cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustaf Renholm
Sisällissodan jälkeinen aika
Renholm siirrettiin sisällissodan jälkeen 25. elokuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin päälliköksi 1. komppaniaan. Kaartista hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1918 Lapin rajavartioryhmään ja edelleen 3. joulukuuta 1918 Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ään, josta muodostettiin myöhemmin Tampereen rykmentti, jossa hän toimi 6. komppanian päällikkönä. Renholm erosi armeijan palveluksesta 1. syyskuuta 1919. Renholm toimi sisällissodan jälkeen valtiorikosoikeuden sotilasjäsenenä  Tammisaaressa. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli konttoristina Suomen selluloosayhdistyksessä, josta hän siirtyi myöhemmin konttoripäälliköksi Enso oy:n palvelukseen. Vuonna 1930 hän siirtyi isännöitsijäksi Rakkolanjoen kaakelitehdas oy:öön, josta hän siirtyi vuonna 1931 Arabia oy:n palvelukseen ja toimi konttoriteknillisen järjestelyosaston päällikkönä. Siviilitehtäviensä ohella Renholm toimi vuosina 1920–1921 paikallispäällikkönä Enson ja vuosina 1931–1932 Vanhankaupungin suojeluskunnassa.
Talvi- ja jatkosota
Renholm osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana 4. Divisioonan ammustäydennyspaikan päällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi 18. Ampumatarvikevarikkokomppanian päällikkönä vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin asepalveluksesta. Loppusodan hän toimi toimistopäällikkönä kansanhuoltoministeriössä. Sotien jälkeen Renholm jatkoi sodan aikaisessa tehtävässä vuoteen 1946 saakka, jolloin hän siirtyi kamreeriksi Oy Strömberg Ab:n palvelukseen. Kyseisen tehtävän ohella hän toimi Oy Armiro Ab:n toisena johtajana vuosina 1946–1952. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Oy Strömberg Ab:n apulaisjohtajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1960 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Renholm on haudattu Porvooseen.
Hannu Asikainen
Hannu Asikainen (12. tammikuuta 1948 Valkeakoski – 17. syyskuuta 2020 Tampere ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maajoukkueessa Asikainen pelasi vuonna 1972 yhden maaottelun.
Helsingfors Ångfartygs Aktiebolaget
Helsingfors Ångfartygs Aktiebolaget (Helsingin Höyrylaiva Oy) oli laivayhtiö, joka oli perustettu Helsingissä vuonna 1869. FÅA hankki osake-enemmistön varustamosta vuonna 1916 ja yhtiö fuusioitui FÅAan vuonna 1920. Yhtiön toimitusjohtajana toimi mm. Victor Ek.
Toivo Asikainen
Toivo Asikainen (18. toukokuuta 1913 – 4. heinäkuuta 1999 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Asikainen edusti urallaan mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa pelannutta Viipurin Susia 1937–1948 ja 1. divisioonan Hyvinkään Palloseuraa 1949. Hän voitti Susissa Suomen mestaruuden 1940. Kaikkiaan Asikainen pelasi kahdeksan kauden aikana 85 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Maajoukkueessa Asikainen pelasi vuonna 1940 kaksi maaottelua.
Toivo Asikaisen isä Alppo Asikainen voitti painissa olympiapronssia Tukholmassa 1912.
Jarkko Huovila
Jarkko Huovila (s. 15. marraskuuta 1975) on suomalainen suunnistaja, viestin maailmanmestari ja moninkertainen arvokisamitalisti. Tampereen Pyrintöä edustanutta Huovilaa valmentaa Juha Liukkonen. Hän on voittanut kaksi kertaa (2000, 2003) Jukolan viestin norjalaisen Halden SK:n riveissä. Kauden 2012 alussa Huovila siirtyi Kalevan Rastiin. Kolmas Jukolan voitto tuli 2012 Vantaalla käydyssä kilpailussa. Nykyisin Huovila edustaa Kalevan Rastia.
Saavutukset
=== MM-kilpailut ===
Artur Jorge
Artur Jorge Braga Melo Texeira, tunnetaan nimellä Artur Jorge (s. 13. helmikuuta 1946 Porto), on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana
Jorge aloitti peliuransa FC Portossa josta siirtyi 1965 Academica de Coimbran joukkueeseen. Uransa parhaimmat vuodet Jorge pelasi SL Benficassa, jota edusti vuosina 1968–75. Tuona aikana Jorge voitti kahdesti Portugalin liigan maalikuninkuuden sekä yhteensä viisi liigamestaruutta. Hänen uransa päättyi jalan murtumiseen 1977.
Ura valmentajana
Peliuransa jälkeen Artur Jorge on toiminut valmentana ja tehnyt värikkään uran jalkapallon parissa. Hän opiskeli valmentajaksi Leipzigissa, DDR:ssä. Hänen uransa lähti lentoon FC Porton päävalmentajana vuosina 1984–87 liigamestaruuksien, cupvoittojen ja Euroopan Cupin voiton myötä. Hän valmensi välillä Ranskassa Racing Club de Paris'ta sekä myös hetken Portugalin maajoukkuetta ennen paluutaan Portoon 1989. Jälleen tuloksena Portossa oli liigamestaruus.
1991–1994 Jorge valmensi Paris Saint-Germainia menestyksekkäästi Ranskan kentillä, joukkue voitti liigan ja cupin. PSG:n huippuvuosien jälkeen Jorgen ura on ollut laskusuuntainen, hän toimi mm. maajoukkuevalmentajana Sveitsissä ja Portugalissa sekä palasi takaisin PSG:hen ennen siirtymistään Saudi-Arabiaan. Al Hilalin peräsimessä hän voitti Saudi-Arabian mestaruuden. Jorge valmensi puolisen vuotta myös Venäjällä ja luotsasi PFK TsSKA Moskovan supercupin voittoon. Maaliskuussa 2006 Jorge sai potkut Kaerunin maajoukkueen päävalmentajan tehtävistä maan karsiuduttua Saksan MM-kisoista. Lokakuusta 2006 lähtien Jorge on valmentanut Ranskan Ligue 2:dessa pelaavaa Créteiliä. Jorgen johdolla seura putosi Ligue 2:desta Nationaliin kauden 2006–07 päätteeksi ja portugalilaisvalmentaja sai potkut seurasta.
Joulukuussa 2007 Jorge neuvotteli Iranin maajoukkueen päävalmentajan tehtävistä, muttei tullut valituksi, koska helmikuussa 2008 espanjalainen Javier Clemente nimettiin Iranin uudeksi käskyttäjäksi.
Eugen von Knorring
Eugen Theodor von Knorring (12. tammikuuta 1812 Kokemäki – 10. kesäkuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Knorring oli vuodesta 1862 senaatin oikeusosaston jäsen, prokuraattori 1863, talousosaston siviilitoimikunnan apulaispäällikkö 1871 ja oikeusosaston varapuheenjohtaja vuodesta 1874. Hän edisti oikeus- ja vankilalaitoksen uudelleenorganisointia ja perusti 1869 Suomen Vankeusyhdistyksen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Hän suhtautui myönteisesti suomen kieleen ja Suomen perustuslailliseen asemaan.
Von Knorring julkaisi vuonna 1858 Suomen ensimmäisen aateliskalenterin. Hän oli vapaaherra ja aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1872. Eugen von Knorringin isä oli eversti, valtiopäivämies Henrik Gustaf von Knorring ja hänen veljiään olivat kirkkoherra Frans Peter von Knorring ja kapteeni Karl Henrik von Knorring.
