäytti viisi miinaa. Aluksen raivain vaurioitui 9. huhtikuuta, kun SS Clan Fraser räjähti aluksen vieressä ilmahyökkäyksessä.
Örön linnake
Suomen puolustusvoimat
Hangon linnakkeisto perustettiin 20. huhtikuuta 1942 ja sen nimi muutettiin 17. toukokuuta rannikkotykistörykmentti 11:ksi. Sodan päätyttyä rykmentin nimeksi tuli 28. marraskuuta 1944 Hangon rannikkotykistörykmentti, joka liitettiin 30. marraskuuta Saaristomeren rannikkoprikaatiin. Prikaatista muodostettiin 4. joulukuuta Turun rannikkotykistörykmentti ja Hangon rannikkotykistörykmentistä rykmentin II linnakkeisto, johon Örö kuului. Rykmentti nimettiin uudelleen 1. joulukuuta 1952 rannikkotykistörykmentti 2:ksi. Samalla II linnakkeistosta irrotettiin rykmentistä ja siitä muodostettiin 2. erillinen rannikkopatteristo, joka nimettiin 1. tammikuuta 1957 Hangon rannikkopatteristoksi.
HMS Gloxinia (K22)
Palvelus
Alus osallistui 24. huhtikuuta alkaen joukkojen evakuointiin Kreikasta operaatio Demonissa. Se oli Salvian kanssa Nauphaliassa ja Raftissa. Seuraavana päivänä se suojasi evakuointisaattue AG13:a matkalla Sudanlahdelle. Alus evakuoi 28. huhtikuuta HMS Aucklandin ja Salvian kanssa joukkoja Kitherasta Kapsalinlahdelta, jolloin alukset ottivat kansilleen 700 henkeä. Alus suojasi seuraavana päivänä evakuointisaattueen GA15 Sudanlahdelta Aleksandriaan.
Örön linnake
Suomen puolustusvoimat
Örö siirtyi Turun rannikkotykistörykmentille vuoden 1969 alusta, jolloin se muutettiin vartiolinnakkeeksi. Linnakkeella pidettiin 1980-luvun alusta alkaen erilaisia kursseja kuten viesti-, tulenjohto- ja merivalvontakursseja. Rykmentin nimi muuttui 1. tammikuuta 1990 Turun rannikkorykmentiksi, jonka toiminta lakkasi 1998. Örö siirtyi Saaristomeren meripuolustusalueelle muodostetulle Turun rannikkopatteristolle. Vuonna 2002 linnake muutettiin vartiolinnakkeeksi, jolloin varusmiesvahvuus oli laskenut jo 37 mieheen. Linnake muutettiin 1. tammikuuta 2002 valvontalinnake, jolloin se liitettiin hallinnollisesti valmiuspatteriin. Linnakkeesta tuli tuolloin Utön linnakkeen päällikön alainen työpiste ja samalla varusmiesvahvuus laski noin 30 mieheen. Öröstä oli tarkoitus tehdä kertausharjoitusalue, mutta toiminta linnakkeella päättyi jo vuoden 2005 aikana. Patteristo lakkautettiin 31. joulukuuta 2006, jolloin meripuolustusalueen Turun rannikkopataljoona otti vastuun Öröstä. Linnake liitettiin osaksi esikunta- ja huoltopatteria.
Avustettu itsemurha
Avustettu itsemurha tarkoittaa henkilön avustamista itsemurhassa silloin, kun kyseinen henkilö sitä haluaa, mutta ei siihen itsenäisesti pysty fyysisen heikkoutensa takia. Itsemurhassa avustaminen saattaa tapahtua esimerkiksi antamalla itsemurhaa toivovalle henkilölle myrkkyä, mutta kyseessä saattaa olla myös muunlainen toiminta. Avustetun itsemurhan ja eutanasian välinen ero on se, että eutanasiassa toinen henkilö päättää itsemurhaa toivovan elämän valtuutuksella toisen puolesta.
Örön linnake
Suomen puolustusvoimat
Suomen puolustusvoimien toiminta saarella loppui pääosin vuonna 2005 vuotta aiemmin annetun valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittisen selonteon myötä. Örön linnakkeeseen kuului muun muassa rannikkosotilaskoti ja varuskuntakerho. Saari on nykyisin Metsähallituksen hallinnassa, mutta siellä on edelleen toimintakuntoinen kolmitykkinen 130 TK -rannikkopatteri.
Avustettu itsemurha
Avustettuun itsemurhaan suhtaudutaan eri kulttuureissa ja uskonnoissa vaihtelevasti. Esimerkiksi katolilaisuudessa itsemurhaa pidetään syntinä. Toisaalta taas esiin on noussut ryhmiä, jotka pitävät oikeutta kuolemaan ihmisoikeutena. Maakohtaiset lait näkevät avustetun itsemurhan monista eri näkökulmista, niinpä myös säädöksiä on erilaisia.
Laillisuus maittain
pienoiskuva|Laillisuus maittain: Lääkärin suorittama avustettu itsemurha laillista  Laillista, mutta ei säädetä lailla  Laitonta Suomessa ei ole lainsäädäntöä tai oikeuskäytäntöä itsemurhassa avustamisesta. Lääkäriliiton kanta on, että itsemurhassa avustaminen voi johtaa kurinpitomenettelyyn. Toisaalta Lääkäriliitto katsoo myös, että itsemurhan avustamista ei ole tarpeen kriminalisoida sen johtaessa mahdollisiin ongelmallisiin tilanteisiin itsemurhan tehneen läheisten kannalta. Itsemurhassa avustaminen on Norjassa kielletty, mutta vähemmän tuomittavaa kuin eutanasia. Tanskassa ja Isossa-Britanniassa toimenpide on kokonaan kielletty. Sveitsissä avustettu itsemurha on laillista, jos siihen ei sisälly itsekkäitä motiiveja. Esimerkiksi Sveitsin sallivampi lainsäädäntö on johtanut siihen, että muista maista ihmiset matkustavat vuonna 1998 perustetun Dignitas-järjestön klinikalle Zürichiin tehdäkseen avustetun itsemurhan.
