cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piirustus
Paikan kokeminen piirtämällä
Piirtäminen on myös aina yhteydessä aiemmin tehtyyn ja jokainen piirustustapahtuma on vuoropuhelua ja mittelyä tradition kanssa. Piirustuksesta voi esimerkiksi kysyä, miten paperille muotoutuva metsämaisema suhteutuu metsänkuvauksen perinteeseen?
Piirtämisen historiaa
thumb|[[Paul Klee: Trumpetin äänet, liitu paperille 1921.]] Piirtämisen historia on yhtä pitkä kuin ihmisen historia. Kalliomaalaukset ja kalliopiirrokset ovat vanhimpia säilyneitä ihmisen jättämiä merkkejä.
Piirustus itsenäistyi omaksi kuvataiteen lajiksi, jolla oli omat päämääränsä ja keinonsa Keski-Euroopassa 1800-luvun puolesta välistä alkaen. Piirustusten arvostaminen alkoi kuitenkin renessanssista taiteilijoiden ja taideteoreetikoiden harrastuksena. Sen noususuhdanteita oli 1600-luvun Alankomaissa ja 1700-luvun Ranskassa. Piirustuksen tärkeä puolestapuhuja oli The Studio -aikakauslehti, joka tunnettiin Suomessakin. Vuodesta 1903 ilmestyneen lehden Arkkitekten/Arkkitehti ensimmäisten julkaisuvuosien numeroissa julkaistiin arkkitehtien koti- ja ulkomaanmatkoillaan tekemiä luonnospiirustuksia. Suomen taidepiirtäjien liitto julkaisi vuosina 1966-1967 kaksiosaisen kirjan Suomen piirustustaide, jossa julkaistiin muun muassa valikoima piirustuksia Suomen taidehistorian eturivin taiteilijoilta.
Piirtäminen on kaiken taiteen tekemisen perusta renessanssin käsityksen mukaan, olipa kyseessä taidemaalari, kaivertaja, kuvanveistäjä, arkkitehti tai insinööri. Disegno eli piirtäminen tai piirtämällä tapahtuva suunnittelu harjaannutti katsomiseen ja näkemiseen liittyviä taitoja tehokkaasti, koska varsinkin mallista piirtäessään eli havaintopiirustusta harjoittaessaan piirtäjä joutui koko ajan tarkistamaan ja uudelleentarkistamaan näkemäänsä sekä vahvistamaan sen kädellään. Ilmeisesti juuri tästä syystä elävästä mallista piirtäminen koetaan tärkeäksi nykyisinkin. Tähän liittyy usein esitetty ajatus siitä, että piirtäminen on näkemisen oppimista ja että siinä on tärkeämpää prosessi kuin lopputulos.
Piirustustaitoa on pidetty myös yleissivistykseen kuuluvana opettavana, opetettavana ja opittavana taitona samalla tavalla kuin laulamista, soittamista tai tanssimistakin. Piirtämisellä oli aikoinaan myös kiinteä yhteys ammattitaitoon, ja piirustaitoa pidettiin yhtä suositeltavana työläisille kuin luku-, kirjoitus- ja laskutaitoa.
Suomen kouluissa piirustus -niminen oppiaine muuttui kuvaamataito -nimiseksi 1950-luvun alussa ja kuvataide -nimiseksi 1990-luvulla.
Piirtäjä
Piirtäjä voi tarkoittaa kirjankuvittajia, sanomalehti- tai pilapiirtäjiä tai mainospiirtäjiä. Piirtäjiä voivat olla myös yleisesti tunnetut taidemaalarit ja kuvanveistäjät.
Tunnettuja piirtäjiä
Muiden muassa Leonardo da Vinci, Michelangelo, Albrecht Dürer, Hans Holbein nuorempi ja Rembrandt ovat piirtäjinä merkittäviä. Myös moderneissa taiteilijoissa on piirustuksistaan tunnettuja, kuten Henri Matisse, Pablo Picasso ja Paul Klee.
Akeldama
Akeldama on The Facelessin esikoisalbumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2006.
Nyköpingshus
pienoiskuva|Nyköpingshus. Nyköpingshus eli Nyköpingin linna on keskiaikainen, osittain raunioitunut linna (borg) Nyköpingin kaupungissa, Ruotsin Södermanlandissa. Se tunnetaan muun muassa Nyköpingin pitojen tapahtumispaikkana.
Historia
Linnan rakentamistyöt aloitti mahdollisesti Birger-jaarli. Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella linna oli osa saksalaisen ritarin Raven van Barnekowin läänitystä. Barnekow teki linnassa merkittäviä rakennustöitä. Myöhemmin Nyköpingshusin läänitystä hallinnoi Bo Jonsson Grip. Myöhemmällä keskiajalla linnaan tehtiin lisää uudistustöitä. Kuningas Kustaa Vaasa vahvisti linnaa puolustustarkoituksissa. Vaasan vahvistustöistä on jäljellä nykyisin pyöreä kanuunatorni.
Herttua Karl (myöhemmin Kaarle IX) uudisti 1500-luvun lopulla linnaa ja rakennutti siitä renessanssilinnan. Vuonna 1665 linna paloi muun Nyköpingin ohella. Sitä ei jälleenrakennettu, vaan pikemminkin päinvastoin: osa linnan tiilistä vietiin Tukholman kuninkaallisen linnan tarpeisiin.
Osia linnasta kunnostettiin 1900-luvulla. Nykyisin linnan kuninkaantornissa ja vanhassa kuninkaanresidenssissä on esillä Sörmlannin museon pysyvä näyttely. Linnan juhlasalissa ja kuningattaren kellarissa toimii ravintola.
Valeri Tarakanov
Valeri Tarakanov (s. 9. elokuuta 1941 Jaroslavl) oli neuvostoliittolainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1960-luvun lopulta 1970-luvun alkuun. Hän voitti olympiakultaa miesten 4x10 km viestissä vuoden 1970 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Vysoké Tatryssa. Vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa hän oli mukana Neuvostoliiton joukkueessa joka sijoittui 4x10 km viestissä neljänneksi.
Ali Oraee
Ali Oraee (, s. 1991 Mašhad ) on iranilainen karateka, joka saavutti Kyokushinin IKO Matsushima-liiton maailmanmestaruuden 2016. Oraee työskentelee palomiehenä.
Kilpaura
Oraee voitti Maebashissa järjestetyn kolmipäiväisen maailmanmestaruuskilpailut voitettuaan loppuottelussa Sajjad Mohajerin. Hän voitti myös raskaansarjan Euroopan-mestaruuden 2017 lokakuussa Espanjassa.
Hän voitti elokuussa 2011 Tehranissa järjestetyn vapaatyylisen karate turnauksen yli 90-kiloisten sarjan. Oraee voitti loppuottelussa Seyyed Mojtaban.
Robert Romanus
Robert Romanus (s. 17. heinäkuuta 1956) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Kuumat kinkut (1982), mutta suorittanut myös televisiorooleja.
Romanus on näyttelijä Richard Romanuksen veli ja näyttelijä-tuottaja-käsikirjoittaja Kari Lizerin entinen puoliso.
