cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Ajax (F114)
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeisenä päivänä alus lähti koeajoihin. Seuraavana päivänä sen miehistö pelasti espanjalaisen rahtialuksen Llusanesin, joka oli joutunut merihätään Casquetsin edustalla. Kesäkuussa koeajot saatiin päätökseen, minkä aikana se muun muassa osallistui Kanaaliin pudonneen Seahawkin pelastustöihin. Alus lähti Maltalle, mistä jatkoi Kaukoitään. Alus saapui 1. heinäkuuta 1964 Singaporeen. Pari viikkoa myöhemmin se aloitti partioinnin Borneon koillisrannikolla, mikä jatkui aina vuoden loppuun lukuun ottamatta lyhyitä lepojaksoja Hongkongissa ja Bangkokissa.
Vuoden 1965 alun alus partioi jälleen Borneon koillisrannikolla, kunnes se lähti Japaniin. Alus määrättiin 13. heinäkuuta Kaukoidän asemalle. Se oli huollettavana Singaporessa lokakuusta aina helmikuuhun 1966.
Sophia (robotti)
pienoiskuva|Sophia-robotti vuonna 2018. Sophia on Hanson Robotics -yhtiön kehittämä humanoidirobotti. Robotti on lähes ihmisen näköinen ja kykenee keskustelemaan sujuvasti ihmisten kanssa tekoälyn avulla. Sophia otettiin ensimmäisen kerran käyttöön 14. helmikuuta 2016, ja esiintyi ensimmäisen kerran South by Southwest -tapahtumassa.
Sophia on maailman ainoa robotti, jolle on myönnetty kansalaisuus. Sophia osaa kävellä, ja Sophialle on ohjelmoitu 60 eri kasvojenilmettä.
Taihei Katō
Taihei Katō (, s. 30. heinäkuuta 1984) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Katō voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 23:nneksi sekä yhteislähtökilpailussa 27:nneksi.
Maailmancupissa Katō on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi Oslon normaalikilpailussa 10. maaliskuuta 2012 ja Lahdessa 8. maaliskuuta 2013.
Silkko
Pettuleivästä silkko eroaa siinä, ettei silkossa ole lainkaan ruisjauhoa tai muutakaan viljaa.
Silkko on tunnettu lähinnä yhdestä sanonnasta Kalevalan 33. runossa: "Moni on kakku päältä kaunis, kuorelta kovin sileä, vaan on silkkoa sisässä, akanoita alla kuoren."
Sean Kinney
Sean Howard Kinney (s. 27. toukokuuta 1966 Renton, Washington, Yhdysvallat ) on grunge-yhtye Alice in Chainsin nykyinen ja alkuperäinen rumpali. Hänellä on myös iso rooli yhtyeen albumien ulkoasujen ja esiintymislavojen suunnittelussa. Hän on soittanut myös Willie Nelson -tribuuttiyhtyeessä muutaman muun seattlelaismuusikon kanssa sekä AIC:n tauon aikana perustamassaan yhtyeessä Spys4Darwin.
Salomo (nimi)
Salomo on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Salomon. Nimi johtuu heprean rauhaa tarkoittavasta sanasta, ja sen on tehnyt tunnetuksi muinaisen Israelin kuningas Salomo (Salomon), Daavidin poika ja seuraaja, jonka hallituskaudesta kerrotaan Raamatun ensimmäisessä Kuningasten kirjassa.
Suomessa Salomon ja Salomonin nimipäivä on 8. kesäkuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Salomo oli annettu 1159 henkilölle.
Väinö Petrelius
Väinö Armas Petrelius  oli suomalainen hilfsgruppenführer Saksan armeijassa. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkojen komentajana Länsi-Uudellamaalla ja joutui lopulta punaisten teloittamaksi Helsingissä.
Jääkärikausi
thumb|200px|M. G. K:n miehiä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdella vuoden 1916 rintamaoloissa. (havainnekuva) Petrelius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 8. joulukuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin räjäytyskursseille Berliiniin ja Kieliin. Kurssien jälkeen hänet komennettiin keväällä vuonna 1917 suorittamaan erikoistehtäviä Ruotsiin ja Suomeen. Tällä matkallaan hänet pidätettiin Ruotsin ja Suomen rajalla. Myöhemmin hän oleskeli Ruotsissa viranomaisten sikäläisten valvonnassa Luulajassa ja Upsalassa. Hänen vapauduttua hän jatkoi valmisteluja alkuperäisen tehtävänsä suorittamiseksi.
Marraskuussa hänet komennettiin Ruotsista Suomeen, missä hänen tuli osallistua suojeluskuntajoukkojen kouluttamiseen. Suomeen (Turkuun) hän saapui purjeveneellä Ahvenanmaan kautta 8. joulukuuta 1917 yhdessä jääkäri Paavo Talvelan ja gruppenführer Paul Walleniuksen kanssa. Turusta hänet määrättiin 28. joulukuuta 1917 opettajaksi Vimpelin sotakouluun. Sotakoulussa hän toimi opettajana Pokelan komppaniassa.
Suomen sisällissota
Petrelius matkusti kurssien päätyttyä 18. tammikuuta 1918 Helsinkiin, jossa hänen tehtävänään oli kouluttaa paikallisia suojeluskuntajoukkoja. Sisällissodan taistelutoimien alettua Helsingin suojeluskunnat päättivät olla ryhtymättä aseelliseen toimintaan punakaarteja vastaa. Tästä huolimatta Petrelius kokosi sata miehisen joukon Kulosaareen, josta hän läksi 27. tammikuuta 1918 aamulla joukkoineen kohti Sipoota, jossa hänen joukkoihinsa yhtyi Sipoon paikalliset suojeluskuntajoukot. Näin muodostetun niin sanotun Vihreän pataljoonan komentajana hän johdatti joukkonsa hyökkäykseen Keravan taistelussa.
Huonosti suunniteltu Keravan valtausyritys jäi häneltä kumminkin haaveeksi ja muistona taistelusta hän sai myös haavoja. Epäonnistuneen Keravan valtauksen jälkeen Petrelius vetäytyi takaisin Sipooseen, missä hän järjesti joukkonsa paikkakunnan puolustukseen. Sipoosta Petrelius johdatti joukkonsa edelleen taisteluihin Martinkylään ja Nikkilään, jonka jälkeen hän suuntasi joukkoineen edelleen Porvooseen, josta hän jatkoi edelleen Pellingin saaristoon. Pellingin taisteluissa Petrelius toimi taisteluiden johtajana. Pellingistä hän kumminkin joutui huonon sotamenestyksen päätteeksi murtautumaan punaisten linjojen läpi, jonka jälkeen hän hajotti joukkonsa.
Murtautumisen jälkeen hän jatkoi 12. helmikuuta 1918 matkaansa muutamien Vihreän pataljoonan esikunnan jäsenten kanssa Helsinkiin, missä hän järjesteli apujoukkoja hajaantuneille joukoillensa. Näissä puuhissa hän joutui kumminkin punaisten vangiksi ja hänet ammuttiin 13. helmikuuta 1918 yhdessä kolmen seuralaisensa kanssa. (Tosin virkatodistuksen mukaan hänen kuolinajakseen on merkitty 20. helmikuuta 1918) Hänet haudattiin Helsingin uudelle hautausmaalle.
