cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalifornian yliopisto (Berkeley)
Arkkitehtuuri
Päärakennukset rakennettiin uusklassiseen tyyliin: Hearst Greek Theatre, Hearst Memorial Mine Building, Doe Memorial Library, California Hall, Wheeler Hall, (Old) Le Conte Hall, Gilman Hall, Haviland Hall, Wellman Hall, Suther Gate ja 94 metriä korkea Suther Tower. Kampuksella on myös muiden arkkitehtien, kuten Bernard Maybeck (tunnetaan parhaiten San Franciscon taidepalatsista), hänen opiskelijansa Julia Morganin, Charles Willard Mooren ja Joseph Esherickin teoksia.
Henkilökorttijärjestelmä
UC Berkeleyssä on yksi Cal 1 Card -tunnistusjärjestelmä. Kortti on opiskelijan henkilökortti ja oikeuttaa kirjastoon ja kampuksen yleisiin tiloihin. Korttia voi käyttää myös ostoksiin kampuksen ruokailutiloissa, UC Berkeley Bookstoressa ja urheilukeskuksessa. Cal 1 -kortti on myös maksukortti, jota voi käyttää pankkiautomaateissa kampuksella ja sen ulkopuolella. Kortti myönnetään maksutta. Kortin voimassaoloajan pidentämiseksi on maksettava 35 dollarin maksu.
Rehtorit ja kanslerit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kalifornian yliopisto, Berkeleyn rehtoreina ja kanslereina:
Rehtorit
Kanslerit
Durango (Colorado)
Durango on kaupunki La Platan piirikunnassa, Coloradossa Yhdysvalloissa. Animas River -joki virtaa keskustan läpi.
Durangossa on mahdollisuus harrastaa monenlaisia ulkoilma-aktiviteetteja, kuten vaellusta, maastopyöräilyä, metsästystä, kalastusta ympäri vuoden ja golfaamista.
Vuoden väestönlaskennassa Durangossa oli 13 922 asukasta, 5 492 kotitaloutta ja 2 603 kaupungissa asuvaa perhettä. Asukastiheys oli 792,8/km². 17,2 % asukkaista ja 7,3 % perheistä eli köyhyysrajan alapuolella.
Historiaa
Kaupunki on perustettu 1880, San Juanin kaivosalueelle. Denver and Rio Grande Railroad (D&RG), rautatieyhtiö rakensi rautatieyhteyden Silvertoniin 1882 kuljettamaan hopea- ja kultamalmia sekä matkustajia. Kaupungissa oli suuri tulipalo 1889 ja sen kaupunki ohjeisti uudelleenrakentaa tärkeimmät rakennukset tiilestä ja kivestä.
Viisikymmenluvulta lähtien alueella on kuvattu monia lännenelokuvia, Kaksintaistelu vuorilla, Luotien maa, Teräskannus -elokuvat. Myöhemmin kuvattuja elokuvia ovat mm. Durango Kids, Kaupunkicowboyt ja osa Cliffhanger:stä on kuvattu alueella.
Koulutus
Kaupungissa on kaksi korkeakoulua, Fort Lewis College ja Southwest Colorado Community College. Näistä Fort Lewis College on, ylemmän yliopistotutkinnon, akkreditoitu koulutuslaitos. Se tarjoaa luonnontiedeiden ja liiketoiminnanohella ohella myös nelivuotista taideainekoulutusta.
Durango Ragtime & Early Jazz Festivaalit
Vuosittain, Durangon historiallisessa Strater Hotellissa, järjestettävät Jazz-festivaalit.
Durango & Silverton Narrow Gauge Railroad
Perinnerautatie Durangosta Silvertonin kaivoskylään. Höyryjunia 1920-luvusta taaksepäin.
Snowdown Festivaalit
Vuosittain, tammi-helmikuun vaihteessa, järjestettävä Snowdown Festival -tapahtuma. Kyläkilpailuja, ilotulituksia ja paraatin sisältävä juhla.
Warren Beatty
Henry Warren Beatty [ˈbeɪti] (alkuperäinen kirjoitusmuoto Beaty, s. 30. maaliskuuta 1937 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka on myös tuottanut ja käsikirjoittanut elokuvia.
Beatty sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon vuoden 1981 elokuvasta Punaiset.
Elämä ja ura
Warren Beatty syntyi 30. maaliskuuta 1937 Richmondissa Virginiassa. Hänen isänsä oli teatteriopettaja, ja hänen isosiskostaan Shirley MacLainesta tuli tunnettu näyttelijä. Lukiossa Beatty oli hyvä amerikkalaisen jalkapallon pelaaja sekä luokkansa puheenjohtaja.
Beatty kävi vuoden ajan Northwesternin yliopistoa Evanstonissa Illinoisissa. Sen jälkeen hän muutti New Yorkiin opiskelemaan näyttelemistä Stella Adlerin johdolla.
Beatty esiintyi aluksi joissain teatterinäytelmissä ja sai vuonna 1959 vakituisen roolin televisiosarjassa The Many Loves of Dobie Gillis (1959–1963). Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Elia Kazanin ohjaamassa elokuvassa Kuumetta veressä (1961). Beatty näytteli uskaliaassa elokuvassa varakasta teinipoikaa, joka tavoittelee Natalie Woodin esittämää tyttöä.
thumb|upright|left|Beatty vuonna 1961. Näyteltyään seuraavien vuosien ajan vähälle huomiolle jääneissä elokuvissa Beatty tuotti ja näytteli miespääosaa pankkiryöstäjistä kertovassa, Arthur Pennin ohjaamassa elokuvassa Bonnie ja Clyde (1967), josta tuli kaupallinen ja arvostelumenestys. Seuraavien seitsemän vuoden aikana Beatty näytteli neljässä elokuvassa, kuten lännenelokuvassa McCabe ja Mrs. Millerr (1971) ja komediassa Shampoo (1975), jonka Beatty myös tuotti ja osaksi käsikirjoitti.
Beattyn esikoisohjaus Taivas saa odottaa (1978) toi Beattylle kolme henkilökohtaista Oscar-ehdokkuutta: parhaasta ohjauksesta, miespääosasta ja sovitetusta käsikirjoituksesta. Sama toistui Beattyn seuraavan elokuvan Punaiset (1981) kohdalla. Se kertoo yhdysvaltalaisesta kommunistista Venäjän vallankumouksen 1917 pyörteissä. Beattylle myönnettiin elokuvasta parhaan ohjauksen Oscar-palkinto.
Beatty piti pitkän tauon ohjaamisesta vuonna 2001 ohjaamansa Suhteet sekaisin -elokuvan jälkeen. Hän teki paluun elokuvalla Rules Don’t Apply (2016), joka kertoo nuoresta näyttelijättärestä ja hänen autonkuljettajastaan. Beatty näyttelee ohjaamassaan ja käsikirjoittamassaan elokuvassa miljardööri Howard Hughesia.
Tunnustukset
Beattylle myönnettiin parhaan ohjauksen Oscar-palkinto elokuvasta Punaiset (1980). Hän on lisäksi saanut yhden Oscar-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta, neljä ehdokkuutta näyttelijänä ja neljä ehdokkuutta käsikirjoittajana.
Beattylle myönnettiin vuonna 1999 Irving G. Thalbergin muistopalkinto ja vuonna 2008 Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto.