Itävallassa avustettu itsemurha tuli lailliseksi vuoden 2022 alussa.
HMS Gloxinia (K22)
Palvelus
Alus viipyi korjausta odottaen Maltalla, kun ilmahyökkäykset viivyttivät telakalle siirtoa. Alus kärsi lisävaurioita ajettuaan karille. Elokuusta lokakuuhun alus oli korjattavana, jolloin sille asennettiin lisää ilmatorjunta-aseistusta. Marraskuusta alkaen alus raivasi miinoja Maltalla, kunnes se tammikuussa 1942 palasi saattuetehtäviin.
Alus hinasi 11. helmikuuta Mersa Matruhiin pari päivää aiemmin ilmahyökkäyksessä vaurioituneen HMS Farndalen. Seuraanvana päivänä alus suojasi Maltalta Aleksandriaan saattueen ME10. Huhtikuussa Gloxinia siirrettiin suojaamaan Lähi-idän saattueita. Se suojasi 7. huhtikuuta SS Tonelinen ja rahtialuksia Tobrukiin. Alus palasi 10. huhtikuuta Aleksandriaan HMS Erican kanssa. Alus aloitti 16. huhtikuuta Aleksandrian, Haifan ja Kyproksen reitin saattueiden suojaamisen.
Kesäkuun alussa alus palasi tukemaan Tobrukin varuskuntaa sekä suojaamaan sinne matkanneita saattueita. Alus joutui 16. kesäkuuta Tobrukissa ilmahyökkäykseen, jonka jälkeen se siirtyi Aleksandriaan HMS Tetcottin ja Salvian kanssa. Alus palasi Lähi-idän saattueiden suojaksi 19. kesäkuuta. Se hyökkäsi 16. elokuuta kaikuluotaimella havaitsemaansa sukellusvenettä vastaan samoin kuin 23. elokuuta.
Joukukuussa alus oli huollettavana Port Saidissa, mistä se palasi palvelukseen Aleksandriaan 25. tammikuuta 1943. Alus avusti 17. helmikuuta HMS Paladinia, joka oli vallannut U-205:n Dernan luoteispuolella. Alus suojasi saattueita Pohjois-Afrikan rannikolla, kunnes se siirrettiin 16. huhtikuuta telakalle. Alus palasi palvelukseen 20. toukokuuta.
Alus määrättiin syyskuussa Gibraltarille 49. saattajaryhmään suojaamaan Atlantin ja läntisen Välimeren saattueita. Alus suojasi useita Yhdysvaltain joukkoja kuljettaneita ja huoltaneita saattueita Tunisian ja Algerian satamiin. Näitä saattueita olivat vuoden 1943 lopulla muun muassa MKS24, UG17, MKS27, MKS29, GUS21, UGS23, GUS24 ja KMS35.
Alus jatkoi vuoden 1944 alusta saattueiden suojaamista Pohjois-Afrikan rannikolla, kunnes se siirretiin 25. marraskuuta Brindisiin 37. saattajaryhmään suojaamaan Brindisin, Anconan ja Barin välisiä saattueita Adrianmerelle. Helmikuussa 1945 alus määrättiin palaamaan Britteinsaarille. Se lähti 3. maaliskuuta Portsmouthiin vieraillen matkan aikana Gibraltarilla. Alus saapui 10. maaliskuuta Portsmouthiin, jossa se määrättiin suojaamaan kanaalin saattueita.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus poistettiin palveluksesta 24. toukokuuta ja se lähti Portsmouthista Aberdeeniin vierailulle vielä ennen reserviin siirtymistä. Kesäkuussa alus siirtyi Grangemouthiin varastojen tyhjentämiseksi. Alus siirtyi Rosythiin, jossa se virallisesti poistettiin palveluksesta 6. heinäkuuta 1945 ja se siirrettiin reserviin. Alus makasi heinäkuusta alkaen Grangemouthissa, kunnes se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin 1947 BISCOlle ja se saapui 15. heinäkuuta hinattuna Essexiin Purfleetiin Chicksille romutettavaksi.
HMS Hyacinth (K84)
Valmistus
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Belfastista Pohjois-Irlannista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 20. huhtikuuta 1940 telakkanumerolla 1071. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1940 ja valmistui reilua kuukautta myöhemmin 3. lokakuuta.
Palvelus
Alus upotti 28. syyskuuta 1941 Regia Marinan sukellusveneen R. Smg. Fisalian Jaffan luoteispuolella. Alus havaitsi 9. heinäkuuta 1942 Beirutin edustalla Regia Marinan sukellusveneen R. Smg. Perlan, joka vaurioitui syvyyspommein tehdyssä hyökkäyksessä ja joutui nousemaan pintaan. Hyacinthin miehistö valtasi aluksen ja sukellusvene hinattiin satamaan korjattavaksi, minkä jälkeen se nimettiin HMS P.712:ksi.
Saksan laivaston sukellusvene U-617 oli ajettu rantaan sen vaurioiduttu ilmahyökkäyksessä. Hyacinth ja HMAS Wollongong tuhosivat 12. syyskuuta 1943 sukellusveneen tykkitulella.
Päälliköt
Aluksen päällikköinä olivat :
Apostolis
Alus lainattiin 24. lokakuuta 1943 Aleksandriassa Egyptissä Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä BN Apostolis. Alus oli Välimerellä ja Kreikan sisällissodassa. Alus palautettiin 1952 Britannian kuninkaalliselle laivastolle ja romutettiin 1961 Italiassa.
