cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jura Bedic
Vuonna 2000 Bedic aloitti 19-vuotiaana opinnot Florence Academy of Artissa ja päätti opintonsa 2002 ja ryhtyi ohjaajaksi ensin piirustus- ja sitten maalausopinto-ohjelmassa. Hän on osallistunut useisiin ryhmänäyttelyihin Yhdysvalloissa ja Florence Academy of Artin ryhmänäyttelyihin Firenzessä ja Saksassa. 2001 hän voitti Art Renewal Center International apurahakilpailun, ja hänen työnsä olivat mukana American Artistin "Drawing" magazinessa, "Classical Approaches to the Teaching of Drawing" artikkelissa 2003. Hänen maalauksiaan on yksityiskokoelmissa ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
Hanjiro Shiraishi
thumb|Hanjiro Shiraishi ([[1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä (shihan).]]
Hanjiro Shiraishi (} (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä (shihan). Shiraishi aloitti Shintō Musō-ryūn harjoittelun Hirano Kichizon ja Sada Teisuken opissa. Meiji-uudistuksen jälkeen kahden eri jōjutsu-linjan edustajat, Hirano Saburo Yoshinari ja Yoshimura Hanjiro Yoshinobu, aloittivat yhteiset harjoitukset. Näihin harjoituksiin otti osaa myös Shiraishi, jolle aikanaan myönnettiin yhtenä kuudesta molempien linjojen yhteinen todistus koko oppimäärän omaksumisesta. Shiraishi oli ainut läpi koko Meiji-kauden opettanut yhdistyneen Shintō Musō-ryūn opettaja. Hanjiro Shiraishille oli myönnetty menkyo kaiden Isshin-ryū kusarigamajutsussa, jonka hän liitti osaksi Shintō Musō-ryūn harjoitusohjelmaa. Hänen dojonsa Hakatassa oli pystytetty majatalon seinän varaan, toisesta sivustaan avonaisena sillä oli mittaa 3,7 x 9,1 metriä. Shiraishi opetti oman talonsa verannalta, joka oli sopivasti dojon avonaista sivua kohti. Shiraishilla oli lukuisia oppilaita, heistä kolme ovat historian valossa tärkeitä: Kiroku Takayama, Takaji Shimizu ja Ichizō Otofuji. Shiraishin kuoltua Takayama perusti uuden dojon 1929 nimeten sen Fukuoka dojoksi.
Luettelo Vimpelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Vimpelin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vimpelin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Astara (Azerbaidžan)
Astara on kaupunki Azerbaidžanissa lähellä Iranin rajaa. Se sijaitsee Kaspianmeren rannalla 313 kilometriä Bakusta etelään. Kaupunki on Astaran piirin keskus. Siellä on Bakusta etelään johtavan rautatien pääteasema ja M3-valtatien päätepiste. Asukkaita on 16 600 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1945. Se on subtrooppisen maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Azerbaidžanin ja Iranin Astaran välillä on kansainvälinen rajanylityspaikka.
Vargasin tragedia 1999
Vargasin tragedia 1999 oli erittäin runsaiden rankkasateiden seurauksena 14.–16. joulukuuta 1999 Venezuelan Vargasin osavaltiossa tapahtunut suuronnettomuus, jossa erityisesti tuhansien maanvyöryjen seurauksena menehtyi eri arvoiden mukaan 10 000–30 000 ihmistä. Tämä on jopa 10 prosenttia koko Vargasin maakunnan silloisesta väestöstä.
Katastrofin aikana kokonaisia kaupunkeja – Cerro Grande ja Carmen de Uria – pyyhkiytyi maanvyöryjen seurauksena tai hautautui niiden alle.
Kajaanin suojeluskuntapiiri
Kajaanin suojeluskuntapiiriin kuului useita suojeluskuntia.
FS Terrible (1881)
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1877. Alus laskettiin vesille vuonna 1881 ja se otettiin palvelukseen tammikuussa 1887.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1911.
Dissosiatiivinen identiteettihäiriö
Dissosiatiivinen identiteettihäiriö (, DID, monipersoonahäiriö tai sivupersoonahäiriö) on dissosiaatiohäiriöistä monimutkaisin, ja siinä ovat yleensä läsnä kaikki muiden dissosiaatiohäiriöiden oireet. Lapsuusiässä alkaneen traumatisaation seurauksena potilaan persoonallisuuden eri osat ovat joutuneet toisistaan niin erilleen, että ne ovat omaksuneet oman henkilöhistorian, nimen ja fyysiset piirteet. Dissosiatiivisesta identiteettihäiriöstä kärsivällä ihmisellä esiintyy kaksi tai useampia erilaisia ja erillisiä persoonallisuuksia. Kaikilla persoonilla on omat muistikuvansa, mieltymyksensä ja käytöksensä, ja (yleisimmin) vain yhden persoonan piirteet on havaittavissa kerrallaan. Eri persoonat saattavat olla tietämättömiä toisistaan, eikä niillä välttämättä ole yhteyttä toistensa muistikuviin.
Syyt
Olennainen osa dissosiatiivista identiteettihäiriötä on dissosioiminen. Se on puolustusmekanismi, jolla mieli suojautuu traumaattisia kokemuksia vastaan. Dissosiaatiossa ikävät muistot eristetään arkitodellisuudesta ja näin pystytään säilyttämään normaali toimintataso, aivan kuin mitään traumaa ei olisi koskaan sattunutkaan. Jos traumaattinen kokemus toistuu tarpeeksi usein, siirretään kaikki siihen liittyvät asiat toiseen persoonaan, mikä voi aiheuttaa persoonien täydellisen eriytymisen.
Käytännössä kaikki DID-potilaat ovat kokeneet lapsuudessa seksuaalista hyväksikäyttöä tai muuta vakavaa kaltoin kohtelua. DID:n kehittymisen pääsyy onkin toistuva, vakava trauma, joka on alkanut persoonallisuuden muodostumiselle tärkeässä iässä, tavallisimmin ennen kuuden vuoden ikää. Trauman aiheuttaja on yleensä aikuinen, joka nauttii lapsen luottamusta ja johon lapsen on pakko turvautua. Lapsi ei myöskään saa ympäristöstään tukea trauman käsittelyyn. Yleensä traumaa salaillaan tai se kielletään. Moni katsoo lisäksi, että lapsella on oltava perinnöllinen alttius dissosiaation runsaaseen käyttöön. On myös arveltu, että lapsi, joka ei osaa käyttää dissosiaatiota ylivoimaisen traumatisoivassa tilanteessa, sairastuu muihin psykiatrisiin sairauksiin. Perheessä saattaa myös olla dissosiaatiohäiriöstä kärsiviä aikuisia, jotka käytöksellään vahvistavat lapsen dissosiatiivisten mekanismien käyttöä.
