cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theresa May
Ura
Sisäministeriksi May tuli 2010. Hän määräsi ensimmäisessä hallituksen parlamentille viemässä laissa (Identity Documents Act 2010) maan väestörekisterin tuhottavaksi ja henkilökorttien käyttöönoton peruutettavaksi.
Maysta veikkailtiin konservatiivipuolueen seuraavaa johtajaa David Cameronin jälkeen. Hänet nähdään pääministeri Margaret Thatcherin henkisenä perillisenä.
Yhdistyneen kuningaskunnan EU-kansanäänestys johti pääministeri Cameronin eroon virastaan sekä pääministerinä että konservatiivipuolueen johtajana. Puolue valitsi Mayn johtajakseen heinäkuussa 2016, ja tämän jälkeen hänet nimitettiin maan pääministeriksi.
Pääministerikautensa päätyttyä May kertoi keskittyvänsä toimimaan vaalipiirinsä (Maidenhead) kansanedustajana. Hänet valittiin uudestaan samasta vaalipiiristä vuoden 2019 vaaleissa, vaikkakin hänen saamansa äänimäärä putosi yli 7600 äänellä.
Yksityiselämä
May avioitui vuonna 1980 Philip Mayn kanssa, johon hän oli tutustunut opiskeluaikanaan Oxfordissa. Philip May on sittemmin toiminut pankkiirina. Pari on lapseton. May ja hänen miehensä ovat kertoneet julkisuudessa, että vaikeus saada lapsia on vaikuttanut heihin. .
Uskonnolliselta vakaumukseltaan May on anglikaani ja osallistuu jumalanpalveluksiin säännöllisesti.
May on diabeetikko ja hän käyttää säännöllisesti insuliinia.
Avioliittonsa kautta Mayn suvulla on oma vaakuna. Sen sai alkujaan Mayn puolison, Philipin, isä vuonna 1997, mistä asti sen käyttö on kulkenut suvussa. .
Vuohipaimen
Vuohipaimen on black metal -yhtyeen Hornan 7" vinyyli-ep, joka on julkaistu vuonna 2004. Levy julkaistiin 1000 kappaleen käsin numeroituna painoksena.
Kokoonpano
+
Ardatovin piiri
200px|thumb|Ardatovin piirin sijainti Ardatovin piiri (, ers. Орданьбуе, Ordanbue, mokš. Ардатовань район, Ardatovan raion) on kunnallinen hallintoalue Mordvan tasavallassa, Venäjällä.
Piirin hallinnollinen keskus on Ardatov. Piirin asukasluku on 29 446 (2010) ja pinta-ala 1 192,5 neliökilometriä.
Saratoga (elokuva)
Saratoga on vuonna 1937 ensi-iltansa saanut Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka päätähtinä ovat Jean Harlow, Clark Gable, Lionel Barrymore ja Frank Morgan. Sivuosissa ovat muiden muassa Una Merkel, Hattie McDaniel ja Margaret Hamilton.
Anita Loos ja Robert Hopkins laativat käsikirjoituksen heidän tarinansa pohjalta. Saratoga on mustavalkoinen ja pituudeltaan 92 minuuttia. Saratoga sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 23. heinäkuuta vuonna 1937. Suomeen Saratoga ilmestyi teattereihin seuraavana vuonna 11. helmikuuta vuonna 1938. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.
Saratoga oli MGM:n suurin kassamagneetti ilmestymisvuonnaan ja toinen koko vuonna (vuoden suurin kassamagneetti oli Disneyn animaatio Lumikki ja seitsemän kääpiötä), sekä kuudes ja viimeinen Harlowin ja Gablen yhteistyöstä.
Juoni
Gable näyttelee vedonvälittäjä Duke Bradleyta, Harlow hevoskasvattajan tytärtä, Carol Claytonia, joka palaa takaisin kotiin sulhasensa, Hartley Madisonin (Pidgeon) kanssa Euroopasta, kun hänen isänsä (Hale) kuoli yllättäen sydänkohtaukseen tärkeän kilpailun aikana. Carol kumminkin rakastuu Bradleyhyn. Barrymore näyttelee Isoisä Claytonia.
Muuta
Vaikka käsikirjoittaja Robert Hopkins oli laatinut käsikirjoituksen Harlow mielessä, studio ensin yritti lainata Carole Lombardia Paramount Picturesilta, mutta ei voinut sopimusvaatimuksien takia. Tämän jälkeen ilmoitettiin, että Joan Crawford ehkä tulisi näyttelemään Harlow'n roolin, mutta vuonna 1937 ilmoitettiin päätähdeksi Harlow, jolle käsikirjoitus oli alun perin kirjoitettukin. Walter Pidgeon lainattiin Universal Studiosilta elokuvaan.
Toukokuussa vuonna 1937, kun Saratoga oli noin 90 % valmis, Harlowin tila romahti kesken kuvauksen ja hän menehtyi noin viikkoa myöhemmin vakavaan munuaishäiriöön. Hänen jäljelle jääneet kohtauksensa kuvattiin Mary Deesin kanssa ja ne otettiin kaikki takaapäin. Harlowin äänen sijaisena toimi Paula Winslowe.
MGM:n johtajat suunnittelivat hyllyttää elokuvan tai ottaa uudestaan Harlowin kohtauksia, mahdollisesti Virginia Brucen tai Jean Arthurin kanssa, mutta yleisön reaktio ennakossa kesäkuun lopussa ja ihailijapostin ryöppy vaati julkaisemaan Harlowin viimeisen elokuvan muuttaen johtajien mielen.
Patric Hörnqvist
Patric Gösta Hörnqvist (s. 1. tammikuuta 1987 Sollentuna, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hörnqvist pelasi NHL:ssä 15 kautta ja yli 900 ottelua Nashville Predatorsissa, Pittsburgh Penguinsissa ja Florida Panthersissa. Hörnqvist voitti Pittsburghin kanssa kaksi Stanley Cupia vuosina 2016 ja 2017.
Junioriura
Hörnqvist syntyi Sollentunassa, jossa hän aloitti jääkiekko-uransa paikallisseura Gillbo IF:n riveissä. Hän pelasi myös Solna SK:ssa. Hörnqvist siirtyi myöhemmin pelaamaan juniorikiekkoa Väsby IK:hon. Hän oli osana Stockholm/Röd-joukkuetta, joka voitti TV-puckenin vuonna 2002. Hörnqvist pelasi myös satunnaisia otteluita Väsbyn edustusjoukkueessa 1-divisioonassa kaudella 2001–2002. Hörnqvist pelasi Väsbyn joukkueessa kaksi kautta 1-divisioonaa, mutta päävalmentaja Charles Berglundin lähdettyä apuvalmentajaksi Djurgårdens IF:ään vuonna 2004, Hörnqvist seurasi perässä. Hän pelasi seuran 20-vuotiaiden joukkueessa muutamia otteluita kaudella 2004–2005, ja NHL-seura Nashville Predators varasi hänet seitsemännellä kierroksella 230. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005.
