cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thierry Gueorgiou
Gueorgioun meriitteihin kuuluvat myös suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun voitot vuosina 2006 ja 2007. Maailmancupin osakilpailuvoittoja hänellä on yhteensä 18. Gueorgiou on ollut ajoittain ylivoimainen varsinkin keskimatkalla, esimerkkinä mainittakoon vuoden 2003 Sveitsin MM-kisojen keskimatkalla hänen voittomarginaalinsa toiseksi tulleeseen oli jopa 2,5 minuuttia.
Gueorgiou lopetti uransa vuonna 2017. Sen jälkeen hän toimi Ruotsin suunnistusmaajoukkueen valmentajana. Vuodesta 2021 hän on Suomen suunnistusmaajoukkueen päävalmentaja.
Roland Totheroh
Roland Totheroh (29. marraskuuta 1890 San Anselmo, Kalifornia – 18. kesäkuuta 1967 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja, joka tunnettiin yhteistyöstään Charles Chaplinin kanssa.
Totheroh aloitti uransa kuvittajana sanfrancicolaisessa sanomalehdessä. Hän siirtyi 1910 Essanay Studiosille Jess Robbinsin kuvausavuastajaksi. Chaplinin Totheroh tapasi 1915, kun hän kuvasi Essanayllä Bronco Billy Andersonin elokuvaa. Ensimmäisissä Chaplin-elokuvissaan Totheroh toimi William C. Fosterin apulaisena, mutta sitten hänestä tuli Chaplinin pääelokuvaaja.
Liejukampela
Liejukampela (Hippoglossoides platessoides) on noin 30–50 senttimetriä pitkä kampela, jonka silmät ovat oikealla kyljellä. Se elää Pohjois-Atlantilla hiekka- ja mutapohjilla 10–400 metrin syvyydessä ja syö esimerkiksi käärmetähtiä, matoja ja rapuja sekä pikkukaloja.
Lisääntyminen
Pohjoisilla kannoilla kutu tapahtuu kesällä ja eteläisillä keväällä. Munia syntyy kerralla kymmeniä tuhansia, ja ne jäävät kellumaan pintaveteen kunnes kuoriutuvat.
Markku Ketola
Markku Tapani Ketola (24. lokakuuta 1945 – 17. lokakuuta 1985 ) oli diplomiurkuri ja yksi aikansa arvostetuimpia suomalaisia urkutaiteilijoita.
Koulutus ja ura
Hän opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla professori Tauno Äikään johdolla. Kanttori-urkuriksi hän valmistui keväällä 1968, urkujensoiton diplomitutkinnon hän suoritti 1971 korkeimmalla pistemäärällä 25/25, ja musiikinjohtajan tutkinnon 1974. Hän jatkoi opintojaan useilla mestarikursseilla Suomessa ja ulkomailla, opettajinaan muun muassa Ferdinand Klinda, Guy Bovet, Margaret Irwin-Brandon ja Lionel Rogg.
Porvoon suomalaisen seurakunnan kanttorina Markku Ketola toimi vuodesta 1969 lähtien. Seurakunnan kanttorin työtä hän piti tärkeimpänä tehtävänään. Työnsä ohella hän opetti urkujensoittoa Porvoon musiikkiopistossa 1976–1985, Jyväskylän konservatoriossa 1976–1977 ja Sibelius-Akatemiassa 1981–1985. Hän toimi myös useissa luottamustehtävissä: Uudenmaan Kanttori-urkuriyhdistyksen johtokunnassa vuosina 1973–1975, Organum-seuran hallituksen jäsenenä 1974–1977 ja varapuheenjohtajana 1978–1979, Helsingin hiippakunnan jumalanpalvelus- ja musiikkitoiminnan valiokunnassa 1979–1981 sekä kirkon urkutoimikunnan puheenjohtajana 1980 alkaen. Ketola osallistui aktiivisesti myös useiden urkujen suunnitteluun. Merkittävimpiä hankkeita olivat Porvoon tuomiokirkon (rak. Veikko Virtanen, 1978) ja Mikkelin maaseurakunnan kirkon (rak. Kangasalan urkurakentamo, 1986) urut.
Vuonna 1970 pidetyn ensikonserttinsa jälkeen Markku Ketola teki mittavan elämäntyön konsertoivana urkutaiteilijana Suomessa, useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Filippiineillä. Konsertteja kertyi yhteensä ainakin 438 (300 omaa ja 138 yhteiskonserttia), joista runsas kolmannes ulkomailla. Kaikkialla hän sai kiittäviä arviointeja musiikillisista tulkinnoistaan ja poikkeuksellisen vahvasta tekniikastaan. Viimeisen konserttinsa hän soitti Toulonin urkuviikolla Ranskassa 15. lokakuuta 1985.
Ketolan ohjelmistosta lähes puolet koostui barokkimusiikista, runsas kolmannes romanttistyylisistä sävellyksistä ja noin 15 prosenttia moderniksi luokiteltavasta musiikista. Keskimäärin viidennes ohjelmistosta oli suomalaista musiikkia.
Kansainvälisissä kilpailuissa Ketola menestyi mm. Prahassa 1971 (jaettu 4. sija) ja Kielissä 1972 (epävirallinen 4. sija). Hänelle myönnettiin myös vuosina 1968–1982 11 apurahaa opintoihin, kilpailuihin ja konserttitoimintaan. Merkittävin apurahoista oli Valtion säveltaidetoimikunnan yksivuotinen taiteilija-apuraha vuodeksi 1974.
Markku Ketola hukkui konserttimatkallaan Ranskan Sainte-Maximessa 17. lokakuuta 1985.
Levytykset
Levytyksiä Ketola teki kolme, joista kaksi omaa ja yhden yhteislevytyksen:
Ketolan oma neljänneksi aiottu, romanttistyylinen levytys ei koskaan ehtinyt ilmestyä.
Monien maiden radioyhtiöt ainakin Islannissa, Itävallassa, Puolassa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa nauhoittivat Ketolan konsertteja. Suomen Yleisradiolle hän nauhoitti keskeistä ohjelmistoaan ainakin 20 kertaa, joista kolme oli suoria konserttiäänityksiä.
Dokumentit
Äänittäjä, ohjaaja Mika Koivusalo on tehnyt musiikillisen dokumenttielokuvan urkuri Markku Ketolasta. Elokuvan ensi-ilta oli elokuvateatterin Matin-Tupa Filmiä ja valoa -elokuvafestivaaleilla Ylistarossa 21.11.2015 Markku Ketolan 70-vuotissyntymäpäivien kunniaksi. Sittemmin elokuvaa on esitetty eri teattereissa Suomessa.
Dokumenttielokuva kertoo urkuri Markku Ketolan (1945–1985) musiikillisen elämänkaaren. Elokuvan runkona toimii ranskalaisen urkurin ja säveltäjän Louis Viernen (1870–1937) tunnetuin urkuteos Carillon de Westminster (Westminsterin kellot). Teoksen soittaa Petri Koivusalo, Markku Ketolan oppilas ja Mika Koivusalon veli. Mika Koivusalo äänitti sen Olarin kirkossa Espoossa syksyllä 1985, jolloin Markku Ketola menehtyi.
Ohjaus ja toteutus Mika Koivusalo; musiikki Louis Vierne, Johann Sebastian Bach, Oskar Merikanto; musiikin esittäjät Petri Koivusalo, Markku Ketola; musiikin äänitys Mika Koivusalo, Markku Lulli-Seppälä.