Talvisodan pommitukset Tampereella
Talvisodan pommitukset Tampereella tapahtuivat Tampereella yhdeksänä päivänä kahtenatoista kertana 21. joulukuuta, 25. joulukuuta, 27. joulukuuta ja 31. joulukuuta 1939 sekä 13. tammikuuta, 15. tammikuuta, 20. tammikuuta, 17. helmikuuta ja 2. maaliskuuta 1940. Niihin liittyi 260 konesuoritusta. Pommeja pudotettiin yhteensä noin 1 800. Pommitettuja kohteita olivat muun muassa Lielahti ja Epilänrinne. Tamperetta pommittaneiden koneiden tukikohtina olivat Neuvostoliiton tukikohdat Tallinnan lähistöllä (Haapsalu, Kuressaare, Kuusiku ja Paldiski).
Pommituksissa kuoli seitsemäntoista ihmistä. 25 henkilöä loukkaantui vaikeasti ja 20 lievästi. Osa loukkaantumisista tapahtui pelastus- ja raivaustöissä. Rakennuksia tuhoutui 51 ja vaurioitui 197. Tampereen väestönsuojelukeskus antoi 60 ilmahälytystä. Yli 4 000 kaupunkilaista menetti kotinsa.
Syynä Tampereen joutumiseen pommitusten kohteeksi oli, että kaupunki oli tärkeä rautateiden solmukohta, ja lisäksi siellä sijaitsivat Valmetin lentokonetehdas sekä sotatarvikkeita valmistanut Tampellan konepaja. Tuhoisimmat pommitukset olivat 2. maaliskuuta 1940, jolloin kuoli yhdeksän ja haavoittui 30 kaupungin asukasta. Lisäksi tuona päivänä tuhoutui kymmenen ja vaurioitui 30 rakennusta.
Pommitusten aiheuttamien tuhojen rahallinen kokonaisarvo ilman tuhoutunutta yksityisomaisuutta oli noin 40 miljoonaa markkaa. Teollisuuslaitoksista Sarvis kärsi noin kahden miljoonan markan, Tampereen Verkatehdas ja Tako kumpikin noin kuuden miljoonan markan sekä Haarlan paperitehdas noin yhden miljoonan markan vahingot.
Tampereen ilmapuolustuksesta talvisodan aikana vastasi kapteeni Tommi Maunulan johtama Ilmapuolustusaluekeskus 51 alaisine yksiköineen sekä Ilmailuvarikon koelentue. Ilmatorjunnan tuliasemat olivat Kalevankankaalla ja Sulkavuoressa lähellä Koivistonkylän esikaupunkia. Tampellan tehdasalueella oli kaksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja nelisenkymmentä konekivääriä, jotka olivat kuitenkin voimattomia noin 4 000 metrin korkeudesta operoineita vihollisen pommikoneita vastaan. Ilmavalvojia ja lähettejä oli sijoitettu rakennusten katoille eri puolille kaupunkia. Yksi näistä oli 14-vuotias Martti Mykrä, jonka asemapaikka oli Sorsapuiston vieressä olleen kerrostalon katolla. Mykrä oli tullut Tampereelle yksin siirtolaisena Hiitolasta. Talo sai 2. maaliskuuta 1940 pommituksen aikana osuman, Mykrä putosi talon hissikuiluun ja sai surmansa. Hänet on haudattu sankarihautaan Kalevankankaan hautausmaalle, ja hänen muistolaattansa on tapahtumapaikalla kerrostalon porraskäytävässä.
Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus on yksi Suomen 15:stä ja samalla 9:stä kaikkien kolmen vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. ELY-keskuksen toimialueeseen kuuluu Pirkanmaa. Päätoimipaikkana on Tampere (ollen myös ainoa toimipaikka).
Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus aloitti toimintansa vuonna 2010.
ELY-keskuksen vastuualueista elinkeinot, työvoima ja osaaminen (E-vastuualue) ja Tampereen TE-toimisto sijaitsevat uudessa Pellava-toimitalossa, osoitteessa Pellavatehtaankatu 25. Liikenne- ja ympäristövastuualueet (L- ja Y-) toimivat Attilan kiinteistössä, osoitteessa Yliopistonkatu 38.
Francesco Sizi
Francesco Sizi oli italialainen oppinut ja astronomi. Hän havaitsi ensimmäisenä vuosittaisen vaihtelun auringonpilkkujen liikkeessä.
Maapähkinävoi
pienoiskuva|Maapähkinävoita kulhossa.
Francesco Sizi
Sizi oli Galilein aikalainen. Hän on kuulu "päättelystään", jolla hän vastasi Galilein ilmoitukseen Jupiterin kuiden löytymisestä. Päättely osoittaa loogisesti kuiden olevan mahdottomia. Päättelyä käytetään nykyisin malliesimerkkinä siitä, miten puhdas logiikka on puutteellinen väline kuvaamaan todellisuutta.
Maapähkinävoi
Maapähkinävoi on jauhetuista maapähkinöistä tehtyä tahnaa, jota käytetään leivän päällä levitteenä sekä ruoanvalmistuksessa. Yksinkertaisimmillaan maapähkinävoi sisältää vain maapähkinöitä ja hiukan suolaa. Usein siihen lisätään neutraalin makuista ruokaöljyä, joskus myös sokeria ja kaakaojauhetta.
Maapähkinävoita syödään tyypillisesti leivän päällä jonkin makean, kuten hillon, kanssa. Maapähkinävoi-hilloleipä on tavallinen pohjoisamerikkalainen välipala.
Yhdysvalloissa maapähkinävoiksi kutsutun tuotteen pitää FDA:n asettaman standardin mukaan sisältää vähintään 90 prosenttia maapähkinää. Muualla maailmassa esimerkiksi Skippy-tuotemerkillä myydään maapähkinävoita, jossa maapähkinää on vain 79 prosenttia.