Seuraura
Hörnqvist nousi Djurgårdenin edustusjoukkueeseen kaudella 2005–2006 ja debytoi Elitserienissä 26. syyskuuta 2005 ottelussa Timrå IK:ta vastaan. Hän pelasi kaudella 47 ottelua 50:stä tehden viisi maalia ja seitsemän tehopistettä. Hörnqvist valittiin Elitserienin tulokkaaksi vuonna 2007 hyvän tulokaskauden jälkeen, jolla syntyi 23 maalia ja 34 tehopistettä. Hän teki kolmivuotisen sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa toukokuussa 2007, mutta oli jo etukäteen päättänyt jäädä Djurgårdeniin vielä kaudeksi 2007–2008 lainasopimuksella. Hän pelasi jälleen hyvän kauden tehden 18 maalia 30 pistettä 53 ottelussa; tämän lisäksi Hörnqvist pelasi uransa ensimmäiset pudotuspelit Elitserienissä kun Djurgården kohtasi Linköpings HC:n puolivälierissä. Djurgården tippui, ja Hörnqvist saalisti viidessä ottelussa yhden syöttöpisteen.
Hörnqvist siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 2008–2009 tavoittelemaan paikkaa Predatorsissa. Hänet lähetettiin kuitenkin AHL:ään farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin, jossa hän vietti suuremman osan vuodesta. Hörnqvist pääsi tekemään NHL-debyyttinsä 10. lokakuuta 2008, kun Predators kohtasi St. Louis Bluesin. Hän sai ottelussa jääaikaa 15 minuuttia ja 43 sekuntia. Ensimmäisen NHL-maalinsa Hörnqvist teki 15. lokakuuta Dallas Starsia vastaan. Hän teki läpimurtonsa lopullisesti kaudella 2009–2010, jolloin hän voitti Predatorsin sisäisen maalipörssin 30 osumallaan. Hän oli myös joukkueen sisäisen pistepörssin kärjessä 51 tehopisteellään yhdessä Steve Sullivanin kanssa. Hän pelasi kaudella NHL-uransa ensimmäiset kaksi pudotuspeliottelua.
Hörnqvist teki huhtikuussa 2010 Predatorsin kanssa kolmivuotisen, noin 9,25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Kaudella 2010–2011 Hörnqvistin maalimäärä väheni 21:een, mutta pistemäärä pysyi hyvänä, 48, joilla hän oli seuran kolmanneksi paras pistemies Sjarhei Kastsitsynin ja Martin Eratin jälkeen. Pudotuspeleissä hän pelasi 12 ottelua tehoin 2+1=3. Kaudella 2011–2012 pisteitä kertyi runkosarjassa 43 (27+16) sekä pudotuspelien 10 ottelussa neljä (1+3). Työsulkukaudella 2012–2013 Hörnqvist pelasi ennen NHL:n alkamista Sveitsin B-liigaa HC Red Icessa ja Allsvenskania Djurgårdenissa. Kaudella 2013–2014, joka jäi hänen viimeisekseen Predatorsissa, Hörnqvist keräsi 53 tehopistettä (22+31).
Kesäkuussa 2014 Hörnqvist siirtyi Pittsburgh Penguinsiin yhdessä Nick Spalingin kanssa vaihtokaupassa James Nealiin. Syyskuussa 2020 Penguins kauppasi Hörnqvistin Florida Panthersiin vaihdossa Mike Mathesoniin ja Colton Sceviouriin.
Maajoukkueura
Hörnqvist pelasi Ruotsin paidassa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005, ja voitti pronssia. Hän on pelannut yhdet nuorten MM-kilpailut vuonna 2007. Aikuisten MM-kilpailuissa Hörnqvist pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2007, ja teki tulokkaalle hyvät 2+4=6 tehot. Vuoden 2008 MM-kisoissa hän voitti Ruotsin joukkueen maalipörssin kuudella osumallaan. Olympiakisoissa Hörnqvist pelasi ensimmäisen kerran Vancouverissa 2010, ja teki neljässä ottelussa yhden maalin. Hän oli voittamassa maailmanmestaruutta 2018.
William Blake
William Blake (28. marraskuuta 1757 Lontoo – 12. elokuuta 1827 Lontoo) oli englantilainen runoilija, kuvataiteilija ja kirjanpainaja. Blaken tuotantoa luonnehtii mystiikka, okkultismi ja jyrkkä yhteiskuntakritiikki. Hän teki kirjansa täysin itse: hän kirjoitti, kuvitti, painoi ja kaiversi teoksensa. Aikalaisilta Blaken teokset eivät saaneet huomiota, vaan hänen tuotantonsa herätti kiinnostusta vasta 1900-luvulla.
Elämänvaiheet
William Blake syntyi Lontoossa osoitteessa Broad Street 28, Golden Square, ja kastettiin St. Jamesin kirkossa.
Jo kymmenvuotiaana hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä runokokoelmaansa Poetical Sketches, joka julkaistiin arviolta vuonna 1782, saman vuoden elokuussa hän nai Catherine Boucherin. Vuonna 1779 hänestä tuli Royal Academyn opiskelija.
Taiteilijanura
Vuonna 1788 Blake alkoi työskennellä uudella tekniikalla, etsauksella, jossa runot ja kuvat tehtiin kuparilaatoille. Sen jälkeen näistä laatoista painettiin ja nidottiin teokset, jotka väritettiin käsin. Blake kutsui näitä kirjojaan termillä illuminated books (”valaistuneet kirjat”). Blaken ensimmäiset etsatut kirjat, There is no Natural Religion ja All Religions are One, ilmestyivät vuonna 1788. Viimeinen tällä tekniikalla ilmestynyt kirja oli Ghost of Abel vuonna 1821.
Blakella oli elämänsä aikana vain yksi yksityisnäyttely, jonka hän ripusti veljensä kangaskaupan yläkertaan kesällä 1809 Lontoossa. Näyttelystä julkaistiin vain yksi arvostelu, jonka Robert Hunt kirjoitti The Examineriin. Hän valitti huonosti ymmärrettävistä allegorioista ja turhanpäiväisistä yrityksistä esittää sekä ruumista että sielua, tahroista, läiskistä ja sekasotkuisesta hölynpölystä. Kirjoittaja väitti, että Blake ei osaa piirtää ja että esillä olevat kuusitoista maalausta ovat ”vain penikkatautisten aivojen kuohahduksia” ja Blake itse ”epäonninen mielisairas”, joka kärsii ”häikäilemättömästä turhamaisuudesta”.
"”Silmä näkee enemmän kuin sydän tietää.” – William Blake"
Populaarikulttuurissa
Thomas Harrisin romaani Punainen lohikäärme kertoo muun muassa sarjamurhaajasta, joka samastuu William Blaken Punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen -maalauksen lohikäärmeeseen. Kirja on filmattu kahdesti, ja siinä siteerataan Blaken runoa punarinnasta pariin otteeseen. Agatha Christien romaanissa Ikiyö (1967) Blaken samanniminen runo esittää tärkeää osaa.
Blake esiintyy Alan Mooren ja Eddie Campbellin Helvetistä-sarjakuvaromaanissa. Oletetun murhaajan (Viiltäjä-Jack) muuntunut tietoisuus siirtyy kuoleman hetkenä Blaken portaikkoon. Näyn pohjalta Blake luonnostelee teoksen ”Kirpun henki ”.
Bruce Dickinsonin sooloalbumi The Chemical Wedding sisältää Blaken runoihin pohjautuvia ja niistä innoitusta saaneita kappaleita. Lisäksi Blaken maalaus The Ghost of a Flea valittiin albumin kansitaiteeksi.
Gordon Giltrapin teema-albumi Visionary (1976) perustuu Blaken runoihin ja maalauksiin.