Insinööri, valtiopäivämies Frans Axel Herman von Knorring oli Eugen von Knorringin ja tämän puolison Helena Schwenzonin poika.
Vanessa Olivarez
Vanessa Denae Olivarez (s. 3. helmikuuta 1981 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen laulaja ja esiintyjä, joka sijoittui kahdenneksitoista American Idol -kykyjenetsintäkilpailun toisella tuotantokaudella 2003. American Idolin jälkeen hän esiintyi vuonna 2004 Torontossa Hairspray-musikaalissa.
American Idolin alkukarsinnoissa Olivarez esitti Queenin kappaleen ”Bohemian Rhapsody”. Paula Abdul ei ollut paikalla alkukarsinnoissa, mutta Simon Cowell ja Randy Jackson olivat otettuja hänen taidoistaan ja hän selvisi jatkoon. Hän sijoittui lopulta kahdenneksitoista, eli oli ensimmäisenä kilpailusta pudonnut finalisti. Olivarezin esikoissingle oli myöhemmin vuonna 2003 julkaistu ”The One”, joka ylsi Kanadan singlelistalla kymmenen parhaan joukkoon.
Olivarez esiintyi vuonna 2004 Torontossa Hairspray-musikaalissa. Hän näytteli musikaalin keskeisintä roolia, Tracy Turnbladia. Hairspray esitettiin Torontossa 264 kertaa, ja se keräsi noin 350 000 katsojaa. Olivarez sai roolistaan Dora-palkintoehdokkuuden (jaetaan Toronton teatteriesityksille) parhaasta naispääosasta musikaalissa.
Vuonna 2009 Olivarez muodosti countryduon nimeltä Granville Automatic kitaristi-lauluntekijä Elizabeth Elkinsin kanssa. He ovat tehneet muun muassa konseptialbumin Yhdysvaltain sisällissodasta.
Clovis Cornillac
Clovis Cornillac (s. 16. elokuuta 1968 Lyon ) on ranskalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Asterix olympialaisissa, Olemisen sietämätön keveys ja Lucky Luke – Lähde länteen!.
Cornillac syntyi vuonna 1968 Lyonissa. Hänen isänsä oli ohjaaja Roger Cornillac ja äiti näyttelijä Myriam Boyer, mutta hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 5-vuotias. Hän aloitti näyttelijänuransa teatterissa ilman alan koulutusta vuonna 1984. Cornillac siirtyi 2000-luvulla enemmän elokuvien pariin oltuaan vuonna 2000 ehdolla parhaana tulokkaan César-palkintoon elokuvasta Karnaval (1998). Hänet palkittiin Césarilla parhaasta miessivuosasta vuonna 2005 elokuvassa Mensonges et trahisons et plus si affinités... (2004).
Cornillac meni naimisiin näyttelijä Caroline Proustin kanssa vuonna 1994, mutta he erosivat vuonna 2010, ja heillä on kaksi tytärtä. Hän meni toisen kerran naimisiin näyttelijä Lilou Foglin vuonna 2013, ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Jevgeni Ustjugov
Jevgeni Romanovitš Ustjugov (, s. 4. kesäkuuta 1985) on venäläinen ampumahiihtäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Ustjugov saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2006 kultaa normaalimatkalla ja takaa-ajossa sekä hopeaa viestissä. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sai kultaa junioreiden viestissä. EM-kilpailujen aikuisten sarjassa hän sai hopeaa pikakilpailussa 2009. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti yhteislähdössä kultaa ja viestissä pronssia. Lisäksi hän oli normaalimatkalla neljäs sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa viidestoista. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sai nolla-ammunnan myötä hopeaa yhteislähtökilpailussa ja hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Venäjän viestijoukkueessa sekä oli takaa-ajossa kahdestoista ja normaalimatkalla kolmastoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli yhteislähdössä kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pikakilpailussa yhdeksänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Hankavesi-Lonkari
Hankavesi on Pohjois-Savossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rautalammin reittiin ja on Rautalammin kunnan keskustan tuntumassa. Järviwikissä ja Kalapaikka.netissä Hankavesi ja kylän pohjoispuolella oleva Lonkari luetaan samaksi järveksi. Rautalammin kirkonkylän pohjoispuolella sijaitseva, Kattilavirran yläpuolisesta Lonkarista erottama vesistönosa on nimeltään Äijävesi, ja se tunnetaan esimerkiksi Rautalammin kirkonkylän pohjoispuolisena, Rautalammin kirkkorannan vesistönimenä.
Toinen Hankavesi-niminen järvi on Hankasalmen kirkonkylän tuntumassa.
Hankavesi on lukuisten saarten ja kapeikkojen pirstoma vesialue ja suosittu mökkeily- ja veneilyjärvi. Järven kautta reitin vedet laskevat Konnekosken kautta Konneveteen. Hankaveden suurimpia saaria ovat Vilosensaari, Sakkosaari, Lehtosaari, Porinsaari ja Vanhanpellon Etusaari.
Rautalammin ympärisoutu on noin 70 kilometrin pituinen ympyräreitti, joka soveltuu erinomaisesti melontaan. Reitin varrella on rantautumispaikkoja sekä useita matkailuyrityksiä yöpymisten ja ruokailujen järjestämiseen. Reitti kulkee Rautalammin keskustasta Konnekoskelle ja Konnevedelle, Kiesimän ja Kerkonkosken itsepalvelukanavien kautta Niinivedelle, josta Miekkaveden ja Koskeloveden kautta takaisin Rautalammille. Hankaveden eteläosan rannassa on melojille laavu ja retkisatama. Sen läheisyydessä on Toussunlinnan kalliomaalaus.
Žatai
Žatai on kaupunkipiirikunta ja kaupunkimainen taajama Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan pääkaupungista Jakutsk pohjoispuolella, Lenan vasemmalla rannalla vain 15 km alavirtaan.
Žataissa on noin 9 600 asukasta, suuri öljyvarasto ja korjaus- ja rakennustelakka.
Jakutskin ohella Žatai on ainoa Sahan paikkakunta jolla on kaupunkipiirikunnan asema. Tämä status sille määrättiin vuonna 2004, aiemmin se oli Jakutskiin kuulunut taajama.
Sesessionistit
thumb|upright|Kazimierz Stabrowski, Riikinkukko (1908), puolalaista sesessionismiä. Sesessionistit tai secessionistit ( "eroaminen") olivat saksalaisia ja itävaltalaisia taiteilijaryhmiä, jotka 1800-luvun lopulla kapinoivat akateemisia taiteilijajärjestöjä vastaan.
Saksassa sesessionistit astuivat julkisuuteen ensimmäisinä Münchenissä. Vuonna 1893 sesessionistit irtaantuivat Münchenin Die künstlergenossenschaft –taiteilijajärjestöstä ja aloittivat oman näyttelytoiminnan. Sesessionistien haaraosastoja perustettiin pian myös Berliiniin, Wieniin, Dresdeniin, Karlsruheen ja Düsseldorfiin sekä muihin kaupunkeihin. Wienin sesessionistit järjestäytyivät vuonna 1897 ja pitivät ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1898. Berliinissä ensimmäinen sesessionistien näyttely järjestettiin vuonna 1899.