La Tour d’Argent
thumb|Tour d'Argent, quai de la Tournelle 15-17, Pariisi. La Tour d'Argent on pariisilainen ravintola, joka on perustettu vuonna 1582. thumb|Tour d'Argentin sisäänkäynti. Ravintolan osti vuonna 1910 André Terrail, ja hänen jälkeläisensä omistavat sen edelleen. Ravintolan johtoon siirtyi 1947 André Terrailin poika Claude Terrail. Hänen ja hänen vaimonsa Tarja Terrailin poika André Terrail ryhtyi johtamaan ravintolaa äitinsä kanssa Claude Terrailin kuoltua 2006.
Jim Lea
pienoiskuva|Jim Lea vuonna 1973. James Whild ”Jim” Lea (s. 14. kesäkuuta 1949 Wolverhampton, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko, joka soitti bassoa, viulua, kitaraa sekä kosketinsoittimia glamrock-yhtyeessä Slade.
Lapsena Lea soitti sekä klassista musiikkia orkesterissa että kevyempää musiikkia yhdessä koulukavereidensa kanssa. Lea soitti ainakin kolmessa eri yhtyeessä ennen liittymistään In Betweensiin, jossa Noddy Holder, Dave Hill ja Don Powell jo soittivat. Myöhemmin yhtyeestä kehittyi Slade, jossa hiljaisimpana ja ehkä musiikillisesti lahjakkaimpana Jim Lea räätälöi suurimman osan hiteistä yhdessä laulaja Noddy Holderin kanssa.
Jeppis FBC
Jeppis Floorball Club on vuonna 1999 perustettu pietarsaarelainen salibandyn erikoisseura. Seuralla on II-divisioonaa pelaavan miesten edustusjoukkueen lisäksi poikien B-juniorijoukkue.
Ennätykset
==Naisten edustusjoukkue kaudella 2019-20 ==
Sylvia Eder
Sylvia Eder (s. 24. elokuuta 1965 Leogang, Salzburg ) on itävaltalainen alppihiihtäjä, kolminkertainen MM-hopeamitalisti.
Eder sai nuorten MM-kilpailuissa hopeaa alppiyhdistetyssä 1982. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi. Bormion MM-kilpailuissa 1985 hän sai hopeaa yhdistetyssä, oli kymmenes syöksylaskussa ja kahdestoista pujottelussa. Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 hän saavutti jälleen hopeaa alppiyhdistetyssä sekä oli lisäksi viides supersuurpujottelussa ja kuudes syöksylaskussa. Cagaryn olympialaisissa 1988 hän oli yhdistetyssä kahdestoista.
Eder sijoittui Saalbachin MM-kilpailuissa 1991 supersuurpujottelussa seitsemänneksi ja suurpujottelussa 15:nneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs. Moriokan MM-kilpailuissa 1993 hän sai hopeaa supersuurpujottelussa ja oli kolmastoista suurpujottelussa. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui suurpujottelussa 14:nneksi ja supersuurpujottelussa 15:nneksi.
Eder sijoittui supersuurpujottelun maailmancupissa toiseksi kaudella 1987–1988 ja viidenneksi kausilla 1991–1992 ja 1992–1993 sekä suurpujottelun maailmancupissa viidenneksi kaudella 1990–1991. Hän voitti kaksi maailmancupin osakilpailua: syöksylaskun Bad Gasteinissa tammikuussa 1982 ja supersuurpujottelun Vailissa joulukuussa 1994. Hän sijoittui maailmancupin osakilpailuissa lisäksi kaksi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi.
Sylvia Ederin sisar Elfi Eder on alppihiihdon olympiamitalisti.
Nokian tehdasrata
Nokian teollisuusrata oli	vuosina 1894–1972 Nokia Oy:n sellutehtaan rahtiliikennettä hoitanut raideleveydeltään 600 mm:n kapearaiteinen rautatie Nokian kaupungissa, jolta oli myös Nokian rautatieaseman varastolle johtanut raide.
Kalusto
Radalla toimi yhteensä kahdeksan höyryveturia ja neljä dieselveturia. Vetureista on tallessa kolme: höyryveturi numero 4, Hanomag, on Kovjoen Museorautatiellä kunnostettavana ja kaksi Schöma-dieselveturia Jokioisten Museorautatiellä. thumb|250px|Entinen Nokian tehdasradan [[Hanomag-veturi numero 4 Kovjoella kunnostettavana.]]
Höyryveturi numero 4
Saksalaisen Hanomag-yhtiön (Hannoversche Maschinenbau Ag) valmistama 0-4-0-tyyppinen höyryveturi numero 8423/1920 oli alun perin toimitettu Turun voima Oy:lle Turkuun vuonna 1920. Veturi saapui vuonna 1924 Nokialle, jossa se oli käytössä vuoteen 1968. Vielä samana vuonna se siirtyi Tampereen teknilliselle museolle, joka myöhemmin kunnostutti veturin Kovjoen museorautatiellä.
Schöma 3151/1969 -dieselveturi
Saksalaisen Schöma-yhtiön (Christoph Schöttler Maschienenfabrik G.m.b.H) vuonna 1969 valmistama CFL 60-DC -dieselveturi numero 3151/1969 saapui Helsingin länsisatamasta autokuljetuksena Nokian tehdasradalle. Tämä Suomen uusin kapearaideveturi toimitettiin Nokian tehtaalle valmistajan kirjanpidon mukaan 29. huhtikuuta 1969. Veturi oli 0-4-0-tyyppinen ja painoi noin 8000 kg. 4-sylinterinen Deutz-yhtiön valmistama moottori tuotti 72 hevosvoimaa, ja tehtaan ilmoittama huippunopeus oli vaatimaton 15 km/h.
Schöma 2876/1965 dieselveturi
Radalla oli käytössä myös saksalaisen Schöma-yhtiön vuonna 1965 valmistama CFL 60-DC -dieselveturi numero 2876/1965. thumb|Entinen Nokian tehdasradan Schöma-dieselveturin vetämä torijuna Kermalan seisakkeella Jokioisten museorautatiellä Humppilassa.
Muu kalusto
Radalla oli käytössä neliakselisia propsivaunuja. Yksi avomallisista tavaravaunuista säilyi varastoituna aina vuoteen 1980, jolloin se myytiin Lahnuksen rautatielle, jonka radalla se on käytössä avoimeksi matkustajavaunuksi muutettuna.
Onnettomuus 1938
Nokia-yhtiön kapearaiteisen radan veturi suistui 18. helmikuuta 1938 Nokianvirtaan, jolloin kolme veturin hytissä ollutta miestä menetti henkensä. Neljäs hytissä ollut pääsi pelastautumaan. Veturi oli vienyt paperipuita kahden kilometrin päässä tehtaalta sijainneelle Lintuniemen kuorimolle ja palannut sitten takaisin viedäkseen kaksi kuorimolla työskennellyttä miestä, joiden työvuoro oli päättynyt tehtaan lähellä sijainneelle ns. pitäjänsillalle. Takaperin kulkenut veturi suistui kuitenkin noin 100 metrin päässä pitäjänsillalta raiteilta ja syöksyi jyrkältä rantapenkalta virtaan jääden pyörilleen virran pohjaan noin 2,5 metrin syvyyteen. Onnettomuus johtui veturin liian suuresta vauhdista.
