cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
South Bend
Historia
Indianan ensimmäinen pohjois-eteläsuuntainen valtatie, Michigan Road valmistui vuonna 1828, ja se kulki aivan kauppapaikan läheltä. Asutusta alettiin pian kutsua South Bendiksi. South Bend perustettiin virallisesti vuonna 1835, ja se alkoi kasvaa nopeasti. Kasvu keskittyi alkuun teollisuusaluelle, joka oli kahden St. Joseph -jokeen rakennetun kanavan varrella. Teollisuuskeskittymä alkoi vuoden 1851 jälkeen muuttaa rautatien varteen. Sinne perusti tehtaansa muun muassa Henry Studebaker. Studebaker aloitti vankkurivalmistajana, mutta se alkoi myöhemmin tehdä autoja. Studebakerin autotehdas toimi South Bendissä vuodesta 1920 vuoteen 1963.
Teollisuuden lisäksi South Bendiä alkoi kirittämään kaupungin ulkopuolelle vuonna 1842 perustettu Notre Damen yliopisto. Se on vaikuttanut merkittävästi alueen talouteen ja kulttuuriin. Kaupunginoikeudet South Bend sai vuonna 1865.
South Bend koki 1900-luvun aikana talouden murroksen, sillä valmistusteollisuus alkoi hiipua Yhdysvalloissa. Studebakerin autotehdas lopetti toimintansa joulukuussa 1963. Valmistusteollisuus oli vuonna 2000 enää 16 prosenttia kaupungin taloudesta, kun vuonna 1950 noin puolet työntekijöistä oli teollisuussektorilla.
Väestö
Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 101 168 asukasta. Vuoteen 2015 mennessä väestön arvioitiin lisääntyneen noin 101 500:een. Afrikkalaistaustaisen väestön osuus (noin 25 %) on suurempi kuin osavaltiossa keskimäärin (alle 10 %).
Itä-Karjalan partisaanitaistelut 1942
Kahtia jakautuneen partisaaniosaston pääjoukko ylitti Jolmajärven pienemmän osaston edetessä järven eteläkärkeä kohden. Jolmajärven yllä käytiin ilmataistelu, jossa neljä suomalaista Morane-Saulnier konetta tulitti järveä ylittänyttä partisaaniosastoa saaden kimppuunsa viisi venäläisten Hurricanea. Molemmat osapuolet menettivät yhden koneen. Ylityksessä 40 partisaania menetti henkensä 13 haavoittuessa. Lopulta Sunglitsaan onnistui 25. elokuuta palaamaan 120 partisaania 638:sta retkelle lähteneestä. Suomalaisten tappiot olivat kokonaisuudessaan 119 miestä.
Neuvostoliittolaisen 1. Partisaaniprikaatin kokoonpano
komentaja maj Grigorjev
Aseet ja varusteet
Osastoilla viestivälineinä radio, kompasseja ja valopistooleja. Tiedustelujoukkueella 12 konepistoolia, muilla osaston miehillä puoliautomaattikiväärit. Lääkintäjoukkueen miehet varustettu pistooleilla ja yhdellä teltalla. Taisteluosastoilla kullakin yksi pikakivääri, yhdeksän konepistoolia, muilla kivääri. Repussa 20 päivän kuiva muona.
Roope-setä
Roope-setä (vuosina 1978–1985 Roope-setä taskulehti) oli Sanoma-yhtymään kuuluvan Sanoma Media Finlandin vuosina 1978–2017 julkaisema suomalainen sarjakuvalehti, joka sisälsi Disneyn sarjakuvamaailmaan sijoittuvia sarjakuvia. Lehden pääosassa seikkaili Roope Ankka.
Ilmestymisaikataulu
Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1978, jolloin siitä ilmestyi neljä numeroa. Vuosina 1979 ja 1980 lehti ilmestyi joka toinen kuukausi, mutta vuodesta 1981 vuoteen 2014 se ilmestyi kerran kuukaudessa. Ilmestymispäivä oli aluksi kunkin kuun ensimmäinen keskiviikko.
Vuodesta 2015 alkaen lehti ilmestyi 10 kertaa vuodessa. Numeroiden ilmestymisen välillä oli aina n. viisi viikkoa, joten lehti tuli tammi-, helmi-, maalis-, huhti-, kesä-, heinä-, elo-, syys-, marras- ja joulukuussa. Ilmestymispäivä oli perjantai.
Sisältö ja rakenne
Yleensä lehti sisälsi kolme tai neljä pitkää tarinaa sekä mahdollisesti muutaman lyhyemmän tarinan, jotka olivat Suomessa ennen julkaisemattomia. Tarinat oli pääosin tuotu italialaisesta Topolino-lehdestä.
Sarjakuvien lisäksi lehdessä julkaistiin muun muassa Vanhan visukintun päiväkirjaa (vuodesta 1985 vuoteen 2003), Klubimestarin palstaa (vuodesta 1987 vuoteen 2003), Roope-sedän tietotoimistoa (vuodesta 2004 vuoteen 2011) ja Päivän Pamausta (vuodesta 2012 vuoteen 2017). Lehdessä julkaistiin myös Dekkaripähkinöitä (vuodesta 2004 vuoteen 2017). Numeroon 1/2017 asti lähes joka lehdessä oli myös kilpatehtävä. Lehdessä oli usein pieniä artikkeleita Disneyn sarjakuvamaailmasta ja sen sarjakuvataiteilijoista. Lehden tilaajille annettiin myös useana vuonna tilaajalahjoja.
Vuosina 1985–1987 joka numerossa julkaistiin Carl Barksin yksisivuinen tarina suomeksi. Vuonna 1987 kieleksi tuli englanti, vuonna 2000 yksisivuisia tarinoita julkaistiin myös muilla kielillä ja vuonna 2001 Barksin yksisivuiset tarinat vaihdettiin Al Taliaferron yksisivuisiin ja vieraat kielet korvattiin suomen eri murteilla. Vuodesta 2002 lähtien yksisivuisten kieli oli jälleen englanti ja niiden käsikirjoittajat ja piirtäjät vaihtelivat.
Vuosina 1997-2003 ja 2005-2011 lehdessä julkaistiin myös keräilykuvia ja jokaisella vuodella oli omat aiheensa:
Vuoden 2007 ensinumerossaan lehti ilmoitti, että saman vuoden joulukuussa ilmestyy kaikkien aikojen paksuin Roope-setä. Sillä juhlistettiin Roope Ankka -hahmon 60-vuotissyntymäpäivää.
Vuoden 2008 ensimmäisessä numerossa ilmestyi lyhennetty näköispainos kaikkien aikojen ensimmäisestä Roope-sedästä, koska lehti täytti 30 vuotta.
Tammikuussa 2012 lehden koko muuttui: sivumäärä pysyi samana, mutta leveys ja korkeus kasvoivat parilla sentillä, jotta Topolino-lehden tarinoita voitaisiin hyödyntää paremmin.
Vuonna 2012 lehden levikki oli 73 094 (LT 2012 ). Vuonna 2016 levikki oli supistunut 42 587:ään.
Vuonna 2017 lokakuussa Sanoma-konserni ilmoitti, että se lopettaa Roope-sedän julkaisemisen ja tuo tilalle uuden DuckTales -lehden, jonka tilaajiksi Roope-sedän tilaajat siirretään automaattisesti. Viimeinen numero 10/2017 (#454) ilmestyi joulukuussa 2017.
