cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arvo Viitanen
Helmikuussa 1955 järjestetyissä Cortina d'Ampezzon olympialaisten esikisoissa, niin kutsutuissa ”pikkuolympialaisissa” Viitanen voitti 15 kilometrin hiihdon ennen Veikko Hakulista ja Ruotsin Sixten Jernbergia ja sijoittui 30 kilometrilläkin parhaana suomalaisena neljänneksi. Vuotta myöhemmin hän ei kuitenkaan ollut itse olympialaisissa parhaassa kunnossaan ja sai ainoan mitalinsa viestistä, jossa hän hiihti jälleen kolmannen osuuden. Sen lisäksi hän sijoittui 15 kilometrillä yhdeksänneksi. Lahden MM-kisoissa 1958 hän sai pronssia viestissä ja 50 kilometrillä sekä sijoittui neljänneksi 30 kilometrillä ja seitsemänneksi 15 kilometrillä.
Saksan ulkoasiainministeriö
thumb|Saksan ulkoasiainministeriö Berliinissä elokuussa 2004. Saksan ulkoasiainministeriö eli Auswärtiges Amt on Saksan ulkoasiainministeriö. Vuodesta 2021 ministeriön johdossa on ollut Olaf Scholzin hallituksen ulkoministeri Annalena Baerbock. Ministeriö vastaa maan ulkopolitiikasta sekä suhteista Euroopan unioniin. Ulkoministerin alaisuuteen kuuluu kaksi valtioministeriä ja kaksi valtiosihteeriä.
Ulkoministeriö perustettiin vuonna 1870 ja se toimi alun perin Pohjois-Saksan liiton ministeriönä ennen Saksan yhdistymistä vuonna 1871, josta lähtien se edusti koko maata.
Ulkoministeriö on vuodesta 1999 toiminut Berliinin keskustassa Haus am Werderschen Markt -rakennuksessa.
Arvo Viitanen
Seuratasolla Viitanen edusti Evon Metsäpoikien lisäksi Uuraisten Urheilijoita ja Myllykosken Kilpa-Veikkoja. Suomen mestaruuden hän voitti 15:llä ja 50 kilometrillä vuonna 1955, 30 kilometrillä vuonna 1959 sekä 3 × 10 kilometrillä vuonna 1954.
Viitanen oli Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen vuosina 1976–1982. Ammatiltaan hän oli metsäteknikko. Hänen poikansa Tapio Viitanen (s. 1950) kilpaili ampumahiihtäjänä nuorten MM-kisoissa.
Gilles Leroy
pienoiskuva|Gilles Leroy vuonna 2015.
Gilles Leroy (s. 28. joulukuuta 1958 Bagneux, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän sai Goncourt-palkinnon 2007 teoksesta Alabama song, joka on minämuotoinen tarina yhdysvaltalaisen kirjailijan F. Scott Fitzgeraldin puolisosta Zelda Fitzgeraldista. Teos on saanut Ranskassa erinomaiset arvostelut ja oli ehdolla monien palkintojen saajaksi.
Accenture
Liiketoiminta
Suomi muodostaa yhdessä Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Latvian kanssa Accenture Nordic -yksikön. Suomessa Accenture työllistää noin 1 100 henkilöä. Yhtiön toimistot sijaitsevat Helsingissä ja Tampereella.
Historia
Accenture perustettiin nykyisessä muodossaan vuonna 1989, jolloin se irrotettiin Arthur Andersenista omaksi osakseen nimellä Andersen Consulting. Yhtiön juuret johtavat kuitenkin vuoteen 1953, jolloin General Electric pyysi Arthur Andersenia tekemään esiselvityksen palkanlaskennan ja tuotannon automatisoinnista tietokoneiden avulla 64 000 dollarin hintaan. Esiselvitys johti vuonna 1954 Yhdysvaltain ensimmäisen kaupalliseen käyttöön tarkoitetun elektronisen tietokoneen asentamiseen General Electricin tiloihin Kentuckyn Louisvillessä.
Nimi Accenture otettiin käyttöön vuoden 2001 alussa. Sen pohjana on lause ”accent on the future”, ja sitä ehdotti vuonna 2000 Oslon toimiston työntekijä Kim Petersen koko yhtiön laajuisessa BrandStorming-nimikilpailussa.