Sesessionismi oli yksi ensimmäisistä moderniin taiteeseen johtaneista taidesuuntauksista. Sesessionismin piirteisiin kuului koristeellisuutta, vertauskuvallisuutta ja tunteellisuutta.
Svatopluk Beneš
Beneš aloitti uransa elokuvissa vuonna 1935 ja tuli tunnetuksi yliluutnantti Lukaschina vuoden 1955 Kunnon sotamies Švejk filmatisoinnissa. Hän oli mukana noin 80:ssä elokuvassa, joista viimeiseksi jäi vuonna 2003 valmistunut Želary, joka sai myös Oscar-ehdokkuuden. Hän kärsi kuitenkin dementiasta jo viimeisen elokuvan kuvausten aikana ja viettikin viimeiset vuotensa prahalaisessa sairaalassa.
Aprilia Pegaso
thumb|250px|Aprilia Pegaso -moottoripyörä. Aprilia Pegaso 650 on nk. all-round-moottoripyörä, mikä soveltuu asfaltin lisäksi myös sorateille. Varhaisimmissa Pegaso-malleissa käytettiin kestävää itävaltalaista Rotaxin moottoria. Rotaxia on käytetty muun muassa BMW F650 -malleissa.
Vando Suvanto
Omia kappaleitaan hän on julkaissut muun muassa yhtyeiden Sue Van Doe ja Silvery kanssa sekä soololevyillä.
90-luvun alusta lähtien Suvanto on tehnyt runsaasti musiikkia teattereihin, esimerkiksi Ari Nummisen, Juha Hurmeen, Esa Kirkkopellon ja Teatteri Rollon tuotantoihin.
Kari Rimpi
Kari Allan Rimpi (s. 18. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp, joka oli puolustusministeriön kansliapäällikkö 2006–2010.
Henkilöhistoria
Kari Rimpi syntyi autoilija Aulis Rimmen ja sunnittelupäällikkö Hellevi Andsténin perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1970 oli Maija Välikangas (k. 1995) ja toinen vuodesta 1990 on Eeva Laakso. Rimpi valmistui Kadettikoulusta 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän on opiskellut myös Genevessä Institute of International Studies -instituutissa.
Sotilasura
Rimpi oli Pääesikunnan päällikkö 2003–2005, Läntisen maanpuolustusalueen komentaja 2001–2002, Pääesikunnan maavoimapäällikkö 2000–2001, valmiuspäällikkö 1998–2000 ja erityistehtävissä 1998. Pohjoismaispuolalaisen prikaatin komentajana Bosnia-Hertsegovinassa hän toimi 1997–1998, Pohjois-Karjalan sotilasläänin komentajana 1996–1997, maanpuolustuskurssien johtajana 1994–1996 ja opettajana 1993–1994 ja Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana 1991–1993. Rimpi oli puolustusneuvoston yleissihteerin apulainen 1987–1990 ja Uudenmaan Rakuunapataljoonan pataljoonaupseeri 1985–1987. Hän työskenteli sotilasuransa alkuvuosina Uudenmaan Rakuunapataljoonassa myös opetusupseerina, samoin kuin toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa ja Helsingin sotilaspiirin esikunnassa, yksikön päällikkönä ja opetusupseerina Päällystöopistossa sekä opetusupseerina Aliupseerikoulussa. Kenraaliluutnantiksi Rimpi ylennettiin 2001, kenraalimajuriksi 1999, prikaatinkenraaliksi 1997, everstiksi 1994, everstiluutnantiksi 1990, majuriksi 1985, kapteeniksi 1978, yliluutnantiksi 1974 ja luutnantiksi 1971.
Pilvet (veistos)
thumb|Teräsveistos Pilvet heijastelee talvisen auringonlaskun värejä. Pilvet on kuvataiteilija Mika Natrin (s. 1969) kolmiosainen teräsveistos Turussa Aurajoen rannalla, Ursininkadun ja Läntisen Rantakadun risteyksessä.
Joulukuussa 2006 paljastettu teos sijaitsee hotelli Marina Palacen edustalla, ja se on hotellin kiinteistöyhtiön panostus Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuoteen ja Aurajokivarren elävöittämiseen. Samalla veistos oli yllätyslahja 60 vuotta täyttäneelle hotellikiinteistön omistajalle Heikki Salmelalle.
Mika Natrin mukaan tilaaja halusi paikalle elämyksellisen teoksen, jossa olisi mukana vesi ja valo. Enimmillään 4,5 metriä korkea teos on valmistettu haponkestävästä teräksestä ja on pimeän aikaan valaistu. Teokseen on sijoitettu liiketunnistin, joka käynnistää vesisumuttimen, kun teoksen kaarien läpi kävelee. Tämä ominaisuus on käytössä vain kesäisin.
Donald Fraser (jääkiekkoilija)
Donald Fraser (s. 7. huhtikuuta 1958 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada ) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisuransa Euroopassa Alankomaiden, Suomen ja Sveitsin sarjoissa.
Ura
Fraser pelasi juniorina muun muassa WCHL-joukkue New Westminster Bruinsissa ja BCJHL-joukkue Bellingham Blazersissa. Vuosina 1980–1982 hän kävi Denverin yliopistoa. Fraser siirtyi kaudeksi 1982–1983 Eurooppaan alankomaalaisjoukkue Nijmegen Devilsin riveihin. Hän voitti Eredivisien pistepörssin 125 tehopisteellä, kuten myös kaudella 1983–1984 109 tehopisteellä. Jälkimmäisen kauden päätteeksi Fraser voitti myös sarjan mestaruuden.
Kaudeksi 1984–1985 Fraser siirtyi I-divisioonajoukkue Heinolan Peliittoihin, joiden paras pistemies ja syöttäjä hän oli tehoilla 29+39=68. Fraser sijoittui I-divisioonan pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudella 1985–1986 hän sijoittui samalla tehopistemäärällä pistepörssissä kuudenneksi. Kaudeksi 1986–1987 Fraser siirtyi KooKoohon, jonka toiseksi paras pistemies hän oli Lasse Tasalan jälkeen tehoilla 30+40=70. Hän sijoittui I-divisioonan pistepörssissä neljänneksi ja oli keväällä 1987 nostamassa joukkuetta SM-liigaan. Fraserin rahkeet eivät kuitenkaan riittäneet yhtä hyvin SM-liigaan, kuin I-divisioonaan. Kausi 1987–1988 toi hänelle 37 runkosarjaottelussa tehot 4+9=13. Fraser palasi kaudeksi 1988–1989 I-divisioonaan ja siirtyi Kiekkoreippaan riveihin. Hän oli tehoilla 10+35=45 joukkueen paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies.
Pelaajauransa viimeisen kauden 1989–1990 Fraser pelasi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:n EHC Uzwilissa sekä alankomaalaisessa Eaters Geleenissä.
Emília Vášáryová
thumb|Emília Vášáryová kuvannut Martin Črep.
Emília (”Milka”) Vášáryová (s. 18. toukokuuta 1942) on slovakialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan yhtä lailla elokuvista kuin teatteristakin. Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen hän on esiintynyt sekä Tšekissä että Slovakiassa.
Vášáryová on teatterityöstään voittanut Slovakiassa Dosky-palkinnot vuosina 2000, 2002 ja 2004. Lisäksi hänelle on myönnetty Tšekin leijona. Hänen siskonsa on näyttelijä, diplomaatti ja poliitikko Magda Vášáryová.
