cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Formation of Damnation
The Formation of Damnation on thrash metal -yhtye Testamentin 29. huhtikuuta 2008 ilmestynyt albumi.
Ilmestyessään albumi ylsi Yhdysvaltain Billboard-albumilistalla 59. sijalle ja Suomen listalla 12. sijalle.
Valto Vaalikivi
Valto Vaalikivi (s. 1941 Turku) on uusikaupunkilainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Vaalikivi oli myös kuvataideopettaja eläkkeelle lähtöönsä saakka. thumb|Laivaston muistoristi, 1996, Naantali. Vaalikivi opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1960–1962, Taideteollisessa oppilaitoksessa 1970 ja Taideteollisessa korkeakoulussa 1998–2000.
Vaalikivi valittiin Naantalissa Unikeoksi vuonna 1971.
Millennialismi
Millennialismi eli kiliasmi on kristillinen millenarianismin muoto, uskoa siihen, että Jeesus palaa aikojen lopulla fyysisesti perustamaan tuhatvuotisen rauhan valtakunnan maan päälle.
Useimmat oikeaoppiset (ei-gnostilaiset) kristityt olivat kiliasteja 100-luvulla; ainoastaan aleksandrialaiset kirkkoisät vastustivat sitä. Millennialismi perustui apokalyptiseen kirjallisuuteen, varsinkin Johanneksen ilmestyksen 20. lukuun (vrt. apokalyptiikka). Juutalaiskristityt kannattivat kiliasmia vielä 300-luvullakin, samoin 1400-luvun taboriitit.
Luterilaiset Tunnustuskirjat tuomitsevat millennialismin harhaoppina.
Luis Abinader
Luis Abinader (s. 12. heinäkuuta 1967) on dominikaanilainen liikemies ja poliitikko, joka toimii Dominikaanisen tasavallan presidenttinä vuodesta 2020. Hän edustaa Modernia vallankumouspuoluetta (PRM).
Abinader on opiskellut kotimaansa lisäksi Yhdysvalloissa. Hänellä on asema perheensä yritysryppään johdossa. Yritykset rakentavat ja hallinnoivat useita matkailukohteita.
Iulia Cibișescu-Duran
Iulia Cibișescu-Duran (s. 2. toukokuuta 1966 Deva) on romanialainen säveltäjä.
Cibișescu-Duran opiskeli pianonsoittoa Cluj-Napocan Liceul de Muzică Sigismund Toduțăssa vuosina 1972–1984 ja sai opinnoistaan diplomin. Sitten hän opiskeli sävellystä Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa samassa kaupungissa opettajanaan Cornel Țăranu (1985–90). Orkesterinjohtoa hänelle opettivat Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa Petre Sbârcea ja Emil Simon vuosina 1991–96. Hän sai sieltä lisäksi musiikin tohtorin arvon musiikintutkimuksessa vuonna 2001. Cibișescu-Duran osallistui mestarikursseille Ranskassa ja Saksassa (1995–97).
Cibișescu-Duran on saanut lukuisia palkintoja, muun muassa Romanian säveltäjä- ja musikologiliiton palkinnon ensimmäisestä jousikvartetostaan vuonna 1991. Hänen sävellyksiään on esitetty Romaniassa ja Saksassa. Hän on lisäksi työskennellyt eri orkesterien ja oman Art Contrast -kokoonpanonsa kapellimestarina sekä kriitikkona lehdissä. Hän on julkaissut kirjoja, joihin lukeutuu runoteoksia ja musiikkikirja Structuri polimorfe în postmodernismul muzical românesc (2002). Cibișescu-Duran on toiminut opetustehtävissä entisissä opinahjoissaan Cluj-Napocassa ja pitänyt lisäksi konferensseja Saksassa, Moldovassa ja Romaniassa.
Eerik Harju
Eerik Harju (s. 16. lokakuuta 1998) on suomalainen koripalloilija. Takamiehenä pelaava Harju on Tampereen Pyrinnön kasvatti ja pelaa seuran reservi- ja edustusjoukkueissa.
Pelaajaura
Tampereen Pyrinnön kasvatti Harju edusti seuran nuorisojoukkueita: kaudella 2013–2014, jolloin Pyrintö saavutti ikäluokan SM-hopeaa, hän pelasi B-nuorten SM-sarjassa ja kausilla 2015–2016 ja 2016–2017 A-nuorten SM-sarjassa. Kaudella 2016–2017 Harju siirtyi pelaamaan myös miesten valtakunnallisiin sarjoihin pelaten Pyrinnön reservijoukkueessa miesten I-divisioona A:ta. Hän jatkoi Pyrintö II:ssa myös seuraavalla kaudella nostaen peliaikaansa ja kohennellen tilastolukemiaan. Harju nousi myös ajoittain Pyrinnön edustusjoukkueeseen jossa teki Korisliiga-debyyttinsä 21. lokakuuta 2017 Salon Vilpasta vastaan ja ensimmäisen pääsarjapisteensä vapaaheitosta Korihaita vastaan 15. marraskuuta.
Gunnar Idenstam
Gunnar Idenstam (s. 1961) on ruotsalainen urkuri.
Jouko Pölönen
Jouko Markku Kalevi Pölönen (s. 1. helmikuuta 1970 Tohmajärvi) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Ilmarisen toimitusjohtajana vuodesta 2018. Aiemmin hän toimi OP Ryhmän pankkitoiminnan liiketoimintajohtajana (2014–2018), OP Yrityspankin toimitusjohtajana (2013–2018) ja Helsingin Seudun Osuuspankin toimitusjohtajana (2014–2018). Vuosina 2011–2014 hän oli Pohjola Vakuutus Oy:n toimitusjohtaja.
Gunnar Idenstam
Vuonna 2012 Idenstam sai Vuoden esiintyjän tunnustuksen Ruotsin kuninkaalliselta musiikkiakatemialta. Hänestä tuli vuonna 2013 akatemian jäsen, ja samana vuonna hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali.
Arttu
Arttu on suomalainen miehen etunimi. Nimi on lyhentymä kelttiläisen karhua (artos) merkitsevän nimen Arthur suomalaistuneesta muodosta Artturi.
Artun nimipäivä on 31. lokakuuta, jolloin on myös Arton ja Artturin nimipäivä. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan syntynyt vuoden 2019 loppuun mennessä 11 311 Arttua.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 2002 (kreikkalais-roomalainen paini)
Vuoden 2002 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 20. syyskuuta–22. syyskuuta 2002 Moskovassa, Venäjällä. Kisoissa painittiin seitsemässä painoluokassa.
Aimo Paavola
Aimo Onni Ensio Paavola (30. lokakuuta 1928 Jyväskylä – 30. marraskuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen pesäpalloilija.
"Ami" Paavola edusti urallaan Jyväskylän Veikkoja, Jyväskylän Lohea ja Jyväskylän Kiriä. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1951, 1953 ja 1960. SM-sarjassa hän ylsi Veikkojen joukkueessa parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1952 ja 1956. Hän oli TUL:n joukkueen lukkari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa ja edusti TUL:ää liitto-ottelussa myös vuosina 1953 ja 1954. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi vuosina 1956 ja 1957.
Aimo Paavolan pikkuveli Pentti "Penna" Paavola oli pesäpallon moninkertainen Suomen mestari.
Hattulan vaakuna
thumb|150px|Hattulan vaakuna Hattulan kunnanvaakunan aiheina ovat keskiajalla rakennettu Hattulan Pyhän Ristin kirkko sekä runsaan puolentoista kilometrin päässä kirkosta sijaitseva 1919 rakennettu Mierolan silta. Vaakunan on suunnitellut Erkki Karttunen, ja se vahvistettiin käyttöön 12. maaliskuuta 1957.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä reunoihin ulottuva yksikaarinen silta, jonka yläpuolella kreikkalainen risti; molemmat kultaa”.
