cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gilby
Gilby oli brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perusti Syd Greene. Talli osallistui kausina – yhteensä kuuteen osakilpailuun (asiakastallina kausilla – ja ). Kaksi kertaa tallin kuljettaja Keith Greene selvitti karsinnan ja selvisi kerran kilpailussa maaliin saakka. Tämä tapahtui Gilbyn valmistajien debyyttikilpailussa, jossa Greene oli tuloksissa 15. sijalla. Gilbyn asiakastallin autolla ajanut Ian Raby pääsi kerran kilpailuun, mutta keskeytti.
Stefan Karlsson (jääpalloilija)
Stefan Karlsson aloitti maaottelu-uransa poikamaajoukkueissa ja esiintyi ensimmäisen kerran miesten maajoukkueessa 1976. Hän pelasi vuoteen 1989 päättyneellä urallaan 101 maaottelua. Hän oli kuusissa MM-kisoissa ja saavutti kolme MM:ää vuosina 1981, 1983 ja 1987.
Gilby
Gilby Engineering
* Gilby oli muiden tallien asiakastalli.
Stefan Karlsson (jääpalloilija)
Valmentajan uransa Karlsson aloitti vuonna 1995 Ruotsin maajoukkueessa, jota hän valmensi seuraavat neljä kautta. Sinä aikana hänen ryhmänsä saavutti kultaa 1997 ja pronssia 1999. Sen jälkeen hän siirtyi tukholmalaisen pääsarjaseuran Hammarby IF:n eli "Bajenin" valmentajaksi seuraavaksi seitsemäksi kaudeksi. Tänä aikana hän vei Hammarbyn loppuottelun neljänä kautena eli 2000-2004, mutta kaikissa neljässä loppuottelussa 2000, 2001, 2003 ja 2004 tuli Hammarbylle tappio. Kauden 2006-2007 hän toimi vielä seuran joukkueenjohtajana. Kaudet 2007-2009 hän valmensi kasvattajaseuurassa Brobergissä, joka pääsi pudotuspeleihin, mutta tie katkesi molempina kausina Västeråsia vastaan. Syksyllä 2009 Karlsson palasi takaisin Hammarbyn valmentajaksi. Tällä kerralla menestys oli parempi, sillä keväällä 2010 Hammarby voitti Bollnäsin ja toi näin 78 vuoden jälkeen Ruotsin jääpallomestaruuden tukholmalaisseuralle. Kolmen Hammarby-valmentajavuoden jälkeen hän siirtyi IFK Vänersborgiin valmentajaksi. Vänersborgissa ei kuitenkaan tullut menestystä ja näin hänet erotettiin hänen viidennen Vänersborg-kautensa alussa joulukuussa 2016.
Saavutukset
Pelaajana Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Valmentajana
Henkilökohtaisesti
Stanley Sadie
Stanley Sadie (30. lokakuuta 1930 – 21. maaliskuuta 2005) oli brittiläinen musiikintutkija ja musiikkikriitikko.
Sadie tunnetaan mm. New Grove Dictionary of Music and Musicians -tietosanakirjateoksesta, jonka hän toimitti. Hän oli kunniatohtori Leicesterin yliopistosta.
Sadie toimi vuosina 1964–1981 musiikkiarvostelijana The Times -lehdelle. Hän julkaisi Groven lisäksi myös muita musiikintutkimukseen liittyviä teoksia.
Sadie kärsi ALS-taudista ja kuoli kotonaan 2005.
Valuva taivas
”Missä vaan” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se nousi singlelistan 12. sijalle, radiosoittolistan toiselle sijalle ja Rumban 50 Hittiä -listan sijalle viisi. Levyn nimikkokappale nousi myös radiolistan toiselle sijalle ja 50 Hittiä -listan viidenneksi. Kappaleeseen kuvattiin myös Toni Haaksiluodon ja Henri Anderssonin ohjaama musiikkivideo. Kolmas single ”Nuoli ja sydän” nousi radiolistan sijalle yhdeksän ja 50 Hittiä -listan sijalle 20. ”Yhtyneet” julkaistiin albumin neljäntenä singlenä.
Kappaleet
Kaikki san. Ilkka Alanko, säv. Kode Koistinen sekä sov. Neljä Ruusua ja Rauli Eskolin, ellei muuta mainittu.
Tekijät
Neljä Ruusua
Tuotanto
June Wallack
June Wallack on kanadalainen ääninäyttelijä ja juontaja, joka toimii useimmiten kertojaäänenä dokumenttisarjoissa ja ääninäyttelee animaatioissa. Hänet tunnetaan parhaiten Miten se tehtiin dokumenttisarjan 5. tuotantokaudelta.
Helen Morrison
Helen Morrison (s. 9. heinäkuuta 1942) on yhdysvaltalainen oikeuspsykiatri ja koulutukseltaan lääketieteen tohtori. Hän asuu Chicagossa, Illinoisissa. Hänet tunnetaan parhaiten tavoitteestaan pyrkiä ymmärtämään sarjamurhaajien psyykeä. Hän on haastatellut itse yli 80 sarjamurhaajaa.
Hänen tutkimuksensa pääalue on ollut etsiä sarjamurhaajia yhdistäviä persoonallisuustekijöitä. Hän on julkaissut noin 125 akateemista tutkimusta ja kirjan My Life Among the Serial Killers: Inside the Minds of the World's Most Notorious Murderers.
Morrison on kehittänyt 30 vuoden aikana oman haastattelumenetelmänsä, joka vaatii pitkiä, vähintään useita tunteja kestäviä yhtäjaksoisia haastatteluja. Hänen menetelmänsä pohjautuu näkemykseen, jonka mukaan sarjamurhaajat osaavat matkia erinomaisesti normaalia käytöstä; matkimista on kuitenkin vaikea pitää uskottavasti yllä yhtäjaksoisesti. Hän haastattelee tavallisesti tekijöitä vuosien ajan, kun oikeudenkäynti on jo ohi.
Näiden haastattelujen perusteella Morrison esittää seuraavat väitteet:
Morrison todisti John Wayne Gacyn oikeudenkäynnissä puolustuksen erikoisasiantuntijana. Omaiset lahjoittivat Gacyn ruumiin tieteelle, ja hänen aivojaan säilytetään Morrisonin kellarissa.
Amur-luokan sukellusvene
Amur-luokan sukellusveneet ovat venäläisiä vientiin Lada-luokan aluksista kehitettyjä dieselkäyttöisiä 677-tyypin sukellusveneitä, jotka on suunnitellut TsKB Rubin Pietarissa ja jotka valmistaa Admiralty Shipyards Pietarissa. Sukellusvenettä on kahta tyyppiä, Amur 1650 (1 765 tonnia) ja pienempi Amur 950 (1 150 tonnia).
Alukset ovat niin kutsuttuja neljännen sukupolven sukellusveneitä, jotka kykenevät laukaisemaan ohjuksia samanaikaisesti useaan maaliin. Alusten kaikuluotainvaste on paljon pienempi kuin Kilo-luokan veneiden ja ne on varustettu nykyaikaisin elektronisen sodankäynnin järjestelmin. Ne on suunniteltu toimimaan kaikilla merialueilla lukuun ottamatta jäätiköiden peittämiä alueita.
Aluksia ei ole toimitettu asiakkaille.
Anne Sverdrup-Thygeson
Anne Sverdrup-Thygeson (s. 4. syyskuuta 1966 ) on luonnonsuojelubiologian professori Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopistossa ja Norjan luonnontieteellisen tutkimuslaitoksen tieteellinen neuvonantaja.