Museo Skogster
Museo Skogster on Hämeenlinnan kaupunginmuseon päätoimipiste. Osoitteessa Raatihuoneenkatu 8 sijaitseva museo esittelee Hämeenlinnan kaupungin historiaa. Alakerrassa on museon käsikirjasto ja museokauppa sekä interaktiivinen näyttely Ooh, Hämeenlinna!, jossa voi katsella 24 minuuttia kestävän multivision Hämeenlinnan historiasta. Museon yläkerrassa on laajempi vaihtuvien näyttelyiden tila sekä Säästöpankkimuseon näyttely. Talon toisesta kerroksesta löytyvät myös kaupunginmuseon toimisto ja tutkijapalvelut sekä seminaaritila Anders. Museo Skogster avattiin kesäkuussa 2016, kun kaupunginmuseon päänäyttelytilat muuttivat linnasta keskustaan.
Parvanin taistelu
Parvanin taistelu oli Khorasmian hallitsija Džalal al-Dinin johtamien joukkojen ja mongoliarmeijan välillä käyty yhteenotto keväällä 1221 Parvanissa nykyisessä Afganistanissa. Taistelu oli ainut mongolien kärsimä merkittävä tappio Khorasmian sotaretkellään. Sodan lopputulosta se ei kuitenkaan muuttanut ja Džalal al-Din ajettiin lopulta pakoon tukialueeltaan Hindukušista.
Tausta
Tšingis-kaanin johtamat mongolit olivat aloittaneet sotaretkensä šaahi Ala al-Din Muhammad II:n johtamaa Khorasmian valtakuntaa vastaan vuonna 1219. Valtakunta romahti nopeasti kolmen mongoliarmeijan tekemän sotretken myötä. Tarinan mukaan šaahi kuoli paettuaan eräälle saarelle Kaspianmerellä. Ala al-Din Muhammadin vanhin poika Džalal al-Dinin onnistui kuitenkin paeta Khorasmiasta hieman ennen valtakunnan romahdusta vuoristoisen Hindukušin alueelle. Džalal al-Din saapui Ghazniin helmikuussa 1221 ja alkoi muoidostaa tukialuetta jatkaakseen vastarintaa mongoleja vastaan. Džalal al-Din kokosi khorasmnialaisista, turkkilaisista ja ghurilaisista sotureista oman armeijansa. Hänen puolelleen liittyivät myös Ghazniin paenneet Heratin hallitsija Malik Khan 50 000 pakanallisen turkkilaisen soturinsa kanssa, sekä 40 000 islaminuskoista haladži-turkkilaista johtanut Saif-ud-Din Ighraq.
Taistelu
Itse taistelu kesti kolme päivää. Ensimmäisenä päivänä Malik Khanin onnistui työntää mongolit kohti tukikohtaansa. Seuraavana päivänä mongolit yrittivät harhauttaa vihollisiaan asettaen nukkeja ratsaille sotureidensa varahevosille tarkoituksena saada armeija näyttämään suuremmalta. Höynäytys ei kuitenkaan toiminut. Taistelun kolmantena päivänä mongolien baaturit hyökkäsivät Ighraqin johtamaa vasenta sivustaa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mongolit teeskentelivät pakenevansa, mutta kääntyivätkin yllättäen takaisin heitä seuraavaa vihollista vastaan. Tilanne kääntyi kuitenkin mongoleja vastaan Džalal al-Dinin määrättyä omat miehensä ratsaille ja hyökäten joukkojaan henkilökohtaisesti johtaen mongoleja vastaan. Lopulta mongolit pakenivat taistelukentältä.
Seuraukset
Parvanin taistelu oli mongolien ainut merkittävä tappio Khorasmian sotaretken aikana. Monia mongoleja oli otettu vangiksi ja Džalal al-Dinin sanotaan surmauttaneen heidät määräämällä nauloja lyötäväksi vankien päähän. Džalal al-Dinin puolella taistelleet Ighraqin ja Malik Khanin miehet alkoivat kuitenkin riidellä taistelussa saadun sotasaaliin jaosta. Kun Džalal al-Dinin ei onnistunut ratkaista riitaa, Ighraq hylkäsi miehineen hänen armeijansa. Tappion jälkeen Tšingis-kaani johti henkilökohtaisesti pääarmeijansa Džalal al-Dinia vastaan. Džalal al-Din joutui pakenemaan Indukselle. Hindukušille saapunut Tšingis-kaanin armeija tuhosi Ghaznin ja monet muut alueen keskukset.
Kim Borg
thumb|Kim Borg kuvattuna vuonna 1965. Kim Borg (7. elokuuta 1919 Helsinki – 28. huhtikuuta 2000 Humlebæk, Tanska) oli suomalainen oopperalaulaja (basso) ja lauluprofessori. Borgia pidetään yhtenä aikansa arvostetuimmista suomalaistaiteilijoista.
Borg valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1946, mutta sen jälkeen hän keskittyi laulu- ja musiikkiopintoihin Sibelius-Akatemiassa. Luonteeltaan leikkisä ja räiskyvä Borg kutsui itseään taustaansa viitaten "ikuiseksi teekkariksi".
Läpimurtonsa Borg teki Kööpenhaminan kuninkaallisessa teatterissa vuonna 1952. Vuonna 1959 hän esiintyi ensimmäisenä suomalaisena mieslaulajana arvostetussa New Yorkin Metropolitanissa. Hänet palkittiin vuonna 1962 Pro Finlandia -mitalilla. Borg lopetti aktiivisen laulajanuransa jo 1960–1970-luvun taitteessa ja toimi sen jälkeen Kööpenhaminan kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun professorina 1972–1989. Hän opetti laulu-uralle aikovia omassa televisio-ohjelmassaan Suomessa.
Kim Borgin huippusuorituksiin kuuluivat muun muassa nimirooli Musorgskin oopperassa Boris Godunov, Ruhtinas Greminin rooli Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginissa, ylipappi Sarastro W. A. Mozartin Taikahuilussa sekä Mefisto Charles Gounod’n Faustissa. Borg teki 1950- ja 1960-luvulla useita levytyksiä saksalaiselle Deutsche Grammophon -levymerkille. Hänen levytystuotantonsa ulottuu ooppera-aarioista ja yksinlauluista hengellisiin lauluihin ja joululauluihin. Uransa alkuvaiheessa vuonna 1945 hän levytti salanimellä Timo Poro kaksi Toivo Kärjen säveltämää ja Kerttu Mustosen sanoittamaa foxtrotia ”Nuoren miehen lauantai” ja ”Täyttä laukkaa”.
Borg käytti värikästä ja syvää bassoaan erittäin intensiivisesti, väkevästi eläytyen. Lisäksi hänessä oli todellista lavakarismaa, mikä olikin yksi hänen suosionsa salaisuuksista.
Kim Borgin veljiä olivat sisustusarkkitehti Olli Borg ja musiikkituottaja Jaakko Borg. Heidän isänsä oli arkkitehti Kaarlo Borg.
Kim Borg kuoli Humlebækissa lähellä Kööpenhaminaa.
Populaarikulttuurissa
Suurelle yleisölle Kim Borgin nimi lienee tutuin elokuvasta Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984). Opettaessaan tennistä everstin tyttärelle (Hannele Lauri) Uuno (Vesa-Matti Loiri) toteaa, että "ei kukaan ole Kim Borg syntyessään" sekoittaen näin Kim Borgin ja tennispelaaja Björn Borgin toisiinsa.
Kiba Lumberg
Kiba Lumberg (oik. Kirsti Leila Annikki Lumberg, s. 29. toukokuuta 1956 Lappeenranta) on suomalainen taidemaalari, kirjailija, kuvataiteilija, performanssitaiteilija ja videotaiteilija. Etniseltä taustaltaan Lumberg on romani. Hänen vanhempansa ovat käsityöläinen Vieno Irene Berg ja läkkiseppä Aleksander Lumberg.