Natur och Miljö
Natur och Miljö r.f. on Suomen ruotsinkielisten alueiden luonnon- ja ympäristönsuojelujärjestö. Sen kotipaikka on Helsinki. Järjestö on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Siihen kuuluu 20 paikallisyhdistystä ja 12 kuntajäsentä.
Historia
Vuonna 1956 perustettiin jaosto nimeltä Delegationen for Hembygdsvård, jonka tehtävänä oli toimia linkkinä kuntien ja päättäjien välillä. Silloinen puheenjohtaja Johan Standertsköljd ehdotti vuonna 1969, että jaosto muutettaisiin itsenäiseksi yhdistykseksi. Muutos toteutui ja yhdistys aloitti toimintansa vielä samana vuonna, jolloin myös Suomen luonnonsuojeluliitto käynnisti oman toimintansa. Uuden yhdistyksen nimeksi tuli Hembygdsvård r.f., joka vaihdettiin vuotta myöhemmin 1970 nykyiseen muotoonsa Natur och Miljö.
Toiminta
Natur och Miljö työskentelee ympäristönsuojelun ja ympäristöpolitiikan parissa. Järjestö konsultoi päättäjiä muun muassa ympäristölakien valmistelussa sekä tarjoaa jäsenilleen tietoa luonnonsuojelusta. Natur och Miljö kannattaa Itämeren säilyttämistä ja järjesti vuonna 2016 Helsingin kaupungin sekä Luonto-Liiton kanssa Lasten Itämeriprotestin.
Iso osa järjestön toiminnasta on suunnattu lapsille ja nuorille. Natur och Miljö perusti vuonna 1986 Suomen ensimmäisen luontokoulun nimeltä Naturskolan Uttern. Järjestö ylläpitää Naturskolanin ohella nykyisin kolmea muuta luontokoulua Suomen rannikkoseudulla. Natur och Miljö julkaisee myös omaa aikakauslehteä nimeltä Finlands Natur. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1941 alkaen. Se ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja sisältää reportaaseja sekä mielipidekirjoituksia luonnosta ja ympäristöystävällisestä elämäntavasta. Lehden päätoimittaja on Magnus Östman.
Nekhbet
Nekhbet (myös Nechbet tai Nekhebit) oli muinaisen Egyptin mytologiassa palvottu kotkajumalatar ja Nekhebin kaupungin suojelupyhimys. Hänet kuvattiin kotkan hahmossa, sillä se oli Egyptissä lapsen adoptoineen äidin symboli. Nekhbetin ajateltiin adoptoineen kaupungin turvaansa. Nekhbetin papittaria kutsuttiin nimellä muu, ”äidit”, ja he pukeutuivat korppikotkan sulista tehtyihin viittoihin.
Taiteessa Nekhbet kuvattiin valkoisena korppikotkana, puhtauden symbolina, joka oli aina esillä faaraon kaksoiskruunussa. Yleensä Nekhbet levitti kuvissa siipiään kuninkaallisen kuvan yllä kynsissään ikuisuuden symboli. Häntä pidetään joskus egyptiläisissä uskomuksissa äitien äitinä ja maailman luojana.
Faaraon Nebty-nimi esiteltiin Nekhbetiä ja Wadjetia kuvaavalla hieroglyfillä, joka symboloi kahden maan liittoa.
Aiheesta muualla
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Karneades
thumb|180px|Karneades
Karneades oli merkittävin Arkesilaoksen seuraajista. Hän oli radikaali skeptikko ja ensimmäinen tunnettu filosofi, joka totesi metafyysikkojen epäonnistuneen täysin uskonnollisten uskomusten järkiperäisessä selittämisessä. Viimeistään vuodesta 159 eaa. lähtien hän pyrki järjestelmällisesti osoittamaan vääriksi kaikki aikaisemmat dogmaattiset oppilauseet, erityisesti stoalaisten opit, sekä jopa epikurolaisten opit, jotka olivat säästyneet aiemmilta skeptikkojen hyökkäyksiltä.
Erityisesti hän vastusti stoalaisen Khrysippoksen ajatuksia ja teoksia. Diogenes Laertioksen mukaan hän kehitti tätä kuvaavan sanonnan:
Karneades ei jättänyt jälkeensä teoksia. Hänen nimiinsä laitetut teokset ovat kirjoittaneet hänen oppilaansa.
Miguel White
Miguel Solano White (9. lokakuuta 1909 Legazpi – 30. elokuuta 1942) oli filippiiniläinen 400 metrin aitajuoksija. Hän oli maansa toinen yleisurheilun olympiamitalisti.
White saavutti 400 metrin aitajuoksussa pronssia Berliinin olympialaisissa 1936. Hän juoksi sekä alku- että välierissä ajan 53,4 s ja loppukilpailussa ennätyksensä 52,8 s.
Nurmikirjoheltta
Nurmikirjoheltta (Panaeolina foenisecii, syn. Panaeolus foenisecii) on kirjohelttoihin kuuluva punaruskea, vanhemmiten violetiksi muuttuva sienilaji. Lakki on 1–3 senttimetriä leveä ja muodoltaan kellomainen tai kupera. Heltat ovat nuorella sienellä vaaleanharmaat, vanhemmilla kirjavat tai tummanruskeat. Itiöpöly on violetinruskeaa. Jalka on vaaleanruskea ja 5–7 senttimetriä pitkä. Sieni kasvaa laidunmailla, puistoissa, pihoilla ja nurmikoilla hyvin yleisenä koko Suomessa. Kasvuaika on heinäkuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Nun
Nun tai Nu oli muinaisessa Egyptissä palvottu alkujumala, alkumeri. Hänen nimensä merkitsee "alkuvedet", ja hän edustaa ennen järjestäytynyttä kosmosta olleita kaaoksen vesiä, joista Re-Atum aloitti luomisen. Nunin ominaispiirteitä olivat rajattomuus, pimeys ja myrskyisten vesien pyörteet.
Nun kuvattiin yleensä miehenä, jolla ei ollut mitään erityisiä tunnusmerkkejä. Hänet saatetaan usein sotkea muihin henkilöihin. Nun edusti ennen maailman luomista olemassa ollutta alkumerta, josta maa nousi. "Jumalten isäksi" kutsuttua Nunia ei palvottu missään temppeleissä, vaan jumala edusti enemmän abstraktia käsitettä. Nun oli Hermopoliin luomismyytin mukaan osa maailman luonutta ogdoadia, jossa hänen naispuolinen vastineensa oli Naunet.
Carsten Ramelow
Carsten Ramelow (s. 20. maaliskuuta 1974 Länsi-Berliini, Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija. Bayer Leverkusenia vuodesta 1995 edustaneen Ramelowin pelipaikka on puolustava keskikenttäpelaaja. Ennen Bayeria 185 senttimetriä pitkä Ramelow edusti Hertha BSC Berliniä.
Saksan maajoukkueessa Ramelow pelasi vuosina 1998–2004 46 ottelua, joissa teki kolme maalia. Hän edusti maataan muun muassa EM-kisoissa 2000 ja MM-kisoissa 2002. Hän lopetti maajoukkueuransa kesällä 2004, juuri ennen EM-kisoja.