Yksityiselämä
Beatty tunnettiin lukemattomista naissuhteistaan ja avioliiton väheksynnästään ennen kuin hän asettui aloilleen Annette Beningin kanssa vuonna 1992. Heillä on neljä yhteistä lasta. Beattystä elämäkerran kirjoittanut Peter Biskind on laskenut, että tämä olisi elämänsä aikana harrastanut seksiä 12 775 naisen kanssa. Beatty itse on kiistänyt luvun.
Nüpli järv
Nüpli järv (myös Kibena 3. tiik) on Virossa Valgamaalla Otepään kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 28 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee kolme kilometriä Otepään taajamasta etelään ja Pühajärven itäpuolella. Järveä ympäröivät viisi mäkeä, joista Terdemägi kohoaa 50 metrin korkeuteen, Saaremägi 30 metrin ja muut parinkymmenen metrin korkeuteen. Pulen kilometrin päässä sijaitsee Väike Munamägi, jonka huipun korkeus on 207,8 metriä mpy., jolloin se kohoaa 80 metrin korkeuteen. Mäessä on laskettelurinne. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 127,0 m mpy. Järveen laskee viisi pientä ojaa. Järven valuma-alueen laajuus on 2,2 neliökilometriä. Sen laskuoja on Nüpli oja, joka lähtee järven lounaispään lahdesta. Se laskee Pühajärven kaakkoisrantaan. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 4,6 metriä ja suurin syvyys 6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0013 kuutiokilometriä eli 1,3 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa peltomaata, jota pienet metsiköt täplittävät. Järven luoteispuolella sijaitsee pieni Nüplin kylä ja järven itäpuolelta sen ohittaa Otepäästä lähtevää Tatraan ja Sangasteen kulkeva maantie 46.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu.
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Vilho Rättö
Vilho Rättö (10. maaliskuuta 1913 Kanneljärvi – 21. tammikuuta 2002 Anjalankoski) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari, autoilija ja tuotantomies.
Sotamies Vilho Rättö nimitettiin jatkosodan alussa 3. elokuuta 1941 Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi numero 4 ja hän oli ensimmäinen miehistöön kuuluva, jolle myönnettiin Mannerheim-risti. Hän oli tällöin panssarintorjuntatykin ampuja Jalkaväkirykmentti 27:ssä (JR 27).
Rättö eteni reservissä ylikersantiksi, joksi hänet ylennettiin 20. marraskuuta 1968.
Mannerheim-ristin ritariksi
thumb|200x200px|Alikersantti Vilho Rättö oikealla Mannerheim-ristin ritareiden, kapteeni [[Eero Kivelä|Eero Kivelän, kenraalimajuri Aaro Pajarin ja kapteeni Juho Pössin kanssa.|alt=|vasen]]"”Puolustusvoimain Ylipäällikkö on myöntänyt sotamies Vilho Rätölle, joka taistelussa 3.8.41 ripeällä toiminnallaan valtasi vihollisen panssaritorjuntatykin ja tällä suuntauslaitteita vailla olevalla tykillä putken läpi tähdäten tuhosi neljä vihollisen hyökkäysvaunua, urhoollisuudesta ja taistelun aikana osoitetusta erinomaisesta neuvokkuudesta Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin.”"
Fujin (Mortal Kombat)
Fujinin elämäkerta
Fujin nähtiin ensimmäisen kerran yhtenä neljästä vartijajumalasta, jotka suojelivat Shinnokin amulettia. Hän oli myös ensimmäinen jumalista, jotka vanhemman Sub-Zeron täytyi voittaa hakiessaan amulettia (Fujin hävisi joutuessaan oman tornadonsa imaisemaksi).
Sub-Zeron saatua amuletin haltuunsa, Fujin pysyi poissa eikä tästä syystä ollut Shinnokin tuhoamien jumalten joukossa. Hän kuitenkin liittyi Raidenin joukkoihin voitokkaaseen taisteluun Shinnokia vastaan. Shinnokin hävittyä, jumalten vanhimmat ylensivät Raidenin yhdeksi jumalten vanhimmista ja hän valitsi Fujinin Earthrealmin uudeksi suojelijaksi. Fujin suostui ja lupasi olla pettämättä hänen luottamustaan.
Fujin on ollut Tavenin ja hänen perheensä ystävä vuosikymmenten ajan. Fujinin tavatessa Tavenin Red Dragon-klaanin päämajan edessä, hän kuitenkin kielsi tätä astumasta sisään ja kaksikko aloitti taistelun. Taven onnistui voittamaan taistelun ja Fujin antoi hänelle luvan sisäänpääsyyn pahoitellen taistelua. Myöhemmin Fujin liittoutui Kung Laon kanssa yrittäen etsiä keinon pelastaa Raiden ja Liu Kang heidän omalta korruptioltaan. Fujin osallistui Armageddonin taisteluun ja oletettavasti sai taistelussa surmansa. Fujinin vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen ja loi voimillaan uuden realmin jonne monet hyvien puolella taistelleet asettuivat ja jossa Kung Lao toimi Fujinin kenraalina.
Mortal Kombat X-pelissä Fujin nähtiin cameo-roolissa puolustamassa Jinsei-kammiota yhdessä Raidenin kanssa Netherealmin joukkojen hyökkäykseltä. Fujin kukisti voimillaan hyökkääviä Oneja ja löi langenneen Strykerin maahan ja pelasti Raidenin Quan Chiltä. Raiden myöhemmin pelasti Fujinin Sindeliltä. Fujin menetti tajuntansa Shinnokin hyökättyä Jinsei-kammioon, mutta havahtui Raidenin vangitessa Shinnokin tämän amuletin sisälle. Fujin ehdotti myöhemmin Raidenille amuletin viemistä Vanhimpien Jumalten luo. Mortal Kombat X-sarjakuvassa Fujin todisti, kuinka Raiden viilsi itseään yhdellä Kamidogulla aikeenaan houkutella Havik esiin ja Fujin loukkaantui veritaian vaikutettua Raideniin. Tämän jälkeen Raiden paransi Fujinin vammat ja Fujin avusti Raidenia tutkimaan Quan Chin mahdollista osuutta Kamidogu-tikarien kiroamiseen. Fujin palattuaan ilmoitti Raidenille ettei Quan Chi ole osallinen ja että heillä on isompi uhka huolehdittavana. Fujin myöhemmin huomasi kuinka Jinsei torjui Raidenin ja tajusi syyksi Kamidogun veritaian. Myöhemmin Raidenin jouduttua Havikin loitsun valtaan hän vangitsi Fujinin temppelin seinään. Myöhemmin Takedan saavuttua temppelille ja onnistuttua pelastamaan Fujinin hengen Jinsein avulla hän antoi Takedalle palkkioksi samanlaisen naamion ja haarniskan, joka hyväksi muuttuneella Scorpionilla oli yllään. Fujin jäi suojelemaan Jinseitä Takedan matkatessa Shang Tsungin saarelle auttamaan ystäviään.