Elokuvassa Saint Maud (2019) päähenkilö saa potilaaltaan Blaken tekemän kirjan.
Tuotanto
pienoiskuva|300px|[[Ancient of Days.]]
Rocklin
Graniittilouhoksistaan tunnettuun Rockliniin asettui 1800-luvun lopulla irlantilaisten ja kiinalaisten rinnalla myös suomalaisia, ensimmäisenä Jurvasta lähtöisin ollut John Mantyla (alun perin Juho Mäntylä, 1856–1911), joka houkutteli kirjeillään monia muitakin suomalaisia lähtemään. Suomalaiset hallitsivat alueen graniitinlouhintaa 1900-luvun taitteen vaiheilla. Tuolloin kaupungin asukkaista noin puolet oli suomalaisia.
Kahdesta entisestä graniittilouhoksesta on Rockliniin tehty elämyspuisto nimeltä Quarry Park.
1800-luvun lopulla rakennettu, Yhdysvaltojen itä- ja länsirannikon yhdistävä transkontinentaalinen rautatie kulkee Rocklinin läpi.
Mikael Håfström
Jan Mikael Håfström (s. 1. heinäkuuta 1960 Lund, Ruotsi) on ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Dokosaani
pienoiskuva|Dokosaanin rakenne Dokosaani eli n-dokosaani (C22H46) on 22-hiilinen suoraketjuinen hajuton alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää ainetta. Dokosaanin rakennekaava on CH3(CH2)20CH3, moolimassa 310,61 g/mol, sulamispiste 43.8 °C, kiehumispiste 369 °C, leimahduspiste 113 °C (c.c), tiheys 0.7944 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 629-97-0. Dokosaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee kloroformiin ja etanoliin sekä erityisen hyvin dietyylieetteriin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
1753
Katso myös
1751 – 1800
Karl Muck
thumb|right|Karl Muck
Karl Muck (22. lokakuuta 1859 Darmstadt – 3. maaliskuuta 1940 Stuttgart) oli saksalainen kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi merkittävänä Richard Wagnerin teosten esitysten johtajana.
Muck pääsi vuonna 1912 Bostonin sinfoniaorkesterin johtoon. Vuosina 1918–1919 hän vietti neljäntoista kuukauden ajan Yhdysvalloissa vapautensa menettäneenä, koska hänen katsottiin edustaneen vihamielistä valtiota. Palattuaan Saksaan Muck johti vuosina 1922–1933 Hampurin sinfoniaorkesteria.
Ashley Fox
Ashley Fox (s. 15. marraskuuta 1969) on brittiläinen konservatiivipoliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2009 vaaleissa. Hän on Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmän työvaliokunnan jäsen ja Euroopan parlamentin Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan varapuheenjohtaja.
Piippolan vaari
thumb|Old MacDonald Had a Farm.
Piippolan vaari on lastenlaulu, jonka säveltäjä ja sanoittaja ovat tuntemattomat.
Sama sävel ja idealtaan samantyyliset sanat ovat pohjoisamerikkalaisessa laulussa "Old MacDonald Had a Farm". Laulu kuvaa maatilan eläimiä, joita laulun jatkuessa tulee yhä lisää.
Fabrice Ondoa
Joseph Fabrice Ondoa Ebongo (s. 24. joulukuuta 1995 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Espanjan Segunda División B:ssä pelaavaa FC Barcelona B:tä. Oikeajalkainen Ondoa kuuluu myös Kamerunin jalkapallomaajoukkueeseen.
Ondoa debytoi Kamerunin jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2014 Afrikan-mestaruuskarsintaottelussa Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan. Vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Ondoa pelasi kaikissa Kamerunin kolmesta ottelusta.
Veksøn kypärät
Veksøn kypärät tai Viksøn kypärät ovat kaksi kypärää, jotka on valmistettu pronssista. Ne löytyivät vuonna 1942 Veksøn kylän läheltä Tanskan Sjællannista. Kypärät on ajoitettu 1200/1100–1000 eaa., jolloin ne kuuluvat Skandinavian pronssikauden Monteliuksen periodille IV. Kypärät ovat näytteillä Tanskan kansallismuseossa.
Historia
Tanskassa on ollut tapana kaivaa soista turvetta polttoaineeksi talojen lämmittämiseen. Vuonna 1942 työskenteli työmies Jens Christensen tällaisella turpeennostotyömaalla Brøns Mose -suolla. Hän kuuli lapionsa alta äänen ja hän nosti 70 senttimetrin syvyydestä turpeen pinnan alta esille metallinkappaleen. Kappaleita löytyi lisää ja nämä kaikki toimitettiin Tanskan kansallismuseoon tutkittaviksi. Restauroijat onnistuivat kokoamaan palasista kaksi samanlaista kypärää.
Kyseinen suo on pronssikaudella ollut osa viereistä Løged Sø -järveä tai se oli silloin itsenäinen lampi. Tutkijat uskovat, että kypärät joutuivat järveen suoritetun uhrauksen johdosta. Tällaisia uhreja tunnetaan Tanskasta lukuisia. Myöhemmin lampi tai järven lahti soistui umpeen, jolloin esineet jäivät turpeen sisälle.
Kuvaus
Kypärät ovat keskenään lähes identtiset. Kypärien helmat muistuttavat muodoltaan Tanskan tammiarkkuhautauksissa löytyneitä miesten kangashattuja. Tosin samanmuotoisia kypäriä on löytynyt uurnakenttäkulttuurin löytöpaikoilta. Kypärien helmat on valmistettu takomalla ne muotoonsa kahdessa osassa, jotka on sitten liitetty toisiinsa niittaamalla. Kypärän ulkopuolella kulkee helman lakiosan yli tukilevyt. Poikittaisessa tukilevyssä on reiät, johon on tutkijoiden mukaan työnnetty sulkia. Pitkittäisessä tukilevyssä on pystyasennossa rako, johon on kiinnitetty hevosen harjas. Kypärän pinnan koristelu on tehty pakottamalla siihen ulospäin pullistuvia pallomaisia kuplia. Suurimmat kuplat sijaitsevat kypärien etuosassa ja niitä suojaa ylöpuolelta omat kaaret. Vaikutelmaksi jää kaksi tuijottavaa silmää. Silmien välissä työntyy eteen- ja alaspäin terävä koukku. Onko tässä tavoiteltu petolinnun vaikutelmaa? Pienemmät koristelupisteet seuraavat kypärän reunaa ja tekevät kypärän etupuolella S-kirjaimen muotoiset mutkat. Kummassakin kylärässä on vielä kaksi laivakuviota (Vogelsonnenbarken). Päälaelle kiinnitetyt sarvet ovat samalla tavalla kaarella kuin härällä tai lur-soittimilla.
Kansallinen mediatutkimus
Kansallinen Mediatutkimus KMT on printtimedia-alan yhdessä toteuttama tutkimuskokonaisuus, jossa selvitetään sanoma- ja aikakauslehtien lukijamääriä sekä lukijakunnan rakennetta ja lukutapoja. Lisäksi KMT:ssä kerätään tietoa myös yleisestä median käytöstä, kuluttamisesta, asenteista, harrastuksista sekä kiinnostuksenkohteista. Tutkimuksen omistaa MediaAuditFinland ja tiedonkeruun toteuttaa TNS Gallup Oy. KMT:ssa on kaksi pääosiota: KMT Lukija ja KMT Kuluttaja.
