cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julen Lopetegui
Ura valmentajana
6. toukokuuta 2014 Lopetegui palasi seurajoukkuevalmentajaksi, kuh hän siirtyi Porton peräsimeen. Lopeteguin johdolla Porto eteni Mestarien liigassa aina puolivälieriin saakka. Kausi oli kaksijakoinen, sillä joukkue otti sekä suurimman voittonsa AEK Ateenaa vastaan (6–1) että kärsi kovimman tappionsa FC Bayern Münchenille samoin lukemin. Porgualin liigassa Porton hävisi mestaruuden kolmella pisteellä SL Benficalle. Kausi 2015–2016 sujui edellistä kehnommin. Porto putosi Mestarien liigasta jo lohkovaiheessa eikä kolmantena majaileminen kotimaan liigassa riittänyt. Seura erotti Lopeteguin tammikuussa 2016.
21. heinäkuuta 2016 Lopetegui nimettiin Vicente del Bosquen seuraajaksi Espanjan maajoukkueen päävalmentajana. Lopeteguin johdolla Espanja pelasi vahvat vuoden 2018 MM-karsinnat ja eteni lopputurnaukseen lohkovoittajana häviämättä yhtään karsintaottelua. Ainoan pistemenetyksen Espanja kärsi 1-1 vierastasapelissä Italialle. Lopetegui solmi toukokuussa 2018 jatkosopimuksen maajoukkueen valmentamisesta vuoteen 2020 asti.
12. kesäkuuta 2018 Lopeteguin kerrottiin aloittavan Real Madridin valmentajana aiemman valmentajan Zinédine Zidanen erottua tehtävästään yllättäen kuukautta aiemmin. Lopeteguin kerrottiin aloittavan tehtävässään Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeen. Uutisen johdosta Lopetegui kuitenkin erotettiin Espanjan maajoukkueen valmentajan tehtävästään yllättäen vain päivä ennen MM-kisojen alkua. Syyksi kerrottiin, että Espanjan jalkapalloliiton johto koki itsensä petetyksi yllättävästä uutisesta. Espanja pääsi turnauksessa lopulta neljännesvälieriin, joissa se hävisi Venäjälle rangaistuspotkukilpailun jälkeen.
Lopetegui toimi Real Madridin valmentajana vain muutaman kuukauden, sillä hän sai potkut lokakuussa 2018 huonosti alkaneen kauden johdosta. Seura keräsi kymmenestä käydystä ottelusta vain 14 pistettä, ja oli La Ligassa yhdeksäntenä. Noin kahdeksan kuukautta myöhemmin kesäkuussa 2019 Lopeteguin kerrottiin aloittavan La Liga -seura Sevillan valmentajana kolmen kauden sopimuksella. Sevilla oli aiemman kauden lopussa La Ligan kuudes. Lopetegui luotsasi Sevillan kaudella 2019/20 La Ligassa neljänneksi. Eurooppa-liigassa hän johdatti joukkueen loppuotteluun, jossa Sevilla kaatoi Internazionalen maalein 3–2. Mestaruus oli Lopeteguin uran ensimmäinen seurajoukkuetasolla. Lopeteguin pesti päättyi lopulta potkuihin lokakuun alussa 2022, kun Sevilla oli kärsinyt viisi tappiota kahdeksassa edellisessä ottelussaan ja vajonnut La Ligan häntäpäähän.
Charles Wilkes
Charles Wilkes (3. huhtikuuta 1798 New York City, Yhdysvallat – 8. helmikuuta 1877 Washington D.C., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija, joka johti vuosina 1838–1842 Yhdysvaltain virallista Tyynenmeren ja lähialueiden tutkimusretkeä. Wilkes tutki Etelämantereen osaa, joka sijaitsee Intian valtameren eteläpuolella ja joka nimettiin myöhemmin Wilkesinmaaksi.
Varhainen elämä
Wilkes syntyi New Yorkissa vuonna 1798 varakkaaseen perheeseen. Hänen äitinsä kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin, ja hänet annettiin tätinsä Elizabeth Ann Setonin hoiviin, joka myöhemmin kääntyi katolisuuteen, tuli abbedissaksi ja oli lopulta ensimmäinen pyhimykseksi kanonisoitu syntyperäinen amerikkalainen.
Tyynenmeren tutkimusretki
pienoiskuva|Kartta Wilkesin matkakunnan reitistä Wilkes nimitettiin Yhdysvaltain laivastoon aliluutnantiksi vuonna 1818 ja luutnantiksi vuonna 1826. Vuonna 1830 hänet nimitettiin laivaston instrumentti- ja karttaosaston päälliköksi, ja vuonna 1838 johtamaan Tyynenmeren ja lähialueiden tutkimus- ja kartoitusretkikuntaa, jonka kongressi oli hyväksynyt vuonna 1836. Retkikunta, johon kuului luonnontieteilijöitä, kasvitieteilijöitä, mineralogi, eläintentäyttäjä ja filologi, lähti Hampton Roadsista 18. elokuuta 1838 ja kävi Madeiralla ja Rio de Janeirossa,Tulimaassa, Chilessä, Perussa, Samoansaarilla ja Uudessa Etelä-Walesissa, purjehti Sydneystä Etelämantereelle joulukuussa 1839 ja raportoi Ballenynsaarten länsipuolella olevan Etelämantereen löytymisestä; vieraili Fidžillä ja Havaijisaarilla vuonna 1840, tutki Yhdysvaltojen länsirannikkoa, mukaan lukien Columbia-joen, San Franciscon lahden ja Sacramento-joen, vuonna 1841 ja palasi Filippiinien saarten, Sulun saariston, Borneon, Singaporen, Polynesian ja Hyväntoivonniemen kautta New Yorkiin 10. kesäkuuta 1842.
Yhdysvaltain sisällissota
Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä Wilkes määrättiin San Jacinto -aluksen komentajaksi. Hän pysäytti puolueettoman englantilaisen postilaivan ja vangitsi kaksi laivalla ollutta konfederaation diplomaattia, mikä melkein johti sotaan Yhdysvaltain ja Britannian välillä. Seuraavaksi hän palveli James-joen laivueessa, ja hänet merkittiin eläkkeelle 21. joulukuuta 1861. Myöhemmin, saatuaan kommodorin arvon 16. heinäkuuta 1862, hänet määrättiin saarronmurtajien torjuntaan Länsi-Intiassa.
Marraskuussa 1862 hänet erotettiin palveluksesta sillä perusteella, että hän oli ollut liian vanha saadakseen kommodorin arvon, ja hän joutui pitkään kiistaan laivastoministeri Gideon Wellesin kanssa. Kiista päättyi siihen, että Wilkes asetettiin sotaoikeuteen vuonna 1864, ja hänet todettiin syylliseksi useisiin rikkeisiin ja tuomittiin julkiseen nuhteluun ja pidätettiin virasta kolmeksi vuodeksi. Heinäkuun 25. päivänä 1866 hänet kuitenkin ylennettiin kontra-amiraaliksi eläkkeelle jääneiden listalla.