Esiintyvyys
Koska kyseessä on suhteellisen uusi diagnoosi, sen syistä esiintyy ristiriitaisia käsityksiä eikä häiriön olemassaolostakaan vallitse selvää yksimielisyyttä. Yksimielisyyden saavuttamiseksi laajat ja kasaavat tieteelliset katsaukset, kuten aiheesta tehtyjen viimeisten 30 vuoden tutkimusten ja julkaisujen kattava tarkastelu (mukaan lukien etiologia ja esiintyvyys) vuonna 2014 Australiassa julkaistuine tuloksineen, vahvistavat merkittävästi tieteellisesti yksiselitteistä näkemystä siitä, että dissosiatiivinen identiteettihäiriö täyttää psykiatrisille diagnooseille vaaditut tiukat kriteerit ja että se voidaan luotettavasti erottaa muista sairauksista sekä teeskennellyistä ja iatrogeenisen etiologian omaavista potilastapauksista. Neurofysiologinen ja kognitiivinen profiili on myös tällä potilasryhmällä ainutkertainen. Suggestioherkät ja etukäteen sairauden näyttelemiseen koulutetut näyttelijät sekä aidot potilaat eroteltiin luotettavasti myös vuonna 2012 fysiologisten muutosten, kuten verenpaineen, emotionaalisen kiihtymyksen aiheuttamien hermostollisten vasteiden (mm. ylivireystilan) sekä alueellisten aivojen verenvirtausmittausten kautta.
Eri lähteet antavat DID:n esiintyvyydeksi normaaliväestössä 0,4–1 % riippuen siitä, kuinka diagnostisia kriteereitä sovelletaan käytäntöön. Psykiatrisista avo- ja sairaalahoidossa olevista potilaista noin 5–20 %:n arvellaan täyttävän taudin kriteerit. Ennen murrosikää DID:n esiintyvyydessä ei näytä olevan eroja sukupuolten välillä, mutta murrosiän jälkeen häiriötä esiintyy enemmän naisilla.
Dissosiatiivisen identiteettihäiriön oireet saattavat muistuttaa muiden psykiatristen häiriöiden oireita. Lisäksi siihen liittyy usein joukko muita psykiatrisia ongelmia niin sanottuina liitännäishäiriöinä ja -oireina, kuten epävakaa persoonallisuus, traumanjälkeinen stressihäiriö, masennus, ahdistuneisuushäiriö, paniikkihäiriö, syömishäiriö ja päihteiden väärinkäyttöä. Yleisin liitännäishäiriö on masennus, joka on 97 prosentilla DID-potilaista. Onkin hyvin tavallista, ettei tautia osata tunnistaa ja että potilas on ennen diagnoosia ollut vuosia psykiatristen palveluiden asiakkaana sekä saanut vaihtelevia taudinmäärityksiä. Erään amerikkalaisen selvityksen mukaan DID-potilas on ennen oikeaa diagnoosia ehtinyt viettää psykiatrian asiakkaana noin seitsemän vuotta sekä saada kolme vaihtoehtoista taudinmääritystä. DID:n tunnistaminen on kuitenkin tärkeää, sillä pelkkä oireiden ja liitännäishäiriöiden hoito ei johda pysyviin tuloksiin ja ”väärän” häiriön hoitaminen on tuloksetonta, ellei suorastaan vahingollista.
Oireet
Dissosiatiivisen identiteettihäiriön oireet ovat moninaisia ja johtuvat persoonan epäyhtenäisyydestä sekä tätä seuraavasta vaihtoehtoisten identiteettien olemassaolosta. Lisäksi häiriöön liittyy yleensä joukko muita psykiatrisia ongelmia, erityisesti traumaperäisiä oireita. Dissosiatiivisen identiteettihäiriön ydinoireet ovat:
Vastoin yleistä luuloa identiteettien vaihdokset dissosiatiivisessa identiteettihäiriössä ovat harvoin ympäristön havaittavissa. Näennäinen pääpersoona tai muut identiteetit eivät myöskään yleensä ole täysin muistamattomia muiden identiteettien tekemisille: henkilö saattaa esimerkiksi kokea toisen identiteetin ottavan vallan käyttäytymisestään pystymättä juuri vaikuttamaan sen tekemisiin mutta olla kuitenkin tietoinen siitä, mitä tapahtuu. Potilas saattaa myös kuulla toisten persoonallisuuden osien ääniä päänsä sisällä, esimerkiksi lapsen kauhistunutta huutoa.
Koska dissosiatiivinen identiteettihäiriö on traumanjälkeinen häiriö, potilaalla on käytännössä aina myös traumanjälkeiseen stressihäiriöön kuuluvaa oireistoa sekä kompleksisen trauman aiheuttamia jälkioireita. Häiriöt sekä henkilön toimintakyky voivat vaihdella huomattavasti identiteetistä riippuen. Osa identiteeteistä voi esimerkiksi olla hyvinkin masentuneita tai syömishäiriöisiä toisten voinnin ollessa hyvä ja vakaa. Tällöin henkilön käytös voi olla hyvin ailahtelevaa pirteän ja ”terveen sivupersoonan” sekä itsetuhoisen ja syömishäiriöisen identiteetin ollessa esillä vuorotellen. Kriisipresentaatio psykiatrisessa päivystyksessä voi myös muistuttaa psykoottista kiihtymystä useiden osien vaihtuessa nopeasti mahdollisesti sisäisten rajojen hajoamisen vuoksi tai psykoottista horrostilaa alistumiseen ja sulkutilaan kiinnittyneen persoonallisuuden osan ollessa esillä.
Jos oireita esiintyy, lääkäri aloittaa arvioinnin poissulkemalla elimelliset syyt, koska myös päävammat, aivosairaudet ja unenpuute voivat aiheuttaa samankaltaisia oireita. Usein hoitoon hakeutumisen syynä on muistinmenetys tai ajan katoamisen tunne. Jos elimellistä syytä ei löydy, potilas ohjataan psykologin tai psykiatrin vastaanotolle. Tämä käyttää varta vasten suunniteltua haastattelu- ja tutkimusmenetelmää arvioidakseen, onko potilaalla dissosiatiivinen identiteettihäiriö.
Diagnoosi
Erotusdiagnostiikassa on hyvä ottaa huomioon:
Hoito
Hoidon tavoitteena on oireiden lievitys mutta myös yksilön turvallisuuden takaaminen ja mahdollisesti myös eri persoonien yhdistäminen yhdeksi toimivaksi persoonaksi. Tavoitteena on myös auttaa potilasta käsittelemään vaikeita muistojaan sekä auttaa kehittämään uusia toimivampia toimintamalleja selviytymiseen elämässä ja ihmissuhteissa. Paras hoitovaihtoehto riippuu paljolti yksilöstä ja hänen oireistaan, mutta yleisimmin hoidot koostuvat seuraavista traumaterapiaan yhdistetyistä osuuksista: psykoterapia, kognitiivinen terapia, lääkintä, perheterapia, ilmaisulliset terapiat ja, jos esteitä ei esiinny, myös kliininen hypnoosi tai EMDR.
