cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bulgarian kuningaskunta
Sodat
Kesällä vuonna 1915 Bulgaria liittyi ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolelle ja julisti sodan Serbian kuningaskunnalle lokakuussa. Bulgaria perusti valtaamilleen alueille Serbiassa ja Makedoniassa kenraalikuvernementit eli miehityshallinnot, joiden keskuspaikkoina olivat Niš ja Skopje. Vallatuilla alueilla esiintyi aseellista vastarintaa, joka huipentui kansannousuun Toplicassa vuoden 1917 alussa. Kansannousu kukistettiin kahden kuukauden kuluessa, kuolonuhreja oli arviolta 25 000. Vuoden 1918 syksyyn mennessä 900 000 bulgarialaista oli värvätty armeijaan. Se oli lähes 40 % Bulgarian miespuolisista asukkaista. Sodan loppuun mennessä 100 000 bulgarialaista sotilasta oli kuollut. Bulgarian kaupungeissa kärsittiin sodan aikana inflaation lisäksi elintarvike- ja polttoainepulasta, mikä sai naiset mellakoimaan. Syyskuun puolivälissä Bulgarian armeija romahti ympärysvaltojen murrettua rintaman Dobro Polessa. Osa joukoista palasi kotiin, osa aloitti marssin kohti Sofiaa tarkoituksenaan rangaista tsaaria ja puoluejohtajia sodan aloittamisesta. Tsaarille uskolliset saksalaiset ja makedonialaiset joukot kuitenkin pysäyttivät kapinalliset.
Marilyn Monroen diskografia
Kappaleet
pienois|Monroe laulaa kappaleen ”Diamonds Are a Girl’s Best Friend” elo­kuvassa [[Herrat pitävät vaaleaveriköistä.]]
Bulgarian kuningaskunta
Sodat
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä ympärysvallat lakkauttivat Bulgarian armeijan, ja suunnitelmat bulgarialaisten asuttamien alueiden yhdistymisestä epäonnistuivat. Neuillyn rauhansopimus solmittiin 27. marraskuuta vuonna 1919. Se merkitsi Bulgarialle huomattavia aluemenetyksiä, armeijan koon merkittävää supistamista ja sotakorvauksia.
Maailmansodan jälkeen syntyvyys Bulgariassa putosi jyrkästi, maahan muutti 220 000 pakolaista Makedoniasta ja Kreikan koillisosasta, ja väkivalta lisääntyi. Sodassa kaatuneita surtiin aluksi spontaanisti kaikkialla maassa, ja myöhemmin muistomerkkejä ryhdyttiin rakentamaan valtion varoilla. Bulgaria oli vuonna 1920 maatalousvaltainen maa, jossa 76,1 % väestöstä sai toimeentulonsa maataloudesta. Vain 19,9 % Bulgarian asukkaista, joiden kokonaismäärä oli 4 864 971, asui kaupungeissa.
pienois|oikea|Bulgarian armeija hyökkäämässä [[Jugoslavian kuningaskunta|Etelä-Jugoslaviaan, huhtikuu 1941.]] Toisen maailmansodan aikana Bulgaria taisteli akselivaltojen puolella ja yritti yhdistää bulgarialaisten asuttamat alueet. Syyskuussa vuonna 1944 Neuvostoliitto julisti sodan Bulgarialle, joka oli jo ryhtynyt valmistelemaan aselepoa. Puna-armeija hyökkäsi Bulgariaan ja miehitti koko maan.
Lakkauttaminen
Vuonna 1946 kuningaskunta lakkautettiin, sen viimeinen tsaari karkotettiin ja Bulgarian kansantasavalta perustettiin.
Svištov
Svištov (ent. Sistova ) on kaupunki pohjoisessa Bulgariassa Veliko Tărnovon alueella Tonavan rannalla lähellä Romanian rajaa. Svištovin asukasluku on 42 000 (2011).
Historia
Svištov on entinen roomalaisten siirtokunta Novae, joka kehittyi antiikin aikana kaupungiksi. Ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri asettui 483 Novaeen ennen kuin valloitti Italian. Slaavit hävittivät Novaen 613.
Itävallan ja osmanien välisenä rajakaupunkina Svištovista taisteltiin usein. Vuonna 1810 venäläiset polttivat sen. Turkin sodassa 1877–1878 Svištov oli ensimmäinen osmaneilta valloitettu bulgarialaiskaupunki ja kaupunki on kuulunut siitä lähtien Bulgariaan.
Explorer.zip
Explorer.zip-mato ilmestyi ensimmäistä kertaa vuoden 1999 kesänä seuraten Melissan jalanjälkiä. Mato poisti tartunnan saanesta tietokoneesta MS Wordin, MS Excelin ja MS PowerPointin tiedostoja ja satunnaisesti muutteli muitakin tiedostotyyppejä. Siihen aikaan vaarallisimmat tietokonevirukset kulkivat sähköpostin välityksellä, jotka näyttivät olevan henkilöltä, jonka vastaanottaja tiesi. Viesti sisälsi tiedoston, joka aktivoituna näytti väärennetyn virheilmoituksen käyttäjälle. Toisin kuin Melissa, tämä virus ei käyttänyt Microsoft Outlookia sähköpostiosoitteiden keräämiseksi, sen sijaan se katseli tartunnan saaneiden tietokoneiden postilaatikkoja ja lähetti sitten automaattiset vastaukset lähettäjille, jotka käyttivät samaa viestin aihetta kuin alkuperäisessä viestissä.
Silvio Gazzaniga
Silvio Gazzaniga (23. tammikuuta 1921 – 31. lokakuuta 2016 Milano ) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän suunnitteli tunnetuimpana työnään FIFA World Cup -pokaalin, jonka komitea kelpuutti 5. huhtikuuta 1971 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittopokaaliksi.
Peipot
Peipot (Fringillidae) on monilukuinen varpuslintujen heimo. Siihen kuuluu lukuisia sukuja ja 225 melkein koko maapallolle levinnyttä lajia. Niillä on tavallisesti korkea, lyhyt, voimakas siemensyöjien nokka. Toisissa luokitteluissa Havaijilla esiintyvät peipot on luokiteltu omaksi heimoksi tai alaheimoksi havaijinpeipot Drepanididae/Drepanidinae.
thumb|250px|Pikkukäpylintukoiraita thumb|250px|Papukaijapeippopari thumb|250px|Iivi
Kingmanin riutta
Kingmanin riutta on yhden hehtaarin suuruinen Yhdysvalloille kuuluva asumaton koralliriutta, joka sijaitsee pohjoisella Tyynellä valtamerellä suunnilleen puolessavälissä Havaijia ja Amerikan Samoaa, 920 meripeninkulmaa etelään Honolulusta.
Riutta on veden alla suurimman osan vuodesta, sillä sen korkeus merenpinnasta ei ole edes yhtä metriä. Sen takia se on vaarallinen merenkulkijoille. Pan American Airways hyödynsi syvää laguunia välipysähdyspaikkana Havaijin ja Amerikan Samoan välillä 1937–1938 käyttäessään lentoveneitä. Alueella ei ole maakasvillisuutta, mutta riutan merieläimistö on monipuolinen.
Luodon löysi Betsey-laiva kapteeninaan Edmund Flanning vuonna 1789.
Lähteet
left|thumb|Kartta
Keskipronssikausi
Keskipronssikausi' oli Lähi-idässä noin 2000 eaa. – 1550 eaa.. Tällöin Lähi-idässä romahti Sumer seemiläisten hallitsemiksi pikkuvaltioiksi ja syntyi Hammurabin valtakunta. Egyptissä vallitsi keskivaltakunta.