Kaikki nämä sanat
Kaikki nämä sanat on Katri Ylanderin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. lokakuuta 2007. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin levyn avausraita ”Valehdellaan”, josta tehtiin myös musiikkivideo. Helsingin Sanomien ylläpitämä Musiikkilataamo julkaisi albumista erikoisversion, joka sisältää normaalien kappeleiden lisäksi kappaleet ”Aamuaurinkoon”, ”Valehdellaan” ja ”Unta” akustisina versioina. Toisena singlenä julkaistiin kappale ”Välitunnilla”, johon kuvattiin myös video. Maaliskuussa 2008 radioihin lähetettiin single ”Unta”, joka kuitenkin nousi soittolistojen kärkeen vasta kesällä. Lokakuussa 2008 radioille lähetettiin vielä neljäs single, albumin nimikappale ”Kaikki nämä sanat”.
Tammikuussa 2008 julkaistiin video kappaleeseen ”Sirkus”, joka oli Kolmistaan-elokuvan tunnusmusiikki. Huhuttiin, että kappale olisi ollut myös kolmas single, mutta sitä siitä ei kuitenkaan tullut.
Albumia oli vuoteen 2011 mennessä myyty kultalevyrajan ylittävät yli 25 000 kappaletta. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 13.
Jaettu jana
Jaettu jana on yksi Platonin vertauksista. Se on esitetty Valtion kirjassa VI (509d–513e). Platon havainnollisti vertauksella ajatustaan olemassaolon neljästä tasosta, erityisesti ideoiden ”käsitettävissä olevasta” maailmasta, eli universaaleista, ja näkyvästä maailmasta, sekä näihin liittyvistä tavoistamme hankkia tietoa siitä mitä on olemassa.
Platon pyysi kuvittelemaan janan, joka oli jaettu kahteen osaan. Suurempi osa (kuvassa jana CE) edustaa käsitettävissä olevaa maailmaa ja pienempi osa (jana AC) näkyvää maailmaa. Kuvitellaan, että kumpikin osa jaetaan edelleen kahteen osaan. Käy ilmi, että käsitettävissä olevan maailman kaksi osaa edustavat korkeampia (DE) ja alempia (CD) ideoita. Samoin näkyvissä olevan maailman kaksi osaa edustavat toisaalta tavallisia näkyviä asioita (BC) ja toisaalta niiden varjokuvia, heijastumia ja muita esitysmuotoja (AB).
On tärkeää huomata, että janojen sanotaan olevan epäsuhtaisia: niiden pituuksien mittasuhteet edustavat ”niiden suhteellista selkeyttä ja hämäryyttä” ja niiden suhteellista ”todellisuutta ja totuutta” sekä sitä, onko meillä tietoa vai pelkästään mielipide asioista. Näin sanomme, että meillä on suhteellisen selkeää tietoa jostakin, joka on todellisempi ja ”todempi”, kun asia koskee jotain tavallisia aistittavissa olevia kappaleita kuten kiviä tai puita; jos asia koskee vain niiden varjoja tai heijastumia, sanomme, että meillä on suhteellisen hämärä mielipide jostakin hieman epätodellisesta.
Ajatellaan seuraavaksi käsitettävissä olevan maailman kahden osan, janojen CD ja DE, välistä eroa. Platonin esitys asiasta vaikuttaa helposti hämärältä. Perusajatus on, että alemmat ideat (jana CD) ovat todellisia kappaleita, joista tavalliset ympärillämme olevat kappaleet (jana BC) ovat vain heijastumia tai kuvia. Korkeammat ideat (jana DE), joista niin kutsuttu ’Hyvän’ idea on kaikkein korkein, voidaan tuntea vain a priori -tyylisellä päättelyllä. Näin tieto niistä ei riipu näkyvän maailman ilmiöitä koskevasta kokemuksesta eikä edes aistimalla tunnettujen ilmiöiden ideoista.
Geometriassa ja aritmetiikassa tehdään usein erilaisia postulaatteja ja niistä johtopäätöksiä, jotka ovat vain yhtä luotettavia kuin postulaatit. Vastakohtana, ajatuksella tavoitettava on se
Viittaus ”puhtaisiin ideoihin” ja niiden ihannointi, sekä deduktiot niin kuin ei olisi olemassa mitään oletuksia (tai ainoastaan yhdellä suurella oletuksella tai prinsiipillä, joksi ’Hyvän’ idea monesti ajatellaan), toistuu usein rationalistien filosofiassa. Se näkyy muun muassa René Descartesin kiinnostuksessa puhtaaseen, a priori -dedusointiin ja Immanuel Kantin transsendentaaleissa argumenteissa.
Pensasloiskimalainen
Pensasloiskimalainen (Bombus sylvestris) on kimalaisten sukuun ja loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Naaras on pituudeltaan 14–17 millimetriä ja koiras 12–14 millimetriä. Naaraan perusväri on musta, mutta keskiruumiin etuosa on vaaleankeltainen ja takaruumiin kärjen tuntumassa on valkeaa karvoitusta. Koiraan takaruumiin kärki on yleensä punertava ja takaselässä on keltaista. Koiraalla on valkoinen tai keltainen takaruumiin poikkivyö.
Viasat Nature/Crime
Viasat Nature/Crime oli luontodokumentteja sekä rikoselokuvia ja -sarjoja lähettävä televisiokanava. Maksullinen kanava ei valittettavasti näy enää Norjassa, Ruotsissa, Suomessa eikä Tanskassa.
Bombardier Recreational Products
Bombardier Recreational Products Inc. eli BRP on kanadalainen yhtiö, joka valmistaa muun muassa Lynx-moottorikelkkoja, Can-Am-mönkijöitä ja Sea-Doo-vesiskoottereita.
BRP on maailman suurin moottorikelkkojen valmistaja.
Historia
Bombardier Recreational Products Inc. oli vuoteen 2003 asti osa Bombardier-yhtiötä.
Vuonna 2013 BRP listautui pörssiin, ja vuonna 2017 sen liikevaihto oli 4,2 miljardia Kanadan dollaria (noin 2,8 miljardia euroa).
Kauniaisten rautatieasema
Kauniaisten rautatieasema on rautatieliikennepaikka rantaradalla Kauniaisten keskustassa noin 16 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta.
Kaustinen
Kaustinen on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Bombardier Recreational Products
BRP Finland
BRP:n suomalainen tytäryhtiö BRP Finland Oy on perustettu vuonna 2003. Se valmistaa Rovaniemellä Lynx-moottorikelkkoja, Ski-Doo- ja BoonDocker-moottorikelkkoja sekä Suomessa kehitettyjä 6-pyöräisiä Can-Am-mönkijöitä. Vuonna 2016 BRP Finland työllisti 356 henkilöä, joista 40 tuotekehityksessä, ja sen liikevaihto oli 261 miljoonaa euroa. Vuonna 2017 viennin osuus tehtaan tuotannosta oli 85 prosenttia. Suomen markkinoita johtivat Lynx (50 %) ja Ski-Doo (23,5 %).
Pensasloiskimalainen
Pensasloiskimalainen on pensaskimalaisen loinen, mutta se loisii ehkä myös sorokimalaisen ja kanervakimalaisen pesissä. Kuningatar käy ruokailemassa pajun kukilla ja voikukilla, koiraat suo-ohdakkeella, purtojuurella, kyläkarhiaisella, karhunputkella ja maitohorsmalla. Laji on melko yleinen Suomessa, ja sitä tavataan Etelä-Suomesta aina Metsä-Lappiin asti.