KMT Lukijassa kerätään puhelinhaastattelujen avulla valtakunnallisten ja alueellisten lehtien lukemistietoja sekä perustietoja vastaajista. Puhelinhaastatteluja tehdään vuosittain noin 24 000 kappaletta. Lukijatiedot raportoidaan kaksi kertaa vuodessa, helmi- ja syyskuussa.
KMT Kuluttajassa selvitetään mm. vastaajien käyttämiä aikakaus- ja sanomalehtien lukukanavia, eri tiedotusvälineiden seuraamista, netin käyttötarkoituksia, kiinnostuksen kohteita ja harrastuksia sekä kuluttamista ja yleistä median käyttöä. KMT Kuluttajassa tiedonkeruu tapahtuu puhelinhaastatteluihin liittyvällä nettikyselyllä, johon vastaa vuosittain noin 9 000 henkilöä. Kyselylomake on räätälöity kullekin vastaajalle puhelinhaastattelussa saatujen tietojen perusteella.
Kansallista Mediatutkimusta on tehty vuodesta 1972. Nykyisin KMT tuottaa viralliset lukijamäärät noin 200 lehdelle ja niiden digijulkaisulle. KMT-organisaatiossa ovat mukana sanomalehtien, aikakauslehtien, mainostoimistojen ja mainostajien edustajat.
Veksøn kypärät
Kuvaus
Kypärän käyttäminen on kasvattanut käyttäjän pituutta huomattavasti. Tutkijoiden arvaus on, että kyseessä on seremoniassa käytettävä kypärä. Sen käyttäjistä on runsaasti kalliopiirroksia, kivipiirroksia ja kuvauksia pronssiesineissä. Kypärän käyttötarkoitus on edelleen auki ja sitäkään ei tiedetä tarkalleen, mitä uskonnollista riittiä ne palvelivat. Kypärissä on piirteitä ihmisestä, hevosesta, härästä, joutsenesta ja petolinnusta, sekä piirrettynä laivan kuviot. Monissa kalliopiirroksissa sarvipäiset henkilöt liikkuvat pareina, ja heillä on käsissään leveäteräiset kirveet. Tällaiset kalliopiirrokset löytyy esimerkiksi Fossumissa (Tanum 255) ja Kvillessä (Kville 124 B).
Pronssi
Kypärien metallista teetettiin vuonna 1944 analyysi. Kypäriin käytetty pronssi on valmistettu kupari-tina-seoksesta, jossa on tinaa 16,8 %. Tämä on tavallista enemmän, koska yleensä tinaa käytetään vain 10 %. Metallissa on mukana myös lyijyä (0,35–0,95 %), arsenikkia (0,22–0,24 %), antimonia (0,11–0,23 %), nikkeliä (0,13–0,32 %) ja hieman hopeaa (0,05–0,06 %).
Kenneth Clarke
thumb|Kenneth Clarke
Kenneth Harry ”Ken” Clarke (s. 2. heinäkuuta 1940) on brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi toukokuusta 2010 vuoteen 2014 David Cameronin hallituksen oikeusministerinä ja lordikansleriina.
Clarkella oli joukko ministerinasemia jo Thatcherin ja Majorin hallituksissa ja hän oli 1990-luvulla viimeisenä konservatiivien valtiovarainministerinä 1993–1997 ennen työväenpuolueen valtakautta nostamassa Britanniaa lamasta. Hänen euromyönteisyyttään pidetään syynä siihen, ettei hän itse ikinä noussut puolueen johtoon kolmesta yrityksestä huolimatta.
Clarke opiskeli oikeustiedettä Cambridgessa Gonville and Caius Collegessa. Jo opiskeluaikoinaan hän oli Cambridgen yliopiston konservatiiviopiskelijoiden järjestön puheenjohtaja.
Parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1970 Rushcliffestä Nottinghamshiresta. Hän oli hallituksessa yhtäjaksoisesti koko Margaret Thatcherin pääministerikauden, vuodesta 1979 lähtien. Hänen ensimmäinen tehtävänsä oli nuorempana ministerinä kuljetusministeriössä ja terveysministeriössä (1982–1985). Varsinaiseksi hallituksen jäseneksi hän pääsi valtiovarainministeriön kolmantena ministerinä (Paymaster General). Myöhemmin hän toimi työministerinä (1985–1987), Lancasterin kanslerina ja kauppa- ja teollisuusministerinä (1987–1988), terveysministerinä ja opetusministerinä Sir Geoffrey Howen eron jälkeisessä ministeriasemien kierrätyksessä.
Thatcherin eron jälkeen ja John Majorin pääministerikaudella Clarke jatkoi opetusministerinä ja vuoden 1992 vaalien jälkeen sisäministerinä. Toukokuussa 1993 Clarke korvasi Norman Lamontin valtiovarainministerinä. Hallituksessa Clarke halusi pitää yllä mahdollisuutta että Britannian ottaisi käyttöön euron, mitä konservatiivipuolueessa vastustettiin voimakkaasti.
Konservatiivien jäätyä oppositioon 1997 ja Majorin erottua Clarke asettui ehdolle puolueen johtoon. Thatcher asettui kuitenkin tukemaan hänen kilpailijaansa William Hagueta, joka voitti johtajakilvan helposti. Tämän jälkeen Clarke jätti puolueen eturivin tehtävät. Toisen kerran hän hävisi johtajaäänestyksen euroskeptiselle Iain Duncan Smithille. Kolmannen kerran hän pyrki puolueen johtoon 2005, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella.
Puolueensa eturiviin Clarke palasi tammikuussa 2009, kun David Cameron nimitti hänet varjohallituksensa business- ja innovaatioministeriksi.
Venezuelankyläturpiaali
Venezuelankyläturpiaali eli kyläturpiaali, aikaisemmalta nimeltään keltaturpiaali (Icterus icterus) on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintu, jota esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Amerikan pohjoisosissa.
Sakari Kuusi
pienoiskuva|oikea|Professori [[Martti H. Haavio ja professori Sakari Kuusi Jyväskylän seminaarin historian luovutustilaisuudessa vuonna 1963.]] Onni Sakari Kuusi (vuoteen 1905 Granfelt; 10. kesäkuuta 1884 Helsinki – 18. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän sai professorin arvonimen 1954.
Sakari Kuusen vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Aksel August Granfelt ja Amanda (Mandi) Lydia Cantell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908, lisensiaatiksi 1914 sekä maisteriksi ja tohtoriksi 1923.
Kuusi oli K. J. Gummeruksen toimitusjohtaja ja kirjallinen johtaja vuosina 1915–1924, Jyväskylän seminaarin suomen kielen lehtori 1924–1938 ja historian lehtori 1938–1954. Hänen julkaisunsa kattavat varsinkin talous- ja paikallishistoriaa. Hänen veljiään olivat muun muassa taloustieteen professori Eino Kuusi ja vakuutusneuvos Aarne Kuusi.
Uno Serenius
Uno Viktor Teodor Serenius (10. marraskuuta 1880 Juustila – 5. toukokuuta 1938 Helsinki ) oli suomalainen ravintoloitsija, hotellinjohtaja ja suojeluskuntalainen. Hän tuli tunnetuksi toimiessaan sisällissodan jälkeen Lappeenrannan vankileirillä kenttäoikeuden sotatuomarina. Sereniusta voidaan pitää vastuullisena lukuisista punavankien summittaisista teloituksista sekä myös henkilökohtaisesti tekemistään murhista. Häntä pidetään Lappeenrannan verisen kevään 1918 pahimpana ”pyövelinä” yhdessä kumppaninsa jääkärikapteeni Väinö Strömbergin kanssa.