Prakseologia
Prakseologia on ihmisen toiminnan päättelevää tutkimusta. Termiä käytti Alfred Espinas vuonna 1890 (ks. aikakauskirjassa Revue philosophique (15. vuosikerta, numero 30) julkaistu artikkeli Les Origines de la technologie, sivut 114-115 ja vuonna 1897 julkaistu samanniminen Espinasin kirja) mutta yleisemmin termi liitetään Ludwig von Misesiin ja häntä seuranneeseen Itävaltalaiseen taloustieteeseen.
Mises yritti löytää taloustieteiden käsitteellisen lähtökohdan prakseologialla. Klassisen taloustieteen edustajien tavoin hän hylkäsi tarkkailun taloustieteellisen analyysin lähtökohtana, vedoten ihmisten toiminnan olevan liian monimutkaista minkäänlaiselle osiin jakamiselle ja liian itsetietoista, jottei yksistään tarkkailu vaikuttaisi toimintaan. Ihmisen toiminnan tarkkailu tai tilastollisten faktojen erottelu olisi aina ylimalkaista unohdettujen muuttujien takia, toisin kuin luonnontieteissä.
Jotta välttyisimme historiallisen ja tilastollisen analyysin subjektiiviselta luonteelta, Mises ehdottaa, että keskittyisimme ihmisen toiminnan logiikkaan. Koko argumentti liittyy laajempaan kiistaan, ks. methodenstreit.
Prakseologiasta Mises päättelee, että kaikki ihmisen tietoinen toiminta tähtää hänen tyytyväisyytensä parantamiseen. Eritoten hän painotti, ettei prakseologiaa kiinnosta henkilön subjektiivinen näkemys toivotusta lopputuloksesta, vaan toimenpiteet joihin hän ryhtyy. Henkilö parantaa tyytyväisyyttään poistamalla epäonnellisuuden lähteen. Koska tulevaisuus on epävarma, jokainen toimenpide on spekulatiivinen.
Toimivaksi henkilöksi prakseologia kelpuuttaa kenet tahansa, joka kykenee loogiseen päättelyyn. Muutoin prakseologia palaisi behavioristiseen ihmiskuvaan, jossa organismi reagoi ärsykkeisiin vaistonvaraisesti. Yhtä lailla henkilön tulee uskoa, että hänellä on jonkinlainen epäonnellisuuden lähde, jonka hän voi poistaa, jotta hän toimii.
Mises tuli myös lopputulokseen, että ihminen tekee päätöksiä järjestelmällisesti sarjassa. Mieli pystyy käsittelemään tehtäviä vain yksi kerrallaan. Vaikka se kykenisikin ratkomaan tehtäviä nopeasti, se ratkoo niitä peräkkäin. Ihminen aloittaa siis polttavimmasta tarpeestaan ja jatkaa vähemmän tärkeisiin.
Ratkaistuaan tärkeimmän ongelmansa henkilö jatkaa toiseksi tärkeimpään, ja niin edespäin. Tosiasiassa toiseksi tärkein tehtävä on aina vähemmän tärkeä kuin tärkein, joten tehtävä tehtävältä hyöty laskee. Tämä on laskevan rajahyödyn käsite.
Ihmisyhteisössä suuri osa toiminnasta on vapaaehtoisia vaihtokauppoja, joissa henkilö pitää toisen henkilön omistusta omaansa arvokkaampana, ja päinvastoin. Tämä prakseologian osa-alue on nimeltään katallaktiikka, ja liittyy käytännönläheisemmin markkinatalouteen ja taloustieteisiin.
Kritiikkiä
Thomas Mayer on argumentoinut, että prakseologian hylätessä positivismin ja empirismin teorioiden kehittämisessä, se johtaa samalla tieteellisen menetelmän hylkäämiseen. Tämä teki Mayerille itävaltalaisen taloustieteen metodologiat perusteettomiksi. Itävaltalaiset argumentoivat, että empiirinen tieto itsessään on riittämätön kuvaamaan ekonomiaa; että sitä myötä empiirinen tieto ei voi osoittaa vääräksi ekonomista teoriaa; että looginen empirismi ei voi ennustaa tai selittää ihmisen toimintaa; ja että loogisen empirismin metodologiset vaatimukset ovat mahdoton täyttää ekonomistisille kysymyksille. Eritoten Ludwig von Mises argumentoi empiristisiä lähestymistapoja vastaan yhteiskuntatieteissä yleisesti, koska inhimilliset tapahtumat ovat ainutlaatuisia ja "toisiintumattomia", kun taas luonnontieteelliset kokeet ovat pakosti toisinnettavia.
Taloustieteilijä Mark Blaug on kritisoinut yliluottamusta metodologiseen individualismiin, esittäen sen jättävän pois kaikki makroekonomistiset väitelauseet, joita ei voi redusoida mikroekonomistisiksi väitelauseksi, ja sitä kautta hylkäävän kaiken kehitetyn makroekonomian.
Jamario Moon
200px|thumb|Jamario Moon Jamario Raman Moon (s. 13. kesäkuuta 1980 Goodwater) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Cleveland Cavaliersia.
Ura
Moon pelasi ennen ammattilaisuraansa Meridian Community Collegessa, josta hän ilmoittautui vuoden 2001 varaustilaisuuteen. Mikään joukkue ei kuitenkaan varannut häntä, joten Moon siirtyi pelaamaan D-liigaan. Vuonna 2007 Moon siirtyi ensimmäistä kertaa NBA:han kun Toronto Raptors teki sopimuksen hänen kanssaan. Moon pelasi seurassa puolitoista kautta, sillä helmikuussa 2009 hän siirtyi Miami Heatin joukkueeseen. Hän pelasi loppukauden Miamissa, mutta kaudeksi 2009–2010 Moon siirtyi Cleveland Cavaliersiin.
Tacuarembó
Tacuarembó on Tacuarembón departementin pääkaupunki Uruguayssa. Kaupungin asukasluku vuoden 2004 väestönlaskennassa oli 51 224. Arvio vuodelle 2012 on 54 994.
Kaupunki on perustettu 1832, sen nimi oli aluksi San Fructuoso. Nykyisen nimensä se sai 1912.
Tunisian alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Tunisian alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue on Tunisian jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tunisiaa kansainvälisissä jalkapallon alle 17-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Tunisia selvisi ensimmäisen kerran alle 17-vuotiaiden MM-kisoihin vuonna 1993.
Salmén
Salmén on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Boris Petelin
Boris Petelin (15. elokuuta 1924 Magadan – 23. kesäkuuta 1990 ) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1954.
Etaanitioli
Etaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C2H5SH ja rakennekaava CH3CH2SH. Etaanitiolista käytetään myös nimitystä etyylimerkaptaani.
Etaanitiolin moolimassa on 62,1 g/mol, sulamispiste –144,4 °C, kiehumispiste 35 °C, suhteellinen tiheys 0,839 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,68 g/100 ml, leimahduspiste –48,3 °C, itsesyttymislämpötila 299 °C ja CAS-numero 75-08-1.
Etaanitiolia valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1852. Ainetta voidaan valmistaa nukleofiilisella substituutiolla atyylihalogenidin, kuten etyylijodidin ja sulfidisuolan kuten natriumsulfidin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kuumentaa etanolia ja vetysulfidia.