Bombardier Recreational Products
BRP Finland
Yhtiö on perustanut Suomen moottorikelkkasäätiön, joka on mukana muun muassa Rovaniemelle vuonna 2014 avatussa Joulupukin kelkkatalossa.
Kauniaisten rautatieasema
Suuri osa Kauniaisten asukkaista kävi työssä Helsingissä, ja työmatkaliikenne Kauniaisista Helsinkiin oli alusta lähtien hyvin vilkasta. Jo 1910-luvulla Kauniaisten asema oli vilkkaampi kuin Espoon asema, ja samalla vuosikymmenellä Kauniaisiin perustettiin Espoon ensimmäiset yhteiskoulu, lääkärin vastaanotto ja apteekki. Kauniaisista muodostettiin vuonna 1915 taajaväkinen yhdyskunta, ja se erotettiin Espoon kunnasta itsenäiseksi kauppalaksi vuonna 1920.
Kaustinen
Ylivieskan–Kauhavan kantatien 63 ja Kokkolan–Lappeenrannan valtatien 13 risteyksessä sijaitseva Kaustisen seutukuntaan kuuluva Kaustinen on kulttuuriharrastuksiltaan vireä maaseutupaikkakunta.
Bombardier Recreational Products
Tuotteet
BRP valmistaa muun muassa Suomessa suunniteltuja Lynx-moottorikelkkoja ja Can-Am-mönkijöitä ja kanadalaisia Ski-Doo- ja BoonDocker-moottorikelkkoja. Rovaniemellä suunnitellaan myös kelkkailuun sopivia ajovaatteita ja -varusteita. Kelkkavaatteissa on esimerkiksi lenkki hätäkatkaisimelle. Hätäkatkaisin sammuttaa moottorikelkan, jos kuski putoaa kelkasta.
Jaettu jana
Platon nimesi neljä tietämisen lajia, jotka voidaan yhdistää jaetun janan neljään osaan:
Kaustinen
Esihistoria
Ensimmäiset ihmiset saapuivat Kaustisen seudulle kampakeraamisen kulttuurin loppuajalla. Tätä todistavat alueelta löydetyt asuinpaikat sekä useat esinelöydöt. Pronssi- ja rautakaudella asutus taantui alueella ja alue muuttui erämaaksi, jossa saamelaiset ja heidän verottajansa samoilivat.
Jaettu jana
Valtiossa vertaus jaetusta janasta seuraa välittömästi toista Platonin vertausta, aurinkovertausta. Jaettua janaa seuraa puolestaan kuuluisa luolavertaus.
Kaustinen
Esihistoria
Ensimmäiset suomalaiset, kainulaiset saapuivat seudulle 1200-luvun alkupuolella. Kaustisen murre on ytimeltään länsisuomalaista ja muistuttaa monessa suhteessa Keski-Pohjanmaan rannikon ja Etelä-Pohjanmaan murretta. Alueelle muutti myös keskiajalla ruotsalaisia, joista on muistoina talonnimet Gedda (Kentala), Varg (Varila), Järv (Järvilä) ja Juoperi. Viimeiseksi alueelle tulivat 1500-luvulla savolaiset, jotka pysähtyivät pääasiassa Perhoon ja Halsualle. Kaustisella oli jo 1500-luvulla kiinteä asutusta, joten täältä ei saanut helposti maata.
Kauniaisten rautatieasema
Aseman länsipuolella ollut tasoristeys korvattiin asemapuiston kohdalle rakennetulla alikulkutunnelilla vuonna 1965.
Kärpäslammi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee aivan Kuoksenjärven Kylmälahden eteläpuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata tai suota. Järven rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Eteläpuolella sijaitsee entinen maatila Kärpäsmäki.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järveä ei ollut merkitty.
Vuoden 1965 peruskartassa järven nimenä oli Kärpäsjärvi. Tuolloin järven ympäristössä oli peltoja, joista osa jatkui järven rantaan asti. Vuoden 1986 peruskartassa järven nimenä oli Kärpäslammi ja suurin osa järven ympäristön pelloista oli metsittynyt.
Kauniaisten rautatieasema
Lipunmyynti Kauniaisissa lopetettiin vuonna 2004, mutta asemarakennus on yhä VR-Yhtymän omistuksessa. Kauniaisten tavaraliikenne on nykyisin lähinnä satunnaista ja se suuntautuu Keran teollisuusalueelle.
Bombardier Recreational Products
Tuotteet
Yhtiö myy myös Sea-Doo-vesiskoottereita.
Kauniaisten rautatieasema
Asemarakennus vaurioitui pahoin 30. elokuuta 2008 sattuneessa tulipalossa. Rakennuksen länsipääty tuhoutui palossa lähes kokonaan. Laajoista vaurioista huolimatta historiallisesti arvokas rakennus on kunnostettu ja maalattu uudelleen. Työ maksoi kaikkinensa arviolta pari miljoonaa euroa, ja se on tehty pääasiassa käsityönä. Asemalle suunnitellaan ravintolaa. Asema-alue on Museoviraston luokituksen mukaan valtakunnallisesti merkittävä suojelukohde. Asemalla on VR:n automaatti.
Raiteet
Asemalla on kolme numeroitua raidetta, joista raiteet 1 sekä 2 ovat matkustajajunien käytössä. Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Kaustinen
Esihistoria
Suomalaiset ja ruotsalaiset olivat oppineet toistensa tapoja ja kieltä jo rannikolla asuessaan monen miespolven ajan, mutta savolaiset erosivat monessa suhteessa molemmista muista ryhmistä. Yhteiset elinehdot ja jokapäiväiset kanssakäyminen hioivat särmät ja lievensivät erilaisuudet ja syntyi kaustislainen.
Asutuksen syntyminen
Kaustisella oli vuonna 1608 jo 18 taloa, joista yksi katosi kuitenkin melko pian maakirjasta. Asukasluku oli 1600-luvun alussa noin 130 henkeä. 1600-luku ei ollut helppoa aikaa kaustislaisille, vuosisadan alussa koettu ”suuri olkivuosi” verotti osaltansa kylän asutusta. Myös 1600-luvulla koetut sodat rasittivat seudun talonpoikia. 1600-luvulla perustettiin Kaustiselle yhdeksän uutta taloa ja kylän taloluku nousi 1600-luvun lopulla 27 ja asukasmäärä nousi n. 340 henkeen.