Opiskelu, työ ja tutkimus
Koulun ja lukion jälkeen hän vietti vuoden vapaassa taidekoulussa. Lähtiessään lukiosta hänen oli tarkoitus lukea yhteiskuntatieteitä. Hän oli erityisen kiinnostunut historiasta. Hän meni kuitenkin Georgian yliopistoon saatuaan Rotarien stipendin. Hän opiskeli siellä journalismia ja joukkoviestintää. Hänellä oli siellä myös paljon sivuaineita kreikkalaisista tragedioista sukellukseen.
Hän opettaa Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopistossa metsän- ja luonnonhoitoa, luonnonsuojelubiologiaa sekä hyönteistiettä eli entomologiaa. Hän tekee myös tutkimusta ekosysteemistä ja ihmisen maankäytön vaikutuksesta metsien biologiseen monimuotoisuuteen. Erityisen kiinnostunut hän on vaikeasti tutkittavasta ja näkymättömästä lajien monimuotoisuudesta jota esimerkiksi hyönteiset ja sienet vanhoissa tai kuolleissa puissa edustavat sekä hyönteiseten ekologisesta roolista.
Kirjoittaminen
Sverdrup-Thygesonin kirja Insektenes planet (suomenettu nimellä Jos hyöteiset katoavat...) julkaistiin Norjassa vuonna 2018 ja se oli siellä seitsemän viikkoa Bestseller-listalla.
Hän sai vuonna 2018 Brage-palkinnon kirjastaan Insektenes planet (suomenettu nimellä Jos hyöteiset katoavat...).
Pudasjärven pääkirjasto
Lokakuussa 2021 avattiin Pudasjärven uusi hirsirunkoinen monitoimitalo Hyvän olon keskus Pirtti. Rakennuksen arkkitehtinä toimi Lukkaroinen Arkkitehdit Oy. Pudasjärven pääkirjasto sai tilat tästä yhteenä 43 miljoonan euron hintaiseksi arvioidusta, vuosina 2019-2021 rakennetusta uudisrakennuksesta. Jo ennen lopullista rakennushanketta oli arkkitehti Joonas Parvianen hahmotellut hirsistä monitoimitaloa kirjastoineen Pudasjärvelle vuonna 2017 valmistuneessa, professori Janne Pihlajaniemen johtaman Oulun yliopiston Moderni hirsikaupunki -tutkimushankeen osana laatimassaan diplomityössään.
Monitoimirakennuksen toimintojen ja tapahtumien ohella Pudasjärven kaupunginkirjasto palvelee erityisesti kirjastoauto Ison Karhun ja verkkokirjaston välityksellä. Kaupunginkirjasto kuuluu Pohjois-Pohjanmaan kunnankirjastoja yhdistävään Outi-kirjastokimppaan, jonka kokoelmia jäsenkuntien asukkaat voivat hyödyntää. Tarjontaan kuuluu niin fyysisiä teoksia kuin sähköisiä aineistojakin (esimerkiksi e-kirjoja, e-äänikirjoja, suoratoistoelokuvia ja musiikki-instrumenttien soiton oppikursseja).
Jazz
thumb|400px|King & Carter Jazzing Orchestra, 1921. Jazz [jats] (harv. jatsi) on Yhdysvalloissa syntynyt musiikin laji, johon kuuluu monia toisistaan kauaksi erkaantuneita tyylejä. Useimmille niistä on tyypillistä synkopoitu keinuva rytmi sekä improvisaation tärkeys. Myös puhallinsoitinten keskeinen osuus on yksi jazzin leimaa-antava piirre.
Jazz syntyi viimeistään 1800-luvulla Yhdysvaltain etelävaltioiden afroamerikkalaisen väestön keskuudessa. Selviin muotoihinsa musiikinlaji hahmottui 1900-luvun puolella. Jazzin syntypaikkana pidetään erityisesti New Orleansia. Jazz kehittyi afroamerikkalaisten vokaalimusiikista, bluesista ja spirituaalimusiikista. Jazzin kehittivät ja sitä esittivät alun perin afroamerikkalaiset. Ensimmäinen levyttämään päässyt jazzyhtye oli kuitenkin valkoisista muusikoista koostuva Original Dixieland Jass Band vuonna 1917. Suomeen jazz saapui 1920-luvulla.
Jazz on useammin instrumentaalimusiikkia, mutta myös laulajia tavataan. Jazzin esittäjinä voivat olla yhtä lailla suuret big bandit kuin sooloartistit. Useimmiten soittajia on kuitenkin vähintään kolme, ja yhtyeen jäsenten vuorovaikutus on jazzissa populaarimusiikkia keskeisemmässä asemassa. Soittimina jazzissa ovat eri puhallinsoittimet, kuten saksofoni, trumpetti, kornetti, klarinetti, huilu ja vetopasuuna; kontrabasso (myöhemmin myös sähköbasso), piano, rummut, sähköurut, kitara ja vibrafoni. Sähkökitara otettiin alun perin käyttöön nimenomaan jazzmusiikkiin 1930-luvun lopussa. Jazzmusiikissa kehittyi myös moderni rumpusetti.
Improvisaatio jazzissa
Jazzin luonteenomainen piirre on improvisaatio. On olemassa myös jazzkappaleita, joihin improvisaatio ei kuulu, mutta yleensä improvisoidut soolot, tai joskus eri solistien samanaikainen improvisaatio, kuuluvat jazzesitykseen. Improvisaatio on jazzissa selvästi monimutkaisempaa kuin modernissa populaarimusiikissa tai bluesissa. Bluesissa improvisaatio perustuu useimmiten mollipentatoniseen skaalaan tai sen kanssa lähes samanlaiseen bluesskaalaan. Tällöin soinnunvaihdoksista ei tarvitse välittää, koska yleensä bluesissa käytetään vain sointuja, jotka sopivat kaikki käytettäväksi saman skaalan kanssa.
Jazzissa kappalerakenne on useimmiten sellainen, että teemaa soitetaan kappaleen alussa ja lopussa, ja teemojen välissä on eri soittajien improvisaatio-osuudet. Soolossa edetään usein teeman soinnut läpi, mutta etenkin silloin, kun levytetyt kappaleet olivat vielä teknisesti rajoitettuja kolmeen minuuttiin, saatettiin teeman sointukulusta irrottaa pienempiä osia eri solisteille, että kaikki ehtivät soittaa saman kappaleen aikana sooloa. Sen lisäksi, että jazzkappaleessa on tyypillinen tällainen ABA-rakenne (eli kappaleen alussa ja lopussa on kaksi identtistä osaa - tässä tapauksessa teemaa - joiden välissä on erilainen osio - soolot), myös etenkin vanhassa jazzissa itse sävelletystä teemasta löytyy sisäinen ABA-rakenteensa.
Jazzin alkuperä
Jazzin juuret löytyvät Länsi-Afrikasta Pohjois-Amerikkaan orjatyöhön kuljetettujen mustien musiikista. Musiikkilajin synty alkoi todennäköisesti siitä, etteivät orjat saaneet työn aikana puhua toisilleen ja he keksivät työlauluja – laulaminen oli näet sallittua. Tällaisia lauluja kutsutaan nimityksellä field hollers (”peltohoilotukset”). 1860-luvun sisällissodan jälkeen orjuus lopetettiin ja musiikkikulttuurin kehitys vauhdittui. Syntyivät esimerkiksi bluesiksi ja ragtimeksi kutsutut musiikinlajit. Ragtime oli jazzia edeltävää, hieman nopeaa marssia muistuttavaa useimmiten pianolla esitettyä musiikkia. Ragtimen kehittymispaikkoja olivat muun muassa Texas, Florida, Tennessee, St. Louis, Oklahoma ja varsinkin sen huomattavin keskus, Mississippin suistoalueella sijaitseva New Orleans. Kuuluisin ragtime-säveltäjä oli Scott Joplin, jonka monet kappaleet ovat nykyäänkin tuttuja suurelle yleisölle.