Margianakulttuuri Uzbekistanin eteläosan seuduilla luultavasti tuhoutui indoiranilaisten hyökkäyksiin. Indoiranilaiset jatkoivat hyökkäystään Intiaan.
Franz Salmhofer
thumb|right|Franz Salmhofer noin vuonna 1953.
Maintainen
Maintainen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Ulvon lähellä sijaitseva järvi.
Franz Salmhofer
Franz Salmhofer (22. tammikuuta 1900 Wien – 22. syyskuuta 1975 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli Franz Schrekerin ja Franz Schmidtin johdolla Wienissä. Vuosina 1929–1939 hän toimi kapellimestarina Burgtheaterissa. Vuosina 1945–1955 hän oli Wienin valtionoopperan ja vuosina 1955–1963 Volksoperin johdossa. Hänen musiikkinsa juuret ovat Wienin romantikkojen perinteessä.
Nasbinals
Nasbinals on kunta Ranskan eteläosassa Lozèren departementissa Occitanien alueella.
Franz Salmhofer
Salmhofer on haudattu Wienin Zentralfriedhofiin.
Maintainen
Maantietoa
Järven pinta-ala on 29 hehtaaria, se on 950 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Sillällä on kartan mukaan yksi saari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Nasbinals
Nähtävyyksiä
thumb|left|Pyhän Marian kirkko Kunnan nähtävyyksiä on romaaninen Pyhän Marian kirkko (Église Sainte-Marie), joka on ollut tärkeä etappi Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä Santiago de Compostelaan. Kirkossa on kahdeksankulmainen kellotorni.
Maintainen
Maantietoa
Suurin Maintaisesta saatu kala on yli 8 kg. Vuonna 2009 aloitettiin Maintaisen tyhjennysprojekti. Jos se eteni suunnitelmien mukaan, se valmistui vuonna 2011. Maintaiselle tulisi myös yleinen uimaranta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Tyystänjoen valuma-alueeseen (35.475) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 204,9 metriä mpy.
Maintaiseen virtaa vettä Alajoen kautta Ulvotuisesta.
José van Dam
thumb|José van Dam ja [[Barbara Hendricks esiintymässä vuonna 2006.]] thumb|José Van Dam (vasemmalla) Brysselin Théâtre de la Monnaiessa vuonna 1988. José van Dam, oik. paroni Joseph Van Damme, (s. 25. elokuuta 1940 Bryssel) on belgialainen oopperalaulaja, jonka ääniala on bassobaritoni.
Hän opiskeli laulua Brysselin konservatoriossa Frédéric Anspachin johdolla ja voitti sekä Liègen, Toulousen ja Genèven laulukilpailut valmistuttuaan konservatoriosta.
Vuonna 1961 José van Dam lauloi Pariisin oopperassa Hector Berliozin oopperassa Troijalaiset. Vuonna 1967 hän lauloi Genèven oopperassa ja sitten Berliinin saksalaisessa oopperassa vuosina 1967 ja 1973. Tällöin hänen ohjelmistoonsa tuli mukaan Mozartin Don Giovannin Leporellon rooli, josta tuli pitkäksi aikaa häneen suuresti henkilöitynyt rooli.
Vuodesta 1968 lähtien José van Dam on laulanut Salzburgin festivaaleilla ja Salzburgin pääsiäisfestivaaleilla. Vuonna 1970 hänen suuri kansainvälinen uransa todella alkoi. Tämä johti esiintymisiin Milanon La Scala -teatterissa, New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Lontoon Covent Gardenissa ja tietenkin Wienissä sekä hänen kotiteatterissaan Brysselin Théâtre de la Monnaiessa, jossa hän esiintyi lukuisissa oopperarooleissa muun muassa Boris Godunovissa, Falstaffissa, Wozzeckissa, Figaron häissä, Salomessa, Gianni Schicchissä ja Il turco in Italiassa.
Vuonna 1973 hän palasi Pariisiin, jossa esiintyi keskeisissä rooleissa oopperoissa Hoffmannin kertomukset, La bohème ja Figaron häät. Olivier Messiaenin ooppera Pyhä Fransiskus assisilainen esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983, ja van Dam osallistui teoksen ensiesitykseen. Myöhemmin vuonna 2004 hän oli mukana oopperan uusintaesityksenä.
Vuonna 1998 Belgian kuningas Albert II myönsi José van Damille paronin nimen ja arvon.
Juan Miguel Mercado
thumb|Mercado vuoden [[Ranskan ympäriajo 2006|2006 Ranskan ympäriajossa.]]
Juan Miguel Mercado Martín (s. 7. heinäkuuta 1978 Armilla Granadan maakunta, Espanja) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä.
Hän aloitti uransa Vitalicio Seguros -tallissa vuonna 1998 ja jatkoi tallissa kolmen vuoden ajan. Vuosina 2001–2003 Mercado ajoi iBanesto.com-tallissa. Ensimmäisen merkittävän voittonsa hän saavutti ottamalla etappivoiton vuoden 2001 Espanjan ympäriajossa. Vuonna 2003 hän voitti etapin Dauphiné Libéré -kilpailussa. Kaudella 2004 hän kilpaili Quick Step-Davitamon -tallissa ja voitti vuoden 2004 Ranskan ympäriajon 18. etapin. Kaudeksi 2005 talli vaihtoi nimekseen Quick Step-Innergetic ja Mercado voitti Itävallan ympäriajon. Vuosina 2006–2007 hän ajoi Agritubel-tallissa ja voitti 2006 Ranskan ympäriajon 10. etapin.
George Stephanopoulos
Elämä
Stephanopoulos syntyi 10. helmikuuta 1961 Fall Riverissa, Massachusettsissa. Hän opiskeli ensin alemman korkeakoulututkinnon Columbian yliopistossa pääaineenaan politiikka ja myöhemmin maisteriksi Oxfordissa pääaineenaan teologia.
Vuonna 1997 Stephanopoulos siirtyi puoluepolitiikasta median puolelle, missä hän työskentelee edelleen. Stephanopoulos on median puolella muun muassa toiminut ABC-televisiokanavan Washingtonin pääkirjeenvaihtajana ja Good Morning America -ohjelman juontajana.
Väätäinen
Väätäinen tarkoittaa seuraavia:
Fatma Sultan
Fatma Sultan, joskus myös Fatima Sultan, (1605/1606 Istanbul, Osmanien valtakunta – 1667/1670 Istanbul, Osmanien valtakunta) oli Osmanien valtakunnan kuningashuoneen prinsessa, joka tunnetaan useista poliittisista avioliitoistaan. Fatma Sultan oli sulttaani Ahmed I:n ja tämän puolison Kösem Sultanin tytär.
Fatman isä Ahmed I kuoli 1617 Fatman ollessa noin 11-vuotias. Hänen äitinsä Kösem oli yksi Osmanien valtakunnan historian vaikutusvaltaisimmista naisista naisten sultanaattina tunnetun ajanjakson aikana ja toimi elämänsä aikana rinnakkaishallitsijana useampaan otteeseen. Fatman lailla myös hänen sisarensa Ayşe Sultan vihittiin avioliittoon osmaniylimysten kanssa monta kertaa poliittisin perustein. Tapa oli käytössä myös eurooppalaisissa kuningashuoneissa, joista poiketen osmanit eivät naittaneet prinsessoja toisten valtioiden kuningashuoneisiin.