Isoviha
Ensimmäisen kerran Kaustinen sai kokea omakohtaisesti sodan kauhut, kun Ruotsi oli helmikuussa 1714 lopullisesti lyöty Napuen taistelussa. 1714 syksyllä venäläiset tulivat Kokkolan ylimaalle ja Kaustiselle. Venäläinen ratsuväkirykmentti majaili parin kuukauden ajan Kaustisen kedoilla ja sen poistuttua venäläisiä partioita kuljeskeli seudulla. Venäläisten käyttäytyminen oli raakaa ja armotonta. Säälimättä he ryöstivät ja murhasivat ja polttivat rakennuksia. Osittain se oli pakkoverotusta. Ihmisiä kidutettiin ilmaisemaan kätkönsä. Murhattujen määrästä ei ole tarkkoja tietoja. Toisia kidutettiin ja osalle jäi pysyviä vammoja. Venäläiset eivät tyytyneet vain ryöstämään rahaa ja tavaraa, vaan he veivät myös lapsia mukanaan, jotka he myivät Venäjällä orjiksi. Kaustislaiset talollinen Hannu Känsä ja kokkolalainen kultaseppä Johan Corander, alkuaan Kaustisen Kuorikoskia, perustivat kaksi sissijoukkoa, jotka ottivat tehtäväkseen tuhota pieniä vihollispartioita, jotka ryöstivät ja murhasivat asukkaita. Kostoa välttääkseen sissit pidättyivät ahdistamasta vihollisia, elleivät tienneet varmasti pystyvänsä tuhoamaan koko partiota. Silloin venäläiset eivät saaneet tietää, mitä sotilaille oli tapahtunut, eivätkä siten osanneet arvata sissejä talonpojiksi, vaan luulivat Ruotsin armeijan rippeiksi, joita kierteli eri puolilla maata ahdistamassa venäläisiä. Ruudin vähennyttyä sissit turvautuivat keihäisiin ja pitkävartisiin pertuskoihin. Vasta ruudin loputtua heidän täytyi luopua taisteluista, mutta siihen mennessä olivat he ehtineet pelastaa monen kyläläisen hengen ja omaisuuden.
Vapauden aika
1740-luvulla alkanut isojako nostatti seudun talolukua. 1700-luvun lopussa Kaustisella oli 35 taloa ja asukasmäärä oli noussut 1 340 asukkaaseen. Myös talojen peltoalat nousivat.
Kaustiselle oli puuhattu omaa kappelia jo 1600-luvun alussa ja kirkon peruskivetkin oli laskettu paikalleen, mutta 1639 hanke tyrmättiin. Kun uusi hanke käynnistettiin 1700-luvun lopulla, sitä vastustettiin voimaperäisesti. Itse Kokkolan emäseurakunnan kirkkoherra Antti Chydenius vastusti kirkon rakentamista Kaustiselle. Mutta kaustislaiset eivät hellittäneet. Heillä oli hyvät perustelutkin. Taloja oli jo 69 ja asukkaita 800. Kun muuta keinoa ei näyttänyt enää olevan, kaustislaiset päättivät kääntyä itse Kuningas Kustaa III puoleen. Tukholmaan purjehtivat kyläkunnan valtuuttamina Matti Matinpoika Kuorikoski ja Erkki Matinpoika Kettu. Kaukoviisaat miehet olivat ottaneet mukaansa kuningattarelle lahjaksi Kuorikoskien nikkaroiman rukin. Ja niin kävikin, että kuningas suostui kaustislaisten anomukseen ja allekirjoitti 12. kesäkuuta 1776 suostumuksensa siihen, että kaustislaiset saavat rakentaa oman kirkon, jotta pääsisivät eroon pitkistä kirkkomatkoista ja saivat hankkia itselleen oman kappalaisen.
Syksyllä 1777 kappelinkankaalle valmistui kirkko, jonka rakensi Matti Matinpoika Kuorikoski. 1778 kirkon viereen valmistui kellotapuli. Kymmenisen vuotta Kaustisen kirkko ja kellotapuli saivat seistä alkuperäisessä hirsiseinäasussa. Vuonna 1787 ne laudoitettiin ja maalattiin punaisiksi. Perimätiedon mukaan kirkon kellot tilasivat samat miehet, jotka olivat hakeneet perustamislupaa Tukholmasta. Yhteen kelloon kaiverrettiin ”Parta-Ketun” kuvan peruna kourassa. Kellojen tilaus tapahtui tiettävästi 1776.
1800-luku
1700-luvun loppu sujui rauhallisesti. Seuraavan kerran Kaustisen rauhaa järkytti Suomen sota, jota käytiin vuosina 1808–1809. Kokkolassa olevat venäläiset sotajoukot pelästyivät majuri Otto von Fieandtin kaappausta Perhossa ja perääntyivät Etelä-Pohjanmaalle. Osa joukoista vetäytyi Kokkolasta Kaustisen, Vetelin ja Perhon kautta Kyyjärven Lintulahteen polttaen Tunkkarin sillan. Suomalaiset etenivät Himangalta Kokkolaan. Lintulahdessa kärsitty tappion vuoksi Fiendt vetäytyi ja saapui aluksi Tunkkarille ja vähän myöhemmin Kaustiselle Lövbackaan ja lopulta Kokkolaan. Suomalaisten tiedustelupartio totesi vihollisen olevan Kaustisen kirkolla ja pian venäläiset piirittivät Lövbackassa olevaa suomalaisten komennuskuntaa. Pääosa siitä pääsi pakoon, mutta 45 miestä joutui vangiksi. Tämän jälkeen Kokkolan ylimaa oli uudelleen kokonaan venäläisten hallussa ja tällä kertaa lopullisesti. Suomi liitettiin Venäjään 1809 ja yhteys Ruotsiin katkesi.
Autonomian aika
Venäjän vallan aikana Kaustisen asukasluku alkoi kasvaa. 1800-luvun alussa Kaustisen asukasluku oli noin 1 340 asukasta. 1800-luvun puolenvälin aikoihin kylän asukasmäärä kasvoi 2 000:een. Kunnan asukasmäärä saavutti huippunsa 1890-luvulla, jolloin asukasmäärä saavutti 3 000 hengen rajan.
Kokkolan kolmen ja puolen vuosisadan ikäinen kirkkopitäjä hajosi, kun Kokkolassa 18. huhtikuuta 1860 pidetty pitäjänkokous asettui jaon kannalle. Tuomiokapituli suositti ja Suomen senaatti päätti 1. lokakuuta 1860, että perustetaan Vetelin kirkkoherrakunta, johon kuuluvat Vetelin, Kaustisen, Halsuan ja Perhon seurakunnat. Kaustinen itsenäistyi omaksi kirkkoherrakunnaksi 1866.
Tervatalous
Terva oli 1600-luvun alusta ja aina 1800-luvun lopulle kaustislaisille talonpojan tärkein tulonlähde. 1800-luvun loppu oli Kaustisella terva-ajan kultakautta. 1800-luvun viimeisinä vuosina tervatynnyristä maksettiin 15 markkaa. Kaustislaisen talollisen tervatulot olivat vuodessa noin 15 000 markkaa. Tervanpoltto väheni 1900-luvulle tultaessa, mutta vielä 1900 Kaustinen oli Perhonjokilaakson suurin tervantuottaja. Sen talolliset tuottivat peräti 1 000 tynnyriä, kun veteliläiset tuottivat 500, perholaiset 300 ja halsualaiset 200 tynnyriä.