Sanan ”jazz” alkuperä
Sanan ”jazz” alkuperää ei ole onnistuttu selvittämään tyhjentävästi.
Sanan alkuperäksi on esitetty muun muassa siemennestettä tarkoittavia englannin slangitermejä ”gism” tai ”jasm”, sillä käsitteellä ”jazzing” on tarkoitettu seksityötä. Muina mahdollisuuksina on pidetty esimerkiksi ranskan jaarittelua tarkoittavaa verbiä ”jaser” tai saalistusta tarkoittavaa sanaa ”chasse”.
Sanan alkuperän on myös spekuloitu liittyvän varhaisten muusikkojen etunimiin kuten ”Charles” (Chas.) tai ”James” (Jas.).
Sana ”jass” - myöhemmin jazz - esiintyi musiikkiterminä ensimmäisen kerran Chicagossa 1910-luvun puolivälissä. Jazzhistorioitsija Marshall Stearnsin mukaan silloinen merkitys ei sietäisi painoasua.
New Orleans
New Orleans oli vapaamielinen kaupunki, jossa useat eri kulttuurit pääsivät sekoittumaan helposti ja myös ragtime sai siellä vaikutteita. Ragtime-musiikkia soitettiin usein bordelleissa.
Ragtimen kehityttyä marssimaisuudesta hiukan keveämmäksi ja monipuolisemmaksi sitä alettiin nimittää jazziksi. Jazzin kehittyminen alkoi 1890–1910-luvuilla. Alkuperäisessä jazzissa oli vaikutteita sotilasmarsseista, länsiafrikkalaisesta musiikista, pianomusiikista, kirkko- ja kansanmusiikista sekä ranskalaisista lauluista. Kaikkein erikoisin piirre jazzissa oli muihin tuon ajan musiikkityyleihin verrattuna se, että kappaleissa merkittävässä asemassa olivat usein improvisoidut soolo-osuudet. New Orleans -jazzissa, dixielandissa, ei kuitenkaan ollut varsinaista solistia, vaan kyse on niin sanotusta kollektiivisesta improvisoinnista. Siinä puhallinsoittimet koristelivat olemassa olevaa melodiaa yhtä aikaa rytmiryhmän säestyksellä. Improvisointi teki kappaleista eloisia ja sillä saatiin kappaleisiin enemmän tunnetta mukaan. New Orleans -jazzin improvisointi eroaa nykyaikaisen jazzin improvisoinnista juuri siinä, että se oli lähinnä valmiin melodian koristelua, kun taas uudemmassa jazzissa improvisoidaan vapaasti sointujen päälle. Swingiä edeltävään jazziin on myöhemmin viitattu käsitteellä classic jazz.
Jazzin suosio kasvaa
Jazzista tuli äkkiä varsinkin mustien keskuudessa todella suosittu musiikkilaji. Sitä soitettiin seurapiirikutsuilla ja jopa joissain värikkäissä hautajaisissa. Afrikkalaisilta oli kielletty heidän perinteiset soittimensa, koska englanninkieliset siirtomaaisännät pelkäsivät orjien käyttävän erityisesti rumpuja yhteydenpitovälineenä. Lisäksi orjia haluttiin käännyttää kristinuskoon, ja heille opetettiin perinteisiä kristillisiä hymnejä ja virsiä. Siten mustat alkoivat laulaa omaa musiikkiaan ja rakentaa soittimia itse, sekä mahdollisuuksien mukaan opetella länsimaisia soittimia. Yleinen ensimmäisten jazzyhtyeiden kokoonpano oli trumpetti, klarinetti ja pasuuna sekä joskus saksofoni. Taitavat trumpetistit saivat yleisesti paljon arvostusta. Näitä olivat muun muassa Buddy Bolden, Freddie Keppard ja Joe ”King” Oliver. Joe Oliver opetti ja tuki Louis Armstrongia trumpetin kanssa hänen uransa alkuvaiheissa.
Joitain valkoihoisia tuli jazzin harrasteluun mukaan jo 1900-luvun alkuaikoina. Kaikkien aikojen ensimmäisen ja samalla ainoan ennen 1920-lukua tehdyn jazzlevytyksen teki valkoihoisten karpaasien yhtye Original Dixieland Jass Band vuonna 1917 (jazz saatettiin usein kirjoittaa ”jass” alkuaikoina). Tämä antoi potkua jazzin leviämiselle myös valkoihoisten keskuuteen.
Ensimmäinen maailmansota ei vaikuttanut elämään Yhdysvalloissa juuri ollenkaan, eikä siitä ollut haittaa myöskään jazzin kehittymiselle. New Orleansissa soitettu jazz oli päätyyli, mutta sen rinnalla kehittyi myös kaksi pianolla soitettavan jazzin tyylilajia: stride ja boogie woogie. Kun vuonna 1917 New Orleansissa kiellettiin aiemmin laillinen seksityö, jazz alkoi keskittyä Yhdysvaltojen itärannikolle; Chicagoon ja myöhemmin myös New Yorkiin. 1920-luvulla äänilevyteollisuus kiihtyi ja jazzia alettiin kunnolla tallentaa levyille. Tämä lisäsi kiinnostusta ja myös jazzmuusikkojen määrää.
Suomessa 1920-luvulla suurin osa jazzista oli englannin- tai ruotsinkielistä. Työläisnuorison keskuudessa syntyi kansallisista aineksista haitarijazz, joka yhdisteli jenkkoja ja polkkia ragtimeen, sekä lisäsi niihin valssiromanssia, tangoa, kuplettia ja muuta käden ulottuvilla olevaa ainesta. Haitarijazz liittyy hyvin paljon Dallapén historiaan, sillä se oli tyylin esikuva, jonka valta-asema vain vahvistui 1930-luvulla ja kesti hyvinkin aina talvisotaan asti.
1930-luku ja big bandit
right|thumb|Louis Armstrong Louis Armstrongin liittyminen Fletcher Hendersonin yhtyeeseen loi uuden pohjan oikeastaan koko jazz-tyylisuunnalle. Hän kehitti vielä melko jäykästä New Orleans jazzista uuden tyylin, joka oli New Orleans jazzia solistisempaa taidetta, mikä nosti jazzin arvostusta entisestään. Ennen jazz oli vain ns. kollektiivista, mutta nyt soittajilla oli myös tiettyjä rooleja kappaleissa. Tämä oli osasyynä siihen, että jazzkokoonpanot kasvoivat.
New Yorkissa ja Kansas Cityssä kehittyi jazztyyli isoille orkestereille, mikä oli pohjana 1930-luvun big band -swingille. Suurten orkesterien käyttö johti siihen, että jazzkappaleille täytyi tehdä entistä tarkempia sovituksia. Improvisointi oli suurissa kokoonpanoissa vaikeampaa. Perinteisempi jazz oli kuitenkin vielä 1920-luvulla big bandejä suuremmassa suosiossa.
1930-luvulla jazzin valtatyylinä oli swing ja suuret jazzorkesterit olivat suosiossa. Duke Ellington oli swingin säveltäjistä ja sovittajista maineikkain. Swing-musiikki on varsinkin rytmiltään klassista jazzia keveämmän kuuloista ja siinä kappaleilla on huolella tehty sovitus.
