cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiikeri
Uskonnoissa
Muinaiset kiinalaiset pitivät tiikeriä mahtavana olentona, jolle edes demonit eivät mahtaneet mitään ja ripustivat tiettyinä erityisen vaarallisina päivinä sen kuvia ovien yläpuolelle ja maalasivat tiikerin kirjoitusmerkin lasten otsaan. Tiikeri oli kiinalaisten keskuudessa niin arvostettu, että jopa keisarien haudat koristeltiin sen kuvilla. Kiinalaisten mukaan myös jumalilla oli läheinen yhteys tiikeriin ja eläin esiintyykin monissa Aasian jumaltarustoissa. Erään myytin mukaan pyhien Kunlunvuorten jumalia vartioi nelihäntäinen tiikerijumalatar, jolla on ihmisen kasvot. Taivaan valtiaan palatsin porttia puolestaan vartioi tiikeri, jolla oli yhdeksän ihmispäätä. Kiinalaisesta muinaisuskonnosta poiketen hindulaisuus ei palvo tiikeriä jumalana. Tiikeri on kuitenkin Durga-jumalattaren ratsu, jonka avulla tämä kukisti puhvelin hahmossa maailmaa uhanneen demonin.
Intialaiseen tarustoon kuuluu ihmistiikeri, tiikerin kaltainen olento jolla tarun mukaan on ihmisen älykkyys ja tiikerin voimat. Taru on sittemmin levinnyt ympäri Aasiaa.
Tiikerin metsästys
Vaikka tiikeri olikin uskonnollisesti tärkeä ja kunnioitettu eläin Aasiassa, sen metsästys oli jo muinoin yleistä ja varsinkin hallitsijoiden ja ylhäisön huvia. Erään kertomuksen mukaan Kiinan keisari määräsi 1700-luvulla armeijan saartamaan valtavan maa-alueen ja ajamaan tiikerit esiin. Ajojahdin tuloksena tapettiin yli tuhat villieläintä, joukossa 60 tiikeriä. Toinen tarina kertoo, että eräs intialainen hallitsija varusti kerran tuhat norsua ja yhtä paljon jalka- ja ratsuväkeä tiikerinmetsästystä varten. Hän otti mukaan myös lukuisat vaimonsa ja koko hovinsa. Tarinaa on ilmeisesti hieman liioiteltu, mutta on totta, että intialaisilla hallitsijoilla oli hyvin kallis tapa metsästää. Norsuja käytettiin yleisesti tiikerinmetsästykseen Intiassa vielä 1800-luvullakin. Metsästysretkillä oli mukana suuri joukko ajomiehiä, jotka säikyttivät tiikerit piiloistaan ja ajoivat ne metsästäjien ulottuville. Tiikereitä tapettiin jo tuolloin suuria määriä. Esimerkiksi Surgujan maharadžan kerrotaan surmanneen ennätykselliset 1 157 petoa ja myös Udaipurin maharadža tappoi huikeat 1 019 yksilöä. Myös tiikerinmetsästykseen viehtyneet englantilaiset järjestivät suoranaisia joukkoteurastuksia ja kävivät kauppaa arvokkailla taljoilla. Taljojen kauppa saavutti huippunsa 1900-luvun alussa ja seurauksena oli tiikerikannan voimakas romahtaminen. Tiikereitä uhkasi sekä elinalueiden nopea häviäminen kasvavan asutuksen tieltä, että brittien ja maharadžojen järjestämät valtavat joukkoteurastukset, joiden aikana tapettiin kymmeniä tuhansia kissapetoja.
Lääkkeiden raaka-aineena
Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa elää vieläkin vahvana usko perinteisiin tiikeristä tehtyihin lääkkeisiin. Erityisesti varakkaat kiinalaiset ovat valmiita maksamaan suuria summia ”maagisia voimia” sisältävistä rohdoista. Nykyään tiikereitä ei enää elä kyllin paljon luonnossa lääketeollisuuden tarpeisiin, joten niitä on alettu paikoin kasvattaa kysynnän tyydyttämiseksi. Silti suurin osa markkinoille tulevista lääkkeistä on yhä peräisin salametsästetyistä yksilöistä. Kiinassa tiikereitä elää enää vain joitakin kymmeniä, joten eläimet pyydystetään pääosin Intiassa, Nepalissa ja Kaakkois-Aasiassa, mistä ne salakuljetetaan rajan yli. Salametsästys on houkuttelevaa, sillä yhdestä tiikeristä voi saada paikoin rahasumman, joka vastaa maanviljelijän vuoden palkkaa.
Tiikerin aivoja käytetään mm. aknen ja tylsämielisyyden hoitoon. Sen silmistä tehdään epilepsialääkettä ja luut ovat erilaisten kipulääkkeiden raaka-ainetta. Kirsua käytetään koiranpuremien hoitoon ja häntää erilaisiin ihosairauksiin. Viiksikarvoista taas tehdään lääkettä hammassärkyyn ja sapen uskotaan auttavan lasten lihaskouristuksiin. Tiikerin kynsiä käytetään Laosissa rauhoittavien lääkkeiden raaka-aineena.
Kilpailu elintilasta
Tärkein syy tiikerikannan romahtamiseen lienee sopivien elinalueiden katoaminen. Tiikerit tarvitsevat suuren reviirin, jolla on riittävästi saalista pitämään ne hengissä. Kun ihmisten lukumäärä kasvaa, yhä enemmän metsiä raivataan pelloiksi ja asuinalueeksi. Tiikereiden elintila supistuu ja pienet populaatiot joutuvat eristyksiin hajanaisille metsäsaarekkeille. Kun elintilaa on koko ajan vähemmän, tiikerit ajautuvat yhä useammin ihmisasutuksen lähelle, mistä seuraa väistämättäkin ongelmia paikallisten asukkaiden keskuudessa. Kun muut tiikerit ovat jo vallanneet reviireiksi kaikki vapaat metsäalueet, on nuorten yksilöiden yhä vaikeampi löytää sopivaa asuinpaikkaa. Eristyneisyydessä on myös se haittapuoli, etteivät eri populaatiot pääse sekoittumaan keskenään. Tästä seuraa sisäsiittoisuus ja perimän köyhtyminen.
Ihmissyöjätiikerit
Tiikeri ei normaalisti saalista ihmistä ruoakseen. Se tappaa ihmisen yleensä vain tuntiessaan itsensä uhatuksi eikä tällöinkään syö tätä. Tästä huolimatta vaikuttaa siltä, että tiikeri on historian aikana tappanut enemmän ihmisiä kuin mikään muu suuri kissapeto. Tiikerin arvellaan surmanneen vielä 1800-luvulla vuosittain peräti tuhat ihmistä. Champwatin tiikerin kerrotaan tappaneen yksistään 436 ihmistä.
Ihmissyöjätiikerit ovat esimerkiksi salametsästäjän luodista vahingoittuneita yksilöitä, jotka ovat liian heikkoja pyydystääkseen lajille tyypillistä riistaa. Tällaisille yksilöille hidas ja suhteellisen heikko ihminen on varteenotettava saalis. Ihmissyöjätiikerit eivät kuitenkaan yleensä ehdi aiheuttaa kovin montaa kuolemantapausta. Ne vangitaan tai tapetaan usein melko nopeasti.