Siirtolaisuus
Kunnan asukasmäärää laski 1800-luvun loppupuolella alkanut siirtolaisuus. Yhteensä vuosina 1860–1914 Kaustiselta muutti 1 663 ihmistä. Kaustislaiset asettuivat Pohjois-Amerikan havumetsävyöhykkeelle, Suurten järvien tienoille Michiganiin ja Minnesotaan. Myöhemmin siirtyneet asettuivat Oregonin Astoriaan, Massachusettsissa Fitchburgiin. Kaustislaiset työskentelivät pääasiassa kaivos- ja metsätöissä.
Itsenäisyyden aika
Suomen sisällissotaa ei Kaustisella pahemmin sodittu, vaikkakin Kaustisen miehet osallistuivat siihen muualla. Ensimmäinen sotatoimi oli Kokkolan valtaus, johon Perhonjokilaaksosta osallistui 60 kaustislaista. Muualla Suomessa käytyihin taisteluihin osallistui vapaaehtoisina helmikuussa 1918 ainakin 32 kaustislaista. Kaustislaiset osallistuivat Valkoisen armeijan sotatoimiin Virroilla ja taisteluihin Näsijärven kahta puolta. Tampere oli sisällissodan tärkein taistelupaikka. Tampereen valtaukseen osallistui yli nelisenkymmentä kaustislaista. Hauhon taistelu koitui murheen päiväksi Kaustisen miehille. Kolmisenkymmentä osallistui taisteluihin ja heistä kaatui viisi. Karjalassa kaustislaiset osallistuivat Raivolan, Kuokkalan, Ollilan, Terijoen ja Rajajoen taisteluihin. Viipurin valtauksessa oli ainakin kaksikymmentä kaustislaista.
Kaustislaiset olivat mukana talvisodassa. Keskipohjalaiset kuuluivat pääosin 8. divisioonan 24. jalkaväkirykmenttiin ja osin kevyt osasto 8:aan. Karjalan Kannaksella. Myöhemmin kutsutut miehet ”Rauhalliset sotakarhut” sijoitettiin jalkaväkirykmentti 64:n toiseen pataljoonaan ja alistettiin eversti Hjalmar Siilasvuon johtaman 9. divisioonan Suomussalmen-Raatteen alueelle. JR 64:n komentaja oli teerijärviläinen everstiluutnantti F. U. Fagernäs. Talvisodassa kaatui 13 kaustislaista.
Jatkosodan aikana Kaustisen, Perhon, Ullavan ja Kalajoen miehet kuuluivat 11. divisioonan jalkaväkirykmentti 20:n I pataljoonaan. Rykmentin komentajana toimi aluksi everstiluutnantti Paavo Susitaival. Kaustislaiset taistelivat Raja-Karjalassa ja Itä-Karjalassa. Asemasodan aikana kaustislaiset olivat samoilla alueilla. Vetäytymisvaiheessa kaustislaisten pataljoona siirrettiin Syvärin kautta Kannakselle. Jatkosodassa kaustislaiset osallistuivat Kärstilän, Karhumäen, Miinalanjoen, Juustilan, Nietjärven, Vuosalmen ja Vuoksenrannan taisteluihin. Jatkosodassa kaustislaisia kaatui 88. Kaustislaiset osallistuivat JR 50:n joukoissa Lapin sotaan, jossa kaustislaiset taistelivat ympäri Lappia. Lapin sodassa kaustislaisia kaatui yhdeksän.
Maantiede
Kaustinen sijaitsee Keski-Pohjanmaalla. Sen naapurikuntia ovat Halsua, Kokkola, Kruunupyy ja Veteli. Entisiä naapurikuntia ovat Kokkolaan liitetyt Kälviä ja Ullava sekä Kruunupyyhyn liitetyt Alaveteli ja Teerijärvi.
Kaustisen maisemia luonnehtivat vehmas Perhonjokilaakso, metsäiset kalliot, loivasti kumpuilevat kangasmaat ja laajat suot.
Kunnan keskiosan kallioperässä vallitsevina kivilajeina ovat pegmatiittigraniitti ja kiilleliuske, laitaosissa on yleisimmin gneissejä ja amfibolitteja. Gneissialueilla on magneettipitoista mustia liuskeita. Kallioperä on yleensä maaperän peitossa. Yleisin maalaji on moreeni, joka usein muodostaa drumliineita. Kuntaa halkoo kaakosta luoteeseen harjujakso, joka kulkee kaakossa Perhojoen itälaitaa, mutta kääntyy Kaustisen kirkonkylän jälkeen pohjoisluoteeseen missä se kohoaa kauniina kapeana selänteenä. Maasto on alavaa, mutta kuitenkin mäkisempää kuin Keski-Pohjanmaalla yleensä. Jokilaaksojen reunoilla kohoaa loivakaartoisia kallioita. Kunnan korkein kohta on Lapinharju kunnan kaakkoisosassa. Soita on runsaasti. Suot ovat pääasiassa karuja rämeitä, mutta myös karuja nevatyyppejä on paljon. Yksi kauneimmista rämeistä on Iivanaräme Jylhän eteläpuolella.
Kaustisen ainoa Natura-alue on Pilvineva, yksi maakunnan tärkeimmistä lintusoista.
Kunnan ainoa suurehko vesiallas on Vissaveden tekojärvi. Kaustisella on kaikkiaan 32 järveä. Vissaveden jälkeen suurimmat niistä ovat Iso-Miesvesi ja Nuolinen. Kuntaa halkovilla Perhojoen ja Köyhäjoen jokilaaksoilla on sen sijaan merkittävä asema Kaustisen maisemakuvassa. Perhonjoki virtaa melko rauhallisena ja suoraviivaisena vehreässä laaksossaan. Ainoa suurehko joen laajentuma on luoteessa Salonkylän kohdalla. Perhojoen sivujoki, Köyhäjoki, sen sijaan mutkittelee paikoin voimakkaasti. Köyhäjokeen laskee kirkonkylän pohjoispuolella koillisesta Näätinkioja.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kaustisella oli 4 309 asukasta, joista 2 819 asui taajamassa, 1 458 haja-asutusalueilla ja 32:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kaustisen taajama-aste on 65,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kaustisen kirkonkylä. Kaustisen kirkonkylän taajama ulottuu osittain myös Vetelin kunnan alueelle.
Talous
Kaustisen elinkeinorakenteessa yhdistyvät alkutuotanto ja teknologia. Kaustisen suurimpia yrityksiä ovat teline- ja erityistöitä tekevä PEPT, kone- ja prosessisuunnittelua tekevä Sasken Finland sekä Kaustisen Turkisrehu. Kaustisen suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös rautakauppa Kaustisen kauppakeskus sekä viherrakentamista ja jätehuoltoa tekevä Kaustisen Monitoimi.
Pienimuotoiseen teollisuuteen kuuluvat muun muassa muoviala, mekaaninen puuala sekä sähkötekninen suunnittelu. Palvelukeskuksena Kaustinen palvelee myös naapurikuntia tai niiden osia. Kunta osallistuu erilaisiin elinkeinohankkeisiin kiinteistönomistajana ja osakkaana Kaustisen Kehitys Oy:n kautta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa yksi (1) asiaa käsittävässä luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kaustisen kunnan nykyisellä alueella.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä toimii paikkakunnalla evankelisuus.
Kulttuuri
pienoiskuva|vasen|Kaustisen kirkonkylää kansanmusiikkifestivaalien aikaan 2007.