Pekka Sylvander
Pekka Einari Sylvander (s. 10. tammikuuta 1943 Salo) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Sylvander edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Tokiossa 1964 hän karsiutui perämiehellisen nelosen keräilyerissä ja Méxicossa 1968 perämiehettömän kaksikon keräilyerissä. Vuoden 1962 MM-kilpailuissa hän sijoittui nelosessa yhdeksänneksi kuten myös vuoden 1964 EM-kilpailuissa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia vuosina 1965 ja 1967.
Nesteen Soutajia edustanut Sylvander voitti eri luokissa 16 Suomen mestaruutta vuosina 1962–1972. Hänen vaimonsa Eija Sylvander (o.s. Aava) voitti soudussa kahdeksan Suomen mestaruutta.
Alahärmä
Vuoden 2008 lopussa Alahärmän asukasluku oli 0 ja pinta-ala 0 neliökilometriä. Alahärmän naapurikunnat olivat Kauhava, Kortesjärvi, Oravainen, Uusikaarlepyy, Vöyri-Maksamaa ja Ylihärmä. Vuoteen 1975 saakka naapurikuntia olivat myös Uuteenkaarlepyyhyn liitetyt Jepua ja Munsala.
Nimen synty
Ylihärmän ja Alahärmän seutu on tunnettu Vuohiluomana, Naarasluomana ja myöhemmin Härmänä. Pitäjänjaon yhteydessä otettiin käyttöön nimet Ylihärmä ja Alahärmä.
Historia
thumb|right|Alahärmän keskustaa. Alahärmän esihistorialliset löydöt ovat peräisin kivikauden lopulta. Tunnetuin löydöistä on Heikkilän kylästä löytynyt eläimenpääase. Alueelta on löytynyt lukuisia hiidenkiukaita. Härmän varhaisin asukas oli Heikki Maunonpoika Härmä, joka rakensi seudun ensimmäisen talon vuonna 1537. Maskusta lähteneen Härmän asuinpaikkaa vasten rakentui myöhemmin Alahärmän kirkko.
ANT1
ANT1 (myös Antenna) on kreikkalainen kaupallinen televisiokanava.
Alahärmä
Historia
Vuonna 1582 Härmään muutti nuijamiesten johtajiin kuulunut Pentti Piri, joka myöhemmin vangittiin ja mestattiin. Asukkaita muutti myös Satakunnasta, Hämeestä, Savosta ja ruotsinkieliseltä rannikolta. 1600-luvulla Alahärmästä tuli yksi alueen suurimmista karjakylistä. Asutuksen vakiintumista edisti tervatalous.
ANT1
Kanavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2021, mikä tekee siitä maan kolmanneksi katsotuimman televisiokanavan.
Alahärmä
Historia
Härmän alue tunnettiin alkujaan Vuohiluoman ja Naarasluoman alueena, joka kuului Lapuan emäpitäjään. Alueen 19 taloa perustivat oman kirkon vuonna 1675 ja ensimmäinen pappi saatiin kolme vuotta myöhemmin. Vuonna 1683 Härmä sai kappelin oikeudet Heikki Maunonpoika Vakkurin ansiosta. Kappelin itsenäistyminen johti vakaviin kiistoihin erityisesti pitäjän jakoa vastustaneen Lapuan kirkkoherran kanssa. 1600-luvun ajan alueen väkiluku pysyi alle 200:n. Kun Ylihärmän saarnahuonekunta perustettiin vuonna 1786, pitäjän vanhempi osa sai nimen Alahärmä. vasen|pienoiskuva|228x228px|Kartta nykyisen Kauhavan alueen kuntaliitoksista. Alahärmään liitettiin alueita mm. Vöyristä, Oravaisista, Munsalasta ja Uudestakaarlepyystä. Alahärmän väkiluku alkoi nousta 1700-luvun jälkipuoliskolla, niin että vuonna 1805 pitäjässä asui yli 2400 asukasta. Alahärmän seurakunta perustettiin vuonna 1859 ja kunta vuonna 1867. Metsien vähennyttyä tervataloudesta luovuttiin 1700-luvun lopulla ja seudun pääelinkeinoksi nousi suoviljely. 1800-luvun kydönpoltto loi alahärmäläiselle kulttuurimaisemalle tyypillisen avaran peltolakeuden.
ANT1
Kanavan lyhenteeseen sisältyy sanaleikki: ANT1 eli ANT éna, ”ANT yksi”, lausutaan kuin kreikan sana anténna, ”antenni”. Kyproksella toimii sisarkanava ANT1 Cyprus.
Saamelaiset jumalat
Saamelaiset jumalat ovat saamelaiskansojen luonnonjumalia. Saamelaiset pitivät jumalinaan luonnonvoimia ja muita henkiolentoja, jotka hallitsivat tiettyä elementtiä, kuten vettä tai metsää. Ainoa selvä jumala oli ylijumala Tiermes, jonka avulla palvottiin auringon, tuulen ja vedenjumalia.
Alahärmä
Historia
1800-luvun vaihteessa Alahärmä oli keskeinen pitäjä puukkojunkkarikulttuurissa. Härmän häjyt, eli alahärmäläinen Antti Isotalo yhdessä Antti Rannanjärven kanssa, loivat seudulle väkivallan, pelon ja piittaamattomuuden ilmapiirin, joka ilmeni usein tappoina. Häjyjen vallan taitekohta oli 1860-luvulla, jolloin Adolf Hägglund saattoi puukkojunkkarien johtomiehet vastuuseen teoistaan. Väkivallanteot saavuttivat huippunsa kuitenkin vasta 1880-luvulla.
Saamelaiset jumalat
Jako
Saamelaisten esikristilliset jumalat voidaan segmenttijakoisten rumpujen vertikaalisen maailmankuvamallin mukaan jaotella taivaanylisiin, taivaallisiin, maanpäällisin ja maanalisiin. Tiedot saamelaisten vanhoista jumalista ovat epävarmoja, tulkinnanvaraisia ja suhteellisen myöhäisiä. Ne on kerätty vasta Lapin intensiivisimmän lähetysrynnäkön aikana 1600-1700 -luvuilla ja enimmäkseen Skandinavian puolella. Tässä vaiheessa vanhat saamelaiset jumalakäsitykset olivat jo hämärtyneet. Toisaalta skandinaaviset ja myös kristilliset vaikutteet olivat ehtineet suodattua jo varsinkin läntisten saamelaisten esikristilliseen maailmankuvaan. Toisaalta taas enimmäkseen vieraiden kielten (ei-saamen) avulla kerätyssä aineistossa on virhelähteensä. Tulkki tai saamelainen tiedonantaja itse saattoivat soveltaa saamelaisjumalien nimiä muinaisskandinaavisen mytologian mukaan tehdäkseen omat käsityksensä ymmärrettäviksi ulkopuolisille. Klassisten lähteitten laatijat, yleensä lähetyssaarnaajat, ovat jo vahvasti tulkinneet sitä mitä heille on kerrottu ja mitä heille on haluttu kertoa. Vanhimmat, elävän saamelaisen muinaisuskon aikaiset lähteet on yleensä muodostettu juuri lähetyssaarnaajien keräämän ja tulkitseman länsisaamelaisen materiaalin perusteella. On epäselvää, missä määrin olemassaolevat tiedot edustavat saamelaisten uskonnollisten spesialistien, noitien, tietoutta ja missä koko kansan käsityksiä, kollektiivitraditiota.