Radan loppuvaiheet
Radan kaikki vetokalusto oli sodan päättyessä jo niin iäkästä, ettei se kelvannut sotakorvauksiksi, mutta sodan jälkeen höyryliikenne jatkui vielä parin vuosikymmenen ajan. Alun perin varsin mittavasta radasta purettiin vuonna 1961 Nokian rautatieaseman varastolle johtanut raide ja vuonna 1969 oli jäljellä enää noin puoli kilometriä. Loppuaikana radalla oli käytössä enää kaksi dieselveturia, joilla kuljetettiin puutavaraa kuorimolta hakkurille sekä hiomon ilmaradalle. Radan toiminta päättyi lopullisesti vasta vuonna 1972, jolloin sen viimeiset osat korvattiin hihnakuljettimella.
Jens Salvesen
Jens Johan Salvesen (8. syyskuuta 1883 Dybvåg – 21. syyskuuta 1976 Oslo) oli norjalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli oslolainen KNS. Salvesen oli voittamassa hopeaa 8mR-luokasta Antwerpenin olympialaisissa 1920 ja purjehti maansa joukkueessa myös Amsterdamin kisoissa 1928, joissa Norja sijoittui jaetulle neljännelle tilalle.
Hentomaite
Hentomaite (Lotus tenuis, syn. L. glaber) on monivuotinen ruohovartinen hernekasvi. Se on 20–40 cm korkea keltainen kukka. Hentomaitteen levinneisyys kattaa suuren osan Eurooppaa, mutta sitä esiintyy myös Euroopan ulkopuolella. Se kasvaa rantaniityillä. Suomessa hentomaite on satunnainen uustulokas, jota on tavattu lähinnä satamakaupungeista.
Ulkonäkö ja koko
Laji muistuttaa jossain määrin Suomessa kotoperäistä keltamaitetta (L. corniculatus).
Levinneisyys
Hentomaitteen päälevinneisyysalue keskittyy Eurooppaan, jossa se ulottuu Britteinsaarten eteläosista Ranskaan, Italiaan, Alppien alueelle, Unkariin, Romaniaan, Bulgariaan, Balkanin alueelle ja Kreikkaan. Satunnaisemmin lajia tavataan Pyreneiden niemimaalla, Saksassa, Puolassa, Fennoskandian etelä- ja keskiosissa, Ukrainassa ja Etelä-Venäjällä. Aasian puolella lajia kasvaa Etelä-Kaukasuksella, monin paikoin Turkissa, Lähi-idässä sekä Iranissa. Lajia on tavattu myös Egyptissä ja tulokkaana Australiassa. Suomessa hentomaite on satunnainen uustulokas, joka on paikoin myös vakiintunut lajistoon. Sitä on tavattu lähinnä satamakaupungeista. Vuoden 2014 kasviatlaksessa siitä on kuusi havaintoa vuosilta 1900-2005.
Elinympäristö
Hentomaite on rantaniittyjen kasvi. Suomessa sitä on tavattu satamissa, painolastipaikoilla ja varastoalueilla.
Luettelo Swazimaan kaupungeista
Tämä on luettelo Swazimaassa sijaitsevista kaupungeista.
HMS Indefatigable (R10)
HMS Indefatigable (viirinumero R10) oli vuonna 1942 vesillelaskettu Implacable-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1939 John Brownin and Companyltä Clydestä Skotlannista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 8. joulukuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 3. toukokuuta 1944.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin koeajoja ja miehistön koulutusta varten Kotilaivastoon. Koeajoissa havaittujen vikojen vuoksi alus palautettiin telakalle.
Operaatio Mascot
Alus lähti 1. heinäkuuta 1944 suojaamaan Yhdysvaltain joukkoja New Yorkista Clydeen kuljettavaa RMS Queen Elizabethia. Seuraavana päivänä Clydessa alukselle nousi 820 laivueen henkilöstö HMS Formidablelta. Clydestä molemmat lentotukialukset purjehtivat Scapa Flown pohjoispuolelle, jossa ne kohtasivat HMS Furiousin. Osasto, jonka muodostivat Kotilaivaston lippulaiva taistelulaiva HMS Duke of York, lentotukialukset Indefatigable, Formidable ja Furious, risteilijät HMS Devonshire, HMS Kent ja HMS Jamaica sekä hävittäjät HMS Bulldog, HMS Nubian, HMS Verulam ja HMS Virago, lähti 14. heinäkuuta Scapa Flowsta kohti Nordkapia operaatiossa Mascotiin eli hyökkäykseen Norjassa Kaavuonossa piileksivää saksalaista taistelulaiva Tirpitziä vastaan.
Osasto saapui määrätylle lentokoneiden ilmaanlähettämispaikalle hieman puolenyön jälkeen 17. heinäkuuta. Indefatigablelta lähetettiin tehtävää suorittamaan 23 Fairey Barracudaa, joihin kaikkiin oli asennettu 1 000 naulan pommit. Barracudien lisäksi alukselta nousi 1770 laivueen Fairey Fireflyt suojaamaan raskaassa kuormassa olevia koneita. Kohteessa koneita oli vastassa paksuun savuverhoon peittynyt Tirpitz sekä vahva ilmatorjunta. Koneet eivät havainneet osumia kohteeseen. Yksi Barracuda joutui tekemään pakkolaskun lentotukialuksen vasemmalle puolelle, mutta hävittäjä Verulam pelasti koneen miehistön merestä. Osasto saapui 19. heinäkuuta takaisin Scapa Flowhun.
Operaatio Turbine
Lentotukialuksen miehistön koulutusta jatkettiin, kunnes 2. elokuuta alus lähti Scapa Flowsta operaatio Turbineen yhdessä Furiousin, risteilijöiden HMS Berwickin ja Jamaican sekä hävittäjäsuojan kanssa.
Tyynimeri
Telakalta palattuaan alus lähetettiin 19. marraskuuta 1944 Kaukoitään Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Aluksen saavuttua 10. joulukuuta Colomboon siitä tehtiin lentotukialus osaston lippulaiva.
Alukseen osui 1. huhtikuuta 1945 Okinawan taistelussa kamikaze. Osuma tuli sillan reunaan eikä se aiheuttanut merkittävää tuhoa, mutta neljätoista miehistönjäsentä sai surmansa. Viisi tuntia myöhemmin alus kykeni operoimaan lähes normaalisti.
Sodan jälkeen
pienoiskuva|Indefatigable Uudessa-Seelannissa vuoden 1945 lopulla Japanin antauduttua ja sotatoimien päätyttyä alus siirrettiin kuljettamaan vapautettuja sotavankeja kotiutettavaksi. Se vieraili joulukuussa 1945 Uudessa-Seelannissa sekä tammikuussa 1946 yhdessä Implacablen kanssa Melbournessa. Joukkojenkuljetukset jatkuivat, kunnes alus siirrettiin Britteinsaarille, jonne se saapui syyskuussa.
Marko Miinala
Marko Miinala (s. 16. kesäkuuta 1972) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Tornion Palloveikkoja.
Suomen A-maajoukkueessa Miinala on pelannut 40 ottelua. Hän oli mukana myös vuonna 2004 maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa.
Saavutukset
Maajoukkueessa Seurajoukkueissa
Riachuelo (1883)
Riachuelo oli Brasilian laivaston 1883 palvelukseen otettu ironclad taistelulaiva. Alus nimettiin vuoden 1865 Riachuelon taistelun mukaan.
Valmistus
Brasilian laivastoministeri amiraali Jose Rodrigues de Lima Duerte esitti kansanedustuslaitokselle laivaston modernisoinnin tarpeen ja siihen liittyen kahden uuden taistelulaivan hankintaa. Tilaukset lähetettiin kahdelle brittiläiselle telakalle, joista Samuda Brothers Lontoosta sai valmistettavakseen Riachuelon. Sen köli laskettiin 31. elokuuta 1881 ja alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1883. Brasilian laivasto otti aluksen palvelukseensa 9. marraskuuta 1883. Tilatut taistelulaivat tekivät Brasilian laivastosta läntisen pallonpuoliskon voimakkaimman, mikä pakotti Yhdysvaltain laivaston hankkimaan itselleen ensimmäiset taistelulaivat USS Mainen (1889) ja USS Texasin (1892).