Danny Denzongpa
Tshering Phintso ”Danny” Denzongpa (s. 25. helmikuuta 1948 Yuksom, Sikkimin kuningaskunta) on intialainen näyttelijä. Hän on työskennellyt enimmäkseen hindinkielisissä elokuvissa, joissa hänet tunnetaan parhaiten roiston rooleistaan, mutta on esiintynyt myös useissa nepalin-, tamilin-, telugun- ja bengalinkielisissä elokuvissa. Hänellä on ollut rooleja myös kansainvälisissä elokuvissa, joista tunnetuin on Seitsemän vuotta Tiibetissä. Intian hallitus myönsi Denzongpalle Padma Shri -palkinnon vuonna 2003. Hän on voittanut myös kaksi Filmfare Awards -palkintoa.
Yksityiselämä
Denzongpalla oli suhde näyttelijä Parveen Babin kanssa. Hän on naimisissa kuninkaallistaustaisen Gawa Denzongpan kanssa ja heillä on kaksi lasta, poika Rinzing ja tytär Pema. Hän on uskonnoltaan buddhalainen.
Ilmavalvontaseloste
Ilmavalvontaseloste (iv-seloste) on julkinen yleisradiokanavilla lähetettävä ja tavallisella radiovastaanottimella kuunneltavissa oleva seloste vieraista ilma-aluksista. Kriisiaikana ilmavalvontaseloste lähetetään ULA 2 -taajuudella. Omien koneiden selostusta kutsutaan torjuntaselosteeksi. Tällöin selosteeseen lisätään "oma kone".
Rauhan aikana ilmavalvontaselosteita lähetetään suurten sotaharjoitusten yhteydessä sotaharjoitusradioiden taajuuksilla.
Ilmavalvontaseloste perustuu MGRS-paikantamisruudustoon, jota käytetään paikannus- mutta ei salauskeinona. MGRS-tunnus muodostuu vyöhyketunnuksesta, sadan kilometrin tasoruututunnuksesta ja koordinaateista.
Ilmavalvontaselosteen seuraaminen
Selosteen rakenteellinen järjestys on aina sama:
Jesús Navas
Jesús Navas González (s. 21. marraskuuta 1985 Los Palacios y Villafranca, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitalinkki. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa. Navas on maailman- ja Euroopan-mestari.
Navasin ensimmäinen seura oli hänen kotikuntansa UD Los Palacios. Hän liittyi Sevillan B-joukkueeseen vuonna 2002 ollessaan 16-vuotias. Kaudella 2003–2004 hän teki vaikutuksen seurajohtoon ja hänet nostettiin edustusjoukkueeseen vielä saman kauden aikana. Seuraavalla kaudella Navas vuorotteli vielä jonkin aikaa B-joukkueen ja edustusjoukkueen välillä, mutta lupaavalta vaikuttanut nuorukainen vakiinnutti lopulta paikkansa edustusjoukkueessa. Hän voitti UEFA Cupin mestaruuden kausilla 2005–2006 ja 2006–2007, UEFA Super Cupin 2006, Copa del Reyn 2007 sekä Supercopa de Españan 2007. . Hän pelasi myös Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Marraskuussa 2007 Navas solmi Sevillan kanssa jatkosopimuksen kesäkuuhun 2012 saakka. Hän voitti Copa del Reyn toistamiseen 2010. Hän pelasi Sevillassa kaikkiaan 285 Primera Divisiónin ottelua, joissa teki 23 maalia.
Navas siirtyi kesällä 2013 Manchester Cityyn 20 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 30 valioliigaottelua Cityn voittaessa mestaruuden. Hän pelasi myös viisi ottelua Cityn mestaruuteen päättyneessä liigacupissa. Hän voitti 2014 lisäksi Community Shieldin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 valioliigaottelua Cityn sijoittuessa sarjassa toiseksi.
Navas on kärsinyt koti-ikävästä, paniikkihäiriöstä ja ahdistuksesta, mikä on ajoittain vaikeuttanut hänen matkustamistaan Sevillan ulkopuolelle ottelu- ja harjoitusmatkoille.
Navasin terveydellinen tila esti pitkään myös hänen mahdollisen valinnan Espanjan A-maajoukkueeseen kunnes marraskuussa 2009 hän ilmoitti olevansa valmis maajoukkuetehtäviin, mikäli saa kutsun. Vicente del Bosque kutsui hänet maajoukkueen kokoonpanoon pian tämän jälkeen, ja hän teki ensiesiintymisensä 14. marraskuuta 2009 Argentiinaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Navas valittiin maajoukkueen kokoonpanoon myös vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Hän pelasi MM-kilpailuissa kolme ottelua, mukaan lukien Espanjan voittoon päättynyt loppuottelu, jossa hän tuli tunnin kohdalla vaihdosta kentälle. Hän pelasi kolme ottelua myös Espanjan voittaessa Euroopan-mestaruuden 2012.
Navas on etniseltä taustaltaan romani. Hänen veljensä Marco on myös jalkapalloilija.
Charles Burns
thumb|right|Charles Burns
Charles Robert Burns (s. 27. syyskuuta 1955 Washington) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja. Hän asuu puolisonsa, taidemaalari Susan Mooren ja kahden tyttärensä kanssa Philadelphiassa.
Uran alkuvaiheet
Charles Burns opiskeli vuosina 1977–1979 maalausta ja kuvanveistoa Kalifornian yliopistossa Davisissa. Hänen ensimmäisiä töitään olivat kuvitukset Sub Pop -fanzinelle, josta samanniminen levymerkki sai myöhemmin alkunsa.
Vuonna 1981 Burns tutustui Art Spiegelmaniin, joka innosti häntä siirtymään sarjakuvan pariin. Burns piirsi vuoteen 1991 asti sarjakuvia (mm. Dog Boy ja Big Baby) Spiegelmanin avantgardistiseen RAW-sarjakuvalehteen. Vuonna 1983 hän aloitti meksikolaisen vapaapainijan asuun sonnustautuneesta yksityisetsivästä kertovan El Borbah -sarjan Heavy Metal -lehdessä.
1980-luvun puolivälissä Burns vietti noin kaksi vuotta Italiassa. Tuolloin hän tuli tunnetuksi myös Euroopassa, jossa useat lehdet julkaisivat hänen sarjakuviaan.
Musta aukko
Vuonna 1993 Burns aloitti suurtyönsä nimeltä Musta aukko (Black Hole), kauhua ja kauneutta yhdistävän vieraantumistarinan viruksesta, joka leviää 1970-luvun Seattlessa nuorten joukossa ja aiheuttaa näissä outoja ruumiillisia muutoksia. Sarjan viimeinen osa ilmestyi vuonna 2004. Seuraavana vuonna Pantheon Books julkaisi 368-sivuisen kovakantisen painoksen, joka sisälsi kaikki kaksitoista osaa hieman muutettuina versioina. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2007.
Tyyli
Burnsin kuvamaailmassa on vaikutteita ja lainauksia amerikkalaisista 1950-luvun alun kauhusarjakuvista (ennen McCarthyn ajan Comics Code -säännöksiä), mutta myös 1980-luvun mainostyylin kaltaista viileää estetiikkaa.
Gene Simmonsin sukukalleudet
Gene Simmonsin sukukalleudet (Gene Simmons Family Jewels) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jossa seurataan muusikko Gene Simmonsin perheen elämää. Suomessa sarjaa esitti JIM-kanava.
Länsimainen kirjallisuuskaanon
Länsimainen kirjallisuuskaanon tarkoittaa sitä osaa länsimaisesta kirjallisuudesta, jota länsimaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet tärkeimpinä ja vaikutusvaltaisimpina länsimaisen kulttuurin muovaamisessa. Länsimaisen kaanonin käsitteeseen liittyy myös länsimainen taidemusiikki ja kuvataide.