Lumbergin ensimmäinen näyttely oli 1993 Suomen Taiteilijain 98. vuosinäyttelyssä Karkkilassa. Sen jälkeen hän on pitänyt näyttelyjä vuosittain. Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa.
Lumberg oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Vasemmistoliiton ehdokkaana ja sai 273 ääntä. Eurovaaleissa vuonna 2009 hän sai 975 ääntä.
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Didier Julia
Didier Julia (s. 18. helmikuuta 1934) on ranskalainen Union pour un Mouvement Populaire -puolueen poliitikko. Hän syntyi Pariisissa ja on erittäin pitkäaikainen kansalliskokouksen jäsen; hän on ollut virassa yhtämittaisesti vuodesta 1967.
Julia tuli erityisen tunnetuksi omatoimisesta sekaantumisestaan yrityksiin vapauttaa Irakissa vuonna 2004 panttivangiksi otetut kaksi ranskalaistoimittajaa: Georges Malbrunot ja Christian Chesnot.
Alfons Education
Alfons Education on suomalainen digitaalinen oppimisympäristö ja oppimisalusta.
Ensimmäinen Alfons Education -ekosysteemin avulla rakennettu oppimisympäristö on vuonna 2018 avattu lukion äidinkielen oppimisympäristö Äly, jonka kustantajana toimii Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Pedagogisena asiantuntijana toimii Äidinkielen opettajain liitto. Äly on äidinkielen opetuskäytössä yli 70 % Suomen lukioita. Äly palkittiin vuoden 2019 Grand One -kilpailun Paras Verkkopalvelu kategoriassa. Myös Matemaattisten Aineiden Opettajien Liitto MAOL ry:n tuottama MAOL2-oppimisympäristö on rakennettu Alfons Educationin ekosysteemin avulla. MAOL2 on kehitetty vastaamaan matematiikan, kemian ja fysiikan opetustarpeita etä- ja lähiopetustilanteissa.
Alfons Education -ekosysteemi pohjautuu PHP Laravel- ja JavaScript-ohjelmointikieliin. Ohjelmisto on pilvipohjainen ja käytettävissä kaikilla päätelaitteilla.
Ominaisuudet
Ohjelmisto sisältää seuraavia ominaisuuksia:
L. Paul Bremer
Lewis Paul Bremer III (s. 30. syyskuuta 1941) oli Irakin jälleenrakennus- ja humanitaarisen avun viraston johtaja vuoden 2003 Irakin sodan jälkeen, 6. toukokuuta 2003 alkaen. Toimessaan koalition väliaikaisen hallinnon (Coalition Provisional Authority; CPA) päämiehenä 12. toukokuuta 2003 alkaen hän oli suoraan Yhdysvaltain puolustusministerin alainen, kunnes Irakille palautettiin rajoitettu suvereniteetti 28. kesäkuuta 2004.
Bremer on kotoisin Hartfordista Connecticutista. Hän opiskeli Yalen yliopistossa ja Harvardin yliopistossa, josta sai taloushallinnon ylemmän korkeakoulututkinnon 1966. Samana vuonna hän meni Yhdysvaltain ulkoministeriön palvelukseen ja työskenteli Kabulissa ennen kuin jatkoi opintojaan Institut d'Etudes Politiques de Paris'ssa. Hän työskenteli Blantyressa Malawilla 1968–1971. Englannin lisäksi Bremer osaa arabiaa, ranskaa, hollantia, norjaa, persiaa, saksaa ja espanjaa.
Bremer oli Henry Kissingerin avustajana 1972–1976, lähettiläänä Oslossa, palasi 1979 Yhdysvaltoihin varaulkoministeriksi ja toimi vuodesta 1981 Alexander Haigin erityisavustajana.
Reagan nimitti Bremerin lähettilääksi Alankomaihin 1983 ja terrorismin vastaisen toiminnan lähettilääksi 1986. Bremer jätti ulkoministeriön 1989 ja ryhtyi Henry Kissingerin Kissinger and Associatesin johtajaksi. Ennen paluutaan hallitukseen 2003 Bremer toimi Marsh Crisis Consultingin toimitusjohtajana ja hallintoneuvoston puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä yhtiöissä Air Products and Chemicals, Inc. ja Akzo Nobel NV. Marsh & McLennan Companiesin toimistot sijaitsivat New Yorkin World Trade Centerin molemmissa torneissa, jossa Bremerin toimisto oli etelätornissa. Bremer oli kaksi vuosikymmentä ollut vakiovieras Kongressin kuulemisissa ja häntä pidetään terrorismin ja kansallisen turvallisuuden asiantuntijana.
Vuoden 2001 lopulla Bremer oli entisen oikeusministeri Edwin Meesen kanssa Heritage Foundationin Homeland Security Task Forcessa, joka loi suunnitelman Yhdysvaltain kotimaan turvallisuuden ministeriön (Department of Homeland Security) perustamisesta.
Bremer nimitettiin koalition miehittämän Irakin johtoon toukokuussa 2003. Hän hallitsi asetuksilla. Määräyksiin kuului kokoontumisenvapauden rajoitusten pois, väliaikainen kuolemantuomion kielto, Saddamin aikaisten ammattiyhdistystoiminnan rajoitusten pitäminen voimassa, Irakin armeijan hajottaminen ja sen 400 000 jäsenen erottaminen ja Baath-puolueen jäsenten erottaminen, ml. koulunopettajat, viroistaan.
Heinäkuussa 2003 Bremer hyväksyi Irakin väliaikaisen hallintoneuvoston (Iraqi Interim Governing Council) kokoamisen eri poliittisten, uskonnollisten ja kansallisten ryhmien edustajista. Hän itse piti kuitenkin veto-oikeuden sen päätöksiin. 1. maaliskuuta 2004 hyväksyttiin maan uusi perustuslaki ja se allekirjoitettiin virallisessa tilaisuudessa 5. huhtikuuta. 28. kesäkuuta 2004 kello 10:26 koalition hallinto (Coalition Provisional Authority) luovutti vallan Irakin väliaikaiselle hallitukselle, jonka jälkeen Bremer lähti maasta.
Bremer sai 14. joulukuuta 2004 Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin Presidential Medal of Freedomin.
Sanni Nieminen
Sanni Nieminen (s. 4. elokuuta 1991) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka on pelannut niin puolustajana kuin hyökkääjänäkin. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 58 ottelua ja saavuttanut MM-hopeaa Tampereella 2015, Bratislavassa 2017 ja Uppsalassa 2021. Hän on tehnyt maaotteluissa 19 maalia ja saanut 12 syöttöpistettä.
Ingvar Eggert Sigurðsson
pienoiskuva|Ingvar Eggert Sigurðsson vuonna 2012. Ingvar Eggert Sigurðsson (s. 22. joulukuuta 1963 Reykjavík) on islantilainen näyttelijä.
Ingvar on yksi Islannin kansainvälisesti tunnetuimmista näyttelijöistä. Hän on näytellyt pääosaa muun muassa Friðrik Þór Friðrikssonin elokuvissa Pirunsaari (1996) ja Kaikkeuden enkelit (2000) sekä Hilmar Oddssonin elokuvissa Sporlaust (1998) Kaldaljós (2004). Hänellä on ollut myös pääosa Hal Hartleyn elokuvassa No Such Thing (2001) ja sivuosa Kathryn Bigelow’n ohjaamassa elokuvassa K-19 – The Widowmaker (2002). Baltasar Kormákurin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa menestyneessä rikossarjassa Loukussa (2015) hän näytteli yhtä päärooleista, poliisi Ásgeiria.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko A
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko A:ssa pelaavat Ranska, Romania, ensikertalainen Albania ja Sveitsi. Ottelut pelattiin 10.–19. kesäkuuta 2016.