Tukaani (tähdistö)
Tukaani (Tucana, Tucanae, Tuc) on tähdistö eteläisellä taivaanpallolla, niin etelässä ettei se näy Suomessa. Tukaanissa on Linnunrataa kiertävä kääpiögalaksi Pieni Magellanin pilvi sekä pallomainen tähtijoukko 47 Tucanae. Tähdistö on nimetty vasta 1600-luvulla eli se on "uusi". Tukaanin kirkkain tähti on Alfa Tucanae.
Thiodolf Saelan
Anders Thiodolf Saelan (Sælan) (20. marraskuuta 1834 Lappeenranta – 24. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän uudisti Suomen mielisairaanhoidon toimiessaan vuosikymmenten ajan Helsingissä Lapinlahden mielisairaalan ylilääkärinä.
Ura
Saelanin vanhemmat olivat Jämsän kirkkoherra Anders Johan Saelan (1795–1841) ja Antoinette Henrietta Kristina Müller. Hän kävi Porvoon yläalkeiskoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Saelan valmistui Helsingin yliopistosta fyysis-matematiikan kandidaatiksi 1855 ja maisteriksi 1857. Saelan opiskeli Tukholmassa 1860–1861. Hänestä tuli lääketieteen kandidaatti 1859 sekä lääketieteen ja kirurgian lisensiaatti ja tohtori 1865. Myöhemmin hänestä tuli riemumaisteri ja filosofian kunniatohtori 1907 sekä riemutohtori 1917.
Valassaarten majakka
Valassaarten majakka on majakka Mustasaaren kunnassa Vaasan edustalla Merenkurkussa. Se sijaitsee Merenkurkun kapeimmalla kohdalla, ja juuri tämän kohdan kautta on kuljetettu postia Pohjanlahden yli Ruotsiin. Majakalta on noin 15 kilometrin matka Björkön saarella olevaan Svedjehamnin kalasatamaan.
Thiodolf Saelan
Ura
Saelan oli Helsingin yliopiston kasvitieteellisen museon ja puutarhan amanuenssina 1859–1866, lääkintöylihallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1861–1864 ja Tornion ja Lapin piirin vt. piirilääkärinä 1864–1865. Saelan toimi Lapinlahden sairaalassa alilääkärinä 1865–1868 ja ylilääkärinä 1868–1904. Hänen väitöskirjansa Om självmordet i Finland i statistiskt och rättsmedicinskt hänseende oli ensimmäinen suomalainen itsemurhia lääketieteellisestä näkökulmasta käsitellyt tutkimus. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1877. Hän oli omana aikanaan useita vuosikymmeniä Suomen merkittävin psykiatrian ja mielisairaanhoidon asiantuntija.
Valassaarten majakka
Valassaarten erikoinen nimi juontuu niiden ruotsinkielisestä nimestä Valsörarna, joka taas on tullut luultavasti saarten vallimaisista moreeniharjanteista. Jotkut myös uskovat että nimi johtuu harjanteista, jotka näyttävät valaitten seliltä. On myös mahdollista että saarille on joskus ajautunut oikea valaskin, joka olisi kuitenkin luultavasti ollut pyöriäinen.
Thiodolf Saelan
Ura
Saelanin toinen ala oli kasvitiede, jossa hän myös oli aikansa merkittävimpiä suomalaisia tutkijoita. Hän oli innokas botanisti ja hän käytti paljon aikaansa Lapinlahden sairaalan puiston hyväksi.
Valassaarten majakka
Valassaarten kummatkin saaret, Ebbskär ja Storskär on yhdistetty pengertiellä. Itse majakka on Storskärillä ja merivartioasema sijaitsee puolestaan Ebbskärin saarella. Ebbskärillä sijaitsee myös muistomerkki Suomen sodan ja vänrikki Stoolin ajoilta.
Historiaa
Sodan lopulla vuonna 1809 venäläiskenraali Michael Barclay de Tolly kulki 3 700 sotilaansa kanssa yli jäätyneen Merenkurkun valtaamaan Uumajaa Ruotsiin. Sen ylitys ei sujunutkaan ongelmitta, sillä jään lukuisat railot sekä ahtojääröykkiöt vaikeuttivat kulkua huomattavasti. Matkalla kuoli satoja sotilaita ja lukuisia hevosia jouduttiin lopettamaan. Joukot kuitenkin pääsivät perille, ja onnistuivat vielä pitämään Uumajaa hallussaan viikon päivät. Sekä meno- että paluumatkalla joukot viettivät yön Valassaarilla, jonne jäi arviolta noin 400 vainajaa. 1930-luvun lopulla vainajien luut kerättiin joukkohautaan jonka merkiksi saarelle koottiin vielä kivistä ladottu kummeli.
Valassaarten vaarallisilla vesillä oli ollut jo kauan puinen tunnusmajakka. Liikenteen vilkastuttua 1850-luvulla merenkulkijat alkoivat vaatia alueelle valomajakkaa. Kuitenkin vasta vuonna 1879 aloitettiin majakkaprojekti. Tällöin sattui myös onnettomuus. Eräänä yönä kareille ajoi viisi alusta, jotka jäivät kaikki hylyiksi.
Majakkahanke
1870-luvulla Pohjois-Euroopassa oli otettu käyttöön rautaelementeistä koottuja ristikkomajakoita menestyksellisesti. Myös Suomen luotsilaitos halusi kokeilla sellaista uudessa Valassaarten majakassa. 1883 Senaatti myönsi hankkeelle rahoituksen. Alkuvuodesta vuonna 1884 se tilasi ristikkomajakan asennuksineen pariisilaiselta toiminimeltä Henry-Lepaute. Yleisten rakennusten ylihallitus määrättiin valvomaan rakentamista.