Accenture listattiin New Yorkin pörssiin (NYSE) 19. heinäkuuta 2001 kaupankäyntitunnuksella ”ACN” osakekohtaiseen listautumishintaan 14,50 USD.
Ferenc II Rákóczi
Ferenc II Rákóczi (s. 27. maaliskuuta 1676 – 8. huhtikuuta 1735, saks. Franz Rákóczi) oli unkarilainen aatelinen ja suurmaanomistaja, joka johti unkarilaisten kapinaa Habsburgeja vastaan. Kapina ajoittui laajemman Espanjan perimyssodan aikaan 1700-luvun alussa ja sen aikana Rákóczista tehtiin Transsilvanian ruhtinas. Kapinallisten liittolaisen Ranskan jäädessä lopulta tappiolle myös kapinalliset taipuivat Rákócziin selän takana rauhaan vuonna 1711. Rákóczi vietti kapinan jälkeen elämänsä maanpaossa Osmanien valtakunnassa.
Nuoruus ja Thökölyn kapina
thumb|vasen|Kurutsit ja labantsit taistelevat tuntemattoman taiteilijan teoksessa. Ferenc II Rákóczi syntyi Boršassa 27. maaliskuuta 1676. Hänen isänsä oli ruhtinas ja suurmaanomistaja Ferenc I Rákóczi ja äiti Ilona Zrínyi.
Ferenc II:n isä Ferenc Rákóczi johti vuonna 1670 Ylä-Unkarissa (nykyisessä Slovakiassa) nostettua kapinaa Habsburgeja vastaan, jonka keisarilliset joukot murskasivat helposti. Kapinaa järjestämässä olleista unkarilaisista monet teloitettiin, mutta Ferenc Rákóczi säästettiin lunnaita vastaan. Kapinaliike unkarilaisten keskuudessa ei kuitenkaan ollut sammunut, ja nyt sitä innoittivat unkarilaisiin kapinan jälkeen kohdistetut puhdistustoimet. Maanpakolaiset, lainsuojattomat ja maansa menettäneet aateliset alkoivat muodostaa kurutseiksi kutsuttuja kapinallisjoukkoja Transilvaniassa, josta he tekivät rajan yli hyökkäyksiä Unkariin. Nimenä kurutsit johdettiin ehkä ristiretkeläistä tarkoittavasta sanasta cruciatus. Habsburgien puolella taistelleet tunnettiin puolestaan nimellä labantsit. Kurutsien johtoon nousi vuonna 1678 Imre Thököly, joka solmi avioliiton sittemmin leskeksi jääneen Ferenc II Rákóczin äidin Ilona Zrínyin kanssa. Thököly julistettiin Ylä-Unkarin ruhtinaaksi ja hän sai tukea Osmanien valtakunnalta. Turkkilaiset kärsivät kuitenkin huomattavan tappion Kahlenbergin taistelussa vuonna 1683. Thököly jäi yksin kapinansa kanssa, ja kurutsit alkoivat siirtyä Habsburgien puolelle. Vuonna 1688 kukistui Munkácsin linna, jota Ferencin äiti oli puolustanut kaksi vuotta. Linnan menetyksen jälkeen Thököly ja Zrínyi siirtyivät maanpakoon Osmanien valtakuntaan. Karlowitzin rauhan jälkeen vuonna 1699 Habsburgit olivat vallaneet suurimman osan Unkaria takaisin turkkilaisilta.