Cray-1
Cray-1 oli menestyksekäs vektorisuorittimia käyttävä supertietokonemalli, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1976. Koneen kehitti Cray Research -yhtiö pääsuunnittelijanaan Seymour Cray.
Laitteen historia
Myöhemmistä Crayn koneista poiketen Cray-1 suoritti vain yhtä ohjelmaa kerrallaan, eli se oli käytännössä yksiprosessorikone. Se kuitenkin suoritti ohjelmaa hyvin tehokkaasti, ja erityistä lisäetua toivat vektorikäskyt, jotka oli optimoitu laskennan suorittamiseen useilla peräkkäisillä muistipaikoilla. Cray-1 suoritti myös useita käskyjä rinnakkain liukuhihnatekniikalla.
Cray-1:ssä kiinnitettiin erityistä huomiota kytkentäratkaisujen nopeuteen ja osienvälisten etäisyyksien minimoimiseen. Tämä näkyy vahvasti jo laitteen hevosenkenkämäisessä muotoilussa. Kellotaajuus oli aluksi 80 MHz, mutta se saatiin myöhempinä vuosina nostettua 120 MHz:iin. Koska laite pystyi liukuhihnatekniikkansa ansiosta suorittamaan näennäisesti jopa kaksi käskyä yhdessä kellojaksossa, oli sen teoreettinen huippusuoritusnopeus 160–240 MIPSiä. Huolellisella assembly-ohjelmoinnilla ja vektorikäskyjä käyttämällä kone pystyi saavuttamaan 250 MFLOPSin liukulukulaskentanopeuden. Pienet pöytätietokoneet alkoivat saavuttaa näitä nopeuksia vasta 1990-luvun loppupuolella. Nykyiset nopeimmat pc-koneissa käytettävät prosessorit ovat yli 100 kertaa nopeampia kuin Cray-1.
Huippunopeat kytkentäratkaisut vaativat huomattavan paljon sähköenergiaa, ja Cray-1:n tehontarve olikin noin 115 kilowattia. Suuri energian käyttö tuotti myös paljon hukkalämpöä, mistä johtuen koneessa oli freonipohjainen jäähdytysjärjestelmä ja jäähdytysnäkökohdat oli huomioitu erityisesti myös muotoilussa.
Cray-1 oli ensimmäinen integroituja piirejä käyttänyt Crayn kone. Vaikka teknologia oli saatavilla jo 1970-luvun alkupuolella, ei se ollut vielä riittävän nopeaa supertietokonetarkoituksiin. Vastaavasta syystä Cray alkoi käyttää laitteissaan mikroprosessoreita vasta 1990-luvulla.
Junkers Jumo 211
Junkers Jumo 211 on saksalainen lentomoottori, jota käytettiin toisen maailmansodan aikana. Moottoria käytettiin erityisesti pommittajissa ja siten Saksan päätyypeissä Junkers Ju 88 ja Heinkel He 111 sekä tunnetussa Junkers Ju 87 "Stuka" (Sturkampfflugzeug) syöksypommittajassa.
Yleistä
Moottori oli nestejäähdytteinen, käännetty V-12 eli sylinterit olivat alaspäin. Sylinterien kulma oli 60°. Siinä oli mekaaninen polttoaineensuihkutus ja kaksinopeuksinen mekaaninen ahdin jossa oli välijäähdytys. Oktaanivaatimus oli 87. Alle - 5 asteen lämpötilassa tuli käyttää Kaltstart- menetelmää käynnistyksessä. Siinä voiteluöljy ohennettiin bensiinillä sekoitushanan avulla taulukon mukaisesti moottorin käydessä laskeutumisen jälkeen. Moottorin lämmetessä uudelleen bensiini haihtui öljyn joukosta.
Ju-88 koneessa moottorin asennus antoi vaikutelman ilmajäähdytteisestä tähtimoottorista renkaan muotoon sijoitettujen jäähdyttimien ja säätöluukkujen vuoksi.
Teknisiä tietoja
Junkers Jumo 211
Suoritusarvot versiolle J, jota käytettiin Suomessa Ju 88 - pommikoneessa.
RN Umbria (1891)
RN Umbria oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Regioni-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 16. helmikuuta 1894.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 29. heinäkuuta 1909. Alus myytiin 1911 Haitille, joka nimesi sen Ferrieriksi. Alus upposi pian luovutuksen jälkeen miehistön kokemattomuuden vuoksi.
Taneli Kuusisto
Ura
Kuusiston varhaiset pianokappaleet ja yksinlaulut syntyivät Aleksandr Skrjabinin vaikutuksen alaisina (mm. Kuusi lyijykynäpiirrosta op. 1). Pianolle sävelletty C-duuri-sonatiini (1933) heijasteli uusbarokkisia vaikutteita. Suurimuotoisiin teoksiin kuuluva sinfoninen balladi Laatokka (1944) heijastelee sotavuosien kansallista ilmapiiriä. Toccata orkesterille (1953) viittaa aikakauden Béla Bartók -vaikutteisiin. Hänen kamarimusiikkiteoksistaan mainittakoon Viulusonaatti (1936),  Trio huilulle, viululle ja alttoviululle (1953). Hänen tunnetuin sävellyksensä on Uuno Kailaan runoon vuonna 1939 sävelletty kuorolaulu Suomalainen rukous (Siunaa ja varjele meitä), joka päätyi vuoden 1982 uudistettuun virsikirjaan virreksi 584. Hän sävelsi myös elokuvamusiikkia, mm. F.E. Sillanpään romaaniin perustuvaan elokuvaan Ihmisiä suviyössä. Hänen tuotantoonsa kuuluu suuri määrä kuoro- ja 1932 (mm. laulusarjat Keväästä kesään, Saunakamari), urkuteoksia, kantaatteja (mm. Saimaan helmi Lappeenrannan kaupungin 300-vuotisjuhlaan 1949).
Kuusisto toimi vuosina 1936–1939 Suomalaisen Oopperan kuoronjohtajana. Hän toimi Töölön seurakunnan urkurina vuodet 1943–1963. Vuodet 1948–1955 hän opetti Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla liturgista urkujensoittoa ja urkumusiikin historiaa. Kirkkomusiikkiosaston johtajana hän oli 1955–1957, Sibelius-Akatemian vararehtorina 1956–1959 ja rehtorina 1959–1971. Opetustyö jätti säveltämisen taka-alalle, mutta musiikkikirjoittajan ura jatkui tuotteliaana; hän kirjoitti muun muassa arvosteluja Uuteen Suomeen (1952–1956). Nils-Eric Ringbomin väitöskirja Über die Deutbarkeit der Tonkunst (1955) sai alkunsa Kuusiston ja Ringbomin keskusteluista. Vuonna 1965 Kuusisto julkaisi kirjoituskokoelman Musiikkimme eilispäivää.
Kuusisto palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1950. Vuonna 1959 hän sai professorin arvonimen. Teologian kunniatohtoriksi hänet vihittiin Helsingissä vuonna 1967.
Kuusisto oli omalta merkittävältä osaltaan luomassa Viipurin Lauluveikkojen pääkaupunkilaista henkeä. Kuusisto toimi kuoron laulunjohtajana 1945–1951, ja hänet kutsuttiin kuoron kunniajäseneksi vuonna 1992.
Kuusisto kuoli Helsingissä vuonna 1988.
Vuonna 2009 mieskuoro Laulu-Miehet julkaisi 95-vuotisjuhlakonsertissaan Taneli ja Ilkka Kuusiston mieskuoromusiikkia sisältävän tallenteen Kuusisto.