Fatma Sultania on kuvailtu räiskyväksi ja ylellisestä elämästä nauttineeksi luonteeksi. Hänen kerrotaan olleen lapsena pilalle hemmoteltu ja aikuisena hyvin ahne ja itsekeskeinen. Hänen avioliittonsa olivat yleensä lyhyitä, ja kaksi hänen miehistään teloitettiin, minkä vuoksi avioliitoilla ei ehtinyt olla rauhoittavaa ja elämänlaatua kohottavaa vaikutusta.
Avioliitto Melek Ahmed paššan kanssa
Avioliitto on jäänyt historiaan, sillä Evliya Çelebi omistaa Melek Ahmedin yksityiselämälle luvun matkakirjassaan.
Visiiri Melek Ahmed pašša, Fatman kuudes puoliso, koki avioliiton Fatmaan erittäin onnettomaksi. Melek Ahmed paššan edellinen avioliitto Kaya Sultanin kanssa oli ollut hyvin onnellinen, mutta se oli päättynyt surullisesti puolison kuoltua keskenmenoon. Suurvisiiri Köprulu Mehmed pašša moitti Melek Ahmedia liiasta suremisesta naisen perään ja järjesti hänet uuteen avioliittoon Fatman kanssa vuonna 1661. Liitto kuitenkin toi kaikkea muuta kuin lohtua. Hääyönä Fatma esitti miehelleen listan kaikesta, mitä hän vaatii taloudelliseksi tueksi itselleen sekä palvelijoista ja seuralaisista koostuneelle seuralaisilleen. Melek Ahmed pašša totesi moisen listan täyttämisen olevan taloudellisesti mahdotonta, sillä Fatman vaatima elatussumma vastasi suurin piirtein summaa, jonka Osmanien valtakunta sai koko Egyptistä vuoden aikana verotuloina. Fatma vastasi tällöin vain avioeron tulevan kysymykseen. Melek Ahmed pašša valitti vaimostaan jopa sulttaanille, joka vastasi yksinkertaisesti: "Olet riidellyt vaimosi kanssa? Sellaista sattuu." Seuraavaksi Melek Ahmed valitti vaimostaan suurvisiirille, jonka koki nyt vastustajakseen. Köprulu Mehmed paššaltakaan ei herunut myötätuntoa, vaan hän totesi myöhemmin sivulliselle: "Annoin hänelle elefantin, syöttäköön nyt sitä". Kun Melek Ahmed pašša kuoli keuhkotautiin 1662, Fatma sinetöi hänen talonsa ovet ja ikkunat, jotta pienintäkään osaa visiirin omaisuudesta ei pääsisi katoamaan.
Fatman puolisot
Avioituessaan sulttaanin tyttären kanssa aviomiehet saivat yleensä nimeensä (kuninkaallista) vävyä tarkoittavan liitteen Damat.
Sammy Davis
Sammy Davis voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hélène Lipietz
Hélène Lipietz (s. 7. toukokuuta 1959 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka on edustanut Ranskan senaatissa vihreitä. Hän on ollut myös Île-de-Francen alueparlamentin jäsen. Siviiliammatiltaan Lipietz on asianajaja ja antikvariaatin pitäjä.
Elämäkerta
Hélène Lipietzin isä Georges Lipietz (1922–2003) oli Ranskaan muuttunut Puolan juutalainen, joka joutui saksalaisten pidättämäksi toisen maailmansodan aikana. Hänen äitinsä on Colette Geunité. Lipietzin sisarukset ovat vanhempi veli Alain (1947), joka on ekonomisti ja aktiivinen Ranskan vihreissä sekä sisar Catherine (1950). Hélene Lipietz suoritti alemman teoreettisen oikeuden tutkinnon Pariisi-Nanterren yliopistossa, jossa hän myös kohtasi tulevan aviomiehensä ja kolmen lapsensa isän. Vuonna 1994 Lipietzistä tuli asianajaja, ja hän on myöhemmin myös toiminut oikeussalissa.
Kun Lipietzin isä Georges kuoli 2003, Hélène jatkoi yhdessä äitinsä ja sisarustensa kanssa isänsä aloittamaa oikeusprosessia Ranskan valtiota ja valtion rautateitä (SNCF) vastaan Toulousen kaupungin hallinto-oikeudessa. Kanteen mukaan sekä valtio että rautatieyhtiö olivat syyllistyneet ihmisoikeusrikoksiin kuljettaessaan toisen maailmansodan aikana vankeja keskitysleireille yhteistyössä saksalaisten kanssa.
Poliittinen ura
Vuosina 2004-2010 Hélène Lipietz oli jäsen Île-de-Francen alueneuvostossa. Hän oli talouskomitean varapuheenjohtaja ja kaupunkipoliittisen komission sihteeri. Vuonna 2012 Jean-Marc Ayraultin hallituksen muodostamisen yhteydessä Nicole Bricq valittiin hallitukseen ja varasijalla ollut Lipietz nousi senaattoriksi. Senaatissa Lipietz toimi yleisen äänioikeuden, yleisen hallinnon säätelyn, perustuslain ja lainsäädännön komissioissa.
Hélène Lipietzin ura senaattorina päättyi Manuel Vallsin muodostettua uuden hallituksen. Nicole Bricq palasi takaisin senaattoriksi ja Lipietz keskittyi politiikan sijasta ravintoloitsijan ja antikvariaatin pitäjän töihin Avallonissa. Bricqin kuolema kuitenkin muutti tilanteen hetkeksi ja Lipietz palasi senaattoriksi elo- ja syyskuun ajaksi vuonna 2017.
M/S Aino
M/S Aino on Mikkelin ja Ristiinan satamasta liikennöivä, vuonna 1922 rekisteröity sisävesilaiva. Laiva on entinen sisävesihöyrylaiva, mutta on nykyään varustettu dieselkoneella.Laivan alkuperäinen rakennusvuosi on 1893 ja rakennuttaja Anttolalainen kauppias Juho Jalkanen. Laiva on peruskorjattu vuonna 2000. Alus risteili päijänteellä Lahdesta käsin vuoteen 2020 asti, jolloin siirrettiin takaisin Saimaan vesistöön. Aluksella on baari, aurinkokansi sekä kaksi salonkia.
Matías Lequi
Matías Emanuel Lequi (s. 13. toukokuuta 1981) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen ja pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Espanjassa, Italiassa, Kreikassa ja Paraguayssa. Hän lopetti uransa vuonna 2016. Lequilla on myös Italian kansalaisuus.
Lequi aloitti ammattilaisuransa Rosario Centralissa kaudella 1999–2000. Kahden kauden jälkeen hän teki sopimuksen River Platen, argentiinalaisen suurseuran kanssa. River Platessa kului niin ikään kaksi kautta, ja kaudeksi 2003–2004 Lequi siirtyi Espanjaan. Seura oli Atlético Madrid, jossa hän pelasi yhden kauden ajan. Seuraavaksi hän siirtyi roomalaisseura Lazioon, jossa hän pelasi vain kuusi Serie A -ottelua. Vuonna 2005 Lequi palasi Espanjaan, tällä kertaa Celta Vigoon, jossa hän pelasi kolme kautta.
Kaudella 2008–2009 Lequi ei pelannut lainkaan. Kesästä 2009 vuoden 2010 loppuun hän pelasi kreikkalaisseura Iraklis Thessalonikissa ja alkuvuoden 2011 espanjalaisseura Las Palmasissa. Uransa loput vuodet hän pelasi Argentiinassa ja välillä puoli vuotta paraguaylaisseura Sportivo Luqueñossa.