Alahärmä
Historia
Puukkojunkkariutta hillitsi voimakkaasti herännäisyys, jonka ensimmäinen huomattava edustaja Alahärmässä oli Jaakko Wallenberg. Wallenberg perusti 1700-luvun lopulla böhmeläisen uskonsuunnan. Laajamittaisen herätystyön aloitti kuitenkin vasta Niilo Kustaa Malmberg ja hänen työtään jatkoi A. W. Ingman, jota voidaan pitää Alahärmän varsinaisena herättäjänä. Syyskuussa 1895 evankeliset papit ja maallikot kokoontuivat Alahärmään käsittelemään opillisia erimielisyyksiä.
Saamelaiset jumalat
Jako
Taivaanyliseksi jumalaksi voidaan laskea taivaanjumala ja maailmanjärjestyksen ylläpitäjä, josta on tietoa läntisiltä saamelaisalueilta. Tästä on etelä- ja uumajansaamelaisalueilla käytetty (nimet ovat tässä vanhoissa lähteissä tavattavien muotojen mukaisesti) nimitystä Radien (myös Mailmen Radien, Maailman Radien) ja hieman pohjoisempana ja idempänä, nimittäin piitimen-, luulajan- ja Tornion alueen pohjoissaamessa, Veralden Olmai, Maailman mies (ruots. värld 'maailma') tai Veralden-Radien, Maailman Radien, Raedie. Jo nimet osoittavat vahvaa skandinaavista vaikutusta. Kristillisten lainojen osuus tulee esiin siinä, että noitarummuilla Raedie kuvataan kolminaisuutena.
Alahärmä
Historia
Alahärmästä oli kotoisin myös tunnettu Hakolan kirkonrakentajasuku, jonka merkittävin edustaja oli Antti Hakola. Hakola rakensi yhdessä veljensä Matin kanssa Alahärmän vuonna 1752 valmistuneen ja tulipalossa vuonna 1898 tuhoutuneen Alahärmän vanhan kirkon. Nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1903 ja sen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck. Kivestä ja tiilestä rakennetussa kirkossa on piirteitä sekä 1800-luvun lopun uusgotiikasta että 1900-luvun alun kansallisromantiikasta.
Saamelaiset jumalat
Jako
Raediella oli liuta osin kristillisen kolminaisuusopin mallin mukaan muodostuneita sivupersoonia. Kildininsaamelaisessa perinteessä tiedetään Jimmel-aaja (jimmel 'jumala', aaja 'äijä'), joka osallistui alkuajan eläinmaailman ominaisuuksien luomiseen. Jimmel-jumalalla ei perinteen mukaan kuitenkaan ole osuutta eläinten varsinaiseen syntyperään. Jumala ei määrää, vaan toteuttaa eläinten toiveita. Toteuttamisen mahdollisuuksien kannalta jimmel on aktiivinen luoja, luovien voimien keskittymä. Toiveiden toteuttaminen perustuu eläinmaailman omaan tietoisuuteen, joka on luonnon sisäistä, ei sen ulkopuolelta säädettyä tietoa. Myös pohjois- ja eteläsaamelaisilla on samaan aihepiiriin liittyviä kertomuksia. Käsitykset tästä jumalasta ja sen paikasta saamelaisessa mytologiassa olivat varsin hämäriä luultavasti jo ennen kristinuskon tuloa, ja ilmeisesti ne tulivat vielä monimutkaisemmiksi saamelaisten tutustuttua ortodoksiseen uskontoon. Kristilliset ja esikristilliset piirteet lienevät sulautuneet yhteen ja luoneet jumala-äijän synkretistisen hahmon.
Alahärmä
Historia
Alahärmässä, Lapuanjoen varressa, sijaitsi 1970-luvulle asti J. V. Snellmanin nuoruudenkoti joka tunnettiin Oiva Palon talona. Talo tuhoutui tulipalossa 1970-luvun lopulla.
Saamelaiset jumalat
Taivaalliset jumalat
Taivaallisiin jumaliin on tapana laskea ainakin Beaivi (Aurinko), Mánnu (Kuu), ukkosen- ja tuulenjumalat sekä Madder-Attje. Useimpien jumaluuksien palvonta oli sukupuolisidonnaista. Ainoastaan taivaanjumala Raedienin ja Auringon palvonta oli yhteistä kummallekin sukupuolelle. Tiedot naisten kultillisesta toiminnasta ovat varsin puutteellisia, koska lähteitten kokoajat eivät siitä ole yleensä olleet kiinnostuneita. Aurinko liitetään saamelaisessa perinteessä kautta Saamenmaan hedelmällisyyteen sekä saamelaisten ja porojen alkuperään. Kuu esiintyy saamelaismytologiassa joillain perinnealueilla porojen vasomisen suojelijana. Saamelaiset ovat liittäneet siihen myös tuhoavia, vaarallisia myyttihahmoja, kuten Áhčešeatne (Áhčešeátne - Njávešeátne) tai hänen poikansa Askovis. Itäisemmillä saamelaisilla taivaanjumala näyttää sulautuneen ukkosen jumalaan. On ehdotettu, että itäsaamelaisten tuntema ukkosenjumala Tiermes, jota vastaa pohjoissaamen Dierpmis ja joka lienee suomalais-ugrilaista perua, olisi alkuperäinen saamelainen taivaanjumala. Näin Raedie olisi skandinaavisista ja saamelaiseen kulttuurin jo ennen kristinuskon varsinaista tuloa tihkuneista kristillisistä aineksista muotoutunut myöhempi tulokas. Tuulimies, Bieggagállis tai Bieggaolmmái tunnetaan kautta Saamenmaan; sillä oli vaikutusta saamelaisten pääelinkeinoihin, pyyntiin ja myöhemmin poronhoitoon.
Alahärmä
Maantiede
Alahärmän entinen kunta sijaitsee Lapuanjoen keskijuoksulla, ja maisemallisesti se kuuluu Etelä-Pohjanmaan tasankoalueeseen. Korkeimmat maastonkohdat ulottuvat hieman yli 60 metrin ja matalimmat noin 30 metrin korkeudelle merenpinnasta. Kallioperä, joka on enimmäkseen graniittia, on suurimmaksi osaksi irtainten maalajien – moreenin, hiekan, hiesun ja saven – peitossa. Kalliopaljastumia on eniten kaakossa, josta alkavat Kauhavan ja Kortesjärven alueilla esiintyvät kallioiset seudut. Noin 40 prosenttia Alahärmän pinta-alasta on soita, ja niistä pääosa on tyypiltään rämeitä. Lapuanjoen laakso on kapeimmillaan Alahärmän kirkonkylän ja Voltin kohdalla, mutta laajenee niiden pohjois- ja eteläpuolella useiden kilometrien peltolakeudeksi. Hyvin tasaisessa maastossa Lapuanjoki virtaa hitaasti. Kesäisin joki on vähävetinen, mutta keväisin ja usein syksyisinkin se tulvii yli äyräidensä.
Saamelaiset jumalat
Taivaalliset jumalat
Maanpäällisistä jumalista tiedetään metsästyksen jumala Leaibeolmmái, leppämies, kasvillisuuden jumalatar Rananeid, ihmisten kantaisä Madder-Attje Máttaráhkká-vaimoineen ja tämän tyttärineen.