Taneli Kuusiston puoliso oli laulajatar, hammaslääkäri Taimi Helmi Kyllikki o.s. Waltonen (1901–2000). Taneli Kuusisto oli professori Irmeli Niemen, Tuulikki Närhinsalon ja Ilkka Kuusiston isä sekä Pekka ja Jaakko Kuusiston isoisä.
Missä olit, kun?
Missä olit, kun? on MTV3-kanavalla esitettävä ohjelmasarja, jossa kerrattiin lähihistorian merkittäviä uutistapahtumia. Ohjelman ensimmäisen tuotantokauden viisi ensimmäistä jaksoa esitettiin huhti-toukokuussa 2021 ja loput viisi elo-syyskuussa 2021. Neliosainen toinen kausi esitetttiin alkuvuodesta 2023.
Ohjelmaa juontavat MTV:n uutisankkurit Kirsi Alm-Siira, Maija Lehmusvirta, Ripsa Koskinen-Papunen, Jan Andersson, Keijo Leppänen, Jaakko Loikkanen, Teemu Niikko ja Teresa Meriläinen-Aho. Uutistapahtumia olivat muistelemassa myös muun muassa Tarja Halonen, Urpo Martikainen, Kari Lumikero, Alviina Alametsä ja Timo Soini.
Noé Hernández
Elämä ja urheilu-ura
Vuonna 2000 Sydneyn kesäolympialaisissa Hernández saavutti hopeamitalin 20 kilometrin kävelyssä. Lisäksi hän oli Pariisin MM-kilpailuissa 2003 neljäs samaisella matkalla. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hänet hylättiin 20 kilometrillä.
Ranskankielinen Wikipedia
Ranskankielinen Wikipedia on Wikipedian ranskankielinen versio. Ranskankielisessä Wikipediassa oli 2 475 928 artikkelia 4. joulukuuta 2022, ja se oli artikkelimäärältään viidenneksi suurin englannin-, cebuanon-, saksan- ja ruotsinkielisten versioiden jälkeen. Se perustettiin elokuussa 2001.
Historia
pienoiskuva|vasen|Ranskankielisen Wikipedian artikkelimäärän kehitys. Ranskankielinen Wikipedia aloitettiin elokuussa 2001. Viidestuhannes artikkeli kirjoitettiin 7. helmikuuta 2003. Sadantuhannen artikkelin raja rikottiin 21. huhtikuuta 2005 ja kolmensadantuhannen raja 10. kesäkuuta 2006. Miljoonan artikkelin raja rikottiin syyskuussa 2010 ja kahden miljoonan artikkelin raja 8. heinäkuuta 2018.
Uudenmaan Sosialidemokraatit
Uudenmaan Sosialidemokraatit (Uudenmaan SDP) on SDP:n Uudenmaan vaalipiirissä toimiva piirijärjestö. Piiri on toiminut vuodesta 1906 ja sen keskeinen tehtävä on koordinoida alueensa kuntatason järjestöjä ja ajaa Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen arvojen mukaista politiikkaa. Keskeisiä teemoja tässä politiikassa on tasa-arvo, yhdenvertaisuus, solidaarisuus, laadukas työelämä sekä tasapainoinen talous.
Uudenmaan SDP:n toiminta kattaa pääosin ylikunnallisen yhteistyön toteuttamisen maakuntatasolla. Piiri on aktiivinen tapahtumien järjestäjä. Osa tapahtumista on yleisölle avoimia ja osa puolestaan jäsenistön koulutus- ja ryhmäytymistapaamisia.
Piirin ylin päättävin elin on piirikokous, joka kokoontuu kaksi kertaa vuodessa. Piirikokouksessa äänivaltaisia ovat kunnallisjärjestöjen asettamat piirikokousedustajat. Piirikokous valitsee myös vuoden välein piirihallituksen jäsenistön, paitsi puheenjohtajistoa, jonka toimikausi on kaksivuotinen. Piirihallituksen pääasiallinen tehtävä on olla järjestön toimeenpaneva elin.
Lappi
pienoiskuva|Lappi Euroopan kartalla. Rajojen määrittely vaihtelee lähteestä toiseen. Lappi (,, , ja , ) on Fennoskandian pohjoisin osa, joka kuuluu nykyään Suomeen, Ruotsiin, Norjaan ja Venäjään. Saamelaiset ovat alueen alkuperäiskansa. Lappi ei muodosta yhtenäistä hallinnollista aluetta. Saamelaisista juontuen Lappia kutsutaan toisinaan myös nimellä Saamenmaa ( ja ).
Maantiede
thumb|[[Torniojärvi Ruotsin Lapissa Kiirunan kunnassa. Taustalla näkyy Lapporten-vuoristolaakso.]] thumb|Keskiyön aurinko Norjan [[Nordkapp|Nordkapissa.]]
Suomeen ja Ruotsiin kuuluvat Lapin historialliset maakunnat sijaitsevat sisämaassa. Jos Lappina pidetään koko Lapin lääniä ja Ruotsissa vastaavasti Norrbottenin lääniä, niin Suomen ja Ruotsin Lapit ulottuvat Perämeren rannalle. Lapin länsiosassa Norjaan kuuluvalla rannikolla on vuonoja aina Venäjälle asti ulottuvalla alueella. Tunturit alkavat Norjaan kuuluvasta Lapin itäosasta. Ruotsin ja Norjan rajana oleva Skandien vuoristo sijaitsee pohjoisosistaan Lapissa. Sen korkeimmat huiput ovat Kebnekaisella Ruotsissa.
Suomeen kuuluva Lapin historiallinen maakunta jaetaan luonnonmaantieteellisesti, mutta ei kuitenkaan koskaan hallinnollisesti Kittilän Lappiin, Sompion Lappiin, Enontekiön Lappiin ja Inarin Lappiin. Taigan ja tundran raja Suomessa kulkee Kaunispään alueella, joka on suosittu hiihto-, laskettelu- ja muu lomakohde. Suomen Lapissa sijaitsee kaksi suurta tekojärveä Lokka ja Porttipahta ja 483 kilometriä pitkä Kemijoki, joka on Suomen pisin joki. Suomen Lapin itäosassa on soita ja järviä, joista suurin on Inarijärvi (1 040 km²).
Kaikki satamat lännessä Norjanmerellä ja Barentsinmerellä Murmanskiin asti ovat jäättömiä koko vuoden. Pohjanlahti kuitenkin tavallisesti jäätyy talvisin. Atlantin valtameren pohja sisältää pohjoisessa ja lännessä suuria öljy- ja kaasuvaroja.
Ilmasto
Lapin ilmasto on subarktinen. Kesällä suuressa osassa Lappia vallitsee yötön yö, jolloin aurinko ei laske lainkaan ja talvella puolestaan kaamos, jolloin aurinko ei nouse lainkaan. Utsjoella yötön yö kestää 72 ja kaamos 53 vuorokautta.
Lapin eri osien ilmasto on hyvin erilainen. Keski-Lapin mantereiseen ilmastoon vaikuttavat laajat suoalueet. Jäämeri vaikuttaa paikoin Pohjois-Lapin muuten hyvin mantereiseen ilmastoon.
Maa on lumen peitossa 6–7 kuukautta. Terminen kesä kestää Rovaniemellä keskimäärin 90 päivää, Kilpisjärvellä vain 46 päivää.
Luotonvalvoja
Luotonvalvoja on yleensä keskisuuren tai suuren yrityksen laskentatoimen osastolla työskentelevä asiantuntija, jonka tehtävät vaihtelevat yritysten välillä. Useimmiten tehtäviin kuuluu myyntireskontran ja laskutuksen valvonta, perintä, sekä muita osaston kirjanpidollisia tehtäviä. Tehtävään vaadittava koulutus on kaupallinen, esimerkiksi merkonomi tai tradenomi. Pienissä yrityksissä luotonvalvojan tehtävät kuuluvat talouspäällikön tai toimitusjohtajan alaisuuteen.