Amailloux
Amailloux on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee noin 14 kilometriä Parthenaysta luoteeseen. Kunnan pinta-ala on 37,2 neliökilometriä ja siellä on arviolta 829 asukasta (vuonna 2016).
Alfeios
pienoiskuva|Alfeios yrittää siepata Arethusan, Bernard Picartin kaiverrus. Alfeios oli kreikkalaisessa mytologiassa joen jumaluus ja samannimisen joen (nykyinen Alfeiós) henkilöitymä. Hän oli Okeanoksen ja Tethyksen poika, jolla oli Telegonen kanssa poika Orsilokhos.
Vézelayn apottiluostari
pienoiskuva|Vézelayn luostarikirkon julkisivu. Vézelayn apottiluostari sijaitsee Yonnen departementissa Burgundin alueella Ranskassa. Apottiluostari on antanut nimensä myös luostaria ympäröivälle Vézelayn kunnalle. Luostari on perustettu noin vuonna 858. Vuonna 1979 apottiluostari liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Alfeios
Alfeios oli intohimoinen metsästäjä, joka rakastui nymfi Arethusaan. Arethusa kuitenkin pakeni Alfeiosta Ortygian saarelle, jossa hän muuttui lähteeksi; Alfeioksesta puolestaan tuli joki, joka virtasi Peloponneksoksesta Ortygiaan, jossa sen vedet sekoittuivat lähteeseen. Ovidius kertoo saman tarinan siten, että Arethusa kylpi Alfeios-joessa, jossa hän joutui joen jumalan yllättämäksi ja takaa-ajamaksi. Artemiin tuli sääli palvelijaansa, ja hän muutti nymfin lähteeksi ja rikkoi maan pinnan, jotta Arethusa pääsi virtaamaan maan alla Ortygiaan.
Vézelayn apottiluostari
Apottiluostarin kohtaaminen
Kun pyhiinvaeltaja lähestyi Vézelayn apottiluostaria, hän saattoi ensimmäisen kerran Pyhän Magdalan Marian basilikan nähdessään olla varma perillepääsystään. Paikalle on pystytetty risti (Montjoi), joka symboloi raskasta taivalta ja toivoa perillepääsystä. Tämä korkealle kukkulalle rakennettu apottiluostari ja sen basilika olivat keskiajan keskeisiä pyhiinvaelluskohteita ja samalla myös tärkeä välietappi matkalla Santiago de Compostelaan.
Alfeios
Toisen perinteen mukaan Artemis itse oli Alfeioksen rakkauden kohde, ja hän pakeni tätä Eliiseen. Siellä hän naamioi omat ja seuralaisinaan olleiden nymfien kasvot mudalla, jolloin Alfeios ei enää tunnistanut rakastaan ja joutui palaamaan tyhjin käsin takaisin.
Vézelayn apottiluostari
Luostarin historia
benediktiinimunkit asettuivat Vézelayn kummulle vuonna 861. Eräs munkeista lähetettiin Saint-Maximiniin Provenceen tehtävänään noutaa Magdalan Marian pyhäinjäännös. Paavi Johannes VIII vihki vuonna 878 ensimmäisen karoliinisen luostarirakennuksen, jonka krypta on säilynyt nykyaikaan asti. Apotti Groffroy asetti näytteille Magdalan Marian pyhäinjäännöksen ja tämä aiheuttaa erinäisiä "ihmeitä". Tämä puolestaan johti pyhiinvaeltajain virtaamiseen paikalle ja samalla Vézelaysta tulee eräs etappi pyhiinvaellusmatkalla Santiago de Compostelaan. Apottiluostarin maine avittaa myös ympäröivää kuntaa vaurastumaan ja kehittymään. Kylästä tulee kaupunki, joka enenevässä määrin vetää puoleensa pyhiinvaeltajia, jopa sellaisia kuin Hugues II burgundilainen ja hänen sisarensa, jotka käyvät paikalla vuonna 1984. Pyhä Bernhard Clairvauxlainen saarnasi toista ristiretkeä vuonna 1149 ja Ranskan kuningas Filip II Augustus ja Englannin kuningas Rikhard Leijonamieli tulivat luostariin ennen lähtöään kolmannelle ristiretkelle vuonna 1248.
1096 Apotti Artaud aloitti uuden kirkon rakennustyöt: kirkon kuori ja poikkilaiva rakennettiin uusiksi. Työ kestivät vuoteen 1104 saakka. Ainoastaan kirkon keskilaiva pysytettiin karolingisessa muodossaan. 1104 21. huhtikuuta 1104 vihittiin kirkon uusi kuori ja poikkilaiva käyttöön. Asukkaat, jotka eivät sietäneet enempää uuden kirkon rakennustöiden kustantamista, kapinoivat ja murhasivat apotti Artaudin vuonna 1106. 25. heinäkuuta 1120 Pyhän Madeleinen juhlan aattona kirkon puiset tukirakenteet syttyivät palamaan ja romahtivat. Tämä aiheutti 1127 ihmishengen menetyksen. Uusi kirkkolaiva rakennettiin Palaneen ja romahtaneen tilalle, ja se valmistui vuonna 1138. Vuosina 1125–1130 toteutettiin keskusportaalin veistokset. Vuonna 1185 aloitettiin goottilaista tyyliä noudattavan kirkon kuori ja poikkilaivan rakentaminen.
Alfeios
Plutarkhos kertoo edellisistä liittymättömän version, jonka mukaan Alfeios oli Helioksen poika, joka surmasi veljensä Kerkafoksen kilpailussa. Epätoivon ja erinyiden vainoamana hän syöksyi Nyktimos-jokeen, joka sittemmin tunnettiin Alfeioksena.
Vézelayn apottiluostari
Luostarin historia
pienoiskuva|[[Bernhard Clairvauxlainen|Pyhä Bernhard saarnaa toiseen ristiretkeen osallistumisesta Vézelayssa vuonna 1146. Émile Signolin maalaus 1800-luvulta.]]
Alfeios
Alfeios esiintyy Herakleen kuudennessa urotyössä, jossa Herakles johti virran kulkemaan tallien läpi saadakseen ne puhdistetuiksi saastasta.
Vézelayn apottiluostari
Luostarin historia
31. maaliskuuta 1146 Pyhä Bernhard saarnasi kukkulan pohjoisella kielekkeellä toisen ristiretken puolesta. Sittemmin Englannin Rikhard Leijonamielen ja Ranskan Filip Augustuksen armeijat lähtevät Vézelaysta kolmannelle ristiretkelle 2. heinäkuuta 1190.
Apottiluostari erosi vuonna 1162 Clynyn kongregaatiosta ja siirtyi Autunin piispan alaisuuteen, samalla se myös sai suojelijakseen Ranskan kuninkaan. Fransiskaanit ottivat vastuulleen luostarin toiminnot vuonna 1217 ja vuonna 1537 se siirtyi maalliseen omistukseen.
Vuonna 1790 Pyhän Magdalan Marian apottiluostarin basilikasta tulee yksinkertainen seurakuntakirkko. Vallankumouksen myötä myyty apottiluostari toimi kaupunkilaisten kivivarastona. Apottiluostarista ei jää jäljelle käytännöllisesti katsoen mitään, oikeastaan vain kapitulisali, joka on entisöinnin jäljiltä hyvässä kunnossa ja joka palvelee sivukappelina. Luostarin sisäpihan holviston jälkiä on nähtävillä kapitulisalin seinillä. Kaikissa basilikan vieressä olevissa taloissa on aiemman paikalla olleen luostarirakennuksen jäänteitä, joten luostari on ollut kooltaan melkoisen suuri.