Psykoterapeuttisissa hoidoissa hoidon painopiste oli aiemmin aina toisistaan eriytyneiden persoonallisuuden osien sulauttamisessa yhdeksi persoonaksi integraatioksi kutsutussa prosessissa. Koska suurin osa potilaista ei kuitenkaan tätä halua, osien keskinäisen yhteistyön kehittäminen ja yhteisen tietoisuuden lisääminen on myös toimiva ratkaisu. Suomessa tilan hoitoon suositellaan kolmivaiheista hoitomallia. Ensimmäisessä eli vakauttamisvaiheessa pyritään rakentamaan hoidolle luottamuspohja, vähentämään dissosiaatio- ja muiden oireiden häiritsevyyttä sekä vakauttamaan potilaan elämäntilanne. Jos potilaalla on useita psykiatrisia liitännäisongelmia tai riittämätön tukiverkko, hoidossa ei välttämättä edetä tätä vaihetta pidemmälle. Toisessa eli trauman käsittelyvaiheessa persoonallisuuden osia rohkaistaan tutustumaan toisiinsa sekä vähitellen jakamaan kantamiaan muistoja keskenään. Viimeisessä vaiheessa osien integraatiota, joka usein alkaa jo vaiheessa II, autetaan edelleen. Jotta tämä mahdollistuisi, potilaan on ymmärrettävä syvästi traumatapahtuman vaikutus elämälleen sekä opittava kypsempien, muuhun kuin dissosiaatioon perustuvien puolustusmekanismien käyttöä.
Mitä aikaisemmin oireisiin puututaan, sen parempi on toipumisennuste. Useimmiten potilaat ovat hoidolle vastaanottavaisia, mutta hoitojakso saattaa silti olla erittäin sekava ja uuvuttava. Joissakin tapauksissa jokin yksittäinen sivupersoona voi hankaloittaa hoitoa. Olennaista on hoitaa myös oheisoireilua, kuten masennusta ja jännittyneisyyttä. Toipumisennuste on hyvin yksilöllinen. Osa on aina ollut hyvin toimintakykyisiä, kun taas toiset tarvitsevat jatkuvasti raskaita tukitoimia päivittäiseen elämäänsä.
Dissosiatiivisen identiteettihäiriön diagnostiset kriteerit (DSM-5)
Huom. Lapsilla ei ole kyseessä kuviteltu leikkitoveri tai mielikuvitusleikki.
Diagnostisia manuaaleja, kuten DSM:ää ja ICD:tä ei ole tarkoitettu käytettäväksi psykiatristen häiriöiden ymmärtämiseen. Niiden tarkoitus on antaa vähimmäiskriteerit, joiden täyttyessä voidaan antaa häiriölle diagnoosi.
DSM-5 julkaistiin toukokuussa 2013. Siinä tärkeimmät päivityksen kriteereihin, jotka erottavat dissosiatiivisen identiteettihäiriö muista häiriöistä, on kahden tai useamman toisistaan selvästi erillisen ja itsenäisen dissosiatiivisen osan olemassaolo ja täydellisen amnesian esiintymisen näiden osien välillä. Siis pelkkä dissosiatiivinen amnesia tai psykologinen amnesia ei riitä diagnoosin tekemiseen.
Alkifron
Elämä
Alkifronin elämästä tai ajoituksesta ei ole minkäänlaista suoraa tietoa. Aiemmin tutkijat ovat ajoittaneet hänet ilman mitään erityistä syytä 400-luvulle eaa. Stephan Bergler puolestaan ajoitti hänet Lukianoksen ja Aristainetoksen väliseen aikaan eli noin vuosiin 170–350. Joskus taas on esitetty ajoituksia, joiden perusteella hän olisi elänyt jo ennen Lukianosta. Ainoa seikka, joka vaikuttaa antavan jonkinlaisen vihjeen hänen ajoituksestaan, on se, että Aristainetoksen kirjeiden joukossa on kaksi kirjettä Lukianoksen ja Alkifronin kirjeenvaihdosta. Näin Alkifron vaikuttaisi olleen Lukianoksen aikalainen.
Teokset
Alkifronilta on säilynyt noin 120 kuvitteellista kirjettä, jotka on jaettu kolmeen kirjaan. Kirjeiden tavoitteena on kuvata erilaisia ihmistyyppejä esittämällä heidät kuvaamassa omia ajatuksiaan ja mielipiteitään heille tutuista aiheista. Ihmistyyppeihin lukeutuu muun muassa kalastajia, maalaisia, parasiitteja ja hetairoita. Kaikki nämä ilmaisevat ajatuksiaan mitä eleganteimmalla kielellä, silloinkin kun ovat alaluokkaisia. Näin henkilöt nostetaan kielellisesti ylempään rekisteriin. Kirjeiden kieli on kaunista ja puhdasta attikalaista kreikkaa.
Kirjeiden näyttämönä toimii muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta Ateena tai sen lähiseutu. Aika, sikäli kun se on pääteltävissä, on hellenististä kautta Aleksanteri Suuren ajan jälkeen. Henkilötyypit perustuivat paljolti attikalaiseen uuteen komediaan. Samalla ne antavat hyvän kuvan aikansa ihmisten tavallisesta yksityiselämästä.
On sanottu, että Alkifron olisi jäljitellut Lukianosta; mutta lukuun ottamatta tyyliä ja joissakin tapauksissa aihetta, näiden kahden kirjailijan teoksissa ei ole kovin paljon yhtäläisyyttä, sillä he käsittelevät aiheitaan täysin erilaisessa hengessä. Yhtäläisyytenä on lähinnä se, että kummatkin saivat aineistonsa samoista lähteistä, ja kumpikin pyrki käyttämään täydellistä attikalaista kreikkaa. Berglerin mukaan Alkifronin voidaan nähdä olevan samassa suhteessa Menandrokseen kuin Lukianoksen Aristofaneehen.
Alkifronin kirjeiden ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Aldus Manutiuksen painama kokoelma kreikkalaisten epistolografien kirjoituksia (Venetsia, 1499). Tämä laitos käsitti kuitenkin vain kirjeet, jotka myöhemmissä laitoksissa muodostivat kaksi ensimmäistä kirjaa. Bergler lisäsi omaan laitokseensa (Leipzig, 1715) 72 kirjettä Wienin ja Vatikaanin käsikirjoituksista, ja ne muodostivat kolmannen kirjan; lisäksi laitos piti sisällään selityksiä ja latinankielisen käännöksen. J. A. Wagner (Leipzig, 1798, 2 osaa) lisäsi kaksi uutta kirjettä ja katkelmia viidestä muusta. Nämäkään eivät sisältäneet vielä kaikkia säilyneitä kirjeitä.
Folck’s Millin taistelu
Folck's Millin taistelu (tunnetaan myös nimellä Cumberlandin taistelu) oli 1. elokuuta 1864 Alleganyn piirikunnassa Marylandissa käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa olivat vastakkain Unionin prikaatikenraali Benjamin F. Kelly ja Konfederaation prikaatikenraali John McCausland. Taistelu päättyi ratkaisemattomana.
Tapahtumien kulku
John McCauslandin ja Bradley T. Johnsonin ratsuväkiprikaatit polttivat 30. heinäkuuta Chambersburgin kaupungin Pennsylvaniassa, minkä jälkeen joukot siirtyivät kohti Cumberlandia. Cumberlandissa heidän oli määrä häiritä Unionin rautatieliikennettä.
1. elokuuta Konfederaation ratsuväkijoukot saapuivat Cumberlandin lähellä sijaitsevaan Folck’s Milliin, jossa heitä odotti prikaatikenraali Kellyn järjestämä väijytys. Väijytystä seurasi useiden tuntien mittainen yhteenotto, joka päättyi lopulta Konfederaation joukkojen vetäytymiseen.
