cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Molièren ensimmäinen tunnettu komedia, Sievistelevät hupsut, valmistui 1659. Teos pilkkaa kaikenlaista tärkeilyä ja hienostelua. Molièren elinaikana Ranskassa oli tullut muotiin teennäinen ja pingottunut tapa ilmaista asioita. Tyyli esiintyi niin ylhäisön puheessa kuin romaanikirjallisuudessakin, missä sen merkittävin edustaja oli Madame Georges de Scudéry. Muodikas puhetyyli teki mahdottomaksi ilmaista mitään arkipäiväistä, esimerkiksi sanan korva tilalla käytettiin ilmaisua kuulon portti.
Näytelmän päähenkilönä on kaksi kirjojen maailmassa elänyttä nuorta naista, jotka haluavat kaiken olevan hienostunutta. Kaksi nuorta herraa kiinnostuu neideistä, mutta he saavat rukkaset. Kostoksi herrat määräävät palvelijansa esittämään varakreiviä ja markiisia ja käyttämään mahdollisimman koukeroista ja hienostunutta kieltä. Torjuttujen kosijoiden jekku onnistuu, ja neidit joutuvat häpeään.
Guido Deiro
Ammattimuusikoksi
Guido Deiro alkoi soittaa kolmirivistä näppäinharmonikkaa ammattimaisesti vuonna 1903 Metzin tavernoissa. Hän oli veljeksistä ensimmäinen, joka aloitti täysiaikaisen musiikkiammattilaisen uran.
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Sievistelevät hupsut niitti mainetta; koskaan aikaisemmin ei yksikään ranskalainen ollut kirjoittanut näyttämölle mitään yhtä hauskaa. Suurmenestys tuli vuonna 1662 näytelmän Naisten koulu myötä.
Vuonna 1664 sai ensiesityksensä Molièren kuuluisimpiin kuuluva teos, Tartuffe. Siinä kirjailija ruoskii armotta kaikenlaista tekopyhyyttä, ja sana Tartuffe on saanut teeskentelijää tarkoittavan sivumerkityksen. Päähenkilö on lihan himojen palvoja sekä harjoittaja ja on onnistunut pääsemään varakkaan porvarin, Orgonin, ystäväksi.
Guido Deiro
Ammattimuusikoksi
pienoiskuva|Deiron kollega ja opettaja Giovanni Gagliardi Metzissä vuonna 1906 Palveltuaan jonkin aikaa Italian armeijassa Deiro alkoi ottaa tunteja Giovanni Gagliardi -nimiseltä pianistilta ja harmonikansoittajalta. Taitojensa kehittyessä hän onnistui luomaan hyvät suhteet Ranco Vercelli -harmonikanvalmistajaan. Hän esiintyi laajalti Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa käyttäen yhtiön soittimia. Guido Deiro tutustui kiertueillaan myös pianoharmonikkaan ja sai Rancon valmistamaan sellaisen instrumentin häntä varten vuonna 1905. Kolmirivisen harmonikkansa hän lahjoitti veljelleen Pietrolle.
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Orgon haluaa tyttärensä ja Tartuffen menevän naimisiin, mutta tytär näkee Tartuffen tekohurskauden läpi ja inhoaa tätä. Poikansa Orgon tekee perinnöttömäksi ja tarjoaa perinnön Tartuffelle, joka ottaa sen vastaan puhtaasta lähimmäisenrakkaudesta. Onhan olemassa vaara, että poika tuhlaisi isänsä ansiot. Lopulta Tartuffe yrittää vietellä Orgonin vaimon. Onhan kunnon rouvalle parempi, että tämän viettelee hurskas hengenmies kuin tylsä porvari.
Kirkonmiehet tuomisivat Tartuffen ilmestymisen jälkeen Molièren jyrkin sanankääntein. Hänestä levitettiin juoruja, ja hänet vaadittiin jopa poltettavaksi roviolla. Muuan kirkonmies vaati kirjailijan surmaamista perustellen vaatimustaan keisari Augustuksen antamalla kuolemantuomiolla Juppiteria solvanneelle ilveilijälle. Ainoastaan Ludvig XIV:n suojelu pelasti Molièren. Aurinkokuningas myönsi Molièrelle eläkkeen, joka turvasi hänen taloutensa.
Guido Deiro
Pianoharmonikka saapuu Yhdysvaltojen länsirannikolle
Pietro Deiro muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 Cle Elumin kaivoskaupunkiin Washingtonin osavaltioon. Vuonna 1908 tuolloin 22-vuotias Guido lähti myös Yhdysvaltoihin, eräiden lähteiden mukaan Ranco Vercelli -yhtiön kannustamana, jotta hän esittelisi harmonikkamerkkiä Seattlen Alaskan-Yukon-Pacific Exposition -messuilla 1909. Guido Deiro saapui Seattleen syksyllä 1908. Tarina Rancon roolista hänen muutossaan lienee asiaa tutkineen Henry Doktorskin mukaan ylikorostettu, koska hänellä ei ollut oman instrumenttinsa lisäksi mukanaan muita harmonikkoja myytäväksi. Doktorski arveleekin hänen muuttaneen yksinkertaisesti edistääkseen omaa taiteilijanuraansa luvatuksi maaksi koetussa Yhdysvalloissa. Guido Deiron pojan mukaan puolestaan hänellä oli kuitenkin ollut maahan saapuessaan mukana useita instrumentteja, joista yksi oli täytynyt lähettää korjattavaksi San Franciscoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa. Joka tapauksessa Deiro tarvitsi töitä välittömästi, koska maailmannäyttelyyn oli vielä kahdeksan kuukautta aikaa. Hän saikin kiinnityksen Jackson Saloonista kahdeksantoista dollarin viikkopalkalla. Hänen nuorempi veljensä Pietro oli aiemmin saanut kiinnityksen saluunanomistajan toiseen ravintolaan kaupungissa samaan hintaan. Guido Deiro kertoi myös opettaneensa noihin aikoihin veljeään soittamaan pianoharmonikkaa. Pietro Deiro käytti Seattlen aikoina ravintolaesiintymisissään vielä kolmirivistä näppäinharmonikkaansa.
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Molière esitti itse useimpien näytelmiensä pääosat. Näyttelijän, ohjaajan ja teatterinjohtajan työn ohella hän kirjoitti ahkerasti näytelmiä kuolemaansa asti. Viimeistä teostaan, Luulosairasta, kirjoittaessaan hän sairasti jo keuhkotuberkuloosia. Näytelmän päähenkilö, Argan, ei osaa puhua mistään muusta kuin sairauksistaan. Lisäksi hän syö jatkuvasti lääkkeitä ja haluaa tyttärensäkin menevän naimisiin lääkärin kanssa, jotta perheessä olisi aina lääkäri lähellä. Todellisuudessa Argan on täysin terve. Teoksen satiiri kohdistuu 1600-luvun lääkäreiden heikkoihin taitoihin: he ovat lähes tietämättömiä ja esiintyvät viisaan näköisinä silmälaseineen ja tohtorinviittoineen. Argan on heille lähinnä kiskonnan kohde.
Guido Deiro
Pianoharmonikka saapuu Yhdysvaltojen länsirannikolle
Helmikuussa 1909 Guido Deiro piti Guerrinin harmonikkatehtaan pihalla San Franciscossa ulkoilmakonsertin, jota pidetään monissa lähteissä ensimmäisenä julkisena pianoharmonikkakonserttina Yhdysvalloissa. Deiro oli joutunut lähettämään instrumenttinsa Guerrinille huoltoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa ja hän soitti konsertin saatuaan soittimensa kunnostettuna tehtaalta. Deiron pojan mukaan Guido oli kuitenkin lähettänyt veljensä Pietron Seattlesta San Franciscoon viikkoa ennen kokeilemaan, oliko harmonikka tullut kuntoon. Guidon täytyi pysytellä Seattlessa hoitamassa sovitut esiintymisensä. Tässä yhteydessä Pietro Deiro oli esiintynyt kyseisellä pianoharmonikalla eräässä pienessä teatterissa North Beachilla, mihin puolestaan eräät lähteet viittaavat "Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkakonserttina". Guido Deiro oli kuitenkin käyttänyt pianoharmonikkaansa kuukausikaupalla jo Seattlen ravintolaesiintymisissään. Pietro Deiroa on siten joissakin lähteissä pidetty ensimmäisenä San Franciscossa esiintyneenä pianoharmonikansoittajana, Guidoa puolestaan koko Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkataiteilijana Seattlen esiintymistensä pohjalta. (Biaggio Quattrociocchen kertoman mukaan tosin G. Bartoli -niminen italialaissiirtolainen oli avannut pianoharmonikkakoulun Chicagossa jo vuonna 1904 tai 1905 - joka tapauksessa valokuvadokumenttien pohjalta viimeistään vuonna 1907. )
Vuoden 1910 alkupuolella Guido Deiro alkoi tehdä yhteistyötä Porcini-nimisen laulajan kanssa San Franciscossa. Hänen Pietro-veljensä oli toiminut aiemmin Porcinin säestäjänä, mutta palasi säestäjävaihdoksen jälkeen Seattleen. Porcini ja Guido Deiro esiintyivät nimellä The Milano Duo eri puolilla Kaliforniaa. Saman vuoden toukokuussa Orpheum Vaudeville Circuit -teatteriryhmän agentti värväsi Deiron kiertueelle Salt Lake Cityyn, Spokaneen ja Seattleen. Kesäkuun 15. samana vuonna hän piti vaudeville-soolokonsertin American Theatressa San Franciscossa. Konsertti otsikoitiin nimellä "Deiro: American Premier Piano-Accordionist", ja se oli Deiron omien muistelmien mukaan ensimmäinen kerta, kun pianoharmonikka-sanaa käytettiin julkisesti Yhdysvalloissa.
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Kovinkaan paljon ei tiedetä Molièren yksityiselämästä. On esitetty arveluja, että hänen huomattavasti nuorempi vaimonsa, Madeleine Béjartin tytär Armande Béjart olisi ollut hänen teostensa kevytmielinen keimailija. He menivät naimisiin vuonna 1662, kun Molière oli 40-vuotias ja Armande 17. Heillä oli kolme lasta. Kirjailija itse olisi ollut näytelmiensä mustasukkaisten aviomiesten esikuva. Tämä kaikki on pelkkää arvailua, sillä mitään aikalaislähteitä asiasta ei ole. Luonteeltaan Molièren mainitaan olleen herkkä ja auttavainen.
Guido Deiro
Vaudeville-kiertuetähti ja säveltäjä
Guido Deirosta tuli välittömästi sensaatio, mihin vaikuttivat Henry Doktorskin mukaan hänen hymynsä, komea esiintymistyylinsä sekä taiteellinen ja virtuoosimainen musikaalisuus siihen saakka suhteellisen tuntemattomalla instrumentilla. Vuonna 1911 Guido Deiro teki ensilevytyksensä Columbia-yhtiölle, mikä teki hänestä ensimmäisen pianoharmonikalla levyttäneen artistin. Samana vuonna syntyi myös hänen tunnetuin sävellyksensä Kismet, josta tuli Broadway-musikaalin teema ja jota käytettiin kahdessa Hollywood-elokuvassa. Vuonna 1913 Guido Deiro esiintyi vaudeville-alan tärkeimpänä estradina pidetyssä New Yorkin Palace-teatterissa. Lehdet kutsuivat häntä "ensimmäiseksi New Yorkin Palacessa esiintyväksi pianoharmonikansoittajaksi". Hänestä tuli vaudeville-alan parhaiten palkattu harmonikansoittaja, kenties parhaiten palkattu muusikko, 1910-luvulla 600 dollarin viikkoansioillaan, joka oli tuona aikana huikea rahasumma.
Molière
Elämä ja näyttelijän työ
Kun Molièren kuolemasta oli vuonna 1773 kulunut sata vuotta, Ranskan akatemian kokoushuoneessa paljastettiin hänen muotokuvansa ja hänen kunniakseen pidettiin muistopuhe. Akatemian 41. tuoli nimitettiin pysyvästi Molièren tuoliksi.
Näytelmät
thumb|Œuvres de Moliere -kokoelman kansilehti vuodelta 1734. Molière kuvasi näytelmissään usein ihmisten heikkouksia kuten sovinismia (Naisten koulu), saituutta (Saituri), nousukasmaisuutta (Porvari aatelismiehenä) ja tekopyhyyttä (Tartuffe). Molièren teosten henkilöt eivät ole yksilöitä, vaan yleisinhimillisiä kuvauksia ihmisluonteesta. Näytelmien voimana on elävä vuoropuhelu, joka on luonnollisempaa kuin missään aikaisemmassa näytelmässä. Teosten heikkoutena voidaan pitää juonen kuljetusta ja usein heikkoa loppuratkaisua. Lopussa tapahtuu jokin onnekas sattumus: saadaan kirje, joka selvittää asiat tai henkilöt vain yhtäkkiä tunnistavat toisensa. Hänen näytelmänsä eivät saarnaa tai opeta, vaan korostavat kultaisen keskitien merkitystä.
Guido Deiro
Vaudeville-kiertuetähti ja säveltäjä
Keväällä 1922 hänestä tuli ensimmäinen radiossa esiintynyt pianoharmonikansoittaja 8MK-radiolähetyksessä Detroitissa, ja vuonna 1928 valmistui Warner-yhtiön tuottama kuusiminuuttinen Vitaphone-äänielokuva Guido Deiro - The World's Foremost Piano-Accordionist. Kyseisessä elokuvassa Deiro esittää kaksi harmonikkasooloa: Romeo and Juliet ja Drigo's Serenade. Hän esiintyi myös harmonikansoittajana sivuosissa useissa elokuvissa, kuten musikaalissa Shine on Harvest moon ja Carole Lombard-komediassa The Other Man.
Vuosina 1928 ja 1929 Guido Deiro teki kaksi laajaa maailmankiertuetta. Kesällä 1928 hän konsertoi useissa kaupungeissa Australiassa, missä hän teki myös uransa viimeiset levytykset. Paluumatkalla Yhdysvaltoihin hän konsertoi Uudessa-Seelannissa, Samoalla, Fidžisaarilla ja Havaijilla. Seuraavana vuonna hän konsertoi laajalti Englannissa, Manner-Euroopassa ja Lähi-idässä. Hän esiintyi muun muassa Lontoon Palladiumilla. Viimeiseltä maailmankiertueeltaan hän palasi Yhdysvaltoihin vasta vuonna 1930.
Guido Deirolta puuttui muodollinen musiikkikoulutus, minkä johdosta hänen tulkintansa saattoivat erota paljonkin nuottikuvasta. Hänen tulkintakykynsä oli kuitenkin ainutlaatuinen ja korvasi mahdolliset puutteet musiikin teoriassa. Anthony Galla-Rinin mukaan Deiro sai yksinkertaisenkin melodian kuulostamaan äärimmäisen inspiroituneelta: "Hänellä oli miljoonan dollarin kosketus!"
Yksityiselämä
pienoiskuva|upright|Mae West nuottipainoksen "Good-Night, Nurse" kannessa 1912 Guido Deiro oli naimisissa neljästi. Hänet tunnettiin taipumuksistaan joutua hankaluuksiin naissuhteissaan, ja ensimmäinen avioliitto 17-vuotiaan Julia Tatron kanssa vuonna 1913 solmittiinkin painostuksen alla : Tatro uhkasi haastaa Deiron oikeuteen raiskauksesta, ellei tämä avioituisi hänen kanssaan. Myöhemmin Deiro pidätettiin Chicagon Palace-teatterissa etsintäkuulutettuna maksamattomista elatusmaksuista.
Toisen avioliittonsa hän solmi vuonna 1914 nuoren vaudeville-tähden ja seksisymbolin Mae Westin kanssa. West ei koskaan julkistanut avioliittoaan Deiron kanssa, mikä johtui mahdollisesti Westin aiempaan avioliittoon liittyneistä epäselvyyksistä. Westin mukaan hänen vanhempansa eivät myöskään katsoneet kovin suopeasti hänen suhdettaan mustasukkaiseen ja kiivasluonteiseen italialaismieheen ja olisivat siksi ylipuhuneet Maen ottamaan etäisyyttä Deiroon. Deiron mukaan puolestaan West olisi ottanut häneltä salaa abortin vuonna 1916. Abortista toipuminen oli kestänyt kuukausia, ja saatuaan asian selville Deiro oli suruissaan etääntynyt henkisesti puolisostaan. Pariskunnan välit kylmenivät 1917, ja aviero sai lainvoiman 1920.
Muut avioliitot olivat Ruby Langin (1920–1927) ja Yvonne Teresa Le Baron de Forrestin (1937–1941) kanssa. Avioliitoista viimeisen aikana syntyi Guido Deiron ainoa lapsi Guido Roberto Deiro (18. helmikuuta 1938) Nevadan Renossa. Pariskunta meni naimisiin Renossa ja muutti sinne, koska de Forrest oli tullut raskaaksi 16-vuotiaana eikä saanut Kalifornian lakien mukaan mennä vielä naimisiin siellä. Avioliittojensa ohella Guido Deiro tunnettiin muutoinkin varsin aktiivisena naistenmiehenä.
1930-luvulla Guido Deiron välit nuorempaan Pietro-veljeen viilenivät Pietron nimettyä julkaisuissaan itsensä ensimmäiseksi pianoharmonikansoittajaksi Yhdysvalloissa ja unohdettua useimmiten mainita Guidon merkityksen asian alkuvaiheissa. Elämänsä loppupuolella veljekset kuitenkin sopivat riitansa tavatessaan syksyllä 1947 Hollywoodissa. Guidon pojan muistelmien mukaan hänen isänsä harmitteli kuitenkin kuolemaansa saakka Pietro-veljen historian uudelleentulkintoja. Guidon kuollessa 1950 Pietro Deiro oli tullut veljeksistä menestyneemmäksi ja tunnetummaksi. Pietrosta käytettiin lisänimeä "The Daddy of the Accordion", ja hän julisti jopa keksineensä pianoharmonikan.
Loppuvuodet
Deiro jatkoi satunnaisia esiintymisiä vaudeville-näytöksissä ainakin vuoteen 1935. Toisen maailmansodan aiheuttaman lama-ajan jälkeen hän kuitenkin menetti lopullisesti harmonikkaliikkeensä ja varansa, ei vähiten ylellisen elämäntyylinsä ja leväperäisen rahankäyttönsä vuoksi. Guido Deiro masentui ja sairastui 1947. Vuotta ennen kuolemaansa hän sai hermoromahduksen, joka johtui liiasta työstä ja uupumuksesta. Vain kuukautta ennen Deiron kuolemaa kesällä 1950 hänen kunniakseen ja auttamisekseen järjestettiin konserttitapahtuma Los Angelesissa. Esiintyjinä olivat muun muassa hänen ystävänsä Anthony Galla-Rini, Ernie Felice Quartet, sekä Johnny Kiado ja Tito -kvartetti.
Guido Deiro kuoli sydämen vajaatoimintaan heinäkuussa 1950. Hän kuoli lähes unohdettuna hoitolaitoksessa Kalifornian Loma Lindassa: hautajaisiin osallistui vain kuusi ihmistä. Hänen luonaan oli kuitenkin viimeisinä päivinä kolme läheistä ystävää: Anthony Galla-Rini, Syl Prior ja James Haney. Pietro-velikään ei päässyt hautajaisiin, koska oli samaan aikaan pitkällä laivamatkalla.
Sävellykset
pienoiskuva|Kansikuva nuottijulkaisusta Kismet vuodelta 1920 (Will Rossiter Edition) Guido Deiro sävelsi noin viisikymmentä julkaistua teosta: neljätoista marssia, kolmetoista valssia, neljä polkkaa, neljä foxtrotia, kolme tangoa, kolme ragia, kaksi masurkkaa, yhden katrillin ja yhden laajemman teoksen nimeltään Egypto Fantasia. Noin puolet teoksista julkaisi Biaggio Quattrociocche, joka oli Yhdysvaltojen ensimmäisiä harmonikkasävellysten julkaisijoita, Steubenvillessa, Ohiossa. Deiro ei itse kirjoittanut ylös sävellyksiään: Biaggio Quattrociocchen mukaan Deirolle oli järjestetty olosuhteet, joissa hän saattoi soitella vapaasti, ja kustantajan henkilökunta nuotinsi uudet julkaistavat sävellykset hänen soittonsa perusteella. Hänellä on myös ainakin neljä levytettyä omaa sävellystä, joita ei ole julkaistu nuottipainoksena.
Levytykset
Guido Deiro levytti yhteensä 112 sooloteosta vuosina 1911 - 1928. Pääosa levytyksistä on tehty Columbia-yhtiölle, minkä lisäksi hän levytti jonkin verran myös Edison-yhtiöiden fonografisylintereille ja joitakin harvoja levytyksiä muun muassa Standard-, Daimond-, Climax-, Oxford-, Harmony-, Regal- ja Cameo-levymerkeille. Deiron levytykset olivat hyvin suosittuja, ja hän oli pitkään Columbia-yhtiön Italian ja Amerikan äänilevyluetteloiden hallitseva nimi. Esimerkiksi Columbian Italian markkinoille suunnatussa 70-sivuisessa luettelossa vuodelta 1916 Guido Deiron harmonikkalevytyksiä oli 37 kappaletta. Hän säilyi Columbian tärkeimpänä harmonikkataiteilijana 1920-luvun lopulle asti, jolloin pörssiromahdus ja lama romahduttivat levymarkkinat. Viimeiset levytyksensä hän teki Australiassa 1928.
Merkitys
Peter Muir on kuvannut Guido Deiron ja hänen veljensä Pietron merkitystä huomattavaksi eritoten pianoharmonikan tekemisessä suosituksi instrumentiksi 1900-luvun alun populaarikulttuurissa. Veljesten levytykset ja vaudeville-kiertueet olivat erittäin suosittuja, ja he olivat suhteellisen tunnettuja aikansa kuuluisuuksia. Jopa Pietro Frosini siirtyi käyttämään pianoharmonikan näköistä näppäimistöä ystävänsä Guido Deiron vaikutuksesta, mikä kertoo pianosormioisen harmonikan asemasta Yhdysvalloissa tuohon aikaan.
Guido Deiron poika Guido Roberto Deiro lahjoitti isänsä merkittävän jäämistön City University of New Yorkin vapaalehdykkäinstrumenttien tutkimuskeskuksen kokoelmiin vuonna 2001. Hänen käyttämiään harmonikkoja on lahjoitettu Wisconsinin Superiorissa sijaitsevan A World of Accordions Museumin kokoelmiin.
Mustasaari
Mustasaari on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa. Vaasan kaupunki perustettiin aikoinaan Mustasaareen, ja nykyään Mustasaari ympäröi kaupungin. Mustasaari on rannikkokunta, jolla on tasaista maaseutumaisemaa sekä laaja saaristo. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km2 on sisävesistöjä ja 0 km2 merialueita. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Kunta on kaksikielinen. Asukkaista 0 prosenttia puhuu äidinkielenään ruotsia ja 0 prosenttia suomea. Suomenkielisiä alueita ovat lähinnä keskustaajama Sepänkylä ja etelän Tuovila, joissa on suomenkieliset peruskoulut. Muualla kunnassa enemmistö on ruotsinkielinen.
Nykyinen Mustasaaren kunta muodostettiin vuonna 1973 vanhan Mustasaaren pitäjän alueella olleista Mustasaaren, Koivulahden, Raippaluodon ja Björköbyn kunnista ja mantereen puoleisesta osasta Sulvan kuntaa. 20. tammikuuta 1975 vahvistetussa uudessa vaakunassa on siksi viisi toisiinsa kiedottua nauhaa kuvaamassa yhdistyneitä kuntia. Sundomin kylä Sulvan kunnasta liittyi samalla Vaasan kaupunkiin.
Edes vanhan Mustasaaren alue ei enää nykyään ole saari maankohoamisen takia, mutta suomenkielinen nimi Mustasaari ja ruotsinkielinen nimi Korsholm 'Ristisaari' ovat säilyneet keskiajalta.
Nimen alkuperä
Mustasaaren pitäjä mainitaan nimellä Mustasaari sockn ensimmäisen kerran vuonna 1348. Ruotsiksi ääntäminen muuttui ajan saatossa muotoon Mussor. Kun pitäjään perustettiin Vaasan kaupunki vuosina 1606–1611, se tunnettiin nimellä Mussar, ennen kuin kaupungille annettiin nykyinen nimi Vaasa. Vuonna 1927 Mustasaaren kunnan ruotsinkielinen nimi muutettiin Korsholmiksi, Korsholman linnan mukaan.
Agricolan Registerissä vuodelta 1540 nimi oli Mustsåår, ja 1630-luvulta on maininta muodosta Mustar. Kun Vaasan kaupunki perustettiin vuonna 1606, seurakunnan nimi oli myös Vaasan kaupunki ja Mustasaaren anneksi (1772). Vuosina 1807–1867 Mustasaaren nimi oli Vaasan ja Mustasaaren seurakunta. Sen jälkeen Vaasa oli itsenäinen seurakunta. Nimi säilyi suomenkielisenä ruotsalaisen kieliyhteisön sisällä, joskin välillä äänteellisesti muuntuneena, kuten asiakirjamerkinnöistä voidaan todeta. Nimi Mustasaari on alkuaan tarkoittanut mereltä lähestyttäessä tummalta näyttävää (ehkä metsäpalon polttamaa) saarta, joka on sittemmin kuroutunut kiinni mantereeseen. Saaren nimi on kehittynyt myös kylännimeksi ja siitä pitäjännimeksi.
Korsholman linna ja emäseurakunta (1300–1606)
Mustasaari sai uuden kirkon 1300-luvun lopulla. Pyhälle Marialle omistettu kirkko oli maaseurakunnan ja kaupunkiseurakunnan yhteinen kirkko. Mustasaari on kaikkien Etelä-Pohjanmaan seurakuntien emäseurakunta, sillä ne kaikki on erotettu siitä joko suoraan tai välillisesti. 1300-luvulla Mustasaaresta erotettiin Isokyrö, 1500-luvun alussa Vöyri, vuonna 1576 Laihia ja Maalahti vuonna 1607.
1400-luvulla Korsholma oli mm. Krister Niilonpoika Vaasan, Kaarle Knuutinpoika Bonden sekä Sten Sture vanhemman läänityksenä. Korsholman linna oli hallintokeskus, josta hallittiin Pohjanmaan lisäksi Länsipohjan aluetta vuoteen 1441. 1500-luvun alussa linnan korvasi Korsholman kuninkaankartano, joka toimi maaherran asuntona 1600-luvulle asti sekä koko Pohjanmaan hallintokeskuksena vuoteen 1555.
Mustasaaren asutus oli 1500-luvulla jo varsin tiheä. Asutus keskittyi mantereelle Mustasaaren ja Koivulahden alueille. Raippaluodon vanhin asuinpaikka, Vallgrund, mainitaan asiakirjoissa jo 1407. Myös Björköbyn saarilla oli 1500-luvulla melko tiivis asutus. Väestön tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely, kauppa, kalastus ja hylkeenpyynti.
Kaupunkioikeudet (1606–1852)
Vuonna 1606 kuningas Kaarle IX päätti keskittää Pohjanmaan kaupankäynnin kaupunkeihin ja antoi kaupunkioikeudet Mustasaarelle. Vuonna 1611 kaupungin nimi muutettiin hallitsijasuvun mukaan Vaasaksi. Korsholman kreivikunta oli Oxenstierna-suvun läänityksenä vuosina 1651–1680.
Vuodesta 1552 Mustasaaren yhteyteen kuuluneesta Sulvasta tuli vuonna 1607 Maalahden kappeli. Sulvan ensimmäinen kirkko rakentui 1626–1628 ja kirkon yhteyteen rakentui kellotapuli 1756. Nykyinen Sulvan kirkko rakentui 1783–1786. Koivulahdessa oli keskiajalla oma kirkko ja nykyistä kirkkoa ryhdyttiin rakentamaan 1691, jolloin Koivulahdesta tuli Mustasaaren kappeli. Mustasaaren kirkkoa laajennettiin 1600-luvulla ja 1749–1753 se muutettiin ristikirkoksi. Raippaluodossa oli 1600-luvulla pieni saarnahuone ja vuonna 1775 perustettiin Raippaluodon saarnahuonekunta, jolle rakennettiin puukirkko 1781. Björköbyn ensimmäinen kirkko rakentui 1700-luvun lopulla ja nykyinen kirkko rakentui vuonna 1859.
Mustasaaren kasvua hidastivat aluksi huonot satamaolot, isonvihan aikaiset tuhot sekä 1700-luvun alun kauppapakot. Suomen sodan aikana, kesällä 1808, kaupungin keskusta tuhoutui pahoin ruotsalaisten ja venäläisten välisessä taistelussa. Maaliskuussa 1809 venäläiset veivät 3000-miehisen osaston Mustasaaren ja Raippaluodon kautta Merenkurkun yli jäitse Uumajaan ja takaisin. Sulvan talonpojat olivat aikoneet käydä edellisenä kesänä venäläisten kimppuun Tuovilassa, mutta yritys kuivui kuitenkin kokoon.
Mustasaaren kunta (1852–)
Mustasaaren seudun taloudellinen ja henkinen kehitys oli 1800-luvulla vireätä. Väistyvä meri luovutti jatkuvasti viljavaa maata ja kalastus sekä hylkeenpyynti olivat edelleen tuottoisia. Vähitelleen syntyi myös teollisuutta ja Mustasaari oli tunnettu lasitehtaasta, paperitehtaasta, panimosta, viinanpolttimosta, tiilitehtaasta ja karvaamosta. Alueen maataloutta edisti maanviljelyskoulun perustaminen vuonna 1859 ja maanviljelyskoulun perustaminen 1900-luvun alussa.
Ensimmäiset kansakoulut avattiin 1870-luvulla ja vuosisadan vaihteessa Mustasaareen perustettiin myös ensimmäiset nuorisoseurat, maamiesseurat sekä raittiusseurat. Koivulahden kotiteollisuuskoulu aloitti toimintansa vuonna 1913. Talouselämää piristi Mustasaaren kautta kulkevan Vaasan–Seinäjoen rautatien valmistuminen vuonna 1883.
1900-luvulla Mustasaaren väestökehitys oli epäsuotuisaa, sillä väestöä muutti pois teollisuuden puuttumisen vuoksi. Mustasaaren, Koivulahden, Sulvan ja Raippaluodon alueilla väestö väheni 1930-luvulta 1970-luvulle asti, mikä johti suuriin aluejärjestelyihin. Mustasaaren kuntaan liitettiin kokonaan Björköbyn, Koivulahden ja Raippaluodon kunnat kokonaan sekä osia Sulvasta. Samalla 47 km2 kokoinen alue Mustasaaresta liitettiin Vaasaan.
Joulukuussa 2018 Mustasaari ja Vaasa esittivät liitossopimusta. Neuvoa-antavassa kansanäänestyksessä liitosta vastusti 61,3 prosenttia kuntalaisista. Äänestyprosentti oli poikkeuksellisen korkea, 76,4.
Maantiede
pienoiskuva|Kartta [[Vaasa|Vaasan ja Mustasaaren alueliitoksista. Mustasaaresta on liitetty alueita Vaasaan vuosina 1852, 1936 ja 1955. Vuonna 1973 Mustasaari yhdistyi Björköbyn, Koivulahden, Raippaluodon ja Sulvan kaakkoisosien kanssa. Samalla siitä yhdistettiin Gerbyn, Mustasaaren ja Västervikin kylät osaksi Vaasaa.]] Mustasaaren kunta koostuu eteläisestä maaseutualueesta, Vaasaa ympäröivästä keskusalueesta sekä saaristosta, jonka suurimmat saaret ovat Raippaluoto ja Björköby. Saaristosta suuri osa on Unescon maailmanperintökohdetta.
Luonto
Osittain tai kokonaan Mustasaaren kunnan alueella on 11 Natura 2000 -kohdetta: Ängesholmen, Igelträsket, Furubacken, Merenkurkun saaristo, Vedahugget, Sidländet, Iskmo ön, Södra Stadsfjärden-Söderfjärden-Öjen ja Vassorfjärden. Vassorfjärden-Österfjärden-Söderfjärden on arvokas suistoalue, jolla on merkitystä sekä pesiville että muuton aikana levähtäville linnuille.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Mustasaaressa oli 19 384 asukasta, joista 15 478 asui taajamissa, 3 835 haja-asutusalueilla ja 71:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Mustasaaren taajama-aste on 80,1 %. Mustasaaren taajamaväestö jakautuu 12 eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Mustasaaren keskuspaikka Sepänkylä ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se sekä Jungsund ja Karperö ovat osa Vaasan keskustaajamaa, joka ulottuu pääosin Vaasan kaupungin alueelle. Myös Merikaarron taajama on pääosin ja Sundomin taajama osittain Vaasan puolella.
Talous
Mustasaaren yrityskannassa korostuvat pienet ja keskisuuret yritykset. Mustasaaressa toimii yli tuhat yritystä. Mustasaaren suurimpia työnantajia ovat teollisuuden keskusvalmistukseen erikoistunut Escarmat, katto- ja ilmanvaihtotuotteiden kehittäjä Vilpe, matkanjärjestäjä Ingves & Svanbäck sekä ruoka-alan Riitan Herkku. Mustasaaren suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös renkaiden tukkuliike Gripen Wheels, Karkkimala Consulting sekä linja-autoyhtiö Wiik & Ström.
Vuonna 2015 kunnassa oli 4964 työpaikkaa. Niistä 6,6 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 64 % palveluissa ja 27 % jalostuksessa. Työttyömien osuus työvoimasta oli 7,7 %.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Tilastokeskuksen vuoden 2012 väestöennusteen mukaan vuonna 2011 Mustasaaren asukasluku oli 18 868 ja sen ennustetaan olevan 21 176 vuonna 2020, 23 091 vuonna 2030 ja 24 193 vuonna 2040. Muutos vuodesta 2011 vuoteen 2030 olisi +22,4 % ja vuoteen 2040 +28,2 %. Mustasaaren asukasluvun ennustetaan kasvavan nopeammin kuin Vaasan asukasluvun.
Luterilaisuus
Luterilaisen kirkon piirissä Mustasaaren kunta muodostaa viidestä seurakunnasta muodostuvan Mustasaaren seurakuntayhtymän. Seurakuntayhtymään kuuluvat Mustasaaren ruotsalainen ja suomalainen seurakunta, Koivulahden seurakunta, Raippaluodon seurakunta ja Sulvan seurakunta. Mustasaari kuuluu myös Vaasan ortodoksisen seurakunnan toimialueeseen.
Vapaakirkollisuus
Erityisesti Koivulahden aluetta on pidetty Suomen vapaakirkollisimpana vyöhykkeenä. Asiaa tukee muun muassa seurakuntien lukumäärä, sillä korkeimmillaan kylässä on ollut jopa neljä helluntaiseurakuntaa muutaman kilometrin säteellä toisistaan. Nykyisin Mustasaaressa toimivia helluntaiseurakuntia ovat Koivulahden Elim-seurakunta, Sulvan vapaaseurakunta ja Vassorin vapaaseurakunta, joista jokainen on myös Suomen Helluntaikirkon jäsen.
Frank Mangsin johtama vapaakirkollinen herätysliike levisi 1920-luvulla ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Mustasaaressa herätysliike levisi Koivulahdesta Kyrönjokea myöten Voitilaan ja Tuovilaan. Sepänkylässä toimiva rukoushuone on nykyisin Vaasan lähetysseurakunan alainen.
Ruoka
Mustasaaren pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja ohraryynipuuro.
Nähtävyydet
pienoiskuva|vasen|100px|Mustasaaren vanha vaakuna (1960–1975)
Mustasaaressa on Suomen pisin silta, Raippaluodon silta, joka yhdistää Raippaluodon saaren mantereeseen. Sillan pituus on 1 045 metriä, ja se valmistui vuonna 1997.
Mustasaaressa sijaitsee yksi Suomen harvoista täysimittaisista yleisurheiluhalleista, Botnia-halli.
Hallinto ja politiikka
Kunnanjohtaja vuodesta 2007 on Rurik Ahlberg.
Politiikassa erikoisuutena on Mustasaaren Suomenkielisten Kunnallisjärjestö eli MSK, joka kilpailee puolueiden kanssa valtuustopaikoista. RKP:n valtuustoryhmä on suurin.
Kunnanvaltuustossa on 43 paikkaa, joista 34 on RKP:n hallussa kaudella 2021–2025.
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa.
Kaakkois-Satakunnan seutukunta
pienoiskuva|Kaakkois-Satakunnan seutukunnan sijainti Suomessa vuonna 2000. Kaakkois-Satakunnan seutukunta oli Satakunnassa sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat seuraavat kunnat:
Seutukunta lakkautettiin vuonna 2004 ja Köyliö ja Säkylä siirtyivät Rauman seutukuntaan ja Huittinen, Kokemäki, Vampula ja Punkalaidun Porin seutukuntaan. Punkalaidun siirtyi vuonna 2005 Pirkanmaan maakuntaan ja Lounais-Pirkanmaan seutukuntaan.
Maastohiihto talviolympialaisissa 1952
Maastohiihdossa kilpailtiin vuoden 1952 talviolympialaisissa neljällä hiihtomatkalla. Ohjelmassa olivat miesten 18 ja 50 kilometrin matkat, sekä 4x10 kilometrin viesti. Uutena kilpailumatkaa oli mukana naisten 10 km hiihto.
Pramirasetaami
Pramirasetaami on nootropiini eli "älylääke", joka perustuu pirasetaamiin. Se keksittiin 1970-luvun loppupuolella. Sen kehitti Parke-Davis joka on nykyisin osa Pfizer-konsernia. Pramirasetaami on 8-30 kertaa vahvempaa kuin pirasetaami. Sitä myydään tuotemerkeillä Neupramir ja Pramistar.
TUL Cup 2019
TUL Cup 2019 oli 78. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Turnaus pelattiin Lahden Mukkulassa 23.–24. maaliskuuta 2019. Mukaan ilmoittautui neljä joukkuetta. Samassa yhteydessä järjestettiin myös ammattiyhdistysten jalkapallon mestaruusturnaus. TUL Cupin loppuottelussa Mikkelin Pallo-Kissat voitti Warkaus JK:n rangaistuspotkukilpailun jälkeen ja uusi edellsen vuoden mestaruutensa.
Loppuottelu
Rangaistuspotkukilpailu suoritettiin heti varsinaisen peliajan jälkeen. MiPK:n joukkue: Ronie de Andrade, Miika Ekmark, Sami Ekmark, Tommi Ekmark, Jalmari Haapea, Isaac Kannah, Mikko Kausto, Antti-Pekka Kesonen, Ville Kirvesoja, Tuomas Koppelomäki, Antti Lampinen (mv), Erlon Costa Maciel, Victor Matheus de Paula, Jesse Putkonen, Rafael, Santeri Suutari, Jaakko Teräsranta, Antti Voutilainen, Tatu Österlund (mv). Valmentajat: Janne Moilanen, Kimmo Aholainen.
Miikka Turunen
Miikka Turunen (s. 18. elokuuta 1979 Varkaus) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Turunen on edustanut urallaan Pallo-Kerho 37:aa, Kuopion Palloseuraa, TP-Seinäjokea, Warkauden Jalkapalloklubia ja Mikkelin Palloilijoita. Hän on yleensä pelannut seurassa vain vuoden kerrallaan ja hän onkin edustanut edellä mainittuja joukkueita useaan otteeseen. Vain KuPS:ssa Turunen on pelannut useamman kauden peräkkäin, yhteensä yhdeksän kauden ajan kolmeen eri otteeseen ja pelannut niiden aikana yhteensä 150 ottelua. Myös MP:ssa ja kasvattajaseurassaan PK-37:ssä hän on pelannut kolmeen eri otteeseen.
Turunen on ammatiltaan palomies.
Suomen Urheilukuninkuuskilpailut 1903
Suomen urheilukuninkuudesta kilpailtiin Helsingissä 1. - 2. elokuuta 1903. Kuninkuus ratkaistiin moniottelussa, jossa kukin laji oli pisteytetty ja niihin asetettu kandidaatin ja maisterin arvoon oikeuttavat tulokset. Vain kolme kilpailijaa, Sigell, Andersson ja Planström saavuttivat kandidaatin arvon, sen sijaan maisteriksi ei yltänyt yksikään kilpailija. Sääntöjen mukaan kuninkaaksi kruunattiin se, jolla oli eri lajeista korkein minimipistemäärä.
Heitto- ja hyppylajit suoritettiin molemminpuolisesti ja rajat koskivat sekä parempaa että huonompaa puolta, ts. huonomman käden puutteita ei voinut korvata paremman käden huipputuloksella. Kuitenkin yhteistuloksen perusteella palkittiin lajien parhaat.
Maisterin (kandidaatin) arvoon vaaditut tulokset: Kuula 9,00 (8,10), korkeus 140 (126), kävely 1.20,0 (1.30,0), aitajuoksu 19,0 (21,0), pituus 500 (450), kiekko 25,00 (22,50), 100 metriä 13,0 (14,0), 3-loikka 10,50 (9,45), keihäs 27,00 (24,30).
Lopputulokset
Parhaat tulokset. Lajit: kuula, korkeus, 250 m kävely, 110 m aidat, pituus, kiekko, 100 m, 3-loikka ja keihäs.
Kiekkoa heitti helsinkiläinen I. Pietilä 57,66 ja porvoolainen Lindfors 56,17. Keihäässä voittajaksi selviytyi Tampereen Pyrintöä edustanut Giltig tuloksella 68,48. Hallitseva kuningas Mikki Ketelä hyppäsi korkeutta 308 ollen paras ja suoriutui mainiosti myös aitajuoksusta (18,2) ja pituudesta (10,12), mutta keskeytti kilpailun jäätyään kiekonheitossa vain 46 metriin. Kävelyn voitti Kouvolan Taxell ajalla 1.08,4.
Kuninkuusotteluun kuulumattomista lajeista seiväshypyn voitti Planström tuloksella 490 (230+260), hirrentyönnön Helin tuloksella 8,10 ja painin Rantanen Helsingistä.
Marie Braun
Marie Johanna Philipsen-Braun (22. kesäkuuta 1911, Rotterdam − 23. kesäkuuta 1982, Gouda) oli alankomaalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti 100 metrin selkäuinnin olympiakultaa Amsterdamissa 1928. Hän voitti kyseisissä kilpailuissa myös hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Hän voitti urallaan neljä Euroopan mestaruutta ja kaksi hopeaa.
Vuonna 1980 hänet valittiin International Swimming Hall of Famen jäseneksi.
Saarijärven seutukunta
Saarijärven seutukunta oli Keski-Suomessa sijainnut seutukunta. Siihen kuuluivat seuraavat kunnat:
Historia
Seutukunta lakkautettiin vuonna 2004 Viitasaaren seutukunnan kanssa ja niiden alueista muodostettiin uusi Saarijärven-Viitasaaren seutukunta.
Christer Fuglesang
thumb|240px|right|Christer Fuglesang.
Christer Fuglesang (s. 18. maaliskuuta 1957 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen Euroopan avaruusjärjestön astronautti, jonka ensilento STS-116 Discovery-sukkulalla alkoi 10. joulukuuta 2006 kello 3.47 Suomen aikaa. Lennon oli määrä alkaa 8. joulukuuta, mutta sitä jouduttiin lykkäämään huonon sään vuoksi. Onnistuneen lähdön jälkeen Fuglesangista tuli ensimmäinen ruotsalainen ja pohjoismaalainen avaruudessa.
Taustaa
Fuglesangin äiti on ruotsalainen ja isä norjalainen. Hän alkoi opiskella fysiikkaa Tukholman teknillisessä korkeakoulussa 1975 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1981. Hän jatkoi opintojansa kokeellisen hiukkasfysiikan alalla Tukholman yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1987. Väiteltyään hän toimi tutkijana muun muassa CERNissä.
Vuonna 1992 Fuglesang valittiin ESAn astronauttiryhmään. Sen jälkeen hän on saanut astronauttikoulutusta EACissa, Venäjällä Tähtikaupungissa ja NASAlla.
Fuglesang oli mukana Venäjän avaruusjärjestön ja ESAn yhteisessä Euromir 95 -projektissa vuonna 1993. Vuonna 1995 hän oli Mir-lennon varamiehistössä. Hänelle opetettiin tällöin muun muassa Sojuz-avaruusaluksen ohjaamista.
Vuodesta 1996 lähtien Fuglesang on ollut sukkulakoulutuksessa NASAn Johnsonin avaruuskeskuksessa Houstonissa. Valinta vuoden 2006 lennolle tehtiin vuonna 2002. Koska 12-päiväiseen ISS-lentoon kuului avaruuskävely, hän on saanut tähän liittyvän koulutuksen. Fuglesang osallistui STS-116-lennolla kolmelle avaruuskävelylle ja lennolla STS-128 kahdelle. Avaruuskävelyjen kokonaispituus oli 18 tuntia 15 minuuttia. Lennon nimi Celsius liittyy Ruotsiin: ruotsalainen Anders Celsius kehitti celsius-asteikon.
Fuglesang pääsi myös toistamiseen avaruuteen sukkulalla. 15. heinäkuuta 2008 hänet valittiin 29. elokuuta 2009 laukaistulle Kansainvälisen avaruusaseman kokoonpanolennolle STS-128 tehtäväspesialistiksi.
Cancún
Cancún on rannikkokaupunki Meksikon itäisimmässä osavaltiossa Quintana Roossa. Se on maailmankuulu turistikohde.
1950-luvun alussa Cancún oli lähes asumaton ja kehittymätön alue. Meksikon hallitus päätti tehdä siitä turistikohteen ja rakennutti muun muassa lentokentän ja tien saarelta mantereelle. Huolimatta alun epäilyistä, Cancún herätti nopeasti kansainvälisten sijoittajien kiinnostuksen ja sen kehitys alkoi 1970-luvulla. Nykyisin alueella käy noin kolme miljoonaa kävijää vuosittain.
Kaupunki on kasvanut nopeasti viimeisten 30 vuoden aikana. Vuonna 2000 asukkaita oli 397 191, vuonna 2010 siellä arvioitiin asuvan lähes 750 000 henkeä. Suurin osa alueen väestöstä on meksikolaisia ja loput muualta Amerikasta ja Euroopasta. Johtuen nopeasta kasvustaan kaupungissa asuu harvoja syntyperäisiä cancúnilaisia.
Kaupungissa puhutaan pääosin espanjaa ja turistialueella myös englantia. Mayan murteita alueella puhuvat eräät työntekijät ja Jukatanin niemimaalla syntyneet.
Cancún sijaitsee Meksikon ja Kuuban välisen Jukatanin salmen rannalla. Trooppiset hirmumyrskyt kulkevat tällä seudulla säännöllisesti. Hurrikaani Wilma aiheutti suuria tuhoja vuonna 2005, samoin vuoden 1988 hurrikaani Gilbert. Sen sijaan vuonna 2007 Dean ja 2008 Gustav kääntyivät pois ja ohittivat Cancunin joidenkin satojen kilometrien päästä.
Muurame
pienoiskuva|Muuramen kirkko (Alvar Aalto 1929). Muurame on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa Päijänteen pohjoispään länsipuolella, Jyväskylän keskustasta etelään.
Aiemmin Muurame kuului Korpilahteen, mutta jo 1810-luvun lopulla esitettiin, että se eroaisi siitä. Senaatin vuoden 1917 lopulla tekemän päätöksen johdosta Muuramen kunta erosi Korpilahden kunnasta vuonna 1921. Säynätsalon kunta erosi Muuramesta vuonna 1924 sen johdosta, että Muurame ei säynätsalolaisten mukaan riittävästi huolehtinut heidän alueensa kehityksestä, vaikka sieltä tuli yli puolet Muuramen kunnan verotuloista. Vuonna 1969 Muuramen väkiluku oli 3 364 henkeä.
Vuoden 2017 lopulla Muuramessa oli 10 095 asukasta. Kunnan pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on sisävesiä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Nykyisin Muuramella on yhteistä maarajaa ainoastaan Jyväskylän kanssa. Ennen vuotta 2009 rajanaapureita olivat Jyväskylän lisäksi Jyväskylän maalaiskunta ja Korpilahti sekä ennen vuotta 1993 Säynätsalo. Säynätsalo yhdistyi Jyväskylän kaupunkiin vuonna 1993, Jyväskylän maalaiskunta ja Korpilahti puolestaan vuonna 2009. Yhteistä vesirajaa Muuramella on edelleen paitsi Jyväskylän myös Toivakan kanssa.
Muurame on asukasluvultaan nopeasti kasvava ja muutenkin hyvin menestyvä kunta. Sille on etua sijainnista Jyväskylän naapurissa. Muuramessa asukkaiden koulutustaso on korkeimpia Suomessa. Esimerkiksi insinöörin koulutuksen saaneita kunnassa on väkilukuun suhteutettuna toiseksi eniten Suomessa, heti Espoon jälkeen.
Muurame valittiin 2002 Suomen luovimmaksi kunnaksi ja 2004 Suomen yrittäjäystävällisimmäksi kunnaksi. Yksi tärkeimmistä nähtävyyksistä on arkkitehti Alvar Aallon (1898–1976) suunnittelema Muuramen kirkko (1926–1929).
Maantiede ja luonto
Muuramessa on kaksi taajamaa – keskusta ja Kinkomaa. Suurin osa muuramelaisista asuu näissä. Kirkonkylä sijaitsee Muuratjärven ja Päijänteen välissä Muuramenjoen molemmin puolin. Muuramen asuinalueita ovat keskusta, Jaakkola, Tervamäki, Verkkoniemi, Velkapohja, Kotiranta, Paavalinvuori, Vuorenlahti, Hautalanmäki, Rajala, Pitkälä-Riihiniemi, Niittyaho, Kinkomaa, Isolahti, Vihtalahti, Saarenkylä, Rannankylä ja Valkola-Rajahonka.
pienoiskuva|250px|Muuramenjoen luontopolku Muuramessa on viisi rauhoitettua luonnonsuojelualuetta: Partastenmäen vanha metsä, Kustaanvuoren vanha metsä, Härköpohjan jalavalehto, Lullinvuori sekä Kuusimäen alue. Lisäksi Muuramessa on viisi luonnonmuistomerkkiä, jotka kaikki ovat isoja puita tai puuryhmiä. Natura-kohteita Muuramessa on viisi ja niiden yhteispinta-ala on 611 hehtaaria, mikä on 3,2 % kunnan kokonaispinta-alasta.
Tilavuudella mitattuna Suomen suurin kuusi kasvaa Kuusimäen luonnonsuojelualueella Muuramen Isolahden kylän ja Jyväskylän (ennen vuotta 2009 Jyväskylän maalaiskunnan Vesangan kylän) välillä. Paikalla on Kuusimäen vanhojen metsien suojelualue, joka on perustettu 1994.
Kirkonkylän reunalla sijaitsee Muuramen luontopolku, joka kiertää Muuramenjokea.
Kylät ja kulmakunnat
Muuramessa on 2 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Muuramessa oli 10 097 asukasta, joista 8 752 asui taajamissa, 1 253 haja-asutusalueilla ja 92:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Muuramen taajama-aste on 87,5 %. Muuramen taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Hallinto
Muuramen kunnanjohtaja on Ari Ranta-aho ja hallintojohtaja Jyri Mäntylä. Kunnanhallitukseen kuuluu yhdeksän jäsentä. Hallituksen puheenjohtaja on Mika Ilvesmäki.
Kunnanvaltuustossa on 35 paikkaa, joista kymmenen on keskustan ja yhdeksän kokoomuksen hallussa kaudella 2021–2025. Valtuuston puheenjohtajana toimii Ville Väyrynen.
Kuntaliitossuunnitelmat
Muuramen liittymisestä Jyväskylään on keskusteltu monta kertaa. Ensimmäisen kerran sitä esitettiin jo 1960-luvulla. Muina vaihtoehtoina esitettiin Korpilahden, Muuramen ja Säynätsalon yhdistämistä, Muuramen liittämistä Säynätsaloon niin, että kuntakeskuksena olisi ollut Säynätsalo, sekä liitosta jossa Muurame olisi jaettu Jyväskylän, Korpilahden ja Säynätsalon kesken. Muuramessa ajatukseen kuntaliitoksista, joissa Muuramen kunta häviäisi, on suhtauduttu yleensä enimmäkseen kielteisesti.
Talous
Vuonna 2015 kunnassa oli 2 722 työpaikkaa. Niistä 1,5 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 59 % palveluissa ja 37 % jalostuksessa. Jalostuksen työpaikkojen osuus oli paljon suurempi kuin koko maassa keskimäärin (20,5 %).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat kiukaita ja muita saunatuotteita valmistava Harvia, prosessiteollisuudessa tarvittavien tuotteiden ja palveluiden tuottaja John Crane Safematic ja ilmanvaihtojärjestelmien mittalaitteita valmistava HK Instruments.
Suurimmat työnantajat ovat John Crane Safematic Oy, SKF, Nokka-yhtiöt Oy, Harvia Oyj, Flex Link Automation Oy, Kytölä Oy, Muuratpuu Pohjonen Oy, Hakamet Oy, HK Instruments Oy, Sten&Co Oy Ab, Muuramen kunta, Kinkomaan sairaala, terveyskeskus ja Muuramen seurakunta.
Muuramen asuntokanta on 3 736, josta omakotiasuntoja 2 123, rivitaloasuntoja 690, kerrostaloasuntoja 865 ja muita asuntoja 58. Lisäksi kunnassa on 704 kesämökkiä.
Väestönkehitys
Vuoden 2017 loppupuolella Muuramen väestönkasvu oli suurinta suhteessa muihin Keski-Suomen kuntiin. Suurinta väestönkasvu oli Kinkomaan taajamassa. Vuosien 2013–2017 välillä Muuramen väkiluku kasvoi 523 hengellä, yhteensä noin 5,5 prosenttiyksikköä. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Muuramen väestönkehitys vuodesta 1930 lähtien.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Muuramessa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Muuramen alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Urheilu
pienoiskuva|Muuramessa järjestettiin vuonna 2010 [[Suomen rallin testierikoiskoe. Jari-Matti Latvala, Suomen rallin 2010 voittaja, ajamassa Focustaan Rannankylän testierikoiskokeella Muuramessa.]]
Tunnetuin muuramelainen lienee Mikko Ronkainen, kumparelaskun maailmanmestari ja olympiahopeamitalisti, jolla on nimikkorinne laskettelukeskus Riihivuoressa. Myös tunnettuja muuramelaisia urheilijoita ovat Emilia Nyström ja Erika Nyström, jotka ovat voittaneet rantalentopallossa kaksi kertaa nuorten Euroopan mestaruuden sekä aikuisten EM-kisoissa pronssia. Nyströmien EM-mitali on edelleen Suomen lentopallohistorian ainoa aikuisten arvokisamitali.
Muuramen Yrityksellä on aktiivista juniorijalkapallo- sekä -salibandytoimintaa. Seuran miehet pelaavat jalkapalloa 5. divisioonassa.
Tapahtumat
Kesäkuun alkupuolella Muuramessa järjestetään vuosittaiset Muurame-päivät, jossa on konsertteja ja taidenäyttelyitä.
Kovenantti
Kovenantti eli sopimusvakuus on luottosopimukseen otettava erityisehto, jolla velallinen sitoutuu tiettyihin maksukykyään turvaaviin järjestelyihin.
Muurame
Ruokakulttuuri
Muuramen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla tappaiskeitto.
Kovenantti
Kovenantti muistuttaa vakuutta, mutta siihen ei liity vakuusesinettä tai kolmannen osapuolen antamaa sitoumusta.
Muurame
Tunnettuja henkilöitä
Tämä on luettelo tunnetuista henkilöistä, jotka ovat kotoisin Muuramesta tai ovat asuneet Muuramessa.
Kovenantti
Kovenanttien tyyppejä
Tunnuslukukovenantissa velallisen taloudellista asemaa mitataan jollain taloudellisella muuttujalla, esimerkiksi velkaantumisasteella. Tunnusluvulle sovitaan raja. Tunnusluvun muuttuminen sovittua negatiivisemmaksi johtaa seuraamukseen kuten luoton irtisanomiseen tai koron nousuun. Voidaan myös sopia sellaisesta kovenantista, että tunnusluvun positiivinen muutos vaikuttaa velallisen eduksi, esimerkiksi koron laskuun.
Muile kovenanteille on tyypillistä, että velallinen ei saa ryhtyä tiettyihin toimiin ilman luotonantajan lupaa. Kovenantti voi olla esimerkiksi omaisuuden panttaus- tai luovutuskielto. Velallisella voi myös olla tiedonantovelvollisuus taloudelliseen asemaansa vaikuttavista muutoksista.
Kovenanttien käyttö
Kovenantteja käytetään tavallisimmin kansainvälisessä luottokaupassa. Kovenanttien käyttö perustuu vastaavaan tarpeeseen kuin vakuuksien: luotonantaja haluaa pienentää luoton takaisinmaksuun liittyvää riskiään. Riskin pienentäminen toteutetaan pyrkimällä varmistamaan luotonsaajan maksukyky tulevaisuudessakin puuttumalla jonkin verran velallisen toimintaan. Kovenantteihin ei liity vakuuksille tyypillisiä etu- ja erioikeuksia.
Kovenanttien avulla turvataan ensinnäkin velallisen liiketoiminnan pysyminen terveenä eli estetään maksukyvyttömyyden ajankohtaistuminen. Toisaalta niillä turvataan velkojan mahdollisuus saada hyvissä ajoin tietoja velallisen taloudelliseen asemaan vaikuttavista riskeistä. Kolmanneksi kovenantti voi turvata velkojan asemaa velallisen maksukyvyttömyystilanteessa esimerkiksi kieltämällä velallista antamasta vakuuksia muille velkojille (nk. negative pledge-sitoumus).
Kovenanttien käyttö kansainvälisessä kaupassa johtuu velkojien yhdenvertaisuudesta ja käytännön syistä: rajat ylittävään luotonantoon liittyy useita käytännön hankaluuksia. Toisaalta vakuuksia ei ehkä voida pyytääkään, jos luotonhakija on merkittävämpi toimija kuin luotonantaja.
Rooteli
Rooteli ( = ’pieni pyörä’ ) tarkoittaa hallinnossa oman toimialansa asiat kaupunginvaltuustoa ja kaupunginhallitusta varten valmistelevaa osastoa. Tätä vanhahtavaa sanaa käytetään nykyisinkin lähinnä valtionhallinnossa ja - virastoissa.
Rooteli tarkoittaa oikeuskielessä pinkkaa samaan juttuun kuuluvia oikeudenkäyntiasiakirjoja. Se on myös luettelo niistä jutuista, jotka kunkin virkamiehen on esiteltävä.
Rooteli-sanan taustaa
Rooteli-sana on tullut suomen kieleen Ruotsin hallinnon kautta (rotel). Ruotsin sana on tullut latinan rotulus-sanasta, joka on sananmukaisesti "kirjoitusrulla".
Sana "rotel" tarkoittaa Ruotsin virastokielessä osastoa (avdelning). Esimerkiksi Tukholman kaupungin hallintokuvauksessa: "Varje borgarråd är chef för en avdelning som kallas rotel."