Vuonna 1979 basilika lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puolan ralli 2014
Puolan ralli 2014 (sponsorinimeltään Lotos Rally Poland 2014) oli kauden 2014 seitsemäs MM-ralli, joka ajettiin 26.–29. kesäkuuta. Kilpailun päätukikohtana toimi Mikolajki. Rallin voittajaksi ajoi hallitseva maailmanmestari, Volkswagenin Sébastien Ogier.
Vuoden 2014 kilpailu oli järjestyksessään historian 71. Puolan ralli.
Erikoiskokeet
Reitti sisälsi 24 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 336,64 kilometriä.
2. päivä
Toisena kilpailupäivänä reitti kulki myös naapurimaa Liettuan puolella EK:illa 5–8. Liettuassa päästiin lopulta ajamaan kuitenkin vain kaksi erikoiskoetta, kun EK:t 7 ja 8 jouduttiin perumaan.
Lopputulokset
Kilpailuun osallistui yhteensä 68 autokuntaa, joista maaliin selvisi 52.
Power Stage
Power Stage -erikoiskokeena toimi kisan päättänyt Baranowo 2 (14,90 km).
Nürnbergin metro
undefined
Nürnbergin metro on metrojärjestelmä saksalaisessa Nürnbergin kaupungissa Baijerissa. Metrojärjestelmä avattiin 1. maaliskuuta vuonna 1972 ja se on Saksan metrojärjestelmistä nuorin.
Nürnbergin metro muodostaa yhdessä S-Bahnin ja raitiotieliikenteen kanssa julkisen liikenteen selkärangan Nürnbergin ja Fürthin kaupungeissa. Rataverkkoa hallinnoi Nürnbergin alueella Nürnbergin kaupungin omistuksessa olevan Städtische Werke Nürnbergin tytäryhtiö VAG Verkehrs-Aktiengesellschaft Nürnberg, ja Fürthin alueella Infra Fürth Verkehr Gmbh. Molemmat yhtiöt ovat osa suur-Nürnbergin alueen liikenneliittoa.
Nürnbergin metro koostuu linjoista U1, U2 ja U3 sekä U1:ta ja U2:ta täydentävät linjat U11 ja U21. Järjestelmän pituus on 38,2 kilometriä ja se käsittää 49 metroasemaa. Päivittäin metrojärjestelmää käyttää noin 316 000 ihmistä.
Claudia Goldin
pienoiskuva|Claudia Goldin Claudia Goldin (s. 14. toukokuuta 1946) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori (Henry Lee Professor of Economics) Harvardin yliopistossa. Goldin toimi American Economic Associationin puheenjohtajana vuonna 2013. Vuonna 2016 hän voitti IZA Prize in Labor Economics -palkinnon naisten asemaa työmarkkinoilla ja koulutuksessa käsittelevistä tutkimuksistaan. Goldin on ensimmäinen nainen, jolla on ollut vakinainen virka (tenure) Harvardin yliopiston taloustieteen laitoksella (vuodesta 1990).
Mikko von Deringer
Mikko von Deringer (20. elokuuta 1904 Helsinki – 12. maaliskuuta 1981 Helsinki ) oli suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Mikko von Deringer kuului Pietarin kautta Viipuriin muuttaneeseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa, jossa hän suoritti diplomin vuonna 1924. Hän jatkoi opintojaan Wienin musiikkiakatemiassa Friedrich Wührerin johdolla vuosina 1926–1929.
Mikko von Deringer toimi vuosina 1929−1934 Viipurin Työväen Teatterin ja vuosina 1934−1940 Viipurin Kaupunginteatterin kapellimestarina ja sittemmin samassa tehtävässä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hän esiintyi uransa aikana myös pianistina. Sotien jälkeen von Deringer siirtyi Suomen Yleisradion palvelukseen kapellimestariksi, pianistiksi ja musiikkiohjelmien järjestäjäksi.
Parhaiten Mikko von Deringer kuitenkin muistetaan kuoronjohtajana. Hänen aloitteestaan Yleisradioon perustettiin vuonna 1952 sekakuoro Peipposet, johon kuului noin 30 laulajaa. Kansanomaisen ohjelmistonsa ansiosta kuorosta tuli hyvin suosittu ja pitkäikäinen. Von Deringer toimi kuoron johtajana kuolemaansa saakka ja laajensi sen ohjelmistoa suurella määrällä ulkomaisia kansanlauluja. Hänen jälkeensä Peipposia johti kuoron toiminnan loppuajan, vuoteen 1986, kapellimestari ja harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen, jonka yhtye oli säestänyt kuoroa jo aiemmin.
Mikko von Deringer sai 1970-luvulla valtion taiteilijaeläkkeen.
Susikoira Roi – seikkailu saaristossa
Susikoira Roi – seikkailu saaristossa on Yleisradion vuonna 1988 valmistunut neliosainen televisiosarja. Sarja perustuu kirjailija Jorma Kurvisen samannimisen kirjasarjan osaan. Sarja oli jatkoa edellisenä vuonna valmistuneelle Susikoira Roi -televisiosarjalle.
Juoni
Tomi ja hänen koiransa Roi matkaavat saaristoon viettämään lomaa. Saaristoon on tarkoitus tulla viettään lomaa myös Ruotsissa asuvat serkut. Tomi ei kuitenkaan kerro vanhemmille, että serkut ovat peruuttaneet tulonsa.
Menomatkalla käy jo selväksi, että he eivät ole kaikkien paikallisten suosiossa. Tomi tutustuu Rauno (Rane)-nimiseen synkkämieliseen poikaan, joka on saapunut Ruotsista kalastaja-maanviljelijäisänsä Raskin, ja siskojensa Ritvan, Annukan ja Rauhan kanssa. Saarella alkaa tapahtumaan outoja: eräänä yönä joku koira tappaa Raskin emakkosian, ja myöhemmin ison määrän kanoja. Paikalliset alkavat epäillä Tomin koiraa Roita tapahtumien tekijäksi.
Ajan kanssa selviää, että saarella liikkuu muitakin.
Afrikantöyhtöhyyppä
pienoiskuva|Vanellus tectus Afrikantöyhtöhyyppä (Vanellus tectus) on afrikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Pieter Boddaert 1783.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 26 cm. Se on töyhtöhyyppää hieman pienempi keskikokoinen kahlaaja, jolla on pääosin mustavalkoinen höyhenpuku, pitkät punaiset jalat, punertava keskimittainen nokka ja ohut töyhtö. Ääni on metallinen 'tink-tink'.
Esiintyminen
Elää Saharan eteläpuolisessa Keski-Afrikassa Senegalista Somaliaan. Alalaji latifrons elää Keniassa ja eteläisessä Somaliassa. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Elää hajanaisten pensaikkojen kirjomalla kuivalla puoliaavikolla ja vetisillä kosteikoilla.
Lisääntyminen
Pesä on avoimesti maahan rapsutetussa kolossa. Munia on 2 tai 3.
Ravinto
Maassa elävät hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.
Anja Aho
Ura
Anja Aho opiskeli taidemaalariksi Turun piirustuskoulussa, hän aloitti opintonsa vuonna 1947. Aho olisi halunnut aloittaa piirustuskoulussa jo kahta vuotta aikaisemmin, mutta joutui liian nuorena odottamaan iän karttumista. Hän oli tehnyt ensimmäiset puuveistoksensa jo 14-vuotiaana. Kuvanveisto ei tuolloin vielä kuulunut piirustuskoulun opetusohjelmaan. Aho opiskeli vuosina 1950–1952 Wäinö Aaltosen yksityisoppilaana ja hiukan myöhemmin vuosina 1954–1956 Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Aho ei pitänyt yksityisnäyttelyitä, mutta osallistui yhteisnäyttelyihin.