Etaanitiolia käytetään sen voimakkaan ominaishajun vuoksi merkkiaineena maakaasussa ja eräiden vaarallisten hajuttomien kaasujen joukossa merkkiaineena. Yhdistettä voidaan käyttää myös lähtöaineena orgaanisissa synteeseissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Tomi Lindfors
Lindfors on urallaan pelannut Mestistä kaudesta 2000–2001 alkaen ja saavuttanut sekä Suomen jääkiekkoliiton mestaruuden että hopeamitalin.
Lindfors ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2012.
Lukki
Lukki on raskaiden ja pitkän­omaisten kappaleiden kuten saha­tavara­nippujen, veneiden, junan­vaunujen ja meri­konttien nostamiseen ja siirtämiseen tarkoitettu nosturi­ajoneuvo tai vedettävä vaunu. Suurimmat lukit ovat satamissa, kontti­terminaaleissa ja muissa meri­konttien käsittely­paikoissa käytettäviä torni­maisia ajo­neuvoja konttien siirtä­miseen, nosta­miseen ja pinoa­miseen. Lukin pyörät sijaitsevat pilari­parien alla niin, että pyörien väliin jää tarvittavan korkuinen tyhjä tila tavaran nostamiseksi ja kuljet­tamiseksi. Korkeimmat kontti­lukit pystyvät pinoamaan 2,44 metrin korkuisia ISO-standardi­kontteja jopa neljä päällekkäin. Kontti­lukin nosto­kyky on yleensä 40–60 tonnia.
Suurimpia kontti­lukkien valmistajia ovat suomalaisen Cargotecin tytär­yhtiö Kalmar, italia­lainen Fantuzzi, suomalainen Konecranes ja saksalainen Noell.
Konttilukkia pienempiä ja kevyempiä lukkeja käytetään puu­tavaran ja muiden pitkän­omaisten suurien esineiden, kuten veneiden siirtoon. Niissä ei välttämättä ole omaa voiman­lähdettä, vaan niitä käytetään traktorin tms. vetämänä. Tällaisten lukkien suurimpiin valmistajiin kuuluu irlantilainen Combilift.
Rakenne
Nykyaikainen konttilukki koostuu viidestä pää­osasta: kahdesta sivu­rungosta, pilarien ylä­päitä yhdistävästä ylä­kehästä, tarttujista ja ohjaamosta. Sivurungot ovat toistensa peili­kuvia ja sisältävät kontin pyörästöt voimansiirto­laitteineen. Sivu­runkojen etu- ja taka­kulmista nousevat teräs­pilarit, joiden yläosassa on lukin yläkehä. Yläkehällä sijaitsevat voima­laite, vinssi­järjestelmä, hydrauliikka­järjestelmä ja pääsähkö­järjestelmä. Yläkehän jommassakummassa etukulmassa on ohjaamo. Lukin olennaisin osa on tarttuja, joka liikkuu vinssi­koneiston avulla ylös ja alas neljän pilarin muodostamassa alatilassa. Tarttuja voi nostaa joko yhtä (single lift) tai kahta konttia (twin lift) kerrallaan.
Historiaa
Konttilukin edeltäjä, puutavaran siirtoon tarkoitettu laite kehitettiin toisen maailman­sodan jälkeen Suomessa Valmetin Härmälän lentokone­tehtaalla Tampereella osana Suomen sota­korvauksia Neuvosto­liitolle. 1970-luvulla siitä tuli kansain­välinen menestys meri­konttien siirto­laitteena ja Valmetin Tampereen-tehtaan päätuote. Nykyisin tehtaan omistaa Kalmar, joka on osa suomalaista Cargotec-yhtiötä.
Lukkituotanto Tampereella sai alkusysäyksensä Neuvosto­liitosta tulleesta valokuvasta, joka esitti Yhdys­valloissa lankkujen siirtoon kehitettyä laitetta. . Neuvosto­liitto halusi sota­korvausten osana satoja tällaisia laitteita. Valmetin lentokone­tehtaalla rakennettiin ensimmäiset proto­tyypit valokuvaan perustuen, ja niiden pohjalta päästiin sarja­tuotantoon. Sota­korvausten päätyttyä Pohjois-Amerikassa oli juuri keksitty merirahti­liikenteen mullistavat kontit, ja pian huomattiin lukkien toiminta­periaatteen olevan erinomaisesti sovellettavissa myös konttien nostoon ja siirtoon.
Oikeaanjohdetut kalifit
Oikeaan johdetut kalifit (Rashidun-kalifaatti) ovat islamilaisen perimätiedon mukaan neljä ensimmäistä profeetta Muhammadin seuraajaa islamilaisen umman johtajina. He olivat järjestyksessä Abu Bakr (632–634), Umar (634–644), Uthman (644–656) ja Ali (656–661). Muslimit pitävät profeetta Muhammedin ja neljän 'oikeaan johdetun kalifin' aikaa "kulta-aikana", jolloin valtakuntaa vielä hallittiin islamin periaatteiden mukaisesti ennen umaijadien edustaman rappion alkamista.
Rashidun-kalifaatti
Islamilaisessa perinteessä katsotaan, että Muhammed oli ennen kuolemaansa 632 valloittanut suurimman osan Arabian niemimaata. Pyhän sodan jatkaminen sen ulkopuolelle jäi Muhammedin seuraajien tehtäväksi. Islamilainen 800-luvun tarinaperinne kertoo valloitussodista osittain hyvin yksityiskohtaisesti. Tämä kalifi Muawijan valtaa edeltänyt 'oikeaan johdettujen kalifien' aika kuuluu islamin pyhään historiaan. Kalifeista ei kuitenkaan ole löytynyt heidän historiallisuutensa varmentavaa aikalaistietoa.
Abu Bakr (632–634)
Islamilainen tarina kertoo, että sen jälkeen, kun Muhammed oli kuollut vuonna 632, Abu Bakr tunnustettiin kalifiksi eli profeetan seuraajaksi tai sijaiseksi. Abu Bakr oli Muhammedin läheinen työtoveri ja lempivaimo Aišan isä. Perimätiedon mukaan vasta hänen aikanaan islam alkoi levitä Arabian niemimaan ulkopuolelle. Myös Koraani koottiin ensimmäisen kerran hänen aikanaan, vaikka kalifi epäili hankkeen järkevyyttä, koska profeettakaan ei ollut sitä tehnyt. Kerrotaan, että Abu Bakrin kaudella monet arabiheimot kapinoivat ("Ridda-kapinat") ja vääriä profeettoja ilmestyi. Abu Bakr pyrki yhdistämään arabi­heimot ja valmisteli laajoja valloitus­sotia, mutta kuoli ehdittyään olla kalifina vain kaksi vuotta.