Kansainväliset tietotekniikkaolympialaiset
Kansainväliset tietotekniikkaolympialaiset (, IOI) ovat alle 20-vuotiaille ei-korkeakouluopiskelijoille tarkoitetut tietotekniikkakilpailut. Ne järjestetään vuosittain yleensä elokuun puolivälissä, ja kustakin maasta niihin osallistuu nelihenkinen joukkue. Kullakin joukkueella on myös joukkueenjohtaja ja apulaisjohtaja, jotka kääntävät kilpailutehtävät joukkueen omalle kielelle. Kilpailun tehtävissä pitää yleensä ohjelmoida jonkinlainen algoritmi tiettyyn ongelmaan.
Historia
Kansainväliset tietotekniikkaolympialaiset saivat alkunsa vuonna 1987, kun Bulgarian delegaatti Blagovest Sendov laati ehdotuksen Unescon 24. yleiskonferenssia varten. Ensimmäinen IOI järjestettiin Bulgariassa vuonna 1989.
Tapahtuma
Koko tapahtuma on noin viikon mittainen ja sisältää paljon muutakin kuin pelkän kilpailun. Ensimmäisenä päivänä on lyhyt harjoituskilpailu, jota seuraa avajaisseremonia. Toinen ja neljäs päivä ovat varsinaisia kilpailupäiviä, kumpanakin on viisituntinen kisarupeama. Kolmantena ja viidentenä päivänä on yleensä järjestettyä ohjelmaa kuten kaupunkikierros tai paikallisiin nähtävyyksiin tutustumista. Kuudentena päivänä pidetään palkintojenjakotilaisuus ja julistetaan kilpailu päättyneeksi.
Kilpailu
Kumpanakin kilpailupäivänä on viisi tuntia aikaa ja kolme tehtävää. Yhteensä kolmen tai neljän tehtävän ratkaiseminen virheettömästi riittää hyvin todennäköisesti hopeamitalin saavuttamiseen. Kullakin kilpailijalla on käytössään kirjoitusvälineet sekä tietokone, jossa on rajallinen määrä perusohjelmia kuten muutama erilainen tekstieditori ja C-, C++- ja Pascal-kääntäjät sekä näiden kielten standardikirjastojen dokumentaatiot. Internetin ja omien tiedonsiirtovälineiden käyttö on sekä kielletty että estetty. Kilpailussa sallitut kielet ovat jo mainitut C, C++ ja Pascal.
Tehtävät
Normaalisti tehtävänä on kehittää algoritmi annetun ongelman ratkaisemiseksi, ja tällöin vastaukseksi lähetetään tehdyn ohjelman lähdekoodi. Toisessa tehtävätyypissä ohjelman pitää kommunikoida toisen ohjelman kanssa, esimerkiksi pelata jotakin peliä. Tehtävien arvostelussa ajetaan ohjelma usealla eri testitapauksella ja tarkistetaan, onko tuotettu vastaus oikea. Pisteitä saa siis myös ratkaisulla, joka toimii vain osittain. Kolmannessa tehtävätyypissä vastaukseksi lähetetään vain saatu lopputulos, ja nämä tehtävät on siis teoriassa mahdollista tehdä myös ohjelmoimatta, vaikkapa laskea paperilla. Näiden tehtävien arvostelu voi tapahtua useammalla tavalla. Jos tehtävänä on esimerkiksi pakata annettu data mahdollisimman tehokkaasti niin, että sen voi purkaa tietyllä algoritmilla, voidaan pisteitä jakaa tuotetun tiedoston koon mukaan tai vaikkapa suhteessa parhaaseen lähetettyyn ratkaisuun. Kukin tehtävä on 100 pisteen arvoinen, koko kilpailun maksimipistemäärä on 600.
Palkinnot
Paras 1/12 osa kilpailijoista saa kultamitalin, seuraava 2/12 osa saa hopeamitalin, ja seuraava 3/12 osa saa pronssimitalin. Usein mitalien yhteydessä jaetaan järjestäjästä riippuen muutakin palkintomateriaalia, esimerkiksi USB-tikkuja tai ohjelmistopaketteja. Lisäksi kokonaiskilpailun kolmelle parhaalle on yleensä luvassa vielä omat erikoispalkintonsa.
Suomi
Suomen joukkueen alkukarsintana toimii kansallinen Datatähti-kilpailu. Datatähden perusteella valitaan valmennusryhmä, ja keväällä pidettävän valmennusleirin lopussa valitaan kuuden hengen joukkue BOI-kisoihin. Näiden tulosten perusteella valitaan neljä edustajaa IOI:hin.
Suomalaiset IOI mitalistit
Suomalaiset ovat saavuttaneet yhteensä 59 mitalisijaa IOI:ssa. Oheinen taulukko listaa suomalaiset mitalistit (K = kultamitali, H = hopeamitali ja P = pronssimitali).
Pyrrolidiini
Esiintyminen luonnossa
Pyrrolidiinirakenne on myös tärkeä osa proliini- ja hydroksiproliiniaminohappojen rakennetta.
Synteesi
Pyrrolidiinia voidaan valmistaa teollisesti tetrahydrofuraanista ja ammoniakista tai amiineista noin 300 °C:n lämpötilassa alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä. Pyrrolidiiniä voidaan syntetisoida myös klooratuista amiineista fotolyysin avulla happamissa olosuhteissa niin sanotulla Hoffman–Löffler-reaktiolla.
Käyttö
Pyrrolidiiniä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa fungisidejä ja hyönteismyrkkyjä, kumin vulkanoinnissa tarvittavia kiihdytinaineita ja lääkeaineita. Pyrrolidiinirakenteen sisältäviä lääkeaineita ovat muun muassa buflomediili ja kaptopriili.
Pyrrolidiini reagoi samaan tapaan kuin sekundääriset amiinit. Siihen voidaan liittää esimerkiksi alkyyli-, asetyyli- tai nitroryhmiä. Pyrrolidiini on kuitenkin emäksisempi ja elektrofiilisempi kuin esimerkiksi dietyyliamiini ja soveltuu siksi hyvin enamiinien valmistukseen karbonyyliryhmän sisältävistä yhdisteistä.
Turvallisuus
Pyrrolidiini on hyvin emäksistä ja voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja joutuessaan silmiin tai iholle. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja kurkkukipua sekä huonovointisuutta. Nieltynä pyrrolidiini voi aiheuttaa huonovointisuutta ja oksentelua sekä kouristuksia. Pitkäaikainen altistuminen pyrrolidiinille saattaa aiheuttaa hermostovaurioita.
Foxboro Stadium
Foxboro Stadium tai Foxborough Stadium (ennen myös Schaefer Stadium ja Sullivan Stadium) oli monikäyttöinen urheilustadion Foxboroughin kaupungissa, Massachusettsin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Stadion purettiin vuonna 2002 ja sen tilalle rakennettiin Gillette Stadium. Stadion oli NFL-seura New England Patriotsin sekä jalkapalloseura New England Revolutionin kotistadion. Stadion oli myös yksi jalkapallon MM-kilpailujen 1994 sekä naisten jalkapallon MM-kilpailujen 1999 pelipaikoista.
1. elokuuta
1. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 213. päivä (214. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 152 päivää.