Bebop
Jazzia esitettiin pääasiassa klubeissa, koska improvisoidun soittamisen taso kärsii suurissa konserteissa. Swingin ja tarkkojen sovitusten myötä esiintymispaikalla ei ollut soiton kannalta väliä. Tämä johti kaupallistumiseen ja viihteellistymiseen. Kaupallistuneeseen swingiin ja helpoksi käyneeseen improvisointiin kyllästyneet muusikot kerääntyivät soittamaan ja kilpailemaan soittotaidoistaan keskenään New Yorkin Harlemin Minton's Playhouseen. Mukaan tuli myös paljon uusia muusikoita. Siellä kehittyi musiikkilaji nimeltä bebop eli re-bop eli bop. Suurin osa bebopin kärkinimistä oli aiemmin swing-solisteja, esimerkiksi Dizzy Gillespie ja Charlie Parker. Toisen maailmansodan puhkeaminen keskeytti musiikkilajien kehityksen. Vuosina 1943 ja 1944 Yhdysvalloissa oli voimassa levytyskielto. Tämä haittasi varsinkin kaupallisen swingin ja myös jazzin asemaa, ja bebop herätti enemmän kiinnostusta. Bebopin uudenlainen tyyli sopi hyvin sodan jälkeiseen aikaan, jolloin kulttuurit olivat vielä epätasapainossa. Bebopissa improvisointi ei ollut enää melodiaan sidoksissa vaan pelkästään sointurakenteeseen. Sointurakennekin oli hiukan entistä monimutkaisempi. Bebop sai aluksi paljon arvostelua, koska musiikkilaji on melko vaikeaselkoinen.
Eräs motiivi bebopissa oli hämätä asiaan paneutumattomia maallikkoja, varsinkin valkoisia, esimerkiksi soittamalla tuttuja kappaleita nopeammilla tempoilla ja monimutkaisemmilla soinnuilla ja tietysti uudella nimellä niin, etteivät kaikki tunnista niitä. Bebop–sävellykset erosivat melodialtaan ja teemaltaan paljon aikaisesta, mutta sointurakenteet lainattiin yleensä populaarikappaleista. Bebop heijasti mustien asennoitumista omaan tilaansa. Bebop kasvatti mustan väestön ylpeyttä. Tämän jazzhaaran syntyminen oli osaltaan taustana mustien 1950-luvun kansalaisoikeustaisteluihin, joiden kautta afroamerikkalaiset saivat lopulta täydet kansalaisoikeudet.
Bebopia soitettiin yleensä 4–5 hengen yhtyeissä. Soittimet olivat yleensä saksofoni, trumpetti, kontrabasso, piano ja rummut. Bebopissa oli improvisoinnin kannalta tärkeää muusikoiden välinen vuorovaikutus. Se oli ensimmäinen jazztyyli, joka ei ollut tarkoitettu tanssittavaksi. Osaksi sen sekä myös vaikeaselkoisuuden ja vallankumouksellisuuden takia bebopista ei tullut koskaan tavallisen kansan parissa yhtä suosittua kuin swing.
1950-luvulla ei tullut aivan uusia tyylisuuntauksia, kuten bebop, vaan uudet tyylit, cool jazz ja hard bop, olivat läheistä sukua bebopille. Bebopin myötä jazz erkaantui yhä kauemmaksi kaupallisesta musiikista. Laulua kuultiin nyt aiempaa selvästi harvemmin jazz-musiikissa ja myös suuret bigbandit olivat osin väistyneet pienempien ryhmien tieltä. Pitkät improvisoidut soolot tulivat jazzissa yhä keskeisemmäksi, ja alettiin käyttää enimmäkseen rytmejä, joiden tahdissa ei voinut enää tanssia.
Cool jazz
Cool jazz oli varsinkin valkoisten nuorten klassisen musiikin opistoissa opiskelevien muusikkojen kehittelemä musiikkilaji, jossa panostettiin ns. ”akateemiseen esitystapaan”. Sen eroavuuksia bebopiin oli muun muassa se, että siinä käytettiin pehmeä-äänisempiä soittimia, kuten käyrätorvea ja tuubaa, sekä se, että improvisointi oli yksinkertaisempaa ja kappaleissa joskus useita osia. Cool jazz kuulostaa bebopia hillitymmältä ja hiukan melodisemmalta. Siinä suosittiin ”kuivaa” melodiaa eli soittamisessa ei ollut vibratoa ja melodiassa ei ollut kontrapunktia eli siinä ei soitettu melodiasta poikkeavia sivumelodioita yhdessä päämelodian kanssa. Cool jazzia käytettiin 1950–60-luvulla paljon elokuvamusiikkina. 1960-luvulla cool jazzin perinteitä jatkoi bossa nova, joka on yhdistelmä jazzia ja brasilialaista musiikkia.
Hard bop ja soul jazz
Hard bop syntyi 1950-luvun jälkipuoliskolla bebopista. Hard bopissa rumpalilla oli tärkeämpi asema kappaleessa. Korostuneen kompin seurauksena muiden soitinten improvisointi muuttui suoraviivaisemmaksi. Hard bop sai vaikutteita muun muassa mustien gospel-musiikista sekä bluesista. Hard bop oli selkeämpää ja melodisempaa kuin bebop ja siitä tuli varsinkin 1960-luvulla melko suosittua. Sitä soitettiin muun muassa uskonnollisissa tapahtumissa. Bebopia soittaneen Miles Davisin siirtyminen hard bopin piiriin sai aikaan muun muassa sen, että sävelasteikot otettiin käyttöön ja kappaleet muuttuivat melodisemmiksi. Julian Cannonball Adderley oli hetken Miles Davisin opissa ja perusti veljensä kanssa myöhemmin yhtyeen nimeltä Cannonball Adderley Quintet, josta tuli yksi hard bopin suosituimmista. Yhtye vieraili Suomessakin 1960- ja 1970-lukujen alussa.
Hard bopin suora perillinen oli 1960-luvun soul jazz, jossa rhythm and blues sekä gospel vaikutteet omaksuttiin vielä hard boppia paljon selkeämmin. Soul jazzin melodioissa käytetään rhythm and bluesille tyypillisiä koukkuja, toistuvia riffejä ja rytmeissä tavoitellaan r&b -tyyppistä groovea. Usein pianon asemasta käytettiin myös populaarimusiikin tapaan urkuja. Improvisaatio pidetään usein suhteellisen melodisena verrattuna 1950-luvun bebopiin. Tunnetuimpia soul jazzin esittäjiä olivat esimerkiksi Jimmy Smith, Les McCann ja Lou Donaldson.
Free jazz ja avantgarde jazz
1960-luvulla hardbopiin otettiin vaikutteita esimerkiksi Etelä-Amerikan musiikista. Cool jazzista muotoutui bossanova. Jazzin historian suurimpia vallankumouksia tapahtui 1960-luvulla kun free jazz ja avantgarde-jazz tuli tunnetuksi. Näissä jazzlajeissa ei enää soitettu perinteisten sointujen ja sointurakenteiden mukaan. Free jazzin ja avantgarde-jazzin tärkeimpiin kehittäjähahmoihin kuuluu saksofonisti Ornette Coleman, jonka 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa julkaisemat levyt määrittivät molempia tyylisuuntia. Toinen avantgarde-tyylin perustaja 1950-luvulla oli pianisti Cecil Taylor. 1960-luvulla merkittäviä näiden tyylisuuntien parissa työskennelleitä muusikoita olivat John Coltrane, Archie Shepp, Albert Ayler, Sun Ra, Makanda Ken McIntyre, Pharoah Sanders, Sam Rivers, Don Pullen, Dewey Redman ja Dave Holland.
Free jazzissa ei ole yleensä melodiaa eikä sointukulkua määrätty ennalta ja tempokin saattoi vaihdella kappaleen aikana. Silti musiikki ei ole sattumanvaraista vaan siinä tarvittiin vielä tarkkaavaisempaa soittajien välistä vuorovaikutusta. Nämä jazzlajit kuitenkin poikkesivat liikaa jazzin aikaisemmista perinteistä eikä aikaisempiin jazzlajeihin haluttu ottaa näistä vaikutteita, kuten yleensä uusista virtauksista otettiin. Osa free jazz -muusikoista muutti Eurooppaan ja opetti siellä eurooppalaisia kollegoitaan.