Umar (634–644)
Tarinaperinteen mukaan Abu Bakrin seuraajaksi tuli kalifi Umar ibn al-Khattab, Muhammedin appi, jonka kymmenvuotisena hallituskautena (634–644) uusi valtakunta laajeni nopeasti, sillä arabien aseita seurasi ilmiömäinen menestys. Vajaassa vuosikymmenessä määrältään vähäisemmät ja samanaikaisesti usealla eri rintamalla taistelevat arabit löivät Bysantin ja Persian armeijat ja valtasivat merkittäviä provinsseja. Vuonna 633 arabit tunkeutuivat Mesopotamiaan, sassanidien imperiumin läntisimpään osaan. Toiset suuntasivat Syyriaan ja Palestiinaan, missä Jordan-joen tuntumassa sijainneessa Jarmukissa käytiin vuonna 636 suuri ratkaisutaistelu. Taistelun voittaneessa muslimiarmeijassa oli Tabarin mukaan 40 000 sotilasta, kun taas roomalaisarmeija käsitti 200 000 sotilasta, joista 120 000 tai jopa 150 000 surmattiin. Uskomattomat sankaritarinat ovat osa islamilaista perimätietoa, mutta Jarmukin taistelusta ei ole löydetty arkeologisia jälkiä eikä aikalaistietoja.
Bysantti vetäytyi Palestiinasta ja Syyriasta, joita se ei enää kyennyt pitämään otteessaan. 630-luvun loppuun mennessä sekä Damaskos että Jerusalem olivat arabien hallinnassa, samoin koko Mesopotamia. Pohjois-Afrikan valloitus alkoi arabien tunkeutuessa Egyptiin loppuvuodesta 639. Seuraavalla vuosikymmenellä kukistuivat Egypti ja Persia, ja muslimit etenivät lännessä pitkin Välimeren etelärannikkoa Libyaan ja idässä Afganistanin vuorille ja Keski-Aasian aroille.
Perimätieto kertoo, että Umarin murhasi persialainen käsityöläinen.
Ali ibn Abi Talib (656–661)
Neljäs kalifi Ali ibn Abi Talib oli Muhammedin ottopoika, vävy ja serkku. Hän nousi valtaan arabien sisällissodan voittajana ja siirsi pääkaupungin Kufaan Irakissa. Muun muassa Muhammedin lempivaimo Aisha oli mukana Uthmanin vastaisessa kamelitaistelussa, joka käytiin lähellä Badria. Uthman voitti taistelun. Syyrian kuvernööri Muawija (Uthmanin serkku) ei kuitenkaan tunnustanut uutta kalifia. Siffinin taistelu vuonna 657 ei tuonut asiaan ratkaisua. Alin kannattajista osa kääntyi häntä vastaan, koska Ali oli sopinut Muawijan kanssa. Alin kannattajat, šiialaiset, ryhtyivät Alin kuoleman jälkeen tukemaan kalifiksi tämän poikaa Husainia. Sillä välin Muawija julistautui kalifiksi Damaskoksessa. .
Perimätieto kertoo, että eräs khariji murhasi Alin moskeijan aamurukouksessa.
Ensimmäinen fitna
Islamilaisen tarinaperinteen mukaan islamin ensimmäinen sisällissota alkoi vuonna 656, kun Egyptistä tulleet kapinalliset surmasivat kolmannen kalifin Uthmanin. Alin valinta seuraavaksi kalifiksi ei kuitenkaan saanut kaikkien tukea. Syyrian Umaija-sukuinen kuvernööri Muawija katsoi velvollisuudekseen kostaa Uthmanin kuoleman. Kufassa Alilla oli vankka kannatus, ja hän siirsi pääkaupunkinsa sinne.
Samaan aikaan Mekassa nostivat kapinalipun kaksi Quraish-heimon merkittävää jäsentä, jo aiemmin yhteisön johtajuudesta haaveita elätelleet Talha ibn Ubaidallah ja al-Zubairin ja Aishan liittoutuma. Joulukuussa 656 Ali löi mekkalaiset haastajansa surmaten Talhan ja al-Zubairin sekä toimittaen Aishan kotiarestiin Medinaan. Taistelu tunnetaan Kamelitaisteluna, Aisha johti taistelua istuen kamelin selässä. Keväällä 657 kaksi jäljelle jäänyttä kilpailijaa, Ali ja Muawija, kohtasivat Siffinissä Eufratin varrella. Kun taistelussa ei päästy ratkaisuun, päädyttiin asettamaan sovittelukomitea. Osa Alin kannattajista esitti vastalauseensa poistumalla hänen joukoistaan; heidät tunnettiin sittemmin kharijiitteina, "poistuneina", "uloslähtijöinä". Sovittelu ei tuonut ratkaisua, ja vuonna 660 Syyrian arabit julistivat Muawijan kalifiksi. Ennen kuin kahden kalifin tilanteeseen saatiin ratkaisu, eräs kharijilainen surmasi Alin Kufan moskeijassa. Ensimmäinen sisällissota päättyi, kun yhteisö Alin kuoleman jälkeen lähes yksimielisesti tunnusti Muawijan kalifaatin. Näin umman yhtenäisyys palautui. Historiantutkimus ei ole vahvistanut islamilaisia kertomuksia niin sanotusta ensimmäisestä fitnasta.
Toinen fitna
Kalifi Muawija tiedetään historialliseksi henkilöksi useiden aikalaislähteiden perusteella. Sen sijaan islamilainen tarinaperinne toisesta fitnasta perustuu 200 vuotta myöhäisempiin suullisiin kertomuksiin.
Tarinan mukaan Muawija nimesi poikansa Yazidin suraajakseen kalifina vuonna 680. Syyrian ulkopuolella päätöstä kauhisteltiin. Kalifaatin muuttumista perinnölliseksi pidettiin vieraana kaikelle niin arabialaiselle kuin islamilaisellekin perinteelle. Hijazissa kalifin aseman muuttumista perinnölliseksi vastusti muun muassa neljännen kalifin Alin poika Husain. Abdallah ibn al-Zubair ja Husain nostivat kapinalipun ja siirtyivät Mekkaan vuonna 680. Lähimpien kannattajiensa kanssa Husain lähti kohti Kufaa, missä jo hänen isänsä oli saanut laajimman kannatuksensa. Yazidin lähettämät joukot kuitenkin katkaisivat matkanteon Kerbelassa, jossa Husain lokakuussa 680 joukkoineen surmattiin. Yritys nostaa Alin jälkeläinen kalifiksi päättyi epäonnistumiseen, mutta Husain ja hänen isänsä Ali nousivat shiialaisuuden marttyyreiksi ja avainhenkilöiksi.
Yazidin kuoltua vuonna 683 suuri osa islamilaista yhteisöä tunnusti Ibn al-Zubairin kalifiksi. Umaijadien vaikeuksia lisäsi, että Yazidin poika Muawija II kuoli ehdittyään hallita vasta muutaman viikon. Seuraavaksi kalifiksi umijadit valitsivat Muawijan serkun Marwan ibn al-Hakamin. Hän hallitsi vain vuoden mutta onnistui 692 kukistamaan Ibn al-Zurairin ja päättämään toisen fitnan. Tarina toisesta fitnasta päättyy tähän, mutta ketään sen esittelemistä henkilöistä ei ole voitu varmentaa historiallisiksi hahmoiksi.