Syntyneitä
thumb|Jean-Baptiste Lamarck
Aiheesta muualla
Katso myös: kalenteri ~ 31. heinäkuuta, 2. elokuuta
Cartosat
Cartosat on intialainen kaukokartoitussatelliittien sarja, jotka toteuttaa Intian avaruusjärjestö.
CD-levy
thumb|right|CD [[Jewel Case -kotelossa.]] CD on optinen digitaalisen datan tallennusmedia.
Cartosat
Ensimmäiset Cartosat-nimen saaneet satelliitit olivat IRS-satelliitteja, akronyyminsäkin mukaan "intialainen kaukokartoitussatelliitti". Myös myöhemmät satelliitit on kehitetty alkuperäisen IRS-satelliitin perustalta.
CD-levy
Historia
CD-levyä kehitettiin 1970-luvun lopulla. CD:n teknisen toiminnan määrittelevästä Red Book -standardista päästiin yhteisymmärrykseen vuonna 1980, ja markkinoille CD:t tulivat syksyllä 1982 Euroopassa ja Japanissa. Ensimmäinen kuluttajamarkkinoiden CD-soitin, Sony CDP-101, tuli markkinoille Japanissa 1. lokakuuta 1982. Yhdysvalloissa levyt tulivat markkinoille keväällä 1983. Merkittävin tavoite CD:tä kehitettäessä oli äänenlaadun säilyminen, sillä vinyylilevyt kuluvat ja ääninauhat venyvät. CD kehitettiin alun perin pelkästään äänentoistoon eikä tiedon yleiseen tallennukseen, mihin sitä myöhemmin on myös käytetty. Ensimmäiset yleistä dataa lukevat CD-ROM-asemat tulivat 1985.
Cartosat
Cartosat-2B
Satelliitti laukaistaan 5. toukokuuta 2010.
CD-levy
Historia
Vuoteen 1985 Russellilla oli 26 patenttia liittyen CD-ROM-teknologiaan. Vuonna 1992 Time-Warner ja muut valmistajat sopivat patenttirikkomuksesta ja maksoivat 30 miljoonaa dollaria Russellin työnantajalle. pienoiskuva|CD-levylle tallennetun musiikin myyntimäärät Suomessa vuosina 1992–2021 CD:n koon ja kapasiteetin valitsemiseen liittyy useita tarinoita. Yhden version mukaan Philipsin insinöörien tavoitteena oli alun perin 60 minuutin levy. Hanketta johtanut Sonyn Norio Ohga kuitenkin esitti, että levylle pitäisi mahtua Beethovenin 9. sinfonia. Herbert von Karajanin johtamana kyseinen teos oli 66 minuuttia. Asia tarkistettiin vielä Philipsin Polygram-tytäryhtiöstä. Sieltä löytyikin tieto, jonka mukaan on olemassa vuodelta 1951 peräisin oleva tallenne, jossa saman teoksen kesto Wilhelm Furtwänglerin johtamana oli 74 minuuttia. Projektiryhmä päätti, että 74 minuuttia on täten sopiva kesto levylle, ja insinöörit laskivat, että levyn halkaisija tulee kasvattaa 12 senttimetriin. Toisen muunnelman mukaan CD-hankkeessa mukana ollut Akio Morita olisi puolestaan vaatinut Beethovenin 9. mahtumista CD:lle, koska kyseessä oli hänen tai hänen vaimonsa lempiteos. Kolmannen mukaan kapellimestari Herbert von Karajan olisi vaatinut sitä. Tarinoihin ei kuitenkaan ole välttämättä uskomista
Ensimmäinen populaarimusiikin CD-julkaisu oli Abban The Visitors -albumi vuonna 1982. Ensimmäisenä suomalaisena CD-julkaisuna puolestaan pidetään yleisesti Riki Sorsan Kellot ja peilit -levyä (CBS 1984), joka julkaistiin CD:nä vuonna 1985. Kyseinen levy tehtiin kuitenkin fyysisesti Suomen ulkopuolella ja sen julkaisi omistuspohjaltaan ei-suomalainen levy-yhtiö.
Ensimmäiset kirjoittavat CD-R-asemat tulivat ammattilaiskäyttöön vuonna 1991.
Fyysinen rakenne
thumb|right|Optisen luennan toiminta. CD muodostuu 1,2 millimetriä paksusta ruiskuvaletusta polykarbonaattilevystä, joka on päällystetty ohuella alumiinikerroksella. Alumiinin päällä on suojaava lakkakerros, johon voi myös painaa levyn etiketin, tyypillisesti silkkipaino- tai offset-menetelmällä.
CD:tä tehdään eri kokoisina, mutta yleisin koko on halkaisijaltaan 120 millimetriä, joka antaa norminmukaisesti 74 minuutin tallennustilan äänelle ja 650 megatavun tilan datalle. Käytännössä CD:n reaalinen tallennuskapasiteetti on kasvanut 700 megatavuun tallennustekniikan kehittyessä. Tämä merkitsee 80 minuutin tallennustilaa äänelle. Nykyään on saatavilla myös 800 Mt:n (90 min), ja jopa 900 Mt:n (100 min) levyjä, mutta nämä vaativat standarditoleranssien hyväksikäyttöä. Sen takia ne eivät välttämättä toimi kunnolla varsinkaan vanhemmissa CD- soittimissa tai asemissa, joten ”normaalien” 700 megatavun levyjen käyttö on kaikkein varminta. 1980-luvulla julkaistiin joitakin alun perin tupla-LP:nä ilmestyneitä levyjä noin 70 minuutin pituisina yhden CD:n versioina, joista oli pudotettu osa materiaalista pois.
Tavanomaisen 120 millimetrin kokoisen levyn rinnalle kehitettiin halkaisijaltaan 80 millimetrin kokoinen ”Mini-CD”, jolle mahtuu enimmillään dataa 210 megatavua, ja ääntä 24 minuuttia. Tätä oli alun perin tarkoitus käyttää 7″ vinyylilevyn tavoin singlejulkaisuissa, mutta tämän sijaan ne julkaistiinkin usein "Maxi-Singleinä", tutummassa 12 cm koossa. Nykyään 8 cm levyä on myös käytetty usein tietotekniikan puolella; laitteiden valmistajat ovat toimittaneet komponenttien (lisäkortit yms..) mukana ajureita sekä muita asennustiedostoja tallennettuna 8 cm:n levylle.
Muita harvinaisempia levytyyppejä ovat eri muotoiset (ja kokoiset) levyt, joiden toimivuus eri soittimissa ei ole taattu. Esimerkiksi autosoittimilla ja muilla kelkattomilla soittimilla levynlatauksessa voi olla ongelmia. Näiden levyjen kapasiteetti vaihtelee koon ja muodon mukaan. Yleisin malli lienee käyntikortin muotoinen levy, joka on saatavilla myös poltettavana versiona.
CD:lle tieto tallennetaan pitkään, spiraalimaiseen nystyräjonoon (lukupuolelta nähtynä), joka kiertää levyn sisäreunasta ulkoreunaan. Ura sisältää noin 125 nanometriä korkeita ja 500 nanometriä leveitä kohoumia, joihin tieto tallennetaan binäärisenä. Nystyrät luetaan aallonpituudeltaan 780-nanometrisellä puolijohdelaserilla pohjalla olevan polykarbonaattikerroksen läpi. Korkeusero aiheuttaa nystyrästä ja sitä ympäröivästä levystä heijastuvien säteiden välille vaihe-eron, jonka soittimen elektroniikka havaitsee.