Miho Karasawa
Karasawa on tehnyt musiikkia useisiin anime-sarjoihin.
Ordre de la Santé publique
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Ordre de la Santé publique ("julkisen terveyden ritarikunta") oli ranskalainen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1938. Sitä myönnettiin tunnustuksena sellaisille henkilöille, jotka ovat ansioituneet julkisen terveydenhuollon kehittämisen tai lapsuuden suojelun saralla. Myös vähintään 10 vuoden ansiokas työura julkisen terveydenhuollon parissa voitiin katsoa perusteeksi ritariksi nimittämiseksi. Vuonna 1963 tehdyn lakimuutoksen mukaan ordre de la Santé publique lakkautettiin yhdessä muutaman muun ritarikunnan kanssa ja tilalle perustettiin ordre national du Mérite.
Kunnianosoitusta jaettiin kolmessa luokassa:
Suomalainen arkkiatri Arvo Ylppö, jolle myönnettiin korkein mahdollinen komenttajamerkki, on yksi kunniamerkin saajista.
Adan algoritmi: Kuinka lordi Byronin tytär Ada Lovelace käynnisti digiajan
Adan algoritmi: Kuinka lordi Byronin tytär Ada Lovelace käynnisti digiajan on James Essingerin kirjoittama teos lordi Byronin tyttärestä Ada Lovelacesta. Teoksen on 2016 suomentanut Tapani Kilpeläinen.
FS Caïman (1885)
Caïman oli Ranskan laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Terrible-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin joulukuussa 1878. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1885 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1888.
Palvelus
Alus romutettiin vuonna 1927.
Eugène Sue
thumb|250px|[[François-Gabriel Lépaulle, Eugène Suen muotokuva, 1837.]] Eugène Marie-Joseph Sue (1803 Pariisi, Ranska – 1857 Annecy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri.
Sue toimi sotilaslääkärinä useissa sodissa ennen kuin asettui 1829 Pariisiin, jossa hän ryhtyi maalaamaan ja kirjoittamaan. Poliittinen aktiivisuus vei hänet vallankaappauksen jälkeen 1851 maanpakoon.
Suen kirjallinen tuotanto painottuu usein följetongeina ilmestyneisiin viihteellisiin romaaneihin, jotka olivat omana aikanaan hyvin suosittuja. Alkuun hän kirjoitti merirosvoromaaneja, sitten historiallisia jännityskertomuksia. Sue aloitti Ranskassa lehdissä julkaistujen jatkoromaanien perinteen. Hänen tunnetuin teoksensa on Vaeltava juutalainen (Le Juif errant), jossa hän hyödyntää Ahasveruksen tarinaa. Teoksesta on tehty kolme suomennosta, ensimmäinen nimellä Kuljeksiva juutalainen. Kaksi muuta ovat lyhennelmiä.
Adelaide
Maantiede
Adelaide sijaitsee Mount Lofty Rangesin juurella, noin 15 kilometriä sisämaahan St. Vincentin lahden itärannikolta.
Ilmasto
Adelaidessa vallitsee välimerenilmasto, jossa suurin osa sateesta tulee talvikuukausina. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa vettä keskimäärin 80 mm.
Kesän korkein keskilämpötila on noin 29 °C, mutta lämpötila vaihtelee huomattavasti. Noin kolmena päivänä vuodessa lämpötila nousee yli 40 °C:n. Tammikuussa 2009 mitattiin kaupungin kaikkien aikojen korkein lämpötila 45,7 °C, ja kesäkuussa 1982 matalin lämpötila −0,4 °C. Talvella kesäkuusta elokuuhun korkein keskilämpötila on 15–16 °C ja matalin noin 8 °C.
Historia
Ennen eurooppalaisten kolonisaatiota Adelaidea ja Adelaiden tasankoa asutti kaurna-kansa. Uudisasukkaat kutsuivat heitä usein joko Cowandilla- tai Adelaide-heimoksi. Eurooppalaisten tulon jälkeen moni kaurna kuoli uusiin sairauksiin, ja toisaalta alkuperäisasukkaiden kulttuurin ja kielen tuho tapahtui pakkosiirtojen seurauksena. Viimeinen alkuperäinen kaurnan puhuja kuoli vuonna 1929.
Etelä-Australian siirtokunta perustettiin helmikuussa 1836. Adelaiden kaupunki puolestaan perustettiin vuoden viimeisenä päivänä, kun maanmittaaja William Light siirsi alkuperäisen siirtokunnan paikan St Vincentin lahden rannalta 12 kilometriä sisämaahan. Muista Australian varhaisista kaupungeista poiketen Adelaideen luotiin heti alusta lähtien asemakaava. Light sunnitteli ruutukaavan, jota ympäröi puistorengas. Hän sai inspiraationsa kreikkalaista ja roomalaisista kaupungeista sekä Yhdysvaltain Philadelphian ja Savannahin kaupungeista.
Adelaide kehittyi käytännössä omanlaisena kaupunkiosavaltiona, joka hallinnoi laajaa mutta hyvin harvaanasuttua sisämaata. Se oli käytännössä 1900-luvun puoliväliin saakka alueen ainoa taloudellinen ja teollinen keskus. Kaupungin talous myös on kukoistunut ja lamaantunut Etelä-Australian talouden mukana. Mid Northin 1860-luvun kuparilöydös toi kaupunkiin vaurautta, minkä ansiosta kaupunkiin perustettin yliopisto ja monia kulttuurilaitoksia. 1890- ja 1930-lukujen lamakausina puolestaan kolmannes kaupungin miehistä oli työttömänä.
Adelaidesta kasvoi 1900-luvulla merktittävä autoteollisuuskaupunki, kun esikaupunkialueen Elizabethiin perustettiin General Motorsin ja Chryslerin tehtaat. Kaupunki kasvoi kuitenkin hitaammin, kun itärannikon kaupungit. Brisbane ohittikin 1960-luvun alussa Adelaiden Australian kolmanneksi suurimpana kaupunkina. Adelaiden ydinkekskusta muuttui radikaalisti 1920-luvun jälkeen. Sen asukasluku oli korkeimmillaan vuonna 1920, mutta asukkaat alkoivat muuttaa esikaupunkialueille. Ydinkeskustaa on sittemmin uudistettu, ja sen asukasluku on lähtenyt 2000-luvulla kasvuun.
Väestö
Adelaidessa asui vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan 1 387 290 ihmistä. Etelä-Australian osvaltiossa asui saman tilaston mukaan 1 781 516, joten Adelaiden alueella eli 77,9 prosenttia koko osavaltion väestöstä.
Adelaiden väestöstä englantilaistaustaisia ilmoitti olevansa 36,8 prosenttia asukkaista. Australialaisia oli 30,2 prosenttia, skotteja 8,2 prosenttia ja irlantilaisia 7,6 prosenttia. Australian alkuperäisasukkaita Adelaidessa oli 23 761 eli 1,7 prosenttia väestöstä. Katolisia oli 16,6 prosenttia adelaidelaisista ja anglikaaneja 7,0 prosenttia. Uskonnottomiksi itsensä ilmoitti 44,6 prosenttia asukkaista. Englannin jälkeen puhutuimmat kielet olivat mandariinikiina (2,2 %), italia (1,6 %), vietnam (1,5 %) ja kreikka (1,5 %).