Kunta on tullut kuuluisaksi alun perin pelimanniperinteen pohjalle rakentuneista vuosittaisista Kaustisen kansanmusiikkijuhlista. Vuonna 2021 kaustislainen viulunsoitto hyväksyttiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Kansantaiteenkeskus on Kaustisella toimiva tapahtuma- ja kulttuurikeskus sekä konserttitalo. Julkisien ja yksityisten juhlien ja tilaisuuksien, monialaisten konserttien ja esitysten, sekä kokousten ja seminaarien järjestämisen lisäksi keskuksessa esitellään kansanomaista suomalaista ja muuta kulttuuria. Talo toimii kansainvälisenä esittely-, tiedotus-, koulutus-, tallennus- ja tutkimuskeskuksena.
Vakituisia toimijoita ovat talon oman konsertti- ja tapahtumatuotannon lisäksi Kansanmusiikki-instituutti, Näppärit, Suomen Kansansoitinmuseo, Kaustinen Folk Music Festivalin järjestävä Pro Kaustinen, sekä kunnallinen elokuvateatteri Kino Kansantaiteenkeskus. Kaikenlaisissa tilaisuuksissa palvelee Kansantaiteenkeskuksen oma tilauskahvila/ravintola Fiuli.
Kunnassa toimii myös erikoislukio, Kaustisen musiikkilukio. Kaustisella järjestetään myös vuosittain alkuvuodesta Kaustisen kamarimusiikkiviikko. Kuninkuusravit on järjestetty Kaustisen raviradalla vuosina 1985 ja 2002. Evankelisuuden evankeliumijuhla järjestettiin Kaustisella vuonna 1989.
Kaustisen kunnankirjasto palvelee Kaustisen kunnantalon yhteydessä toimivan kirjastonsa kautta sekä Anders-kirjastokimpan tarjonnan välityksellä.
Kaustisella toimii Kyläsavut ry, joka on perinne- ja kotiseutuyhdistys. Se on muun muassa kunnostanut Puumalan kylässä sijaitsevaa Lautamiehentaloa.
Kaustisen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla juustopaisti. Se on keitto, jossa on liha- ja leipäjuustokuutioita. pienoiskuva|250px|[[Pauanne kirkonkylän läheisyydessä rakennettiin aikanaan kansanparantajien kokoontumis- ja hoitopaikaksi. Paikan omistaa Aulis Junes.]]
Hallinto ja politiikka
Vuosina 1991–2023 Kaustisen kunnanjohtaja oli Arto Alpia. Maaliskuussa 2023 Alpian jäädessä eläkkeelle uudeksi kunnanjohtajaksi valittiin Minna Nikander.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista 14 on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Vaakuna
Kaustisen kunnanvaakunan on suunnitellut kaustissyntyinen taiteilija Ilmari Wirkkala, ja se on vahvistettu 25. lokakuuta 1950. Sinisessä kultaisin naularistein sirotellussa kentässä vastapalkeittain asetettu kultainen viulu. Viulu kuvaa paikkakunnan kansansoittajaperinnettä, ristit viittaavat tunnettuun Kuorikoskien kirkonrakentajasukuun.
Urheilu
Kaustisen Pohjan-Veikot on paikallinen yleisurheiluseura. Hevosurheilua harjoitetaan Kaustisen raviradalla.
Maailman viimeinen kirjakauppa
Maailman viimeinen kirjakauppa on Rax Rinnekankaan ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-espanjalaisena yhteistuotantona tehty draamallinen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva kertoo neljästä eri kulttuureista tulevasta kirjallisuudenharrastajasta, jotka etsivät sopivaa paikkaa Baskimaasta maailman viimeiselle kirjakaupalle. Etsinnän yhteydessä he käyvät keskusteluja kirjallisuuden merkityksestä.
Quebec
Quebec on Kanadan pinta-alaltaan suurin (1 542 056 km²) ja väkiluvultaan toiseksi suurin (8 164 361, 2016) provinssi. Quebec sijaitsee Itä-Kanadassa rajanaapureinaan Ontario ja Hudsoninlahti lännessä, Kanadan Atlantin rannikon neljä provinssia idässä ja Yhdysvallat etelässä. Quebecin pääkaupunki on Quebec ja suurin kaupunki Montreal. Montrealin metropolialueella asui vuonna 2011 yli 3,8 miljoonaa asukasta, eli lähes 50 % Québecin kokonaisväestöstä.
thumb|250px|right|Quebecin kartta Aluetta sävyttää voimakas kanadanranskalainen kulttuuri, ja noin 80 prosenttia provinssin väestöstä puhuu ranskaa äidinkielenään. Quebec on myös ranskalaisen Amerikan kulttuurin keskusalue.
Kulttuuri
Quebecin kanadanranskalainen kulttuuri on perua Uuden Ranskan siirtomaan ajalta 1600- ja 1700-luvuilla. Alueen väestöstä 82 prosenttia puhuu äidinkielenään ranskaa, joten ranskalaisuudella on vahva vaikutus alueella. Tämä on näkynyt muun muassa pyrkimyksinä erota muusta Kanadasta. 1960-luvulla terroristiryhmä Front de libération du Québec ajoi tätä vuosikymmenen pituisella terrorikampanjalla. Quebecin itsenäisyydestä järjestettiin ensimmäisen kerran kansanäänestys 1980. Toinen eroamisesta järjestetty kansanäänestys 30. lokakuuta 1995 hylkäsi eroamisen Kanadasta pienellä erolla (50,6 % ei, 49,4 % kyllä).
Inuiteille (eskimot) on perustettu Quebecin pohjoisosaan kolmasosan provinssin pinta-alasta kattava itsehallintoalue Nunavik (vrt. Nunavut). Nunavik kuuluu edelleen Quebeciin, eli se ei ole itsenäinen provinssi eikä territorio.
Hallinto
Quebec on provinssi, mikä tarkoittaa että sillä on laaja itsehallinto. Provinsseilla on oma verotus ja lainsäädäntö, sillä ne huolehtivat itse muun muassa järjestyksestä, paikallisesta infastruktuurista, luonnonvarojen käytöstä, koulutuksesta ja terveydenhuollosta. Provinsseilla on omat perustuslait, jotka eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa liittovaltion perustuslain kanssa. Sama koskee muuta lainsäädäntöä.
Kruunun edustaja ja provinssin päämies on varakuvernööri, jonka nimeään viideksi vuodeksi kerrallaan Kanadan kenraalikuvernööri konsultoituaan Kanadan pääministeriä. Quebecillä on 24 edustajaa maan parlamenttiin senaatissa ja 78 edustajaa edustajainhuoneessa.
Provinssin lait säätää Quebecin parlamentti (ranskaksi Assemblée nationale du Québec). Yksikamarisen parlamentin 125 jäsentä valitaan vaaleilla neljän viiden vuoden välein. Vaalit voittaneen puolueen johtajasta tulee Quebecin pääministeri, ja hän valitsee hallituksen. Varakuvernöörin tehtävä on vahvistaa parlamentin lait ja säädökset sekä edustaa Quebecia provinssin ulkopuolella.