Lappi
Kasvillisuus
Paljakalla lumen määrä vaikuttaa kasvillisuuteen. Paksulumisilla alueilla lumi suojaa kasveja pakkaselta ja siellä pärjäävät metsävarvut kuten mustikka. Siellä missä tuuli puhaltaa lumen pois, pärjäävät sitkeämmät kasvit kuten uuvana ja variksenmarja. Lumenviipymäalueilla kasvukausi jää lyhyeksi ja sammalet ja levät ovat valtakasveina, putkikokasveista harvat lajit kuten jääleinikki ja purorikko.
Norjan ja Ruotsin puolella kasvaa lajeja joita ei ole Suomessa kuten tunturiunikot, lehtoukonhattu, tunturirikko, valkoiset leinikit ja kellokukat.
Suomen Lapin maakuntakukka on kullero. Myös tunturikoivu on Lapissa yleinen.
Eläimistö
thumb|[[Poro Inarissa.]] Lapille tunnusomaisia nisäkkäitä ovat poro, naali, ahma, tunturisopuli ja lapinmyyrä. Kaloista harjusta tavataan Lapin lisäksi vain Pohjanlahdella ja eräissä Saimaan osissa. Nieriä eli rautu menestyy kaikkein pohjoisimmissakin järvissä ja joissa. Lohi ja taimen elävät sekä Itämeressä että Jäämeressä. Lohi nousee niistä suuriin jokiin ja taimen pääsee pienempiinkin jokiin.
Talvipäivän lyhyt valoisa aika haittaa lintujen ravinnonhankkimista, ja monet lajit ovatkin muuttolintuja. Laulujoutsen pesi 1950-luvulla vain Lapissa, mutta on sen jälkeen levinnyt Etelä-Suomeen asti. Metsähanhi ei ole levinnyt samalla tavalla, vaan pesii vain Lapissa, Kainuussa ja Pohjois-Karjalassa. Kiljuhanhi on nykyisin Suomen uhanalaisin lintu.
Vertaimevien hyönteisten massaesiintyminen eli räkkä on ihmisten ja eläinten kiusana kesällä. Se on saattanut vaikuttaa nykyisenlaisen porolaidunnuskulttuurin kehittymiseen. Kasveja ravinnokseen käyttävien hyönteisten kuten tunturimittarin ja hillakuoriaisten massaesiintymisistä on havaintoja silloin tällöin. Tunturimittarin tuhoja on havaittu 25–30 vuoden välein.
Luonnonsuojelu
Suomen Lapissa sijaitsevat Lemmenjoen, Pallas-Yllästunturin, Pyhä-Luoston, Riisitunturin ja Urho Kekkosen kansallispuistot. Norjan Lapissa kansallispuistoja ovat Øvre Anárjohka, Øvre Pasvik, Seiland, Stabbursdalen ja Varangerhalvøya Finnmarkissa; Junkerdal, Làhku, Lierne, Lomsdal–Visten, Møysalen, Rago, Saltfjellet–Svartisen ja Sjunkhatten Nordlandissa sekä Ånderdalen, Øvre Dividal, Reisa, ja Rohkunborri Tromssan läänissä. Ruotsissa ovat Abisko, Muddus, Padjelanta, Pieljekaise, Sarek, Stora Sjöfallet ja Vadvetjåkka.
Hallinnollinen jako
Lappi on historiallisesti ollut Tanska-Norjan, Ruotsin ja Venäjän keisarikunnan yhteishallintoaluetta.
Suomen Lappi
thumb|[[Kilpisjärvi ja Saana-tunturi Suomen Lapin luoteisosassa.]] thumb|Autiotupa [[Lemmenjoen kansallispuistossa.]]
Suomessa Lappi voi tarkoittaa useita eri asioita. Lapin historiallinen maakunta käsittää Suomen pohjoisimmassa osassa sijaitsevat Enontekiön, Inarin, Kittilän, Muonion, Pelkosenniemen, Savukosken, Sodankylän ja Utsjoen kunnat. Ennen Haminan rauhaa tämä alue oli osaa samaa maakuntaa Ruotsin Lapin kanssa.
Tarton rauhassa vuonna 1920 Suomeen liitettiin Petsamo, joka muodosti aluksi oman lääninsä. Vuonna 1938 perustettiin Lapin lääni, jonka osaksi Petsamo liitettiin. Suomen itsenäisyyden aikana Petsamo saatettiin joskus myös lukea osaksi Lapin historiallista maakuntaa.
Lapin lääni säilyi ennallaan vuonna 1997 toteutetussa lääniuudistuksessa, mutta vuonna 2010 se lakkautettiin muiden Suomen läänien tavoin. Valtionhallinnossa läänin korvasi Lapin aluehallintovirasto.
Vanhan Lapin läänin aluetta vastaa nykyinen Lapin maakunta, joka on huomattavasti Lapin historiallista maakuntaa laajempi. Nykyisen maakunnan muodostaa Lapin historiallinen maakunta ja Peräpohjola, joka on Pohjanmaan historiallisen maakunnan pohjoisin osa. Peräpohjolaan luettu Tornionjokilaakso on alkujaan historiallista Länsipohjan maakuntaa, mutta Suomessa Länsipohjaa ei tavallisesti ole luettu historialliseksi maakunnaksi vaan sen Suomeen kuuluva osa on Suomen historiallisia maakuntia koskevissa esityksissä tavallisimmin luettu Pohjanmaan historialliseen maakuntaan.
Ruotsin Lappi
thumb|[[Abiskon kansallispuisto.]]
Ruotsin hallinnossa maakunnilla ei enää ole virallista asemaa, vaan ylimmän tason hallintoalueita ovat Ruotsin läänit. Pohjoisimmassa Ruotsissa sijaitsevat Västerbottenin lääni ja Norrbottenin lääni. Niiden alue jakaantuu kolmen Ruotsin maakunnan kesken. Nämä maakunnat ovat rannikkoalueet käsittävät eteläisempi Västerbotten ja pohjoisempi Norrbotten, joka ulottuu idässä Tornionjokeen asti. Näiden läänien sisämaa-alue kuuluu Ruotsin Lapin maakuntaan.
Norjan Lappi
Norjan Lappi kuuluu lännestä itään ja etelästä pohjoiseen lueteltuna Nordlandin lääniin, Tromssan lääniin ja Finnmarkin lääniin.
Venäjän Lappi
thumb|Tunturimaisemaa Venäjän Lapissa.
Venäjän Lappi vastaa Murmanskin aluetta. Valtaosa siitä on Kuolan niemimaata. Historiallisesti Murmanskin alue vastaa Venäjän keisarikunnan Arkangelin kuvernementtiin kuulunutta Kuolan kihlakuntaa. Kantalahden piiri kuului aikaisemmin nykyistä Karjalan tasavaltaa vastanneeseen hallinnolliseen alueeseen, mutta liitettiin sittemmin osaksi Murmanskin aluetta. Venäjän Lappiin kuuluvat myös Suomen Neuvostoliitolle toisen maailmansodan jälkeen luovuttama Petsamo, Inarin kunnasta myyty Jäniskosken–Niskakosken alue ja Sallan–Kuusamon alueen pohjoisosa.