Mortal Kombat 11-pelissä paljastui, että Frost oli onnistunut kyborgiksi muututtuaan kukistamaan Fujinin jäädyttämällä tämän, minkä jälkeen hän oli onnistunut tappamaan hänet. Pelin Aftermath-lisäosassa paljastui, että Kronika oli tuonut menneisyyden Fujinin aikamyrskyn avulla nykyaikaan. Fujinin kieltäydyttyä avustamasta Kronikaa tämän suunnitelmissa hän oli vanginnut Fujinin tyhjyyteen yhdessä Nightwolfin ja Shang Tsungin kanssa. Liu Kangin kukistettua Kronikan, Fujin vapautui vankeudestaan ja hän pyysi Liu Kangia lähettämään heidät menneisyyteen hakemaan Kronikan kruunun ennen sen joutumista Kronikan käsiin estääkseen maailmojen tuhoutumisen. Fujin auttoi Nightwolfia ja Shang Tsungia kukistamaan ja palauttamaan korruptoituneen Sindelin entiselleen Sheevan liittouduttua heidän kanssaan. Myöhemmin saavuttuaan Shang Tsungin saarelle Fujin kukisti erinäisissä taisteluissa Kabalin, Noob Saibotin ja tulevaisuuden Jaxin saaden Jaxin tajuamaan virheensä ja liittymään taisteluun Kronikaa vastaan. Myöhemmin Fujin joutui taistelemaan menneisyyden Scorpionia, Sub-Zeroa ja Raidenia vastaan yrittäessään vakuuttaa heitä tulevista tapahtumista ja Shang Tsungin olevan nyt heidän puolellaan. Fujin myös sai Raidenin tajuamaan hänen vihansa johtuvan Shinnokin amuletista. Myöhemmin Kronikan saavuttua paikalle Fujin onnistui tämän kruunun avulla kukistamaan Kronikan Shang Tsungin lähettäessä Kronikan tiehensä. Myöhemmin Fujin oli läsnä Raidenin kerättyä armeijan hyökkäämään Kronikan linnoitukseen ja Fujin Kronikan kruunun avulla avasi linnoituksen portit. Myöhemmin Fujinin annettua kruunun Raidenille tämä paljastui valepukuiseksi Shang Tsungiksi, joka petti Fujinin ja kukisti tämän taistelussa ja imi tämän sielun itseensä tappaen hänet. Pelin pahassa lopetuksessa Shang Tsungin kukistettua Liu Kangin ja saatua ajan tiimalasin haltuunsa hän loi aikajanan, jossa langennut Fujin toimi hänen palvelijanaan ilmoittaen hänelle maailmojen valloittamisesta ja tulevasta hyökkäyksestä Chaosrealmiin ja Orderrealmiin.
Fujin (Mortal Kombat) Fujin (Mortal Kombat) Фудзин (Mortal Kombat) فوجن (مارٹل کامبیٹ)
Kay Kendall
thumb|Kay Kendall Kay Kendall (21. toukokuuta 1926 Withernsea – 6. syyskuuta 1959 Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänellä oli rooli esimerkiksi Henry Corneliuksen komediaelokuvassa Vauhtihirmut valloillaan (Genevieve, 1953). Kendallin ja Taina Elgin esiintyminen elokuvamusikaalissa Tytöt (Les Girls, 1957) toi molemmille Golden Globe -palkinnon.
Tuulen kuningas
Tuulen kuningas on Marguerite Henryn kirjoittama romaani, joka ilmestyi englanniksi vuonna 1948 nimellä King of the Wind ja suomeksi 1963.
Juoni
Agba-poika asuu Marokossa ja on muslimi. Heillä on paasto menossa parasta aikaa. Agballa on raudikkotamma, joka synnyttää orivarsan, Šamin. Varsan nimi on arabiaa ja tarkoittaa aurinkoa. Šamilla on jalassaan nopeuden merkki eli valkoinen täplä ja rinnassa tähkä, joka tarkoittaa epäonnea. Epäonnenmerkki alkaa vaikuttaa heti, sillä Šamin äiti kuolee melkein heti synnytyksen jälkeen. Pian Marokon sulttaani ilmoittaa, että Šamin ja muidenkin hevosten on lähdettävä Ranskaan nuorelle lapsihallitsijalle.
Kuninkaan miehet tietenkin vain pilkkasivat hevosia, ja laittoivat ne töihin. Šam joutui kokin ratsuksi. Kokilla meni hermot ja hän laittoi Šamin myyntiin eikä Agba tiennyt asiasta mitään. Šam myytiin sitten työhevoseksi ja Agba halusi mukaan. Šamin silloinen omistaja käytti Agbaa töissä, ilman palkkaa ja ruokaa. Sitten eräs britti näki, kuinka kauppias kidutti Šamia ja päätti ostaa tämän sekä ottaa mukaan Agban ja hänen kissansa.
Englannissa Agban olot paranevat, mutta siellä hän on myös jonkin aikaa vankilassa. Kun Agba pääsi vankilasta pois, hänet otti huostaansa eräs brittiläinen kreivi. Kreivi suuttui yhdessä vaiheessa Agballe ja Agba oli kaksi vuotta soilla töissä.
Kun kreivi huomasi, että Šam oli kreivin parhaan tamman mies, hän päätti hakea Agban takaisin. Šam sai kolme varsaa, jotka olivat kaikki aivan Šamin näköisiä. Varsat olivat nimeltään Ruipelo, Cade ja Regulus. Kreivi kertoi Agballe, että hän oli pahasti velkaantunut ja hän saisi maksettua lainansa takaisin vain, jos joku Šamin pojista voittaisi Newmarketin kisat. Kisoissa oli palkintona kuningattaren lahjoittama tuhat guineaa sisältävä kukkaro. Regulus voitti kaksivuotiaiden kilvan, Cade kolmivuotiaiden ja Ruipelo oman sarjansa. Myöhemmin Šam itse kuoli vasta 29-vuotiaana.
Rakkaudella merkitty mies
Rakkaudella merkitty mies on Jari Sillanpään 13. studioalbumi, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2014. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen suoraan Suomen virallisen albumilistan toiseksi. Albumi on myynyt platinaa yli 20 000 kappaleen myynnillään. Albumin on tuottanut Leri Leskinen.
Albumin myötä Sillanpää sai vuoden miesartisti- ja vuoden artisti Emma-ehdokkuudet. Albumi palkittiin vuoden 2015 Emma-gaalassa "vuoden iskelmäalbumina".
Singlet
Albumin ensimmäinen single ”Malagaan” julkaistiin 13. kesäkuuta 2014. Kappale nousi kesällä 2014 parhaimmillaan latauslistan 15:nneksi sekä kymmenenneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Syyskuussa 2014 julkaistu toinen single ”Tanssii kuin John Travolta” tilastoitui parhaimmillaan vain radiolistan 36:nneksi. Kolmantena singlenä julkaistusta ”Sinä ansaitset kultaa” -kappaleesta on muodostunut yksi Sillanpään viime vuosien suurimmista hiteistä. Kappale sijoittui latauslistan ensimmäiseksi, eli myydyimmäksi digitaaliseksi kappaleeksi, viikoilla 51–52/2014. Se on sijoittunut myös single- ja radiolistalle. Kappaleen musiikkivideotakin on katsottu YouTubessa yli 6,6 miljoonaa kertaa.