Vuonna 1957 Aho osallistui ja voitti Rakennus Oy:n ja sen omistajan, teollisuusneuvos Uno Pikarlan järjestämän kutsukilpailun kolmea lasta kuvaavalla veistoksella Lapset. Pikarla lahjoitti pronssiin valetun veistoksen Turun kaupungille. Veistos paljastettiin vuonna 1959 Yliopistonkadun varrella olevan kerrostaloyhtiön eteen. Veistos on ensimmäinen naistaiteilijan tekemä julkinen veistos Turussa. Aho urallaan myöhemminkin lapsiveistoksia, jotka siihen aikaan olivat merkkimiespatsaiden joukossa harvinainen aihe.
Vuonna 1959 Aho meni naimisiin ja muutti Saloon. Myöhemmin hän käytti lapsiveistostensa mallina vuonna 1967 syntynyttä poikaansa Veikkoa. Salossa Aho opetti kuvataidetta kansalaisopistossa ja teki muun muassa tilausmuotokuvia. Hän teetti tilaustöistä usein itselleenkin valoksen, koska hänen oli vaikea luopua töistään. Ahon veistoksista ei kovinkaan montaa ole valettu pronssiin. Terveyssyistä Aho siirtyi melkein pelkästään puuveistoksiin 1970-luvun lopulla; lapset pysyivät edelleen veistosten aiheena. Ahon puoliso lahjoitti Salon taidemuseolle kokoelman vaimonsa tekemiä veistoksia vuonna 2016.
Anja Aho oli Salon taiteilijaseuran perustajajäseniä, yhdistys on perustettu vuonna 1968.
Thyateira
Thyateira (myös Thyatira, Tyatira, ) oli antiikin ja bysanttilaisaikainen kaupunki Lyydiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisen Akhisarin paikalla.
Thyateira perustettiin viimeistään hellenistisellä kaudella ja kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella, jolloin se oli varhaiskristillinen keskus.
Varhaishistoria ja hellenistinen kausi
Thyateiran nimen on nähty viittavan siihen, että se olisi alun perin muinainen lyydialainen asutus. Etymologisesti nimi saattaa viitata ”linnoitukseen”. Jossakin vaiheessa kaupunki luettiin osaksi Myysiaa. Kaupungin aikaisemmiksi nimiksi mainitaan muun muassa Pelopeia (Pelopia), Euhippa ja Semiramis, mutta näiden historiallisuutta on epäilty.
Strabon kutsui Thyateiraa makedonialaiseksi siirtokunnaksi. Koska kaupunki on kuitenkin mitä ilmeisimmin makedonialaisvallan aikaa varhaisempi, on mahdollista, että sinne asutettiin makedonialaisella kaudella uusia asukkaita ja sitä laajennettiin ja rakennettiin tuolloin. Stefanos Byzantionlainen selitti kaupungin nimen niin, että Seleukos I Nikator olisi antanut kaupungille nimen Thygateira tai Thyateira saatuaan sanoman siitä, että hänelle oli syntynyt tytär (thygatēr, ), mutta tätä selitystä on pidetty mielikuvituksellisena, ja kuten todettua nimi on ilmeisesti varhaisempi. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymiä Thyateirēnos.
pienoiskuva|vasen|Thyateiran raunioita. Myöhemmällä hellenistisellä kaudella 200- ja 100-luvuilla eaa., Attalos I:n ja Eumenes II:n aikana, Thyateira oli Pergamonin vallan alla. Kaupungilla oli kuitenkin itsehallinto, ja se löi omaa rahaa, jonka kuvituksessa esiintyivät Apollon ja Artemis. Rooman–Syyrian sodassa, jossa Rooma soti kuningas Antiokhos Suurta vastaan, kaupunki oli Antiokhoksen tukikohtana ennen tämän vetäytymistä Magnesiaan. Kaupunki antautui roomalaisille näiden voitettua Antiokhoksen.
Roomalainen ja bysanttilainen kausi
Antiikin aikana Thyaiteirassa palvottiin erityisesti Apollonia ja Heliosta. Kaupunki tunnettiin muun muassa tekstiileistään ja värjäyslaitoksistaan, ja se oli purppuranvärisen kankaan valmistuksen ja kaupan keskus. Se tunnettiin myös hehkuvan pronssin valmistuksesta, millä viitataan oletettavasti kupari- tai pronssiseokseen, jossa oli myös sinkkiä. Kaupungissa toimi paljon erilaisia ammattikiltoja, ja niitä tunnetaan sieltä enemmän kuin mistään muusta aikalaiskaupungista Rooman Asian provinssissa. Kaupungista löydetyt piirtokirjoitukset mainitsevat seuraavat killat: villatyöntekijät, pellavatyöntekijät, ulkovaatteiden tekijät, värjääjät, nahkatyöntekijät, parkitsijat, savenvalajat, leipurit, orjakauppiaat ja pronssisepät. Kiltojen kokouksiin kuului antiikin ajan tapojen mukaan myös uskonnolliseen kulttiin osallistuminen.
pienoiskuva|Kreikankielinen piirtokirjoitus kaupungista. pienoiskuva|Thyateiran aikaisen basilikakirkon rauniot nykyisessä Akhisarissa. Thyateirassa oli kristillinen seurakunta jo varhain ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Apostoli Paavali ja Silas ovat saattaneet käydä Thyateirassa Paavalin toisen tai kolmannen lähetysmatkan aikana, vaikkakin todiste on täysin epäsuora: He vierailivat lähiseudulla useissa pienissä kaupungeissa, joiden nimiä ei mainita, toisen matkan aikana. Ollessaan Filippoissa Paavali ja Silas asuivat Lydia (Lyydia) -nimisen naisen luona, joka oli Thyateirasta ja auttoi heitä vielä vangitsemisen ja vapauttamisen jälkeen.
Thyateiran seurakunta esiintyy yhtenä Aasian seitsemästä seurakunnasta Johanneksen ilmestyksessä. Sen mukaan nainen nimeltä Isebel, joka kutsui itseään profeetaksi, opetti ja vietteli Thyateiran kristittyjä siveettömyyteen ja syömään epäjumalille uhrattua lihaa. Teksti viittaa myös kaupungissa valmistettuun hehkuvaan pronssiin.
Kaupungin huippukauden katsotaan ajoittuvan 200-luvun alkupuolelle jaa. Keisari Caracalla kävi kaupungissa tuohon aikaan, vuonna 215. Vuonna 366 keisari Valensin armeija kukisti vallananastaja Procopiuksen Thyateiran lähellä käydyssä taistelussa. Bysanttilaisella kaudella Thyateira oli piispanistuin.
Myöhempi historia
Turkkilaisvallan aikana kaupunki nimettiin sen nykyiselle nimelle Akhisar (”Valkoinen linna”). Kaupunki oli ortodoksikristityn yhteisön koti aina vuoteen 1922, jolloin kristitty väestö karkotettiin. Vuonna 1922 Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka nimitti eksarkin Länsi- ja Keski-Euroopalle nimellä Thyateiran ja Ison-Britannian arkkipiispa. Nykyisin Thyateiran ja Ison-Britannian arkkihiippakunta käsittää ortodoksikirkon Isossa-Britanniassa, Irlannissa, Mansaarella ja Kanaalisaarilla.