Historia
thumb|left|[[Västerbottenin lääni ennen Haminan rauhaa 1809. Vaaleankeltaisella näkyy nykyisin Suomen ja Ruotsin kesken jaettu Lapin historiallinen maakunta.]]
Varhaiset vaiheet
Lappi on ollut asuttuna tuhansien vuosien ajan. Rovaniemen seudulta on löytynyt kivikaudelta peräisin oleva puinen Rovaniemen hirvenpää, joka on ajoitettu noin vuoteen 5800 eaa.
Rautakaudella jokilaaksoihin asettui maanviljelijöitä. Lapin ja Lannan raja muodostui pysyvän asutuksen ja pyyntitalouden harjoittajien alueiden välille. Rajalla oli merkitystä veropolitiikan ja sotilaiden värväyksen takia.
Valtiollinen kiinnostus pohjoisten alueiden asuttamiseen heräsi 1600-luvulla. Kuningas antoi julistuksia, joilla pyrittiin toisaalta edistämään uudisasutusta, toisaalta turvaamaan erityisesti poronhoidon edellytykset. Lappiin muuttavat talonpojat saivat verovapauden 15 vuoden ajaksi. Vuosien 1673 ja 1695 julistukset eivät juuri innostaneet talonpoikia. Vasta vuoden 1749 kuninkaallinen ohjesääntö aiheutti nopean muuttoliikkeen Lappiin.
Ruotsin Lapissa 1600-luvulla alkanut kaivosteollisuus lisäsi kruunun kiinnostusta alueeseen.
Ruotsin ja Venäjään kuuluneen Suomen suuriruhtinaskunnan välinen raja määriteltiin Haminan rauhassa vuonna 1809. Ruotsi-Norjaan kuuluneen Norjan ja Suomen suuriruhtinaskunnan välinen raja määriteltiin vuonna 1826. Norjan ja Suomen itsenäistyttyä Lappi tuli kuulumaan neljään eri valtioon.
Lapin sota ja jälleenrakennus
pienoiskuva|Saksalaisten polttama [[Sodankylän kirkonkylä Lapin sodassa syksyllä 1944.]]
Jatkosodan aikana Suomi oli Oulu–Nurmes-linjalta pohjoiseen Saksan sotavoimien hallussa. Alueella toimi tänä aikana kuitenkin suomalainen siviilihallinto. Lapin lääninhallitusta johti tuolloin Kaarlo Hillilä. Syyskuussa 1944 solmitun Moskovan välirauhan ehtojen mukaan Suomen tuli ajaa saksalaisjoukot pois maasta, mikä tarkoitti Lapin sodan syttymistä maiden välille. Saksalaiset vetäytyivät kohti Norjaa suomalaisten seuratessa ja taistellessa tulivoimaisten jälkijoukkojen kanssa. Väestö oli evakuoitu Pohjanmaalle ja Ruotsiin.
Hallinto
Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa on omat saamelaisparlamenttinsa, jotka osallistuvat alueen hallintoon. Suomen saamelaisparlamentti on valittu ensi kerran vuonna 1972, Norjan 1989 ja Ruotsin 1992.
Suomessa on jossain määrin tunnustettu alkuperäiskansojen oikeuksia ja vuonna 1973 perustettiin kulttuurikysymyksiä varten saamelaiskomitean ehdotuksista saamelaisparlamentti, joka toimi vuosina 1973–1985. Saamelaiskäräjät perustettiin vuonna 1996.
Saamelaisneuvosto on toiminut 1950-luvulta asti. Se on kansainvälinen kattojärjestö, joka edistää ja valvoo saamelaisten oikeuksia. Saamelaisneuvoston sihteeristö sijaitsee Suomen Utsjoella.
Vuonna 2000 perustettu Saamelaisparlamenttien neuvosto (SPR) koordinoi eri maiden parlamenttien välistä yhteistyötä, ja toisinaan edustaa saamelaisia esimerkiksi EU:n aluepoliittisissa kysymyksissä.
Talous
thumb|Sydvarangerin kaivos Kirkkoniemen liepeillä Norjassa. thumb|Laskettelurinne [[Levin hiihtokeskuksessa.]]
Lapissa on perinteisesti harrastettu poronhoitoa, metsästystä ja kalastusta. Tämän päivän Lapissa on vahva vientivetoinen suurteollisuus, joka mahdollistaa kasvua myös muulle yritystoiminnalle. Kasvavia aloja ovat kaivos- ja teollisuustoimialat sekä matkailu ja palvelut.
Lapin maakunnan elinkeinoista teollisuus on suurin niin liikevaihdon kun työllistävyydenkin kannalta. Lapin yritysten kokonaisliikevaihdosta noin 70 prosenttia tulee teollisuudesta ja maakunnan joka neljäs työpaikka on teollinen työpaikka. Koko Lapin teollisuuden liikevaihto on yli 8 miljardia euroa, henkilöstöä on yli 16 000. Teollisuuden kokonaisliikeveihdosta 4,9 miljardia tulee kaivosteollisuudesta sekä metallien jatkojalostuksesta ja 1,3 miljardia metsäteollisuudesta. Vuonna 2016 Lapin vienti oli 3,6 miljardia, mikä oli 7 prosenttia koko Suomen viennin arvosta, kun luku ei sisällä matkailuvientiä. Metallimalmien louhinta ja kaivosteollisuus Lapissa edustavat yli puolta toimialan koosta Suomessa.
Kaivosteollisuus on nousussa. Suomen puolella on Kemin kromikaivos, Kittilän ja Pahtavaaran kultakaivokset sekä Kevitsan monimetallikaivos. Lapissa sijaitsevat myös Sakatin malmiesiintymä ja Soklin fosfaattiesiintymä. Norjassa on suuri Sydvarangerin rautakaivos Kirkkoniemessä. Ruotsi on päättänyt investoida miljardeja pohjoisen kaivosinfrastruktuuriin. Venäjän Lapissa Kuolan niemimaalla on myös kaivostoimintaa. Petsamo on tunnettu nikkelikaivoksistaan.
Lapin matkailu on merkittävä kasvuala. Turistien suosimia aktiviteetteja Lapissa ovat kesällä ja syksyllä muun muassa retkeily ja kalastus, talvella taas laskettelu ja muu hiihtourheilu. Myös luonnonilmiöt, kuten revontulet, kesän yöttömät yöt ja syksyn ruska, houkuttelevat matkailijoita Lappiin. Erityisesti kansainvälisen matkailun kasvu on viime vuosina ollut huomattavaa, yli 10 prosenttia vuodessa. Lapin matkailun kokonaiskysyntä oli vuonna 2017 noin miljardi euroa. Toimiala työllistää noin 7 000 henkilöä ja myös vuokratyövoimaa tarvitaan paljon. Suomen Lapissa kolme neljäsosaa työpaikoista on palvelusektorilla.
Liikenne
Suomen puolella Lapissa on Kemi-Tornion, Rovaniemen, Kittilän, Ivalon ja Enontekiön lentoasemat. Lentoaika Helsingistä on noin 1,5 tuntia. Ruotsissa on Jällivaaran, Pajala-Ylläksen ja Kiirunan lentoasemat. Norjassa on Tromssan, Alattion, Koutokeinon, Bodøn, Harstadin/Narvikin, Leknesin, Stokmarknesin ja Svolværin lentoasemat. Venäjällä on Murmanskin lentoasema.