Avantgarde oli eurooppalaisempi versio free jazzista. Siinä käytettiin enemmän valmiiksi sävellettyä materiaalia ja siinä oli vaikutteita eurooppalaisesta taidemusiikista. Avantgardesta eurooppalaiset kehittivät itsenäisemmin omaa jazztyyliään ja eurooppalaisen jazzin ”identiteetti” kehittyi 1970-luvulla Krzysztof Komedan, Tomasz Stańkon, Jan Garbarekin, Peter Brötzmannin ja Edward Vesalan kaltaisten muusikoiden ansiosta.
Reaalisosialistisissa Itä-Euroopan maissa, etenkin Puolassa ja Tšekkoslovakiassa, jazzista tuli jopa tietynlaista ”toisinajattelumusiikkia”: musiikinlaji ei nauttinut virallista suosiota.
Fuusio
1960-luvulla monet jazzmuusikot alkoivat yhdistellä tuon ajan populaarimusiikkia ja jazzia keskenään. Myöhemmin jazzin ja popin yhdistelyyn perustuvaa musiikkia on ruvettu kutsumaan fuusiojazziksi (usein puhutaan vain ”fuusiosta”, mikä on soveliasta, koska tällainen musiikki ei usein kuulosta perinteiseltä jazzilta). Jazzin uusimpien virtausten tasalla oleva Miles Davis julkaisi merkittävimpinä pidetyt fuusiolevyt: In a Silent Way (1969) ja Bitches Brew (1970). Näillä kuuluisilla levyillä esiintyneet jazzmuusikot kuten Chick Corea, Herbie Hancock, John McLaughlin ja Joe Zawinul perustivat myöhemmin omat yhtyeensä ja jatkoivat fuusion kehittelyä. Fuusioyhtyeet saivat ystäviä myös popmusiikin kuuntelijoiden joukosta.
Jazz 1960-luvun jälkeen
1960-luvun jälkeen suuret muutokset näyttivät olevan ohi jazzin eri rintamilla. Jazzin innovaatiot kuitenkin jatkuivat esimerkiksi avantgarde jazzin piirissä. Samoin myöhempi ilmiö on nu-jazz, jossa jazzia yhdistetään elektronisen tanssimusiikin rytmeihin. 1980-luvun alkupuolella jazzista oli tullut jo kansainvälisempi ja kansanomaisempi ilmiö ja sitä tehtiin Amerikan ja Euroopan lisäksi myös muissa maanosissa.
Basistit
pienoiskuva|Jaco Pastorius
Kitaristit
pienoiskuva|George Benson
Jääpallon SM-sarjakausi 1969–1970
Jääpallon SM-sarja kaudella 1969–1970 pelattiin ensimmäistä kertaa kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti OLS, ennen WP-35:ttä ja MP:tä.
MP:n Matti Vanhanen voitti maalikuninkuuden 48 osumalla.
Ottelut
KUV ja JMP putosivat sarjasta. Tilalle nousi Porvoon Akilles. V-67 ja toinen nousija Imatran Pallo-Salamat luopuivat sarjapaikastaan.
Suomen mestarit
OLS:n joukkue: Raimo Ikonen, Ahti Härkönen, Pertti Härkönen, Antti Ervasti, Juha Ohtonen, Juhani Ruokolainen, Veikko Torkkeli, Pekka Vartiainen, Matti Alatalo, Toivo Orava, Seppo Rounaja, Erkki Leinonen, Osmo Silander, Yrjö Ervasti, Pekka Paulamäki, Pentti Hiltunen ja Urpo Rounaja. Valmentajat: Reijo Karppinen ja Kalevi Juntunen
Why Don’t We
thumb|Yhtyeen logo. pienoiskuva|Why Don't We vuonna 2021. Jäsenet vasemmalta oikealle: Corbyn Besson (edessä), Jack Avery (takana), Jonah Marais, Zach Herron ja Daniel Seavey. Why Don't We (lyhennetään usein WDW) on yhdysvaltalainen popyhtye. Yhtyeen jäseniä ovat Jonah Marais, Corbyn Besson, Daniel Seavey, Jack Avery ja Zach Herron. Heistä kaikki tekivät soolouraa ennen yhtyeen perustamista. Merkittävimmän läpimurron teki Daniel Seavey menestyessään American Idol -ohjelmassa vain 15 vuoden iässä. Yhtye on ollut yhteisillä kiertueilla monien tunnettujen artistien kanssa, joista esimerkkejä ovat Ed Sheeran, Taylor Swift ja The Chainsmokers. Yhtyeen faneja kutsutaan nimellä ”Limelights”.
Ura
WDW-yhtye perustettiin virallisesti 27. syyskuuta 2016 Los Angelesissa. Tämän jälkeen yhtye on julkaissut yhteensä viisi EP:tä sekä kaksi albumia, 8 Letters (2018) ja The Good Times And The Bad Ones (2021).
Yhtye julkaisi 7. lokakuuta 2016 ensimmäisen kappaleensa ”Taking You”, ja 25. lokakuuta 2016 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen EP nimeltä Only The Beginning. Yhtyeen toinen EP, joka kantaa nimeä Something Different, julkaistiin 21. huhtikuuta 2017. Kolmas EP, nimeltään Why Don’t We Just, julkaistiin 2. heinäkuuta 2017. ”These Girls” -single julkaistiin 29. elokuuta 2017.
Yhtyeen ensimmäinen albumi 8 Letters, joka sisältää 8 kappaletta, julkaistiin 31. elokuuta 2018. Albumin singlejä ovat kappaleet ”Hooked” ja ”Talk”. Levyllä julkaistu kappale ”8 Letters” on yksi yhtyeen suosituimpia julkaisuja ja yksi Yhdysvaltain soitetuimpia kappaleita vuonna 2018.
Vuonna 2019 Why Don’t We julkaisi kaksitoista kappaletta: tammikuussa ”Big Plans”, helmikuussa ”Cold In LA”, maaliskuussa ”I Don’t Belong In This Club” (feat. Macklemore), huhtikuussa ”Don’t Change”, toukokuussa ”Unbelievable”, kesäkuussa ”Come To Brazil”, heinäkuussa ”I Still Do”, elokuussa ”What Am I”, syyskuussa ”What Am I” -kappaleesta ”Live And Unplugged” -version, lokakuussa ”Mad At You”, marraskuussa ”With You This Christmas” sekä joulukuussa ”Chills”.
Yhtye ilmoitti vuoden 2020 alussa jäävänsä muutamaksi kuukaudeksi tauolle, mutta aika venyi ja yhtye tuli takaisin vasta syyskuun 2020 lopulla ja julkaisi tulevan albuminsa ensimmäisen singlen ”Fallin’” pienoiskuva|Why Don't We yhtye vuonna 2019. Jäsenet vasemmalta oikealle: Daniel Seavey, Corbyn Besson, Jonah Marais, Zach Herron ja Jack Avery.
Why Don’t We on vieraillut Suomessa kahdesti. He esiintyivät Suomessa 8. toukokuuta 2018.
Kalervo Tuukkanen
Kalervo Tuukkanen (14. lokakuuta 1909 Mikkeli – 12. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän voitti hopeaa Lontoon kesäolympialaisten 1948 taidelajien yksin- ja kuoromusiikin sarjassa teoksellaan Karhunpyynti.