Sotamenestyksen arviointia
Vajaassa kahdeksassakymmenessä vuodessa arabiheimot olivat ottanet haltuunsa ne alueet, jotka pysyivät muslimien hallussa aina 1000-luvulle saakka. Arabit levittäytyivät Vanhan maailman kuivan vyöhykkeen mukaisesti alueille, joilla sijaitsevat suurimmat aavikot. Vuoristot, meret ja suuret joet pysäyttivät etenemisen tehokkaasti.
Arabian niemimaan pohjoisosissa ei ole luonnollisia maantieteellisiä rajoja, vaan aavikko jatkuu katkeamattomana Syyropalestiinan ja Mesopotamian alueille, jotka 600-luvun alussa olivat Bysantin sekä Persian sassanidien hallinnassa. Arabialaiset paimentolaisheimot olivat vuosisatojen ajan esteittä vaeltaneet näitä aavikoita. Tunkeutuminen pohjoiseen johti konfliktiin bysanttilaisten ja sassanidien kanssa. Yhteenotoissa paljastui näiden valtioiden heikkous, ja niin alun perin siellä asuneiden arabiheimojen alistamisretkinä alkaneet operaatiot olisivat muuttuneet valloitusretkiksi arabiheimojen asuttamien alueiden ulkopuolelle.
Arabit onnistuivat lyömään itseään huomattavasti suurilukuisempia armeijoita. Tärkein tekijä menestyksessä oli arabien tehokas aavikkosodankäynti, joka perustui kameleihin, kevyeen aseistukseen ja suureen liikkuvuuteen vaikeakulkuisten aavikoiden halki. Lisäksi Bysantti ja Persia olivat heikentyneet sodissa, ja kristitty maailma oli kaiken lisäksi hajaannuksen tilassa. Khalkedonin kirkolliskokouksessa 451 hyväksytty oppi Kristuksen kahdesta luonnosta ei sopinut Syyrian ja Egyptin kirkoille. Vainojen seurauksena paikallinen väestö tervehtikin usein arabeja parempina hallitsijoina kuin bysanttilaisia. Arabit saivat avukseen bysanttilaisten ja sassanidien palkkasotureita, joista osa oli arabeja. Viime kädessä valloitukset perustuivat kameliarmeijoiden strategisiin etuihin, joita olivat aavikkosodankäynnin edellyttämät taidot, kuten kyky siirtyä nopeasti ja yllättävästi paikasta toiseen läpikulkemattomina pidettyjen aavikoiden halki.
Kalifien historiallisuus
Kalifit ilmestyvät islamilaisiin lähteisiin vasta 800-luvulla. Espanjassa kirjoitettu niin sanottu "Vuoden 754 kronikka" on ensimmäinen lähde, jossa kalifit mainitaan. Sen säilyneet käsikirjoitukset ovat kuitenkin vasta 800 - 1100-luvuilta, joten ei ole varmaa, miten alkuperäinen kuvaus on. Tuntemattoman kristillisen kirkonmiehen tekemässä Kronikassa kerrotaan, että Muhammedin oltua vallassa 10 vuotta häntä seurasi Abu Bakr, joka hallitsi kolme vuotta. Tätä seurasi Umar ja sitten Uthman vuonna 647. Kronikka ei tunne Alia, vaan ilmoittaa Uthmanin seuraajaksi Muawijan vuonna 657.
Puertoriconturpiaali
Puertoriconturpiaali (Agelaius xanthomus) on erittäin uhanalainen varpuslintu, joka elää pienellä alueella Puerto Ricon lounaiskolkassa (nimialalaji xanthomus) ja läheisillä Monan ja Moniton saarilla (alalaji monensis). Sen populaation koko noin 1 300 yksilöä.
Oikeaanjohdetut kalifit
Kalifien historiallisuus
Ensimmäinen arabivaltion hallitsija, josta on jäänyt historiaan arkeologisia jälkiä, kuten kolikoita ja piirtokirjoituksia, on Mu’awiya (vallassa vuodet 660–680). Ensimmäinen hallitsija, joka käytti itsestään nimitystä "kalifi" oli Abd al-Malik ibn Marwan (685–705).
Koska neljästä "oikeaan johdetusta kalifista" ei ole löytynyt aikalaislähteitä, heidän on myös arveltu olleen abbasidikaudella luotuja persialaiseen nelilukuun perustuvia mielikuvitushahmoja, jotka mytomorfisesti rinnastuivat Adamiin, Nooaan, Abrahamiin ja Moosekseen. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan nykyään valtaosa islamin varhaishistorian tutkijoista katsoo, että yksittäisten hadithien osalta onkin lähes mahdoton sanoa, ovatko ne aitoja. Eräiden muiden mukaan ei ole varmuutta yhdenkään hadithin aitoudesta eli siitä, että 800-luvulla tallennettu suullinen tarina olisi peräisin jo 600-luvulta. Tämä tekee kalifien historiallisuuden kyseenalaiseksi, ja sama koskee selostuksia kahdesta sisällissodasta värikkäine vaiheineen. Chase F. Robinsonin mukaan "oikeaan johdetut kalifit" kuuluvat islamin perustamismyyttiin. Kennedyn mukaan oppi neljästä oikeaan johdetusta kalifista syntyi vasta1000-luvun alussa, kun shiialaisten buijidien hallitsemassa Bagdadissa kalifi al-Qadir muotoili sen. Oppi todisti, että shiialaisten syytös Alin syrjäyttämisestä oli väärä, koska neljäs kalifi oli juuri Ali.
Eurooppalaisissa tiedotusvälineissä on toisinaan kiitetty rashidun -kalifaatin arvomaailmaa. On väitetty, että kalifit  muodostivat valtiostaan "oppineisuuden ja suvaitsevaisuuden keskuksen", joka "veti puoleensa lahjakkuuksia kaikista uskontokunnista", ja että "kalifaatti ajoi myös yhteiskunnallisia uudistuksia, jotka merkitsivät parannusta naisten ja huono-osaisten asemaan." Näille väitteille ei löydy tukea arabivalloituksista kertovassa 800-luvun futuh- kirjallisuudesta. Boaz Shoshan on kuvannut sen erityispiirteitä, mutta hänen esittämiinsä trooppeihin ei sisälly suvaitsevaisuutta, oppineisuutta, eikä naisten tai huono-osaisten aseman parantamista. Sen sijaan futuh-kirjallisuudessa esillä ovat esimerkiksi askeettisuus, hurskaus ja vaatimattomuus.
Vuonna 1999 löydettiin niin sanottu Zuhayrin piirtokirjoitus, jonka on katsottu todistavan ensimmäisenä arkeologisena lähteenä kalifi Umarin historiallisuuden puolesta. Sitä on kuitenkin myös pidetty väärennöksenä.
Eräät historiantutkijat ovat arvelleet, että vuodesta 622 alkanut sekasorron kausi Lähi-idässä ei saanut alkuaan vähäväkiseltä Arabian niemimaalta tulleesta hyökkäyksestä, vaan sen lähtökohtana oli sen sassanidivaltakunnan romahdus Bysantille koetun tappion jälkeen sekä Bysantin vetäytyminen Lähi-idästä, kun sen sotilaallinen hallinta kävi sille liian kalliiksi. Valta jäi jaettavaksi Syyriassa ja Persiassa asuneille, osittain jo kristinuskoon kääntyneille arabiheimoille. Nämä olivat vanhastaan jakautuneet molempien suurvaltojen vasalleiksi ja liittolaisiksi. Seuranneen heimosodan voittajaksi selviytyi 660-luvulle tultaessa Muawija, joka nähtävästi oli Bysanttia palvellut irakilainen arabikenraali. Hän käytti virkakielenä kreikkaa ja löi kolikoita, joissa oli kristillisiä tunnuksia.