Lapissa on ollut laaja rataverkko, mutta matkustajaliikenne on lopetettu monilta rataosuuksilta. Suomessa läntinen rata kulkee Torniosta Kolariin ja itäinen rata Keminmaasta Rovaniemen ja Kemijärven kautta valtakunnan itärajalle Sallan Kelloselkään. Ruotsissa on Malmbanan Narvik–Kiiruna–Jällivaara–Luulaja, rantarata Luulajasta Uumajaan ja sähköistämätön yhteys Jällivaarasta Östersundomiin. Luulaja–Jällivaara-radasta on myös yhteys Tornion radalle. Norjassa on sähköistämätön Nordlandsbanen Bodöstä Trondheimiin. Kaivostoimintaa varten on suunniteltu uusia rataosuuksia kuten Soklin rata.
Eurooppateistä Lapissa kulkevat E8, E10, E12, E63, ja E75.
Väestö
thumb|right|250px|Murmansk on Venäjän Lapin ja samalla koko Lapin alueen suurin kaupunki.
Lappi on hyvin harvaan asuttua aluetta. Suomen Lapin maakunnan väestötiheys on noin kaksi, Ruotsin Lapin alle yksi ja Norrbottenin noin seitsemän, Pohjois-Norjan alueen noin neljä ja Venäjän Murmanskin alueen noin viisi ja puoli asukasta neliökilometrillä. Kaiken kaikkiaan näillä alueilla asuu yhteensä noin 1,7 miljoonaa henkeä.
Venäjän Lapissa sijaitseva, yli 300 000 asukkaan Murmansk on Lapin alueen suurin kaupunki ja muutoinkin Murmanskin alue on noin 800 000 asukkaallaan eri maihin kuuluvista Lapeista väestöltään selvästi suurin. Suomen Lapissa asuu noin 175 000 henkeä, Ruotsin Lapissa 285 000 henkeä (joista Lapin maakunnassa 93 000 ja Norrbottenin maakunnassa 192 000) ja Pohjois-Norjan alueella noin 460 000 henkeä. Muita Lapin kaupunkeja ovat muun muassa noin 70 000 asukkaan Tromssa Norjassa, noin 60 000 asukkaan Rovaniemi Suomessa sekä noin 45 000 asukkaan Luulaja Ruotsissa.
Saamelaiset
Nykyisin saamelaisia arvioidaan olevan Lapissa 80 000–100 000, joista 20 000–40 000 Ruotsissa, 50 000–65 000 Norjassa, noin 8 000 Suomessa ja noin 2 000 Venäjällä.­
Suomessa saamelaisten ja saamen kieltä puhuvien osuus on merkittävä Saamelaisten kotiseutualueella eli Enontekiön, Inarin, Utsjoen kunnissa ja Sodankylän kunnan pohjoisosassa. Utsjoki on Suomen ainoa saamelaisenemmistöinen kunta. Suomen saamelaisista jo suurin osa asuu kotiseutualueen ulkopuolella.
Kulttuuri
thumb|Poronkäristystä perunamuusin, puolukkasurvoksen ja suolakurkkujen kera. Lapin kulttuurielämän vahvuuksina pidetään monimuotoisen saamelaisten alkuperäiskulttuurin vahvaa asemaa ja valtakunnanrajat ylittävää kulttuurista kanssakäymistä. Toisaalta on uhka, että perinteiset saamelaiset tiedot ja omaleimainen saamelaiskulttuuri eivät siirry uusille sukupolville ja että rahoitus keskittyy vain kansallisesti nimekkäille taiteen tekijöille.
Saamelaisessa kulttuurissa keskeistä on luonnon läheisyys ja suoraan luonnosta peräisin olevat antimet. Perinteiseen saamelaiseen musiikkiin kuuluu joiku-laulaminen ja vaatetukseen saamenpuku sekä poron nahasta tehdyt vaatteet. Saamelaisen keittiön rikkaus ovat laadukkaat, monipuoliset ja luonnolliset raaka-aineet kuten poronliha ja riista, leipäjuusto, marjat (lakka eli hilla, puolukka, karpalo, mustikka ja variksenmarja eli kaarnikka) ja kalat (lohi, rautu eli nieriä, tammukka ja siika). Lapin puikulaperuna on saanut EU:n myöntämän SAN-alkuperänimisuojan.
Ormont-Dessus
Ormont-Dessus on kunta Sveitsissä, Vaud’n kantonin kaakkoisnurkassa. Vuoden 2015 lopussa kunnassa oli 1 481 vakinaista asukasta. Kunnan pinta-ala on noin 62 neliökilometriä.
Maantiede
Maantieteellisesti kunta sijaitsee Bernin Alpeilla sekä Grande Eau -joen varrella. Asutus on keskittynyt muutamaan kylään, joista suurin on kunnan keskustaajama Les Diablerets; muita isoimpia ovat Vers l'Eglise, Le Rosex ja Les Aviolats. Kunnan korkein vuori on Les Diablerets -vuorten korkein huippu Sommet des Diablerets (3 210 m mpy.). Muita korkeita vuoria ovat muun muassa Becca d'Audon (3 123 m) ja Sex Rouge (2 971 m).
Talous
Matkailu on alueen pääelinkeino: kunta on Les Diablerets -matkailualueen keskus.
Liikenne
Ormont-Dessusiin johtaa maantie kolmesta suunnasta: lännestä Aiglesta itään Col du Pillon -solan (1 546 m mpy.) yli Saanen laaksoon, Gsteigin kautta Gstaadiin sekä lounaasta Col de la Croix -solan yli Ollonista.
Astrid Lindgrenin muistopalkinto
pienoiskuva|[[Kitty Crowther vastaanottamassa palkintoa vuonna 2010.]] Astrid Lindgrenin muistopalkinto eli Alma-palkinto (Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne, The Astrid Lindgren Memorial Award) on maailman suurin lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinto, jonka perusti Ruotsin hallitus vuonna 2002.
Kielestä ja kansalaisuudesta riippumaton palkinto jaetaan vuosittain yhdelle tai useammalle henkilölle. Palkinnon perusteissa korostetaan korkeatasoista taiteellista laatua sekä Astrid Lindgrenin humanistista näkökulmaa. Palkintosumma on 5 miljoonaa Ruotsin kruunua.
RN Etruria (1891)
RN Etruria oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Regioni-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 11. heinäkuuta 1894.
Palvelus
Alus upotettiin 13. elokuuta 1918.
Tiikeri (leikki)
Tiikeri on lasten leikki, jota leikitään ulkona pimeällä.
Pelin kulku
Leikissä yksi valitaan (tai on vapaaehtoinen) olemaan ensimmäinen tiikeri. Tiikeri piiloutuu sovitulle alueelle, joka voi olla melko suuri. Tiikeri piiloutuu sillä aikaa kun muut laskevat kotipesässä silmät suljettuina sekä korvat peitettyinä johonkin lukuun asti, kuten vaikka 50:een. Luvun täytyttyä laskijat kääntyvät ja huutavat pimeyteen "Onko tiikeri piilossa?". Mikäli vastausta ei kuulu, on tiikeri piiloutunut, ja kotipesällä olevat lähtevät etsimään tiikeriä. Tarkoitus on liikkua yksittäin, ei ryhmissä. Mikäli tiikeri kuitenkin vastaa "Ei!", laskevat etsijät uudestaan, tällä kertaa kuitenkin huomattavasti vähemmän.
Etsijöiden lähtiessä liikkeelle tiikerillä on kaksi toimintavaihtoehtoa: joko syöksyä esiin arvaamatta, tai odottaa, että joku etsijöistä löytää hänet. Tiikerin tavoitteena on koskettaa etsijää, jolloin tästä tulee vuorostaan tiikeri. Etsijä, joka näkee tiikerin, huutaa kovaan ääneen "tiikeri, tiikeri", jolloin kaikki etsijät juoksevat kotipesälle, jossa ovat turvassa. Mikäli tiikeri ei saa yhtäkään etsijää kiinni ennen kuin he ehtivät kotipesälle, joutuu tiikeri piiloutumaan uudelleen.