Suunnittelu
Aluksessa oli teräsrunko, ja se oli ensimmäinen panssarivyöllä varustettu alus. Sen tykit oli asennettu aluksen keskilaivaan rintamaan niin, että etummainen torni oli enemmän vasemmalla ja takimmainen enemmän oikealla. Aluksen kansirakenteet olivat aluksen koko pituudella, ja siinä oli kaksi savuhormia sekä kolme täystakiloitua mastoa.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1893–1895 La Seynen telakalla Ranskassa, jolloin sen aseistus muutettiin. Tämän jälkeen aluksen pääaseina olivat neljä 9,4 tuuman 40 pituuskaliiperin tykkiä torneihin asennettuna. Apuaseina oli kuusi 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin ja kuusi 47 millimetrin pikatykkiä. Lisäksi alukselle asennettiin kaksi tulenjohtotornia, jotka poistettiin 1904 modernisoinnin aikana. Alukselle asennettiin jälkimmäisen modernisoinnin aikana uudet kattilat.
Alus romutettiin 1910.
Aitokoit
Aitokoit eli varsinaiset koiperhoset (Tineidae) on kohtalaisen suuri pikkuperhosten heimo. Heimoon kuuluu noin 3 000 tunnettua lajia. Useimmat lajit ovat kooltaan melko pieniä. Heimon tunnetuimpiin lajeihin kuuluvat vaate- ja turkiskoi, jotka kykenevät hyödyntämään ravinnokseen ihmisen valmistamia vaate- ja tekstiilikuituja.
Euroopassa aitokoilajeja tavataan 225 lajia, joista 54 tavataan Pohjoismaissa.
Tuntomerkit
Koiperhoset ovat kapeasiipisiä perhosia, joiden siivet ovat suippokärkisiä ja ripsireunaisia. Lajit ovat usein yksivärisiä ja vaatimattoman näköisiä. Lepoasennossaan siivet ovat joko kattolaskuiset tai vaipan tavoin ruumiin ympäri kääriytyneet. Heimon yhdistävinä tuntomerkkeinä ovat tuntosarven tunnusomainen suomurivi, hyvin kehittynyt siipisuonisto sekä toukkien erikoistuminen elämään kasviravinnon sijasta kuolleella tai pilaantuneella orgaanisella aineksella, sienillä tai jäkälillä. Aikuiset perhoset kykenevät juoksemaan alustalla.
Monien lajien levinneisyys on hyvin laaja ja lajeja liikkuu esimerkiksi hedelmäkuljetusten mukana pitkiäkin matkoja. Toukat rakentavat erittämästään seitistä ja ympäristönsä materiaaleista usein putkimaisen suojan, jota ne kuljettavat mukanaan.
Turkiskoilla (Tinea pellionella) on täysikasvuisena metallinhohtoiset, vaalean kullanruskeat etusiivet, joissa on pieni, lähes musta täplä. Takasiivet ovat puolestaan kiiltävän kellanharmaat. Vaatekoi (Tineola bisselliella) on ulkonäöltään hyvin samankaltainen kuin turkiskoi, mutta sen etusiivistä puuttuu tumma täplä. Vaate- ja turkiskoin toukat syövät ravinnokseen erityisesti turkis- ja villavaatteiden sekä -kankaiden kuituja, joista ne myös kehräävät putkimaisen suojaverhon ihonsa peitteeksi. Jotta toukat jaksaisivat kehrätä ympärilleen suojaputken, niiden on löydettävä runsaasti ravintoa heti munista kuoriuduttuaan. Toukat ovat myös hyvin valonarkoja, joten niiden parhaimpia kasvuympäristöjä ovat pimeät, suojaisat tilat, joissa on runsaasti syötävää kuitumateriaalia.
Eräs koiperhosten heimon erikoisimmista suvuista on Ceratophaga, johon kuuluvat lajit käyttävät ravinnokseen yksinomaan puhdasta keratiinia eli sarveisainetta, jota ne jyrsivät kuolleiden nisäkkäiden sarvista ja kilpikonnien kilvistä.
Alliance démocratique pour la paix
Alliance démocratique pour la paix eli ADP-Maliba on poliittinen puolue Malissa.
Kodiéranin kultakaivoksen omistava liikemies Aliou Boubacar Diallo perusti ADP-Maliban ennen vuoden 2013 vaaleja. ”Ihmiskasvoisen liberalismin” innoittaman puolueen tavoitteena on rakentaa demokraattinen ja menestyvä Mali ”sosiaalisen markkinatalouden” keinoin.
Rémi Français
Rémi Français (s. 24. maaliskuuta 1989) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edusti SC Les Diableretsia.
Mäkihypyn maailmancupissa Français kilpaili ensimmäisen kerran 27. marraskuuta 2009 Kuusamon joukkuekisassa, jossa Sveitsi sijoittui kuudenneksi. Ensimmäisen normaalikisan hän kilpaili seuraavana päivänä samassa paikassa ja sijoittui 47:nneksi.
Français lopetti uransa 21 vuoden ikäisenä vuonna 2011.
Tummatilapia
Tummatilapia (Oreochromis macrochir) on tilapioihin kuuluva kirjoahven, jota tavataan eteläisen Afrikan vesistöissä.
Tummatilapia syö erityisesti mikroskooppista levää, kuten piilevää, ja hajoavaa orgaanista ainetta. Nuoret yksilöt saattavat syödä myös pieni selkärangattomia ja eläinplanktonia.
Tummatilapia lisääntyy kesäisin. Koiraat rakentavat pesän matalahkoon veteen, ja ne myös vartioivat sitä. Laji kutee lähellä jokien ja järvien rantoja. Naarat hautovat munia ja poikasia suussaan.
Primož Pikl
Primož Pikl (s. 25. elokuuta 1982 Celje) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupissa Pikl kisasi ensimmäisen kerran Kuusamossa 29. marraskuuta 2003. Joukkuekisassa Pikl on ollut Slovenian joukkueessa kolme kertaa neljäs.
Ӱ
Ӱ on kyrillinen kirjain. Se on muodostettu kirjaimesta у lisäämällä siihen treema. Kirjain sisältyy altain, hakassin, hantin ja marin aakkosiin.
Ääntäminen
Ӱ ääntyy altaissa, hakassissa, hantissa ja marissa pyöreänä suppeana etuvokaalina //.
Joan Spillane
Joan Arlene Spillane (31. tammikuuta 1943 Glen Ridge, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen uimari ja olympiavoittaja.
Spillane voitti vuoden 1960 kesäolympialaisissa 17-vuotiaana Roomassa olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Spillane on 180 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 63 kilogrammaa.
Niobraran piirikunta
thumb|[[U.S. Route 85 Niobraran piirikunnassa.]] Niobraran piirikunta on piirikunta Yhdysvaltain Wyomingin osavaltiossa. Vuonna 2000 Niobrarassa asui 2 407 ihmistä. Piirikunnan hallintokeskus on Lusk. Muita suurempia asutuskeskuksia ovat Manville, Van Tassell ja Lance Creek. Väkiluvulla mitattuna Niobraran piirikunta on Wyomingin pienin.