Majakkaa alettiin rakentamaan ensin Ebbskärin luodolle, joka oli lähellä Merenkurkun laivareittiä. Työt aloitettiin 1885 keväällä rakentamalla majakanvartijoiden asuinrakennukset lähelle tulevaa majakkaa, jonka jälkeen alkoi majakan perustusten kaivaminen. Ensin kaivettiin läpi metrin savikerroksesta, jonka jälkeen vielä pari metriä moreenia. Sitten alkoi uudestaan savikerros. Lapiomiehet kaivoivat koko ajan entistä syvempään, ja pian majakkainsinööri Ernst Andersin totesi työn olevan mahdottomuus, sillä peruskalliota ei vain löytynyt. Ainoaksi mahdollisuudeksi tuli rakentaa majakka kokonaan eri paikkaan.
Majakka päätettiin lopulta rakentaa vähän kauempana laivaväylistä olevalle Storskärille, missä oli lujaa kalliota sen perustaksi. Jo valmiit asuinrakennukset purettiin 1886, ja pystytettiin uudelleen Storskärille. Ranskasta laivattavia rautaelementtejä varten tehtiin tie kivilohkareista ja irtomaasta Ebbskäristä Storskäriin. Tie on säilynyt näihin päiviin asti hyvänä.
Toukokuussa 1886 aloitettiin kokoamaan majakkatornin rautaelementtejä. Loppysyksystä työ oli tullut jo valmiiksi. Itse tornia tukee ulkopuolelta kuudesta pystypalkista ja niitä yhdistävistä ristikoista koottu tuki. Hanke oli tullut noin kolmanneksen myönnettyä määrärahaa kallimmaksi.
Majakan valo syttyi ensi kertaa 19.11.1886 jolloin se näytti kahdesti minuutissa kiinteää valkoista valoa, jota seurasi kaksi punaista välähdystä. Tulipunaisen majakan valo loisti noin 12,5 meripeninkulman päähän.
Huojumisen takia sirorakenteista tornia jouduttiin vahvistamaan vuosina 1936 ja 1977 harusvaijereilla. Vuonna 1964 majakkaan asennettiin asetyleenikäyttöiset valolaitteet aurinkoventtiilillä ja samalla majakan miehitys lopetettiin. Vanha valolaitteisto kuljetettiin Helsinkiin, matka sujui hyvin, mutta perillä Merenkulkulaitoksen majakkahuollossa ei ollutkaan enää työntekijöitä paikalla, joten kuljettaja kippasi kuorman pihaan särkyvien kristallien säestäessä. Majakan uudet valolaitteet oli asennettava keinun varaan jatkuvan huojunnan aiheuttamien häiriöiden poistamiseksi vuonna 1977, jolloin majakkaa vahvistettiin toiseen otteeseen vaijereilla. Vuonna 1981 majakalle vedettiin sähkökaapeli, jolloin sen valolaitteet vaihdettiin sähkökäyttöisiin. Vanha valolaitteisto annettiin Vaasan merimuseolle. Majakkatorni maalattiin uudestaan vuonna 1999 kirkkaanpunaiseksi.
Nykyisin saarella on kesäisin paljon lintuharrastajia, sillä saarien rauhoitetussa ympäristössä lintulajeja on paljon.
Roman Turek
Roman Turek (s. 21. toukokuuta 1970 Strakonice, Tšekkoslovakia) on entinen jääkiekkomaalivahti. Turek oli aikoinaan yksi NHL:n parhaista maalivahdeista.
Ura
Minnesota North Stars valitsi numerolla 113 Turekin vuoden 1990 NHL:n varaustilaisuudessa. Joukkue siirtyi Dallasiin, ja Turek matkusti sinne kaudeksi 1996-97 pelattuaan jonkun aikaa Saksassa. Hän kuitenkin joutui tyytymään Ed Belfourin varamaalivahdin rooliin, kuitenkin Tšekissä häntä arvostettiin, ja hän toimi jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina. Hän voitti 1996 MM-kisoissa kultaa. Tuona vuonna hän pelasi Saksan liigassa.
Turek myytiin St. Louis Bluesiin 1999 kauden jälkeen, jossa hän viimeinkin sai ykkösmaalivahdin roolin. Hän voitti William M. Jennings Trophyn päästäen vähiten maaleja liigassa. Hän pelasi Bluesissa vielä toisen kauden, ennen kuin hänet hankittiin Calgary Flamesiin.
2003–2004 Turekin rooli ykkösmaalivahtina horjui, kun Miikka Kiprusoff tuli joukkueeseen. Turekista tuli luotettava kakkosmaalivahti, ja sai pelata playoff-finaaleissa 2004. Hän kuitenkin kyllästyi varamaalivahdin rooliinsa, ja lopetti NHL-uransa siirtyen pelaamaan ČEL-liigaan.
Roman Turekin jokaisessa maskissa oli Iron Maidenin maskotin Eddien kuva.
Ok Nefna Tysvar Ty
Ok Nefna Tysvar Ty on Falkenbachin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2003. Levyllä kuullaan myös kolmea Vindsval-yhtyeen jäsentä: Hagalaz (kitara), Tyrann (laulu) ja Boltthorn (rummut).
Chieko Homma
Chieko Homma (s. 5. marraskuuta 1964) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Homma debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1981. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Skopjen roomalaiskatolinen hiippakunta
Skopjen roomalaiskatolinen hiippakunta on katolinen hiippakunta Pohjois-Makedoniassa. Sen keskuspaikka on Skopje.
Hiippakunta perustettiin alun perin 300-luvulla nimellä Dardanian arkkihiippakunta. Vuonna 1656 hiippakunta nimettiin uudelleen Skopjen arkkihiippakunnaksi. 1700-luvulla hiippakuntaan liitettiin Prizrenin hiippakunta. 29. lokakuuta 1924 arkkihiippakunta alennettiin tavalliseksi hiippakunnaksi. 2. lokakuuta 1969 hiippakunnasta tuli Skopje-Prizrenin hiippakunta, kun siihen liitettiin Prisrianan titulaarihiippakunta. 24. toukokuuta 2000 hiippakunta sai jälleen nimekseen Skopjen hiippakunta, kun siitä irroitettiin Prizrenin apostolinen administraatio.
Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului kaksi seurakuntaa, joissa oli yhteensä 3 678 jäsentä. Nämä muodostivat 0,2% hiippakunnan alueen väestöstä.
Valkomaksaruoho
Valkomaksaruoho (Sedum album) on monivuotinen ruoho. Se on talvivihanta ja muodostaa löyhiä mättäitä ja laajoja kasvustoja.
Ulkonäkö ja koko
Valkomaksaruoho on monivuotinen maksaruoholaji. Se kasvaa 7–18 cm korkeaksi. Lehdet ovat liereitä, meheviä ja tavallisesti punavärisiä. Viuhkokukinto on melko tiheä ja sarjamainen. Teriö on valkoinen tai joskus vaaleanpunainen. Kukkii heinä-elokuussa.
Levinneisyys
Valkomaksaruohoa tavataan yleisesti Ahvenanmaalla, Etelä-Suomessa harvinaisena, pääasiassa rannikoilla. Muualla Suomessa se on harvinainen uustulokas.
Kasvupaikka ja elinympäristö
Valkomaksaruoho viihtyy emäksisellä, runsaskalkkisella alustalla. Valkomaksaruohoa käytetään melko paljon koristekasvina.
Laulukaskaat
Laulukaskaat (Cicadoidea) ovat nivelkärsäisten (Hemiptera) lahkoon kuuluva hyönteisten yläheimo. Yläheimoon kuuluu vain yksi heimo ja noin 250 eri sukua, joissa lajeja on yhteensä noin 4 000. Laulukaskaita elää yleisesti lauhkealla ja trooppisella vyöhykkeellä eri puolella maapalloa. Verrattain suuren kokonsa ja äänekkyytensä vuoksi ne kuuluvat esiintymisalueillaan tavallisten ihmisten parhaiten tuntemiin hyönteisiin. Niitä kutsutaan joskus arkikielessä sirkoiksi, vaikka ne eivät ole sukua suorasiipisten lahkon sirkkalajeille kuten kulkusirkoille.
Ulkonäkö ja elintavat
Kuten kaikilla kaskailla, laulukaskailla on vaillinainen muodonvaihdos. Munavaiheen jälkeen seuraa 7 toukkavaihetta, jonka jälkeen kaskaat aikuistuvat. Laulukaskaiden kehitys aikuisiksi kestää tavallisesti 5–8 vuotta, jonka jälkeen niiden jäljellä oleva elinaika on lyhyt, yleensä vain muutamia viikkoja. Pohjois-Amerikassa elävien Magicicada-suvun lajien koko elinkaari kestää kuitenkin jopa 13 tai 17 vuotta, josta suurin osa toukkavaiheessa maan alla. Aikuiset laulukaskaat ovat tavallisesti 2–5 cm:n mittaisia, mutta jotkut trooppisen vyöhykkeen lajit voivat kasvaa jopa 15 cm:n pituisiksi. Kaskailla on ulkonevat, toisistaan etäällä olevat verkkosilmät ja niiden välissä pään päällä kolme pistesilmää. Niillä on melko lyhyet tuntosarvet.
Aikuisilla laulukaskailla on tanakka ruumis, johon on kiinnittynyt kaksi siipiparia. Siipien kärkiväli on 2,5–15 cm. Levossa ne ovat harjakattomaisesti takaruumiin päällä ja sivuilla. Etusiivet ovat pidemmät ja ne peittävät levossa lyhyemmät takasiivet. Etusiivet ovat yleensä lasimaisen läpikuultavat, ja niitä vahvistavat tukevat, ohuet suonet. Kaskailla on kolme suunnilleen samanmittaista jalkaparia. Koiraskaskaat kuolevat pian paritteluajan jälkeen, mutta naaraat elävät siihen saakka, että niiden sisällä kehittyvät munat ovat valmiita munintaan. Ne laskevat 400–600 munaa jopa 40–50 eri pesään ennen kuin kuolevat.
Kaskaat imevät ravintonsa tavallisesti kasvien siiviläputkista tai niiden lehtien soluista suussaan olevalla imukärsällä. Ennen imemistä ne puhkaisevat kasvin pintaan reiän suussaan olevilla pistimillä. Laulukaskaat ovat ihmisille vaarattomia. Ne eivät pure eivätkä pistä ihmistä, mutta voivat aiheuttaa vahinkoa viljelykasveille, pensaille ja puille, erityisesti muninnan yhteydessä.
Laulu
Koiraskaskailla on takaruumiin molemmilla puolilla niiden 1. jaokkeessa erityiset äänielimet, joita kutsutaan tymbaaleiksi. Tymbaalit ovat takaruumin kitiinikuoreen kehittyneitä kalvorakenteita, joiden kutikula tuottaa naksahtavan äänen kun koiras taivuttaa sitä erityisillä tymbaalilihaksillaan. Kun lihakset rentoutuvat, tymbaalit palautuvat perusasentoonsa uudelleen naksahtaen. Kaskaat värisyttävät tällä tavoin tymbaalejaan hyvin nopeassa tahdissa, ja takaruumiissa olevat ilmapussit toimivat resonoivina ääntä vahvistavina kaikupohjina. Syntyvän äänen taajuus on yleensä 2–7 kHz, ja se on kullekin lajille ominainen, jotta saman lajin naaraat löytävät tiensä koiraiden luo pariutumaan. . Joidenkin pienikokoisten lajien laulu on kuitenkin niin korkeataajuista, ettei ihminen juuri kuule sitä. Useimpien laulukaskaiden ääni on silti hyvin ihmiskorvan kuultavissa ja laulu on usein varsin kovaäänistä.