Käyttäjätilien valvonta
Käyttäjätilien valvonta eli UAC (engl. User Account Control) on Windows Vistan ja Windows 7:n tarjoama turvaominaisuus. UACin tavoitteena on parantaa Windowsin tietoturvaa rajoittamalla ohjelmistojen oletusoikeuksia, kunnes ylläpitäjä hyväksyy ohjelmistolle korkeammat oikeudet järjestelmään. Täten ainoastaan luotetut ohjelmat saavat täydet oikeudet järjestelmään ja esimerkiksi haittaohjelmat eivät pääse vahingoittamaan järjestelmää.
UAC on saanut paljon haukkuja tietokoneenkäyttäjien keskuudessa, tästä syystä siitä on yritetty tehdä vähemmän ärsyttävä. UAC on mahdollista ottaa pois päältä, mutta Microsoft ei suosittele tämän tekemistä.
Nikola Kljusev
Nikola Kljusev (, 2. lokakuuta 1927 Štip – 16. tammikuuta 2008 ) oli pohjoismakedonialainen akateemikko, maan ensimmäinen pääministeri 27. tammikuuta 1991 – 17. elokuuta 1992.
Sari Multala
Sari Susanna Multala (s. 5. heinäkuuta 1978 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehduksen kolminkertainen maailmanmestari, kaupunginvaltuutettu ja kansanedustaja. Hän on ollut Vantaan kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuodesta 2017.
Nikola Kljusev
Kljusev oli itsenäisen Pohjois-Makedonian eli tuolloisen Makedonian tasavallan ensimmäinen pääministeri. Myöhemmin hän liittyi VMRO-DPMNE-puolueeseen ja hänet valittiin sen johtajiston puheenjohtajaksi 1997. Hän toimi myöhemmin puolustusministerinä.
Sari Multala
Hän on Orpon hallituksen tiede- ja kulttuuriministeri.
Nikola Kljusev
Kljusev julkaisi 20 kirjaa tutkimusaiheistaan. Lisäksi hän julkaisi kuusi runokokoelmaa, neljää esseekokoelmaa ja romaanin. Hänen runojaan on käännetty romaniaksi, ranskaksi, turkiksi, bulgariaksi ja serbokroatiaksi.
Sari Multala
Politiikassa
Multala asuu Vantaan Kuninkaanmäessä. Hänet valittiin Kokoomuksen ehdokkaana Vantaan kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa ja eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiiristä 6 118 äänellä. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Multala sai 7 724 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle. Multala on työskennellyt eduskunnassa muun muassa sivistysvaliokunnassa, maa- ja metsätalousvaliokunnassa, ympäristövaliokunnassa, tiedusteluvalvontavaliokunnassa, sekä lakivaliokunnassa.
Urheilu-ura
Multala kilpaili purjehdusurallaan E-jollissa, optimistijollissa ja Laser Radial -luokassa. Hän edusti Marjaniemen Purjehtijoita ja häntä valmensi vuodesta 2006 lähtien Fredrik Lassenius. Multala oli Suomen purjehdusmaajoukkueen päävalmentajana 2013–2015.
Urheiluun liittyviä luottamustoimia
Syksyllä 2020 Multala valittiin Suomen Olympiakomitean varapuheenjohtajaksi nelivuotiskaudelle 2021–2024. Sitä ennen hän oli olympiakomitean hallituksessa urheilijoiden edustajana kauden 2016–2020. Multala on ollut valtion liikuntaneuvoston jäsen vuodesta 2015 ja oli sen arviointijaoston puheenjohtaja 2015–2019. Lisäksi Multala on ollut Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskuksen hallituksessa.
Koulutus
Multala on suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon. Lisäksi hänellä on valmentajan ammattitutkinto Kuortaneen urheiluopistosta.
Rimminjärvenlakkari
Rimminjärvenlakkari on Pirkanmaalla Orivedellä Siikanevan eteläpuolella sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön keskellä olevassa Rimminsuolla. Samalla suolla sijaitsee Rimminjärvi. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja se on autio. Sen rannat ovat soistunutta metsää.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy. Järveen ei tule ojia eikä sillä ole laskuojaa. Lampeen tullut sadanta todennäköisesti suotuu Rimminjärveen.
Paul Dano
Paul Franklin Dano (s. 19. kesäkuuta 1984 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja ja muusikko. Hänet tunnetaan rooleistaan muun muassa elokuvissa Little Miss Sunshine (2006), There Will Be Blood (2007), Looper (2012), Vangitut (2013), 12 Years a Slave (2013), The Batman (2022) ja The Fabelmans (2022). Roolistaan There Will Be Bloodissa Dano oli ehdolla parhaan miessivuosan Bafta-palkintoon.
Dano teki debyyttinsä ohjaajana vuonna 2018 draamaelokuvalla Wildlife, joka perustuu Richard Fordin romaaniin. Dano sovitti romaanin käsikirjoitukseksi yhdessä tyttöystävänsä, näyttelijä-käsikirjoittaja Zoe Kazanin kanssa. Vuonna 2016 Dano näytteli Pierre Bezukhovia Leo Tolstoin klassikkoon perustuvassa BBC:n tv-sarjassa Sota ja rauha. Vuonna 2018 hän tähditti minisarjaa Escape at Dannemora, josta hän oli ehdolla parhaan minisarjan tai televisioelokuvan miessivuosan Primetime Emmy -palkintoon.
Ioan Gruffudd
Ioan Gruffudd (s. 6. lokakuuta 1973 Llwydcoed) on walesilainen näyttelijä.
Ura
Gruffudd aloitti näyttelijänuransa 13-vuotiaana walesilaisessa saippuasarjassa Pobol y Cwm (People of the Valley), jossa hän esitti seitsemän vuotta Gareth Wyn Harriesin roolia. Hän pääsi 18-vuotiaana opiskelemaan Royal Academy of Dramatic Artiin. Ensimmäisen suuren englanninkielisen roolinsa Gruffudd sai vuonna 1996, vuosi teatterikoulusta valmistumisensa jälkeen, jolloin hän esiintyi Poldarkin uusintaversiossa.
Vuonna 1997 Gruffudd esitti Oscar Wilden rakastajaa elokuvassa Wilde ja samana vuonna hän sai ensimmäisen kansainvälisen roolinsa menestyselokuvasta Titanic, jossa hän esitti Harold Lowea. Myöhemmin hän sai roolin Horatio Hornblowerina ITV-kanavan lukuisia Emmy-ehdokkuuksiakin saaneessa televisioelokuvien sarjassa, joka perustuu C. S. Foresterin romaaneihin. Vuosina 1998–2003 hän esiintyi yhteensä kahdeksassa Hornblower-elokuvassa. Muita hänen elokuviaan ovat muun muassa 102 dalmatialaista, Isku Mogadishuun, Kuningas Arthur, jossa hänellä on Lancelotin rooli, ja Ihmeneloset-sarjakuvaan perustuva Fantastic Four, jossa hän esittää Reed Richardsia eli Herra Fantastista.
Tromssantunturiunikko
Tromssantunturiunikko (Papaver radicatum subsp. laestadianum) on tunturiunikon alalaji, joka on saanut nimensä löytäjänsä Lars Levi Laestadiuksen mukaan. Hän nimesi kasvin löytöpaikan mukaan peltsanunikoksi (pältsavallmo), mutta myös nimeä "Laestadiuksen unikko" (Papaver laestadianum) on käytetty aiemmin. Nykyään sitä ei katsota enää omaksi lajikseen.