Heinolan maalaiskunta
Heinolan maalaiskunta (lyh. Heinolan mlk, ) oli Päijät-Hämeessä sijainnut Suomen kunta. Se liitettiin Heinolan kaupunkiin vuoden 1997 alussa. Ennen vuoden 1951 osakuntaliitosta Heinolan maalaiskunta oli reikäleipäkunta. Sittemmin kunta käsitti kaksi toisistaan erillistä aluetta, joiden välissä oli Heinolan kaupunki. Entisellä maalaiskunnan alueella sijaitsee muun muassa kouluja, muutama kauppa, huoltoasema, runsaasti muita palveluja ja eri alojen yrityksiä. 1970- ja 1980-lukujen vaihteeseen asti maalaiskunnan hallinto sijaitsi Heinolan kaupungissa, kunnes kunnan omalle alueelle Heinolan kirkonkylään valmistui 1980-luvun alussa uusi kunnanvirasto.
Heinolan maalaiskunnan asukasluku juuri ennen kuntaliitosta oli noin 6000 henkeä.
Vierumäen Teollisuus Oy (nykyään Versowood Group Oy) oli pitkään Heinolan maalaiskunnan suurin työllistäjä ja teollisuusneuvos Eino Kolli kunnan paras veronmaksaja.
Kunnan vaakunassa on tyyliteltynä Tuusjärven kylästä Viikinäisistä vuonna 1934 löydetty reenjalas, joka on tiettävästi maailman vanhin reenjalas yli 9 000 vuoden takaa. Jalas on näytteillä Kansallismuseossa Helsingissä.
Matti Ranin
Matti Helge Ranin oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa. Hänelle myönnettiin ansioistaan teatteri­neuvoksen arvo­nimi vuonna 2001.
Varhainen elämä
Matti Raninin vanhemmat Helge Ranin ja Saara Ranin (o.s. Muinonen) olivat molemmat näyttelijöitä.
Ranin asui lapsuutensa ensin Tampereella ja vuodesta 1934 alkaen Porissa, jossa hänen isänsä Helge Ranin oli teatterin­johtajana ja äitinsä näyttelijänä. Vuonna 1940 perhe muutti Kotkaan, jossa Raninin vanhemmat johtivat sinne perustettua maakunta­teatteria. He asuivat tukku­kaupan­talossa Kotkan­saaressa. Kotkassa asuessaan Ranin lauloi Kotkan lyseon poika­kuorossa. Toisen maailmansodan aikana Ranin toimi sotilas­lähettinä 13-vuotiaana, ja Kotkassa hän liittyi myöhemmin kavereidensa kanssa sotilas­poika­järjestöön, joka hoiti ilma­puolustukseen kuuluvaa valvontaa Kotkan edustalla olevalla Pirköyrin saarella. Vuoden 1944 keväällä Ranin kutsuttiin viimeisten joukossa armeijaan.
Ura
Hän toimi näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa 1948–1975 sekä johtajana Intimiteatterissa 1975–1987 ja sen seuraajassa Teatteri Pienessä Suomessa 1987–1988. Lisäksi Matti Ranin ja hänen vaimonsa Irja pyörittivät vuosina 1961–1988 Kasper­teatteria, lapsille suunnattua nukke­teatteria, joka esiintyi sekä television lasten­ohjelmissa että yleisön edessä. Teatterissa Matti Ranin esiintyi Kasper-nuken kanssa, joka sai ideansa saksalaisesta Kasperl-nukke­teatterista. Radiossa Raninin ääntä on kuultu esimerkiksi kuunnelmassa Jouluilta Impivaarassa.
Ensimmäisen elo­kuva­roolinsa Matti Ranin teki 1946, ja kaikkiaan niitä kertyi yli kolme­kymmentä – tosin Ranin näyttäytyi jo alle yksi­vuotiaana elo­kuvassa Ei auta itku markkinoilla (1927). Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat vänrikki Kariluoto Edvin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955), kirkkoherra Salpa­kari Laineen elokuvissa Täällä Pohjan­tähden alla (1968) ja Akseli ja Elina (1970), sekä Virta Matti Kassilan neljässä Komisario Palmu -elokuvassa (1960–1969). Television puolella Ranin esiintyi viime vuosi­kymmeninä Elina Halttusen kirjoittamissa televisio­sarjoissa Blondi tuli taloon (1994–1995), Ihmeidentekijät (1996–1998) ja Parhaat vuodet sekä sarjoissa Kotikatu (2004–2009) ja Taivaan tulet (2011).
Matti Raninia voidaan pitää suomalaisen jälki­äänityksen uran­uurtajana, sillä hän teki jälki­äänityksiä vuodesta 1967 lähtien. Hän oli mukana äänenä kymmenissä lasten­elo­kuvissa, ja hänen työtään olivat monet Disney-elo­kuvien suomen­kieliset ääni­nauhat. Hän on ohjannut muun muassa Lumikki ja seitsemän kääpiötä -elokuvan vuonna 1982 valmistuneen toisen suomen­kielisen version sekä vuonna 1990 Pieni meren­neito -elokuvan ensimmäisen suomenkielisen jälki­äänityksen.
Dana Powell
Dana Powell (s. 1974 Springfield, Missouri, Yhdysvallat) yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Pam Tuckerin, Camin siskon, roolista komediasarjassa Moderni perhe.
Yksityiselämä
Powell on naimisissa Dan Tiptonin kanssa, joka työskenteli Modern Familyn tuotantovalvojana. Heillä on yksi poika.
Abayudayat
Abayudayat tai vain bayudayat ovat juutalaisuutta harjoittava uskonnollinen ryhmä Ugandassa. Yhteisön jäseniä oli vuonna 2015 noin 1 000 ja heitä asuu etenkin Ugandan Mbalen alueen kylissä. Yhteisön perusti Samei Kulungulu 1900-luvun alussa ja sen jäsenet kääntyivät juutalaisuuteen kristinuskosta.
Historia
thumb|vasen|Yhteisön [[synagoga.]] Abayudayat ovat pääsääntöisesti lähtöisin ganda-heimosta. Juutalaisen ryhmän muodosti gandojen parissa poliitikkona ja soturina tunnetuksi tullut Samei Kulungulu. Samei Kulungulu oli alun perin kääntynyt prostestanttiseen kristinuskoon. Hän palveli brittien alaisuudessa alistaen johtamiensa sotilaiden kanssa muslimien tuolloin hallitseman Bukendin ja Busogan alueet siirtomaavaltaan. Hänestä tehtiin edelleen alueiden brittihallinnon alainen päällikkö, mutta myöhemmin hän ajautui välirikkoon brittien kanssa ja siirtyi Gangamaan. Gangamassa Kulungulu alkoi lukea Raamatun Vanhaa testamenttia ja omaksui seuraajineen paikallisen maki-sektin kristinuskon. Suurin piirtein vuoden 1919 paikkeilla hän päätyi harjoittamaan juutalaisuutta. Kulungulun mukana juutalaisuuteen kääntyivät hänen seuraajansa. Seuraajineen hän rakennutti pienen temppelin ja Kulungulun kuollessa vuonna 1928 abayudaya-yhteisö käsitti noin 2 000 henkilöä.