Kaskaat pitävät lämmöstä ja laulavat kiihkeimmin juuri kesäpäivän kuumimpien tuntien aikana. Vaikka vain koiraat kykenevät tuottamaan voimakasta ääntä, molemmilla sukupuolilla on korvien tapaiset, ääntä aistivat tympanaalielimet. Koiraat kykenevät sulkemaan korvansa laulaessaan itse kovaäänisesti. Kutsuvien soidinäänten lisäksi useilla kaskailla on erilainen ”seurustelulaulu”, ja saaliiksi joutuessaan ne päästävät hätähuutoja.
Hyödyntäminen
pienoiskuva|200px|Aikuistuneen laulukaskaan hylätty kitiinikuori. Monissa maissa laulukaskaita käytetään ihmisravinnoksi, erityisesti lihaisempia naaraskaskaita. Nykyisin niitä syödään yleisesti muun muassa Kiinassa, Malesiassa, Myanmarissa, Latinalaisessa Amerikassa ja keskisessä Afrikassa, mutta aiemmin niitä on syöty runsaasti Euroopassakin Välimeren alueella. Pohjois-Kiinassa paistettuja laulukaskaita pidetään suurena herkkuna. Kaskaiden kuorista valmistettua uutetta käytetään myös rohtona perinteisessä kiinalaisessa lääkinnässä.
Suomalaisia kirjailijoita
Suomalaisia kirjailijoita on vuonna 2004 painettu kirja, joka esittelee aakkosjärjestyksessä suomalaisia kirjailijoita. Sen ovat toimittaneet Juhani Korhonen ja Risto Rantala. Se kuuluu Mitä missä milloin kansalaisen tietokirjat -sarjaan. Se perustuu vuonna 1994 julkaistuun kirjaan Suomalaisia kirjailijoita 1500-luvulta nykypäiviin.
Papyruskerttunen
Papyruskerttunen (Acrocephalus stentoreus) on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 21–24 cm ja paino keskimäärin noin 25 g. Suurikokoinen, rastaskertusen kokoluokkaa oleva kerttunen, jolla on lyhyehköt siivet ja pitkähkö, voimakkaasti pyöristynyt pyrstönkärki. Väritykseltään hieman rastaskerttusta vaaleampi ja hennompinokkainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laulu, jota koiras esittää korkean kaislan tai pensaan latvasta, on voimakasta ja sisältää korkeampia ääniä kuin rastaskerttusen laulu. Matkii runsaasti muita lintuja. Äänet ovat kovia ja karkeita.
Esiintyminen
Laaja esiintymisalue ja monta alalajia. Esiintyy paikoitellen Egyptissä, Lähi-idässä, Arabian niemimaalla, Afganistanissa, Pakistanissa ja Intiassa. Laajempi yhtenäinen esiintymisalue on Kaspianmeren itäpuolella ja toinen Etelä-Kiinassa ja Thaimaassa. Sri Lankassa elää oma alalajinsa. Esiintyy myös Indonesiassa, Uudessa-Guineassa sekä koko Australiassa Tasmania mukaan lukien.
Papyruskerttunen on osassa esiintymisaluetta muuttolintu, osassa paikkalintu. Keski-Aasian kanta talvehtii Intiassa. Australian, Uuden-Guinean ja Kiinan populaatiot ovat pääosin paikkalintuja.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Papyruskerttunen elää nimensä mukaisesti mieluiten papyruskaislakasvustoissa erilaisissa vesistöissä, niin alavilla mailla kuin vuoristossa. Se viihtyy myös järeissä järviruoko- ja osmankäämikasvustoissa sekä pensaikoissa.
Lisääntyminen
Syvä kuppimainen pesä on rakennettu ruokojen korsista ja lehdistä ja vuorattu hienommilla kasvikuiduilla. Se on kiinnitetty pystykorsiin 0,5–1,2 metriä vedenpinnan tai maan yläpuolelle. Naaras munii 3–6 munaa, jotka ovat saman näköisiä kuin rastaskerttusen munat. Muna painaa noin 2,9 g. Naaras hautoo 13–15 päivää ja molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11–13 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.
Ravinto
Pääravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Syö myös sammakonpoikasia, vesikasvien siemeniä ja marjoja.
Kuningas Leondegrance
Kuningas Leondegrance tai Leodegrance on kuningas Arthuriin liittyvissä tarinoissa Guineveren isä ja niitä harvoja pikkukuninkaita, jotka hyväksyvät Arthurin yliherruuden. Leondegrancen valtakunta Cameliard sijaitsee Etelä-Englannissa, mutta sen tarkka sijainti jää epäselväksi. Leondegrance on palvellut Arthurin biologista isää Uther Pendragonia ja Utherin kuoltua hänen säilytettäväkseen on uskottu pyöreä pöytä. Kun Arthur ja Guinevere menevät naimisiin, antaa Leondegrance pyöreän pöydän heille häälahjaksi.
Dōjimajoki
thumb|Kaavamainen kuva Osakan keskustan vesistöistä.
Dōjimajoki on joki Osakan keskustassa. Se syntyy kun Ōkawa jakaantuu kahteen haaraan, kulkee Nakanoshiman saaren pohjoispuolelta, yhtyy Tosaborijokeen ja muodostaa Ajijoen joka laskee Osakanlahteen.
Jokea rakennettiin vuonna 1688. Sen rantakosteikkoja kuivatettiin rakennusmaaksi. Joen yli tehtiin viisi siltaa: Oe, Watanabe, Tamino, Tamae ja Funatsu. Oe- ja Watanabe-siltojen välisellä alueella aloitettiin tärkeät riisimarkkinat Dōjiman riisitorilla.
HMS Kingcup (K33)
HMS Kingcup (viirinumero K33) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Belfastista Pohjois-Irlannista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1940 telakkanumerolla 1076. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta ja valmistui kaksi kuukautta myöhemmin 30. joulukuuta.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1946.
FK Sarajevo
FK Sarajevo on bosnialainen jalkapalloseura Sarajevosta.