Alahärmä
Kylät ja kulmakunnat
Alahärmässä oli neljä henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967) :
Saamelaiset jumalat
Jumalattaret
Rananeid eli Ruonaneid (ruoná 'vihreä'; nieida 'neito') on eräitten norjalaisten lähteitten tuntema feminiininen jumaluus, joka Leemin mukaan laskettiin lähimmäksi taivaanylistä jumalaa. Rananeidin sanottiin asuvan korkeimmalla tähtitaivaalla vain vähän alempana kuin Raedienin. Rananeid oli niiden tunturien jumaluus, jotka ensinnä viheriöivät keväisin, ja hän antoi uuden ruohon kasvaa porojen ravinnoksi. Hänelle saamelaisten tiedetään uhranneen, jotta porot tulisivat ajoissa ruoholaitumelle. Tätä jumaluutta vastaa turjan- ja kildininsaamelaisessa perinteessä tunnettu kasvillisuuden haltijatar Raa z-ajk (raa ss 'ruoho, kasvillisuus', ajk 'emo').
Alahärmä
Kylät ja kulmakunnat
Alahärmän kulmakuntia olivat lisäksi Ekola, Hanhila, Hanhimäki, Hilli, Huhtamäki, Kirkonkylä, Kivihuhta, Katajamäki, Kojola, Kuoppala, Köykkäri, Lahdenkylä, Lehtimäki, Markkula, Mylläri, Ojala, Poromaa, Pelkkala, Perkiömäki, Pesola, Sorvisto, Vakkuri, Voltti ja Yliviitala.
Saamelaiset jumalat
Jumalattaret
Madder-Attje, tai eteläsaamessa Maadteraajja, ihmisten kantaisä (maadter ~ esi-, kanta-), on luultavasti vain suppealla eteläsaamelaisalueella tunnettu jumaluus, jolla oli selvä yhteys saamelaiseen noitaan. Eräiden 1700-luvun lähteiden mukaan ainoastaan mahtavimmat noidat saattoivat piirtää Maadteraajjan kuvion omille rummuilleen, ja vain heillä oli mahdollisuus ottaa yhteys kantaisään. Toiseksi ainoastaan mahtavilla noidilla oli tieto siitä, kuinka ihmissuku sai alkunsa. Enemmän tietoja on Maadteraajjan vaimosta ja hänen tyttäristään, jotka tunnetaan etelä- ja pohjoissaamelaisalueella. Näillä feminiineillä jumaluuksilla on yhteys elämän alkuun ja loppuun ja erityisesti naisiin ja naisten toimintaan.
Alahärmä
Kristinusko
Alahärmän alueella toimii evankelisluterilainen Kauhavan seurakuntaan kuuluva Alahärmän kirkkopiiri, joka oli ennen kuntaliitosta itsenäinen Alahärmän seurakunta. Voltin rukoushuone on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen ylläpitämä. Härmän Helluntaiseurakunnalla on keskustassa oma rukoushuone.
Liikenne
Alahärmän kirkonkylä sijaitsee noin 25 kilometrin päässä Kauhavan keskustasta.
Alahärmän kautta kulkevat Jalasjärven ja Uudenkaarlepyyn välinen valtatie 19 (aiemmin kantatie 67) sekä Seinäjoki–Oulu-rata.
Saamelaiset jumalat
Jumalattaret
Maanalisiin jumaluuksiin voidaan lukea Jábmiidáhkká, vainajalan hallitsija ja Ruto, kulkutautien jumaluus ja ehkä yleisemminkin maailman pimeän puolen hallitsija. Jábmiidáhkká on keskeinen naispuolinen maanalinen jumaluus, joka toisaalta salli vainajasielujen aiheuttaa eläville vakavia sairauksia, toisaalta taas oli maanpäällistä muistuttavan ja sikäli kutakuinkin onnellisen olotilan valtiatar. Ruto oli mahtava vastustaja ihmisille, jopa noidille ja myös jumalille. Ruton symboliksi tulkitaan noitarummuilla saamelaiskulttuureille vieras hevonen, joita saamelaisten tiedetään uhranneen Rutolle. Hevosuhrin ja -symboliikan perusteella Rutoa on pidetty lainattuna elementtinä saamelaisessa maailmankuvassa. Vanhempi kirjallisuus yhdistää Ruton skandinaavien Odiniin. Rutolle voidaan kuitenkin löytää suoranaisia vastineita Siperian suomensukuisten kansojen joukosta.
Aukusti Uotila
Henkilöhistoria
Uotilan vanhemmat olivat maanviljelijä, valtiopäivämies Antti Uotila ja Ulrika Maria Laatu. Uotilan veljenpoikia olivat taidemaalari Antti Favén sekä kansatieteilijä ja sotilas Pertti Uotila. Uotila opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1873–1876 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1876–1877 Hjalmar Munsterhjelmin oppilaana. Ylioppilaaksi hän valmistui 1876. Uotila ryhtyi opiskelemaan lääkäriksi, mutta hän keskeytti opintonsa ja lähti Pariisiin ja maalasi siellä 1877–1879 École des Beaux-Arts -akatemiassa K. Lehmannin johdolla.
Saamelaiset jumalat
Jaottelun rajaaminen
Rajan vetäminen jumalien ja muiden tuonpuoleisten olentojen välille on vaikeaa ja osin mielivaltaista, vain muodostuneeseen käytäntöön pohjaavaa. Tämän- ja tuonpuoleisuus ylipäätään muodosti saamelaisille pikemminkin jatkumon kuin länsimaistyyppisen arkisen ja pyhän dikotomian. Lähelle jatkumon toista, tämänpuoleisen, päätä sijoittuivat monenlaiset näkyvät ja näkymättömät kanssaeläjät (haltijat, maahiset), joiden huomioonottaminen usein vaati vain arkista kohteliaisuutta. Jatkumon keskivaiheille sijoittuivat seitakivet mahtavine, mutta osin vielä inhimillisiä piirteitä omanneine henkineen. Jumaliksi on tässä yhteydessä luettu jatkumon toiseen päähän sijoittuneet näkymättömät mahdit, joiden puoleen voitiin kääntyä vain rukouksin ja uhrein.
Alahärmä
Ruoka
Alahärmän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla perunaviipaleita, sianlihaa ja suolasilakkaa sisältävä perunaloora, eräänlainen silakkalaatikko.
Aukusti Uotila
Henkilöhistoria
Hänen elämäänsä varjostivat köyhyys ja huono terveys. Uotila kuoli Korsikalla vain 27-vuotiaana keuhkotautiin, joka oli puhjennut vuonna 1881 hänen saatuaan vuotta aiemmin pahan kurkkutaudin. Hänet on haudattu Ajaccioon; hautajaisissa oli läsnä vain hänen italialaisen vuokraemäntänsä perhe.
Realismin edustaja
Taiteilijana Uotila edusti realistista tyylisuuntaa. Uotilan parhaina töinä pidetään hänen Pariisin-ajan tuotantoaan. Hänen teoksiaan on Ateneumissa, muun muassa Syysmaisema kuutamossa (1883) ja Nizzan vihannestori (1885). Suomen Taideyhdistys järjesti Uotilalle ja Johannes Takaselle yhteisen muistonäyttelyn syksyllä 1886.
Édouard Bourdet
Édouard Bourdet (1887 Saint-Germain-en-Laye, Ranska – 17. tammikuuta 1945 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän käsitteli näytelmissään aikansa yhteiskunnallisia ongelmia satiirin ja psykologisen analyysin keinoin. Ensimmäiset näytelmät Le Rubicon (1910) ja L’Homme enchaîné (1923) jäivät vähälle menestykselle. Hänen maineensa vakiinnutti La Prisonnière (1926). Näytelmä Vient de paraître (1928) on kirjallisen maailman satiiri, jolla hän aloitti maailmansotien välisenä aikana kirjoittamiensa satiiristen komedioiden sarjan, johon kuuluvat lisäksi esimerkiksi Le Sexe faible (1931) ja Les Temps difficiles (1934). Myöhempiä näytelmiä ovat Hyménée (1941) ja Père (1943). Bourdet oli Comédie-Françaisen johtaja 1936–1940.
CFM International LEAP
CFM International LEAP (Leading Edge Aviation Propulsion) on CFM Internationalin valmistama ohivirtaussuihkumoottori. Se on CFM56 -moottorin seuraaja, ja kilpailee Pratt & Whitney PW1000G -moottorin kanssa kapearunkokoneiden voimanlähteissä.
Käyttö lentokoneissa
CFM LEAP -moottoria versioineen käytetään seuraavissa lentokoneperheissä:
Crispin Freeman
Crispin McDougal Freeman (s. 9. helmikuuta 1972 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen ADR-palkittu ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten dubbausroolistaan Alucardina animesarjassa Hellsing. Hän oli myös Teräsmiehen äänenä videopelissä Justice League Heroes vuonna 2006.
Elämäkerta
Freeman syntyi Chicagossa, jossa hän myös kävi latinalaista koulua aina high schooliin asti valmistuen vuonna 1990. Collegea Freeman kävi Williamstownissa, Massachusettsissa, jossa hänen pääaineinaan olivat teatteri ja tietokonetiede. Valmistuttuaan vuonna 1994 Freeman siirtyi opiskelemaan vielä Columbian yliopistoon New Yorkiin näyttelemistä. Valmistuessaan vuonna 1997 hän esiintyi muun muassa Broadwaylla, Cambridgessa ja Los Angelesissa eri teattereissa.
Freeman meni naimisiin 11. elokuuta 2007 Izobel Carolin kanssa.
Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijäksi Freeman päätyi, kun hänen kaverinsa sai ääniroolin animesarjasta Peacock King. Kyseinen kaveri tiesi Freemanin olleen suuri animefani ja kehotti häntä soittamaan Central Park Medialle päästäkseen dubbaajaksi. Aluksi Freeman ei innostunut ajatuksesta sillä hän itse katsoi animea mieluummin tekstityksillä, kuin dubattuna. Sittemmin hän muisteli kuinka itse oli lapsena katsonut useita piirrettyjä ja tajusi, että useat ihmiset tutustuivat animeen englanniksi dubattujen versioiden kautta. Tämän myötä Freeman on tehnyt urallaan useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Digimon, Hellsing, Naruto, Rave Master, Slayers, Zatch Bell ja Blood +. Samalla hän kiinnostui yhä enemmän ääninäyttelemisestä, sillä animaatio tarjoaa monipuolisempia rooleja, jotka eivät rajoitu ulkonäköön vaan kykyyn. Erityisen kiinnostunut Freeman on animen dubbaamisesta sen myyttisen tarinoiden vuoksi, joita hänen mukaansa ei ole Hollywoodissa tehdyissä näytelmäelokuvissa. Ainoastaan Matrix-elokuvat ovat onnistuneet tarinan kerronnassa. Freeman palkittiin kuudesti ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä animen dubbauksista.
Dubbauksien lisäksi hän tehnyt useita äänirooleja videopeleihin, sekä alkuperäisiä äänirooleja Ice Age 2:een ja Hämmästyttävään Hämähäkkimieheen. Yksi hänen mieleenpainuvimmista äänirooleista on Tsume animesarjassa Wolf's Rain, joka oli hyvä tarinaltaan ja tuotantoryhmältään. Samainen ryhmä oli aikaisemmin työskennellyt Cowboy Bebopin englanninkielen dubbaamisessa, jossa Freeman oli hetkellisesti mukana tehtyään sarjaan muutaman sivuroolin. Freeman on Hämmästyttävän Hämähäkkimiehen ja Wolverine and the X-Menin ohella ääninäyttelyt vihollisten lisäksi myös supersankareita. Hän oli Teräsmiehen äänenä videopelissä Justice League Heroes vuonna 2006 ja kolme vuotta myöhemmin Rautamiehen äänenä Marvel: Ultimate Alliance 2:ssa.
Eveliina Kurki
Eveliina Kurki on suomalainen viihdeartisti ja laulaja. Hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen MTV3:n järjestämän Kiitorata-ohjelman finaalissa vuonna 1995. Eräitä hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat '"Kesäkissa" ja "Sä osaat sillälailla peppua vemputtaa".
Zora
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu alle 25 Zora-nimistä naista.
Terveyskioski
Terveyskioski on ihmisten päivittäiseen ympäristöön sijoitettu hoitajavetoinen, matalan kynnyksen terveydenhuollon palvelupiste. Terveyskioskeista saa apua perusterveydenhoidon tarpeisiin sekä ennalta ehkäisevää opastusta ja neuvontaa. Kaikille avoimiin hoitajatasoisiin palveluihin pääsee ilman ajanvarausta, ja ne ovat maksuttomia. Terveyskioskit sijaitsevat tyypillisesti kauppa- ja ostoskeskuksissa. Terveyskioski toimii terveyskeskuksen alaisena yksikkönä osana kunnan perusterveydenhuollon palvelukokonaisuutta.
Suomen ensimmäinen terveyskioski avattiin kesäkuussa 2009 Ylöjärven kauppakeskus Eloon ja toinen maaliskuussa 2010 Lahden kauppakeskus Trioon. Toiminnan kaksivuotisia kokeilu- ja tutkimushankkeita on arvioinut Tampereen yliopisto. Suomen kolmas terveyskioski avattiin 1. syyskuuta 2011 Kotkan kauppakeskus Pasaatiin ja neljäs 29. syyskuuta 2011 Lahteen Launeen Prismaan.
Terveyskioski-toiminnan alullepanijana ja konseptin levittäjänä toimi Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitran Kuntaohjelma. Nimenkäyttöoikeus perustuu Sitran ja Terveyskioski-toiminimen omistavan Luontaistuote Oulun Natural Oy:n kanssa tehtyyn sopimukseen. Sitran 2009-2012 toteutetun kuntaohjelman tavoitteena oli edistää kuntien palvelutuotantoa, jotta se vastaisi entistä paremmin kansalaisten hyvinvointipalveluiden kysyntää ja turvaisi osaltaan julkisen talouden kestävyyttä.
Terveyskioski-toimintamalli
Terveyskioski-toimintamalli pohjautuu Yhdysvalloissa kehitettyyn Retail Clinic -palvelumalliin, jossa terveydenhoitopalveluita tarjotaan suurten asiakasvirtojen läheisyydessä ostoskeskuksissa tai kauppaketjujen yhteydessä.
Palvelut
Terveyskioskin toiminnan painopiste voi suuntautua kunnan tarpeen mukaan ennalta ehkäisevään palveluun tai hoitotoimenpiteisiin. Terveyskioskin palveluvalikoimaan kuuluvat tyypillisesti muun muassa terveysneuvonta, pienimuotoinen vastaanottotoiminta (esimerkiksi verenpaine-, verensokeri- ja lihasvoimamittaukset), rokotukset, ompeleiden poistot, palvelunohjaus ja erilaiset teemapäivät (liikunta, hammashuolto, diabetes jne.).
Tunnustuksia
Terveyskioski-konsepti sai Retail Awards Vuoden komeetta -palkinnon 2010. Palkinnon perusteluissa terveyskioskia pidettiin yhteiskunnallisesti merkittävänä palvelukonseptina, joka tavoittaa laajasti erilaiset kuluttajaryhmät aina vauvasta vaariin. Terveyskioskin nähtiin luovan kauppakeskuksiin uutta palvelutarjontaa. Perusteluissa painotettiin myös terveyskioski-konseptin ajatusta viedä palvelut sinne, missä ihmiset ovat. Ylöjärven terveyskioski voitti Pirkanmaan-Satakunnan alueen yhteiskuntasarjan Nuorkauppakamarin Tuottava Idea -kilpailussa. Tuottava Idea -kilpailun tavoitteena on edistää innovointia sekä nostaa esiin uusia liikeideoita ja korostaa niiden merkitystä yhteiskunnallisen kehityksen avaintekijöinä.
Tutkimukset terveyskioskitoiminnasta
Tampereen yliopisto on arvioinut ja tutkinut puolueettomasti terveyskioskitoiminnan vaikutukset Ylöjärven ja Lahden kaupungin terveyspalveluihin. Saatuja tuloksia on verrattu mm. nykyisiin terveydenhuollon palveluihin ja toimintaan sekä asiakkaiden ja henkilöstön tyytyväisyyteen.
Suutarinlohi
Suutarinlohi on nimestään huolimatta silakoista tehty kylmä kalaruoka. Siinä suolatut silakkafileet on pyöritetty rulliksi ja säilötty sipuli- ja porkkanapalojen kanssa marinointiliemeen, joka on kiehautettu etikasta, sokerista ja vedestä. Muina mausteina liemessä käytetään maustepippuria sekä esimerkiksi laakerinlehtiä ja sinapinsiemeniä.
Tiiviiseen lasipurkkiin säilöttyä suutarinlohta nautitaan keitettyjen perunoiden tai ruisleivän kanssa. Perinteinen lisuke on myös vihreä salaatti ja sen kanssa kermaviilikastike, joka on maustettu kananmunalla, tillillä, sinapilla ja etikalla. Parhaimmillaan suutarinlohi on parin kolmen viikon kylmäsäilytyksen jälkeen.
Suutarinlohi on Suomessa perinteinen ruokalaji rannikkoseuduilla. Se on yksi Uudenmaan kymmenestä maakuntaruoasta. 1980-luvun pitäjäruokaprojektissa se nimettiin Helsingin, Kempeleen, Kiukaisten, Naantalin, Tenholan ja Valkeakosken nimikkoruoaksi.
Aino Aalto
Aino Maria Marsio-Aalto (o.s. Marsio, vuoteen 1906 Mandelin; 25. tammikuuta 1894 Helsinki – 13. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotoilija sekä Artekin toimitusjohtaja.
Varhaiset vuodet, opinnot ja työuran alku
Aino Mandelinin isä Juho Mandelin oli rautatieläinen, joka yleni urallaan jarrumiehestä ylikonduktööriksi ja äiti oli Johanna o.s. Näsman. Mandelineille syntyi 13 lasta, joista kahdeksan oli tyttöjä ja viisi poikia. Pojista kolme kuoli alle yksivuotiaana. Vanhemmat turvasivat perheelleen pysyvän asunnon ja menivät mukaan Työväen Osakeyhtiö Alkuun, joka oli Helsingin ensimmäinen työväestön perustama ja itselleen rakennuttama asunto-osakeyhtiö. Mandelinien koti valmistui vuonna 1888. Juho ja Johanna Mandelin huolehtivat lastensa hyvästä kasvatuksesta ja kaikkien lasten koulutuksesta. Perheen sukunimi muutettiin Marsioksi 12. toukokuuta 1906, joka oli J. V. Snellmanin syntymän 100-vuotisjuhlapäivä.
Aino Marsio valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Tyttökoulusta 1913 ja aloitti arkkitehtiopinnot Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa syyskuussa 1913. Hänen diplomitutkintonsa I osa hyväksyttiin syyskuussa 1915 ja arkkitehtitutkinto tammikuussa 1920. Aino Marsio tutustui Alvar Aaltoon opiskeluaikanaan ja oppi myös tuntemaan hänet. Aalto aloitti opintonsa syksyllä 1916, diplomitutkinnon ensimmäinen osa hyväksyttiin joulukuussa 1918 ja arkkitehdin tutkinto valmistui toukokuussa 1921.
Aino Marsio osallistui naisarkkitehtien vuonna 1919 perustaman Tuumastukki-kerhon toimintaan; kerhosta tuli myöhemmin Suomen Naisarkkitehtien yhdistys Architecta. Vuonna 1920 hänestä tuli Suomalaisten Teknikkojen Seuran historian ensimmäinen naisjäsen. Hän teki vuonna 1921 kahden samaan aikaan opiskelleen naisarkkitehdin, Aili-Salli Ahteen ja mahdollisesti Alli Ruuthin, kanssa opintomatkan Eurooppaan. Matkan pääkohde oli Italia, jonne edettiin Saksan ja Itävallan kautta. Italiassa käytiin muun muassa Venetsiassa, Firenzessä, Roomassa ja Napolissa.
Corneliu Dan Georgescu
Corneliu Dan Georgescu (s. 1. tammikuuta 1938 Craiova) on romanialainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Hän opiskeli Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa vuosina 1956–1961 ja osallistui myöhemmin Darmstadtin kursseille (1970, 1974). Georgescu sai kuusi palkintoa Romanian säveltäjä- ja musikologiliitolta (1969–85). Lisäksi hänelle myönnettiin George Enescu -palkinto ja Radio Românian palkinto (molemmat 1974).
Aino Aalto
Varhaiset vuodet, opinnot ja työuran alku
Marsio aloitti jo opintojensa loppuvaiheessa vuonna 1919 työskentelyn maisema-arkkitehti Bengt Schalinin toimistossa ja siirtyi valmistumisensa jälkeen arkkitehti Oiva Kallion toimistoon. Vuonna 1923 hän meni piirtäjäksi arkkitehti Gunnar Wahlroosin omaan toimistoon Jyväskylään. Vuoden 1924 alkupuolella hän meni töihin Alvar Aallon toimistoon, joka oli silloin nimeltään Arkkitehtuuri- ja monumentaalitaiteen toimisto Alvar Aalto.
Corneliu Dan Georgescu
Georgescu on kirjoittanut useita etnomusikologisia teoksia ja artikkeleita moniin julkaisuihin. Hän työskenteli tutkijana Bukarestin Etnografian ja folkloristiikan Constantin Brăiloiu -instituutissa (1962–1983) ja johti sen musiikin laitosta (1976–1980). Hän on myös toiminut taidehistorioitsijana. Sittemmin hän asettui Saksaan, jossa hän työskenteli Kansainvälisessä perinnemusiikki-instituutissa (1989–1991) ja Freie Universität Berlinissä (1991–1994).
Aino Aalto
Varhaiset vuodet, opinnot ja työuran alku
Aino Marsio ja Alvar Aalto vihittiin 6. lokakuuta 1924. He saivat kaksi lasta: tytär Johanna syntyi elokuussa 1925 ja poika Hamilkar tammikuussa 1928.
Corneliu Dan Georgescu
Georgescun sävellyksiin lukeutuvat ooppera Model Mioritic (omaan librettoon, 1973) ja Homage to Tuculescu (kolmen sinfonian kokonaisuus, 1975–1985). Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa lukuisia kamarimusiikkiteoksia, pianokappaleita ja elektroakustista musiikkia.
Aino Aalto
Työura arkkitehtina ja muotoilijana
Aino Marsio-Aalto työskenteli miehensä arkkitehtitoimistossa ja suunnitteli, paitsi hänen kanssaan, myös yksin muun muassa rakennuksia, huonekaluja ja sisustuksia. Aallot tekivät niin tiivistä yhteistyötä, että Ainon ja Alvarin osuutta on monien töiden kohdalla lähes mahdoton yksilöidä. Aino Marsio-Aallon sanotaan vaikuttaneen tasapainottavasti miehensä työskentelyyn niin, että vaimo oli miehensä töiden kriittinen ja realistinen punnitsija. Itsenäisenä suunnittelijana Marsio-Aalto muotoili muun muassa keramiikkaa, lasia, valaisimia, painokankaita ja uniikkitekstiilejä. Hän oli toimitusjohtajana Artekissa vuosina 1941–1949, jonka hän oli perustanut puolisonsa, Nils-Gustav Hahlin ja Maire Gullichsenin kanssa vuonna 1935.
Monia Aino Marsio-Aallon suunnittelemia huonekaluja, sisustustusesineitä ja astioita on edelleen tuotannossa: Iittala valmistaa lasistoa ja Artekin valikoimissa on muun muassa satulavyötuoli, sivupöytä 606, Riihitie-ruukkuja sekä yhdessä Alvar Aallon kanssa suunniteltu puolipyöreä pöytä, riippuvalaisin, nojatuoli, jalkarahi ja sohvia. Aino Marsio-Aallon erikoisalaksi muodostui lasimuotoilu. Klassikon asemaan on noussut hänen nimellään markkinoitava, alun perin nimellä Bölgeblick tunnettu lasiastiasto, joka on funkkisdesignin edelläkävijä. Tällä astiastolla hän voitti vuonna 1932 oman miehensä Karhula-Iittalan-suunnittelukilpailussa ja se sai Milanon triennaalin kultamitalin 1936. Pariskunnan yhteistyönä syntyi vuoden 1933 lasiteos Riihimäen kukka, johon kuuluvat viisi osaa voidaan pinota kukan muotoon. Maire Gullichsen on todennut, että hän ei ole tavannut toista ihmistä, jolla olisi niin varma maku kuin Ainolla. Aino Marsio-Aalto oli naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon ja Architectan perustajajäsen.
Aino Marsio-Aalto kuoli rintasyöpään vuonna 1949. Marsio-Aalto on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Aino Marsio-Aallon itsenäiset suunnitelmat
thumb|[[Pöytyän vanha seurakuntatalo.]]
Arkkitehtitoimisto Alvar Aallon suunnitelmia, joihin Aino Marsio-Aalto on osallistunut
thumb|120px|Vuoden 1932 Aino Aalto -lasisarjaa valmistetaan edelleen.
Hyvinkää
Hyvinkää on kaupunki Uudenmaan maakunnan pohjoisosassa. Sen väkiluku on noin 47 000 (2023), ja se on maakunnan viidenneksi suurin kaupunki Helsingin, Espoon, Vantaan ja Porvoon jälkeen. Hyvinkää kuuluu Keski-Uuteenmaahan ja Helsingin seudun kuntiin, ja se sijaitsee Suomen pääradan, valtateiden 3 ja 25, Vantaanjoen sekä Ensimmäisen Salpausselän varrella.
Hyvinkää itsenäistyi omaksi kunnakseen Hausjärven ja Nurmijärven alueista vuonna 1917 ja sen alue kuuluu historiallisiin Hämeen ja Uudenmaan maakuntiin. Hyvinkään kauppala perustettiin erottamalla maalais­kunnasta 1926. Vuonna 1960 Hyvinkäästä tuli yksi Suomen kuudesta ensimmäisestä ns. uudesta kaupungista, ja vuonna 1969 Hyvinkään maalais­kunta liitettiin Hyvinkään kaupunkiin.
1900-luvun alussa Hyvinkää tunnettiin erityisesti puhtaan ilman sanatoriopaikkakuntana ja taiteilijoiden, kuten Helene Schjerfbeckin ja Tyko Sallisen asuin- ja rauhoittumispaikkana. Sittemmin kaupunki on tunnettu villa- ja nykyään hissi- sekä nosturiteollisuudesta. Kaupunki kuuluu pääradan ”kasvukäytävään” ja on tunnettu rautatiekaupunkina.
Maantiede
pienoiskuva|Jätinhauta Suomiehessä kunnan eteläosassa. Hyvinkää sijaitsee Uudenmaan maakunnassa. Sen naapurikunnat ovat Riihimäki ja Hausjärvi pohjoisessa, Mäntsälä idässä, Tuusula ja Nurmijärvi etelässä sekä Vihti ja Loppi lännessä.
Hyvinkään kallioperä on vanhaa, tasaiseksi kulunutta peruskalliota. Lounas-koillis-suuntaisesti kunnan läpi kulkee leveä vyöhyke punertavaa graniittia. Molemmilla puolilla vyöhykettä on laajalti tuliperäisiä kivilajeja. Kytäjän ja Usmin alueella Erkylän itäpuolelle asti kallioperä on gabroa. Tällä alueella on jyrkkiä kallioita, joiden väleissä on soistuneita järviä ja juotteja.
Kaupungin asutus on keskittynyt lounais-koillis-suuntaiselle Salpausselän harjulle. Sveitsinrinteessä ja Jätinlukossa on pohjois-etelä-suuntaisia harjuja. Meri on loiventanut harjanteen kaakkoisreunaa, mutta luoteispuoli, nykyinen Sveitsin suppien alue, jäi jyrkäksi. Baltian jääjärven myrskyt kuluttivat korkeimmilta kallioilta maan pois ja tämän vuoksi Usmin kalliot ovat nykyäänkin paljaita. Noin 9 500 vuotta sitten nykyisen Hyvinkään etelä- ja kaakkoisosiin muodostui hiesu- ja savitasankoja, joille paikkakunnan ensimmäiset pellot myöhemmin raivattiin.
Vesistöt
pienoiskuva|Kytäjärvi kuvattuna järven pohjoispuolen kalliolta.
Hyvinkäällä on kuusi yli sadan hehtaarin kokoista järveä: Hirvijärvi, Suolijärvi, Kytäjärvi, Sykäri, Ridasjärvi ja Sääksjärvi. Yli 0,10 hehtaarin mutta alle 50 hehtaarin kokoisia järviä ja lampia on 49. Erityisesti Usmin ja Kytäjän seudulla suurin osa niistä on suoalueiden ympäröimiä ja niiden vesi on ruskeaa. Alueen lampien rannat ovat enimmäkseen rakentamattomia eikä niille kulje tietä. Suurimpien lampien, Jauholammin, Urolammin ja Usminjärven, rannat ovat asuttuja. Usminjärvellä on kaupungin uimaranta. Hirvijärven, Kytäjärven ja Suolijärven valuma-alueilla on useita luonnontilaisia lampia. Vaikka niiden vedenlaatu on enimmäkseen hyvä, vesi on usein hyvin ruskeaa. Poikkeus on Valkealammi, jonka näkösyvyys on kolme metriä. Sääksjärven alueen Märkiön ja Vihtilammin rannoilla on kurssi- ja leirikeskuksia ja paljon vapaa-ajan asutusta.
Suurin osa Hyvinkään lähteistä ei ole enää luonnontilassa. Pääasiassa ne on otettu kaivoiksi tai kuivuneet metsäojituksen vuoksi. Pohjaveden muodostumisaluetta on Hyvinkäällä 19 neliökilometriä. Vuorokaudessa muodostuu 13 000–19 000 kuutiometriä uutta pohjavettä. Vedenhankintaan soveltuvia tai vedenhankinnan kannalta tärkeitä pohjavesialueita on yhteensä 24, joista kahdeksan on naapurikuntien kanssa yhteisiä.
Luonto
Hyvinkää on osa eteläboreaalista vyöhykettä, jolle on Pohjois-Uudellamaalla ominaista havupuuvaltaiset mustikkatyypin metsät. Kytäjän alueella kasvaa myös vaativia kasvilajeja, sillä kallioperässä on paljon emäksisiä kivilajeja, jotka ovat ravinteikkaita ja runsaskalkkisia. Laidunnuksen vähentymisen vuoksi monet ketokasvit ovat taantuneet perinteisillä kasvupaikoillaan, mutta muun muassa hirvenkello, ketomaruna ja ketoneilikka ovat levinneet tie- ja ratapenkereille.
Ridasjärven, Järvisuon ja Ritassaarensuon kokonaisuus on kansallisesti merkittävä FINIBA-linnustoalue. Ridasjärvellä pesii erityisen runsaasti naurulokkeja, mutta siellä pesii myös muun muassa ruokokerttusia, nokikanoja, telkkiä, pajulintuja, haapanoita ja härkälintuja. Ridasjärvi on pikkulokin ainoa pesäpaikka Hyvinkäällä. Keväisin muuttavia lintuja levähtää järvellä sadoittain. Yleisimpiä ovat joutsenet, joiden lisäksi metsähanhia havaitaan usein kymmeniä ja kanadan-, meri- ja tundrahanhia joitakin yksilöitä. Ritassaarensuolla elää lähinnä yleisiä eteläsuomalaisia lintulajeja. Myös Kytäjärvi ympäristöineen on maakunnallisesti merkittävä lintukohde. Siellä levähtää kahlaajia, lokkeja, sorsia, hanhia, joutsenia ja nokikanoja. Sveitsin puistossa on vuoden 2010 tietojen mukaan havaittu 59 eri lintulajia, joista yleisimpiä ovat pajulintu, peippo, punarinta ja sirittäjä.
Liito-orava esiintyy Hyvinkäällä kymmenillä eri alueilla, myös keskustaajamassa. Valkohäntäpeuroja on noin 250 yksilöä, metsäkauriita 150–200, hirviä noin 150 ja kuusipeuroja noin 100. Paikkakunnalla elää pysyvästi noin 15 ilvestä ja 5–10 saukkoa.
Hyvinkäällä on viisitoista luonnonsuojelualuetta (2010). Niiden pinta-ala on yhteensä 1 012 hehtaaria (2009) eli kolme prosenttia kunnan pinta-alasta. Suurimmat rauhoitetut alueet ovat Kytäjän luonnonsuojelualue (295 ha), Järvisuo-Ritassaarensuo (250 ha), Ridasjärvi (175 ha), Matkunsuo (103 ha), Sveitsinpuisto (96 ha) ja Antinlempi (15,5 ha). Natura 2000 -verkostoon kuuluvat Kytäjä-Usmin metsäalue (2 266 ha), Kalkkilammi-Sääksjärvi (976 ha, osa Nurmijärvellä), Järvisuo-Ridasjärvi (686 ha), Petkelsuo (284 ha), Kivilamminsuo–Pitkästenjärvet (220 ha, suurin osa Mäntsälässä) ja Mustasuo (214 ha, suurin osa Hausjärvellä).
Rakennettu ympäristö
pienoiskuva|pysty|vasen|Hyvinkään kirkko, 1961, arkkitehti [[Aarno Ruusuvuori.]] Hyvinkää on pääkaupunkiseudun vetovoiman vaikutuksesta voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen kasvanut ja rakennettu kaupunki. Hyvinkäänkylä, joka sijaitsee nykyisin taajamaan liittyneenä kaupungin keskustasta nelisen kilometriä lounaaseen, on kaupungin vanhin asuttu kylä ja mainittu asiakirjalähteissä ensi kerran 1495. Tulevan kaupungin kasvaessa on työläisväestön asuttama taajama kasvanut ensin rautatieasemien ja villatehtaan ympärille Tehtaan ja Mustamännistön kaupunginosiin sekä Vieremään, Viertolaan ja Puolimatkaan , joissa on säilynyt verrattain vähän vanhaa rakennuskantaa. Sotien jälkeisinä vuosikymmeninä on rakennettu muun muassa Sahanmäen, Kruununpuiston , Rääkänpään ja suureksi osaksi Parantolan kaupunginosat, 1960-luvulla Kirjavantolpan yhtenäinen kerrostaloalue , 1970-luvulla Paavola , Talvisilta ja Vehkoja, 1980-luvulla Hakala , 1990-luvulla Martti , 2000-luvulla Tapainlinna , Tanssikallio ja Kruunumaa sekä 2010-luvulla Metsäkalteva , johon kuuluvalla Kravunharjulla järjestettiin asuntomessut vuonna 2013. Uusin ydinkeskustan tuntumaan rakennettava kaupunginosa on Hangonsilta, joka sijaitsee rautatieaseman lähellä Hyvinkää–Hanko-radan ja Läntisen yhdystien välissä. Hangonsiltaan on valmistunut muun muassa Hyvinkään lukion uusi rakennus, Kipinä-talo.
Hyvinkään kenties huomattavin rakennus on maan merkittävimpiin modernistisiin kirkkoihin kuuluva, vuonna 1961 valmistunut ”uudeksi kirkoksi” kutsuttu Hyvinkään kirkko, jolla on kaupunkikuvassa tunnusomainen pyramidimainen hahmo. Kunnan vanhin rakennus on Ali-Anttilan tilan päärakennus Hyvinkäänkylässä vuodelta 1801 ja keskusta-alueen vanhin rakennus rautatieasema vuodelta 1862. Merkittäviä vanhoja puurakennuksia ovat myös vanha kirkko (1896, Yrjö Sadeniemi), Suomen Rautatiemuseon piha-alueen rautatieläistalot sekä Hyvinkää-Hanko-radan rautatieasema vuodelta 1873 ja elokuvateatteri Arenan rakennus vuodelta 1914 Siltakadulla. Alueen vanhaa rakennus- ja asuinkulttuuria esittelee kunnan pohjoisosassa sijaitseva, museoitu Vaiveron myllytila, jonka päärakennus on vuodelta 1820.
Suomen pääradan ylittävän Hämeensillan itäpuolella Hämeenkadulla Ykköskortteliksi kutsutulla tontilla sijaitsee Georg Jägerroosin suunnittelema Ahjon tavaratalolle 1935 rakennettu funktionalistinen Ahjon liikerakennus, joka on nykyään pääasiallisesti ravintolakäytössä ja tunnettu Hopealyhty-ravintolan mainoksesta. Rakennuksen torni on vuodelta 1957. Rakennuksen vieressä sijaitsi klassistiseen tyyliin vuonna 1924 rakennettu, Heikki Siikosen suunnittelema Ahjon ensimmäinen liikerakennus, joka purettiin 1991 tavaratalon pysäköintialueen alta. Pysäköintialueen tilalle rakennettiin 2012 funktionalistista tyyliä mukaileva hotellin laajennusosa.
Radan länsipuolella Uudenmaankadulla sijaitsee Hyvinkään Keskusaukio, joka nimestään huolimatta on varsinaisen aukion sijaan kuudesta eri suunnasta risteävien katujen autokaistojen käytössä. Säästöpankille ja KOP:lle pankeiksi rakennetut Uudenmaankatu 1 ja Hyvinkään musiikkiopisto sekä Shellille huoltoasemaksi rakennettu McDonald's-ravintola muodostavat Keskusaukion funkkis-kokonaisuuden, ja aukion toisella puolella sijaitsee kaupungin korkein, 10-kerroksinen asuinrakennus Kymppitalo vuodelta 1964. 1950-luvulla rakennetun Uudenmaankadun keskustan puoleisessa päässä on useita 1950- ja 1960-luvulla rakennettuja liiketaloja.