Nykyään tiikerien elintilan pienentyessä ne joutuvat yhä useammin tekemisiin ihmisen kanssa. Tämä lisää riskiä joutua tiikerin saaliiksi, sillä kun metsissä ei ole tarpeeksi riistaa, peto voi käydä myös esimerkiksi pelloilla työskentelevien viljelijöiden tai ihmisen kotieläinten kimppuun. Tiikerin hyökkäyksiä on pyritty vähentämään takaraivolle ripustettavien naamareiden avulla. Tiikeri ei yleensä hyökkää saaliin kimppuun, jos tämä katsoo suoraan sitä kohti. Kun viljelijällä on ”kasvot” molemmilla puolilla päätä, tiikerin hyökkäys on epätodennäköisempi.
Tiikerien suojelu
Vuonna 1969 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) julisti yleiskokouksensa päätteeksi, että ihmisen toiminta on hävittämässä tiikerin sukupuuttoon. Tiikeri kirjattiin uhanalaiseksi lajiksi ja seuraavana vuonna Intian hallitus kielsi tiikerin taljojen viennin. Tiikerin suojelemiseksi käynnistettiin maailmanlaajuinen keräyskampanja, joka tuotti suuren summan rahaa. Myös eläinsuojeluliitto WWF tuli mukaan tiikerien suojeluhankkeeseen.
Asiantuntijaryhmä alkoi suunnitella tiikereille suojelualueita. Hanke nimettiin Tiikeriprojektiksi ja sen toteuttaminen alkoi vuonna 1973, kun Intiaan perustettiin yhdeksän tiikerireservaattia. Seuraavana vuonna hankkeeseen liittyivät mukaan myös Nepal, Bangladesh, Kiina, Neuvostoliitto ja Bhutan. Suojelutöillä alkoi olla kiire, sillä tiikerien lukumäärä oli romahtanut erittäin nopeasti 1900-luvun aikana. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen niitä oli ollut jäljellä vielä 100 000 yksilöä, mutta 1960-luvun lopulla kanta oli enää 2 500. Suojelutyö tuotti kuitenkin tulosta ja vuonna 1984 jo yksistään Bengalissa eli 4 000 tiikeriä.
Merimerkki
Kiinteät merimerkit
Linjamerkki yhdessä toisen linjamerkin kanssa osoittaa väylälinjan tarkan sijainnin. Saman linjan merkit ovat vedenpintaan nähden eri korkeuksilla. Alempi linjamerkki sijaitsee väylältä katsottuna lähempänä ja ylempi kauempana. Linjamerkit näkyvät päällekkäin, kun alus on väylän keskilinjalla. Linjamerkin päivämerkkinä toimii yleensä linjataulu. Valolaitteella varustettua linjamerkkiä kutsutaan myös linjaloistoksi.
Tiikeri
Tiikerien suojelu
Vuonna 2012 WWF arvioi vapaudessa elävien tiikereiden määräksi noin 3 200 yksilöä, mikä oli vähemmän kuin koskaan ennen. Vuonna 2008 Sumatralla tiikereitä oli enää noin 400 ja Intiassa noin 1 400. Laji on erittäin uhanalainen ja vaatii tiukkoja suojelutoimenpiteitä säilyäkseen hengissä. Salametsästys ja elinalueiden katoaminen ovat vakava uhka tiikereille eivätkä suojelualueetkaan pysty aina takaamaan alueellaan eläville tiikereille turvallisuutta.
1900-luvun aikana tiikereille on perustettu lukuisia suojelualueita eri puolille Aasiaa ja niiden suojelua on pyritty tehostamaan. Vuonna 2004 Myanmariin perustettiin maailman suurin tiikerireservaatti. Tiikereitä pidetään myös eläintarhoissa ympäri maailman ja joidenkin alalajien eläintarhoissa elävä kanta on suurempi kuin luonnonvarainen. Tiikeri lisääntyy vankeudessa ja vaikka luonnonvarainen kanta jostain syystä katoaisikin tulee laji mitä ilmeisimmin säilymään vankeudessa. Luonnossa tiikeri ylittää harvoin 18 vuoden iän, mutta vankeudessa on tavattu jopa 26-vuotiaita yksilöitä.
Eurooppalaisilla eläintarhoilla on tiikerin eri alalajeille omia suojeluohjelmiaan, joilla ylläpidetään tervettä tarhakantaa. Tiikereitä voi nähdä myös Suomessa Korkeasaaren eläintarhassa.
Merimerkki
Kiinteät merimerkit
Kummeli on rannalle rakennettu, yleensä valaisematon merimerkki, joka toimii karkean paikannuksen apuvälineenä. Rakenteeltaan se on esimerkiksi valkeaksi maalattu kivilatomus tai puu-, betoni- tai teräsrakenne. Se voi myös olla levykummeli, jossa osa sen taulurakenteesta on tehty valoa hyvin heijastavasta materiaalista. Siinä voi olla numero- tai kirjaintunnus, joka on myös merkitty levykummelin karttamerkin yhteyteen.
Tutkamerkki on varustettu tutkaheijastimella ja siksi se erottuu tutkakuvasta selkeästi. Tutkamerkki voi sijaita vedessä tai rannalla.
Tiikeri
Yhdistyvät suojelualueet
Käytävien suunnittelu ja toteuttaminen ei ole helppoa, sillä myös alueella elävien ihmisten tarpeet on otettava huomioon. Suunnitelman pohjana on pitkä tutkimustyö, jossa on käytetty apuna sekä tiikerien vuosikymmeniä kestänyttä havainnointia että alueen satelliittikuvia. Tutkijat jakoivat jokaisen hehtaarin kahdeksaan eri luokkaan sen perusteella miten ne sopivat tiikerin elinalueeksi. Tavoitteena on, että käytävät ovat mahdollisimman yhtenäistä metsäaluetta. Tavoitteen saavuttamiseksi pitää kuitenkin ensin siirtää kokonaisia kyliä ja ostaa metsää. Tavoitteena on myös, että tiikereillä riittäisi käytävissä saaliseläimiä ja sopivia levähdyspaikkoja.
Merimerkki
Kiinteät merimerkit
Tunnusmajakka on kooltaan huomattava, useimmiten puu- tai kivirakenteinen majakanomainen rakenne, joka on valaisematon. Siitä käytetään myös epävirallista nimitystä pooki.
Kelluvat merimerkit
Kelluvat merimerkit on ankkuroitu pohjaan kettingillä. Ne voidaan rakenteensa ja ankkurointitapansa perusteella jaotella viitoiksi tai poijuiksi. Suomessa ne on useimmiten varustettu heijastimilla, jotta ne voidaan pimeässä tunnistaa valonheittimen avulla.
Tiikeri
Lemmikkinä
Yhdysvaltojen kansalaisilla on arvion mukaan jopa 7 000 tiikeriä lemmikkeinä.
Merimerkki
Kelluvat merimerkit
Viitta on rakenteeltaan kapea. Sen vedenpäällisen näkyvän osan korkeuden suhde leveyteen on suurempi kuin 5:1. Viitta on ankkuroitu pohjaan esijännitetysti siten, että sen ankkurikettinki on kireällä, jolloin viitta ei pääse vapaasti kellumaan ankkurointipisteensä ympärillä.
Suomessa kutsutaan viittapoijuksi vapaasti kelluvaa viittaa, joka on ankkuroitu poijun tapaan löysällä ankkurikettingillä. Poijuviitaksi kutsutaan poijua, joka on ankkuroitu viitan tapaan esijännitetysti ja jonka halkaisija vesirajassa on yleensä 1000 mm.