Sijoitukset
<section begin=LohkoA/> (I) Isäntämaa. <section end=LohkoA/>
Ranska vs. Romania
<section begin=FRAvROM/> <section end=FRAvROM/>
Ranska vs. Albania
<section begin=FRAvALB/> <section end=FRAvALB/>
Sveitsi vs. Ranska
<section begin=SUIvFRA/> <section end=SUIvFRA/>
Romania vs. Albania
<section begin=ROMvALB/> <section end=ROMvALB/>
Sörsselssön
Sörsselssön on yksi Uuno Turhapuro -elokuvien päähahmoista. ”Insinjööri” Sörsselssöniä esitti Simo Salminen. Kahdessa viimeisessä Turhapuro-elokuvassa nimi esiintyi muodossa Sörsselsson.
Ensimmäisessä Uuno Turhapuro -elokuvassa nimi oli vielä Lettunen ja elokuvissa Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon ja Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy nimenä oli Lörsson.
Koulutukseltaan Sörsselssön, oikeammin Huugo Sörsselssön, on diplomi-insinööri, mutta työskentelee silti Härskin kanssa autokorjaamolla. Hahmo ei esiintynyt lainkaan elokuvissa Professori Uuno D.G. Turhapuro ja Lottovoittaja UKK Turhapuro. Jälkimmäisessä Simo Salminen esitti Uunon Jaska-nimistä mökkinaapuria. Sörsselssön vakiintui hahmon nimeksi elokuvassa Uuno Turhapuron aviokriisi.
Sörsselssön on toiminut myös muun muassa ikkunanpesijänä, yksityisetsivänä ja talonmiehenä. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti, kuten myös Hartikainen. Sörsselssön harrastaa kulttuuria, erityisesti runojen kirjoittamista, joskin monet runoista ovat jääneet kesken.
Sörsselssön on joissain elokuvissa hieman yksinkertainen, ja helposti suostuteltavissa mukaan Uunoon liittyviin hankkeisiin. Toisaalta Sörsselssön on myös varsin viinaan menevä, ja humalassa hän saattaakin itse olla ongelmien aiheuttaja.
Sörsselssönin vaimot vaihtelivat hyvin moneen kertaan. Vaimoja ovat esittäneet Seela Sella, Helena Notkonen, Hellevi Seiro, Riitta Väisänen, Satu Silvo sekä Rita Polster.
Sledgehammer (Fifth Harmonyn kappale)
Sledgehammer on yhdysvaltalaisen tyttöbändi Fifth Harmonyn kappale. Sen julkaisivat Syco Music ja Epic Records heidän tulevan, Reflection-debyyttialbumin toisena singlenä 28. lokakuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin Fifth Harmonyn virallisella YouTube-kanavalla 25. marraskuuta 2014. Sen ohjasi Fatima Robinson joka ohjasi myös 'Bo$$in' musiikkivideon. Kappale oli kohtalainen menestys, sijoittuen viidenkymmenen parhaan joukkoon Kanadassa, Tšekissä, Slovakiassa sekä Yhdysvaltain Billboard Mainstream Top 40:llä.
Wendover
thumb|Wendoverin lentotukikohta. Hangaarissa säilytettiin [[Enola Gay-atomipommikonetta.]] Wendover on pikkukaupunki Yhdysvaltain Utahin osavaltiossa, jonka suolatasangolla se sijaitsee. Tooelen piirikuntaan kuuluvassa kaupungissa on 2000-luvulla ollut 1 500–1 600 asukasta. Suuremmista kaupungeista sitä likimpänä sijainnee Salt Lake Cityn ohella Nevadan Elko.Vuonna 1908 perustettua kaupunkia halkovat Interstate 80 sekä Interstate 40. Bonnevillen suolatasanko sijaitsee kaupungin lähettyvillä.
Kaupunki on tullut tunnetuksi 509. raskaan erityispommitusrykmetin harjoitteluun liittyvänä tukikohtana, tosi tuolloin vielä vasta nimellä ''393. raskas pommituslaivue''. Tuota ennen B-17- ja B-24 Liberator-laivueet olivat Wendoverissa harjoitelleet pommikoneiden toimintaan liittyvinä harjoitteina. 393. laivue oli syyskuun 11. 1944 - 6. toukokuuta 1945 Wendoverissa. Wendover valittiin, koska se oli sopivalla, joskin pitkähköllä (n. 1 300 km) etäisyydellä Los Alamosin salaisista ydintutkimuslaboratorioista. Lisäksi paikka oli sopivan syrjäinen, sekä ilmasto mahdollisti lentoharjoittelun varsin hyvin. Paikkakunta ei ollut erityisemmin lentomiehistöjen taikka muunkaan henkilökunnan suosiossa, sillä paikan karuiksi ja ankeiksi koettuja olosuhteita, kuten vedettömyyttä lisäksi leimasi suuri salailu. Monet Wendoverista lentäneet raskaat Boeing B-29 Superfortress-koneet pudottivat harjoituspomminsa Salton Sea:n läheisyyteen. Tukikohta oli tunnettu myös koodinimellä Kingman sekä Site K.
Toledon roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
thumb|Toledon katedraali Toledon roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolisen kirkon arkkihiippakunta Espanjassa. Siihen kuului 634 669 jäsentä vuonna 2014, mikä on 86,3 % alueen väestöstä.
Spinaalipuudutus
pienoiskuva|Spinaalipuudutteen pistäminen. Kuvassa pisto on edennyt selkäydintilaan, mikä on havaittavissa ruiskuun virranneesta aivo-selkäydinnesteestä. Spinaalipuudutus eli selkäydinpuudutus on puudutustoimenpide, jossa puudutusaine ruiskutetaan selkäydintä peittävien kovakalvon ja lukinkalvon alle, suoraan potilaan selkäydinnesteeseen. Tämä tuottaa nopean ja laajan puutumisen vatsan alueelle ja jalkoihin. Spinaalipuudutusta käytetään etenkin jalkojen alueen tai alavartalon kirurgisissa toimenpiteissä, sillä se tarjoaa yleisanestesiaa turvallisemman vaihtoehdon leikkauksenaikaiselle kivunlievitykselle. Spinaalipuudutusta saatetaan myös käyttää epiduraalipuudutuksen sijasta tai sen rinnalla synnytyskivun hoidossa.
Spinaalipuudutus puuduttaa nopeasti ja kokonaisvaltaisesti kaikki sen selkäydinkohdan alaiset kehonosat, johon puudute annostellaan. Tällä saavutetaan nopea, laaja-alainen ja kirurgisille toimenpiteille riittävän voimakas puudutus. Spinaalipuudutuksen luoma puudutusvaikutus on yleensä epiduraalipuudutusta nopeampi ja voimakkaampi, mutta toisaalta vaikutusalueen vyöhykemäinen rajaaminen tai liike-hermojen toiminnan säilyttävä differentiaaliblokki eivät tyypillisesti ole spinaalipuudutteessa mahdollisia.