HMS Virago (1895)
HMS Virago oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 palvelukseenotettu Quail-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä ja sen köli laskettiin 13. kesäkuuta 1895 telakkanumerolla 609. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1895 ja se valmistui kesäkuussa 1897.
Palvelus
Virago siirrettiin pian valmistuttuaan Tyynelle valtamerelle, josta se siirrettiin vuonna 1903 edelleen Kiinan asemalle. Alus osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja pian sodan päätyttyä se myytiin 10. lokakuuta 1919 Kiinassa romutettavaksi.
Sokotra
Sokotra () on Jemenille kuuluva saariryhmä ja maakunta Arabianmerellä. Saariryhmä sijaitsee noin 240 kilometrin päässä Somalian rannikosta ja noin 300 kilometriä Arabian niemimaasta etelään. Saaristolla tavataan monia kotoperäisiä kasvi- ja eläinlajeja. Luontonsa takia se on myös osa Unescon maailmanperintöluetteloa.
Sokotran asukkailla on oma kielensä, seemiläiseen kieliryhmään kuuluva sokotra, jonka lisäksi saaristossa puhutaan arabiaa.
Maantiede ja luonto
thumb|left|Saariryhmän pääsaari Sokotra Landsat-satelliittikuvassa (15.7.2005) thumb|vasen|[[Sokotrantraakkipuu (Dracaena cinnabari)]] Sokotran pääsaari on Sokotra ja sen lähellä sijaitsevat pienemmät Samhah, Darsan Al-Ikhwan ja Abd al-Kuri. Pääsaari Sokotran sisämaassa sijaitsevat Hajhir-vuoret. Jabal Haggier kohoaa 1 419 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saariston etäisyys Arabian niemimaan rannikosta on noin 300 kilometriä ja Afrikan rannikosta 240 kilometriä. Sokotran lounaisosat ovat kuivia ja paljaita, mutta sen muut osat saavat suhteellisen runsaasti sateita monsuunikautena heinäkuun ja joulukuun välillä.
Tutkimukset ovat osoittaneet, että yli kolmasosaa Sokotran noin 800 kasvilajista ei esiinny missään muualla. Saaristossa kasvavaa sokotrantraakkipuuta (Dracaena cinnabari) sanotaan alkuperäiseksi lohikäärmeen veri -puuksi, ja siitä saadaan aiemmin tärkeää kauppatavaraa, punaista väriainetta, lohikäärmeen verta. Saarilla on myös eräitä endeemisiä lintulajeja. Kotoperäisiä matelijoita on 24, ja ainoita kotoperäisiä nisäkkäitä ovat lepakot. Sokotran saariryhmä valittiinkin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2008 rikkaan ja omalaatuisen kasvistonsa ja eläimistönsä ansiosta.
Historia
thumb|Hylätty panssarivaunu Sokotralla Sokotran nimen alkuperästä on useampia eri teorioita ja niistä yhden mukaan se on johdettu sanskritinkielisestä nimestä dvipa sukhadhara eli vapaasti käännettynä "autuuden saari". Saaret on joskus yhdistetty Vergiliuksen Panchaiaan ja dioskuureihin. Roomalaiset tunsivat saaret mahdollisesti nimellä Dioscoridis Insula. Sokotra oli mahdollisesti Iskuduru, joka mainitaan yhtenä Dareios I:n valtaamana maana. 100-luvulla elänyt Peripluksen nimettömäksi jäänyt kirjoittaja mainitsee osan saaren asukkaista puhuneen kreikkaa ja heidän käyneen kauppaa Arabian ja Intian kanssa. Sokotran erityinen vientituote olivat kilpikonnan kuoret. Kosmas Indikopleustes vieraili saarella 500-luvulla ja kirjoitti sen kreikankielisen väestönosan olevan peräisin ptolemaiosten valtakaudelta. Marco Polo mainitsee saarten ympäristössä harjoitetun valaanpyyntiä. Saaret on tunnettu pitkään myös merirosvojen tukikohtana.
Monet arabimaantieteilijät mainitsevat Sokotran omissa teoksissaan. Saaren asukkaiden mainitaan olevan kristittyjä arabeja ja al-Idrisi mainitsee Aleksanteri Suuren aikanaan korvanneen saaren alkuperäiset ja alkukantaiset asukkaat kreikkalaisilla siirtolaisilla Aristoteleen kehotuksesta. Ensimmäinen eurooppalainen saarilla sittemmin oli portugalilainen Afonso de Albuquerque, joka valtasi saaren vuonna 1507. Portugalin valta ei kuitenkaan jatkunut pitkään. Myöhemmin saarta hallitsivat Masqatin imaami ja Mahran sulttaani. Mahran sulttaanilla oli pääkaupunki Sokotralla Hadibussa. Britit miehittivät saarta viiden vuoden ajan sopimuksella Mahran sulttaanin kanssa vuodesta 1834. Brittiläisen Intian oli tarkoitus ostaa saari sulttaanilta pysähdyspaikaksi laivoille, mutta vuonna 1886 sulttaanikunnasta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti ja osa Adenin protektoraattia, jota hallittiin Intiasta käsin. Hallinto siirrettiin Intiasta Lontooseen vuonna 1937.
Ensimmäinen kiitotie saarella valmistui vuonna 1940 ja vuonna 1942 valmistui suurempi kiitotie. Etelä-Jemenin itsenäistyttyä sen kiitotietä käyttivät tukikohtanaan Intian valtamerellä toimineet Neuvostoliiton lentokoneet, minkä lisäksi saarille rakennettiin tukikohta neuvostoliittolaisille laivoille ja sukellusveneille. Etelä-Jemen perusti puolestaan saarille vankileirejä poliittisia vankeja varten. Osa yhdistynyttä Jemeniä Sokotrasta tuli Etelä- ja Pohjois-Jemenin yhdistyessä 22. toukokuuta 1990.
Jemenin sisällissodan aikana Sokotra on paljolti säästynyt muuta maata hävittäneiltä yhteenotoilta. Saaristo oli kansainvälisesti tunnustetun presidentti Abdrabuh Mansur Hadin hallinnon joukkojen alaisuudessa. Kesäkuussa 2020 saariston valtasivat kuitenkin Etelän siirtymäneuvostoa kannattavat taistelijat.
Hallinto
Sokotra on Jemenin uusin maakunta. Se perustettiin vuonna 2013 ja se käsittää koko saariston. Maakunta jakautuu kahteen piirikuntaan, jotka ovat Hidaybu ja Qulensya ja Abd al-Kuri.
Väestö
thumb|Sokotralaisia tyttöjä Vuonna 2006 Sokotran kahden piirikunnan alueella asui yhteensä noin 44 000 henkilöä. Saariston asukkaat koostuvat sekä sunnalaisista että šiialaisista. Asukkaiden selvä enemmistö asuu pääsaari Sokotralla. Abd al-Kurilla on asukkaita vain muutama sata ja Samhalla vain noin tusina.