Quebecissä on kolme tuomioistuinta, jotka ovat Quebecin tuomioistuin (Cour du Québec), ylioikeus (Cour Supérieure) ja vetoomustuomioistuin (Cour d'appel). Näiden tuomioistuinten yläpuolella on vielä liittovaltion korkein oikeus.
Quebec on jaettu seitsemääntoista hallinnolliseen alueeseen. Alueet on jaettu 86:een aluekuntaan ja kahdeksaantoista aluekuntaa vastaavaan alueeseen. Näiden rinnalla Quebecissä toimii myös kaksi metropolihallintoa. Paikallistasolla alin hallinnollinen jako on kuntajako, joka jakaa aluekunnat 1 111 kuntaan.
Itsenäisyyspyrkimykset
Quebecissä on ollut itsenäisyyspyrkimyksiä, sillä provinssin asukkaista suurin osa puhuu ranskaa ja on katolilaisia. Kun itsenäisyysäänestys järjestettiin 1980, itsenäisyyttä vastusti 58 prosenttia äänestäneistä. Lokakuussa 1995 järjestetyssä kansanäänestyksessä yhtenäisyyttä kannatti 50,6 prosenttia ja itsenäisyyttä 49,4 prosenttia. Äänimäärässä ero oli 53 000. Äänestysprosentti oli 93,5.
Enzo Petito
Enzo Petito (oikealta nimeltään Vincenzo Squatriti) on Espanjassa syntynyt näyttelijä, joka sai myöhemmin Italian kansalaisuuden. Hän teki yhteistyötä näyttämöllä Eduardo De Filippon kanssa. Lisäksi hän esiintyi useiden elokuvien sivurooleissa, joihin lukeutuu kaupanpitäjän osa Sergio Leonen elokuvassa Hyvät, pahat ja rumat (1966). Muita elokuvia, joissa Petito esiintyi, oli esimerkiksi A che servono questi quattrini? (1942).
Albert Ellis
Albert Ellis (27. syyskuuta 1913 Pittsburgh – 24. heinäkuuta 2007 New York) oli tunnettu yhdysvaltalainen psykologi. Hänet tunnetaan parhaiten kognitiiviselle käyttäytymisterapialle tietä raivanneen rationaalis-emotionaalisen käyttäytymisterapian (REBT) kehittäjänä.
Hän suoritti alemman korkeakoulutukinnon liikkeenjohdosta. Sitten hän opiskeli Columbian yliopiston opettajakorkeakoulussa kliiniseksi psykologiksi ja väitteli aihepiiristä vuonna 1949. Columbian yliopistossa hän opiskeli myös humanistisen suuntauksen mukaisesti psykoterapeutiksi, mutta vaihtoi sitten aluksi syvällisemmäksi uskomaansa freudilaiseen psykoanalyyttiseen lähestymiseen ja oli valmistumisensa jälkeen kuusi vuotta kliinistä työtä tekevä psykoanalyytikko. Kliinisen asiakastyönsä lomassa hän kirjoitti useita kriittisiä artikkeleita psykoanalyyttisestä lähestymisestä. Sittemmin hän haastoi epäolennaisuuksiin keskittyvänä ja tehottomana pitämänsä psykoanalyyttisen ajattelutavan vuonna 1955. Ellis ryhtyi kutsumaan itseään rationaaliseksi terapeutiksi ja kehitti rationaalis-emotionaalisen käyttäytymisterapian (alkujaan rational therapy, RT; sitten rational emotive therapy, RET; sittemmin rational emotive behavior therapy, REBT). Hänen mielestään psykoterapeutin tehtävänä oli suoraan - interventioiden ja potilaalle annettavien kotitehtävien avulla - auttaa potilaita hyväksymään itsensä ehdoitta ja sitten kouluttaa heitä välttämään itselle haitallisia tai tuhoisia tunteita - "ja löytää uusia olemassaolemisen ja käyttäytymisen tapoja".
Sädehitsaus
Sädehitsaus on suurienergiaisen säteen synnyttämän lämmön avulla tehtävää hitsausta. Hitsauksessa käytetään elektronisuihkua ja lasersäteitä. Näiden hitsausmenetelmien etuina on pieni lämmöntuonti ja siten vähäiset hitsausjännitykset ja muodonmuutokset. Toisaalta kapea hitsi vaatii tarkkaa railonvalmistelua ja säteen suuntausta. Sädehitsaukseen tarvittavat laitteet ovat kalliita.
Hitsausta voidaan tehdä sulattavana tai lävistävänä hitsauksena.
Laserhitsaus
Laserhitsaus perustuu lasersäteeseen ja valon infrapuna-aaltoalueen käyttöön. Riittävän suuritehoisen lasersäteen tuottaa hiilidioksidi-, Nd:YAG-, diodi-, kuitu- tai kiekkolaser. Hitsaukseen käytettävän lasersäteen teho voi olla välillä 0,5–30 kW. Hitsaus tapahtuu konepajasovelluksissa ns. avaimenreikätekniikalla. Hitsisulaa suojataan hapettumista vastaan suojakaasulla (typpi/argon/helium). Kaasuvirtauksen tehtävänä on osittain myös suojata hitsauslaitteen optisia osia.
Laserhitsausta voidaan suorittaa myös lisäaineen kanssa, jolloin sovitusten tarkkuusvaatimus pienenee.
Elektronisuihkuhitsaus
Electron Beam Welding (EB)
Elektronisuihkuhitsauksessa elektronitykin avulla saadaan aikaan elektronisuihku, joka fokusoimalla ja ohjaamalla liitettävään kohtaan sulattaa erittäin suurella energiatiheydellään esimerkiksi terästä hyvin suurella tunkeumalla. Elektronisuihkulla tehty hitsi on vielä laserhitsiä huomattavasti kapeampi ja tunkeuma suurempi. Elektronisuihkuhitsausta tehdään pääasiassa suuressa kammiomaisessa tyhjössä, mutta myös ilma-atmosfäärissä. Hitsaussovellukset ovat erittäin paksuseinäisiä (alumiini esimerkiksi 200 mm ja teräs esimerkiksi 100 mm) tarkkasovitteisia erikoisrakenteita, joissa ei saa syntyä vetelyä ja joissa lämmöntuonnin on oltava hyvin pieni.
Jesberg
Jesberg on kunta Schwalm-Ederin piirikunnassa, Pohjois-Hessenissä, Saksassa. Jesberg sijaitsee noin 50 kilometriä pohjoiseen Kasselista. Sen naapurikuntia ovat Bad Zwesten, Neuental, Schwalmstadt, Gilserberg ja Haina. Kaupungissa asui 2 332 ihmistä vuoden 2016 lopussa.
Jesbergin kaupunginosat asukaslukuineen (2007) ovat:
Sentrifugi
thumb|200px|Linko eli sentrifugi Linko eli sentrifugi on erottelulaite, jolla nestepitoisesta seoksesta voidaan erottaa eritiheyksiset olomuotoalueet keskipakoisvoiman avulla. Laitteessa eri aineosia sisältävä seos saatetaan voimakkaaseen pyörimisliikkeeseen, jolloin painavimmat aineosat pyrkivät kertymään mahdollisimman etäälle pyörimisakselista. Menetelmää kutsutaan sentrifugoinniksi (linkoaminen) latinankielisen keskipakovoimaa tarkoittavan termin mukaan.