Abayudayat noudattivat alun perin uskonnollisia tapoja, joita voidaan kuvailla sekoitukseksi kristittyjä ja juutalaisia tapoja. He pitivät sapattia, eviätkä he syöneet porsaanlihaa. Kuitenkin uudet yhteisön jäsenet kastettiin ja Jeesus oli uskonnollinen merkkihenkilö, joskaan ei kristinuskon tapaan Jumalan poika. Kulungulu oli eläessään kirjoittanyt 90-sivuisen teoksen Ebigambo Ebivaa Mukitabo Ekitukuvu, jossa hän luetteli luomansa uskonnollisen yhteisön sääntöjä. Vuonna 1925 eräs briteille työskennellyt juutalainen kertoi yhteisölle, että kaste ei ollut juutalaisuudessa tarpeellista. Sen sijaan hänen ohjeidensa perusteella omaksuttiin ympärileikkaus ja eläinten košer-teurastus. Jotkut yhteisön jäsenet oppivat myös heprealaisen kirjaimiston.
Kulungulun kuoleman jälkeen yhteisö jakautui esimerkiksi johtajuutta ja teologiaa koskeneiden kiistojen takia. Osa yhteisöstä kääntyi takaisin kristinuskoon. Vuonna 1965 yhteisöllä oli vielä noin 300 jäsentä. Tyypillinen piirre oli, että juutalaisten miesten puutteen takia naiset avioituivat yhteisön ulkopuolelle. 1970-luvulla yhteisö joutui myös Ugandan diktaattori Idi Aminin hallinnon vainon kohteeksi. Sittemmin yhteisö on pyrkinyt eheytymään luomalla yhteyksiä juutalaisiin Ugandan ulkopuolella. He rakennuttivat uuden synagogan, jolle saatiin toorakääröjä Yhdysvalloista. 2000-luvun alusta lähtien monet ovat alkaneet harjoittamaan ortodoksijuutalaisuutta. Yhteisö on jälleen sittemmin kasvanut ja vuonna 2015 se käsitti noin 1 000 jäsentä.
Aristainetos
Aristainetos (, ; 500-luku?) oli antiikin kreikkalainen tai varhaisbysanttilainen epistolografi eli kirjemuotoisten teosten kirjoittaja.
Elämä
Aristainetoksen elämästä ei tiedetä myöhäisantiikin tai keskiajan lähteistä mitään. Epäselvää on sekin, onko nimi kirjailijan oikea nimi; nimi esiintyy hänen kirjeidensä ensimmäisen kirjeen lähettäjänä, mutta tämä ei välttämättä ole kirjailijan oma nimi. Joskus on ehdotettu, että Aristainetos olisi sama henkilö kuin Aristainetos Nikaialainen, jolle eräät Libanioksen kirjeet on osoitettu, ja joka kuoli maanjäristyksessä Nikomedeiassa vuonna 358. Tämän osoittaa kuitenkin vääräksi se, että eräässä hänen kirjeessään mainitaan tunnettu pantomiimikko Karamallos. Hänet mainitsee myös 400-luvulla elänyt Sidonius Apollinaris, joka kuoli vuonna 484.
Nykyisin Aristainetos ajoitetaan noin vuoteen 520. Tämä perustuu siihen, että eräässä kirjeessä on nähty viittaus myöhemmin keisariksi nousseen Justinianuksen ja Theodoran avioliittoon.
Teokset
Aristainetoksen nimiin on laitettu Rakkauskirjeet, kaksi kirjaa käsittänyt kokoelma lyhyitä toisiinsa liittymättömiä rakkauskertomuksia. Niiden sisältö on kuitenkin lähes kokonaan peräisin Platonilta, Lukianokselta, Filostratokselta ja Plutarkhokselta. Aristainetoksen ansiota on korkeintaan niiden kokoaminen yhteen.
Rakkauskirjeiden ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Johannes Sambucuksen painama (Antwerpen, 1566).
Scream 3
Scream 3 on Wes Cravenin ohjaama slasher-kauhuelokuva vuodelta 2000. Se on jatkoa edeltäjilleen Screamille ja Scream 2:lle. Pääosaa esittää Neve Campbell. Elokuvasarja sai neljännen jatko-osan Scream 4 15. huhtikuuta 2011. Suomessa elokuvan ikäraja on K-15.
Tarina
Cotton Weary ja tämän tyttöystävä tapetaan. Sidney Prescott on muuttanut maalle piiloon. Tekeillä on Stab 3 -elokuva, joka jatkaa aiempien elokuvien tarinaa. Murhaaja tappaa elokuvan näyttelijöitä käsikirjoituksen mukaisessa järjestyksessä. Dwight ”Dewey” Riley ja Gale Weathers avustavat virkavaltaa murhien selvittämisessä. Murhaaja saa selville Sidney Prescottin numeron ja soittaa tälle, jolloin Prescott tulee esiin piilostaan selvittämään, kuka on murhaaja.
Raemäen seisake
Raemäen seisake on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Kiipunmäki-nimisen kohouman päällä lähellä Raemäen tilaa, suunnilleen Jokioisten ja Minkiön asemien välisen noin kuuden kilometrin mittaisen rataosuuden puolivälissä. Se sijaitsee ratakilometrillä 11,7 Kiipunmäentien ja Klemeläntien tasoylikäytävien välissä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Koeliikenteen aikana vuosina 1972–1973 Raemäessä pysähdyttiin kahvitauolle; junan mukana oli toisena jarruvaununa toimivaan tavaravaunuun sisustettu kahvinmyyntipiste.
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 25. kesäkuuta 1978.
Raemäen asemarakennuksena on pieni puhelinvartiotupa, jonka edustalla on lyhyt puurakenteinen henkilölaituri. Liikennepaikka miehitetään vain tarvittaessa peräkkäin kulkevien junien vuoksi. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Nykymuotonsa liikennepaikka sai vuonna 1988, kun JR4 -veturi palasi kolme vuotta kestäneestä täyskorjauksestaan Kuopiosta ja sen kotiinpaluun kunniaksi ajettiin normaalien henkilöjunien lisäksi myös JR4 -vetoinen tavarajunapari. Turvallisuuden vuoksi Raemäkeen perustettiin junanlähetyspaikka, joka valvoi että kaksijunaliikenne sujui moitteetta: tavarajuna odotti paikalla, kunnes Jokioinen ilmoitti henkilöjunan olevan valmiina lähtöraiteella, sivuraiteen olevan vapaa tavarajunalle ja tulovaihteen olevan käännetty sille valmiiksi.
30 (Adelen albumi)
30 on englantilaislaulaja Adelen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin Columbia Recordsin kautta 19. marraskuuta 2021. Adele tiedotti uuden albumin julkaisusta lokakuussa. Hänen edellinen albuminsa 25 julkaistiin marraskuussa 2015.
Raemäen seisake
Sittemmin miehitystä on käytetty mm. Evakkojuna-tapahtuman yhteydessä, kun henkilöjunassa käytettiin kaksinvetoa. Koska Jänhijoen sillalle ei painorajoituksen vuoksi saa ajaa kuin yhden veturin kerrallaan, etummainen veturi ajoi Minkiön ja Raemäen välisellä rataosuudella erillään muusta junasta.