Henkilöhistoria
Tuukkasen vanhemmat olivat ylikonduktööri Otto Wilhelm Tuukkanen ja Anna Härkönen ja puoliso vuodesta 1935 Gunhild Katharina Sigfrids. Hän tuli ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1933. Sävellysopintoja Tuukkanen harjoitti Leevi Madetojan johdolla mutta opiskeli myös Helsingin konservatoriossa. Madetojasta Tuukkanen julkaisi myöhemmin myös elämäkerran. Säveltämisen ohessa hän toimi kapellimestarina, kuoron- ja orkesterinjohtajana sekä musiikin- ja laulunopettajana ja oli perustamassa muun muassa Suomen Säveltäjät ry:tä, jonka sihteeri hän oli vuodesta 1945. Tuukkanen julkaisi myös muun muassa aforismikokoelman Tuumailuja (1960). Hän perusti edelleen toimivan Helsingin Laulu -sekakuoron vuonna 1951. Sävellyskonsertit Tuukkanen piti Viipurissa 1937 ja Helsingissä 1939 ja 1945.
Tuotanto
thumb|right|Karhunpyynnin op. 31 partituurin ensimmäinen sivu. Sävellys voitti hopeaa [[Kesäolympialaiset 1948|Lontoon olympialaisten taide­kilpailussa 1948.]]
Sävellyksiä ja sovituksia
Tuukkanen sävelsi kaikkiaan kuusi sinfoniaa ja kolme konserttoa (kaksi viululle ja yhden sellolle). Hänen sävellyksiään ovat muun muassa seuraavat:
Portviini
thumb|Lasillinen portviiniä. Portviini on portugalilainen väkevä viini, useimmiten makea. Se on saanut nimensä Porton kaupungin mukaan. Portviiniä käytetään erityisesti jälkiruokajuomana.
Arvostettuja portviinitaloja ovat muun muassa Fonseca, Taylor, Quinta do Noval, Niepoort, Sandeman, Dow ja Graham.
Historia
Dourojoen laaksossa on valmistettu korkealaatuista viiniä jo ainakin 1400-luvun puolivälistä lähtien. Nykyisen muotoiseksi väkevöidyksi makeaksi viiniksi portviini kehittyi 1700- ja 1800-luvuilla. Väkevöity portviini kehitettiin, kun viiniin piti saada parempi säilyvyys pitkien merimatkojen ajaksi.
Vuodesta 1756 lähtien portviinin nimi on ollut suojeltu: sitä saa käyttää vain Douron laaksossa Pohjois-Portugalissa valmistetusta portviinistä. Nykyään nimi on suojattu EU:n säädöksin. Viinin tuotanto on tarkoin säädeltyä Portugalin lainsäädännössä. Tuottajia ja viinin laatua valvoo Portugalin maatalousministeriön alainen Instituto dos Vinhos do Douro e Porto -virasto.
Valmistus
Portviini valmistetaan Douron alueen paikallisrypälelajikkeista. Näitä ovat muun muassa Touriga Nacional, Touriga Francesa, Tinta Barroca ja Tinta Cão. Näitä rypäleitä käytetään harvoin muun kuin portviinin valmistukseen, mutta nyttemmin myös näistä valmistettuja perinteisiä punaviinejä on tullut saataville. Portviiniin lisätään käymisen aikana 77-prosenttista alkoholia, jolloin käyminen keskeytyy ja viiniin jää jäljelle rypälesokeria, joka tekee juomasta makean. Samalla viiniin jää jäljelle rypälemehun alkuperäistä hedelmäisyyttä ja marjaisuutta. Yleensä viinin annetaan käydä 2–3 päivää ennen käymisen keskeyttämistä. Viiniin lisättävänä alkoholina käytetään korkealaatuista viinispriitä. Portviinin vahvuus on yleensä noin 20 tilavuusprosenttia alkoholia.
Portviiniä säilytetään ja kypsytetään tammitynnyreissä vähintään kaksi vuotta, mutta usein vuosikymmeniä. Pitkän tynnyrikypsytyksen aikana tuoreen portviinin hedelmäiset aromit muuttuvat rusinaisiksi ja pähkinäisiksi, sillä viini hapettuu ja tammesta liukenee viiniin aromiaineita. Samalla viinin väri muuttuu läpinäkymättömän tummanpunaisesta läpikuultavan punaruskeaksi. Erittäin pitkään tynnyrikypsytetty portviini lähenee maussaan konjakkia, joka niin ikään saa arominsa tammitynnyreistä. Käytettävän tynnyrin koko vaikuttaa viinin kypsymiseen siten, että pienissä tynnyreissä suurempi osuus viinistä pääsee kosketuksiin puun ja ilman kanssa kuin suurissa sammioissa.
Nauttiminen
Portviiniä nautitaan usein jälkiruokaviininä esimerkiksi juustojen, pähkinöiden ja kuivattujen hedelmien kanssa. Hyvin usein portviini nautitaan kuitenkin sellaisenaan makuelämyksenä tai tunnelman luojana. Klassinen yhdistelmä on punainen portviini ja stilton- tai tilsit-juusto tai maustettu suklaa. Portviini on myös suosittu laatusikarien kyytipoikana.
Vuosikertaviinit on dekantoitava ennen juomista, sillä pulloihin muodostuu ajan myötä sakkaa. Tällainen viini on syytä nostaa noin vuorokautta ennen pullon avaamista pystyyn, jotta sakka ehtii laskeutua pullon pohjalle. Punaisen portin tarjoilulämpötila on virallisesti 16–18 °C, valkoinen tarjotaan viilennettynä. Epävirallisesti valkoinen portviini tulee varastoida ja säilyttää jääkaapissa, punainen vaatii parin tunnin jääkaappijäähdytyksen ennen avaamista, jonka jälkeen se tulee myös säilyttää jääkaapissa.
Tarjoiluetiketti
Brittiläiseen tapaan portviini kaadetaan omaan lasiin vasemmalla kädellä sen muistoksi, että amiraali Nelson menetti oikean kätensä Santa Cruzin meritaistelussa Teneriffalla. Tapa syntyi 1700–1800 -luvun vaihteessa Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja liitettiin amiraali Nelsoniin.
Pullo kiertää seurueessa vasemmalle henkilöltä henkilölle koskematta pöytää ("pass the port to port"). Jos henkilö ei huomaa ojentaa pulloa eteenpäin, sitä saa pyytää vain epäsuorasti kysymällä onko tämän passi kunnossa ("Is your passport in order?"). Ellei vihje auta, voidaan kysyä, tunteeko henkilö Norwichin piispan ("Do you know the Bishop of Norwich?"). Jos vastaus on ettei tunne, todetaan, että piispa oli todella kunnon veikko, mutta unohti aina panna portviinipulloa eteenpäin ("He is a terribly good chap but he always forgets to pass the Port").
Portviini Suomessa
Suomessa portviini on ollut vähän tunnettu ja sen saatavuus Alkosta on varsin rajoitettu. Suomessa ehkä tunnetuin portviini on ruby-tyyppiin lukeutuva Sandeman Old Invalid, joka on ollut Alkon valikoimissa yhtäjaksoisesti 1930-luvulta saakka.
Natalie Woodin filmografia
pienoiskuva|Natalie Wood roolissaan Etsijät -elokuvan trailerissa. Tämä on yhdysvaltalaisen näyttelijän Natalie Woodin filmografia.
Seppo Rounaja
Seppo Rounaja kuului sukuun, joka omisti perinteisen oululaisen Pohjalaisen Kirjakaupan aina 1990-luvulle asti. Hän oli mukana yrityksen toiminnassa aina sen myyntiin asti.
Rounaja on urheilu-uransa jälkeen toiminut Oulun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana.
30. Sotasairaala, Jyväskylä
30. Sotasairaala (30.SotaS) toimi talvisodan ja jatkosodan aikana Jyväskylässä sekä sen ympäristökunnissa.
Talvisodan aikana sotasairaalalla oli toimintaa Jyväskylän lisäksi Laukaassa, Petäjävedellä, Muuramessa, Äänekoskella ja Suolahdessa. Jyväskylään saapui hoitajia ja lääkäreitä Ruotsista ja Norjasta auttamaan haavoittuneiden hoidossa. Alan koulutuksen saaneista oli Suomessa pulaa. Vapaaehtoisina työskentelevät lotat osallistuivat haavoittuneiden hoitamiseen sotasairaalassa. 30. Sotasairaalassa oli erikoistuttu Kinkomaalla hoitamaan silmä- ja korvapotilaita sekä leukavamman saaneita. Suolahdessa toimi sotapsykoosiosasto sekä erinomainen sisätautiosasto, jonka johdossa olivat Helsingin yliopiston parhaat erikoisosaajat. Kenttäsairaalat lähettivät öisin potilaita junakuljetuksilla sotasairaaloihin. Lääkärit lajittelivat potilaat junissa tai juna-asemalla, jonka jälkeen potilaat lähtettiin ambulansseiksi muutetuilla linja-autoilla sairaaloihin. Talvisodan päättyessä Jyväskylään saapui hoidettavaksi myös tarkka-ampuja Simo Häyhä. Hänet siirrettiin Kinkomaan sairaalaan hoidettavaksi, jossa häntä leikattiin pohjoismaisena yhteistyönä.
Sotainvalidien Veljesliitto perustettiin talvisodan jälkeen 18. elokuuta 1940 Jyväskylässä Cygneuksen koulun juhlasalissa. Paikalla oli esimerkiksi sotamarsalkka C. G. E. Mannerheim.
Talvisodan päätyttyä 30. Sotasairaalan materiaali varastoitiin Seppälänkankaan varastoalueelle Jyväskylän suojeluskuntapiirin toimesta. Jatkosodan sytyttyä kesäkuussa 1941 suojeluskuntapiiri luovutti materiaalin uudestaan 30. Sotasairaalan käyttöön. Välineitä ei ollut riittävästi ja niitä hankittiin paikallisesti sekä puolustusvoimien eri varikoilta. Wilhelm Schauman Oy:n kanssa sovittiin sairaalasänkyjen toimittamisesta. Maakunnan sairaaloista, yksityisiltä lääkäriasemilta sekä hammaslääkäreiltä hankittin instrumenttejä, sairaanhoitovälineitä, röntgenkoneita, leikkausvalaisimia ja -pöytiä. Hankintoja tehtiin myös Lotta-Svärd yhdistyksiltä ja Jyväskylän matkailutoimikunnalta esimerkiksi liina- ja vuodevaatteiden sekä sairaalasänkyjen osalta. pienoiskuva|Kenttäsairaaloista saapuvat potilaat saapuivat sairasjunilla öisin Jyväskylän rautatieasemalle, jossa lääkärit lajittelivat potilaat. Tämän jälkeen potilaat kuljetettiin hoidettavaksi sotasairaalaan ambulansseiksi muutetuilla linja-autoilla.
30. Sotasairaalan toiminta päättyi 30.marraskuuta 1944. Silloin kaikki sairaaalan kirjoissa olevat potilaat kotiutettiin ja siirrettiin 30. Sotavammasairaalaan, jonne potilaat kirjattiin sisään 1. joulukuuta 1944. Toimintansa lopettaneet jaossairaalat toimittivat arkistonsa 30. Sotasairaalan esikunnalle. Toimintaan jääneet jaossairalat toimittivat arkistonsa 30. Sotavammasairaalalle.
Alkoholimuistisairaus
Alkoholimuistisairaus on monitekijäinen muistisairaus, jonka synty liittyy pitkäkestoiseen alkoholin suurkulutukseen. Alkoholimuistisairaudelle ei ole määritelty yksiselitteisiä diagnostisia kriteeteitä, joten sen diagnostiikka on haastavaa ja epidemiologinen tieto sen esiintyvyydestä epäjohdonmukaista. Tästä huolimatta alkoholin merkitys muistisairauksien synnylle on kiistaton, ja esimerkiksi joka neljäs yli 65 vuotiaista alkoholin suurkuluttajista kärsii muistisairaudesta.
Etiologia
Alkoholimuistisairaus ei välttämättä aiheudu suoraan alkoholin keskushermostoon kohdistuvista toksiologisista vaikutuksista. Alkoholiin liittyvä muistisairaus saattaa olla seurausta esimerkiksi metabolisista muutoksista alkoholistin elimistössä. Näitä ovat etenkin maksan toimintahäiriön aiheuttama enkefalopatia sekä alkoholin käytön aiheuttama folaatin puute ja homokysteinemia.
Toisaalta muistisairaus saattaa liittyä myös pään vammoihin, joille alkoholin suurkuluttaja altistuu muuta väestöä yleisemmin. Myös alkoholin suurkuluttajilla valtaväestöä yleisemmät aivoverenkiertohäiriöt ja immunologiset puutokset saattavat olla muistisairauksien taustalla.
Alkoholisteilla yleinen tiamiinin puute yhdistettyn geneettiseen alttiuteen taas aiheuttaa alkoholimuistisairauden spesifillä oirekuvalla. Tätä tilaa kutsutaan Wernicke-Korsakoffin oireyhtymäksi.
Myös etanolin suora toksinen vaikutus keskushermostoon on mahdollisesti etiologisena syynä alkoholimuistisairauden syntymiseen. Näyttö tästä on kuitenkin ristiriitaista.
Hoito
Alkoholin liikakäyttöön liittyvät kognitiiviset oireet ovat osin palautuvia, mikäli potilas raitistuu. Raittiuteen tukeminen onkin keskeinen alkoholiin liittyvistä muistongelmista kärsivän hoito.
Akuutissa tilassa keskeistä on varmistaa riittävä tiamiinin saanti, jotta vältetään tiamiinin puutteeseen liittyvät hermostolliset oireet. Kaikille alkoholivieroituspotilaille tulisikin aloittaa tiamiinikorvaushoito pistoksina vähintään 3-5 vuorokauden ajaksi. Akuutin vaiheen jälkeinen potilaan itsensä toteuttama korvaushoito tablettimuotoisella tiamiinilla on teholtaan epävarmaa.
Kansas (Juliet Jonesin Sydämen albumi)
Kansas on Juliet Jonesin sydän -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2020.
Misan Haldin
Eyinmisan Edward Ogharanemeye Haldin (ent. Nikagbatse, s. 7. heinäkuuta 1982 Berliini) on saksalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hänen äitinsä on suomalainen ja isä nigerialainen. Vuonna 2012 Nikagbatse vaihtoi siskonsa, koripalloilija Roli-Ann Nikagbatsen (nyk. Neubauer) kanssa sukunimensä äitinsä mukaisesti Haldiniksi.
Monografia
Monografia on yhden tai useamman kirjoittajan tiettyyn tutkimukseen perustuvasta aiheesta laatima teos, joka julkaistaan useimmiten yhtenä niteenä, mutta voi joskus sisältää useammankin niteen. Tavanomaisin monografia on opinnäyte ja erityisesti väitöskirja. Kokoomateoksesta kuten artikkelikokoelmasta monografia eroaa juuri aiheen käsittelyn yhtenäisyyden vuoksi.
Umberto Econ mukaan monografian vastakohtia sisällön rajauksen ja käsittelytavan kannalta ovat esimerkiksi käsikirjat ja tietosanakirjat.