Väestö
Vuonna 2000 Niobraran piirikunnassa asui vuonna 2 407 ihmistä. Väestötiheys on alle yksi asukas per neliökilometri. 13,4 prosenttia piirikunnan asukkaista eli köyhyysrajan alapuolella. Piirikunnan etninen jakauma oli seuraavanlainen: 1,50 prosentilla oli hispaano- tai latinotausta. Sukujuuriltaan asukkaat olivat enimmäkseen saksalaista (35,1 %), englantilaista (18,7 %), irlantilaista (11,2 %) tai amerikkalaista (5,7 %) syntyperää.
Don Powell
Donald George (Don) Powell (s 10. syyskuuta 1946 Bilston, Staffordshire, Englanti) on englantilainen rumpali. Powell tuli kuuluisaksi englantilaisessa glam rock- yhtye Sladessa.
Lapsena Don harrasti mm. lukemista, liikuntaa ja partiota. Muutamassa yhtyeessä The Rolling Stones- ja The Kinks -covereita soitettuaan Powell liittyi The Vendorsiin, jossa soitti tuleva Slade-kitaristi Dave Hill.
Myöhemmin Slade-uransa huipulla Powell vaipui noin kolmeksi viikoksi koomaan ajettuaan 4.7.1973 autolla päin rakennuksen seinää tyttöystävänsä kanssa. Tyttöystävä Angela kuoli välittömästi. Vastoin lääkärien odotuksia Powell kuitenkin heräsi koomasta ja toipui erittäin nopeasti ja pääsi palaamaan työhönsä bändikavereiden avustamana. Powell kuitenkin kärsi ja kärsii edelleen muistinmenetyksistä, mitä hän yrittää paikata kirjoittamalla illalla nukkumaan mennessään muistilappuja, joissa kerrotaan hänen olinpaikkansa ja aamulla ensimmäisenä suoritettavat tehtävät.
Nykyään Powell asuu Tanskassa nykyisen tyttöystävänsä kanssa.
Nicholas Alexander
Mäkihypyn maailmancupissa Alexander kilpaili ensimmäisen kerran 21. maaliskuuta 2009 Planican lentomäessä, joukkuekilpailussa. Ensimmäisen suurmäenkilpailun hän kilpaili Kuusamossa 28. marraskuuta 2009, sijoittuen 44:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2015 oltuaan Willingenissä 27:s.
Vuonna 2010 Alexander oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa lentomäen MM-kilpailujen joukkuekilpailussa, jossa Yhdysvallat sijoittui kymmenenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui parhaimmillaan 40:nneksi suurmäessä ja oli mukana joukkuekilpailussa 11:nneksi sijoittuneessa Yhdysvaltain joukkueessa.
Viheltäjähiirihaukka
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|209px|vasen|Nuori yksilö lennossa. Viheltäjähiirihaukka on pienikokoinen ja ruumiinrakenteeltaan tukeva. Sen siivet ovat leveät ja väriltään vaaleat tummia takareunoja lukuun ottamatta. Naaras ja koiras ovat samannäköiset. Nuoret linnut ovat ulkonäöltään lähes samanlaisia kuin aikuiset, mutta niiden rinta on vaaleampi. Viheltäjähiirihaukan kurkku on valkoinen ja kasvot tummat. Rinta on punertava ja selkä tummanruskea. Pyrstö on valkoisen ja kastanjanruskean raidallinen. Lajista on olemassa tumma värimutaatio, jonka edustajat ovat kokonaan ruskeita pyrstöä lukuun ottamatta. Mutaatio on kuitenkin hyvin harvinainen ja se on keskimäärin vain yhdellä yksilöllä tuhannesta.
Viheltäjähiirihaukka painaa 265–560 grammaa. Aikuisen yksilön ruumiinpituus on 34–44 senttimetriä ja siipien kärkiväli 80–100 senttimetriä. Naaraat ovat koiraita noin viidenneksen isompia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Viheltäjähiirihaukkoja elää kesällä eteläisessä Kanadassa ja Yhdysvaltojen itäosissa. Ympäri vuoden lajia tavataan vain Kuubassa ja Puerto Ricossa. Muuttaa parvissa pääosin Etele-Amerikkaan talveksi.
Viheltäjähiirihaukka elää kosteilla alueilla, esimerkiksi soiden, järvien tai jokien varsilla. Se viihtyy kesällä lehti- tai sekametsässä ja talvella trooppisissa metsissä. Laji elää melko matalalla, korkeintaan kahdessa kilometrissä. Se elää yleensä yksin.
Pesintä
Viheltäjähiirihaukka on yksiavioinen. Lajin soidinaika ajoittuu kevääseen. Naaras munii 1–5 (yleensä kaksi) munaa kerran vuodessa. Sen pesä on suuri tikuista tehty kulho puussa, ja se on usein vuorattu vihreillä oksilla, sammalella ja puunkuorella. Haukka välttää pesien tekemistä ihmisasutuksen läheisyyteen. Pesänrakennus alkaa tyypillisesti huhtikuussa tai toukokuussa ja kestää 2–4 viikkoa. Haukka voi munia myös vanhaan variksen tai oravan pesään. Lajin muna on väriltään valkoinen tai hieman sinertävä ja siinä on ruskeita laikkuja tai pisteitä. Naaras hautoo poikasia noin kuukauden. Poikaset kuoriutuvat valkoisina ja silmät aukinaisina. Kummatkin vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon: emo hautoo poikasia ja koiras tuo ravinnon. Poikaset lähtevät pesästä 5–6 viikon ikäisinä ja alkavat saalistaa seitsemän viikon iässä. Ennen sitä munat ja poikaset ovat alttiita saalistajille. Laji saavuttaa sukukypsyyden yhden tai kahden vuoden ikäisenä.
Ravinto
Viheltäjähiirihaukka on petolintu, jonka ruokavalio vaihtelee kausittain. Se syö ympäri vuoden suuria hyönteisiä, sammakkoeläimiä, matelijoita, pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Talvella se syö myös liskoja, käärmeitä ja rapuja. Se saalistaa syöksymällä nopeasti maata kohti ja nappaamalla saaliin teräviin kynsiinsä.
Talvehtiminen
Viheltäjähiirihaukat talvehtivat Väli- ja Etelä-Amerikassa Boliviassa, Perussa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Brasiliassa, Venezuelassa, Panamassa, Hondurasissa, Meksikossa, Guatemalassa, Nicaraguassa, Ranskan Guayanassa, Costa Ricassa, Belizessä ja El Salvadorissa. Nuoret haukat talvehtivat keskimäärin pohjoisempana ja vanhemmat etelämpänä. Haukat muuttavat jopa tuhansien yksilöiden parvissa. Keskimääräinen muuttomatka on 7 000 kilometriä, ja päivässä haukat etenevät keskimäärin 111 kilometriä. Talvehtimisalueella ne eivät liiku kolmea kilometriä enempää.
Ääntely
Viheltäjähiirihaukka ääntelee aktiivisesti kommunikoidakseen lajitovereidensa kanssa. Se käyttää ääntelyä useimmiten reviirikiistoissa ja soidinaikana naaraan houkuttelemiseen. Lajilta on tunnistettu neljä erilaista huutoa.
Leena Mörttinen
thumb|Leena Mörttinen [[Suomi-areenassa 2009.]] Leena Marjatta Mörttinen (s. 19. maaliskuuta 1967 Kärkölä) on suomalainen taloustieteilijä. Hän aloitti viisivuotiskauden valtiovarainministeriön rahoitusmarkkinaosaston osastopäällikkönä 1. elokuuta 2017. Sitä ennen hän toimi Perheyritysten liiton toimitusjohtajana helmikuusta 2015.