Sokotralaiset ovat sekoitus arabeja, intialaisia, somaleja ja entisistä orjista polveutuvia mustia. Sisämaan asukkaat ovat beduiineja, jotka kasvattavat vuohia, lampaita ja kameleja. Eteläinen rannikko on asumaton ja pohjoisrannikolla on noin 20 pientä kylää, joiden asukkaat harjoittavat esimerkiksi kalastusta. Sokotralla puhutaan sokotran kieltä, joka kuuluu nykyeteläarabialaisiin kieliin ja eroaa näin esimerkiksi arabian kielestä.
Tillipioni
Tillipioni (Paeonia tenuifolia) kuuluu pionikasvien (Paeoniaceae) heimoon. Tillipioni on matalakasvuinen, 40 senttimetrin korkuinen. Sen lehdykät ovat hyvin hienoliuskaiset. Niiden leveys vaihtelee puolesta kuuteen millimetriin. Lajin nimen mukaisesti ne ovat tillimäiset, mutta melko jäykät. Kirkkaanpunaisen kukan leveys on neljästä viiteen senttiä. Tuoksu on miellyttävä. Juurakossa on usein perunamaisia mukuloita. Tillipionin kotiseutua ovat Kaukasus, Transsilvania, Ukraina ja Unkari. Se kasvaa siellä kuivilla niityillä. Puutarhassa tillipioni menestyy parhaiten syvämultaisissa kivikoissa ja rinteissä.
thumb|vasen|Tillipioneja Kumpulan kasvitieteellisessä puutarhassa Helsingissä
Tummakirjoheltta
Tummakirjoheltta (Panaeolus ater) on kellanruskea kirjohelttoihin kuuluva sienilaji. Lakki on kostealla säällä tummanruskea. Sieni kasvaa niityillä ja ruohikkomailla. Sienen heltat ovat ensin harmaanruskeat ja muuttuvat sienen vanhetessa mustiksi. Jalka on ruskehtava, muuta sientä vaaleampi. Sieni on harvinainen koko Suomessa.
Suonenjoen Kristuksen kirkastumisen kirkko
Suonenjoen ortodoksinen kirkko eli Suonenjoen Kristuksen kirkastumisen kirkko on Suonenjoella sijaitseva ortodoksinen kirkkorakennus. Kirkko ja sen viereinen hautausmaa kuuluu Rautalammin ortodoksiseen seurakuntaan.
Suonenjoen Ritomäelle rakennettiin vuonna 1957 ortodoksinen rukoushuone arkkitehti Ilmari Ahosen suunnitelmien mukaan. Ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin 1. syyskuuta 1957. Rakennuksen vihki tsasounaksi piispa Paavali 3.-4. toukokuuta 1958. Vuonna 2007, eli viisikymmentä vuotta rakentamisensa jälkeen, rakennus muokattiin peruskorjauksen yhteydessä kirkoksi. Kirkoksi vihkimisen toimitti arkkipiispa Leo 6. elokuuta 2007.
Sokotran kieli
Sokotra on seemiläinen kieli, jota puhutaan pääasiassa Jemeniin kuuluvalla Sokotran saariryhmällä, Intian valtamerellä. Jemenin lisäksi puhujia on mm. Arabiemiirikunnissa.
Sokotraa puhui vuoden 1990 väestönlaskennan aikaan Jemenissä 57 000 ihmistä. Kaikkiaan puhujia on noin 64 000. Kieli jakautuu erinäisiin murteisiin.
Kieltä kirjoitetaan arabialaisin aakkosin. Osia Raamatusta on käännetty sokotraksi 1900-luvun alussa.
Frans Ekebom
thumb|Frans Ekebom Frans Ekebom (8. marraskuuta 1889 Helsinki – 30. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja, joka vastasi kuvauksesta useissa kotimaisissa elokuvissa 1910-luvulta 1930-luvulle.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1900 – miesten 100 m
Miesten 100 metrin juoksu kesäolympialaisissa 1900 käytiin 14. heinäkuuta. Kyseessä oli toinen kerta kun kilpailtiin miesten 100 metrin juoksun olympiamitaleista. Olympiakultaa voitti Yhdysvaltain Frank Jarvis.
Harmaakirjoheltta
Harmaakirjoheltta (Panaeolus sphinctrinus) on kirjohelttasieniin kuuluva harmaanruskea tai harmahtava sienilaji. Heltat ovat harmaat, vanhemmiten kokonaan mustat. Jalka on muuta sientä vaaleampi. Psykoaktiivinen, psilosybiiniä sisältävä reunuskirjoheltta on harmaakirjoheltan lähisukulainen. Sieni kasvaa lannalla yleisenä koko Suomessa.
Capote
Capote on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Bennett Millerin ohjaama draamaelokuva kirjailija Truman Capotesta, joka lukee lehdestä murhasta ja kirjoittaa siitä kirjan. Elokuva perustuu Gerald Clarken samannimiseen romaaniin. Elokuvan käsikirjoitti Dan Flutterman ja Capotea näyttelee elokuvassa Philip Seymour Hoffman.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 30. syyskuuta 2005 ja Suomessa 24. helmikuuta 2006.
Salomon (etunimi)
Salomon on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Salomo. Nimi johtuu heprean rauhaa tarkoittavasta sanasta, ja sen on tehnyt tunnetuksi muinaisen Israelin kuningas Salomo (Salomon), Daavidin poika ja seuraaja, jonka hallituskaudesta kerrotaan Raamatun ensimmäisessä Kuningasten kirjassa.
Lähteet
Salomon
Akito Watabe
Akito Watabe (s. 26. toukokuuta 1988) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on nelinkertainen olympiamitalisti, joukkuekilpailun maailmanmestari ja maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja. Hänen pikkuveljensä on yhdistetyn hiihtäjä Yoshito Watabe.
Arvokilpailut
Watabe kilpaili 17-vuotiaana Torinon 2006 olympialaisissa ja sijoittui sprintissä 19:nneksi. Saman vuoden nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti sprintissä hopeaa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli sprintissä 31:s, normaalikilpailussa 35:s sekä joukkuekilpailussa kahdeksas. Hän voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 33:nneksi.Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa yhdeksänneksi, normaalimän vastaavassa kilpailussa 21:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Watabe oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viides, saman mäen joukkuekilpailussa kuudes ja suurmäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista ja joukkuekilpailussa viides. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa neljäs ja normaalimäessä yhdeksäs sekä joukkuekilpailussa ja joukkuesprintissä neljäs. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti normaalimäen Gundersen-kilpailussa hopeaa, oli suurmäen kilpailussa kuudes ja joukkuekilpailussa viides. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa seitsemänneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti suurmäen Gundersen-kilpailussa ja parisprinttikilpailussa hopeaa sekä oli normaalimäessä viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti hopeaa normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa hopeaa ja oli viides suurmäen Gundersen-kilpailussa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti normaalimäen Gundersen-kilpailussa pronssia ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Watabe saavutti suurmäen Gundersen-kilpailussa pronssia ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Watabe saavutti pronssia suurmäen Gundersen-kilpailussa sekä joukkuekilpailussa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidestoista.