cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knut de la Chapelle
Sisällissodan aikana punaiset valtasivat Saaren kartanon ja Knut de la Chapelle ja hänen sisarensa pakenivat Porvooseen. Matkalla de la Chapelle tutustui tulevaan puolisoonsa Anni Erichiin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1919. Knut ja Anni de la Chapelle olivat suosittuja työväkensä keskuudessa. He panostivat työväkensä hyvinvointiin, kannustivat näiden lapsia opiskelemaan ja rakennuttivat kartanon ja tehtaan työntekijöille seurantalon, jossa oli muun muassa kirjasto ja lukusali. De la Chapelle rakennutti myös Saaren kartanon nykyisen vuonna 1929 valmistuneen päärakennuksen, jonka suunnittelijaksi hän valitsi arkkitehti Jarl Eklundin. Samaan aikaan valmistui myös kartanon autotalli, joka on edelleen olemassa. De la Chapelle tunnettiin autoilijana ja hänen keltainen Mercedes-Benz oli paikkakuntalaisille tuttu. Knut ja Anni de la Chapellen ainoa poika Curt Richard syntyi uudessa päärakennuksessa vuonna 1929.
De la Chapelle kuului Mäntsälän suojeluskunnan esikuntaan ja hän majoitti Mäntsälän kapinan aikaan 1932 Saaren kartanossa Lapuan liikkeen johtohenkilöitä, muun muassa Vihtori Kosolan. Anni de la Chapellen ensimmäinen puoliso oli Mikko Erich, jonka Ohkolan työväentalolla järjestetystä puhetilaisuudesta kapina sai alkunsa. Mäntsälän Jokelanseudun Latoteatteri teki aiheesta vuonna 2005 kesänäytelmän ”Sydänten kapina”, jonka käsikirjoitti Kirsti Manninen.
De la Chapelle joutui taloudellisiin vaikeuksiin epäonnistuneiden sijoitusten ja kalliiden rakennustöiden vuoksi. Hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen vuonna 1934. Ruotsalainen trusti kaappasi tulitikkutehtaan ja kartanon irtaimistoa, karjaa sekä maatalouskoneita myytiin useassa huutokaupassa. Saaren kartano myytiin kesällä 1935 asutushallitukselle.
Martin Veinberg
Martin Veinberg (s. 1997) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi hyökkäyksen linjamies.
Stureforsin linna
thumb|300px|Stureforsin linna.
Martin Veinberg
Veinberg pelasi Helsinki Roostersissa kausina 2015–2017. Hän saavutti tuona aikana kaksi Suomen mestaruutta. Kaikkien aikojen lupaavimpana suomalaispelaajana pidetty Veinberg sai stipenditarjouksen seitsemältä NCAA-yliopistojoukkueelta, muun muassa Nebraskan ja Floridan yliopistoilta. Kaudella 2018 hän ei pelannut lainkaan Vaahteraliigaa NCAA-kelpoisuussääntöjen vuoksi.
Stureforsin linna
Stureforsin linna on linna Linköpingin kunnassa, Itä-Götanmaalla, Ruotsissa. Se sijaitsee Erlången-järven tuntumassa, pari kilometriä Stureforsin taajamasta. Kolmekerroksisen kivilinnan suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi, ja se valmistui vuonna 1704. Rakennuttaja oli valtiomies Carl Piper. Nykyään linna kuuluu Bielke-suvulle.
Martin Veinberg
Veinberg siirtyi vuonna 2019 Yhdysvaltoihin ja pelasi kauden junior college -tasolla Iowa Western Community Collegessa. Hän palasi Suomeen kesällä 2020.
Monin ja Manin lapset
Monin ja Manin lapset on vuonna 2008 julkaistu vietnamilaiseen kansanrunouteen ja mytologiaan perustuva eepos, jonka on laatinut vietnamilainen kielitieteilijä Bùi Viêt Hoa osin Kalevalan pohjalta. Eepos on kirjoitettu Vietnamin virallisella kielellä eli vietnamiksi, ja se noudattaa viet-kansan perinteistä seitsentavuista runomittaa.
Monin ja Manin lapset on Kaunokirjallisuus-kustantamon (Van Hoc) ja Kalevalan ja karjalaisen kulttuurin informaatiokeskuksen Juminkeon yhteinen julkaisu, jota myös Suomen ulkoministeriö on rahoittanut. Teos on kirjoitettu pääasiassa Suomessa.
Historia
Väiteltyään Budapestin yliopistossa tohtoriksi kalevalamittaisen runouden ja mườngien mytologian eroista ja yhtäläisyyksistä Hoa alkoi luoda Vietnamille omaa eeposta käyttäen mallina Kalevalan syntyprosessia. Sen tekemiseen Hoa käytti seitsemän vuotta, ja Monin ja Manin lapset julkaistiin vuonna 2008. Hankkeessa mukana ollut Kuhmon Juminkeko-säätiö avasi vuoden 2009 Kalevalan päivänä Monin ja Manin lapsista kertovat verkkosivut suomeksi, englanniksi ja vietnamiksi.
Monin ja Manin lapset perustuu osittain aiemmin perinnearkistoihin tallennettuun vietnamilaiseen kansanrunouteen, osin vielä nykyäänkin elävään perinteeseen ja myyttisiin tarinoihin. Noin 20–30 prosenttia eepoksen säkeistä on tekijän omia. Eepoksen juoneen on yhdistetty eri kansojen runoja, myyttejä, tarustoa, satuja ja lyyrisiä lauluja siten, että eri kansoihin kuuluvat päähenkilöt näkevät tapahtumat omasta näkökulmastaan. Bùi Viêt Hoan pyrkimyksenä olikin juuri luoda eepos, josta kaikki Vietnamin kansallisuudet voisivat löytää jotakin omaa. Aineistoa on kerätty ainakin 40 Vietnamissa elävältä kansalta. Hoa joutui tutkimusmatkojensa aikana myös viranomaisten silmätikuksi, sillä vähemmistökansojen asema oli 2000-luvun alussa varsin arka aihe. Monin ja Manin lapset sai Vietnamissa jokseenkin vaihtelevan vastaanoton.
Sisältö
Eepos jakautuu kahteen kokonaisuuteen, joista ensimmäinen eli myyttinen osa kertoo maailman ja vietnamilaisille tärkeiden asioiden synnystä. Eepoksen toinen osa on sankarieepos, joka kertoo myyttisten esivanhempien jälkeläisistä ja heidän seikkailuistaan sekä Vietnamin valtion synnystä.
Myyttisessä osassa kerrotaan kaikkien ihmisten esivanhemmista, alkujumalista Monista ja Manista. Sen kohtauksia ovat mm. maailman synty, ihmisen synty munasta, vedenpaisumus, myyttinen kurpitsa, maailmanpuun myytti, tulen pyyntö jumalilta ja myyttisten sankarien luomistyöt, joista monille löytyy vastine Kalevalasta. Toisessa osassa ihmiset ovat tapahtumien keskiössä, ja jumalat jäävät taka-alalle. Sankariosa kertoo kolmesta kansasta, jotka käyvät lopussa yhteiseen taisteluun ulkopuolista vihollista vastaan ja elävät sen jälkeen sovussa.
Svenska Teatern
Svenska Teatern (suom. Ruotsalainen teatteri ) on Helsingissä toimiva ruotsinkielinen teatteri. Teatterin rakennus sijaitsee Erottajalla Esplanadin puiston länsipäässä, Eteläesplanadi- ja Pohjoisesplanadi-nimisten katujen välissä.
Svenska Teaternilla on tätä nykyä kolme näyttämöä, Stora scenen eli Suuri näyttämö, Amos-näyttämö ja Nicken.Suuren näyttämön katsomoon mahtuu enimmillään noin 650 henkeä ja Amos näyttämön katsomoon 140 henkeä ja Nickenille 70 henkeä.Teatterilla on kymmenkunta ensi-iltaa vuodessa, ja se tekee yhteistyötä monen kulttuurilaitoksen kanssa. Vakituista henkilökuntaa teatterilla on noin 90.
Ensimmäinen teatteri puusta
thumb|C. L. Engelin suunnittelema vanha puinen teatteritalo, piirros 1800-luvulta. Syksyllä 1825 alkoi Helsingfors Theaterhus Bolag -nimisen osakeyhtiön osakeanti, jolla kerättiin varoja uuteen puiseen teatteritaloon Helsingissä. Osakkeita merkittiin 141 kappaletta, ja ne maksoivat 100 pankkoruplaa kappaleelta. Osakkeille suunniteltiin maksettavan 10 %:n vuosittainen osinko. Yhtiö oli yksi Suomen ensimmäisistä osakeyhtiöistä.
Helsingin ensimmäinen teatterirakennus vihittiin käyttöön vuonna 1827. Kyseessä oli pieni puurakennus, joka sijaitsi keskellä Esplanadipuistoa hieman nykyistä idempänä. Rakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel.
Teatterin käyttöönoton yhteydessä teatterilla ei ollut omaa, vakituista näyttelijäkuntaa, mutta Helsingissä vieraili tuolloin useita kiertueella olevia teatteriryhmiä. Ne olivat useimmiten matkalla joko Pietariin tai Pietarista pois. Ennen teatterirakennusta nämä teatteriryhmät olivat esittäneet näytelmänsä vaatimattomissa tiloissa.
Kun Helsingissä nyt oli oikea teatteri, teatterissa käynnistä tuli nopeasti suosittu ajanviete.
Taloudellisesti teatteri menestyi hyvin. Vuosina 1828–1847 jaettu osinko ylitti osakkeiden nimellisarvon.
Toinen teatteri kivestä
thumb|[[G. T. Chiewitzin suunnittelema teatteritalo 1860-luvun alussa.]] thumb|Ravintola Oopperakellari Svenska Teaternin talossa. Kuva noin vuosilta 1890–1910. Engelin suunnittelema teatterirakennus kävi pian ahtaaksi. 1840-luvulla jotkut osakkeenomistajat alkoivat ajaa uuden teatteritalon rakentamista kivestä. Ajatuksen kannattajat yrittivät hankaloittaa vanhan teatteriyhtiön toimintaa monin tavoin. Suojautuakseen hyökkäyksiltä yhtiö laati yhtiöjärjestyksen vuonna 1846. Kivitalon kannattajat jatkoivat toimiaan yhtiön purkamiseksi. Kotimaisen oopperan Kaarle-kuninkaan metsästys ensi-ilta 1852 johti siihen, että hanke sai tuulta purjeisiinsa. Uusi yhtiö Nya Theaterhus-Bolaget perustettiin 1858. Vanha yhtiö lakkautettiin kaksi vuotta myöhemmin sen jälkeen, kun uusi yhtiö oli lunastanut osake-enemmistön vanhasta yhtiöstä.
Toinen teatterirakennus, joka sijaitsi nykyisen Svenska Teaternin paikalla Erottajalla, vihittiin käyttöön 28. marraskuuta 1860. Sen suunnitteli arkkitehti Georg Theodor Chiewitz ja se oli kivirakennus. Ensimmäinen rakennuksessa esitetty näytelmä oli Sakari Topeliuksen ja Fredrik Paciuksen Kypron prinsessa.
Svenska Teatern
Uusi rakennus tuhoutui tulipalossa muutaman vuoden kuluttua. Jälleenrakennustyöt aloitettiin melkein heti, ja vuonna 1866 käyttöön vihittiin käyttöön rakennus, joka myöhemmin jäi ruotsinkieliseksi näyttämöksi nimellä Svenska Teatern. Rakennuksen suunnitteli venäläinen arkkitehti Nicolas Benois.
Vuoteen 1887 saakka teatteria kutsuttiin Nya Teaterniksi eli Uudeksi teatteriksi, mutta suomenkielisen teatterin perustettua Helsinkiin uuden näyttämön vuonna 1872 nimeksi muutettiin Svenska Teatern.
Svenska Teaternin laajennustyöt käynnistyivät vuonna 1935 Eero Saarisen ja Jarl Eklundin johdolla. Tällöin teatterin ulkoasua muokattiin perusteellisesti. Arkkitehti Benois’n 1860-luvulla luomat salonki ja lämpiö sekä rakennuksen pyöreä osa säilyivät lähes alkuperäisessä muodossa.
1900-luvun alussa, vielä ennen Suomen itsenäistymistä, teatterin taiteellinen johto koostui lähinnä ruotsalaisista. Myös suuri osa näyttelijöistä tuli Ruotsista. Virallinen päätös siitä, että teatterista tulisi suomenruotsalaisen yleisön kansallisnäyttämö tehtiin vuonna 1915. Teatteri siis suomenruotsalaistuisi, ja ammattitaitoisten näyttelijöiden pulaa helpottamaan perustettiin vuonna 1908 Svenska Teaterns elevskola, joka koulutti suomalaisia näyttelijöitä. Kun Suomen teatterikoulu 1979 muutettiin Teatterikorkeakouluksi, tämä koulu yhdistettiin siihen.
Peruskorjaus
pienoiskuva|Svenska Teaterin näyttämö ja katsomo Teatterissa tehtiin 2010–2012 peruskorjaus. Teatteri on uusi kantavia rakenteita lukuun ottamatta. Teatteriin tuli uusi Amos-näyttämö, joka on teknisesti hyvin monipuolinen, ja sinne saadaan avautumaan näkymä puistoon. Lavasteet siirretään paikalleen kokonaisina, ja esimerkiksi esirippu avautuu koneellisesti. Näyttämö on pyörivä, ja sen lattiassa on 16 hissiä. Istumapaikkojen määrä kasvoi, sillä valaistustekniikka siirrettiin pois salista. Kattomaalaukset ja sisustus entistettiin, ja vaatesäilytystila on kaksinkertainen. Kahvilan nimi vaihtui Kafé Kafkasta Café Thaliaksi. Suunnittelijaksi valittiin vuonna 2005 arkkitehti Stefan Ahlman. Kustannukset olivat 50 miljoonaa euroa.
Arlandan lentoasema
Arlandan lentoasema  on Tukholman kansainvälinen lentoasema. Se vihittiin käyttöön vuonna 1962, joskin kaupallinen liikenne aloitettiin jo 1960. Arlanda sijaitsee noin 42 kilometriä Tukholmasta pohjoiseen ja 28 kilometriä Uppsalasta etelään, Sigtunan kunnassa. Se on matkustajamäärissä mitattuna Ruotsin suurin ja Pohjoismaiden kolmanneksi vilkkain lentoasema 26,6 miljoonalla matkustajallaan vuonna 2017.
Terminaalit
Lentoasemalla on neljä terminaalia: Terminaaleista 2, 4 ja 5 operoidaan ulkomaanlentoja. Terminaaleista 4 ja 5 operoidaan myös kotimaanlentoja. Terminaali 3 on suljettu koronaviruspandemian vuoksi. Terminaalia numero 1 ei varsinaisesti ole, mutta joskus sillä viitataan Bromman lentoasemaan. Uusi keskusrakennus, Arlanda North avattiin loppuvuodesta 2003. Se yhdistää terminaali 5:n uuteen F-siipeen. Kaikki SAS:n ja Star Alliance -lentoyhtiöiden operoimat kansainväliset lennot operoidaan keskusrakennuksesta. Arlanda South -rakennus, joka yhdistäisi terminaalit 2, 3 ja 4, oli myös suunnitteilla, mutta suunnitelmat ovat jäissä rahojen puutteen vuoksi.
Terminaali 2 – Kansainvälinen (Arlanda South)
Terminaali 2 oli alun perin suunniteltu SAS:n kotimaan lentojen terminaaliksi, sillä se oli suunniteltu mahdollistamaan lyhyet kauttakulkuajat ja lisäämään tehokkutta. Suunnittelu mahdollisti myös lyhyet kävelymatkat terminaalin ja lentokoneiden välillä. Myöhemmin terminaaliin rakennettiin matkustajasiltoja. SAS kuitenkin päätti jättää terminaalin, koska kotimaan reittien matkustajamäärät pienenivät koko ajan. Jonkin aikaa terminaalia käyttivät muut lentoyhtiöt, kuten Transwede Airways sekä kotimaan- että kansainvälisillä lennoilla, mutta nyt terminaali palvelee vain kansainvälisiä lentoja. Terminaalissa on kahdeksan matkustajasilloin varustettua porttia.thumb|Arlandan lentoaseman lennonjohtotorni yöaikaan.
Terminaali 3 – Kotimaa (Arlanda South)
Terminaali 3 rakennettiin 1990-luvulla pienemmillä lentokoneilla operoitavia, pääasiassa Ruotsin sisäisiä lentoja varten. Terminaalissa ei ole matkustajasiltoja, vaan matkustajat kuljetetaan porteilta linja-autoilla koneelle.Terminaali rakennettiin alun perin ilman turvatarkastuksia, joita ei alkujaan Ruotsissa vaadittu kaikille kotimaanlennoille, mutta ne lisättiin vuonna 2001.
Terminaali 4 (Arlanda South)
Terminaali suljettiin alkuvuodesta 2020 koronaviruspandemian seurauksena, ja sitä ennen sieltä lennettiin ainoastaan kotimaanlentoja. Heinäkuussa 2022 terminaali 4 avattiin uudestaan matkustajille, ja sieltä lennetään nykyään myös ulkomaanlentoja.
Maaliikenneyhteydet
pienoiskuva|Juna Arlandan lentoaseman eteläisellä rautatieasemalla Arlandan lentoasemalle kulkee Tukholman keskustasta tunnissa parhaimmillaan kuusi Arlanda Express -junaa, jolla matka kestää 20 minuuttia. Arlandaan pääsee Tukholmasta ja Uppsalasta myös paikallisjunalinjalla 40, mutta matka on ajallisesti pidempi kuin Arlanda Express -junalla. Lentoasemalle kulkee myös lentokenttäbusseja.
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu on yksi kuudesta Aalto-yliopiston korkeakoulusta. Se antaa opetusta arkkitehtuurin, muotoilun, muodin, pelien, median, elokuvan, taidekasvatuksen ja taiteen aloilla. Alallaan Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu on Pohjoismaiden suurin.
Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu muodostui, kun Taideteollinen korkeakoulu (TaiK ) ja Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakouluun kuuluva arkkitehtuurin laitos yhdistyivät vuoden 2012 alussa. Korkeakoulussa opiskelee noin 2 500 opiskelijaa, henkilöstöä on 470, joista professoreita 58.
Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun tarpeisiin suunniteltu uusi Väre-rakennus Aalto-yliopiston kampuksella Otaniemessä otettiin käyttöön elokuussa 2018. Uudisrakennus kokoaa kaikki korkeakoulun laitokset saman katon alle ensimmäistä kertaa Aalto-yliopiston aikana.
Palkinnot ja tunnustukset
QS World University Rankings asetti Aalto-yliopiston vuonna 2021 maailmanlaajuisessa yliopistovertailussa kuudennelle sijalle taiteen ja muotoilun alalla. Korkeakoulun arkkitehtuurin laitoksen QS Ranking arvioi vuonna 2021 maailman 50 parhaan arkkitehtuurikorkeakoulun joukkoon sijalle 42. Vuonna 2019 The Business of Fashion arvioi Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun muodin kandidaatin koulutusohjelman maailman parhaiden joukkoon. Amerikkalainen aikakauslehti BusinessWeek sijoitti lokakuussa 2007 tekemässään vertailussa Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun maailman 60 parhaan luovan johtamisen koulutusta antavan oppilaitoksen luetteloon. Tulos perustui lehden haastatteleman 22 kansainvälisen panelistin arvioihin. Arvion pohjana oli valmistuneiden menestyminen yrityselämässä ja yritysten johtotasolla.
Muodin ja valokuvauksen koulutusohjelmien opiskelijoita palkittiin arvostetuilla Hyères Fashion and Photography -festivaaleilla vuonna 2019, kuten useina aikaisempinakin vuosina. Muodin opiskelijat olivat kilvan kärkisijoilla seitsemänä vuonna peräkkäin.
Laitokset ja koulutusohjelmat
Korkeakoulussa on viisi laitosta: arkkitehtuurin, elokuvataiteen ja lavastustaiteen, median, muotoilun ja taiteen laitokset. Ne tarjoavat kandidaatti- ja maisteritason koulutusta useissa eri koulutusohjelmissa.
Vuoteen 2010 saakka korkeakoulussa oli kuusi osastoa. Vuonna 2010 niiden määrä väheni nykyiseen, kun uudet median ja taiteen laitokset perustettiin. Taiteen laitos muodostettiin kuvataidekasvatuksen osastosta ja osasta visuaalisen kulttuurin osastoa, median laitos puolestaan yhdistämällä osa visuaalisen kulttuurin osastoa ja Medialaboratorio. Samalla osasto-nimestä korkeakoulun yksikkönä luovuttiin, ja siirryttiin laitos-nimeen, jotta Aalto-yliopiston rakenne olisi yhdenmukainen.
Vaiheet
alt=Taideteollinen korkeakoulu Arabian rannassa 1090-luvulla.|pienoiskuva|Taideteollinen korkeakoulu Arabian rannassa 1990-luvulla.
Tomas Laustiola
Tomas Laustiola (myös Tuomas Laustiola, alkujaan Tomas Erland Lindgren, s. 1. maaliskuuta 1949 Råda, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen näyttelijä, ohjaaja ja alkoholismiterapeutti. Hän on näytellyt teatterissa ja elokuvissa sekä Ruotsissa että Suomessa.
Laustiola syntyi Göteborgin lähellä suomalaisen tanssijan Rita Laustiolan ja ruotsalaisen oopperalaulajan, sittemmin kirjailijan ja virsirunoilijan Arne H. Lindgrenin poikana. Kaksivuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Suomeen, isoäidin luo Helsingin Tapanilaan, jossa perhe asui Sanduddin tapettitehtaan työväenasunnossa. Hän kävi kuusi luokkaa kansakoulua Helsingin Saksalaisessa koulussa, jossa hänellä oli vaikeuksia koulukiusaamisen ja lukihäiriön vuoksi. Hän kävi äitinsä pitämillä balettitunneilla ja aikuistuttuaan halusi suomenkieliseksi näyttelijäksi, mutta pääsikin Helsingin ruotsinkieliseen teatterikouluun, jossa opiskeli 1969–1973. Hän kertoo joutuneensa opettelemaan siellä ruotsin kielen uudelleen suomenkielisten vuosien jälkeen.
Vuodet 1976-1977 Laustiola näytteli Helsingin Lilla Teaternissa, kunnes muutti synnyinmaahansa Ruotsiin. Hän työskenteli kaksi vuotta Norrbottenin teatterissa Luulajassa ja sitten 1979–1985 Tukholman kaupunginteatterissa. Ruotsalaiselta isältä peritty alkoholismi vaikeutti elämää, kunnes hän raitistui vuonna 1986. Hän oli vierailijana Dramatenissa ja toimi vuodet 1991–1994 perustamassaan Judiska teaternissa. Juutalaisuudesta hän kiinnostui suomalaisäitinsä ja silloisen puolanjuutalaisen vaimonsa sukutaustojen myötä.
Eläkevuosinaan Laustiola on asunut Österbybrukissa Upplannin Östhammarissa. Hän on ollut mukana kunnallispolitiikassa Miljöpartietin edustajana ja harrastaa maalaamista.
Vuonna 2001 Laustiola sai Suomen Valkoisen Ruusun ansioristin pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta työstä suomalaisen kulttuurin edistämiseksi Ruotsissa.
Blast beat
Blast beatin historia
thumb|300px|Blast beatin merkitseminen rumpunuotteina. Vaikka blast beat yhdistetään nykyään enimmäkseen metallimusiikkiin, hidastempoista blast beatiä kehittivät jo 1960-luvulla jazzrumpalit, kuten Angelo Spampinato, Tony Williams ja etenkin Sunny Murray Albert Aylerin vuonna 1964 julkaisemalla kappaleella "Holy Ghost".
Blast beat -tyyli popularisoitui hardcore punk- ja grindcore-musiikissa 1980-luvulla. Ensimmäisiä blast beatia sisältäneitä punk-levytyksiä olivat Beastie Boysin kappale "Riot Fight" esikois-EP:llä Pollywog Stew vuonna 1982 ja D.R.I.:n esikoisalbumin raita "No Sense" vuodelta 1983. Muita varhaisia blast beateja käyttäneitä yhtyeitä olivat Siege, Heart Attack, Cryptic Slaughter ja Lärm.
Blast beatin tunnuspirteet omaavia komppeja käytetään myös jonkin verran elektronisessa musiikissa kuten gabberissa ja drum'n'bassissa. Metallimusiikista runsaasti vaikutteita ammentava rap-artisti Necro on myös peräti räpännyt blast beatiin eräissä kappaleissaan.
Blast beatin piirteitä
Varhaiset blast beatit olivat usein tempoltaan hitaita verrattuna nykyaikaisiin metallimusiikin blast beateihin, jotka soitetaan useimmiten yli 180 iskun minuuttivauhdilla "hyper blast" -komppien hipoessa 300 iskua minuutissa.
"Gravity blast" on komppi, jossa virvelirummun reunaa käytetään rumpukapulan keinulautana. Iskevä kapula osuu sekä rummun reunaan että rumpukalvoon. Kapula siten ikään kuin keinuu virvelin reunalla ja osuu rumpukalvoon sekä soittokäden ylöspäin että alaspäin suuntautuvassa liikkeessä.
Tyypillinen blast beat soitetaan kahdeksasosatahdissa, jossa bassorumpua ja virveliä soitetaan vuorotellen hi-hatin tai ride-symbaalin myötäillessä rytmiä tasaisesti. Peruskompin eräässä muunnelmassa hi-hat tai ride ei ole tahdistettu basson ja virvelin kanssa tai ne on korvattu muilla symbaaleilla, kuten crash- tai china-symbaaleilla. Blast beatia voi soittaa yhdellä bassorummulla ja yhdellä pedaalilla, kahdella bassorummulla ja kahdella pedaalilla (tuplabasari) tai yhdellä bassorummulla ja yhdellä tuplapedaalilla.
Esimerkiksi death metalissa blast beat soitetaan usein kuudestoistaosatahdissa, jolloin jokaisella kuudestoistaosalla isketään virveliin ja kahdeksasosalla hi-hatiin. Jaloilla soitetaan bassorumpua kuudestoistaosissa, jolloin virveli ja bassorumpu soivat yhtä aikaa. Nopeimmat grindcore-rumpalit soittavat jopa kolmaskymmeneskahdes- tai kuudeskymmenesneljäsosia.
Blast beatia ja sen eri muunnelmia käytetään nykyisin varsinkin grindcoressa sekä death- ja black metalissa. Sitä käytetään tuomaan musiikille lisää nopeutta, kaoottisuutta ja aggressiivisuutta.
Georgina Mace
Georgina Mace (12. heinäkuuta 1953 Lontoo, Englanti – 19. syyskuuta 2020) oli brittiläinen suojelubiologi, joka oli luomassa Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokitusta.
Nuoruus ja opiskelu
Georgina Mace syntyi Lewishamissa Lontoon kaakkoisosassa vuonna 1953. Hänen vanhempansa olivat Lewishamin sairaalan konsultoiva reumatologi Benjamin Mace ja lääketieteen kuvittaja Josephine Bruce. Georgina oli ensimmäinen pariskunnan kolmesta lapsesta.
Mace opiskeli eläintiedettä Liverpoolin yliopistossa ja valmistui sieltä vuonna 1976. Väitöstyönsä, missä hän tutki pienten nisäkkäiden evoluutiota, hän teki sen jälkeen Sussexin yliopistossa. Postdoc-tutkijana Smithsonian-instituutissa hän tutki vankeudessa elävien eläimien sisäsiittoisuuden vaikutusta.
IUCN:n uhanalaisuusluokituksen määrittely
Mace sai vuonna 1983 paikan Lontoon eläintieteellisen seuran Eläintieteen instituutista, missä hän työskenteli 23 vuoden ajan. Mace jatkoi instituutissa eläintieteellisten kokoelmien ja pienten populaatioiden geneettisten hoitotoimien tutkimusta. Hänen tutkimustyönsä paljasti myös monien eläinten, kuten läntisen tasankomaagorillan, uhanalaisuuden.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN oli jo vuonna 1964 luonut niin sanotun luonnon punaisen kirjan, johon listattiin eläinten uhanalaisuutta. Se oli kuitenkin pitkään epämääräinen lista eikä sille oltu määritelty varsinaisesti kriteereitä. Monet karismaattisina pidetyt eläimet saivatkin siksi selvästi enemmän huomiota kuin monet muut lajit. Yhdysvaltalainen luonnonsuojelija Ulysses Seal ehdotti Macea ottamaan vastuulleen IUCN:n uuden uhanalaisuusluokituksen luomisen. Macea pidettiin hieman erikoisena valintana, sillä hän oli melko tuntematon populaatiobiologi, mutta Sealin aseman ansiosta hänet valittiin tehtävään. Mace ja Seal olivat aiemmin työskennelleet eräässä IUCN:n komissiossa.
Mace järjesti tutkimuksen jälkeen Lontoon eläintieteellisessä seurassa useita työpajoja, joissa asiantuntijat varmistivat uuden järjestelmän sopimisen kaikile lajeille. IUCN julkaisi vuonna 1996 ensimmäisen uusiin kriteerien pohjautuneen punaisen kirjan. Siinä esimerkiksi havaittiin nyt ensimmäisen kerran, kuinka esimerkiksi monet kalalajit olivatkin yhtä uhanalaisia kuin vaikka afrikannorsu.
Tutkimuskeskusten johtoon
Mace vastasi YK:n vuoden 2005 Vuosituhannen ekosysteemiarvioinnin biodiversiteettiin liittyvistä asioista. Arvionnissa tutkittiin ihmisen vaikutusta luonnonympäristöihin ja ihmisen ekosysteemeista saamasta hyödystä.
Mace aloitti vuonna 2006 Imperial College Londonin populaatiobiologian NERC-keskuksen johtajana. Hänen tutkimuksensa keskittyi NERC:ssä muun muassa määrittämään lajien haavoittuvuuden ilmaston lämpenemiselle. Hän tutki myös biodiversiteetin yhteyttä ekosysteemipalveluihin.
Mace oli vuonna 2012 perustamassa University College Londoniin Biodiversiteetin ja luonnonympäristöjen tutkimuskeskusta, jota hän myös johti. Mace kiinnostui luontopääomamallista, jossa pyritään laskemaan luonnonvarojen ja -palvelujen varanto-virtaus ekosysteemissä. Hän yhdisteli tutkimuksessaan taloustiedettä ja ekologiaa, mikä auttoi edistämään tehokkaampaa monitorintoia ja datan keräämistä.
Yksityiselämä
Georgina Mace ja suunnittelutarkastaja Rod Evans menivät naimisiin vuonna 1985. He saivat kolme lasta ja asuivat Pohjois-Lontoon Kentish Townissa. Myöhemmin he muuttivat Charlburyyn. Mace oli innokas kroketin pelaaja ja katseli mielellään yleisurheilua, rugbyä ja krikettiä.
Mace kuoli syöpään syyskuussa 2020. Vain harva tiesi hänen sairastavan syöpää, ja hän oli vielä vain yhdeksän päivää ennen kuolemaansa julkaissut yhteistutkimuksen Nature-lehdessä.
Toivo Kauppinen
Toivo Kauppinen (21. tammikuuta 1907 Iisalmi – 7. heinäkuuta 1987 Lahti) oli suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Elokuvakäsikirjoittajana Kauppinen käytti usein nimimerkkiä Topias; toinen hänen pseudonyyminsä oli Lauri Yrjänä.
Nuoruus ja ura ennen poliota
Kauppinen kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1928 ja suoritti ylemmän oikeustieteen tutkinnon vuonna 1938. Ennen talvisotaa hän toimi avustajana asianajotoimisto Laki & Kiinteistössä (1937–1938) sekä lainopillisena avustajana Lahden huoltolautakunnassa (1940). Talvisodan jälkeen Kauppinen sairastui vakavasti polioon ja menetti liikuntakykynsä lähes kokonaan.
Ura kirjoittajana
Invalidisoituminen ei kuitenkaan lannistanut Kauppista vaan hän jatkoi kirjoittamista, jonka oli aloittanut 1930-luvun alussa Turussa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä Juristit maaliskuulla esitettiin Turun Teatterissa vuonna 1932 ja sotilasfarssi Rykmentin murheenkryyni vuonna 1934. Kauppinen kirjoitti usein varsin humoristisia romaaneja ja näytelmiä, mutta varsinaisen tuotteliaisuutensa hän esitti elokuvakäsikirjoittajana, kirjoittaen niin draamaa kuin komediaakin. Suomen Kuvalehden pakinoitsijana hän kirjoitti nimimerkillä Topias.
Kauppinen oli Juha Nevalaisen lisäksi toinen serkkunsa Edvin Laineen ”hovikäsikirjoittajista”. Laineelle hän kirjoitti muun muassa elokuvat Nokea ja kultaa (1945), Kultamitalivaimo (1947), Prinsessa Ruusunen (1949) ja Vihaan sinua – rakas (1951). Hieman kärjistäen voisi sanoa, että siinä missä Nevalainen hoiti Laineen ”vakavien” elokuvien käsikirjoittamisen, Kauppinen piti huolen ”kepeämmistä” elokuvista.
Kauppinen kirjoitti käsikirjoituksia myös Aarne Laineen (Kasarmin tytär, 1954, Kukonlaulusta kukonlauluun, 1955) Ville Salmisen (Rion yö, 1951, Mitäs me taiteilijat, 1952) ja Matti Kassilan (Professori Masa, 1951) elokuviin.
Koko käsikirjoittajan uransa aikana Kauppinen pysyi Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa. Fenno-Filmin tuottama Kultainen kynttilänjalka (1946) oli ainoa poikkeus.
Teoksia
Nimimerkillä Teuvo Kauppo: Nimimerkillä Topias:
Rodolfo Neri Vela
right Rodolfo Neri Vela (s. 19. helmikuuta 1952 Chilpancingo, Meksiko) on ensimmäinen meksikolainen avaruuslentäjä.
Neri Vela opiskeli Universidad Nacional Autónoma de Méxicossa koneenrakennusta ja sähkötekniikkaa valmistuen tekniikan kandidaatiksi vuonna 1975. Hän suoritti maisterin tutkinnon University of Essexissä aiheena tietoliikennetekniikka. Hän väitteli vuonna 1979 University of Birminghamissä aiheena sähkömagneettinen säteily.
Neri Vela oli hyötykuorma-asiantuntija vuonna 1985 sukkulalennolla STS-61-B. Hän oli avaruudessa 6 vuorokautta ja 21 tuntia.
Innvikfjorden
Innvikfjorden on Nordfjord-vuonon osa Sognin ja Fjordanen läänissä Länsi-Norjassa. Se sijoittuu kokonaan Strynin kunnan alueelle.
Wolmar Westling
Wolmar Westling (19. huhtikuuta 1845 Laukaa – 9. toukokuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen vaimonsa oli Amanda Carolina Lindberg ja vanhempansa Carl Robert Westling ja Maria Lovisa Lönnblad. Westling valmistui arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä reaalikoulusta vuonna 1868. Lyhyeksi jääneen työuransa Westling toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen eri tehtävissä. Vuonna 1875 hänet nimitettiin vt. lääninarkkitehdiksi Mikkelin lääniin. Westling kuoli Helsingissä vain 36 vuoden ikäisenä vuonna 1881.
Marjo Partio
Marjo Partio (o.s. Lehikoinen) on entinen MTV3:n uutisten uutisankkuri. Vuonna 2021 Partio valittiin Radio- ja televisiotoimittajien liiton toiminnanjohtajaksi.
Partio on toiminut myös Huomenta Suomen juontajana. Ennen siirtymistään MTV:lle hän juonsi Nelosella Suoraan asiaan -nimistä ajankohtaista keskusteluohjelmaa. MTV irtisanoi 2015 noin 60 henkilöä, ja Marjo Partio kuului irtisanottaviin.
Lehikoisen pro gradu -työn aihe oli Radio City helsinkiläisten arjessa. Lehikoinen on MTV:n ohjelmistotyöntekijöiden, MOT ry:n, hallituksen jäsen. MOT ry. on MTV MEDIA:n kanaville ohjelmia tekevän henkilöstön ammattijärjestö.
Lehikoinen oli vuoden 2004 tsunamikatastrofin aikoihin lomalla Sri Lankassa Beruwelan kylässä. Hän oli ehtinyt lähteä sisämaahan retkeilemään vain muutama tunti ennen tsunamin saapumista ja pelastui siten täpärästi.
Romy Eggimann
Romy Eggimann (s. 29. syyskuuta 1995) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka oli osa Sveitsin pronssia talviolympialaisissa 2014 voittanutta joukkuetta.
Samsung Internet
pienoiskuva|Samsung Internetin logo Samsung Internet on Samsungin kehittämä ja vuonna 2012 käyttöön ottama verkkoselain Android-laitteille. Se kehitettiin alun perin Samsung Galaxy -laitteille korvaamaan Androidin oman selaimen. Samsung Internet on Samsung Galaxy -laitteiden oletusselain, mutta se on saatavilla myös muillekin Android-laitteille Google Playn kautta.
StatCounterin mukaan Samsung Internetin markkinaosuus mobiililaitteilla maailmanlaajuisesti oli 6,49 prosenttia joulukuussa 2019.
Olavi Runolinna
Erkki Olavi Runolinna (23. tammikuuta 1906 Halikko – 1. maaliskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen ekonomi ja Lapuan liikkeen kannattaja, joka murhasi Minna Craucherin ampumalla hänet tämän kotona Helsingissä 8. maaliskuuta 1932.
Olavi Runolinnan vanhemmat olivat Kaarlo Waldemar Runolinna (aik. Rosenborg, 1877–1927) ja Olga Maria Isaksson (1877–1954). Hänen veljiään olivat Lapuan liikkeessä toiminut Aarne Runolinna ja tekniikan tohtori ja professori Urmas Runolinna.
Veljensä Aarnen yrityksessä työskennellyt Olavi Runolinna oli äkkijyrkkä lapualainen, jota vaivasivat fyysiset ja ilmeisesti myös mielenterveydelliset ongelmat. Mäntsälän kapinan aikaan hän oli ”seikkaillut” pistoolin kanssa Hämeenlinnassa ja Riihimäellä, muttei osallistunut itse kapinaan. Hän alkoi talvella 1931–1932 eräiden muiden tavoin epäillä Minna Craucherin lojaaliutta Lapuan liikkeelle. Helmikuussa Craucher oli uhannut hänelle ”vaihtavansa puolta” ja vuoti Mäntsälän kapinan aikana lehdistölle (suurelta osin keksimiään) paljastustietoja liikkeen organisaatiosta ja kapinan valmistelusta. Runolinna päätti murhata Craucherin, jotta tämä ei aiheuttaisi enempää vahinkoa liikkeelle. Hän sopi tapaamisen Craucherin kanssa 8. maaliskuuta tämän omassa asunnossa, jossa keskustelun jälkeen ampui uhriaan kahdesti niskaan. Runolinna tuomittiin marraskuussa 1932 täyttä ymmärrystä vaille ollen tehdystä murhasta seitsemäksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Poliisin murhatutkimuksessa epäiltynä oli myös K. M. Wallenius.
Olavi Runolinna oli 1950-luvun lopulla Göteborgin ja Boråsin suomalaisten helluntaiseurakuntien johtajana. Smyrnan Suomalaisen Helluntairyhmän johtajaksi hänet valittiin 23. helmikuuta 1957. Jouduttuaan hoitamaan kahden seurakunnan asioita, hän jätti tehtävän 13. joulukuuta 1958.
Ray Blanchard
Blachard tunnetaan erityisesti transsukupuolisuutta koskevasta typologiastaan. 1980-luvulla kehittämänsä luokittelun mukaan miehestä naiseksi -transihmiset jakautuvat kahteen luokkaan: homoseksuaalisiin ja autogynefiileihin transihmisiin. Ensimmäisen ryhmän sukupuoli-dysforian taustalla on se, että he ovat käytökseltään ja olemukseltaan feminiinisiä. Jälkimmäisen ryhmän dysforian tausalla sen sijan on seksuaalinen kiihottuminen ajatuksesta naisena olemisesta. Blanchardin teoriat ovat herättäneet kritiikkiä transyhteisössä.
Aleksandr Viktorenko
Aleksandr Stepanovitš Viktorenko (, s. 29. maaliskuuta 1947) on venäläinen kosmonautti.
Hän syntyi Olginkassa, Kazahtanin SNT:ssä. Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta. Hän on Venäjän ilmavoimien eversti ja koelentäjä.
Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. maaliskuuta 1978 ja siirtyi eläkkeelle kosmonauttijoukoista 30. toukokuuta 1997. Hän lensi avaruudessa neljä kertaa: Sojuz TM-3, Sojuz TM-8, Sojuz TM-14 ja Sojuz TM-20. Hän vietti 489 vuorokautta avaruudessa.
Eidos-Montréal
Historia
Yhtiö on perustettu vuonna 2007 Square Enix Europen tytäryhtiönä.
Vuonna 2017 Square Enix ilmoitti yhteistyöstä Marvel Entertainmentin kanssa. Eidos-Montréal ja Crystal Dynamics aloittivat uusien Kostajat-pelien pääkehittäjinä.
Eidos-Montréal ja Square Enix ilmoitti vuonna 2020 uuden tutkimus- ja kehitysstudion perustamisesta, Eidos-Sherbrooken, joka aloitti vuonna 2021.
Vuonna 2022 Square Enix kertoi Eidos Montrealin myynnistä Embracer Groupille.
My Story
My Story on Ayumi Hamasakin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. joulukuuta 2004.
My Story nousi Oriconin albumilistan ensimmäiselle sijalle ja pysyi listalla 43 viikkoa. Albumia on myyty yli miljoona kappaletta.
Albumilta on julkaistu singlet ”Moments”, ”Inspire” ja ”Carols”.
Albumista on julkaistu kaksi eri versiota, pelkkä CD sekä CD:n ja DVD:n sisältävä versio. Molempien versioiden CD:llä on samat kappaleet, mutta jälkimmäisessä versiossa on mukana myös DVD, jolla on sekä musiikkivideoita että "näin tehtiin" -videoita albumin kappaleista.
Tekijätiedot
Kappaleen 1 on säveltänyt CMJK. Kappaleet 2 ja 15 on säveltänyt Kazuhito Kikuchi. Kappaleet 3, 4 ja 14 on säveltänyt BOUNCEBACK. Kappaleet 5, 16 ja 17 on säveltänyt CREA. Kappaleen 6 on säveltänyt Raita Ikemoto. Kappaleet 7, 8, 9, 10 ja 13 on säveltänyt Tetsuya Yukumi. Kappaleen 11 on säveltänyt Tomoya Kinoshita ja kappaleen 12 HΛL.
Kappaleet 1, 7, 8 ja 11 on sovittanut CMJK. Kappaleen 2 on sovittanut Tasuku. Kappaleet 3, 4, 12, 13, 14 ja 15 on sovittanut HΛL. Kappaleen 5 on sovittanut CREA. Kappaleen 6 ovat sovittaneet CMJK ja Takahito Izutani. Kappaleet 9, 10 ja 16 on sovittanut HIKARI. Kappaleen 17 on sovittanut Kotaro Kubota.
Kirby 64: The Crystal Shards
Kirby 64: The Crystal Shards on HAL Laboratoryn kehittämä ja Nintendon vuonna 2000 julkaisema tasohyppelypeli Nintendo 64 -pelikonsolille. Se on jatko-osa Kirby’s Dream Land 3 -pelille.
Džami
thumb|Džami Maulānā Abdurrah-mānibn Ahmed Džami, myös: Abd al-Rahman Jami, (1414–1492) oli persialainen runoilija, oppinut ja suufi.
Abd al-Rahman otti kirjailijanimensä Džamin kylältä, jossa hän vietti lapsuutensa, suunnilleen Mašhadin ja Heratin puolivälissä. Hän muutti nuorena poikana isänsä kanssa Heratiin ja opiskeli siellä teologiaa, arabian kielioppia ja kirjallisuutta. Hän jatkoi opintojaan Samarkandissa ja menestyi hyvin hadithin, astronomian ja matematiikan opinnoissa. Noin kolmekymppisenä hän koki jonkinlaisen uskonnollisen kriisin, ja joidenkin tietojen mukaan näki enneunen, joka käski hänen luopua opiskelusta ja suuntautua suufilaisuuteen.
Džamin kirjallinen ura kesti lähes viisikymmentä vuotta. Hän kirjoitti runoja sekä persiaksi että arabiaksi ja yli 30 proosateosta. Hänen tunnetuin proosateoksensa Lava’iḥ (Valonvälähdyksiä) käsittelee suufilaisen peruskäsitettä olevaisuuden ykseydestä, ja siihen sisältyy kommentteja muiden suufilaisten mystikoiden töihin. Džamin tunnetuin runokokoelma on seitsemänosainen Seitsemän valtaistuinta (joka tarkoittaa myös Otavan tähtikuviota).
Maulānā Abdurrah-mānibn Ahmed Džami osoitti edeltäjiinsä Nizamiin ja Rumiin verrattuna enemmän tyylillistä kykyä kuin itsenäistä luovaa voimaa. Muutamia hänen lyyrillisistä runoistaan, samoin kuin opetusrunot ”Jūsuf” ja ”Zalīkhā” sekä ”Leilā” ja ”Medžnūn”, on käännetty saksaksi. Suorasanaisessa kertomuksessa ”"Behāristān” Dzami jäljittelee Sa’din ”Ruusutarhaa” ja teoksessaan ”Nafahātu-l-uns” hän esittää noin 600 kuuluisan pyhän miehen elämäkerrat. Džamin elämäkerran on julkaissut 1840 Vinzenz Edler von Rosenzweig, joka on myös saksantanut runoja.
Cadillac Brougham
Cadillac Brougham on auto, jota yhdysvaltalainen General Motors valmisti vuosina 1987–1992 Cadillac-brändin alla. Aikaisemmin sitä oli myyty nimellä Cadillac Fleetwood Brougham.
Broughamille tehtiin facelift vuonna 1990.
Tikkurilantie
Tikkurilantie on itä–länsisuuntainen katu Vantaalla. Se on pääkatu, joka alkaa Hakkilasta ja päättyy Hämeenlinnanväylälle Piispankylässä. Väliin jää kuusi kaupunginosaa: Jokiniemi, Tikkurila, Viertola, Koivuhaka, Veromies ja Viinikkala. Hakkilasta Viertolaan katu on ollut osa historiallista Kuninkaantietä, ja sama osuus on tunnettu myös nimellä Kuriiritie.
Tikkurilantie ylittää muun muassa Keravanjoen, Tuusulanväylän ja Vantaanjoen.
Tikkurilan ja Veromiehen välille on linjattu Vantaan pikaraitiotie.
Rakennuksia kadun varrella
pienoiskuva|[[Kulttuuritehdas Vernissa]]
La Espero
La Espero (”Toivo”) on esperanton kehittäjän L. L. Zamenhofin kirjoittama runo, jota pidetään usein esperanton hymninä. Runo on esperantonkielinen ja sitä lauletaan usein Félicien Menu de Ménilin säveltämän musiikin tahdissa.
{| cellpadding="9"
La Espero
En la mondon venis nova sento,
tra la mondo iras forta voko;
per flugiloj de facila vento
nun de loko flugu ĝi al loko.
Ne al glavo sangon soifanta
ĝi la homan tiras familion:
al la mond' eterne militanta
ĝi promesas sanktan harmonion.
Sub la sankta signo de l' espero
kolektiĝas pacaj batalantoj,
kaj rapide kreskas la afero
per laboro de la esperantoj.
Forte staras muroj de miljaroj
inter la popoloj dividitaj;
sed dissaltos la obstinaj baroj,
per la sankta amo disbatitaj.
Sur neŭtrala lingva fundamento,
komprenante unu la alian,
la popoloj faros en konsento
unu grandan rondon familian.
Nia diligenta kolegaro
en laboro paca ne laciĝos,
ĝis la bela sonĝo de l' homaro
por eterna ben' efektiviĝos.
Toivo
Maailmaan tuli uusi tunne,
läpi maailman kuuluu voimakas kutsu;
leudon tuulen siivillä
nyt lentäköön se paikasta paikkaan.
Ei verta janoavaan miekkaan
ainiaan sotivaan maailmaan
se lupaa pyhän harmonian.
Toivon pyhän merkin alla
rauhaisat taistelijat kokoontuvat,
ja nopeasti kasvaa toimi
toivojien työllä.
Voimakkaasti seisovat vuosisatojen muurit
jakaantuneiden kansojen välillä;
mutta periksiantamattomat esteet tulevat hajaantumaan,
pyhän rakkauden lyöminä.
toisia ymmärtäen,
Läpsy
Läpsy on nopeatempoinen korttipeli. Läpsy on tunnettu seurapelinä. Pelin tarkoituksena on saada kaikki kortit itselleen, kortit jaetaan aluksi pelaajien kesken. Läpsy-sana tulee pelitilanteesta, jossa pöytään on lyöty kaksi samansuuruista korttia ja nopeimmin pinoa koskettanut saa pöydälle kerääntyneet kortit. Peli vaatii nopeutta ja yleensä nopein pelaaja voittaa, muttei aina, sillä myös onnella on myös osuutensa asiaan.
La Espero
Toivo
kansat tekevät suostumuksessa
suuren perheringin.
Uuttera toveristomme
ei väsy rauhan työssä,
ennen kuin ihmiskunnan kaunis unelma
ikuisesta siunauksesta toteutuu.
Collapse into Now
Collapse into Now on yhdysvaltalaisen rock-yhtye R.E.M.:n 15. ja viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin 8. maaliskuuta 2011. Sen tuottajana toimi Jacknife Lee, joka oli myös yhtyeen edellisen albumin, Acceleraten, tuottaja.
Listamenestys
Collapse into Now nousi listojen kärkeen muun muassa Saksassa ja Sveitsissä. Britanniassa ja Billboard 200 -listalla albumi nousi ilmestymisviikollaan viidenneksi. Suomessa albumi oli parhaimmillaan sijalla 17.
Käärmeet ja tikapuut
pienoiskuva|oikea|Pelin varhainen muoto, patentoitu 1893. Käärmeet ja tikapuut on antiikin Intiasta peräisin oleva lautapeli, eräänlainen kilpajuoksupelin variaatio. Pelilauta koostuu useimmiten 10×10 ruudusta. Ruudut on numeroitu niin, että numerointi etenee vaakasuunnassa edestakaisin, hypäten aina rivin päädyssä ylemmälle riville. Pelilaudalla on myös erikokoisia käärmeitä ja tikapuita. Tikapuiden ylä- ja alapäät ovat pelilaudan eri riveillä. Jos pelaaja joutuu ruutuun, jossa on tikapuiden alapää, saa hän kavuta tikkaita pitkin niiden yläpäässä olevaan ruutuun. Jos pelaaja sitä vastoin joutuu ruutuun, jossa on käärmeen pää, putoaa hän sitä pitkin sen hännän kohdalla olevaan ruutuun.
Anau
Anau on arkeologinen kohde nykyisessä Turkmenistanissa lähellä Ašgabatia. Sen arkeologiset kerrostumat on ajoitettu neoliittisen kauden ja rautakauden alun välille. Paikan löysi vuonna 1904 yhdysvaltalainen geologi Raphael Pumpelly. Paikka toimi pitkään alueellaan kronologisena lähteenä ajanjaksoista, joita se edustaa ja korvasi Namazga-Tepen isomman kokonsa takia. Anau on oikeastaan toissijainen paikka, mutta sen merkitys on siinä, että siellä tehtiin ensimmäisiä kaivauksia kyseisellä alueella ja toiminut pohjana Pumpellyn keidasteorialle, johon tarttui myöhemmin myös Vere Gordon Childe.
Ittihad FC
Historia
Al-Ittihad perustettiin vuonna 1927 jalkapalloseuraksi. Jaavalaiset siirtolaiset olivat puolisen vuosikymmentä sitten tuoneet lajin maahan, ja Jeddassa ja Mekassa oli virinnyt jonkinlaista jalkapallotoimintaa. Vuoden 1927 lopulla joukko pelaajia eri seuroista kokoontui perustamaan uutta, yhdistynyttä seuraa. Sen nimi tarkoittaa yhdistynyttä (kuten englanninkielen United).
Nykypäivä
Nykyään al-Ittihadin ohjelmaan kuuluu ykköslajin jalkapallon lisäksi muun muassa koripallo, vesipallo, pöytätennis, lentopallo sekä uinti. Kaikkiaan al-Ittihad on voittanut 661 kilpailua eri lajeissa. Joulukuussa 2005 jalkapallojoukkue eteni jalkapallon seurajoukkueiden MM-turnauksessa välieriin, jossa hävisi brasilialaiselle Sao Paulon joukkueelle.
Tunnettuja pelaajia
1970-luku
1990-luku
2000-luku
Aurarintakyyhky
Aurarintakyyhky (Leucosarcia melanoleuca) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australiassa. Tieteelliselle nimelle on myös synonyymi Leucosarcia picata.
Koko ja ulkonäkö
Aurarintakyyhky voi kasvaa 36–44 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukevahko, lyhytsiipinen ja pitkäpyrstöinen. Aurarintakyyhkyn otsa ja naama ovat valkoiset. Niska, rinta, selkä ja siivet ovat siniharmaat. Lajin rinnassa on V-kirjaimen muotoinen valkoinen kuvio. Vatsa on valkoinen mustin täplin, mikä saa aikaan suomumaisen ulkonäön.
Levinneisyys ja elintavat
Aurarintakyyhkyä tavataan Australian itäosissa Queenslandistä Victoriaan. Lajin elinympäristöä ovat rannikkojen tiheät ja kosteat metsät, pensaikot ja metsien lähellä olevat pihat ja puistot. Linnut liikkuvat tavanomaisesti yksin tai pareittain. Aurarintakyyhkyn ravintoa ovat marjat ja hedelmät sekä hyöteiset. Pesimäkausi on syyskuulta helmikuulle ja risupesä rakennetaan korkeaan puuhun. Naaras munii kaksi munaa.
Malév
thumb|Malevin Boeing 737-700NG Malév Hungarian Airlines oli unkarilainen lentoyhtiö. Malév liikennöi 34 maahan ja 50 kaupunkiin. Partner-yhtiöiden code-share-lennot mukaan laskien luvut nousevat 42 maahan ja 76 kaupunkiin. Malévin kotilentokenttänä toimi Budapestin Ferenc Liszt -kansainvälinen lentoasema. Vuoden 2007 kesäaikataulun mukaan lentoyhtiöllä oli keskiarvoltaan 60–70 lentoa päivässä ja noin 470 lentoa viikossa. Malév liittyi Oneworld-allianssiin huhtikuussa 2007; allianssiin kuuluvat myös muun muassa Finnair ja British Airways. Vuonna 2008 yhtiö kuljetti yli 3 miljoonaa matkustajaa, kun sama mittari vuonna 2009 nousi yli 3,3 miljoonaan matkustajaan.
Helmikuussa 2012 yhtiö joutui lopettamaan toimintansa ajauduttuaan pahoihin velkoihin. Malev lopetti toimintansa 3. helmikuuta ja 14. helmikuuta 2012 yhtiö teki konkurssin ja Budapestin tuomioistuin määräsi yhtiön selvitystilaan. Malévilla oli velkaa yli 200 miljoonaa euroa ja yhtiöllä oli ollut vaikeuksia löytää toiminnalleen rahoittajia. Unkarin valtio tuki aiemmin yhtiötä, mutta Euroopan komissio määräsi maksetut tuet palautettaviksi. Samalla yhtiö erosi Oneworldistä.
Historia sekä omistajuus
Lentoyhtiö perustettiin 29. maaliskuuta 1946 yhteisyössä Neuvostoliiton kanssa ja sen nimeksi tuli Maszovlet (Magyar-Szovjet Polgári Légiforgalmi Rt). Samana vuonna, elokuun 4.–21. välisenä aikana saapuivat yhtiön ensimmäiset, 21-paikkaiset Lisunov Li-2 -matkustajakoneet Romaniasta Budapestiin. Myöhemmin yhtiö sai myös kolmepaikkaisen Polikarpov Po-2 -tyyppisen pienkoneenkin. Tällöin kansainvälinen lentokenttä toimi Budaörsissä, joka on nykyään pien- ja urheilukoneiden käytössä. Maszovletin ensimmäiset lennot aloitettiin jo vuoden 1946:n puolella. Ensimmäisenä toimintavuotenaan yhtiön koneet viettivät 292 tuntia ilmassa, kuljettivat 1864 ihmistä sekä 17 tonnia tavaraa. Alussa yhtiö liikennöi ainoastaan kotimaan lentoja. Vaikka ensimmäinen ulkomaanlento vuonna 1947 tehtiin Bukarestiin, säännöllinen ulkomaan reittiliikenne aloitettiin samana vuonna Prahaan.