Aiemmin Mörttinen työskenteli elokuusta 2012 Elinkeinoelämän keskusliiton kilpailukyky ja kasvu -vastuualueen johtajana. Sitä ennen hän työskenteli Nordeassa Eurooppa-asioista vastaavana johtajana syyskuusta 2009, säästämisestä ja sijoittamisesta vastaavana johtajana tammikuusta 2009. ja Suomen pääekonomistina maaliskuusta 2006 Ennen Nordeaa Mörttinen työskenteli Suomen Pankin neuvonantajana 2005 ja Euroopan keskuspankissa vanhempana ekonomistina 2002–2005.
Mörttinen on Metsäliitto Osuuskunnan (2016–), Valtion kehitysyhtiö Vaken (2018–) ja Kansallisteatterin säätiön (2015–) hallituksen jäsen, Helsingin yliopiston tiedesäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja (2016–) ja Partiosäätiön hallintoneuvoston jäsen (2011–).
Koulutukseltaan Mörttinen on valtiotieteen tohtori. Hän väitteli vuonna 2000 kansantaloustieteestä Helsingin yliopistossa aiheenaan luottojen hinnoittelu ja luottokanava rahapolitiikan vaikutusväylänä.
Mörttinen on entisen kokoomuksen kansanedustaja Tapani Mörttisen tytär. Hän asuu puolisonsa kanssa Kärkölässä Mörttisten sukutilalla.
Autolautta
thumb|[[Viking Line -varustamon entinen autolautta M/S Mariella.]] Autolautta on alus, joka kykenee kuljettamaan autoja vesistön yli. Ajoneuvojen lastaus aluksen autokannelle ja sieltä pois tapahtuu keulassa ja perässä olevien porttien kautta (Ro-Ro). left|thumb|214x214px|[[M/S Color Magic, maailman suurin autolautta.]] Ensimmäiset käyttöönotetut lautat olivat pääasiassa ajoneuvojen kuljetusta varten. Matkustajia ja raskaan kaluston kuljettajia varten aluksissa oli hyttipaikkoja ja makuusalonkeja, joissa saattoi levähtää matkan ajan. Viihdykkeitä ei ruokaravintolaa ja baaria lukuun ottamatta juuri ollut.
Nykypäivän autolautat muistuttavat usein risteilyaluksia, ja ajoneuvojen siirto meren yli on muuttunut vain yhdeksi aluksen tehtävistä. Lauttaristeilyille lähdetään nykyään huvittelemaan, ja niissä on muun muassa useita ravintoloita ja baareja, uima-allasosasto saunoineen, pelikasino, lapsimatkustajille omat leikkihuoneensa, sekä verovapaa myymälä. Tämän johdosta varustajat puhuvat mieluummin ”risteilylautoista”.
EU-sisäliikenteessä Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä verovapaus on säilytetty Ahvenanmaata koskevan tullivapauden avulla.
thumb|Brasilialaisen Paranapanema-joen ylittävä, lähinnä [[lossiksi katsottava autolautta.]]
Michael E. Brown
230px|pienoiskuva|Michael E. BrownMichael E. Brown (s. 5. kesäkuuta 1965 Huntsville) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän toimii planeettatutkimuksen professorina Caltechissa vuodesta 2003 lähtien. Brown on tunnettu esimerkiksi siitä, että hänen johtamansa tutkijaryhmä löysi kääpiöplaneetta Eriksen, ja lisäksi myös siitä että tämä löytö johti ensimmäosen löydetyn transneptunisen kohteen, Pluton, uudelleenluokittelemiseen kääpiöplaneetaksi. Brownin ryhmä on löytänyt Eriksen lisäksi myös monia muita transneptunisia kohteita, joita ovatmuun muassa: Makemake, Quaoar ja Sedna. Brown valmistui tähtitieteen tohtoriksi vuonna 1994. Brownin mukaan on nimetty päävyöhykkeen asteroidi 11714 Mikebrown.
DeathKult MMDCLXVI
Albumista julkaisi uusintapainoksen vuonna 2003 Solistitium Records.
Katajat
Katajat (Juniperus) on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu yli 50 lajia. Katajat ovat ainavihantia pensaita tai puita. Suku on lajimäärältään sypressikasvien heimon suurin ja kaikista havupuusuvuista laajimmalle levinnyt. Sen edustajia esiintyy luonnonvaraisena laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla arktisilta alueilta Väli-Amerikkaan ja trooppiseen Afrikkaan, missä yksi laji esiintyy luontaisena myös päiväntasaajan eteläpuolella. Kaikista muista sypressikasveista poiketen katajien toisinaan ”marjoiksi” kutsutut kävyt muuttuvat kypsyessään meheviksi ja houkuttavat siemeniä levittäviä lintuja.
Kuvaus
Lehdet ovat usein kaksimuotoisia. Varhaislehdet ovat neulasmaisia, kun taas myöhäislehdet voivat olla suomumaisia tai neulasmaisia. Lehtiasento voi olla ristikkäisen vastakkainen tai vuorottaisen kolmittain säteittäinen. Lehdet voivat olla lajista riippuen johteisia tai kannastaan nivelellisiä. Suomumaisissa lehdissä on usein pihkaa erittävä hartsinysty. Laidoiltaan lehdet voivat olla ehyitä tai hienohampaisia ja kärjeltään tylppiä, teräviä tai piikkikärkisiä. Ilmarakoja voi olla lehtien kummallakin pinnalla, tai ainoastaan yläpinnalla. Monilla katajilla samalla kasviyksilöllä voi olla sekä varhais- että myöhäislehtiä, joskus samassa oksassakin.
Emikukinnot eli kävyt ovat avautumattomia ja yleensä meheviä, toisin kuin muilla heimon suvuilla. Käpyjä voidaan kutsua kansanomaisesti ”marjoiksi”. Käpy muodostuu 1–4 ristikkäisen vastakkaisesta parista tai vuorottaisesta kolmen kiehkurasta käpysuomuja, jotka kasvavat yhteen kävyn kypsyessä. Yksittäinen käpysuomu itsessään koostuu yhteenkasvettuneesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Lyhyiden sivuversojen kärjissä sijaitsevat kävyt ovat 4–30 millimetriä pitkiä ja vaihtelevat muodoltaan pallomaisesta munanmuotoiseen. Kypsä käpy voi olla sileä tai kurttuinen, ja on usein valkohärmäinen tai vahapintainen. Yhdessä kävyssä on 1–8 siementä. Sirkkalehtiä on useimmiten kaksi, mutta joillakin lajeilla kolmesta kuuteenkin.
Luokittelu
Katajat ovat sypressikasvien heimoon kuuluvia havupuita. Niiden lähimmät sukulaiset ovat sypressit (Cupressus). Suku on perinteisesti jaettu kahteen sektioon; Juniperus (synonyymi sektio Oxycedrus) ja Sabina. Toisinaan sektiosta Juniperus on vielä erotettu joitakin lajeja pienempiin sektioihin. Tarkemmasta lajien jaottelusta ja ryhmittelystä ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä tutkijoiden keskuudessa.
Lajit
Katajien sukuun kuuluu ainakin 50 lajia. Kasvitieteilijöiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä lajien määrittelystä tai niiden tarkasta lukumäärästä. Seuraavassa on lueteltu 53 lajia siten kuin ne on määritelty havupuihin erikoistuneen kasvitieteilijän Aljos Farjonin vuoden 2010 teoksessa teoksessa A Handbook of the World's Conifers.