Toiminta hotellinpitäjänä ja aktivistina
Uno Sereniuksen vanhemmat olivat Juho Juhonpoika Serenius (Sihvola) (1837–1883) ja Karolina Blondine Henriksson (1847–1901). Hänen leskeksi jäänyt äitinsä omisti Imatralla sijainneen hotelli Turistin, jonka kaksikerroksinen puurakennus valmistui vuonna 1894. Hotelli tunnettiin myös Sereniuksen hotellin nimellä. Uno Serenius jatkoi hotellinpitoa äitinsä jälkeen. Hän toimi myös ravintoloitsijana
Serenius oli mukana sortovuosien aktivistien toiminnassa. Hän oli Voimaliiton jäsen, toimitti salaa kiväärejä Imatralle ja levitti kiellettyä kirjallisuutta. Huhtikuussa 1903 hänen asunnossaan Imatran Turisti-hotellissa tehtiin kotitarkastus ja hänet vangittiin ja kuljetettiin Viipuriin. Serenius pääsi kuitenkin vapaaksi muutaman viikon kuluttua. Hän oli Karjalan Kagaalin edustajana Helsingissä pidetyissä kokouksissa. Lokakuussa 1908 hän oli syytettynä valtiopetoksen valmistelusta yhdessä työmies Juho Savinaisen ja puuseppä Johan Viktor Lehtorannan kanssa. Viipurin hovioikeus kuitenkin hylkäsi syytteen todisteiden puuttuessa.
Syystalvella 1905 Sereniuksen omistamassa Turisti-hotellissa Imatralla pidettiin venäläisten sosialistivallankumouksellisten salainen kongressi, johon osallistui noin 130 henkilöä. Hotelli oli kongressin aikana suljettuna muilta vierailta. Kongressin osanottajien joukossa olivat puolueen johtoon kuuluneet Jevno Azef, Viktor Tšernov ja Boris Savinkov. ”Geneven toisen kongressin” nimellä tunnettu kongressi kesti lähes kaksi kuukautta ja vielä senkin jälkeen Serenius piilotteli hotellissaan sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestön jäseniä aina toukokuuhun 1906 saakka. Suomalaisia ei kongressiin osallistunut, mutta Konni Zilliacus ja Viktor Furuhjelm vierailivat pikaisesti kongressissa.
Syyskuun lopulla 1905 Serenius ja eräs työläisaktivisti aikoivat tehdä pommiattentaatin Suomen kenraalikuvernööriä, ruhtinas Ivan Obolenskia vastaan Kaipiaisten rautatieasemalla aktivisti Fredrik Klingstedtin ja Suomessa tohtori Braunin nimellä oleskelleen sosialistivallankumouksellisten räjähdysaine- ja pommiasiantuntija Pinhas Rutenbergin rakentamalla seitsemän kilon painoisella pommilla. Pommissa käytetty dynamiitti oli tuotu maahan aselaiva John Graftonin lastin mukana. Obolenski muutti kuitenkin matkasuunnitelmiaan ja matkasi Pietariin junan sijasta laivalla. Serenius aikoi sitten käyttää samaa pommia iskussa Viipurin läänin kuvernöörin viransijaista vapaaherra Michael von Medemia vastaan, mutta tämä hanke ei toteutunut.
Hotellitoiminnasta luopuminen
Hotelli Turistin alkuperäinen puurakennus paloi vuonna 1913. Seuraavana vuonna valmistui kaksikerroksinen kivinen aumakattoinen hotellirakennus, jonka suunnitteli arkkitehti Bertel Mohell. Vuonna 1915 hotelli myytiin konkurssihuutokaupassa viipurilaiselle K. Savolaiselle ja sen nimeksi tuli Hotel des Touristes. Hotellissa oli Suomen sisällissodan aikaan valkoisten esikunta. Hotelli ajautui uudelleen konkurssiin vuonna 1920 venäläisten matkailun tyrehdyttyä. Sen omisti viimeksi kauppaneuvos Juho Hallenberg, joka myi rakennuksen joulukuussa 1922 Imatran yhteiskoulun (myöhempi Imatran yhteislyseo) koulutaloksi.
Sisällissodan alku
Suomen sisällissodan aikana Serenius toimi Karjalan armeijakunnan 3. rykmentissä ratsumestari Aito Husson adjutanttina. Helmikuun alussa 1918 Husso ja Serenius perustivat rykmentille kenttäoikeuden, jonka tutkijalautakuntaan kuului kolme jäsentä. Johtajana toimi Viipurin hovioikeuden auskultantti Sven Olof Österberg. Miehillä oli käytössään Sereniuksen omistaman hotellin alkoholivarastot, ja he herättivätkin muissa upseereissa suuttumusta runsaalla alkoholinkäytöllään, jonka katsottiin jopa häiritsevän sotatoimien johtamista. Helmikuun 5. päivän yönä Serenius ja Husso olivat jälleen juovuksissa ja ryhtyivät kuulustelemaan edellisenä päivänä pidätettyä punakaartilaista, jota oli jo aikaisemmin kuulusteltu. Punakaartilainen vietiin ulos poliisiaseman putkasta, minkä jälkeen Serenius ampui häntä päähän. Tämän jälkeen miehet ryöstivät uhrinsa ja söivät jopa hänen eväsleipänsä. Punakaartilaisen rahat he antoivat sotamiehille ja käskivät näiden heittää ruumiin Imatrankoskeen. Husso ja Serenius lähettivät tapauksesta myöhemmin valheellisen selostuksen armeijakunnan pääesikunnalle, jonka johdosta heidät erotettiin tehtävistään. Serenius jatkoi tämän jälkeen rykmentinpäällikön lähettiupseerina.
Toiminta Lappeenrannassa
Lappeenrannan valtauksen jälkeen 26. huhtikuuta Serenius oli osallisena kaupungin miliisipäällikkönä toimineen Mikko Jakowleffin murhaan. Tällä kertaa hän oli liikkeellä jääkärikapteeni Väinö Strömbergin kanssa. Humalaiset miehet keskeyttivät Jakowleffin kuulustelun ja riistivät hänet ulos pidätyssellistä. Jakowleff vietiin ulos, jossa Strömberg ampui häntä selkään. Kolme päivää myöhemmin miehet surmasivat punakaarteihin kuulumattoman rautatieläisen Leonard Vihelän. Ampujana oli tälläkin kertaa Strömberg. Kummastakin tapauksesta he saivat rangaistuksen vain juovuksissa esiintymisestä, vaikka molemmat surmat todettiin tarpeettomiksi. Samana päivänä Leonard Vihelän murhan kanssa Serenius ampui ilmeisesti itse Lappeenrannan linnoituksessa kansanedustaja Elias Käkelän. Myös Mikko Jakowleffin kanssa seurustellut näyttelijä Maiju Saikko ammuttiin samoihin aikoihin, eikä hänen surmalleen löytynyt muuta syytä kuin suhde Jakowleffiin.
Huhtikuun lopulta lähtien Serenius toimi sotatuomarina Lappeenrannan vankileirillä. Summittaiset teloitukset jatkuivat niin, että ennen leirin hallinnon virallista järjestämistä 13. toukokuuta ammuttiin Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan 135 vankia. Sereniuksen toiminta herätti paheksuntaa jo omienkin sotilaiden keskuudessa. Toukokuun 9. päivänä oli Lappeenrannan komendanttina toiminut A. Th. Sahlgren kirjelmöinyt Viipurin suojeluskuntapiirin päällikölle Sereniuksen erottamisesta sotatuomarin tehtävistä. Hänet syrjäytettiin tehtävästä toukokuun loppuun mennessä, jolloin kenttäoikeuksien tilalle tuli vasta perustettu valtiorikosoikeus. Sereniuksen tiedetään myös itse johtaneen teloituskomppanioita yhdessä Strömbergin kanssa.
Sodan jälkeinen aika
1920-luvulla Sereniuksen sodanaikaisia toimia alettiin käsittelemään oikeudessa, mutta ilmeisesti hän ei saanut tuomiota. Serenius katsoi kuitenkin parhaaksi muuttaa pois paikkakunnalta. Hän vaikutti myöhemmin ainakin Antreassa. Serenius kuoli toukokuussa 1938 Helsingissä ja hänet on haudattu sinne.
Uno Serenius oli naimisissa Gertrud (Kerttu) Amanda Sereniuksen, o. s. Terho (s. 1881) kanssa. Kerttu Serenius toimi vuodesta 1921 alkaen Antrean asemaravintolan pitäjänä ja oli mukana Lotta Svärd-järjestön toiminnassa.
Frösjön
Frösjön on järvi Ruotsissa Tukholman läänin ja Södermanlandin läänin rajalla. Järven itäosa kuuluu Södertäljen kuntaan Tukholman läänissä ja itäosa Gnestan kuntaan Södermanlandin läänissä.
Herman Öhrbom
Herman Fredrik Öhrbom (21. kesäkuuta 1848 Ulvila – 18. maaliskuuta 1884 Kuopio) oli suomalainen lyseon lehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Frösjön
Järven pohjoispuolella sijaitsee siihen virtaava Klämmingen- tai Klemmingen-järvi. Frösjönin vedet virtaavat Sigtunaån-joen kautta Sillen-järveen ja sieltä Trosaån-joen kautta Itämereen.
Noiduttu kello
Noiduttu kello on 28. kirja R. L. Stinen kirjoittamassa Goosebumps-kirjasarjassa. R. L. Stine sanoi, että Noiduttu kello oli kirjoittamisen osalta hänen lempikirjansa Goosebumps-sarjasta. Kirja julkaistiin uudelleen vuonna 2003. Tämän seurauksena kirjan vuosiluvut muutettiin ajankohtaisemmiksi.
Frösjön
Frösjönin länsirannalla sijaitsee Frustunan kirkko, eteläisellä rannalla Gnestan taajama ja samanniminen rautatieasema Västra Stambananilla.
Herman Öhrbom
Öhrbomin vanhemmat olivat nimismies Johan Jakob Öhrbom (1815–1893) ja Anna Karolina Grönroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1866 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1870 ja maisteriksi 1873. Öhrbom toimi Kuopion lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina vuodesta 1877 alkaen.
Noiduttu kello
Juoni
Sarjan protagonisti on 12-vuotias Michael Webster -niminen poika, joka kertoo tarinan omasta näkökulmastaan, ja joka on ihastunut luokkakaveriinsa Mona Deatoniin. Hän aloittaa puhumalla siskostaan Tarasta, joka valehtelee jatkuvasti sadakseen veljensä vaikeuksiin. Michaelin kahdentenatoista syntymäpäivänäkin Tara pilasi kaiken: hän naarmutti hänen uutta pyöräänsä, kertoi Monalle Michaelin ihastuksesta, avasi kaikki hänen lahjansa ja kamppasi hänet, kun hän kantoi kakkuaan vierailleen.
Herman Öhrbom
Herman Öhrbomin veljiä olivat apteekkari Edvard Öhrbom (1852–1893) ja Viipurin ruotsalaisen lyseon latinan kielen lehtori Julius Jakob Öhrbom (1845–1919).
Noiduttu kello
Juoni
Pari päivää myöhemmin Michaelin isä ostaa antiikkisen käkikellon Anthonyn Antiikit -nimisestä kaupasta. Isä kertoo ihailleensa kelloa viisitoista vuotta. Kellosta sanotaan, että jos tietää sen salaisuuden, sitä voidaan käyttää ajassa palaamiseen. Lisäksi isä sanoo Anthonyn maininneen, että kellossa on jotain vikaa, mutta kukaan ei löydä mitään. Tara pelleilee kellon lähellä, ja isä suuttuu. Tämä antaa Michaelille idean, kuinka kostaa Taralle. Keskiyöllä Michael hiipii kirjastoon ja kääntää käen pään ympäri toivoen saavansa Taran näin vaikeuksiin. Kuitenkin tämä pieni teko on se salaisuus, josta puhutaan. Michael herää ja tajuaa, että on taas hänen 12. syntymäpäivänsä. Yöllä hän päättää taas kääntää käen pään, mutta tajuaa, ettei sitä ole edes ostettu vielä. Hän palaa sänkyyn ja herää muutaman päivän aiemmin, jolloin Kevin Flowers -niminen poika hakkaa hänet. Michael yrittää kertoa perheelleen, mutta he tekevät hänestä vain pilaa ja sanovat, että hän vain kuvittelee.
Michael ymmärtää, että asiat pahenevat. Seuraavana aamuna Michaelin herätessä hän ei huomaa mitään outoa, mutta kouluun kävellessään hän tajuaa palanneensa kolmannelle luokalle. Seuraavana päivänä Michael on toisella luokalla, ja iltapäivällä hän päättää mennä Anthonyn Antiikkiin, mutta löytääkin sen suljettuna. Hän päättää rikkoa ikkunan tiilellä, mutta hänen isänsä saa hänet kiinni. Seuraavana aamuna hän herää leikkikoulu-, ja sitä seuraavana aamuna lastenseimi-ikäisenä.
Seuraavana aamuna herätessään Michael luulee joutuneensa vankilaan, kunnes huomaa voivansa tuskin kävellä. Hän tajuaa nopeasti olevansa vauva. Hän huomaa kuitenkin tilaisuutensa koittaneen, kun hänen vanhempansa lähtevät käymään Anthonyn Antiikissa. Hänen vanhempiensa etsiessä uutta keittiönpöytää hän ryömii kellon luo ja tasan sen lyödessä kaksitoista hän kääntää linnun pään oikeaan suuntaan ja asettaa sitten sen vuoteen 1995. Kirkkaan välähdyksen jälkeen Michael löytää itsensä 12. syntymäpäivänsä aamusta.
Michael alkaa nauttia päivästään, muttei löydä pikkusiskoaan mistään. Myöskään hän ei löydä naarmutettua pyörää, kakku oikeasti syödään ja Monan paras ystävä kertoo Monan ihastuneen häneen. Muutama päivä myöhemmin kello tuodaan paikalle ja Michael huomaa vihdoin virheen: kellosta puuttuu Taran syntymävuosi 1988. Kuitenkin Michael sanoo menevänsä myöhemmin takaisin hakemaan Taran (kuitenkin kaiken sen jälkeen, mitä Tara on Michaelille tehnyt, voidaan olettaa, ettei Michael koskaan palaa hakemaan siskoaan).
TV-versio
Kirjan tv-versio seuraa samaa juonta muutamin muutoksin:
Kaisa Varis
Kaisa Varis (s. 21. syyskuuta 1975 Ilomantsi) on suomalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja maastohiihtäjä. Ampumahiihdossa Varis edusti Kuikan Kisailijoita. Maastohiihdossa hän edusti Joensuun Hiihtoveikkoja. Varis voitti Lahden MM-hiihdoissa 2001 pronssia 15 kilometrillä.
Varis jäi Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 kiinni EPO:n käytöstä, ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Kilpailukieltonsa jälkeen hän alkoi kilpailla ampumahiihdossa. Tammikuussa 2008 ampumahiihdon MC-osakilpailussa hänen dopingnäytteestään löytyi merkkejä EPOsta. Hänelle langetettiin elinikäinen kilpailukielto, jonka urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin kuitenkin kumosi maaliskuussa 2009.
Varis opiskelee Itä-Suomen yliopiston yhteiskuntatieteiden ja kauppatieteiden tiedekunnassa.
Maastohiihto
Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 Varis oli voittamassa hopeaa Suomen naisten viestijoukkueessa, mutta menetti mitalinsa jäätyään kiinni dopingtestissä erytropoietiinin (EPO) käytöstä. Jo avausmatkalta Varis oli joutunut jäämään pois liian korkeiden hemoglobiiniarvojen takia, mutta hän selitti korkeiden arvojen johtuvan käynneistään alppiteltassa. Variksen jäätyä kiinni dopingista hänet langetettiin kahden vuoden kilpailukieltoon, josta hän vapautui helmikuussa 2005.
Varis ei päässyt vuoden 2006 talviolympialaisiin, vaikka monen mielestä hän olisi paikan ansainnut. Moni syyttikin Suomen Olympiakomiteaa syrjimisestä. Myöhemmin Ilta-Sanomat uutisoi, että Variksella olisi ollut ongelmia Antidopingtoimikunnan (Wada) kanssa. Varis itse kiisti huhut, ja Wada ilmoitti ettei dopingtestaustilanteessa ole ollut puutteellisuuksia.
Kesäkaudella 2006 Varis ryhtyi harjoittelemaan ammuntaa ampumahiihtoa varten mutta piti vielä toistaiseksi päälajinaan maastohiihtoa. Kilpailukieltonsa jälkeen vuoden 2006 SM-hiihdoissa Lapinlahdella Varis sijoittui takaa-ajokisassa neljänneksi. Hän ei päässyt antamaan niin sanottuja MM-näyttöjä Davosin maastohiihdon maailmancupiin, vaikka hän oli hiihtänyt Suomen kansallisissa kisoissa hyvin. MM-näyttöjen puuttuessa häntä ei valittu Sapporon MM-kisoihin, mikä johti mediassa pohdintaan, oliko Varista kohdeltu oikeudenmukaisesti, kun hänet jätettiin maailmancupjoukkueen ulkopuolelle.
Ampumahiihto
Varis voitti ampumahiihdon pikamatkan Suomen-mestaruuden 2007. Eurooppa-cupissa hän oli 14. helmikuuta 2007 kolmas.
Varis osallistui ensimmäisen kerran urallaan ampumahiihdon maailmancupiin Lahden osakilpailussa 2. maaliskuuta 2007. Hän sijoittui sprintissä sijalle 70 kierrettyään kuusi sakkokierrosta eikä päässyt takaa-ajokilpailuun, johon otetaan mukaan 60 parasta.
Seuraavalla kaudella Varis sijoittui Kontiolahdella 30. marraskuuta 2007 maailmancupin sprintissä viidenneksi. Muutaman heikomman kilpailun jälkeen hän otti ensimmäisen maailmancupin voittonsa Ruhpoldingin sprinttikilpailussa 11.1.2008.
Suomen ampumahiihtoliitto kertoi 24. tammikuuta 2008, että Kaisa Variksen dopingnäytteestä on löydetty kiellettyä ainetta, joka myöhemmin täsmentyi EPO:ksi. Tieto oli peräisin kansainväliseltä ampumahiihtoliitolta IBU:lta. Variksen mukaan epäily oli aiheeton.
IBU aloitti B-näytteen analysoinnin 28. tammikuuta. Seuraavana päivänä Kaisa Varis ilmoitti tiedotusvälineille lähettämässään tiedotteessa, ettei häntä ja hänen biokemian alan asiantuntijaansa ole päästetty seuraamaan analysointia eikä IBU ole toimittanut hänelle asiakirja-aineistoa A-näytteestä huolimatta useista pyynnöistä. Varis kertoi, ettei hyväksy, että IBU rikkoo Wadan sääntöjä toimimalla näin. ADT:n entisen pääsihteeri Juha Viertolan mukaan urheilijalla on Wadan sääntöjen mukaan oikeus olla mukana B-näytteen analysoinnissa. IBU:n lääketieteellisen komitean puheenjohtaja James E. Carrabre tyrmäsi Variksen syytöksen. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto langetti Varikselle elinikäisen kilpailukiellon. Varis valitti asiasta urheilun vetoomustuomioistuimeen CAS:iin ja CAS kumosikin Variksen elinikäisen kilpailukiellon maaliskuussa 2009. CAS:n mukaan IBU oli rikkonut kansainvälisiä antidopingsääntöjä tutkiessaan Variksen B-näytteen ilman hänen tai edustajansa läsnäoloa.
Variksen oletetun dopingin käytön paljastuttua toistamiseen muusikko Karri Salo teki laulun "Voihan Varis".
Huhtikuussa 2012 edusti Kuikan Kisailijoita ampumahiihdon SM-kisoissa sijoittuen yhteislähtökilpailussa kahdeksanneksi vaikka joutui hiihtämään 16 sakkokierrosta.
Christophe Gans
thumb|Gans vuonna 2010. Christophe Gans (s. 11. maaliskuuta 1960, Antibes, Ranska) on ranskalainen ohjaaja, kirjailija ja tuottaja, joka on erikoistunut kauhu- ja fantasiaelokuviin.
Aikaisempi elämä
Nuorena Gans vietti paljon aikaa tehdessään kung-fu -aiheista Super 8 -elokuvaa kavereidensa kanssa. Myöhemmin hän meni ranskalaiseen elokuvakouluun, missä hän valmisti ensimmäisen lyhytelokuvansa Silver Slimen. Hän vietti hetken aikaansa elokuvakriitikkona, ennen kuin filmasi ensimmäisen kunnon elokuvansa Necronomicon. Gansin kolmas elokuva Le Pacte des Loups oli menestys, tuottaen lähes 70 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Käsnäjalat
pienoiskuva|170px|J – kes­kim­mäi­set pa­rit o­vat käs­nä­jal­ko­ja, K – taain­mai­nen käs­nä­jal­ka­jal­ka­pa­ri. Ni­ve­lel­li­set ja­lat o­vat F, G ja H.