Dave the Barbarian
Dave the Barbarian on Doug Langdale luoma ja Walt Disney Television Animationin tuottama yhdysvaltalainen animaatiosarja.
Dave the Barbarian -ohjelmassa on Dave-niminen poika, joka yrittää suojella Udrogoth-nimistä valtakuntaa. Daven isä ja äiti ovat Udrogothin kuningas ja kuningatar. Hänen vanhempansa lähtivät taisteluun suurta "pahuutta" vastaan, joten hänen siskostaan Candystä tuli väliaikainen kuningatar. Daven perheeseen kuuluu Candy, Fang ja Setä Oswidge.
Evelyn Knight
Evelyn Knight (s. Evelyn Davis, 31. joulukuuta 1917 Reedville, Virginia, Yhdysvallat – 28. syyskuuta 2007 San Jose, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja 1940- ja 1950-luvuilla. Knight muistetaan parhaiten hänen vuoden 1949 hittikappaleestaan ”Powder Your Face with Sunshine”.
Knight varttui Washington D.C:ssä. Hän aloitti musiikkiuransa paikallisella radioasemalla. Knight allekirjoitti levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa ja hänen esikoissinglensä ”Dance with a Dolly (With a Hole in Her Stocking)” sijoittui Yhdysvaltain musiikkilistan kärkikymmenikköön. Hänen seuraavat singlensä ”My Fickle Eye” ja ”Passé” eivät menestyneet yhtä hyvin. Vuoden 1948 lopulla Knight äänitti The Stardustersin kanssa coverversion Paula Watsonin hittikappaleesta ”A Little Bird Told Me”. Knightin versio sijoittui musiikkilistojen kärkeen vuoden 1949 keväällä ja myi kaksi miljoonaa kappaletta.
Samuel Adams
Samuel Adams (27. syyskuuta 1722 (J: 16. syyskuuta) Boston, Massachusetts Bayn provinssi, Brittiläinen Amerikka – 2. lokakuuta 1803 Boston, Massachusetts) oli Amerikan vallankumoukseen johtaneen isänmaallisen liikkeen keskeisimpiä johtajia ja yksi Yhdysvaltain perustajaisistä. Hän oli mukana järjestämässä brittihallinnon vastaisia protesteja, kuten Bostonin teekutsuja. Samuel Adams oli erityisen vaikutusvaltainen kirjailijana ja ajattelijana, joka puki sanoiksi tasavaltalaiset periaatteet, joilla Yhdysvaltain poliittista kulttuuria muokattiin.
Elämä
Adamsin suku oli alkujaan Englannin Devonshiresta ja siirtyi vuonna 1636 Massachusettsiin. Samuel Adams oli presidentiksi kohonneen John Adamsin pikkuserkku. Hän valmistui Harvard Collegesta vuonna 1740 ja opiskeli muutaman vuoden lakitiedettä. Sen jälkeen hän oli mukana useissa kannattamattomissa liiketoimissa ja toimi myöhemmin veronkantajana Bostonissa, mutta joutui oikeuteen jätettyään veroja keräämättä ja hoidettuaan tilinpidon leväperäisesti. Adams aktivoitui poliittisesti 1760-luvulla, jolloin Britannia ryhtyi säätämään Pohjois-Amerikan siirtokuntia koskeneita epäsuosittuja verolakeja. Hänestä tuli keskeinen hahmo vuoden 1764 sokerilakia vastustaneiden piirissä, ja hän lietsoi Bostonissa mellakoita vuoden 1765 leimaverolakia vastaan. Adams ryhtyi ensimmäisten joukossa arvostelemaan periaatteellisista syistä verotusta ilman edustusoikeutta, ja hänestä tuli pian arvovaltaisin siirtokuntalaisten oikeuksien puolestapuhuja James Otisin jälkeen.
Adams oli vuosina 1765–1774 Massachusettsin lainsäädäntöelimen (General Court) alemman kamarin jäsenenä. Vuodesta 1769 hän oli brittien toimia vastustaneiden niin sanottujen Massachusettsin radikaalien johtaja. On epäselvää, missä vaiheessa hän ryhtyi kannattamaan ja tavoittelemaan siirtokunnille täyttä itsenäisyyttä, mutta hän lienee ollut joka tapauksessa ensimmäisiä itsenäisyyden kannattajia. Adams oli taitava propagandisti, joka mustamaalasi brittiläisiä viranomaisia lukemattomissa salanimillä julkaistuissa kirjoituksissa, ja hyvin lahjakas poliittinen organisaattori. Hän ei alkuun onnistunut lietsomaan massachusettsilaisia vastustamaan äärikeinoin vuonna 1767 säädettyjä Townshendin lakeina tunnettuja tullimaksuja. Brittijoukkojen miehitettyä 1768 Bostonin Adams sai niistä oivallisen maalitaulun lehdistöpropagandalleen. Hän johti myös bostonilaisten kunnankokousta, joka vaati brittijoukkojen poistamista kaupungista Bostonin verilöylyn jälkeen.
Kun Britannian parlamentti vuonna 1770 kumosi Townshendin lait teeveroa lukuun ottamatta, Adamsin kannatus näytti vähenevän. Hän onnistui kuitenkin seuraavienkin kolmen hiljaisen vuoden aikana kehittämään radikaalien toimintaa. Vuonna 1772 hän perusti Bostonin kirjeenvaihtokomitean ja vaikutti vastaavien komiteoiden verkoston rakentamiseen halki siirtokuntien. Niistä tuli myöhemmin keskeinen osa vastarintaorganisaatiota. Parlamentin vuonna 1773 säätämä teelaki tarjosi Adamsille uuden tilaisuuden suoran toiminnan lietsomiseen. Hän oli yksi niin sanottujen Bostonin teekutsujen suunnittelijoista, vaikka ei itse osallistunutkaan kyseenalaiseen tempaukseen. Tämän jälkeen Adams johti massachusettsilaisten protesteja parlamentin rangaistuksena säätämiä niin sanottuja sietämättömiä lakeja vastaan. Ensimmäisessä mannermaakongresissa hän vaati siirtokuntien edustajilta tiukkaa vastarintaa Britannian toimia vastaan.
Adams osallistui yhdessä pikkuserkkunsa John Adamsin kanssa myös toisen mannermaakongressin työskentelyyn, ja he olivat molemmat siellä vaikutusvaltaisia jäseniä. He olivat ensimmäisten joukossa vaatimassa täydellistä irtautumista emämaasta. Kumpikin allekirjoitti myös itsenäisyysjulistuksen. Myöhemmin Samuel Adams oli edustajana konventissa, joka valmisteli vuonna 1780 Massachusettsille uuden perustuslain, samoin kuin vuonna 1787 Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka päätti Yhdysvaltain perustuslain ratifioinnista osavaltiossa. Aluksi hän kuului perustuslakiesitystä vastustaneisiin antifederalisteihin, jotka pelkäsivät liittovaltion keskittävän liikaa valtaa keskushallitukselle. Hän kuitenkin muutti kantansa, kun perustuslakia luvattiin täydentää merkittävillä lisäyksillä, kuten Bill of Rights -kansalaisoikeusluettelolla.
Adams pyrki liittovaltion kongressiin sen ensimmäisissä vaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Sen sijaan hän toimi Massachusettsin varakuvernöörinä 1789–1793 ja kuvernöörinä 1794–1797. Yhdysvaltain ensimmäisen puoluejaon hahmottuessa Adams liittyi demokraatti-republikaaneihin ja oli vuoden 1796 presidentinvaaleissa Thomas Jeffersonin valitsijamiehenä. Sen jälkeen hän vetäytyi politiikasta.