Ioan Gruffudd
Yksityiselämä
Gruffuddin vanhemmat, Peter ja Gillian Gruffudd, olivat ammatiltaan opettajia. Hänellä on kaksi sisarusta, veli Alun, joka on häntä kaksi vuotta nuorempi, ja sisar Siwan, joka on häntä seitsemän vuotta nuorempi.
Tromssantunturiunikko
Tromssantunturiunikkoa esiintyy Norjassa ja Ruotsissa kalkkipitoisilla liuskesoraikoilla ja lapinvuokkokankailla. Se on matalakasvuinen monivuotinen kasvi, joka jää alle 20 senttimetriä korkeaksi.
Ioan Gruffudd
Yksityiselämä
Gruffudd meni syyskuussa 2007 naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä ja kihlattunsa, näyttelijä Alice Evansin kanssa. Gruffudd ja Evans tapasivat elokuvan 102 dalmatialaista kuvauksissa ja olivat olleet kihloissa vuodesta 2005 lähtien. Parilla on 6. syyskuuta 2009 syntynyt tytär.
Pell James
Pell James (s. 30. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa The King (2005) ja Undiscovered (2005).
James kasvoi Virginiassa. Hänellä on kolme siskoa.
Explorer 1
Explorer 1 oli Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti. Se sai YK:n rekisterissä nimen Satellite 1958 Alpha. Satelliitti laukaistiin osana Yhdysvaltain osuutta kansainväliseen geofysikaaliseen vuoteen (IGY, International Geophysical Year) vuosina 1957–1958.
Toteutus poliittisen paineen alla
Satelliitti oli myös osana presidentti Eisenhowerin sisäpoliittista kampanjaa opposition demokraattien väitteitä vastaan, että Neuvostoliitto on saanut yliotteen ydinaseita kuljettavissa ohjuksissa.
Explorer 1:n rakensi NASAan liitetty entinen US Armyn laboratorio, Jet Propulsion Laboratory (JPL). JPL:n johtaja William Pickering johti itse tätä projektia. Satelliitin tiedelaitteet – geigermittari kosmisten säteiden mittaukseen, lankaristikko ja mikrofoni mikrometeoriittien havainnointiin – suunnitteli James Van Allen Iowan yliopistossa. Satelliitti oli itse asiassa kantoraketin ylin Sergeant-rakettivaihe varustettuna tällä tiedeinstrumentaatiolla ja tietoliikenneyhteydellä. Satelliittin eli raketin asennonsäätö avaruudessa epäonnistui – se alkoi pyöriä päähitausakselinsa ympäri. Tällä ei kuitenkaan ollut vaikutusta mittauksiin tai radiolinkkiin maahan. Nikkelikadmium-akut toimivat 23. toukokuuta 1958 asti. Aurinkokennot eivät tuolloin olleet käytettävissä, joten akun kapasiteetti rajoitti toiminta-aikaa niin Neuvostoliiton kuin Yhdysvaltain satelliiteissa.
Satelliitti laukaistiin Wernher von Braunin kehittämän Yhdysvaltain maavoimien Redstonen varikolla kehittämän Jupiter-C-kantoraketin muunnoksen Juno I:n avulla. Se oli eräs versio Yhdysvaltain armeijan keskimatkan Redstone-ydinohjuksesta.
Armeija oli halunnut laukaista ensimmäisen satelliitin, jota kehitettiin vuonna 1954 Project Orbiter -projektissa. Projekti peruutettiin vuonna 1955, koska presidentti Eisenhower halusi, että Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti on siviilisatelliitti, jollaisena pidettiin Yhdysvaltain laivaston kehittämää Project Vanguard -satelliittia. Tämä päätös oli ulkopoliittinen ja liittyi avaruusjuridiikkaan – myös Yhdysvalloissa haluttiin saada lain tulkinta, että avaruudessa eri maiden ylilento on sallittua, myös vakoilusatelliiteilla.
Tieteellisesti merkittävä satelliitti
thumb|300px|right|Explorer 1:n rakenne. Sputnik 1 -satelliitin laukaisun 4. lokakuuta 1957 jälkeen myös von Braunin tiimi sai rahoituksen Explorer 1 -satelliittiin, joka laukaistiin 1. helmikuuta 1958. Explorer 1 löysi nk. van Allenin säteilyvyöhykkeet.
Explorer 1:n luultiin kauan olevan niin korkealla radalla, että se kiertäisi Maapalloa ikuisesti; tulevaisuuteen sijoitetuissa 1960-luvun nuortenkirjoissa se onkin bongauskohde. Tosiasiassa satelliitin rata aleni hitaasti, kunnes lopulta 31. maaliskuuta 1970 se paloi ilmakehässä.
Härnösandin hiippakunta
pienoiskuva|Härnösandin tuomiokirkko Härnösandin hiippakunta on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta.
Härnösandin hiippakunta perustettiin 1647 Upsalan hiippakunna n pohjois-osaan, ja se ulottui Norrbotteniin ja Lappiin. Nykyisen alueensa hiippakunta sai kun Västerbotten ja Norrbotten erotettiin omaksi, Luulajan hiippakunnaksi. Hiippakunnan tuomiokirkko on Härnösandin tuomiokirkko vuodelta 1846.
Hiippakunta toimi aluksi superintenduurina, kun kuningatar Kristiina määräsi hovisaarnaajansa Petrus Steuchiuksen superintendentiksi Härnösandiin. 1772 superintendentin virasta tuli virallisesti piispanvirka. Härnösandin piispoista kaksi on alkuaan suomalaisia. 1800-luvun alkupuolella piispana oli Oulussa syntynyt ja Turussa opiskellut Franz Mikael Franzén. Hän oli myös tunnettu virsirunoilija. Ensimmäinen suomalainen naispiispa, Tuulikki Koivunen Bylund oli piispana 2000-luvun alkupuolella.
Hiippakuntaan kuuluu 98 seurakuntaa (vuonna 2018), jotka muodostavat 36 pastoraattia ja jakaantuvat viiteen rovastikuntaan. Ne sijaitsevat Ångermanlandissa, Medelpadissa, Jämtlandissa ja Härjedalenissa.
Hiippakunnan nykyinen piispa Eva Nordung Byström vihittiin virkaansa vuonna 14. joulukuuta 2014. Hän on Härnösandin hiippakunnan 26. piispa.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 375 421 henkilöä, joista 260 797 eli 69,5 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä. Hiippakunnan seurakunnissa oli noin 1 000 työntekijää ja noin 1 500 luottamushenkilöä. Hiippakunassa oli noin 200 kirkkorakennusta joista 21 peräisin keskiajalta, 612 730 jumalanpalveluksissa kävijää vuonna 2017. Samana vuonna 53 prosenttia syntyneistä lapsista kastettiin Ruotsin kirkon järjestyksen mukaan ja 44,8 prosenttia kirkkoon kuuluvista 15-vuotiaista osallistui rippikouluun.
Rovastikunnat
Härnösandin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Superintendentit ja piispat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Härnösandin hiippakunnan superintendentteinä ja piispoina:
Peledsiika
Peledsiika (Coregonus peled) on siperialainen muikkua muistuttava lohikala, jota 1960-luvulta saakka on istutettu joihinkin Suomen vesistöihin, erityisesti maan pohjoisosassa.
Ingvar Wixell
thumb|200px|Ingvar Wixell [[Melodifestivalen 1965|Melodifestivalenissa 1965.]] Ingvar Wixell (7. toukokuuta 1931 Luulaja, Ruotsi – 8. lokakuuta 2011 Malmö ) oli ruotsalainen oopperalaulaja ja 1900-luvun johtavia baritoneja. Hänen tumma, vakaa äänensä ja voimakas läsnäolonsa näyttämöllä tekivät hänestä oopperaroolien dramaattisen tulkitsijan. Hänen esityksiään nimiroolissa Simon Boccanegrassa ja Don Carlosin roolissa Kohtalon voima on pidetty aikakauden parhaina. Hänen puolisonsa oli oopperalaulaja Busk Margit Jonsson.
Wixell edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa 1965 kappaleella Absent Friend ja sijoittui kymmenennelle sijalle 18 kilpailijan joukosta.
Peledsiika
Tuntomerkit
Hopeinen peledsiika muistuttaa nimestään huolimatta enemmän muikkua kuin alkuperäistä suomalaista siikaa. Selvimmin peledsiian erottaa näistä lajeista leukojen perusteella. Peledsiian leuat ovat lähes samanmittaiset, kun taas siialla yläleuka on selvästi alaleukaa pidempi ja muikulla päinvastoin. Suurikokoisten peledsiikojen ruumis on korkea, pienikokoisten matala. Kyljet ovat hopeanhohtoiset ja selkä on tumma, lähes musta. Vatsa puolestaan on vitivalkoinen. Pituus lajilla on tavanomaisesti 25–45 cm ja paino 300–1 500 g. Peledsiian pää on vartaloon nähden pieni, ja laji on myös suomalaista siikaa pulleampi.
Levinneisyys
Peledsiian luontainen levinneisyys Venäjällä kattaa Vienanmereen laskevan Mezenjoen ja Koillis-Siperiassa olevan Kolymajoen välisen alueen. Suurin osa peledsiioista on järvipopulaatioita, mutta myös vaeltavia jokikantoja ja jokisuissa eläviä estuaaripopulaatioita esiintyy.
Istutukset Suomessa
Suomeen tuotu peledsiika on lähtöisin siperialaisen Objoen keskijuoksulla olevan Endyrjärven populaatiosta. Vuonna 1965 maahan tuotiin ensi kerran mätimunia Pietarin lähistöllä sijaitsevasta kalanviljelylaitokselta. Tuonnin tarkoituksena oli saada vesistöihin sopiva siikalaji, joka kasvattaisi kalaveden arvoa. Peledsiikaa istutettiin aluksi sekä rannikolle että useisiin järviin. Se menestyi kuitenkin huonosti, paitsi alkuun Lokan ja Porttipahdan tekojärvissä, joissa se joinakin vuosina lisääntyi luontaisestikin. Lisääntyminen loppui kuitenkin ilmeisesti voimakkaan säännöstelyn aiheuttaman kudun tuhoutumisen takia 1990-luvulla.
Elintavat
Peledsiian tärkeintä ravintoa on eläinplankton. Sen ohella se syö pohjaeläimiä ja pinnalla olevia hyönteisiä. Mahoista on löydetty joskus myös vesikasveja ja kalanpoikasia. Peledsiiat kerääntyvät syönnökselle sellaisiin paikkoihin, joissa ne pystyvät hyödyntämään tarvitsemaansa ravintoa koko avovesikauden ajan. Peledsiika on vapaan veden parvikala, joka välttää kasvillisuusalueita. Veden laadun suhteen se on vaatimattomampi kuin muut Coregonus-suvun lajit.
Lisääntyminen ja elinikä
Laji lisääntyy eri aikoina eri osissa levinneisyysaluetta. Lapin tekojärvissä se lisääntyy yleensä vasta joulukuussa jäiden alla. Siperiassa elää kantoja, jotka lisääntyvät jo syyskuussa. Kutu tapahtuu 2–3 metrin syvyydessä hiekka- tai sorapohjalla. Jos kaikki menee hyvin, poikaset kuoriutuvat jo jäiden lähdön aikaan. Vastakuoriutunut poikanen on 8–9 millimetrin pituinen.
Peledsiika on muikun tavoin lyhytikäinen kala. Suomesta Porttipahdan tekojärvestä saatu yksilö oli 9-vuotias, ja tämän pitempään kala ei tiettävästi Suomessa kasva. Alkuperäisistä vesistöistä on harvoin saatu 13–15-vuotiaitakin yksilöitä.
Merkitys ihmiselle
Suomeen tuodusta peledsiiasta ei tullut suosittua ruokakalaa, koska sitä ei pidetty yhtä maukkaana kuin kotimaisia muikkuja tai siikoja. Kun lisääntyminen pääsi alkuun, pohjoisen tekojärvissä pyydettiin verkoilla ja troolilla vuosina 1992–1993 150 tonnin vuosisaaliita. Tuolloin peledsiikaa markkinoitiin iskevämmällä nimellä polarmuikku, joka sittemmin kiellettiin harhaanjohtavana. Luontaisen lisääntymisen päätyttyä saalismäärä on hiipunut. Esimerkiksi vuonna 1999 vuosisaalis jäi vain neljään tonniin.
Kalakannan hoito
Peledsiikakannan ylläpitö vaatii jatkuvia istutuksia luontaisen lisääntymisen ollessa sattumanvaraista. Kun lisääntyminen onnistuu, tärkein hoitotoimenpide on kalastuksen oikea säätely. Tutkijat ovat kehottaneet jatkamaan säännöllisiä istutuksia Lapin tekojärviin tiheydellä 15–20 kappaletta hehtaaria kohti vuosittain.
Archie Williams
Archie Williams (1. toukokuuta 1915 Oakland, Kalifornia – 24. kesäkuuta 1993 Fairfax, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Archie Williams nousi vuonna 1936 tuntemattomuudesta suoraan 400 metrin juoksun huipulle. Hän juoksi Yhdysvaltain yliopistojen mestaruuskisojen alkuerässä maailmanennätyksen 46,1 Chicagossa 19. kesäkuuta. Berliinin olympiakisoissa Williams voitti kultaa ajalla 46,5 (epävirallinen sähköaika 46,66). Yhdysvallat päätti tulla toimeen 4 × 400 metrin viestissä ilman Williamsia ja muita henkilökohtaisen 400 metrin juoksijoita, ja viestin kultamitalin voitti Iso-Britannia. Kaksi viikkoa myöhemmin Yhdysvallat ja Brittiläisen Kansainyhteisön joukkue kohtasivat Lontoossa, ja sillä kertaa amerikkalaisilla olivat Williams ja muut parhaat miehet mukana 4 × 440 jaardin viestijoukkueessa. Amerikkalaiset jäivät tälläkin kertaa toiseksi, ja molemmat joukkueet saivat maailmanennätyksen alittavan ajan 3.10,6. Williams lopetti juoksu-uransa vuonna 1936 vasta 21-vuotiaana. Hän oli 400 metrin juoksun ensimmäinen tummaihoinen olympiavoittaja.
Coheed and Cambria
Coheed and Cambria (usein myös "Coheed" tai "Co&Ca") on vuonna 1995 perustettu progressiivnen/alternative rock-yhtye Nyackista, New Yorkista. Yhtye vaihtoi nimensä Coheed and Cambriaksi vuonna 2001. Sitä ennen yhtye tunnettiin nimellä Shabűtie ja jonkin aikaa nimellä Beautiful Loser.
Yhtyeen albumit ovat teemalevyjä ja kappaleet pohjautuvat kitaristi-laulaja Claudio Sanchezin kirjoittamaan sarjakuvaan. Kappaleet sanoittaa ja säveltää pääasiassa Claudio Sanchez.
Shabűtie (1995–2001)
Maaliskuussa vuonna 1995 Claudio Sanchezin ja Travis Steverin yhtye hajosi. He perustivat Nate Kelleyn kanssa yhtyeen nimeltä Beautiful Loser, jossa oli Stever vokaaleissa ja kitarassa, Sanchez kitarassa, Kelley rummuissa ja Jon Carleo bassossa. Saman vuoden kesäkuussa Stever lähti yhtyeestä ja siitä tuli trio nimeltä Shabűtie ja Sanchez otti Steverin paikan laulajana.
Yhtye vietti loppu vuoden kokeillen erilaisia musiikkityylejä, kuten punk rockia, indie rockia, akustista rockia, funkia ja heavy metalia. Kun Carleo lähti yhtyeestä elokuussa 1996, Kelley värväsi Michael Toddin ottamaan hänen paikkansa. Todd, joka oli pääasiallisesti kitaristi, alkoi soittaa bassoa Shabűtiessa. Shabűtiena yhtye oli erittäin tuottelias. He kirjoittivat useita kappaleita ja julkaisivat ensimmäisen studiodemonsa Plan to Take Over the World. Vuonna 1999 julkaistiin The Penelope EP, vähän sen jälkeen kun Stever oli palannut yhtyeeseen.
Kelley lähti yhtyeestä loppuvuodesta 1999. Josh Eppard, yhteestä nimeltä 3, valittiin täydentämään häntä yhtyeeseen, joka oli menossa julkaisemaan Delirium Triggeriä vuonna 2000.
Coheed and Cambria (2001–)
Nimeksi muutettiin Coheed and Cambria. Nimi tulee Claudio Sanchezin luoman scifi-maailman henkilöiden nimistä. Tarinoiden, joihin yhtyeen sanoituksetkin perustuvat, nimi on The Amory Wars. Se on Sanchezin mukaan hänen omaelämäkertansa scifi-muodossa.
Yhtye on julkaissut seitsemän studioalbumia, joista kaksi viimeisintä julkaistiin tupla-albumina. Ensimmäinen osa, The Afterman: Ascension, julkaistiin lokakuussa 2012. Toinen, The Afterman: Descension, julkaistiin helmikuussa 2013.
Oscar-palkinto
Oscar-palkinnot (, ’akatemian palkinnot’) eli ”Oscarit” (engl. Oscars) ovat Yhdysvaltain elokuva-akatemian (Academy of Motion Picture Arts and Sciences) vuosittain jakamia palkintoja, joita jaetaan eri kategorioissa vuoden parhaille elokuville ja näiden tekijöille. Nimitys Oscar tulee palkintoina olevasta miestä esittävästä patsaasta, jota nimitetään Oscariksi. Nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta ensimmäinen viittaus palkintoon Oscarina tehtiin vuonna 1934. Palkintojen saajat äänestetään akatemian jäsenten kesken. Jäseniä on yli 6 000.
Elokuva-akatemia perustettiin vuonna 1927 ja ensimmäiset palkinnot jaettiin Hollywood Roosevelt -hotellissa 16. toukokuuta 1929. Jännitystä tapahtumassa ei juuri ollut, koska voittajat oli ilmoitettu jo kolme kuukautta etukäteen.
Vuoden 2021 gaala järjestettiin koronapandemian vuoksi poikkeuksellisesti vasta 25. huhtikuuta.
Oscar-patsas
thumb|upright|Ohjaaja [[John Ford voittamansa Oscar-patsaan kanssa.]] Oscar-patsas on tehty britanniumista, joka on silattu kullalla. Patsas seisoo mustalla metallijalustalla, ja on 34 senttimetriä korkea ja painaa 3,85 kilogrammaa. Patsas kuvaa ristiretkeilijän miekkaa pitävää ritaria filmikelan päällä. Tarinan mukaan Cedric Gibbons suunnitteli patsaan muistioonsa kokouksen aikana.
Patsaan nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta usein sen väitetään saaneen nimensä elokuva-akatemian kirjastonhoitaja Margaret Herrickiltä, joka huomautti patsaiden näyttävän hänen Oscar-sedältään. Toisen tarinan mukaan Bette Davis nimesi sen ensimmäisen miehensä mukaan, koska se näytti niin paljon häneltä.
Oscar-voittaja tai hänen perijänsä ei saa myydä patsasta, ellei ensin tarjoa sitä takaisin elokuva-akatemialle. Jos Oscar-voittaja ei suostu tuohon sopimukseen, akatemia pitää patsaan itsellään.
Gaalailta
thumb|Kuva Oscar-gaalasta vuodelta 1959. Tärkeimmät palkinnot jaetaan televisiossa suorana lähetettävässä seremoniassa. Dolby-teatterissa (entinen Kodak-teatteri) tapahtuva seremonia pidetään yleensä maaliskuussa, kuusi viikkoa ehdokkaiden julkistamisen jälkeen. Kutsuvieraat saapuvat paikalle kuuluisaa punaista mattoa pitkin pukeutuneena kuuluisimpien muotisuunnittelijoiden suunnittelemiin vaatteisiin, mikä on tehnyt tapahtumasta merkittävän myös muotimaailman kannalta.
Ehdokkuudet
Päästäkseen ehdokkaaksi elokuvan ensimmäinen Los Angelesissa esitettävä näytös täytyy järjestää kyseisen vuoden aikana. Lyhytelokuvakategorioita lukuun ottamatta elokuvan täytyy myös olla kokopitkä (vähintään 40 minuuttia).
Elokuva-akatemian eri alojen jäsenet nimittävät oman alansa ehdokkaat. Esimerkiksi näyttelijät siis valitsevat näyttelijäehdokkaat, ja ohjaajat ohjaajaehdokkaat. Parhaan elokuvan ehdokkuuksista äänestävät kuitenkin kaikki akatemian jäsenet. Voittajat valitaan toisella kierroksella, jolla kaikki jäsenet saavat äänestää kaikkien kategorioiden ehdokkaita.
Palkintokategoriat
Vuonna 2022 Oscar-palkinto jaettiin 23:ssa kategoriassa.
Nykyiset
Lähde:
Erikoispalkinnot
Erikoispalkintokategorioissa ei nimetä ehdokkaita, ja niiden voittajia eivät päätä elokuva-akatemian jäsenet vaan erilliset komiteat. Kun Oscarit jaettiin ensimmäistä kertaa, parhaan ohjauksen palkinto jaettiin erillisissä draama- ja komediaelokuvien kategorioissa. Joinakin vuosina parhaan musiikin palkinto on samalla tavoin jaettu erikseen draama- ja komediaelokuvien kesken. Nykyään musiikista on mahdollista jakaa palkinnot parhaasta alkuperäisestä sävellyksestä, partituurista ja musikaalista. 1930-luvulta lähtien vuoteen 1968 asti parhaan kuvauksen, lavastuksen ja puvustuksen palkinnot jaettiin erikseen mustavalkoisille ja värillisille elokuville.
Menestyneimmät elokuvasarjat
Oscar-gaalassa menestyneiden elokuvien jatko-osat eivät ole usein menestyneet gaalassa hyvin. Tähän on listattu vain ne elokuvasarjat, jonka elokuvista vähintään kaksi on voittanut Oscar-palkintoja. Vain kaksi jatko-osaa on voittanut parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja ne ovat Kummisetä osa II (1980) ja Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003).
Oscarit ja Suomi
Kun Ingmar Bergmanin elokuva Fanny ja Alexander voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin vuonna 1983, palkinnon vastaanotti elokuvan tuottaja Jörn Donner yhdessä Bergmanin vaimon Ingrid von Rosenin kanssa, koska Bergman itse ei saapunut paikalle. Patsas pysyi Donnerin hallussa, ja hänen kuolemansa jälkeen se on lainattu Fåröhön Bergman-näyttelyyn.
Tekniikan tohtori Janne Kontkanen vastaanotti ”teknisen Oscarin” kehittämästään 3D-teknologiasta vuonna 2014. Vuonna 2017 parhaiden erikoistehosteiden sarjan voitti Viidakkokirja-elokuva, jonka visuaalisten tehosteiden toteutukseen osallistui suomalainen Tommi Saaristoranta.
Aki Kaurismäen Mies vailla menneisyyttä oli ensimmäisenä suomalaisena elokuvana ehdolla Oscarin voittajaksi parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa vuonna 2003. Kaurismäki kuitenkin boikotoi Oscar-juhlaa vastalauseena Yhdysvaltain aikeille hyökätä Irakiin.
Aki Kaurismäen Laitakaupungin valot valittiin Suomen ehdokkaaksi 2006. Kaurismäen suostumusta ehdokkuuteen ei varmistettu etukäteen ja hän kieltäytyi ehdokkuudesta. Kaurismäen kieltäytymisen vuoksi ei 2006 aikataulusyistä Suomesta lähetetty lainkaan ehdokasta Oscareihin.
Vuonna 2014 Selma Vilhusen Pitääkö mun kaikki hoitaa? kilpaili parhaan lyhytelokuvan sarjassa.
Luettelo elokuvista, jotka lähetettiin Suomesta kilpailemaan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarista: Kaikista ehdokkaaksi lähetettävistä elokuvista karsitaan lyhyempi karsintalista, jonka joukosta valitaan varsinaiset ehdokkaat. Karsintalistalle suomalainen elokuva on päässyt vuonna 2016, jolloin Klaus Härön ohjaama ja Anna Heinämaan käsikirjoittama Miekkailija oli mukana joukossa, ja vuonna 2021, jolloin Juho Kuosmasen Hytti nro 6 eteni lyhyemmälle listalle. Pisimmälle on päässyt Aki Kaurismäen Mies vailla menneisyyttä, joka pääsi ehdokkaaksi asti vuoden 2003 gaalassa.
Nelspruit
Kaupungissa sijaitsee Kruger Mpumalangan kansainvälinen lentoasema, jota käytetään pääosin reittilentoihin Johannesburgiin.
Nelspruitiin rakennettiin jalkapallostadion vuoden 2010 MM-kilpailuja varten. Stadionin nimi on Mbombela Stadium ja sen kapasiteetti on yli 40 000 ihmistä.
Hoikkarölli
Hoikkarölli (Agrostis clavata) on röllien sukuun kuuluva heinäkasvi. Suomessa laji oli aiemmin vaarantunut, mutta vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi.
Ulkonäkö ja koko
Hoikkarölli kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on monikortinen; korret ovat pystyjä tai kohenevia. Lehdet ovat litteät, viitisen millimetriä leveät ja vaalean vihreät. Ylimmän korsilehden kieleke on 1,3–2,5 mm pitkä. Kukinto on laaja, pitkähaarainen, niukkatähkyläinen ja 8–25 cm pitkä röyhy. Ulkohelve on vihneetön, sisähelve puuttuu tai on hyvin pieni. Hoikkarölli heilimöi kesä-heinäkuussa. Laji on yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen kasvi.
Hoikkarölli muistuttaa suuresti rikkarölliä (A. scabra) ja nurmirölliä (A. capillaris).
Levinneisyys
Hoikkarölli on pohjoinen, mantereisen ilmaston kasvi, jota tyypillisesti tavataan taigametsäalueella. Levinneisyysalue ulottuu Keski-Ruotsista ja -Suomesta hyvin laikuttaisena läpi Venäjän Itä-Siperiaan, Kamtšatkaan ja Japaniin asti. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikan puolella Alaskassa. Suomessa hoikkarölliä on tavattu hajanaisella alueella Uudeltamaalta ja Hämeestä läpi Keski- ja Itä-Suomen Etelä-Lappiin saakka noin 40 kasvupaikalta. Runsaimmin sitä kasvaa Pohjois-Savossa, Kainuussa ja Etelä-Lapissa. Laji löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran vuonna 1901 Maaningan Korkeakoskelta.
Anaksimandros
pienoiskuva|150px|Anaksimandros [[Rafaelin maalauksessa Ateenan koulu.]]
Anaksimandros (, 610/609 – n. 546 eaa.) oli eräs antiikin Kreikan esisokraattisista filosofeista. Hänet luetaan kuuluvaksi joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Anaksimandros oli Thaleen oppilas ja Anaksimeneen opettaja. Erityisen kuuluisa hän on apeiron ('ääretön') -käsitteestään.
Elämä ja toiminta
Anaksimandroksen elämästä ja ajattelusta ei tiedetä paljoa. Hänen tiedetään syntyneen Miletoksessa 42. olympiadin 3. vuotena, mistä saadaan syntymäajankohdaksi vuosi 610/609 eaa. Perhetaustasta tiedetään vain isän nimi, Praksiades. Anaksimandros mainitaan Thaleen oppilaaksi ja kumppaniksi. Itse hän puolestaan opetti Anaksimenesta ja mahdollisesti myös Pythagorasta. Thaleen tavoin hän oli monessa mukana. Anaksimandroksen poliittisesta toiminnasta tiedämme sen, että hän osallistui tuolloin käynnissä olleeseen miletoslaisten siirtokuntien perustamistoimintaan Mustanmeren rannikolle. Hänet mainitaankin nimenomaan Apollonia-nimisen kaupungin (nykyinen Sozopol) perustajaksi.
pienoiskuva|240px|Piirros siitä, miltä Anaksimandroksen maailmankartta mahdollisesti näytti.
Anaksimandroksen voidaan muutenkin olettaa matkustelleen laajasti, olihan hän kiinnostunut maantieteestä ja ensimmäisen maailmankartan laatija. Anaksimandroksen karttaa parantelivat sittemmin sekä Eratosthenes että Hekataios Miletoslainen. Spartaan Anaksimandroksen yhdistää kaksikin kertomusta. Ensiksikin hänen sanotaan esitelleen ensimmäisenä juuri spartalaisille aurinkokellon teknisenä uudistuksena suorakulmaisen osoittimen eli gnomonin, jonka avulla voitiin mitata esimerkiksi auringon korkeus. Lisäksi hänen kerrotaan ennustaneen maanjäristyksen ja varoittaneen spartalaisia siitä.