Käsnäjalat eli valejalat ovat nivelettömiä raajoja takaruumiissa joita on joillakin hyönteislajien toukilla kuten perhosilla, sahapistiäisillä ja joillakin niveljalkaisilla. Perhosten toukilla on käsnäjalkoja yleensä 3–6 paria. Sahapistiäisten toukilla niitä on vähintään kuusi paria. Käsnäjalkaisilla (Onychophora) on nimensä mukaisesti useita kaksikyntisiä pareja käsnäjalkoja. Myös perhosten toukilla on käsnäjaloissaan kynsimäisiä koukkuja helpottamassa tarttumista liikkuessa.
Krister Ståhlberg
Ståhlberg väitteli 1975 ja oli 1970–1979 Åbo Akademissa valtiotieteissä assistentina ja yliassistenttina, ja seuraavana vuonna hän aloitti professorina. Vuosina 2002–2010 hän hoiti Svenska kulturfondenin silloin perustettua johtajan tehtävää. 1977–1982 ja 1987–1992 hän oli Finsk Tidskriftin päätoimittaja.
Ståhlberg on julkaissut runsaasti kuntien ja valtion hallintoa käsitteleviä teoksia, kuten väitöskirjan Teori och praxis i kommunal planering (1975). Hän sai filosofian kunniatohtorin arvon 2002.
Alamosa
Alamosa on kaupunki Coloradon osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on Alamosan piirikunnan pääkaupunki. Alamosassa oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 7 960 asukasta. Pinta-alaa kaupungilla on 10,3 neliökilometriä. Kaupunki on nykyään merkittävä turistikohde, sillä sen lähellä sijaitsee esimerkiksi Great Sand Dunesin kansallispuisto.
Alamosassa on aluesairaala San Luis Valley Regional Medical Center. Lisäksi kaupungissa on kirjasto, ja yliopistotasoinen oppilaitos Adams State College.
Levon Džulfalakjan
Levon Arsenovitš Džulfalakjan (s. 5. huhtikuuta 1964 Leninakan, Armenian SNT, Neuvostoliitto) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja sekä maailman- ja euroopanmestari. Aktiiviaikoinaan hän edusti kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa.
68 kilogramman painoluokassa painineen Džulfalakjanin uran menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1980-luvun jälkipuoliskolle. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 1986 Pireuksen EM-kisoissa hän voitti kultamitalin. Samana vuonna hän voitti myös maailmanmestaruuden Budapestin MM-kisoissa.
1988 Soulin olympialaisissa Džulfalakjan voitti kultamitalin. Viimeisiksi jääneissä kansainvälisissä arvokilpailuissaan 1989 MM-kisoissa Martignyssä hän sijoittui pronssille. Juniorina Džulfalakjan voitti EM-kultaa 74-kiloisissa vuonna 1984.
Sittemmin 161 senttimetrin mittainen Džulfalakjan on toiminut Armenian maajoukkueen valmentajana.
Daniel Leclercq
Daniel Leclercq (4. syyskuuta 1949 – 22. marraskuuta 2019 ) oli ranskalainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja.
Ura pelaajana
Leclercq aloitti oman pelaajauransa US Valenciennes Anzin'ssa. Hän pelasi jo seuran juniorijoukkueessa ja debytoi edustusmiehistössä vuonna 1968. Seura pelasi tuolloin pääsarjatasolla ylemmässä keskikastissa. Parhaimmillaan Valenciennes oli Leclercqin debyyttikaudella viides. Kolmen kauden jälkeen puolustajana viihtynyt Leclercq siirtyi Olympique Marseilleen, jossa ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa ja jatkoi uraansa 1971 AS Angoulêmessa lainapestillä. Leclercq pelasi OM:ssa vielä kaksi kautta, mutta ilman merkittävämpiä saavutuksia. Vuonna 1974 hän palasi Pohjois-Ranskaan ja liittyi RC Lensin ryhmään. Hän edusti seuraa uransa loppuun, vuoteen 1983 saakka ja oli voittamassa liigassa hopeaa kaudella 1978–1979. France Football valitsi hänet vuonna 1977 vuoden pelaajaksi Ranskassa.
Ura valmentajana
VAFC-pestinsä jälkeen Leclercq valmensi pieniä amatööriseuroja kunnes liittyi vuonna 1992 RC Lensin organisaatioon reservijoukkueen valmentajaksi. Kesällä 1997 hän nousi monien yllätykseksi Roger Lemerren seuraajaksi Lensin päävalmentajaksi. Menestys debyyttikaudella oli kuitenkin loistavaa ja keväällä 1998 Lens juhli kaikkien yllätykseksi Ranskan mestaruutta ensimmäistä, ja toistaiseksi viimeistä kertaa. Mestaruuskrapula iski seuraavalla kaudella Lensiin, joka taisteli kuitenkin liigassa kuudenneksi. Menestystä tuli kuitenkin Coupe de la Liguen voiton myötä. Lopulta Le Druide sai jättää tehtävänsä kehnosti alkaneen kauden vuoksi lokakuussa 1999.
Helmikuussa 2001 Leclercq palasi valmennustehtäviin belgialaisen RAA Louviéroisen päävalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut jo lokakuussa. Kesällä 2003 Le Druide palasi vielä kerran kasvattajaseuraansa Valenciennes'een, joka oli vajonnut Nationaliin. Ensimmäinen kausi ei ollut vielä suurmenestys, mutta keväällä 2005 seura juhli jo nousua Ligue 2:een. Monien pettymykseksi Leclercq jätti National-mestaruuden jälkeen tehtävänsä.
Tammikuussa 2008 Leclercq palasi jälleen Lensin organisaatioon tekniseksi johtajaksi. Tavoitteena oli estää vaikeuksiin joutuneen seuran putoaminen pääsarjasta, mutta tässä edes Le Druide ei onnistunut. Visiitti Ligue 2:ssa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi Lensin palattua keväällä 2009 takaisin liigaan. Leclercq jatkoi teknisenä johtajana kevääseen 2011 saakka, kunnes Lens putosi jälleen liigasta. Kauden päätteeksi seurajohto ilmoitti, että Leclercq saa jättää paikkansa ja hänet korvaa Jocelyn Blanchard.
Kizel
Kizel on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä 140 kilometriä Permistä koilliseen. Vuoden 2002 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 23 841.
Ville Boman
Otto Vilho (Ville) Boman (12. elokuuta 1883 Kuopio – 30. huhtikuuta 1934 New York ) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1911. Kansanedustajakautensa jälkeen Boman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli merkittävä vaikuttaja amerikansuomalaisten parissa aluksi sosialistisessa ja myöhemmin kommunistisessa työväenliikkeessä.
Elämä
Köyhän työläisperheen kuudentena lapsena syntyneen Vilho Bomanin vanhemmat olivat kivityömies Pekka Boman ja Amalia Airaksinen. Hän kävi kansakoulun ohella käsityökoulun ja aloitti työnteon 13-vuotiaana. Vuonna 1900 Boman liittyi Kuopion työväenyhdistyksen rauta- ja metallityöläisten ammattiosastoon. Kaksi vuotta myöhemmin hänet erotettiin poliittisista syistä työpaikastaan Valtionrautateiden konepajalta. Boman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa räätäliliikkeen edustajana ja toimi työväenliikkeessä. Palattuaan Suomeen joulukuussa 1906 Boman palkattiin SDP:n Kuopion läntisen vaalipiirin piirisihteeriksi ja kiertäväksi puhujaksi. Yrjö Räisäsen mukaan Boman villitsi vaalipiirinsä työväestön niin jyrkkään sosialismiin, että vaikutus tuntui vielä 1930-luvulla.