Toimenpide
3: Epiduraalitila (sisin valkoinen kenttä).Kuvassa pisto annetaan nikamien L3 ja L4 väliin.]] Spinaalipuudutuksen antaminen ja käyttöaiheet muistuttavat monella tapaa epiduraalipuudutuksen antamista. Spinaalipuudutuksessa potilas on joko kyljellään tai istuvassa asennossa selkä hieman pyöristettynä. Selän oikea asento mahdollistaa selkärangan nikamavälien sopivan aukeamisen puudutteen pistämisen kannalta.
Spinaalipuudutuksen annostelukohtaan liittyy enemmän rajoitteita kuin epiduraalipuudutukseen. Spinaalipisto tehdään aina selkäytimen kaudaalipuolelle, cauda equinan alueelle. Aikuisella selkäydin ulottuu L1-nikaman eli ylimmän lannenikaman tasolle, jolloin pistokohdan tulee käytännössä olla toisen lannenikaman (L2) alapuolisella alueella.
Spinaalipuudutuksessa käytettävä neula on niin ohut, että pistokohtaan etukäteen annettavaa paikallispuudutusta ei tyypillisesti tarvita. Neula viedään selkäydinkalvojen alaiseen selkäydintilaan, johon puuduteannos ruiskutetaan. Epiduraalitilasta poiketen selkäydintilassa ei ole rasvakudosta, sidekudosta, verisuonia tai muita kudoksia joihin puudute laimenisi, joten spinaalipuudutuksessa käytettävät puuduteainemäärät ovat huomattavasti pienempiä kuin epiduraalipuudutuksessa käytettävät annokset. Tyypillinen injektiokoko on 1,5–4 ml.
Spinaalipuudutuksen vaikutus alkaa lähes välittömästi, ja vaikutus kattaa etenkin alavatsan ja jalkojen alueen. Koska spinaalipuudutuksessa puudutusaine pääsee selkäytimen hermojuurten kanssa suoraan kosketukseen, ei epiduraalipuudutuksen kaltainen vyöhykemäinen puudutus ole mahdollista. Myöskään niin kutsuttu differentiaaliblokki, eli tila jossa motoriset hermosäikeet toimivat kipua välittävien hermosäikeiden lamaannuttua, ei ole spinaalipuudutuksessa mahdollinen. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että potilas ei pysty puudutuksen aikana esimerkiksi käyttämään jalkojaan tai muita alavartalon lihaksia normaalilla tavalla.
Puudutuksen tehokas vaihe kestää noin 1–2 tuntia. Puudutteen täydellinen poistuminen kestää tätä pidempään, ja esimerkiksi tunnon täysi palautuminen ja virtsaamiskyvyn palautuminen tapahtuvat usein vasta 2–4 tunnin kuluttua pistoksesta. Puudutuksesta toipuminen tapahtuu pistokohdasta riippumatta aina ylhäältä alaspäin.
Selkäydintilaan on periaatteessa mahdollista asettaa katetri, joka sallii uusien puuduteannosten annostelun ensimmäisen annoksen vaikutuksen hälvetessä. Käytännössä katetria käytetään spinaalipuudutuksessa hyvin harvoin, sillä ohuiden spinaalikatetrien käyttöön liittyy ratkaisemattomia teknisiä ongelmia. Spinaalipuudutus annetaankin yleensä kertapistoksena. Jos uusille puuduteannoksille otaksutaan olevan myöhemmin tarvetta, käytetään tavallisesti spinaalipuudutuksen ja epiduraalipuudutuksen yhdistelmää. Tällöin spinaalipuudutuksella tuotetaan nopea ja tehokas puutuminen esimerkiksi kirurgisen toimenpiteen ajaksi, ja tarvittavat lisäannokset leikkauksen jälkeiseen kipuun annetaan epiduraalitilaan asetettavan katetrin kautta.
Puudutusaineet
Yleisimmät spinaalipuudutuksessa käytettävät puudutusaineet ovat 5-prosenttinen lidokaiini, 0,5-prosenttinen bupivakaiini sekä 4-prosenttinen mepivakaiini. Näistä mepivakaiini tarvitsee erityisluvan.
Lidokaiini on perinteinen spinaalipuudutukseen käytettävä aine, jota on käytetty tähän tarkoitukseen yli 50 vuoden ajan. Lidokaiinia on pitkään pidetty turvallisena, mutta sen käyttöön on myös havaittu liittyvän tapauksia leikkauksen jälkeisistä ohimenevistä kiputiloista. Lidokaiinin käyttö ja turvallisuus spinaalipuudutuksen yhteydessä onkin keskustelunalainen kysymys. Selkeää ja vahvaa näyttöä muiden puudutteiden paremmuudesta suhteessa lidokaiiniin ei kuitenkaan ole saatu.
Turvallisuus
pienoiskuva|Erilaisia spinaalineulojen malleja. Sopivalla neulamallilla ja ohuella neulakoolla voidaan pyrkiä vähentämään spinaalipuudutuksen jälkeisen päänsäryn ilmaantumista. Spinaalipuudutus on yleisesti ottaen turvallinen toimenpide. Sillä saavutetaan kirurgisiin toimenpiteisiin riittävä puutuminen ilman yleisanestesian keskeisimpiä haittoja, kuten hengitystoimintoihin liittyviä riskejä tai nukutusaineisiin liittyvää väsymystä ja pahoinvointia.
Spinaalipuudutus aiheuttaa epiduraalipuudutuksen tavoin ohimenevän sympaattisen hermoston salpauksen. Kliinisesti merkittävin seuraus tästä on verisuonten laajeneminen ja verenpaineen hetkellinen lasku. Potilaan verenkiertoelimistön hyvä kompensaatiokyky ja riittävä veritilavuus estävät verenpaineen liiallista laskua. Voimakasta verenpaineen laskua voidaan tarvittaessa hallita joko verenpainetta tukevin lääkkein tai nesteensiirroin.
Spinaalipuudutuksen edellyttämä kovakalvon lävistäminen saattaa jättää kovakalvoon reiän, joka tihkuu selkäydinnestettä. Tämä on yleensä vaaratonta, mutta saattaa aiheuttaa potilaalle päänsärkyä, joka johtuu aivo-selkäydinnesteen paineen laskusta. Spinaalipuudutukseen liittyvä päänsärky pahenee ylös noustaessa. Päänsäryn esiintyvyyttä voidaan vähentää käyttämällä riittävän ohutta neulaa. Spinaalineulojen kehitys onkin vähentänyt päänsäryn esiintyvyyttä, ja nykyään päänsärky on jälkioireena harvinainen. Koska spinaalipiston jälkeinen päänsärky on vaivana hyvänlaatuinen ja ohimenevä, sen välttämisen ei pitäisi ohjata neulakoon ja -mallin valintaa.
Mikäli päänsärkyä ilmaantuu, se tyypillisesti paranee 1–3 vuorokauden kuluttua spinaalipuudutuksesta. Spinaalipistosta seuraavaa päänsärkyä voidaan tarvittaessa myös hoitaa epiduraalisella veripaikalla, jonka tekee spinaali- tai epiduraalipistoksen osaava anestesialääkäri.
Puudutteen jälkeen voi myös esiintyä pahoinvointia tai oksentelua. Spinaalipuudutus ei kuitenkaan aiheuta näitä haittoja epiduraalipuudutusta yleisemmin.
Vasta-aiheet
Varsinaisia vasta-aiheita spinaalipuudutukselle on varsin vähän. Yleisimmät esteet puudutukselle ovat antikoagulanttihoito, vakava veren hyytymishäiriö, sepsis, tietyt neurologiset sairaudet sekä tulehdus pistokohdassa. Myös hoitamaton ja mittava nestevajaus on este puudutukselle, sillä se lisää verenpaineen merkittävän laskun riskiä.