Levyn luku perustuu vakionopeudella tapahtuvaan heijastusmuutoksen tunnistukseen: kunkin nystyrän alku ja loppureuna edustaa ykköstä. Harjanteessa lukusäteen heijastus on huono, tasaisella osuudella heijastus on suuri, näiden kestot edustavat peräkkäisiä nollia aikajanalla. Nystyrän tai tasangon pituus siis määrää peräkkäisten nollien lukumäärän.
Levyä koodattaessa kukin kahdeksan bitin datatavu muunnetaan EFM-modulaatiolla (Eight-to-Fourteen Modulation), 14 bitin pituiseksi koodiksi, jossa kahden ykkösen välissä on vähintään kaksi ja enintään kymmenen nollaa. Lisäksi kooditavut erotetaan toisistaan kolmen bitin liitossanalla. Liitossanalla varmistetaan ettei peräkkäisten kooditavujen nollien lukumäärä ylitä kymmentä. Yhtä liitosbittiä käytetään tarvittaessa käännösbittinä jolla datavirran vaihe käännetään DC-komponentin kumuloitumisen estämiseksi. 8-bittisen tavun tallentamiseen käytetty tila vaatii 17 bittiä.
Lukunopeuskerroin 1 vastaa 75 datalohkon lukua sekunnissa ja se on nykyään oletuksena käytössä vain Audio-CD -soittimissa. Muita aliformaatteja tukevat laitteet käyttävät yleensä suurempaa kerrointa, jopa 72 (Kenwoodin kolmen lukupään CD-asema vuodelta 2000).
Kopiosuojaukset
CD-standardi ei sisällä mitään kopioinnin estävää mekanismia, mikä tekee CD-levyjen kopioinnista tietokoneen muistiin helppoa. Vuodesta 2002 alkaen jotkin levy-yhtiöt ovat käyttäneet CD:issään omia kopiosuojausmenetelmiään, jotka perustuvat tahallisten virheiden tai muiden CD-ROM-asemaa hämäävien tietojen lisäämiseen levyihin. Suojausten tarkoitus on estää levyjen käyttö tietokoneiden CD-ROM-asemissa, joiden virheidenkorjausjärjestelmä ei siedä virheitä yhtä hyvin kuin tavalliset CD-soittimet. Monet kopiosuojausmenetelmät kuitenkin haittaavat myös levyn toistamista CD-soittimella ja tekevät levyn herkäksi lialle ja naarmuille. Erityisesti autostereoiden CD-soittimissa kopiosuojatut levyt eivät usein toimi. Osa kopiosuojatuista levyistä sisältää niin sanotun ”tietokoneilla soitettavan” osion, joka sisältää useimmiten musiikkivideoita ja kopion äänitteen sisällöstä pakatussa ja kopiosuojatussa tiedostomuodossa, jonka äänenlaatu on useimmiten CD-muotoon verrattuna melko huono. Näiden melkein aina WMA-muodossa olevien tiedostojen yhteensopivuus rajoittuu yleisimpiin käyttöjärjestelmiin, käytännössä Microsoft Windowsin uusimpiin versioihin. Usein vaaditaan kuitenkin lisäohjelmien asentamista levyltä, eivätkä levyjen kopiosuojatut tiedostot välttämättä toimi muissa mediasoittimissa. Jotkin kopiosuojausmenetelmät asentavat tietokoneeseen ohjelman, joka valvoo levyn käyttöä ja kopiointia. Ohjelma voi myös asentua käyttäjältä lupaa kysymättä ja piiloutua käyttöjärjestelmältä. Tällaisia ohjelmia pidetään yleisesti haittaohjelmina.
CD-standardin kehittäjä Philips on ilmoittanut, että tällaisia kopiosuojausmenetelmiä käyttäviä CD:itä ei saa markkinoida Compact Disc Digital Audio -tavaramerkin avulla.
Eräiden pelikonsolien pelilevyissä on käytetty suojauksena esimerkiksi tyhjää levyaluetta tai tietoisesti virheellisiksi kirjoitettuja lohkoja (tarkistussumma ei täsmää sisältöön) jotka on merkitty kuuluvaksi levyn tiedostorakenteeseen. Konsolin ohjelmisto osaa kiertää nämä, mutta useimmat kopiointiohjelmat eivät. Tyhjä alue haittaa levyn lukemista ylipäätään ja ”virheelliset” lohkot käytännössä estävät kopioinnin erillisinä tiedostoina.
Äänenlaatu
Kehitysvaiheen aikana digitaaliseksi signaalin resoluutioksi sovittiin 16 bittiä ja näytteenottotaajuudeksi 44,1 kHz. Tästä syystä CD:n signaalidynamiikka on korkeintaan 96 dB ja taajuusvaste ulottuu 22,1 kHz saakka. Sovittu standardi pohjautui 1980-luvun alun tekniikkaan, sen ajan rajoituksiin ja silloiseen tietoon musiikin virheettömään toistoon tarvittavasta äänenlaadusta. Suuri yleisö ei ole kuitenkaan valittanut CD:n äänenlaadusta.
Joissakin levyissä käytetään merkintää, joka ilmaisee millä tavalla levyt on tuotettu.
Cynthia Cooper-Dyke
thumb|Cynthia Cooper-Dyke vuonna 2011. Cynthia Lynne Cooper-Dyke (o.s. Cooper, s. 14. huhtikuuta 1963 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija. Hän on muun muassa pelannut ammattilaisena WNBA-liigassa. Hän on myös olympiavoittaja vuodelta 1988. Cooper on monen mielestä yksi maailman parhaimmista naiskoripalloilijoista.
WNBA-liigassa Cooper-Dyke edusti WNBA-seuraa Houston Cometsia liigan perustamisesta vuonna 1997. Comets voitti mestaruuden neljä kautta peräkkäin, 1997-2000 ja Cooper-Dyke valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 1997 ja 1998. Kauden 2000 jälkeen hän lopetti pelaajauransa ja siirtyi valmentamaan WNBA-seura Phoenix Mercuryä puoleksitosta kaudeksi. Kaudeksi 2003 hän palasi pelikentille Cometsin riveissä. Kauden jälkeen hän ilmoitti päättävänsä pelaajauransa lopullisesti. Tämän jälkeen hän on valmentanut yliopistokoripalloilussa.
Cooper-Dyke valittiin naiskoripalloilun Hall of Fameen vuodeksi 2009.
Marika Visakorpi
Marika Anneli Visakorpi-Kemppainen  (s. Helsinki) on suomalainen poliitikko (kristillisdemokraatit) ja juristi. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi (OTK) Helsingin yliopistosta. Sittemmin hän on toiminut syyttäjänä Keski-Suomessa vuodesta 1998.
Visakorpi on istunut Jyväskylän kaupunginvaltuustossa vuodesta 2004. Hänet valittiin kaupunginvaltuustoon myös vuoden 2017 kuntavaaleissa, joissa hän sai 1 051 ääntä. Visakorpi on Keski-Suomen maakuntavaltuuston jäsen. Hän on toiminut myös KD-naisten puheenjohtajana.
Mieletön maailmanhistoria
Mieletön maailmanhistoria on vuonna 1981 valmistunut Mel Brooksin komediaelokuva, joka parodioi historian kuuluisia tapahtumia ja historiallisia draamaspektaakkeleita.