Lisäksi tunnetaan risteymiä, kuten kiinankatajan ja rohtokatajan risteymä, tarhakataja (Juniperus ×pfitzeriana).
Levinneisyys ja elinympäristö
Monet katajalajit ovat sopeutuneet kuivaan ilmastoon. Katajia esiintyy valtapuulajeina monilla Yhdysvaltain länsiosien, Meksikon pohjoisosien sekä Keski-Aasian ja Lähi-idän kuivilla metsä- ja pensastoalueilla. Katajat, joiden mehevät kävyt houkuttavat lintuja, ovat ainoita sypressikasvien heimon jäseniä, joiden siemenet ovat pääasiallisesti eläinten levittämiä.
Ў
Ў on kyrillinen kirjain. Se sisältyy valkovenäjän aakkosiin.
Ääntäminen
Ў ääntyy valkovenäjässä labiovelaarisena puolivokaalina /w/.
Chris Gunter
Christopher Ross Gunter (s. 21. heinäkuuta 1989 Newport, Wales) on walesilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Charlton Athleticia. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja. Aikaisemmin Gunter on edustanut walesilaista Cardiff Cityä sekä englantilaisia Tottenham Hotspuria, Nottingham Forestia ja kahdeksan vuoden ajan Readingia. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa yli sata maaottelua.
Seurajoukkueura
Gunter siirtyi Tottenhamiin Englannin mestaruussarjan Cardiff Citystä 1. tammikuuta 2008. Hänestä tuli samalla silloisen Tottenhamin uuden managerin Juande Ramosin ensimmäinen hankinta. Spurs-debyyttinsä Gunter teki 15. tammikuuta 2008 FA Cupin uusintaottelussa Readingia vastaan. 30. tammikuuta 2008 Gunter debytoi Valioliigassa ottelussa Evertonia vastaan. Kaikkiaan Gunter edusti Tottenhamia 16 ottelussa, joista viisi oli Valioliigaa ja seitsemän UEFA Cupia.
Heinäkuussa 2009 Gunter siirtyi Englannin mestaruussarjan Nottingham Forestiin, jossa hän oli ollut jo keväällä 2009 lainasopimuksella. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Readingiin. Hän pelasi Valioliigassa 20 ottelua kaudella 2012–2013 ja kuului seuran vakiokokoonpanoon mestaruussarjassa syksystä 2013 lähtien. Lokakuussa 2020 hän siirtyi sarjatasoa alemmas Charlton Athleticiin.
Maajoukkueura
Gunter edustaa maajoukkuetasolla Walesia. Debyyttinsä Gunter teki Uutta-Seelantia vastaan 26. toukokuuta 2007 Walesin ja Uuden-Seelannin välisessä ystävyysottelussa. Gunter pelasi kaksi ottelua Walesin EM-karsinta 2008 -joukkueessa. Hän on kuulunut Walesin vakiokokoonpanoon syyskuusta 2008 lähtien ja pelasi vuosien ajan Walesin kaikki maaottelut vuoden 2011 alusta lähtien. Hän kuului Walesin avauskokoonpanoon kaikissa kuudessa ottelussa EM-kilpailuissa 2016 joukkueen edetessä välieriin saakka. Kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 102 maaottelua. Hän on Walesin kaikkien aikojen eniten maaotteluita pelannut mies. .
Lief Newby Fitzroy Crozier
Lief Newby Fitzroy Crozier (11. kesäkuuta 1846 – 25. helmikuuta 1901) (Tunnettiin myös nimellä: L.N.F. Crozier) oli kanadanirlantilainen Kanadan armeijan upseeri ja Kanadan ratsupoliisin ylivalvoja. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Saskatchewanin kapinan kukistamisessa vuonna 1885, kapinassa Louis Rielin johtamat métisit taistelivat Kanadan hallituksen joukkoja vastaan nykyisen Saskatchewanin provinssin alueella.
Hannes Wolf
Hannes Wolf (s. 15. huhtikuuta 1981) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän toimii Saksan alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Lief Newby Fitzroy Crozier
Ura
Crozier palveli Kanadan armeijassa ja saavutti majurin arvon. Hän liittyi vuonna 1873 Kanadan ratsupoliisiin. Hänet nimitettiin samana vuonna tarkastajaksi. Hän havaitsi toimessaan First Nations -intiaanien kärsimykset ja ennen kaikkea biisonin lähes sukupuuttoon kuolemisen aiheuttamat ongelmat. Vuonna 1884 hänet ylennettiin Fort Carlton ratsupoliisin ylivalvojaksi. Crozier varoitti varakuvernööri Edgar Dewdneytä hallituksen toimien aiheuttavan rauhattomuutta tai jopa kansannousun hallitusta vastaan. Hän pelkäsi Redjoen kapinan tapahtumien uusiutumista ja uskoi métisien kapinan antavan kipinän myös intiaanien kapinoimiselle samaan aikaan, hän pyysi vahvistusjoukkoja lähetettäväksi alueelle. thumb|300px|left|Duck Laken taistelu
Hannes Wolf
Ura
Wolf aloitti pelaajauransa TuS Eichlinghofenin juniorina. Hän pelasi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Saksan alasarjajoukkueissa. Hän edusti Bundesliiga-joukkue FC Nürnbergin reservijoukkuetta vuosina 2002–2004. Hän aloitti valmennusuransa 23-vuotiaana SG Eintracht Ersten pelaajavalmentajana vuonna 2005 ja toimi myös ASC 09 Dortmundin pelaajavalmentajana. Wolf liittyi Borussia Dortmundin organisaatioon kesällä 2009, kun hänestä tuli reservijoukkueen apuvalmentaja. Wolf työskenteli Dortmundissa seitsemän vuoden ajan valmentaen eri ikäluokkien juniorijoukkueita ja myös reservijoukkuetta.
Syyskuussa 2016 Wolf jätti Dortmundin ja siirtyi VfB Stuttgartin päävalmentajaksi. Wolfin johdolla Stuttgart voitti kaudella 2016/17 2. Bundesliigan mestaruuden ja nousi Bundesliigaan. Kaudella 2017/18 Stuttgart juuttui Bundesliigan häntäpäähän ja lopulta seurajohto erotti Wolfin tammikuussa 2018.
Lief Newby Fitzroy Crozier
Ura
Hänen toimintansa kapinan aikana hankaloitti ylenemistä urallaan ratsupoliisissa, mutta tästä huolimatta hänet ylennettiin assistant commissioneriksi 1. huhtikuuta, virassa jossa hän toimi vuoteen 1886 saakka jolloin hän erosi ratsupoliisista, Kanadan pääministerin John A. Macdonaldin nimitettyä hänen virkaansa siiviilihenkilön. Myöhempinä vuosina hän toimi kauppiaana ja pankkiirina Oklahoma Territoryssä. Hän kuoli sydänkohtaukseen 25. helmikuuta 1901 Cushingissa, Oklahomassa. Hänet on haudattu Bellevillen kaupunkiin Ontariossa.
Hannes Wolf
Ura
Lokakuussa 2018 Wolf palasi valmennustehtäviin Hamburger SV:n peräsimessä. Wolf ei onnistunut tavoitteessaan luotsata HSV:tä takaisin Bundesliigaan ja hän jätti seuran kauden jälkeen.
Marraskuussa 2019 Wolfista tuli Belgian liigan KRC Genkin päävalmentaja. Wolf luotsasi Genkin seitsemänneksi koronaviruksen ennenaikaisesti päättämällä kaudella 2019/20. Heikosti alkanut kausi 2020/21 johti Wolfin potkuihin syyskuussa 2020.