Mucho Barato
Mucho Barato on rap-yhtye Control Machete debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1996.
Arvid Brenner
Fritz Helge Heerberger, kirjailijanimi Arvid Brenner (1907 Berliini, Saksa – 1975 Spånga, Ruotsi) oli saksalais-ruotsalainen kirjailija. Hän asui Saksassa ja vuodesta 1933 vakituisesti Ruotsissa. Hänen kirjoissaan aiheina on emigrantteja ja yksinäisiä ihmisiä.
Maunulan ulkoilumaja
thumb|300px|Maunulan ulkoilumaja. Tämä Helsingin [[Keskuspuisto (Helsinki)|Keskuspuistossa Maunulanpuistossa sijaitseva hirsinen ulkoilumaja on ulkoilijoiden suosima pysähdyspaikka.]] Maunulan ulkoilumaja on ulkoilumaja Maunulanpuistossa Helsingissä. Sitä pitää yllä Helsingin Latu, joka on Suomen Ladun paikallisyhdistys. Rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki. Majan ympäristössä on kesäisin ulkoilureittejä ja talvisin latuja.
Vuonna 1914 rakennettu maja on alun perin ollut ampumaseuran rakennus. Vieressä sijaitsi aiemmin ampumarata, joka toimi vuosina 1914–1962. Vanhan ampumaradan paikalla kasvaa nykyisin koivikkoa.
Web Feature Service
Web Feature Service (lyh. WFS) määrittelee rajapinnan paikkatietokohteiden etsintään, kyselyyn ja muokkaamiseen tietoverkon yli. Rajapinta on OGC:n ja ISO:n standardoima.
Rajapinta tarjoaa pääsyn paikkatietokohteisiin alustariippumattomasti ilman, että kyselijän tarvitsee olla millään tavoin tietoinen näiden tallennukseen käytetystä järjestelmästä tai sen teknologiasta.
Toteuttavat sovellukset
Seuraavat avoimen lähdekoodin paikkatieto-ohjelmistot tarjoavat WFS 2.0-rajapinnan :
Seuraavat kaupalliset paikkatieto-ohjelmistot tarjoavat WFS 2.0-rajapinnan. Valmistajan nimi on suluissa :
Šen khar venakhi
Šen khar venakhi (, ”olet viinitarha”) on keskiaikainen georgialainen hymni, jonka on kirjoittanut kuningas Demetre I (hallitsi 1125–1156). Hymni on omistettu Georgialle ja Neitsyt Marian suojelukselle, ja se on myös Mariaa ylistävä rukous Georgian ortodoksisessa kirkossa.
Šen khar venakhin laulaa yleensä kuoro ilman säestystä soittimilla. Se on klassinen esimerkki georgialaisesta kuoromusiikista. Hymnin kompositio on erittäin polyfoninen ja edustaa Georgian kulta-ajan myöhäiskeskiaikaisia perinteitä.
Nils Fabricius
Nils Erik Verner Fabricius (8. marraskuuta 1913 Helsinki, Suomi – 7. heinäkuuta 1995 Ruotsi ) oli suomalainen koripallovaikuttaja. Fabricius oli mukana perustamassa Suomen Koripalloliittoa vuonna 1939.
Koripallon lisäksi hän harrasti yleisurheilua ja levitti lentopallon oppia muualle Suomeen. Vuonna 1946 Fabricius muutti Ruotsiin. Yleisurheilun SM-kilpailuista Fabricius saavutti 110 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 1938, pronssia 1940, 200 metrin aitajuoksussa pronssia 1939, 400 metrin aitajuoksussa pronssia 1940 ja kymmenottelussa hopeaa 1938.
Fabricius nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019.
Saboula
Saboula on maalaiskunta Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Balandougou sijaitsee 40 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 6 200 ja keskuskylässä 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Saboulan kunnan pinta-ala on 439,67 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Kourouninkoton ja Didenkon, idässä Namala Guimban, Souransan Tomoton ja Djidianin, etelässä Boudofon ja lännessä Toukoton kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulajonot. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.
Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, mandinkoja, soninkeja ja kakoloja.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (, myös yksinkertaisemmin vain Turtles) on alun perin Mirage Studiosin ja nykyisin IDW:n sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvaryhmä. Sarjakuvan ja siihen liittyvien lukuisten oheistuotteiden, televisiosarjojen ja elokuvien keskipisteessä ovat Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luomat teini-ikäiset, antropomorfiset kilpikonnasankarit Leonardo, Raphael, Donatello ja Michelangelo sekä heidän senseinsä Mestari Tikku.
Kilpikonnanelikon seikkailut keskittyvät New Yorkiin, jonka viemäreissä heidän tukikohtansa sijaitsee. Neljä kilpikonnanpoikasta altistuivat pieninä oudolle kemikaalille, joka kasvatti heidät ihmismäisiksi kilpikonniksi. Mestari Tikun alkuperästä on kerrottu eri versioita muun muassa hahmoihin perustuvissa televisiosarjoissa. Alkuperäisessä sarjakuvakerronnassa Tikku oli kuitenkin Jalkaklaanin kunniallisen ninjan Hamato Yoshin harvinaisen älykäs lemmikkirotta, joka kykeni oppimaan ninjutsua isäntänsä taisteluliikkeiden pohjalta. Yoshi rakastui erääseen naiseen, mutta ajautui riitoihin Oroku Nagin kanssa, sillä molemmat yrittivät hurmata saman naisen itselleen. Nagi pahoinpiteli kyseistä naista, ja lopulta Yoshi tappoi Nagin, minkä jälkeen hän pakeni rakkautensa kohteen kanssa New Yorkiin. Jalkaklaanin ninjutsumestariksi pyrkinyt Nagin veli Oroku Saki kuitenkin vannoi kostoa veljensä kuoleman vuoksi ja löydettyään Yoshin New Yorkista hän surmasi tämän. Taistelun tuoksinassa Tikku pääsi pakenemaan häkistään kadulle ja ajautui elämään viemäreihin. Eräänä päivänä neljä pientä kilpikonnanpoikasta putosi vahingossa viemäreihin mystisen kemikaalin peitossa, ja kyseinen kemikaali niin ikään muutti kilpikonnat ja myös Tikun tavallista suurempiin ihmismäisiin mittoihin.
Kilpikonnien arkkivihollinen on Jalkaklaanin johtajaksi ryhtynyt Oroku Saki, joka myöhemmin otti käyttöönsä Silppurin identiteetin. Silppurin lisäksi heillä on liuta muita vihollisia, ja he pyrkivät pysäyttämään jokaisen pienen luokan rötöstelijän aina suurempiin rikollisneroihin asti. Vuosien mittaan sarjaan on tuotu myös joitain sivuhahmoja, joista pitkäikäisimmät ovat kilpikonnien ensimmäinen ihmisliittolainen, April O’Neil sekä alun perin Raphaelin kanssa eripuraan ajautunut oman käden oikeudella rikollisia rankaiseva Casey Jones.
Hahmojen pohjalta on tuotettu kymmeniä eri lelufiguureita, animaatiosarjoja ja sekä näyteltyjä että animoituja elokuvia.