Elokuva alkaa ihmisen nousemisesta kahdelle jalalle, jatkuu kymmenen käskyn tarinalla ja etenee Rooman valtakuntaan, josta stand-up-filosofia esittävä Brooks joutuu pakenemaan Juudeaan. Siellä hän toimii tarjoilijana Jeesuksen ja opetuslasten viimeisellä ehtoollisella. Tästä hypätään Espanjan inkvisitioon, jonka kuuluisin kohtaus lienee munkkien ja nunnien tanssi- ja laulukohtaus. Elokuvan viimeinen näytös on Ranskan vallankumous, jonka tapahtumissa Brooks tekee kaksoisroolin näytellen sekä kuningas Ludvig XVI:ta että pissapoikana toimivaa kuninkaan kaksoisolentoa. Vallankumouksen pelossa kuningas ja pissapoika vaihtavat paikkoja ja odotetusti pissapoika joutuu mestattavaksi giljotiinilla. Elokuvan yllättävä loppuratkaisu on ollut suuri puheenaihe ja se onkin antanut elokuvalle tosikkoja kammottavan maineen.
Aivan elokuvan lopussa on valetraileri, jossa mainostetaan kuvitteellista jatko-osaa History of the World, Part II. Tämänniminen sketsisarja julkaistiin lopulta vuonna 2023, ja Brooks on sen tuottaja ja yksi käsikirjoittajista.
Seija Vaaherkumpu
Seija Vaaherkumpu (ent. Rautio) on suomalainen toimittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Ylen A-ohjelmien sekä Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana.
Seija Vaaherkumpu opiskeli Helsingin yliopistossa valtio-oppia, tiedotusoppia ja sosiaalipsykologiaa. Hän aloitti radiotoimittajan työt opiskeluvuosinaan hyvinkääläisessä Pikkupäkä-paikallisradiossa. 1980-luvun lopulta alkaen hän työskenteli Ylen Radiomafiassa, kunnes hänet valittiin yhdeksi neljästä ensimmäisestä Ylen Aamu-TV:n juontajasta lähetysten alkaessa 1997 (muut olivat Arto Nyberg, Päivi Storgård ja Seppo Toivonen).
2000-vuosikymmenen alussa Vaaherkumpu siirtyi Sanoma-konsernin Neloskanavalle, jossa hän työskenteli muun muassa EU-toimittajana Nelosen tv-uutisissa.
Sittemmin Vaaherkumpu on toimittanut Yle 1:n Ykkösaamua sekä arkiaamuisin radiossa että lauantaiaamuisin television ykköskanavalla. Hän tekee silloin tällöin töitä myös A-studiolle.
Vuonna 2020 Seija Vaaherkumpu oli ehdolla Vuoden journalistiksi.
Anton August Heinrich Lichtenstein
Anton August Heinrich Lichtenstein (25. elokuuta 1753 Helmstedt – 17. helmikuuta 1816 Helmstedt) oli saksalainen eläintieteilijä, Martin Lichtensteinin isä.
Anton Lichtensteinin oppiarvo oli teologian ja filosofian tohtori, hän oli itämaisten kielten professori, ja vuodesta 1782 lähtien Hampurin Gelehrtenschule des Johanneums'in rehtori. Vuosina 1794–1796 hän toimi Hampurin yleisen kirjaston kirjastoapulaisena ja johtajana 1796–1798. Vuonna 1798 hänet nimitettiin Helmstedtin yliopiston professoriksi.
Lichtenstein julkaisi teokset Catalogus Rerum Naturalium Rarissimarum (1793) ja Catalogus Musei zoologici ditissimi Hamburgi (1796), ja oli myötävaikuttamassa Johann Friedrich Wilhelm Herbstin teoksen Natursystem der ungeflügelten Insekten (1797) julkaisemisessa.
Lichtensteinin nimeämiä uusia lintulajeja olivat hopeakurki (Anthropoides paradiseus), täpläotsatikkanen (Dendropicos namaquus), haaramehiläissyöjä (Merops hirundineus) ja veritikka (Veniliornis sanguineus).
Pimiä
Pimiä on suomenkielinen sukunimi. Pimiä-nimisiä henkilöitä:
Innan diskografia
Tämä artikkeli kertoo romanialaisartisti Innan diskografiasta.
Studiolbumit
Kaikki albumit julkaistu cd:nä ja digitaalisena latauksena.
Singlet
Hot
I Am the Club Rocker
Udine
Udine (friuliksi Udin,, ) on kaupunki Friuli-Venezia Giulian autonomisella alueella Koillis-Italiassa, 40 kilometrin päässä Slovenian rajasta. Se on Udinen maakunnan pääkaupunki.
Innan diskografia
Singlet
Party Never Ends
Udine
Udinen pinta-ala on 57 km² ja asukasluku noin 100 000. Esikaupungit mukaan lukien asukkaita on 172 000.
Innan diskografia
Singlet
Inna
Nirvana
Udine
Historia
Udinen nimi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 983, jolloin keisari Otto II luovutti Utinumin linnan Aquileian patriarkalle. Vuonna 1223 Udinesta tuli – torin perustamisen seurauksena – alueen merkittävin kaupunki talouden ja kaupan alalla. Myös patriarkan istuin siirtyi Udineen.
Venetsian tasavalta valtasi Udinen vuonna 1420. Vuonna 1511 kaupunki koki lyhyen sisällissodan, jota seurasivat maanjäristys ja kulkutauti. Udine pysyi Venetsian alaisuudessa, jonka toiseksi suurin kaupunki se oli, vuoteen 1797. Oltuaan hetken Ranskan alaisuudessa Udinesta tuli osa Lombardia–Venetsian kuningaskuntaa, kunnes se liittyi uuteen Italian kuningaskuntaan 1866.
Innan diskografia
Singlet
YO
Muut singlejulkaisut
Udine
Historia
Ensimmäisen maailmansodan aikana, Caporetton taisteluun asti, Italian armeijan ylin johto oli Udinessa, joka sai lempinimen "sotapääkaupunki". Sodan jälkeen Udine toimi lyhytikäisen Friulin maakunnan pääkaupunkina. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli suoraan natsi-Saksan hallinnon alaisena syyskuusta 1943 huhtikuuhun 1945.
Nähtävyyksiä
thumb|250px|right|Duomo di Udine
Kulttuuri
Udinessa on yliopisto, Università degli studi di Udine sekä teatteri, Teatro Giovanni da Udine. Arkkipiispan palatsissa ja Museo Civicossa on puolestaan esillä merkittäviä maalauksia.
Udinessa järjestetään "viini ja ruoka" -festivaali Friuli D.O.C. syyskuussa sekä Euroopan suurin itäaasialaisiin elokuviin erikoistunut tapahtuma, Far East Film Festival huhtikuussa.
Kaupungin jalkapallojoukkue Udinese Calcio pelaa Italian pääsarjassa, Serie A:ssa.
thumb|250px|right|Palazzo D'Aronco
Himejin linna
Himejin linna on historiallinen linna Himejissä, Hyōgon prefektuurissa, Japanissa. Himeyaman kukkulalla Kōben lähistöllä sijaitseva linna on Japanin parhaiten 1600-luvulta säilynyt linnoitus. Himejin linna käsittää yhteensä 83 rakennusta ja sen puuseinät on maalattu laastilla valkoisiksi. Valkoisten seiniensä vuoksi Himejin linnaa kutsutaan myös "Valkoisen haikaran linnaksi". Himejin linna on eräs Japanin kuuluisimmista linnoista. Se liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon joulukuussa 1993 ja on yksi Japanin kansallisaarteista.