Historia
Seura perustettiin lokakuussa 1946 nimellä SD Torpedo. Kaudeksi 1947–1948 Sarajevo nousi Jugoslavian jalkapalloliigaan. Vuonna 1967 seura voitti ensimmäisen Jugoslavian mestaruuden. Vuonna 1985 Sarajevo voitti viimeiseksi jääneen Jugoslavian mestaruutensa. Jugoslavian hajottua Sarajevo siirtyi pelaamaan Bosnia ja Hertsegovinan valioliigaan. Sarjan mestaruuden seura on onnistunut voittamaan vuosina 1999, 2007, 2015, 2019 ja 2020.
Castaway Cay
Saari sijaitsee lähellä Abacoa, ja se tunnetaan myös nimellä Gorda Cay. Saaren postiasemalla on erikoinen Bahaman postimaksu, ja ”Castaway Cay” -postileima.
Ian Callaghan
pienoiskuva Ian Robert Callaghan (s. 10. huhtikuuta 1942 Toxteth, Liverpool, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Callaghan aloitti uransa Liverpoolissa, jossa pelasi vuosien 1960 ja 1978 välillä 640 ottelua, tehden 50 maalia. Callaghanin pelaamat 640 ottelua on edelleen Liverpoolin seuraennätys. Hän oli mukana kun Liverpool voitti muun muassa 5 liigamestaruutta, Euroopan cupin kahdesti, FA Cupin vuosina 1965 ja 1974, UEFA Cupin (1973 ja 1976) ja FA Community Shieldin kuudesti. Hän edusti urallaan myös Swansea Citya, Cork Hibernian, norjalaista Sandefjord Fotballia ja Crewea.
Englannin maajoukkuetta Callaghan edusti 4 kertaa. Callaghan valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1966 MM-kisoihin, jossa Englanti voitti maailmanmestaruuden.
Star Wreck: Legacy
right|thumb|250px|Star Wreck: Legacy Star Wreck: Legacy on vanhojen Star Wreck -elokuvien kokoelma. Mukana on myös muita vanhempia Samuli Torssosen lyhytelokuvia. Kokoelma julkaistiin 4. elokuuta 2006 Assembly-tapahtumassa.
Pentti Irjala
Pentti Irjala oli suomalainen näyttelijä.
Star Wreck: Legacy
Elokuvat
Kokoelma sisältää seuraavat elokuvat:
Pentti Irjala
Varhainen elämä
Irjala syntyi Kemissä 1911 sahatyönjohtaja Feodor Irjalan perheeseen.
Ura
Irjalan näyttelijänura alkoi 1930-luvulla iltanäyttelijänä Kemin teatterissa, ja sotien jälkeen Irjala toimi järjestäjä-näyttelijänä aluksi Oulussa, Joensuun kaupunginteatterissa 1946–1948, Kuopiossa 1948–1952 ja Intimiteatterissa 1952–1959. Vuonna 1959 Irjala kiinnitettiin Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän näytteli useita merkittäviä rooleja eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1978 asti. Oulun aikoina Irjala avioitui näyttelijä Pia Hattaran kanssa, ja avioliitto kesti aina Irjalan kuolemaan saakka.
Irjala nähtiin peräti yli vuosina 1949–1979. Pelkästään 1950-luvulla hänellä oli lähes 90 elokuvatehtävää, enimmäkseen komedioissa, mutta myös monissa draamaelokuvissa. Muuntautumiskykyinen näyttelijä nähtiin niin vanhojen ukkojen, poliisien, alkoholistien, konnien, johtajien sekä armeijan henkilökunnan edustajien rooleissa.
Memfis
thumb|[[Ramses II|Ramses II:n rakennuttaman Ptahin temppelin pilarisalin raunioita]] thumb|Ramses II:n patsas Memfisin arkeologisessa museossa. Memfis oli kaupunki Ala-Egyptissä Kairon lounaispuolella. Se oli Egyptin ensimmäinen pääkaupunki vanhan valtakunnan aikana.
Pentti Irjala
Ura
Irjalan vaimon Pia Hattaran mukaan
Memfis
Kaupungin vaiheita
Faarao Hor-Aha perusti kaupungin noin 3100 eaa. Memfiin sijainti oli poliittisista syistä Ylä- ja Ala-Egyptin rajalla. Memfis oli aikanaan yksi maailman suurimmista kaupungeista. Tuolloin Memfiissä asui yli 30 000 asukasta. Kaupungin rauniot sijaitsevat Niilin länsirannalla. Ptolemaiosten kaudella Memfis oli Serapis-kultin keskus, ja roomalaisaikana se menetti merkityksensä.
Pentti Irjala
Ura
Roolit olivat useimmiten melko pieniä (joskus jopa avustajantehtäviin verrattavia), mutta sitäkin muistettavampia.
Memfis
Sijainti
Memfis sijaitsee paikalla, jossa Niili alkaa jakautua seitsemään suuhaaraansa, joten se on liikenteen solmukohta. Memfiksen korkein rakennus oli Ptahin suuri temppeli, jonka rakentamisessa monikin Egyptin kuningas oli ollut osallisena. Eräs heistä pystytti siihen oman ja puolisonsa kuvapatsaan, jotka kumpikin ovat 18 metriä korkeat ja hakatut yhdestä ainoasta kallionkappaleesta. Lähellä oli Apis-härän temppeli, jonka Psamatik rakennutti; siihen saatettiin pyhä härkä juhlakulkueessa. Kaupungin länsi- ja pohjoispuolella oli tekojärviä. Niistä merkittävin on Moiris, johon laskettiin Niilin liika tulvavesi. Keskellä järveä, jossa syvyys oli noin 90 metriä, kohosi veden pinnasta kaksi korkeaa pyramidia, ja kummankin päällä istui suuri patsas valtaistuimella. Kuusi kuukautta juoksi Niilin tulvavesi järveen, jossa veden syvyyden mittoina pyramidit seisoivat, ja kuusi kuukautta juoksi se taas takaisin Niiliin.