Luominen
Sarjakuvan hahmot ovat neljä mutatoitunutta kilpikonnaa, jotka ovat koulutettuja ninjutsun taidossa. Alkuperäinen Eastmanin ja Lairdin sarjakuva oli tietyllä kunnioituksella Marvel-sarjakuvia parodioiva teos, mutta myöhemmin Mark Freedmanin myötä mutanttikilpikonnien kaupallinen potentiaali ymmärrettiin, kun hän onnistui tekemään Playmates Toys -leluyhtiön kanssa sopimuksen lelujen tuottamisesta. Yhtiö kuitenkin suostui vain mikäli Turtlesista tehtäisiin animaatiosarja. Freedman otti yhteyttä muutamiin animaattoreihin ja sai Fred Wolfin tuottamaan aluksi viisiosaisen minisarjan. Vuotta myöhemmin Freedman suostutteli Archie Comicsin tekemään varta vasten lapsille suunnatun sarjakuvan. Sekä alkuperäinen että lapsille suunnattu sarjakuva on saatavilla suomeksi, ensin mainittu sarjakuvakirjana ja jälkimmäinen kuukausittain ilmestyneiden lehtien muodossa. Lapsille suunnattuun versioon lisättiin useita koomisia elementtejä kuten kilpikonnaveljesten mieltymys pizzaan. Varsinkin alkuperäisessä sarjakuvassa on paljon viittauksia Marvelin Daredevil-hahmoon (esimerkiksi Daredevilin käsiklaani on vaihdettu jalkaklaaniksi, ja myös mutanttien synty putkesta valuneen aineen seurauksena muistuttaa selvästi Daredevilin syntytarinaa).
Sarjan hahmojen nimet tulevat italialaisesta renessanssitaiteesta, ja kilpikonnien nimet ovat Leonardo, Donatello, Michelangelo ja Raphael (lapsille suunnatussa versiossa Rafaello). Kilpikonnien sensei on Tikku (Splinter, tulee Daredevilin hahmosta Stick, joka on suomennettu Kepiksi; Splinter on joissakin yhteyksissä suomennettu myös Säröksi). Kilpikonnien vihollisen Silppurin animaatiosarjassa esiintyneiden apureiden, Rocksteadyn ja Bebopin, nimet tulevat musiikin tyylisuunnista.
Viholliset
Turtlesilla on historiansa aikana ollut useita hetkellisiä vastustajia, joista harva on esiintynyt useammissa sarjakuvissa.
Idean synty
Pitkän työpäivän päätteeksi Laird ja Eastman viettivät aikaa rentoutuen Lairdin luona katsoen televisiota ja piirrellen. Kaksikko alkoi piirtää huvikseen piirroshahmoja ja iltaa kohden Eastman piirsi kaksijalkaisen kilpikonnan, jolla oli nunchakut kiinnitettyinä molempiin käsivarsiin. Hän kutsui piirrostaan ”ninja turtleksi”. Huomattuaan piirroksen Laird kysyi Eastmanilta, miksei sen nimi voisi olla teini-ikäinen mutanttininjakilpikonna. Tämän idean myötä kaksikko alkoi työstää ideaansa vihkoihin. He kirjoittivat syntytarinan, joka parodioi kaksikon suuresti kunnioittaman Frank Millerin tekemiä sarjakuvia Daredeviliä ja Roninia.
Yhdestä kilpikonnasta luotiin lopulta yhteensä neljä kilpikonnaa, jotka toimivat ryhmänä. Heillä oli isähahmona mutatoitunut rotta nimeltä Tikku, joka toimi myös ninjutsu-senseinä. Laird ja Eastman myös kehittelivät kilpikonnille eri asuja, mutta päätyivät piirtämään kaikille samanlaiset asusteet. Hahmojen nimeämisessä he puolestaan eivät halunneet käyttää japanilaisia nimiä, koska kaksikko oletti niiden olevan liian kummallisia amerikkalaisille lukijoille. Tämän myötä he päättivät käyttää eurooppalaisia nimiä ja koska molemmat olivat opiskelleet taidehistoriaa, he päättivät nimetä hahmot renessanssiaikaisten taiteilijoiden mukaan; Raphael, Donatello, Leonardo ja Michelangelo. Tuolloin he kirjoittivat Michelangelon nimen väärin muodossa Michaelangelo. Sittemmin uusimmissa painoksissa nimi on korjattu. Tarinan valmistuttua kaksikko alkoi kuvittaa sarjakuvaa, ja koska molempien piirrostyylit olivat hyvin samankaltaisia, he kykenivät vaihtamaan kuvittajan ja värittäjän rooleja.
Kaksikon saatua sarjakuvansa valmiiksi he päättivät etsiä lehden julkaisijaa, mutta eivät löytäneet ketään, joka olisi ollut halukas ottamaan sarjakuvan tuotantoon. Lopulta kaksikko päätti julkaista itse sarjakuvansa Eastmanin saatua veronpalautuksesta 500 dollaria. He lainasivat vielä Eastmanin sedältä 700 dollaria ja käyttivät rahat tehdäkseen 3 000 kopiota mustavalkosarjakuvastaan. Heillä jäi vielä sopiva määrä rahaa mainostamiseen ja he ostivat mainospaikan silloisesta suositusta sarjakuvauutislehdestä Comics Buyer's Guide. Tämä myös kannatti, sillä kaksikko sai puheluja useilta sarjakuvien levittäjiltä, jotka olivat valmiita ostamaan kaikki kopiot. Ensimmäinen numero tulostettiin 1. huhtikuuta 1984 ja se saatiin valmiiksi juuri ennen New Hampshiren Portsmouthissa 5. toukokuuta pidettyä sarjakuvatapahtumaa, jossa Eastman ja Laird esittelivät tulostimen vuoksi tavallista suuremman sarjakuvan.
Kuukautta myöhemmin kaksikko päätti nimetä Turtles-sarjakuvia julkaisevan yhtiönsä Mirage Studiosiksi. Tuolloin heillä ei kuitenkaan ollut varsinaista studiota, jonka vuoksi he pitivät nimeä Mirage (suomeksi harha) sopivana nimityksenä. Lisäksi Lairdilla oli työkokemusta sanomalehdestä ja hän teki sarjakuvan päätarinasta ja kuvituksesta nelisivuisen niin sanotun mediakortin, jonka he lähettivät 180 televisio- ja radioasemalle. Tämä auttoi myös suuresti sarjakuvan mainostamisessa, sillä muun muassa useat paikalliset sanomalehdet kirjoittivat pitkän tarinan Mirage Studiosista ja heidän luomuksestaan Turtlesista. Myös PBS-radiokanava teki viiden minuutin ohjelman, jossa kerrottiin kaksijalkaisista kilpikonnista. Todellisen uutislevikkeen onnistui tekemään UPI, jonka tarina levisi koko Yhdysvalloissa useille eri sanomalehdille. Tämän myötä heidän sarjakuvansa sai suurta kiinnostusta ja kaikki 3 000 kopiota myytiin hyvin nopeasti. Lokakuussa julkaistiin toinen numero, jonka kaikki 15 000 kopiota myytiin myös hyvin nopeasti, sekä maaliskuussa 1985 julkaistun kolmannen numeron 35 000 kopiota.