Lepreon
Lepreon (, joskus myös Lepreos, tai Leprion,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Trifyliassa Eliin maakunnassa Kreikassa. Sen arkeologiset kohteet sijaitsevat Zacháron kunnassa nykyisen Lépreon kylän ympäristössä.
Maantiede
Lepreon oli Trifylian tärkein kaupunki. Se sijaitsi alueen eteläosassa noin 100 stadioninmittaa eli 18 kilometriä Samikonin kaupungista ja 40 stadioninmittaa eli 7 kilometriä Peloponnesoksen länsirannikosta. Kaupungilla oli kaksi akropolista eli linnavuorta. Antiikin aikaisena akropoliina toimi kukkula nykyisen kylän pohjoispuolella (37.44°N, 21.72444°W), kun taas esihistoriallisen ajan asutuspaikkana toimi nykyisin läheisen kirkon mukaan nimellä Ágios Dimítrios tunnettu kukkula nykyisen kylän kaakkoispuolella (37.43461°N, 21.72247°W). Antiikin aikana alakaupunki levittäytyi näiden kahden kukkulan väliselle alueelle, jossa myös nykyinen kylä sijaitsee.
Lepreonin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi Eliistä Messeniaan ja Arkadiaan päin johtaneita teitä. Kaupunkivaltion alue oli hedelmällistä viljelysmaata. Kaupungin lähellä sijaitsi Arene-niminen lähde ja sen läheltä virtasi Neda-joki.
Historia
Lepreonin seutu on ollut asuttuna viimeistään neoliittisella kaudella. Kaupunki on ollut olemassa varhaisella ja keskisellä helladisella kaudella ja edelleen mykeneläisellä kaudella. Joskus tämän mykeneläisen kaupungin on ehdotettu olleen Homeroksen mainitsema Aipy, mutta nykyisin Aipy sijoitetaan eri paikkaan pohjoisemmaksi.
Himejin linna
Historiaa
Ensimmäinen Himejin linnan paikalla sijainnut rakennus oli Akamatsu Norimuran vuonna 1333 rakennuttama linnake. Myöhemmin Toyotomi Hideyoshi tuhotutti linnakkeen ja rakennutti paikalle kolmekerroksisen linnan, joka valmistui vuonna 1581. Nykyinen Himejin linna on peräisin 1600-luvun alusta, jolloin Ikeda Terumasa uudelleenrakennutti sen. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1601 ja saatiin päätökseen yli kahdeksan vuotta myöhemmin 1609.
Arkkitehtuuri
Yksi Himejin linnan tärkeimmistä puolustusmekanismeista ovat sen huolellisesti suunnitellut linnapihat, portit ja muurit. Niiden labyrinttimaisen asettelun tarkoitus oli pakottaa linnaan hyökkäävä vihollinen kiertämään linnoitusta spiraalin muotoisessa kehässä pyrkiessään kohti linnan keskustaa. Tiettyä reittiä kulkeva hyökkääjä pysyi koko ajan puolustajien jatkuvan tarkkailun ja jousitulen kohteena. Tämän lisäksi matkan varrelle oli rakennettu useita hämääviä umpikujia ja risteyksiä. Linnan nykyinen versio ei kuitenkaan ole joutunut tämäntapaisen hyökkäyksen kohteeksi, joten menetelmän toimivuutta ei ole todettu käytännössä.
Maailmanperintökohde
Himejin linna nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1993 kriteereillä I ja IV. Maailmanperintöluetteloon liitetty alue on kooltaan 107 hehtaaria ja sitä ympäröi 143 hehtaarin suojavyöhyke.
Lepreon
Historia
Lepreon oli Trifylian ainoa kaupunki, joka otti osaa persialaissotiin, ja kaupunki osallistui ainakin Plataiain taisteluun vuonna 479 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti klassisella ja hellenistisellä kaudella. Vuonna 421 eaa. Lepreon kapinoi Elistä vastaan Spartan avustuksella. Vuonna 400 eaa. Elis joutui luopumaan koko Trifyliasta Spartan kanssa tekemänsä sopimuksen myötä. Spartan hävittyä Leuktran taistelun se yritti palauttaa Trifylian valtaansa, mutta trifylialaiset liittyivät Arkadian liittoon. Elis sai alueen valtaansa jälleen hellenistisellä kaudella, jonka jälkeen trifylialaiset joutuivat liittymään Aitolian liittoon Eliin mukana. Makedonian sotiessa liittoa vastaan Filippos V:n johdolla Lepreon kapinoi jälleen Elistä vastaan ja liittyi Makedonian puolelle. Myöhemmin se kuului Akhaian liittoon. Rooman voitettua liiton vuonna 146 eaa. Lepreon liitettiin lopullisesti Elikseen.
Rakennukset ja löydökset
Lepreonin akropoliilla eli linnavuorella on jäänteitä kaupunginmuureista ja useista torneista. Sisäänkäynti linnoitukseen oli koillisosasta, jossa on säilynyt suuren sisäänkäyntiportti- ja tornikokonaisuuden rauniot. Muurien vanhimmat säilyneet osat ovat 300-luvulta eaa. ja pääosa hellenistiseltä kaudelta.
Akropoliilla on myös kahden temppelin rauniot. Eteläpään temppeli oli omistettu Demeterille. Se on ajoitettu 300-luvun eaa. alkupuolelle, mutta sen paikalla vaikuttaa olleen varhaisempi temppeli. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 x 11 pylvästä. Temppelissä oli pronaos sekä naos eli cella. Pausaniaan mukaan temppeli oli rakennettu tiilistä eikä siellä ollut kulttipatsasta. Temppelin edessä oli sen alttari, jonka koko oli noin 4,9 x 1,5 metriä.
Ágios Dimítrioksen kukkulalta löydetyn helladisen kauden asutuksen koko on noin neliömetriä. Kukkulalta on löydetty useita taloja, joiden perustukset oli tehty kalkkikivestä ja seinät tiilistä. Ovet oli sijoitettu aina pohjoissivulle suojaan voimakkailta etelätuulilta. Kukkulalla on myös kivettyjen katujen jäänteitä. Esinelöytöihin kuuluu keramiikan osia klassiselta bysanttilaiselle kaudelle.
Kaava
Kaava on matematiikassa ja muissa tieteissä käytetty tapa ilmaista tietoa symbolisesti. Kaavat voivat olla yhtälöitä, jolloin ne ilmaisevat eri suureiden välisiä riippuvuuksia. Kaavoja käytetään myös kemiassa, joissa kemiallisilla kaavoilla ilmaistaan yksiselitteisesti aineen kemiallinen koostumus tai molekyylirakenne. Kemiassa käytetään myös reaktioyhtälöitä, jotka osoittavat, mitkä lähtoaineet kemiallisessa reaktiossa muuttuvat miksikin reaktiotuotteeksi. Maailman tunnetuimpia kaavoja ovat Einsteinin suhteellisuusteoreettinen yhtälö E=mc² ja veden kemiallinen kaava H2O.
Edi Pejcic
Edi Pejcic (s. 1973) on suomalainen vedonlyöntianalyytikko ja toimittaja. Hän laskee vedonlyöntikertoimia ja kirjoittaa vihjeitä Ilta-Sanomiin ja Veikkaaja-lehteen.