Tieteellinen ja teollinen käyttö
Laboratorioissa linkoja käytetään laajasti eri alueilla, muun muassa lääketieteessä veren osien erotteluun, biologiassa ja biokemiassa erottelemaan eri aineita niiden molekyylimassan mukaan sekä malminäytteiden erotteluun.
Linkoja, joiden pyörimisnopeus on yli 20 000 r/min, nimitetään ultrasentrifugeiksi. Laitteen keksi vuonna 1925 Theodor Svedberg, joka sai keksinnöstä Nobelin kemian palkinnon 1926. Ultrasentrifugi pystyy tuottamaan miljoonakertaisen painovoiman kiihtyvyyden, joka mahdollistaa makromolekyylien kerrostumisen tarkastelun. Ultrasentrifugi toimii joko nestevälitteisen tai paineilmakäyttöisen turbiinin periaatteella.
Gernot Zippe keksi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa Zippe-tyyppisen lingon, jota voidaan käyttää uraanin U-238 ja U-235 isotooppien erottamiseen. Magneettikentän avulla painavampi U-238 vajoaa ulkoreunalle, ja rikastettu U-235 voidaan kerätä pinnalta.
Käyttö ilmailussa
thumb|250px|NASAn Ames Research Centerin 20 G:n sentrifugi Suurissa lingoissa pyöritetään myös ihmisiä esimerkiksi sotilaslentäjien tai avaruuslentäjien valinnassa ja heidän G-voimiensa kestokyvyn lisäämiseksi.
Yhdysvaltain ilmavoimilla on tällainen linko Holloman Air Force Base -tukikohdassa, jossa tehdään ilmailulääketieteen tutkimusta.
Miehitettyihin avaruusasemiin on kaavailtu sentrifugimaisia rakenteita, joilla asemalle saataisiin aikaan keinotekoinen painovoima. Toteutus on kuitenkin vielä kaukana.
Käyttö kotitalouksissa
Kotitalouksissa käytössä olevat pyykki- ja mehulingot toimivat samalla periaatteella.
Steningen linna
thumb|250px|Steningen linnan julkisivua Steningen linna on Ruotsissa, Sigtunan kunnassa ja Uplannin historiallisessa maakunnassa sijaitseva pienehkö linna. Linna on noin 30 kilometrin päässä Tukholmasta pohjoiseen ja sijaitsee Mälarenjärven läheisyydessä. Se rakennettiin vuosina 1694–1698.
Vaikutteita ranskalaisista ja italialaisista tyylisuunnista saaneen linnan suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi. Nykyisin se on yksityisessä omistuksessa, ja siinä toimii kulttuurikeskus.
Luettelo baritoneista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajista, joiden ääniala on baritoni.
Okolod
Okolod on malaijilais-polynesialainen kieli, jolla on noin 5 000 puhujaa (2000). Suurin osa heistä asuu Indonesiassa, mutta puhujia on myös Malesiassa.
Valkealammi (Kuhmoinen)
Valkealammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Kylämän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pitkäjärven Toijanlahden ja Kuoksenjärven Kylmälahden välisellä kannaksella. Kannaksella on joitakin mäkiä, joista eteläpuolella sijaitseva Isomäki on korkein. Se kohoaa 36 metriä korkealle lammesta mitattuna ja se on 15 metriä muita mäkiä korkeampi. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata, vaikka etelärantaan laskee niitty. Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa niitty oli nykyistä laajempi. Lammen rantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Poikuskulmalta alkavalta kylätieltä.
A Rainy Day in New York
A Rainy Day in New York on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Woody Allen, ja pääosia esittävät Timothée Chalamet, Elle Fanning ja Selena Gomez. Elokuva kertoo nuoresta opiskelijasta Gatsbystä, joka viettää viikonlopun kotikaupungissaan New Yorkissa.
Elokuva kuvattiin jo vuonna 2017, mutta levitysvaikeuksien vuoksi se tuli ensi-iltaan vasta kaksi vuotta myöhemmin. Suomessa elokuvaa ei ole esitetty elokuvateattereissa, vaan se on julkaistu tallenteena.
Grigoraș Dinicu
Grigoraș Dinicu, tunnetaan myös etunimellä Gheorghe, oli romanialaisen mustalaismusiikin tunnetuimpia tulkitsijoita ja säveltäjiä. Hänet luettiin Unkarin mustalaiseksi, vaikka syntyi ja vaikutti pääasiassa Romaniassa.
Dinicu syntyi Bukarestissa 3. huhtikuuta 1889 ja kävi siellä konservatorion vuosina 1901–1904. Sen jälkeen hän soitti viulua solistina Bukarestin filharmoniassa. Hora staccato oli hänen bravuuriesityksiään. Hän kävi myös esiintymässä yhdessä pianisti Jascha Heifetzin kanssa. Tunnetuin Dinicun sävellys on Leivonen, jonka soittamista pidetään kansanviulisteille erityisenä haasteena nopeutensa ja vaikeiden ylä-ääniensä vuoksi. Kappaleen säestyssoittimena on yleensä cimbalom. Taiteilija kuoli Bukarestissa arvostettuna 28. maaliskuuta 1949.
Jessie Diggins
Jessie Diggins (s. 26. elokuuta 1991 Afton, Minnesota) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä. Hän on parisprintin olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari sekä maailmancupin kokonaiskilpailuvoittaja.
Arvokilpailut
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Diggins oli sprintissä 25:s ja yhdistelmäkilpailussa 28:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän voitti parisprintin maailmanmestaruuden Kikkan Randallin kanssa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014 Diggins saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi ja sprintissä 13:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 Diggins saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä ja pronssia perinteisen hiihtotavan parisprintissä. 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti vapaan hiihtotavan parisprintissä kultaa Kikkan Randallin kanssa. Viestissä Yhdysvallat sijoittui viidenneksi Digginsin hiihtäessä neljännen osuuden. Hän sijoittui viidenneksi myös 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa, kuudenneksi henkilökohtaisessa sprintissä sekä seitsemänneksi 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Diggins sijoittui vapaan hiihtotavan 30 kilometrillä neljänneksi ja sprintissä kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa viidestoista.
Pekingin olympialaisissa 2022 Diggins saavutti hopeaa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä. Lisäksi hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa kuudenneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksanneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Diggins saavutti kultaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Julia Kernin kanssa.
Maailmancup
Maailmancupissa Diggins kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2011 Drammenin sprintissä. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran 14. tammikuuta 2012 oltuaan 18:s Milanon sprintissä. Seuraavana päivänä hän hiihti parisprintissä Kikkan Randallin kanssa toiseksi. Hän voitti vapaan hiihtotavan parisprintin Randallin kanssa Quebecissä joulukuussa 2012. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Moskovan vapaan sprintissä helmikuussa 2012.
Diggins saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Toblachissa tammikuussa 2016 Tour de Skihin kuuluneessa 5 kilometrin vapaan kilpailussa. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Nové Měston 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Lahden vapaan sprintissä hän oli samalla kaudella toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi kaudella 2015–2016.