Koska monografia on tutkimusjulkaisuna yhtenäinen ja itsenäinen, siinä pitää tarkastella tutkimukseen liittyvät menetelmät ja tulokset kokonaisuudessaan, samoin yleensä aiemmat tutkimukset samasta aiheesta pääpiirteissään. Monografian julkaisijoiden ei silti tarvitse referoida erityisesti omia aiempia samaa aihetta koskevia tutkimuksiaan, vaan viitata niihin tarvittaessa samoin kuin muihinkin lähteisiin.
Monografia kirjastotieteessä
Kirjastotieteessä monografialla on laajempi merkitys, tarkoittaen julkaisua, joka on yhdessä tai useammassa nidoksessa. Täten se eroaa jatkuvasta eli sarjajulkaisusta kuten sanomalehdestä, aikakauslehdestä tai aikakausjulkaisusta. Tässä yhteydessä monografia on siis sama asia kuin kirja.
Kuningas Oidipus
Kuningas Oidipus (, tai Oedipus Tyrannus) on Sofokleen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia, joka kertoo Oidipuksen traagisesta kohtalosta: siitä, että tämä ymmärtää tietämättään surmanneensa isänsä ja naineensa oman äitinsä.
Historia
Kuningas Oidipus kuuluu Sofokleen keski-iän tuotantoon. Sen kantaesitys tapahtui Ateenan Dionysoksen teatterilla noin vuonna 429 eaa. Tragedia on kirjoitusjärjestyksessä toinen Sofokleen kolmesta Thebaan sijoittuvasta tragediasta näytelmien Antigone ja Oidipus Kolonoksessa ohella. Näytelmien tapahtumien sisäisessä tapahtumajärjestyksessä se sijoittuu kuitenkin ensimmäiseksi. Sitä seuraavat Oidipus Kolonoksessa -näytelmän tapahtumat, jotka muodostavat sovittavan päätöksen Oidipus-tarulle, sekä Antigone, joka kuvaa hieman myöhempää aikaa.
Sisältö
Näytelmä noudattaa tyypillisen kreikkalaisen tragedian rakennetta sekä perusideaa, jonka mukaan tragedia keskittyy yhteen valittuun osaan laajempaa myyttiä, ja sijoittuu yhteen tapahtumapaikkaan. Näytelmä koostuu runosäkeestä.
Tausta
pienoiskuva|vasen|Oidipus ja [[sfinksi.]] Oidipus syntyi Theban kuninkaan Laioksen ja kuningattaren Iokasten pojaksi. Pian pojan syntymän jälkeen Laios sai kuulla oraakkelilta, että tulisi kuolemaan oman poikansa käden kautta. Siksi hän määräsi Iokasten surmaamaan lapsen. Iokaste, sen enempää kuin tehtävän tältä saanut palvelijakaan, ei kuitenkaan pystynyt surmaamaan poikaa, ja niin tämä hylättiin Kithairon-vuorelle. Paimen löysi Oidipuksen, ja lopulta poika päätyi kasvatettavaksi Korintin kuninkaan Polyboksen ja kuningattaren Meropen hoviin aivan kuin kuninkaan omana poikana.
Kasvettuaan Oidipus huolestui huhuista, joiden mukaan hän ei ollut kuninkaan oma poika. Hän kysyi neuvoa oraakkelilta, ja tämä ennusti, että Oidipus tulisi surmaamaan isänsä ja naimaan äitinsä. Koska Oidipus uskoi olevansa Polyboksen ja Meropen poika, hän jätti Korintin kauhistuneena. Thebaan johtavalla tiellä hän kohtasi Laioksen, riitautui tämän kanssa ja surmasi tämän tietämättä, että kyseessä oli hänen oma isänsä. Myöhemmin hän ratkaisi sfinksin esittämän arvoituksen, ja vapautti näin Theban sfinksin kirouksesta. Palkintona hän sai kaupungin kuninkuuden ja leskeksi jääneen kuningattaren Iokasten puolisokseen, ja he saivat useita lapsia.
Näin Oidipusta koskenut ennustus oli toteutunut, vaikka tässä vaiheessa kukaan päähenkilöistä ei vielä tiedä sitä. Kuningas Oidipusta seuranneet katsojat tunsivat Oidipuksen tarinan valmiiksi. Yleisön kiinnostus kohdistui siihen, kuinka Sofokles esittää sen, kuinka Oidipuksen kohtalo paljastuu tälle itselleen Sofokleen kirjoittamassa versiossa.
The Fellowship Foundation
The Fellowship Foundation, myös: The Family, National Committee for Christian Leadership, sittemmin International Christian Leadership, on vuonna 1935 perustettu yhdysvaltalainen verkosto, jossa sen ilmoituksen mukaan poliitikot ja elinkeinoelämän edustajat levittävät Jeesuksen oppeja. Se on kulisseissa toimiva kristillistä poliittista oikeistoa tukeva organisaatio, jolla on tiiviit yhteydet Yhdysvaltojen vallanpitäjiin. Tähän tarkoitukseen alettiin 1953 järjestää rukousaamiaisia, joiden käynnistämisessä oli mukana evankelista Billy Graham. Tapahtuma on organisaation ainoa näkyvä ilmentymä.
Kuningas Oidipus
Juoni
Näytelmä alkaa sillä, että Theban vanhimpien muodostama kuoro (khoros) pyytää kuningas Oidipusta tekemään jotakin kaupunkia vaivaavalle, Apollonin lähettämälle ruttoepidemialle. Oidipus on jo lähettänyt vaimonsa veljen Kreonin Delfoin oraakkelin luo kysymään, mistä rutto johtuu. Kreon palaa ja kertoo, että rutto päättyy vasta, kun edellisen kuninkaan Laioksen murhaaja saadaan kiinni ja oikeuden eteen. Oidipus lupaa löytää murhaajan ja kiroaa tämän ruton vuoksi.
The Fellowship Foundation
Organisaation on perustanut Seattlessa amerikannorjalainen metodisti pappi Abraham Vereide. Paikallisista liikemiehistä koostuneen The Fellowshipin alkuperäisenä tarkoituksena oli torjua sosialismia ja edistää vapaata laissez-faire -yhteiskuntaa. Monet sen jäsenistä vastustivat järjestäytynyttä ammattiyhdistysliikettä, kannattivat asevoimien kasvattamista ja yleensäkin konservatiivisia näkemyksiä. Jäseniä oli sekä republikaaneista ja demokraateista. Tehtäväänsä se piti Jumalalta saatuna. Vereiden seuraaja oli salaperäinen Douglas "Doug" Coe, joka muutti organisaatiota vähemmän näkyväksi ja kehotti jäseniä välttämään organisaatioon viittamista.
Kuningas Oidipus
Juoni
pienoiskuva|vasen|Kuningas Oidipuksen esitys [[Lugon festivaaleilla vuonna 2011.]] Oidipus kutsuu paikalle myös sokean tietäjä Teiresiaan. Tämä sanoo tietävänsä vastaukset Oidipuksen kysymyksiin, mutta kieltäytyy kertomasta tietojaan, koska se toisi pelkkää tuskaa. Sen sijaan Teiresias neuvoo Oidipusta lopettamaan asian selvittämisen. Oidipus kuitenkin syyttää Teiresiasta itseään osallisuudesta murhaan, minkä seurauksena tietäjä lopulta paljastaa, että murhaaja on Oidipus itse. Oidipus syyttää Teiresiasta salaliitosta Kreonin kanssa hänen syrjäyttämisekseen. Oidipus ja Teiresias riitelevät, ja Oidipus muistuttaa Teiresiaan olevan sokea, kun taas tietäjä sanoo, että sokea on Oidipus itse. Poistuessaan Teiresias sanoo, että Laioksen murhaaja tulee osoittautumaan sekä isäksi että veljeksi lapsilleen, ja oman vaimonsa pojaksi.