Lokakuussa 2020 Wolfista tuli Saksan alle 18-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Maaliskuussa 2021 Wolfista tuli Bundesliiga-seura Bayer Leverkusenin päävalmentajana. Wolfin johdolla Leverkusen sijoittui kauden päätteeksi kuudenneksi. Hän palasi kauden jälkeen Saksan jalkapalloliiton palvelukseen alle 19-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Kesällä 2022 hän siirtyi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi.
Suora toiminta
Suora toiminta on aktivismia, jossa muutos pyritään saamaan aikaan muuttamalla asiaa suoraan omilla teoilla, sen sijasta, että vedottaisi auktoriteettejä muuttamaan asiaa (esimerkiksi vetoomuksin tai median avulla). Suora toiminta sisältää kaikki suoran vaikuttamisen toimintatavat, niin väkivallattomat mielenilmaukset, kuin omaisuuden tuhoamisen ja jopa poliittiset murhatkin.
Määritelmä
Suorassa toiminnassa tavoitellaan poliittisia, taloudellisia tai yhteiskunnallisia päämääriä. Suoraan toimintaa voi kuulua väkivallatonta ja väkivaltaista toimintaa henkilöitä, ryhmiä ja omaisuutta kohtaan. Väkivallattomaan toimintaan voidaan lukea väkivallaton vastarinta, lakkoilu, kansalaistottelemattomuus, sabotaasi ja graffitit. Väkivaltaista puolta edustavat pahoinpitelyt, uhkailu ja yksityisomaisuuden tuhoaminen.
Suoran toiminnan muotoja
pienoiskuva|310x310px|[[Vuoden 1956 yleislakko Suomessa]] Väkivallattomia toimintamuotoja:
Taloudellisia toimintamuotoja:
Väkivaltaista suoraa toimintaa:
Tunnettuja suoran toiminnan tekoja
pienoiskuva|375x375px|[[Martin Luther King, Jr.|Martin Luther King johti Yhdysvaltain kansalaisoikeustaistelua.]]
Civil rights movement
Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen teoista monet olivat suoraa toimintaa. Eräs tunnetuimmista suoran toiminnan teoista oli, kun Rosa Parks kieltäytyi luovuttamasta istumapaikkaansa valkoiselle miehelle vuonna 1955, vaikka hänen olisi syrjivien lakien vuoksi pitänyt tehdä näin. Yhtiön harjoittaman rotusyrjinnän takia paikallinen mustien yhteisö alkoi boikotoi Montgomeryn linja-autoyhtiötä. Tämä boikotti oli taloudellisen suoran toiminnan muoto, sillä se vaikutti yhtiön tuloihin. Suora toiminta johti rotusyrjinnän kieltämiseen linja-autoissa. Linja-autoyhtiön boikotti oli ensimmäinen merkittävä mielenosoitus rotusyrjintää vastaan.
WikiLeaks
WikiLeaks on internetsivusto, jonka tarkoituksena on antaa ihmisille mahdollisuus vuotaa salaisia poliittisia tai kaupallisia dokumentteja. WikiLeaks on julkaissut muun muassa videon, jolla Yhdysvaltain armeijan helikopteri ampuu Bagdadissa siviilejä, mukaan lukien Reutersin valokuvaajan Namir Noor-Eldeen ja raportteja, joissa kerrotaan "pimeiden yksiköiden" metsästävän ja tappavan Taliban-johtajia ilman oikeudenkäyntiä ja ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten tulittaneen busseja tappaen niiden matkustajia. Sen paljastukset ovat johtaneet suureen määrään julkista keskustelua.
Frans Ferdinandin murha
Serbialaisten tukema separatisti Gavrilo Princip ampui Itävallan miehittämässä Bosniassa Itävallan kruununprinssin Frans Ferdinandin 28. kesäkuuta 1914. Princip kuului terroristiryhmään, jonka tavoitteena oli vapauttaa Bosnia Itävalta-Unkarin vallasta. Murhan seurauksena Itävalta julisti Serbialle sodan. Sarajevon laukauksina tunnettu poliittinen salamurha käynnisti tapahtumaketjun, joka johti kuukautta myöhemmin ensimmäisen maailmansodan syttymiseen.
Suora toiminta Suomessa
Suomessa suoraa toimintaa ovat olleet muun muassa Eläinten vapautusrintaman koe-eläinten vapauttamiset ja iskut turkiksia myyviin liikkeisiin, Nikolai Bobrikovin murha, Koijärvi-liikkeen rakentama pato suon kosteana pitämiseksi sekä äärioikeiston vastaanottokeskuksen tuhopolttoyritys.
Lyon
Lyon /ljɔ̃/ on kaupunki itäisessä Ranskassa. Sen asukasluku on noin 509 233 (2014) ja esikaupungit mukaan luettuina yli 1,7 miljoonaa (2006). Lyonin metropolialue on Ranskan toiseksi suurin. Lyon on Rhônen ja Lyon Metropoliksen departamentin Auvergne-Rhône-Alpesin hallintoalueen ja nykyään epävirallisen Lyonnais’n provinssin pääkaupunki. Kaupungin keskusta sijaitsee Rhônen ja sen sivujoen Saônen yhtymäkohdassa. Lyonissa on kolme yliopistoa.
Historia
thumb|left|180px|Piirros keskiaikaisesta Lyonista ([[Liber Chronicarum 1493)]] Lyon perustettiin Rooman valtakunnan aikana 43 eaa., jolloin sen nimeksi tuli Lugdunum, kelttiläisen auringonjumalan Lughin mukaan. Siitä tuli nopeasti Gallian keskus, koska se sijaitsi Kaakkois-Ranskasta Pohjois-Ranskaan vievän väylän varrella kahden merkittävän joen yhtymäkohdassa. 1400-luvulla Lyonista tuli Ranskan taloudellinen keskus ja se jatkoi kehitystään Pariisin kanssa kilpailevana kaupunkikeskuksena. Lyon on jo vuosisatoja ollut tunnettu gastronomiastaan, kudonnastaan ja silkkikaupastaan. Kaupungin lähistöllä sijaitsee kaksi tunnettua viininkasvatusaluetta, Beaujolais pohjoisessa ja Côtes du Rhône etelässä. thumb|left|180px|ONLY Lyon
Liikenne
thumb|left|180px|Lyonin metro Lyonissa on neljä linjaa käsittävä metroverkosto, joka avattiin vuonna 1978. Lyonia palvelee myös neljä linjaa sisältävä pikaratikkaverkosto, tavallinen bussiverkosto sekä johdinbussiverkosto. Fourvièren kukkulalle vie myös kaksi köysiratajunaa, joita voi käyttää kaupungin sisäisen liikenteen lipuilla. TGV-luotijuna kulkee Lyonista Pariisiin kahdessa tunnissa ja Pariisista edelleen Lilleen, sekä Lyonista Marseilleen tunnissa. Lyonissa on kaksi päärautatieasemaa, joita käyttävät myös TGV-junat; Part-Dieu sekä Perrache. Kaupunkia palvelee Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasema.
Nähtävyyksiä
thumb|250px|Etualalla St. Jeanin katedraali, taustalla Fourvièren kukkula ja Notre Dame de Fourvièren Basilika, sekä Tour métallique de Fourviére.
Urheilu
Lyonin jalkapallojoukkue Olympique Lyonnais on voittanut Ranskan pääsarjan Ligue 1:n mestaruuden seitsemän kertaa peräkkäin vuosina 2002–2008. Joukkue pelaa kotiottelunsa Stade Gerland -stadionilla, jonne mahtuu 43 051 katsojaa.