30 (Adelen albumi)
Albumin ensimmäinen single, ”Easy on Me”, julkaistiin 15. lokakuuta 2021. Kappale nousi singlelistan ensimmäiselle sijalle yli kymmenessä maassa ja se rikkoi ennätyksiä sekä Spotifyssa että Amazon Musicissa. Albumin toinen single, ”Oh My God”, julkaistiin 29. marraskuuta 2021.
Albumi käsittelee Adelen avioeroa, äitiyttä ja kuuluisuutta. Adelen mukaan 30 ei ole kuitenkaan eroalbumi, vaan sen kautta hän haluaa kertoa pojalleen, miksi päätyi hajottamaan tämän elämän tullakseen itse onnelliseksi.
Santeri Haarala (jääkiekkoilija)
Santeri Haarala (s. 11. helmikuuta 2000 Mustasaari) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Britannian EIHL-liigan Manchester Stormissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Haarala osaa pelata myös keskellä.
Seuraura
Haarala aloitti jääkiekon nelivuotiaana Vaasan Sportissa. Hän oli kaudella 2016–2017 tehoilla 18+24=42 seuran B-nuorten paras paras pistemies ja Haarala jakoi Sportin sisäisen maalipörssin voiton Tuomas Välirinteen kanssa. Kaudella 2017–2018 hän toimi joukkueen varakapteenina. Haarala oli Sportin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 17+17=34.
Kaudella 2018–2019 Haarala debytoi Sportin SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 20. joulukuuta 2018 Mikkelin Jukureita vastaan. Haaralalle avautui paikka Sportin kokoonpanosta, kun Aleksi Ainali ja Toni Kallela olivat sivussa. Hänet merkittiin joukkueen kakkossentteriksi laidoilleen Brody Sutter ja Joel Kiviranta. Haarala sai ottelussa jääaikaa 14.17 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Roope Talajan tekemään 3–3-tasoitusmaaliin ajassa 59.46, kun Sport haki tasoitusta ilman maalivahtia. Haarala sai myös yhden kahden minuutin jäähyn korkeasta mailasta. Pete Suonpää valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Haarala pelasi SM-liigassa kauden aikana 11 runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan vielä Sportin A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä Haarala oli tehoilla 28+34=62. Häntä tehokkaampi A-nuorten SM-liigan alku- ja runkosarjan pistepörsseissä oli vain Jukureiden Heikki Huttunen. Haarala voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia. Hänet palkittiin sarjan parhaana hyökkääjänä Saku Koivu -palkinnolla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2019 Haarala teki Sportin kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Alkukaudella 2019–2020 hän kärsi loukkaantumisista ja Haarala pelasi vain yhden ottelun SM-liigassa, kunnes lokakuun lopulla Sport lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Haarala pelasi siellä 13 runkosarjaottelua, mutta hän nousi kauden mittaan takaisin Sportiin, jossa Haarala pelasi 24 runkosarjaottelua tehopistein 6+1=7. Hän teki liigauransa avausmaalin 18. joulukuuta 2019 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Juha Kokko valitsi Haaralan ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Maaliskuussa 2020 hän teki Sportin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Alkukaudella 2020–2021 Haarala pelasi Sportissa seitsemän SM-liigaottelua, kunnes marraskuussa 2020 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella yhteistyöseuraansa, Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin, jossa Haarala pelasi kauden loppuun saaden tililleen 13 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5. Alkukauden 2021–2022 hän pelasi kokonaan yli-ikäisenä Sportin U20-joukkueessa, kunnes marraskuussa 2021 seura lainasi Haaralan loppuvuoden kattavalla sopimuksella Hokkiin. Tammikuussa 2022 hänen lainasopimustaan jatkettiin kauden loppuun.
Kaudeksi 2022–2023 Haarala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue Unterland Cavaliersiin. Joukkuetta valmensi suomalainen Olli Hällfors. Hän sijoittui tehoilla 21+34=55 koko liigan pistepörssissä toiseksi edellään vain WSV Sterzing/Vipiteno Broncosin Remy Giftopoulos. Haarala voitti myös Unterlandin sisäisen tehotilaston lukemalla +17. Pudotuspeleissä hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton maanmiehensä Miro Markkulan kanssa tehoilla 3+3=6.
Haarala siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Britannian EIHL-liigan Manchester Stormiin.
Maajoukkueura
Haarala on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Muuta
Haaralan pikkuveli Viljami pelaa hyökkääjänä Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Hän on pelannut aiemmin myös yhdeksän ottelua Sportin SM-liigajoukkueessa.
Hippokrateen vala
Hippokrateen vala tai vain Vala on antiikin Kreikasta periytyvä vala, joka on tarkoitettu lääkärin ammattiin ryhtyville henkilöille. Vala liitetään ”lääketieteen isänä” tunnetun Hippokrateen nimeen, ja on osa tämän nimiin laitettujen teosten kokoelmaa Corpus Hippocraticum.
Historia
Hippokrateen vala on ollut tunnetuin Hippokrateen nimeen yhdistetty kirjoitus. Se on perinteisesti ajoitettu noin vuoteen 400 eaa. Sen kirjoittajaa ei kuitenkaan tunneta, ja joidenkin näkemysten mukaan se olisi vasta hellenistiseltä kaudelta ja peräisin muista yhteyksistä. Valaan ei viitata muissa hippokraattisen korpuksen teksteissä, ja monet siinä esitetyistä periaatteista ovat suoraan ristiriidassa korpuksen muiden teosten esittämien periaatteiden kanssa. Vala esimerkiksi kieltää lääkäriä tekemästä leikkauksia, jotka muutoin kuuluivat hippokraattiseen lääketieteeseen. Lisäksi on huomautettu, ettei vala edes välttämättä kuvaa antiikin lääketieteen yleisiä näkemyksiä. Nykyisin katsotaan usein, että teksti olisi peräisin pythagoralaisista piireistä. Sen kirjoittajat ovat ehkä halunneet uudistaa lääketieteen etiikkaa, ja sen sisältö on liitetty koulukunnan esoteerisiin eettisiin näkemyksiin.
pienoiskuva|vasen|pysty|Hippokrateen valan [[Bysantin valtakunta|bysanttilainen käsikirjoitus 1100-luvulta. Käsikirjoituksessa vala on kirjoitettu ristin muotoon, näin yhdistäen sen kristilliseen ajatusmaailmaan.]] Vala ei välttämättä ollut antiikin aikana pitkään aikaan kovin yleisessä käytössä, vaan sitä käyttivät ehkä jonkun tietyn koulukunnan tai ammattikillan lääkärit. Ajan kuluessa se tuli laajempaan käyttöön. Varhaisin viittaus valan sisältöön on keisari Claudiuksen henkilääkärinä toimineella Scribonius Larguksella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Varhaisin tunnettu kokonainen versio valan tekstistä ajoittuu noin vuoteen 300 jaa.
Myöhemmin valaa on käytetty laajalti lääkärien ammattieettisenä ohjenuorana. 1700-luvulta lähtien sitä on käytetty paljon lääketieteen opiskelijoiden valmistujaisissa sekä Euroopassa että Yhdysvalloissa. Tätä varten siitä on tehty useita erilaisia nykyaikaan sovitettuja versioita. Niiden lisäksi sen perilliseksi voidaan nähdä myös vuonna 1948 laadittu Geneven julistus. Suomessa Hippokrateen valaa ei enää nykyisin vannota, mutta sen sijaan vuonna 1997 on otettu vapaaehtoisena käyttöön lääkärinvala, jonka valmistuvat lääkärit voivat vannoa. Se perustuu Hippokrateen valaan ja Geneven julistukseen.