Menestyksen myötä Turtles-sarjakuvat laajenivat myös muihin projekteihin. Palladium Books muun muassa tuotti paperilla pelattavan roolipelin. Dark Horse Miniatures puolestaan tuotti peliin päähahmoista pelinappulat. Samalla sarjakuvien suosion vain kasvaessa lisenssoija agentti Mark Freedman huomasi sen potentiaalin menestyä muissakin projekteissa nähtyään Palladiumin Turtles-roolipelin. Hän otti yhteyttä Eastmaniin ja Lairdiin, joille hän vakuutti saavan laajemman suosion. Freedman otti yhteyttä pieneen leluyhtiöön, jotka olisivat valmiita tuottamaan poikien toimintafiguureja, sillä isommat yhtiöt eivät välttämättä ottaisi suurta riskiä. Hän sai solmittua sopimuksen Playmates Toys -yhtiön kanssa, joka suostui tuottamaan figuureja, mikäli konseptista tuotettaisiin televisio-ohjelma. Freedman sai herätettyä Murakami • Wolf • Swenson -animaatioyhtiön kiinnostuksen tehdä viiden jakson mittaisen minisarjan televisioon. Sarjan suosion myötä siitä tuotettiin vuodelle 1988 useampia jaksoja ja samalla Freedman sai Archie Comicsin julkaisemaan sarjaan perustuvan värillisen sarjakuvan, joka oli tarkoitettu alkuperäisen sarjakuvan sijasta lapsille. Menestyksen myötä alkuperäisten sarjakuvien myynti kasvoi suuresti ja yhden numeron kopioita myytiin noin 125 000.
Elokuvat
Turtlesista on tehty neljä näyteltyä elokuvaa ja lyhytkestoinen näytelty televisiosarja Ninja Turtles: The Next Mutation (1997–1998). Maaliskuussa 2007 ilmestyi uusi Turtles-tietokoneanimaatioelokuva, jonka pohjalta Ubisoft julkaisi TMNT-konsolipelin kaikille pelikonsoleille sekä PC:lle. Vuonna 2009 julkaistiin viides elokuva. 2010-luvulla on tehty kolme uutta elokuvaa, joista viimeisin julkaistiin 2019.
Animaatiosarjat
thumb|250px|Vuoden 2012 TMNT-sarjan logo. Kilpikonnista on tehty neljä animaatiosarjaa, joista ensimmäistä Turtles – mutanttikilpikonnat -sarjaa tehtiin vuosina 1987–1996. Uudelleenkäynnistys sarjan tekeminen aloitettiin vuonna 2003. Vanhempi on lapsille suunnattu versio, uudempi on uskollinen lähdemateriaalilleen. Vanhemmassa Turtles-hahmot saivat ensimmäistä kertaa eriväriset naamiot, kun alkuperäisissä sarjakuvissa kaikilla hahmoilla oli punaiset naamiot.
Isossa-Britanniassa vanhemman sarjan nimi muutettiin muotoon "Teenage Mutant Hero Turtles", koska ohjelmien lapsille soveltuvuutta valvovat viranomaiset tulivat siihen tulokseen, ettei lapsille tarkoitetun ohjelman nimessä saa käyttää japanilaisiin salamurhaajiin viittaavaa ninja-sanaa. Samasta syystä Michelangelon nunchakut hävisivät sarjan kolmannen kauden jälkeen, ja niiden tilalle tulivat köyden pätkät.
Ensimmäistä animaatiosarjaa ei ole näytetty Suomessa televisiossa 1990-luvun jälkeen. Sitä näytettiin aikanaan englanninkielisenä, mutta sarjan jaksoja dubattiin suomeksi VHS-videoille 1990-luvulla.
Vuonna 2012 Nickelodeonilla alkoi kolmas animaatiosarja, Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat, joka on on ottanut sekarotuisesti elementtejä alkuperäisistä sarjakuvista, 1980-luvun sekä 2000-luvun sarjoista.
Video- ja tietokonepelit
right|thumb|Kuvakaappaus [[Teenage Mutant Ninja Turtles II: The Arcade Game|Teenage Mutant Hero Turtles: The Coin-Op! -pelin Commodore 64 -versiosta.]] Turtlesista tehtiin paljon tietokonepelejä. Alun perin kolikkopelinä ilmestyneitä tappelupelejä ilmestyi kolme kappaletta, ja näitä ehkä vielä tunnetumpi oli alun perin NES:ille vuonna 1989 Konamin julkaisema toimintaseikkailu Teenage Mutant Ninja Turtles, joka sai hyvät arvostelut alan lehdissä. Kaikki pelit käännettiin lukuisille eri laitteille. Myöhemmin 1990-luvulla ilmestyi vielä Tournament Fighters -peli, jossa taisteltiin yksi yhtä vastaan.
2000-luvulla Turtles-pelejä on tuotettu lisää uuden televisiosarjan myötä. Lisäksi vuonna 2007 julkaistiin samannimiseen elokuvaan perustuva TMNT-peli. Kaksi vuotta myöhemmin Turtlesin 25-juhlavuoden kunniaksi julkaistiin syksyllä 2009 Teenage Mutant Ninja Turtles: Smash-Up.
Omistus
Sarjakuvan perustivat Eastman ja Laird, jotka toimivat yhdessä sarjakuvan parissa aina vuoteen 1995. Tämän jälkeen sarjakuva koki taantuman ja kaksikko piti taukoa sarjakuvan tekemisestä. Image Comics tarjoutui jatkamaan Turtlesin sarjakuvan tekemistä vuosina 1996-1999. Tuona aikana Eastman keskittyi enemmän toiseen projektiinsa Heavy Metaliin. 1. kesäkuuta 2000 ilmoitettiin Lairdin ja heidän yhtiönsä Mirage Studiosin ostaneen Eastmanin omistusoikeudet. Hän sai edelleen taloudellisesti saatuja tuloja. Myöhemmin 1. maaliskuuta 2008 Laird osti Eastmanin loput oikeudet. Jo seuraavana vuonna Turtlesin 25. juhlavuotena 21. lokakuuta 2009 Peter Laird ilmoitti myyneensä Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille kaikki omistusoikeutensa Turtlesiin. Laird kuitenkin saisi vielä tehdyn sopimuksen myötä julkaista 18 Turtles-sarjakuvaa vuodessa. 2. huhtikuuta 2011 IDW Publishing julkisti WonderCon tapahtumassa ostaneensa Turtlesin sarjakuvaoikeudet. Eastman palasi kaupan myötä tekemään uudistettua Turtles-sarjakuvaa.
Johanna Sinisalo
Aila Johanna Sinisalo (s. 22. kesäkuuta 1958 Sodankylä) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän teki läpimurtonsa esikoisromaanillaan Ennen päivänlaskua ei voi (2000), joka sai ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkinnon. Vuonna 2004 teos sai myös tieteis- ja fantasiakirjallisuuden James Tiptree Jr. -palkinnon. Sinisalo on saanut Suomen parhaasta tieteis- tai fantasianovellista myönnettävän Atorox-palkinnon seitsemän kertaa.
Ura
Sinisalo on opiskellut muun muassa kirjallisuustiedettä ja teatterintutkimusta Tampereen yliopistossa. Valmistuttuaan humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1986 hän työskenteli toistakymmentä vuotta mainosalalla ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1997.
Sinisalolta on ilmestynyt yli 40 novellia eri julkaisuissa. Hänen esikoisromaaninsa Ennen päivänlaskua ei voi on käännetty 14 kielelle, muun muassa ruotsiksi, ranskaksi, latviaksi, japaniksi, tšekiksi ja englanniksi, ja hän osallistuu läheisesti teostensa kääntämisprosessiin. Vuonna 2005 brittiläinen Dedalus-kustantamo julkaisi Sinisalon toimittaman suomalaisen fantasiakirjallisuuden antologian.