Perintö
pienoiskuva|Samuel Adamsin hauta. Samuel Adamsin nimeä on myöhemmin käytetty monissa kaupallisissa ja ei-kaupallisissa yhteyksissä. Boston Beer Company lanseerasi myöhemmin olutalan palkintoja voittaneen Samuel Adams Boston Lagerin vuonna 1985. Samuel Adams oli myös oluenpanija, joka peri taidon isältään. . Adamsin nimeä kantavia hyväntekeväisyysjärjestöjä ovat Sam Adams Alliance ja Sam Adams Foundation.
Varpunen (täsmennyssivu)
Varpunen voi tarkoittaa seuraavia:
Lauri Hannu
Lauri Hannu (s. 25. toukokuuta 1967 Sahalahti) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hannu on valmistunut Tampereen konservatoriosta pääaineenaan klassinen kitara. Hän on toiminut muusikkona ja säveltäjänä useissa orkestereissa ja bändeissä, kuten Funky Kingstonissa, The Partylandmenissa, Voimaryhmässä ja Jazzmuseossa. Hän tehnyt musiikkia myös elokuviin ja televisio-ohjelmiin ja esiintynyt näyttelijänä lyhytelokuvissa. Hannu opettaa Tampereen konservatoriossa sähkökitaran ja sähköbasson soittoa sekä musiikkiteknologiaa.
Yamina Benguigui
thumb|upright|Yamina Benguigui [[Cannesissa vuonna 2010.]] Yamina Benguigui, o.s. Belaïdi, (s. 9. huhtikuuta 1955 Lille, Nord, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja poliitikko.
Kirjoituksissaan ja muissa töissään Benguigui, olivatpa ne sitten faktaa tai fiktiota, haluaa myötävaikuttaa yhteiseen muistiimme ja palauttaa kahden eri kulttuurin yhteisen identiteetin, jossa ei ole sijaa kaunalle ja joka rakentaa kaikille parempaa elämää.
Benguigui toimi 16. toukokuuta 2012 – 31. maaliskuuta 2014 Jean-Marc Ayraultin ensimmäisessa ja toisessa hallituksessa ulkoministeri Laurent Fabiusin apulaisministerinä tehtävänään ulkomailla asuvien ranskalaisten asiat sekä frankofoniaa koskevat kysymykset. Tässä tehtävässä hän seurasi Édouard Courtialia.
Vuodesta 2008 lähtien Benguigui on ollut jäsen Pariisin kaupunginvaltuustossa, joka on samalla myös alueparlamentti. Hän toimi myös apulaiskaupunginjohtajana vuosina 2008-2012, kun sosialisti Bertrand Delanoë oli Pariisin kaupunginjohtajana.
Vuodesta 2015 lähtien hän on ollut varapuheenjohtajana Jean-Louis Borloon johtamassa säätiössä Énergies pour l'Afrique.
Junkers G.38
pienoiskuva|left|Junkers G.38 Junkers G.38 oli suuri nelimoottorinen kuljetus- ja matkustajakone, jonka ensilento oli vuonna 1929. Se oli aikansa suurin maalta operoiva matkustajakone. Koneita valmistettiin 2 kappaletta ja ne liikennöivät toisen maailmansodan edellä Euroopassa. 1930-luvulla koneen suunnitelmat lisensioitiin Japaniin Mitsubishille, joka valmisti 6 konetta armeijalle tunnuksella KI-20.
pienoiskuva|left|Myöhemmin rakennettu D-2500 [[Schipholissa, kuvassa näkyy siipihyttien ikkunat]] Vuonna 1929 ensilentonsa tunnuksella D-2000 tehneessä koneessa oli kaksi 600 hevosvoiman ja kaksi 400 hevosvoiman dieselmoottorit, joilla se pystyi kantamaan 5000 kg kuorman. Liikennöinnin kone aloitti 1931 Lontoon-Berliini välillä kuljettaen maksimissa 13 matkustajaa. Moottorit vaihdettiin 1932 bensiinimoottoreihin, joiden yhteisteho oli 3200 hevosvoimaa ja kaksikerroksiseksi muutettuun matkustamoon mahtui 30 matkustajaa. Myöhemmin rakennettu sisarkone pystyi ottamaan 34 matkustajaa. Ensimmäinen kone tuhoutui koelennolla huollon jälkeen vuonna 1936 ja toisen tuhosivat brittiläiset hävittäjät Ateenan kentälle vuonna 1941.
pienoiskuva| Ensimmäinen prototyyppi [[Tempelhofin lentoasemalla Berliinissä. Kuvassa näkyy kaksoispyörä sekä epätavalliset sisään vedettävät vesi- ja öljyjäähdyttimet.]] G.38 oli tehty Junkersin kehittämällä rakenteella kokometallisena duralumiinisesta aaltopellistä. Paksulla siipirakenteella saavutettiin hyvä nostovoima ja samalla rakenne pystyttiin tekemään tukevaksi. Junkers G.38 erikoisen paksu siipirakenne mahdollisti matkustapaikkoja myös siipiin, joissa oli maisemaikkunat. Siiven sisällä päästiin myös huoltamaan moottoreita. Hugo Junkersin ideana oli rakentaa "lentävä siipi", J1000- matkustajakone, jossa kaikki matkustajapaikat samoin kuin rahtitilat olisivat olleet siivessä rungon sijasta, mutta tätä suunnitelmaa hän ei ehtinyt toteuttaa.
Helsingissä kone on vieraillut heinäkuussa 1937.
Roberta Bondar
Roberta Bondar (s. 4. joulukuuta 1945) on kanadalainen astronautti ja lääketieteilijä. Hän tutkii aivojen verenkiertoa alhaisen ilmanpaineen vallitessa. Hän osallistui 22.–30. tammikuuta 1992 toteutettuun Discoveryn lentoon STS-42.
Västerbyn kartano
Historia
Västerbyn tilan varhaisin tunnettu omistaja on Suitian kartanolinnan omistanut Erik Fleming, joka mainitaan tilan omistajana vuonna 1531. Kuitenkin vuonna 1564 Västerbyn tila siirtyi Hans Grelsson Silfverpatronille rälssitilana tämän aateloinnin yhteydessä.
Vuonna 1713 Västerby, josta oli tullut rustholli, myytiin adjutantti Georg Agricolalle, sillä Västerbyn nimeltä tuntematon rusthollari oli muuttanut Ruotsiin isoavihaa pakoon. Isovihan aikana venäläiset sotilaat tuhosivat Västerbytä pahoin; tilan rakennuksia ja aitoja poltettiin, ikkunat rikottiin, takat ja savupiiput tuhottiin ja irtaimisto ryöstettiin. Isovihan jälkeen Ruotsiin paennut rusthollari kuitenkin palasi ja osti tilan takaisin Agricolalta. Tila mainitaan verokirjoissa jälleen vuonna 1738.
Västerby on kirjoitettu myös muodoissa Vesterby ja Westerby.
Entinen Päivärinteen koulu on rakennettu Västerbyn kartanon maille.
Päärakennus
Västerbyn kartanon päärakennus on puurakenteinen kaksikerroksinen suorakaiteen muotoinen rakennus, josta erottuu keskellä tornimainen erkkeri. Tämä ”torni” onkin kartanon yksi tunnuspiirteitä. Kartanossa on kaksi savupiippua.
Itäinen aavikko
thumb|250px|Itäistä aavikkoa Hurghadan ja Safagan välisellä tiellä.