Sisältö
Vala kuuluu seuraavasti: pienoiskuva|pysty|Hippokrateen vala muinaiskreikaksi ja latinaksi. Apud Andreae Wecheli heredes, 1595.
Valan nykyaikaistetuissa versioissa on yleensä poistettu varsinkin alun viittaukset kreikkalaisiin jumaliin. Lisäksi tekstiä on sovitettu nykyaikaiseen lääketieteeseen, muun muassa poistamalla kielto tehdä leikkauksia.
Arrius Antoninus
Arrius Antoninus (ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Antoninus Piuksen äidin puoleinen isoisä.
Antoninuksen vaimo oli eräs Boionia Procilla, jonka kanssa hän sai tyttären, Arria Fadillan, joka meni naimisiin Titus Aurelius Fulvuksen kanssa. Pari sai yhden pojan, Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninuksen eli tulevan keisarin Antoninus Piuksen. Hänen isänsä kuitenkin kuoli pojan ollessa nuori, joten hänestä huolehtivat Arrius Antoninus, kuolleen Aurelius Fulvuksen isä Titus Aurelius Fulvus vanhempi ja Arria Fadilla.
Hannu Mäkelä (rumpali)
Hannu Mäkelä (s. 6. syyskuuta) on Fröbelin Palikat -yhtyeen rumpali. Hän on ollut mukana yhtyeessä alusta asti. Vuonna 1981 Mäkelä aloitti opiskelunsa Helsingin lastentarhanopettajaopistossa, ja kuusi vuotta myöhemmin hän lähti mukaan Fröbelin Palikoihin. Opistosta hän valmistui Fröbelin Palikoiden jäsenten Mats Lillrankin ja Ari Bergströmin kanssa vuonna 1983. Timo Nuutinen tuli hänelle tutuksi vasta myöhemmin, vähän ennen kuin yhtye aloitti toimintansa vuonna 1987. Aikaisemmin Mäkelä oli mukana Time -yhtyeessä.
Nykyään Mäkelä käyttää yhtyeen konserteissa normaalin rumpusetin sijasta sähkörumpuja, koska niiden äänitasoa on helpompi säätää lasten korville sopivaksi.
Marie-Josephine Gaudette
Marie-Josephine Clarice Gaudette (25. maaliskuuta 1902 – 13. heinäkuuta 2017) oli kolmen kuukauden ajan Italian vanhin elävä ihminen 15. huhtikuuta 2017 kuolleen Emma Moranon jälkeen, joka oli kuollessaan maailman vanhin elävä ihminen ja vanhimmaksi koskaan elänyt italialainen. Gaudette syntyi Manchesterissa New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa ja oli vanhin Yhdysvalloissa syntynyt henkilö Susannah Mushatt Jonesin kuoltua 12. toukokuuta 2016 ja oli vanhimmaksi koskaan elänyt yhdysvaltalainen maastamuuttaja.
Hän asui italialaisessa luostarissa vuodesta 1958 kuolemaansa saakka ja tunnettiin nimellä Äiti Cecilia ja häntä pidettiin "maailman vanhimpana nunnana". Hän asui Kanadassa ja Ranskassa ennen asettumistaan Italiaan. Gaudette kuoli 13. heinäkuuta 2017 115 vuoden ja 110 päivän ikäisenä ja oli kuollessaan maailman viidenneksi vanhin elävä ihminen.
Auran historia
Auran kunta on muodostettu kahdesta eri alueesta: Asemanseutu (aik. Pöytyän alapitäjä) kuului aiemmin Pöytyään, Prunkkalan kuuluessa Lietoon.
Auran esihistoria ja varhaiset maininnat
Auran alueelta on löydetty muutamia kivikautisia esineitä, kuten talttoja ja vasarakirveitä, mutta muita merkkejä vanhasta asutuksesta ei ole säilynyt. Kaikki nykyisen Auran kylät esiintyivät jo vuoden 1540 maakirjassa, mutta ne olivat muiden varsinaissuomalaisten kylien tavoin pieniä.
Prunkkalan kappeliseurakunta
pienoiskuva|Kartta Auran ja Liedon aluemuutoksista. Auran kunta muodostettiin Prunkkalan kappeliseurakunnan ja Auran asemanseudun alueista vuonna 1917. Prunkkala perustettiin Liedon kappeliseurakunnaksi vuonna 1636. Kappeliseurakuntaan kuuluivat Aurajokivarrella sijainneet Järvenojan, Järykselän, Karviasten, Käetyn, Laukkaniityn, Leikolan, Leppäkosken, Pitkäniityn, Prunkkalan, Seppälän, Simolan ja Kinnarlan kylät. Lisäksi kappelin yhteydessä olivat alkujaan myös Lommolan, Leinakkalan, Tursaan, Kankareen, Punitun, Kukkarkosken, Kaurinkosken, Sikilän ja Parikkalan kylät, jotka kuitenkin liitettiin takaisin Liedon emäseurakuntaan vuonna 1693. Kappeliseurakunta sai perustamisensa yhteydessä oman kappalaisensa, jonka virkataloksi tuli Pietari Brahen vuonna 1639 lahjoittama Niemen autiotalo Järvenojan kylästä. Prunkkalan kylässä sijaitsi todennäköisesti jo 1500-luvulla rakennettu kirkko, joka kuitenkin korvattiin vuonna 1691 valmistuneella hirsisellä pitkäkirkolla. Nykyinen, vuonna 1804 valmistunut kirkko on rakennettu Mikael Piimäsen johdolla ja Tukholman intendenttikonttorin piirustusten mukaan. Kellotapuli on vuodelta 1774.
Prunkkalan kappeliseurakunnan koko kasvoi vuonna 1643, kun Savijokivarren Hungerlan, Jauholan, Mellilän ja Satopään kylät Liedosta, sekä Liedonperän kylä Marttilasta liitettiin Prunkkalan yhteyteen Turun piispa Rothoviuksen määräyksellä. Mellilä ja Liedonperä palautettiin myöhemmin takaisin entisiin seurakuntiinsa, muiden Savijokivarren kylien tullessa osaksi Marttilasta erotetun Tarvasjoen seurakuntaa vuonna 1912. Kappeliseurakunnan ja Liedon emäseurakunnan kylien raja Aurajoen itäpuolella oli pitkään epätarkka, sillä Lietoon kuuluneen Rähälän jakokunnan alue ulottui jokivartta pitkin aina Pöytyän Kuuskoskelle saakka. Joen länsipuolisilla kappeliseurakunnan kylillä oli kuitenkin oikeus käyttää harvaanasutun metsäalueen varoja, jonka takia nykyinen vanhoja kylärajoja seuraava kuntaraja sisältää Liedon puolelle ulottuvia Auran eksklaaveja ja "kiiloja". Pienemmät eksklaavit liitettiin Aurasta Lietoon vuonna 2004 voimaan tulleen kuntajakolain nojalla.