Muualla maailmassa kelluvien merimerkkien rakenne voi poiketa Suomessa käytetystä, pohjoisiin jääolosuhteisiin soveltuvasta rakenteesta. Muualla ne voivat olla rakenteeltaan lieriötä, kartioita, palloja tai ponttonin tai kelluvan lautan varaan rakennettuja suurpoijuja. Myös niiden ankkurointitapa voi vuorovedestä johtuen olla erilainen. Käytössä voi myös olla majakkalaivoja, joita Suomessa ei ole enää käytössä.
Viitoitusjärjestelmä
Suomessa ja myös muualla Euroopassa käytetty viitoitusjärjestelmä perustuu Kansainvälisen majakkaliiton IALA:n suositusten mukaiseen ns. A-järjestelmään. Sitä sovelletaan viittoihin, poijuihin ja reunamerkkeihin, joiden värityksen, valotunnukset ja mahdollisesti käytettävien huippumerkkien ulkonäön se määrää. Viitoitusjärjestelmään kuuluvia merkkejä ovat kompassin käyttöön perustuvat, pääilmansuuntien mukaan nimetyt kardinaalimerkit ja väylän vasenta tai oikeaa reunaa nimelliskulkusuunnan mukaan osoittavat lateraalimerkit sekä karimerkki, turvavesimerkki ja erikoismerkki. Ne opastavat merenkulkijaa turvalliselle vesialueelle.
Tiikeri
Tiikeri viihteessä
A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -kirjoissa esiintyy myös Tikru, joka on pehmolelutiikeri. Myöhemmin Disneyn omittua Nalle Puhin hahmoineen Tikru sai ihan oman piirroselokuvansa. Myös Disneyn piirroselokuvassa Aladdin prinsessa Jasminella on oma lemmikkitiikeri Rajah. Samaisessa elokuvassa esiintyvän Ihmeiden onkalo -aarrekammion suuaukkona toimii tiikerin pään muotoinen puhuva hiekkadyyni.
Vuonna 2004 ilmestyi Jean-Jacques Annaud’n elokuva Tiikeriveljekset, jossa seurataan kahden tiikeriveljeksen, Kumalin ja Sanghan, elämänvaiheita.
Sarjakuvakulttuurin tunnetuin tiikeri on mitä ilmeisimmin Bill Wattersonin piirtämien Lassi ja Leevi -sarjakuvien Leevi-tiikeri, joka on Lassin syvälliseen ajatteluun taipuvainen ystävä.
Vuonna 2008 ilmestyneessä Kung Fu Panda -elokuvassa esiintyy Tiikeritär-niminen tiikeri, joka on mestari kungfussa.
Norio Sasaki
Norio Sasaki (s. 24. toukokuuta 1958 Yamagata) on japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Anatominen teatteri
thumb|Anatominen teatteri Padovan yliopistossa. thumb|Uppsalan anatominen teatteri sijaitsee Gustavianumin kupolissa. Anatominen teatteri (lat. Theatrum anatomicum) oli korotettu luentosali, jota käytettiin anatomian opetukseen varhaisissa eurooppalaisissa yliopistoissa. Luentosalin keskellä oli pöytä, jota käytettiin ruumiinavauksiin. Pöydän ympärillä kiersivät amfiteatterin tapaan korotetut parvet, joilla opiskelijat pääsivät ahtaasti, mutta lähietäisyydeltä seuraamaan toimitusta.
Norio Sasaki
Ura
Vuonna 2008 Sasakista tuli Japanin naisten maajoukkueen päävalmentaja.
Anatominen teatteri
Ensimmäinen anatominen teatteri avattiin Padovan yliopistossa Pohjois-Italiassa vuonna 1595. Teatterin sisäänkäynnin yläpuolella on latinankielinen heksametri: "'Hic locus est ubi mors gaudet succurrere vitae'"Suomennettuna se kuuluu: "Tämä on paikka, missä kuolema iloitsee palvellessaan elämää". Säe levisi kaikkialle, minne teattereita myöhemmin rakennettiin, Pohjoismaissa muun muassa Uppsalaan (1663) ja Helsingin yliopistoon. Joissakin paikoissa säettä edelsi lause "Taceant colloquia; effugiat risus" (suom. "Puheet hiljenevät, kaikkoaa nauru").
Bolognan yliopisto sai anatomisen teatterinsa vuonna 1637. Sali tuhoutui toisessa maailmansodassa vuonna 1944 mutta ennallistettiin nopeasti alkuperäiseksi.
Ruumiinavaukset keskiajan yliopistoissa
Mondino de Luzzin kirja Anatomia (1316) oli ensimmäinen anatomian oppikirja, joka perustui ihmisille tehtyihin ruumiinavauksiin. Se antoi virikkeitä aloittaa antiikin jälkeen uudelleen ruumiinavaukset anatomisen tiedon hankkimiseksi. Käytännön alkaminen jää hämäräksi, sillä dissektioita järjestettiin aluksi professorien kotona, minkä takia niistä ei jäänyt jälkiä yliopistojen virallisiin dokumentteihin.
Varhaisimmat yliopistojen määräykset ruumiinavauksista ovat myöhempiä kuin niiden todellinen alku lääketieteen opinnoissa. Ensimmäiset viralliset ohjeet julkaistiin  Montpellierissä 1340, Bolognassa 1405, Padovassa 1465 ja Pariisissa 1477. Tiedetään kuitenkin, että Pariisissa tehtiin piispa Arrasin ruumiinavaus vuonna 1407. Anatomiset teatterit olivat vasta renessanssiaikana tehty uudistus.
Kirkon asettamia kieltoja dissektioille on nähtävästi liioiteltu. Ruumiiden avaamiseen on silti aina sisältynyt teologisia ja psykologisia ongelmia.
Ruumiinavaukset Turun Akatemiassa
thumb|Bolognan anatominen teatteri sisältää loisteliaita yksityiskohtia, kuten antiikin lääkäreitten veistoksia (mm. Hippokrates ja Galenos). Sali on vain lievästi korotettu. Professorin kateederi kohoaa kaikkien muiden yläpuolelle.Vuonna 1640 perustetussa Turun Akatemiassa lääketieteen professori Elias Tillandz (1640–1693) järjesti Suomen ensimmäisen anatomisen leikkelynäytöksen Turussa vuonna 1686. Sitä varten tarvittiin kuninkaan lupa ja leikkely tapahtui julkisesti akatemian suuressa auditoriossa. Tillandzin tiedetään järjestäneen myöhemmin leikkelytilaisuuksia myös kotinsa yhteydessä, jonne hän oli järjestänyt yksityisen anatomisen teatterin. Vuonna 1747 annettiin kuninkaallinen asetus, joka salli leikkelyjen suorittamisen valtakunnan yliopistoissa kanslerin luvalla. Silloin myös yliopistot saivat luvan rakentaa omilla varoillaan anatomisia saleja. Ruumiiden leikkelyyn liittyi juhlavuutta, sensaation tuntua ja suuren yleisön uteliaisuutta. Vähitellen anatominen leikkely muuttui kuitenkin kokonaan akatemian sisäiseksi toiminnaksi.
Eduard Rossel
thumb|230px|Eduard Rossel (2018) Eduard Rossel (, s. 8. syyskuuta 1937) on venäläinen poliitikko, vuosina 1991–1993 Sverdlovskin alueen hallintopäällikkö, alueen kuvernööri 1995–2009 ja vuodesta 2009 Venäjän liittoneuvoston jäsen.
Rossel kävi Sverdlovskin vuori-instituuttia ja polyteknillistä instituuttia, josta sai teknisten tieteiden kandidaatin tutkinnon 1972. Sverdlovskin obkomin hallintotehtäviin hän siirtyi 1990 ja oli myös NKP:n XXVIII puoluekokouksen edustaja.
Alueen kuvernööriksi hänet nimitettiin 1993 presidentin ukaasilla. Rossel väitteli myös taloustieteiden tohtoriksi vielä 2001. Vuonna 2004 hän liittyi Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi. Kuvernöörintehtävät hän jätti vuonna 2009.
Ei kauniimpaa
Ei kauniimpaa on suomalaisen gospelvaikutteisen metalliyhtye Ristinollan ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 2005 levymerkillä Hyena Records.
Herut
Herut oli oikeistolainen puolue Israelissa vuodesta 1948 vuoteen 1988 asti, jolloin Herut ja Likud yhdistyivät. Puolueen perusti alun perin Menachem Begin.
Jacob Albert Carl Gustaf von Julin
Jacob Albert Carl Gustaf von Julin eli Jacob von Julin nuorempi (23. heinäkuuta 1906 Hanko – 1. kesäkuuta 1986 Pohja) oli suomalainen pääjohtaja ja varatuomari. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1950. Hän oli Kaukas Oy:n pääjohtaja vuodesta 1942, Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtaja vuosina 1956–1965. Hän oli 1947–1983 Oy Fiskars Ab:n hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi hän oli vuosina 1962–1973 Finncellin ja 1962–1975 Ekonon hallituksen puheenjohtaja. Taloustieteiden kunniatohtoriksi hänet promovoitiin 1970.
Hänen isänsä oli Jacob von Julin vanhempi ja isoisänsä Johan Albert Edvard von Julin.
Äetsän vaakuna
thumb|150px|right|Äetsän vaakuna (1981–2008) Äetsän vaakuna on saanut aiheensa Äetsä kunnan vanhoista elinkeinoista. Meisti symboloi käsityötaitoa ja yrittämistä ja apilat maanviljelystä. Apilat voivat viitata myös entisiin Keikyän ja Kiikan kuntiin, jotka yhdistyivät Äetsäksi 1981.
Vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä nahkatyömeisti, sen varren molemmilla puolilla saatteena kolmiapila; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Äetsä yhdistyi Vammalan ja Mouhijärven kanssa Sastamalan kaupungiksi.
Magneton
Magneton a. s. on tšekkiläinen ajoneuvojen sähkölaitteita valmistava yritys. Sen tuotevalikoiman perustan muodostavat vaihtovirtalaturit, käynnistysmoottorit, releet ja sulakkeet. Pääasiakaskuntaan lukeutuu henkilö-, kuorma- ja linja-autotehtaita sekä työkoneiden valmistajia; esimerkiksi VAG, AvtoVAZ, Tatra, Karosa, John Deere, Case New Holland ja Zetor. Yritys sijaitsee Määrin Kroměřížissa ja työllisti vuonna 2008 yli 800 henkilöä.
Historia
Yrityksen perusti Ignác Lorenc yhtiökumppaniensa kanssa vuonna 1926. Vuonna 1932 yritys alkoi valmistaa sähkölaitteita autoteollisuuden tarpeisiin. Asiakkaat olivat tšekkoslovakialaisia autotehtaita, kuten Aero, Wikov, Škoda ja Tatra. Magneton siirtyi osaksi Zbrojovka Brnota vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen yrityksestä tuli osa valtio-omisteista PAL-ryhmää (Příslušenství Automobilů a Letadel; Auto- ja Lentokoneteollisuuden Varusteet). Vuonna 1950 PAL, Motor-Union ja Lorenz yhdistettiin; uuden yrityksen nimeksi tuli PAL Magneton. Yritys toimi kolmella paikkakunnalla: Kroměřížissa, Valašské Kloboukyssa ja vuodesta 1958 alkaen Morkovicessa.
thumb|right|240px|Kärjettömällä sytytysjärjestelmällä varustettu [[Tatra T613:n moottori.]] Vaihtovirtalaturien sarjavalmistus alkoi 1966 ja vuonna 1970 aloitettiin kärjettömien sytytysjärjestelmien valmistus Tatran edustusautoja varten; PAL Magneton oli eräs ensimmäisistä tämän alan valmistajista.
Tšekkoslovakian hajottua vuonna 1993 yritys perusti Magneton Slovakia spol s.r.o.:n jatkamaan toimintaa Slovakiassa. PAL Magnetonista muodostettiin osakeyhtiö Magneton a. s. seuraavana vuonna. Samalla yritys aloitti uudenlaisten alennusvaihteella varustettujen käynnistysmoottorien valmistuksen.
Rolf Jacob von Julin
pienoiskuva|Vuorineuvos Jacob von Julin (1931) Rolf Jacob von Julin eli Jacob von Julin vanhempi (21. elokuuta 1881 Turku – 19. helmikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja.
Von Julin sai vuonna 1928 vuorineuvoksen arvonimen. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja varatuomari. Hän oli Kaukaan Tehdas Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1912, ja sen lisäksi muun muassa T. & J. Salvesen Oy:n, Kaltimon Puuhiomo Oy:n ja Gustaf Cederberg Oy:n toimitusjohtaja. Hän oli 1920–1930-luvulla Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton keskeisimpiä nimiä. Vuosina 1918–1919 hän oli Kauppa- ja teollisuuskomission jäsen. Hän toimi sukunsa omistaman Fiskarsin hallituksen puheenjohtajana vuosina 1932-1942 eli kuolemaansa asti. Hänen isänsä oli Albert von Julin ja poikansa Jacob von Julin nuorempi.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Juri Jevdokimov
thumb|Juri Jevdokimov (seisomassa). Juri Aleksejevitš Jevdokimov (, s. 1. tammikuuta 1946) on venäläinen poliitikko, Murmanskin alueen kuvernööri 1996–2009.
Jevdokimov vietti lapsuutensa Ukrainassa. Asepalveluksensa hän suoritti Saksassa ja opiskeli insinööri-mekaanikoksi. Vuonna 1974 hän siirtyi "Kovdorstroin" pyynnöstä Murmanskin alueelle jossa työskenteli mekaanikkona ja työnjohtajana.
Myöhemmin Jevdokimov nousi Kirovskin NKP:n puoluekomitean toiseksi sihteeriksi ja käytyään 1984 puoluekoulun Leningradissa toimi hän rakennusosaston sihteerinä Murmanskin aluekomiteassa. Vuosina 1990–1994 hän oli alueneuvoston puhemies, ja 1996 hänet valittiin aluehallinnon johtoon ja 1997 kuvernööriksi. Jevdokimov valittiin uudelleen 2000, 2004 ja 2007.
Jevdokimovilla oli erimielisyyksiä Murmanskin pormestari Mihail Savtšenkon kanssa ja vuoden 2009 vaaleissa hän asettui tukemaan tämän vastaehdokasta Sergei Subbotinia, joka tuli valituksi. Kyse oli Yhtenäinen Venäjä -puolueen pitkään jatkuneesta sisäisestä riidasta, koska sekä Savtšenko että Jevdokimov edustivat sitä.
21. maaliskuuta 2009 presidentti Medveded myönsi Jevdokimoville eron asemastaan hänen omasta pyynnöstään.
Phoneutria nigriventer
Phoneutria nigriventer on brasilianvaeltajahämähäkkeihin kuuluva hämähäkkilaji. Se on suvun lajeista laajimmalle levinnyt ja sitä tavataan Kaakkois-Brasiliasta etelään Pohjois-Argentiinaan ja Paraguayhun. Phoneutria nigriventer on yleinen banaaniviljelyksillä. Laji voi tulla myös ihmisasumuksiin, joissa on pimeitä ja kosteita paikkoja.
Erkki Kivinen
Erkki Oskari Kivinen (11. huhtikuuta 1903 Pälkjärvi – 4. lokakuuta 1985 ) oli suomalainen maanviljelyskemian ja -fysiikan professori ja Helsingin yliopiston rehtori.
Erkki Kivinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1922. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1927 ja tohtoriksi 1933. Suurin osa Kivisen tutkimuksesta käsitteli suokasveja, soita ja turvetta, mutta hän teki myös kivennäis- ja liejumaita koskevaa tutkimusta.
Kivinen nimitettiin Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja -fysiikan professoriksi 1942. Vuosina 1943–1945 hän johti Suomen viljelykelpoisen maan inventointia. Yliopiston hallintotehtävissä Kivinen toimi maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1945–1954, yliopiston vararehtorina 1954–1962 ja rehtorina 1962–1971. Yliopisto asetti hänet ensimmäiselle ehdokassijalle yliopiston kansleriksi 1968, mutta presidentti Kekkonen jätti hänet nimittämättä. Helsingin Viikissä on Kivisen mukaan nimetty Erkki Kivisen kuja.
Julius Nyereren kansainvälinen lentoasema
Julius Nyereren kansainvälinen lentoasema (, ; IATA: DAR, ICAO: HTDA) on Tansanian Dar es Salaamia palveleva kansainvälinen lentoasema. Sillä on kaksi kiitotietä, jotka ovat 3 000 ja 1 000 metriä pitkät. Terminaalirakennuksia on kolme.
Lentoaseman nimi oli Dar es Salaamin kansainvälinen lentokenttä kunnes vuonna 2005 otettiin käyttöön nimi Mwalimu Julius Kambarage Nyereren kansainvälinen lentoasema. Se on nimetty Tansanian itsenäisyysliikkeen johtajan ja maan ensimmäisen presidentin Julius Nyereren mukaan. Nykyiseen muotoon nimi lyhennettiin vuonna 2006. Tällöin lentoasema palveli 1 249 419 matkustajaa.
Heinrich Rubens
thumb|Heinrich Rubensin hauta. Heinrich Rubens (30. maaliskuuta 1865 – 17. heinäkuuta 1922) oli saksalainen fyysikko. Heinrich Rubensin antamien tietojen pohjalta Max Planck alkoi luoda hypoteesia kvanteista. Ferdinand Kurlbaum ja Heinrich Rubens keksivät ns. jäännössäteilymenetelmän, joka antoi aivan omaa luokkaansa olevia tuloksia infrapunasäteilystä korkeissa lämpötiloissa ja joka antoi loppujen lopuksi tarvittavan tiedon Max Planckille.
Shōhō
Shōhō oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1941 palvelukseenotettu kevyt lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli ensimmäinen japanilainen lentotukialus, jonka liittoutuneet upottivat sodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta Tsurugisaki-luokan nimikkoaluksena osana vuoden 1934 toista täydennysohjelmaa ja sen köli laskettiin vesille 3. joulukuuta 1934 sukellusveneiden emälaivana Tsurugisakina. alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1935 ja se valmistui 1. kesäkuuta 1939. Se siirrettiin 30. marraskuuta 1941 telakalle muutettavaksi lentotukialukseksi, ja alus otettiin palvelukseen 26. tammikuuta 1942 nimellä Shōhō.
Palvelus
Toukokuussa 1942 alus osallistui Port Moresbyn maihin­nousuun operaatio MO:hon, jossa se suojasi 3. toukokuuta Tulagin maihinnousua. Neljän B-17-pommikoneen korkealta suorittama pommitus 6. toukokuuta 1942 ei aiheuttanut vaurioita. Samana päivänä aluksen lähettäessä Korallimeren taistelussa koneensa hyökkäykseen Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia vastaan, se joutui USS Lexingtonin koneiden hyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäys ei kuitenkaan aiheuttanut alukselle vaurioita. Seuraavan iskun tehneet USS Yorktownin koneet saivat aluksen lentokanteen kaksi osumaa, jolloin alus menetti nopeuttaan. Lopulta alukseen osui seitsemän torpedoa ja 13 pommia. Alus paloi, kunnes se kaatui upoten nopeasti.
Viitteet
-16.1206°N, 151.91306°W
Sagres (olut)
Sagres on portugalilainen Central de Cervejas -panimon olutmerkki. Alkuperäinen lager tuli saataville vuonna 1940. Samana vuonna saatiin tumma Sagres, ja myöhemmin tyyppejä on tullut lisää, mm. alkoholiton versio vuonna 2005.
Salama (kirjasarja)
Salama-sarja oli Gummeruksen salapoliisikirjallisuuteen ja jännityskirjallisuuteen keskittynyt kirjasarja. Sarjassa julkaistiin 205 kirjaa vuosina 1953–1973. Alkuperäisellä Salama-sarja-nimellä julkaistiin vuoteen 1970 saakka 176 kirjaa, tämän jälkeen julkaistiin vielä kolmen vuoden ajan uusintapainoksia suosituista Salama-sarjan kirjoista sekä Gummeruksen Silmukkasarjan kirjoista Salama minun makuuni-sarjassa.
Salama-sarjan ensimmäinen julkaistu kirja oli suomalaisen T. Marraksen (oikealta nimeltä Pauli Suhonen) dekkari Tohtori Kaarretin tapaus. Sarjassa julkaistiin muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia: Mauri Sariola, Vilho Helanen, Tapani Immonen, Matti Pirkola, Marjatta Seppälä, Tauno Yliruusi, Lennart Åkerlund, Maria Lang, Erle Stanley Gardner, Quentin Patrick, Ellery Queen, Ira Levin, Mary Rinehart, James Hadley Chase, Peter Cheyney, Ngaio Marsh, Simon Rattray ja M. M. Kaye. Suurin osa kirjoista oli amerikkalaisten, brittiläisten ja ruotsalaisten kirjailijoiden tekemiä.
Jännityskirjallisuuteen erikoistunut Book Studio-kustantaja on julkaissut vuodesta 2002 lähtien vanhoja Salama-sarjan dekkareita uusintapainoksina.
Yhdysvaltain edustajainhuone
Yhdysvaltain edustajainhuone on Yhdysvaltojen kaksikamarisen parlamentin eli Yhdysvaltain kongressin alahuone.
Edustajainhuoneessa on kaikkiaan 435 äänivaltaista edustajaa. Edustajainhuoneeseen valitaan joka toinen vuosi edustajat jokaisesta osavaltiosta siten, että edustajien määrä suhteutetaan osavaltion asukaslukuun. Jokaiselle osavaltiolle on kuitenkin taattu vähintään yksi edustajanpaikka.
Lisäksi edustajain­huoneessa on kuusi äänivaltaa vailla olevaa jäsentä, jotka edustavat niitä Yhdysvaltain alueita, jotka eivät ole osavaltioita. Sellaisia ovat District of Columbia sekä territoriot Puerto Rico, Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Guam, Pohjois-Mariaanit ja Amerikan Samoa. Näiden alueiden edustajista käytetään nimitystä delegate, lukuun ottamatta Puerto Ricon edustajaa, jonka nimikkeenä on Resident Commissioner. Ennen kuin Filippiinit vuonna 1946 itsenäistyi, myös sieltä valittiin edustajain­huoneeseen Resident Comissioner.
Kahden vuoden välein valittava edustajainhuone on tarkoitettu välittämään kuvaa kansalaisten senhetkisistä mielipiteistä, kun taas hitaammin muuttuva senaatti on tarkoitettu pohdiskelevammaksi kamariksi. Edustajainhuoneella on esitysoikeus kaikkien niiden lakien osalta, joilla pyritään hankkimaan rahaa tai saattamaan alulle virkasyyteprosessi. Lakialoitteen on saatava kummankin kamarin hyväksyntä ennen kuin se etenee presidentin vahvistettavaksi.
Puolueiden johdot edustajainhuoneessa:
Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies: Kevin McCarthy (R)
Edustajainhuoneen enemmistöjohtaja: Steve Scalise (R)
Edustajainhuoneen enemmistön piiskuri: Tom Emmer (R)
Edustajainhuoneen vähemmistöjohtaja: Hakeem Jeffries (D)
Fado
right|275px|thumb|Fadolaulaja [[Porton kaupungissa Portugalissa]] Fado on Portugalissa 1820-luvulla kehittynyt kansanmusiikin tyylilaji. Se kehittyi mahdollisesti brasilialaisista musiikin tyyleistä, kuten lundumista ja modinhasta. Fadon merkittävimmät tyylilajit ovat Lissabonin fado (fado de Lisboa) ja Coimbran fado (fado de Coimbra), joista Lissabonin fado on vanhempi. Coimbran fadosta tuli suosittua 1900-luvun alkupuolella. Sanoituksiltaan fado on tyypillisesti surumielistä.
Fado liitettiin vuonna 2011 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Asiaa lobattiin portugalilaisten taholta aktiivisesti pari vuotta. Keulakuvina hankkeen edistämisessä toimivat Mariza ja Carlos do Carmo.
Jegor Strojev
Jegor Semjonovitš Strojev (, s. 25. helmikuuta 1937) on venäläinen poliitikko. Hän oli NKP:n keskuskomitean jäsen vuodesta 1986 ja sihteeri 1989–1991, politbyroon jäsen vuonna 1991. Sittemmin hän oli Orjolin alueen hallintojohtaja 1993–1996, Venäjän liittoneuvoston eli parlamentin ylähuoneen puhemies 1996–2001 ja Orjolin alueen kuvernööri 1996–2009.
Strojev liittyi loppuvuodesta 2005 Yhtenäinen Venäjä -puolueen jäseneksi. 16. helmikuussa 2009 presidentti Dmitri Medvedev myönsi hänelle eron kesken kauden kuvernöörin tehtävistä talousepäselvyyksien vuoksi, muotoilulla "omasta pyynnöstään." Strojev nimitettiin uudelleen Orjolin alueen edustajaksi liittoneuvostoon maaliskuussa 2009.
Sagres
thumb|left|Sagresin niemi thumb|left|Henrik Purjehtija työskenteli Sagresin linnoituksessa. Sagres on freguesia Vila do Bispon kunnassa Algarven alueella Portugalissa. Sen väkiluku on 1 909 (2011).
Sagres sijaitsee on mantereisen Euroopan lounaiskärkenä, johon Europan manner päättyy. Tämän Ponta de Sagres -niemen kärjestä Henrik Purjehtija lähetti löytöretkeilijöitä 1400-luvulla tutkimusmatkoille Afrikan ja Intian rannikoille. Silloin Sagresia pidettiin vanhan maailman, Euroopan, loppupisteenä ja siitä eli legendoita maailman lopun kaupunkina Euroopassa. Nykyisin Sagresia voi yhä kuulla kutsuttavan lempinimellä End of the World.
Ilmetynjoki
Ilmetynjoki on 13 kilometriä pitkä joki Tammelassa ja Lopella Kanta-Hämeessä. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueeseen ja laskee Turpoonjokeen sen alajuoksulla. Turpoonjoki puolestaan laskee Kuivajärveen, joka kuuluu Pyhäjärven alueeseen. Joen lähdejärvi on Pääjärvi, joka sijaitsee Tammelan, Lopen ja Hämeenlinnan rajojen kohtaamispaikalla. Ilmetynjoen valuma-alueen pinta-ala on 58 km², johon sisältyy yli 30 järveä tai lampea.
Joen kulku
Joen luusua sijaitsee Pääjärven lounaisrannalla Tammelan Pääjärven kylässä Lanakoskella. Joki virtaa leveäuomaisena ensin 3,2 kilometriä hyvin ojitetun suon laitaa ja laskee sitten Vähä-Ilmettyyn. Tämä osuus käy välillä Lopen puolella. Joki jatkaa järven vastarannasta matkaansa, ensin leveäuomaisena ja sitten kapenevana, seuraavat 6,9 kilometriä. Tällä matkalla se ohittaa Iso-Ilmetyn laskuojan ja Riukustenkosken, jossa jokeen yhtyy Kakarlammin laskuoja, sivuaa Kortesuon, jossa siihen yhtyy Kaakkolammin laskuoja, Vääränojansuon, jossa siihen yhtyy Vääräoja, ja lopulta se laskee Hirvilammiin. Hirvilammista se jatkaa 1,3 kilometriä ja virtaa Valkealammin läpi. Valkeelammista on enää 1,2 kilometriä Turpoonjokeen, jossa se yhtyy siihen sen alajuoksulle.
Ilmetynjoen valuma-alue
Seudun maaston nykyiset muodot on määritellyt jääkausi. Viimeisimmän jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen, joka oli eräs Itämeren suolainen Yoldiameren vaihe. Ilmaston lämpenevä trendi kuitenkin keskeytyi kylmyyskauteen, jonka seurauksena reunan sulaminen hidastui ja liukuva mannerjäätikkö työntyi talvisin uudestaan eteenpäin. Tämä tapahtui noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Kesien jäätikön reunan sulaminen ja talvien reunan eteenpäin työntyminen olivat sata vuotta tasapainossa keskenään ja aiheuttivat reunan edestakaisen liikkeen Tammelan seuduilla. Tämän liikkeen seurauksena jäätikön eteen sen eteläpuolelle kertyi maa-ainesta, joka on nykyään ympäristöään korkeammalla. Tätä selännettä kutsutaan Kolmanneksi Salpausseläksi. Ilmetynjoen valuma-alueen eteläreuna kulkee selänteen poikki itä-länsi-suunnassa.
Erän geologisesti kiinnostava paikka on juuri Pääjärven alue, koska siellä mannerjää putosi alemmaksi Tammelan ylängöltä ja höyläsi maastoon painauman, johon Pääjärvi myöhemmin syntyi. Järven eteläpuolella kulkee Salapusselän selänne, joka on muodostunut pääosin hiekasta ja sorasta. Pohjoispuolella on ylängöltä laskeutuva moreenimaasto. Täällä sijaitsee Ilmetynjoen valuma-aluee pohjoisraja.
Joen valuma-alueen kuvaus on helpompi tehdä lähtien liikkeelle alajuoksulta ja edetä sitten kohti yläjuoksua.
Joen alajuoksulla joki virtaa mutkitellen peltojen ja metsämaaston vuorotellessa. Sen eteläreunaa rajoittaa harjujakso, joka on Kolmannesta Salpausselästä erkaantuva pitkittäisharjujen alkujakso ja joka mutkittelee Portaanharjuna ja Kaukolanharjuna edeten Pyhäjärven pohjoispuolelle. Jokeen tulee tästä osuudesta hieman pohjavettä lyhyiden ojien kautta. Valkealammin ja Hirvilammin yläpuolelle jokeen yhtyy vasemmalta puolelta Vääräoja, jonka kautta virtaa sekä Vääräojansuon että harjujakson pohjavettä.
Iso-Ilmetty laskee jokeen etelästä 100 metrin laskuojaa myöten. Ilmetynsuo on suuri suo, jossa lähes umpeenkasvanutta järveä ympäröi laaja avosuo. Suon länsiosa on tiheään ojitettua. Länsipuoleen laskee Keisarinlammi ja pohjoispuolelle Mustalammi, jonka kautta laskevat myös Santastenlammin ja Pernunjärven ojat. Pernunjärvellä on toinenkin laskuoja Iso-Ilmettyyn.
Ilmetynjoki virtaa Vähä-Ilmettyn läpi. Järveen laskevat eteläisen reunamoreeni ja sandurialueen järvistä vain Terho. Muut pohjoiseen laskevat järvet kuin Ruoholammi laskevat Tervalammiin. Näitä ovat Viiveri, molemmat Vaunulammit ja Lintulammi. Ruoholammi yhtyy suoraan Tervalammin laskuojaan, joka yhtyy vuorostaan Taakerinsuolla Ilmetynjokeen.
Pääjärvi on Ilmetynjoen keskusjärvi. Siihen kerääntyy valtaosa valuma-alueen vesistä, joska joenvarren osa valuma-alueesta on kapea. Järven etelärantojen lähellä sijaitsevat lukumääräisesti suuri harjujen väleihin ja peräti suppiin syntyneet järvet ja lammet. Kallistuksen takia vain osa näistä kuuluvat Pääjärven kanssa samaan valuma-alueeseen. Tällaisia järviä ovat muun muassa Kirppulammi, Pitkälammi, Mulkolammi ja Ruoholammi.
Pääjärveen laskee idästä muita ojia, joiden valuma-alueella on kaukaisempia järviä. Rietaoja laskee Pääjärven koillisosaan ja sen kautta laskevat Rietajärvi, Honkalanlammi ja Nyypakanlammi. Järven keskiosan pohjoispäähän laskee Jokiniitynjoki. Se kokoaa suoalueen ojien vedet uomaansa, joka tuo Myllylammin, Myllyjärven ja Pitkäjärven sekä Hirvilammi ja Pikku Hirvilammin yhteiset vedet. Aivan Jokiniitunjoen alajuoksulle siihen yhtyy pienen Pikkulammin laskuoja.
Latuskanappari
Latuskanappari (Platyrinchus mystaceus) on pieni pikkunapparien (Platyrinchidae) heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1818.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 10 cm ja paino noin 9 g. Lintu on päältä tummanruskea, alapuolelta kellahtava, kurkku on valkoinen sekä silmäkulmanjuova pitkä ja keltainen. Päälaella on keltainen töyhtö, jonka koiras nostaa pystyyn laulaessaan. Silmä on suuri ja nokka hyvin leveä, kehrääjämäinen. Sukupuolet ovat muuten samanväriset, mutta naaraan töyhtö on vaatimattomampi. Käyttäytyminen on tyypillistä: lintu istuu pitkiä aikoja liikkumatta oksalla, ja syöksähtää sitten äkisti ohi lentävän hyönteisen perään. Laulu on korkeaa surinaa. Ääni on terävä "shviit".
Esiintyminen
Amerikkalainen laji, jota tavataan lähes 6 miljoonan neliökilometrin alueella Etelä-Meksikosta aina Argentiinan pohjoisosiin saakka, sekä Trinidad ja Tobagolla. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Monentyyppisten metsien aluskasvusto sekä pensaikot ja taimikot.
Lisääntyminen
Kuppimainen syvä pesä on rakennettu kasvien kuiduista, ja se on matalalla puussa tai pensaassa. Tyypillinen munaluku on 2. Haudonnan kesto on runsaat 2 viikkoa, ja poikaset oppivat lentämään 2- tai 3-viikkoisina.
Ravinto
Syö sekä lentäviä että lehvästössä liikkuvia hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Leveä kita on tehokas pyydys ötököiden sieppaamiseen.
Luettelo ESP:n kitaroista
Tämä on luettelo ESP:n valmistamista kitaroista. ESP on japanilainen kitaranvalmistaja. Luettelo ei ole täydellinen.
Numerot ja kirjaimet tarkoittavat kitaran mallia. Esimerkiksi AX-50 ja AX-250 ovat melkein samannäköisiä, mutta esimerkiksi otelaudan merkintä on AX-250:ssä tribaalikuvio ja AX-50:ssä piste. Myös kitaroiden ominaisuudet (Esimerkiksi puu, mikrofonit ja talla) ovat paremmat mitä suuremmaksi mallin numero nousee. Mallinimien yhteydessä saattaa esiintyä myös lyhenteitä, esimerkiksi ASB, STBS, BLK tai SW. Lyhenteet ilmaisevat kitaran värin. EMG ja Seymour Duncan valmistavat ESP-kitaroiden mikrofonit.
ESP-LTD Standard Series
pienoiskuva|ESP-LTD-F -sähkökitara jossa DiMarzio-mikrofonit.
ESP Standard Series
ESP:llä on myös Custom-sarja, jossa ovat mallit Viper, Eclipse ja Horizon, mutta erikoisissa värityksissä. Signature-sarja taas sisältää eri ESP:n kitaroilla soittavien kitaristien/basistien ESP:n kanssa yhteistyössä suunnittelemia ja markkinoille lanseerattuja kitaroita.
Signature-kitaroita
thumb|ESP LTD KH-202 pienoiskuva|Max Cavalera soittamassa ESP:n hänelle valmistamaa signaturemallia
Bassokitarat
thumb|250px|LTD F -viisikielinen basso.
Samuli Häkkinen
Samuel (Samuli) Häkkinen (28. elokuuta 1857 Saarijärvi – 6. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen poliitikko ja kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1914–1918. Sisällissodan aikana Häkkinen työskenteli punaisten hallinnossa ja hänet teloitettiin Viipurin vankileirillä.
Elämä
Saarijärven Lannevedessä syntyneen Samuli Häkkisen vanhemmat olivat Pieksamäeltä kotoisin ollut talollinen Aatami Häkkinen (1822-1891) ja Maria Stina Iisakintytär (1823-1893). Vuonna 1883 Häkkinen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Paavolassa 1883–1885, Karttulassa 1885–1889, Rautavaaralla 1889–1890 ja Viitasaaren Ilmolahdessa 1890–1918.
Häkkinen oli mukana raittiusliikkeessä jo 1880-luvulla. Vuonna 1906 Häkkinen liittyi Viitasaaren työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän myöhemmin toimi. Samana vuonna Häkkinen oli perustamassa Keihärinkosken työväenyhdistystä. Viitasaarella asuessaan hän viljeli opettajantyönsä ohessa vuokraamaansa torppaa ja toimi pitkään paikallisten torpparien luottamusmiehenä. Häkkinen oli myös valtakunnallisen torpparien keskustoimikunnan jäsen. Vuonna 1907 Häkkinen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän putosi eduskunnasta jo seuraavissa vaaleissa, mutta valittiin uudelleen 1914.
Vuonna 1917 Häkkinen oli perustamassa lyhytikäiseksi jäänyttä sosialidemokraattista opettajaliittoa. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan maatalousasiainosaston rahastonhoitajana ja sen alaisuuteen muodostetun metsäneuvoston komissaarina. Sodan loppuvaiheessa punaisten hallinto siirtyi Viipuriin, jossa Häkkinen vangittiin Viipurin taistelun yhteydessä ja teloitettiin toukokuussa 1918.
Showtek
Showtek on hollantilainen elektronisen musiikin duo, joka koostuu kahdesta veljeksestä. Sjoerd ja Wouter Janssen perustivat duon vuonna 2001. Duo aloitti musiikin tekemisen teknosta, josta he siirtyivät hardstyleen. Nykyään musiikki on EDM-tyyliä, jossa on vaikutteita proge/electro housesta.
Duo on tehnyt yhteistyötä muun muassa seuraavien artistien kanssa: Tiesto, Hardwell, Justin Prime, Bassjackers, Noisecontrollers, We are Loud!, Sonny Wilson, David Guetta, Ookay ja Vassy
Caramell
Caramell on ruotsalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye. Caramellin jäsenet ovat Katia Löfgren, Malin Sundström, Jorge ”Vasco” Vasconcelo ja Juha ”Millboy” Myllylä.
Suomessa yhtyeen kappale "Caramelldansen" on tullut suosituksi mm. tanssipeleistä ja erilaisissa japanilaisen populaarikulttuurin innoittamissa tapahtumissa.
Barbara Hershey
Barbara Hershey (alk. Barbara Lynn Herzstein; s. 5. helmikuuta 1948 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänet tunnetaan elokuvista Kypsymättömät (1969), The Babymaker (1970), Entity – tuntematon voima (1981), Hannah ja sisaret (1986), Verisukulaiset (1987), Kristuksen viimeinen kiusaus (1988), Toinen maailma (1988), Mies nimeltä Paris Trout (1991), Naisen muotokuva (1996), Lantana (2001) ja Reflex (2003). Lisäksi hänet tunnetaan televisiotuotannoista Uudisasukkaat (1966–1967), Kirvesmurha (1990) ja The Staircase (1998).
Yksityiselämä
Herseyn sukujuuret ovat hänen isänsä puolelta unkarin- ja venäjänjuutalaiset, ja hänen äitinsä puolelta englantilaiset ja pohjoisirlantilaiset. Hershey oli naimisissa Stephen Douglasin kanssa vuodet 1992–1993. Hänellä on yksi poika suhteesta näyttelijä David Carradinen kanssa.
Alice Powell
thumb|Alice Powell vuonna 2009. Alice Powell (s. 26. tammikuuta 1993 Oxford, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen moottoriurheilija.
Pantopratsoli
pienoiskuva|Pantopratsoli 20 mg -tabletteja Pantopratsoli on protonipumpun estäjälääke, joka estää mahan haponeritystä.
Alice Powell
Ura
Hän aloitti kuusivuotiaana karting-uransa. Vuonna 2009 Powell ajoi Formula Renault UK -sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä 18:ksi. Hän sai samana vuonna Britannian naisten Racing Drivers Club GoldStars -palkinnon. Vuonna 2010 Powell ajoi Formula Renault BARC -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Hänestä tuli samalla ensimmäinen naiskuljettaja, joka on voittanut sarjan mestaruuden. Vuonna 2011 Powell palasi Formula Renault UK -sarjaan sijoittuen sarjan yhdeksänneksi.
Pantopratsoli
== Pantopratsolia käytetään:  ==
Alice Powell
Ura
Vuonna 2012 Powell ajoi GP3-sarjassa Status GP -tallissa. Hänestä tuli sarjan kolmas naiskuljettaja. Samalla kaudella mukana olivat naiskuljettajat Carmen Jordá ja Vicky Piria. Hän saavutti yhden pisteen ollen kauden ainoa naiskuljettaja, joka pystyi saavuttamaan pisteitä. Vuonna 2013 Powell kilpaili kolme kilpailua Britannian Formula 3 -sarjassa vierailevana kuljettajana. Samana vuonna Powell teki paluun GP3-sarjaan ajaen kauden päätösviikonlopun Melville McKeen tilalla. Hän ei saavuttanut pisteitä.
Vuonna 2019 Powell siirtyi naiskuljettajille tarkoitettuun W Series -kilpasarjaan. Kaudella 2021 hän voitti kauden avauskilpailun, joka ajettiin samana viikonloppuna kuin Formula 1 -sarjan Steiermarkin GP.
North American F-82 Twin Mustang
pienoiskuva|Toinen XP-82 prototyyppikone koelennolla [[Edwards Air Force Base|Muroc Army Airfieldin läheisyydessä Kaliforniassa.]]
North American F-82 Twin Mustang (myös P-82) on yhdysvaltalainen potkurikäyttöinen hävittäjälentokone. Tyyppi kehitettiin P-51 Mustangista. P-82 Twin Mustang valmistui liian myöhään ehtiäkseen osallistumaan toiseen maailmansotaan. Lentokonetta käytettiin kuitenkin Korean sodassa, jossa se saavutti rajoitettua menestystä suihkukoneaikakauden kynnyksellä. Ensilentonsa 6. heinäkuuta 1945 lentänyt konetyyppi vedettiin pois ensilinjan aktiivipalveluksesta helmikuussa 1952. P-82:n valmistusmäärä oli tuotannon päättyessä 272 koneyksilöä. P-82 nimettiin uudelleen vuonna 1948 F-82 Twin Mustangiksi uuden nimeämiskäytännön mukaisesti (P=Pursuit, F=Fighter).
Rakenteellisilta ratkaisuiltaan Twin Mustang oli erikoinen kone, sillä kone oli rakennettu yhdistämällä kaksi runkoa ohjaamoineen välisiivellä. Koneen kaksi 12-sylinteristä V-moottoria sijaitsivat kummankin rungon keulalla. Toisessa täyspitkässä rungossa sijaitsi koneen lentäjä, ja toisessa sen suunnistaja/ase- ja tutkaupseeri. Potkurit pyörivät vastakkaisiin suuntiin niiden aiheuttaman kiertomomentin eli sivuttaisväännön kumoamiseksi. Korkeusvakain sijaitsi koneen runkojen välissä. Moottorityyppi ei ollut P-51 -koneissa käytetty Rolls-Royce Merlin, vaan 1 600 hevosvoiman tehoinen Allison V-1710-143/145, jota käytettiin esimerkiksi Bell P-39 Airacobra ja Bell P-63 Kingcobra -hävittäjätyypeissä. F-82 Twin Mustang jäi USAAF:n käyttämäksi mäntämoottorihävittäjäksi. Se oli kehitetty alun alkujaan pitkän matkan pommituskoneitten saattohävittäjäksi, mutta konetyyppiä käytettiin lopulta paljolti yöhävittäjänä.
Super Bock
Super Bock on portugalilainen olutmerkki Unicer-panimolta, Leça do Baliosta läheltä Porton kaupunkia. Alkuperäisen lagerin lisäksi on muitakin Super Bock -tyyppejä, muiden muassa väriltään punainen "Tango" sekä alkoholiton versio.
Super Bockia myydään ravintoloissa ja kaupoissa kaikkialla Portugalissa mutta myös useiden muiden maiden alueilla.
Ferdinand Kurlbaum
Ferdinand Kurlbaum (4. lokakuuta 1857 – 29. heinäkuuta 1927) oli saksalainen fyysikko. Kurlbaum opetti Berliinin teknillisessä yliopistossa ja keksi Heinrich Rubensin kanssa jäännössäteilymenetelmän, jonka avulla Max Planck kehitti hypoteesinsä kvanteista.
Kari Liuhto
Kari Tapani Liuhto (s. 26. joulukuuta 1967 Joutseno) on suomalainen kansainvälisen liiketoiminnan professori ja Pan-Eurooppa Instituutin sekä Centrum Balticum -säätiön johtaja. Liuhto on myös englanninkielisen Baltic Rim Economies -lehden ja suomenkielisen Pulloposti-kolumnisarjan päätoimittaja.