Olisi suotavaa, että leikkialue on joko melko pimeä tai pimeähkö. Alue, jossa on monia rakennuksia sekä pihavaloja luomassa vahvoja varjoja, on erityisen hyvä. Valoja ei saa kuitenkaan olla liikaa, sillä enin osa alueesta pitää olla joko erittäin hämärä tai täysin pimeä. Kotipesän pitää kuitenkin olla valaistu, jotta tiikeri näkee, ketkä ovat kotipesällä, ja jotta etsijät olisivat huonommassa asemassa mennessään etsimään tiikeriä pimeästä. Kotipesälle hyvä paikka on esimerkiksi omakotitalon etuoven edusta.
Eila Hiltunen
Eila Vilhelmina Hiltunen (22. marraskuuta 1922 Sortavala, Suomi – 10. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hiltunen tunnetaan ennen kaikkea hitsatuista teräsveistoksistaan, joista tunnetuin on Sibelius-monumentti (1967) Helsingissä. Nuoruudentuotantonsa hän teki pronssista ja marmorista. Myöhemmin hän on soveltanut hitsaustekniikkaa teräksen lisäksi muun muassa kupariin ja alumiinipronssiin.
Suurten töiden ohella Eila Hiltunen tunnetaan muotokuvistaan, mitaleistaan ja koruistaan.
Elämä ja ura
Eila Hiltunen oli autoalan yrittäjä Usko Hiltusen ainoa lapsi. Hän teki ensimmäiset hitsauskokeilunsa kahdeksanvuotiaana salaa toisen tytön kanssa isän metalliverstaassa Haminassa. Isän työn perässä perhe muutti Lahteen ja sitten Helsinkiin, jossa Eila kävi Tyttönormaalilyseossa. Hän pääsi ylioppilaaksi keväällä 1942, sota-ajan vuoksi ilman ylioppilaskirjoituksia. Hänet valittiin Ateneumiin opiskelemaan kuvataidetta muun muassa Aale Hakavan johdolla. Eila Hiltunen sai vuonna 1948 osallistua Salzburgin seminaariin, amerikkalaiseen kesäyliopistokurssiin Itävallassa. Samana vuonna hän osallistui pohjoismaiseen naistaiteilijoiden näyttelyyn Tukholmassa. Kahta vuotta myöhemmin hän piti ensinäyttelynsä Suomessa ja vuonna 1952 Kööpenhaminassa. Hiltusen teoksia ovat myös Pusulan vuonna 1947 ja Simpeleen vuonna 1953 julkaistut sankarimuistomerkit.
1950-luvun lopulla Eila Hiltunen alkoi työskennellä muovailun ja valamisen sijasta suoraan metalliin. Vaikka hän itse perehtyikin hitsaukseen, Hiltunen alkoi käyttää hitsaaja-avustajaa. Vuonna 1967 paljastetun Sibelius-monumentin lisäksi Hiltusen tunnettuja julkisia teoksia ovat muun muassa suihkukaivo Veden alla Tampereella (1960), Suomen Pankin suihkukaivo Kuparikonstruktio (1961) – ensimmäinen abstrakti julkinen veistos Helsingissä –, kiistelty Sibelius-monumentti (1967), Ihmisiä aikojen saatossa Helsingin kaupungintalolla (1971) sekä Polyfonia Porin Etelärannassa (1984). Ulkomailla Hiltusen julkisia teoksia on muun muassa Montrealissa, New Yorkissa, Berliinissä, Roomassa, Teheranissa ja Jeddassa.
Perhe
Vuonna 1944 Eila Hiltunen avioitui leskeksi jääneen valokuvaajan Otso Pietisen kanssa, ja he saivat kaksi lasta. 1950-luvulla valmistui ateljeetalo Helsingin Munkkiniemeen. 1960-luvun lopulla perhe hankki toiseksi asunnokseen keskiaikaisen linnoitustornin Monticchiellon kylästä Italian Toscanasta.
Hiltunen kuoli pitkän sairauden uuvuttamana vuonna 2003, hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Houghton
Houghton on nimenä mm. seuraavilla:
Puukaktukset
Puukaktukset (Pereskia) on 25 lajia käsittävä kaktuskasveihin kuuluva kasvisuku, joka on peräisin eteläisestä Meksikosta Uruguayhin ja Boliviaan ulottuvalta vyöhykkeeltä. Puukaktukset ovat piikikkäitä pensaita tai köynnöksiä, joilla on suuret lehdet, puutuva varsi sekä näyttävät kukinnot. Pensastavat lajit jäävät tavallisesti noin metrin korkuisiksi, kun köyntelevät lajit voivat saavuttaa jopa 20 metrin pituuden.
Muista kaktuskasveista jyrkästi poikkeavasta ulkonäöstään huolimatta puukaktuksilla on selviä "oikeiden" kaktusten piirteitä: areoleista kasvavat piikit sekä vain kaktuksille ominainen, kuppimainen kukan rakenne. Niiden rungossa on myös mehikasvimaisia piirteitä, mutta lehdet eivät ole meheviä. Ne eivät ole myöskään sopeutuneet erityisen kuiviin olosuhteisiin ja pudottavat lehtensä jo pari viikkoa kestävän kuivuuden seurauksena. Yhdessä rankokaktusten (Pereskiopsis) lajien kanssa niiden arvellaan muistuttavan yhä läheisesti sitä kasviryhmää, josta nykyiset kaktukset ovat kehittyneet.
Tuntomerkit
Puukaktukset ovat lehteviä ja piikkisiä, puumaisia, pensasmaisia tai usein lamoavia kasveja, joiden varret ovat suoria tai polveilevia ja vain hieman meheviä. Juuret ovat toisinaan turvonneita ja mukulamaisia. Varressa ei ole uurteita eikä kyhmyjä (podarioita). Lehdet ovat vuorottaisia, leveitä, litteitä, ehytlaitaisia, karisevia ja tavallisesti ruodillisia. Lehtihangoissa sijaitsevat areolit, joissa on tavallisesti villakarvaa ja solukarvoja, piikkejä ja toisinaan lehtiä; väkäskarvat (glokidiot puuttuvat). Piikkejä on yksi tai useampia, keskenään eripituisia ja enemmän tai vähemmän suoria. Kukat sijaitsevat varren kärjessä tai lehtihangoissa yksittäin tai kukinnoissa ja ovat ratasmaisia tai kellomaisia. Kasvi kukkii päivällä. Kukkapohjuksessa on tavallisesti villakarvaa, pidempiä karvoja, piikkejä tai lehtimäisiä suomuja. Hedelmät ovat yksittäisiä tai ryhmissä, muodoltaan vaihtelevia, meheviä ja avautumattomia. Hedelmäseinä on pääasiassa muodostunut kukkapohjuksesta (pohjushedelmä). Kehälehdet pysyvät vielä hedelmässäkin. Siemenet ovat isoja, mustia, munan- tai munuaisenmuotoisia, ja niissä on sileä ja kiiltävä kuori.
Levinneisyys
Puukaktukset ovat trooppisen Amerikan kasveja ja ne kasvavat alangoilla eteläisestä Meksikosta Karibialle sekä Pohjois-Argentiinaan ja Uruguayhin ulottuvalla alueella.
Lajit
Puukaktuslajeja tunnetaan 17, kun suku Rhodocactus sisällytetään siihen.
Luettelo Kankaanpään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kankaanpään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kankaanpään kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kankaanpäähän on liitetty Honkajoen kunta.