Ferenc II Rákóczi erotettiin äidistään Munkásin linnan menetyksen jälkeen. Rákóczi vietiin aluksi Wieniin ja sittemmin jesuiittaluostariin Böömiin, jossa hän sai itävaltalaisen kasvatuksen. Rákóczista pyrittiin tekemään uskollinen Habsburgeille. Unkarissa mieliala oli kuitenkin edelleen keisarivihamielinen. Habsburgit olivat vallanneet Unkarin turkkilaisilta, mutta kansaa rasittivat sotaväen majoittamiset, protestantteihin kohdistettu vaino ja raskas verotaakka. Unkaria ei kohdeltu niinkään vapautettuna, kuin valloitettuna alueena. Tokajin viinialueen talonpojat olivat nousseet kapinaan vuonna 1697. Rákóczi palasi Itävallasta sukunsa maille vuonna 1694. Hän oli kotimaassaan omaksunut unkarilaisuusaatteen muilta Unkarin ylimystön jäseniltä. Tokajin kapinalliset pyysivät Rákóczia asettumaan kapinansa johtoon. Rákóczi kieltäytyi aluksi, mutta lopulta hän alkoi suunnitella salaliittoa joidenkin muiden unkarilaisten aatelismiesten kanssa. Salaliittolaiset yrittivät ottaa yhteyttä Habsburgien viholliseen Ranskan kuningas Ludvig XIV:een. Yritys paljastui ja maanpetoksesta vangitun Rákóczin onnistui paeta Puolaan. Pako vankisellistä onnistui valepuvussa Rákóczin vaimon avustuksella. Puolassa Rákóczista tuli kurutsien johtaja ja hän kannusti "jokaista aatelista ja aatelitonta unkarilaista" nousemaan kapinaan.
Rákóczin kapina
thumb|Rákóczin patsas [[Unkarin parlamenttitalon ulkopuolella.]] Rákóczin vapaustaisteluun alkoi liittyä unkarilaisia maaorjia sekä esimerkiksi tilojensa takavarikoimisesta suuttuneita aatelisia. Joukkoihin liittyneet maaorjat vapautettiin feodaalivelvollisuuksistaan. Kapinan tavoite oli Unkarin itsenäisyys, Habsburgien syökseminen vallasta ja uuden kuninkaan valinta. Habsburgeille kapinan syttyminen saapui huonoon aikaan. Habsburgien Espanjaa hallinnut haara oli sammunut vuonna 1700, minkä jälkeen Ranska ja Habsburgit ajautuivat vuodesta 1701 vuoteen 1713/14 kestäneeseen Espanjan perimyssotaan, johon myös muut Euroopan valtiot sekaantuivat. Kun Baijerista tuli Ranskan liittolainen vuonna 1703 Habsburgit joutuivat keskittämään joukkonsa perintömaidensa puolustukseen. Unkarin itäosat ja Transsilvania jäivät nopeasti Rákóczin joukkojen haltuun. Vuonna 1704 Transsilvanian valtiopäivät tekivät Rákóczista hallitsevan ruhtinaan. Sotatilanne muualla muuttui kuitenkin vuonna 1704. Rákóczi oli perustanut kapinansa toivolle siitä, että Ranska pääsisi voitolle Habsburgeista. Kuitenkin elokuussa 1704 ranskalaiset kärsivät merkittävän tappion Blenheimin taistelussa itävaltalais-englantilaiselle armeijalle. Kolme vuotta myöhemmin ranskalaiset karkotettiin myös Italiasta, ja prinssi Eugen saattoi keskittää huomionsa Unkariin.
Unkarilaisten Ranskalta saama apu oli lopulta vähäistä. Kapinallisilla ei ollut tarpeeksi aseita ja osaavia johtajia. Vaikka kevyitä osastoja muodostaneet kurutsit saavuttivat joitakin voittoja, suuremmissa ratkaisutaisteluissa kuten Nagyszombatissa vuonna 1704 ja Zsibón taistelussa vuonna 1705 he kärsivät tappioita keisarillisille joukoille. Keisari Leopold I oli kuollut vuonna 1705 ja hänen seuraajansa Joosef I oli valmis joihinkin myönnytyksiin ja neuvotteluratkaisuun: kapinalliset saisivat armahduksen, ja Unkarin perustuslaki sekä säätyjen oikeudet palautettaisiin. Rákóczi halusi kuitenkin myös esimerkiksi varakuninkuuden palauttamista ja Transsilvanian riippumattomuutta. Ehtoihin ei suostuttu, ja vuonna 1707 Ónodin maapäivät äänestivät Habsburgien menettäneen Unkarin kruunun. Unkari oli kuitenkin Ranskan kääntyneen sotaonnen takia eristyksissä. Apua etsittiin eri suunnilta, esimerkiksi Ruotsin Kaarle XII:lta ja Venäjän keisari Pietari Suurelta. Pietari oli luvannut kapinallisille apua ja tuki eräässä vaiheessa jopa Rákócziin valitsemista Puolan kuninkaaksi. Puolalaiset päätyivät kuitenkin valitsemaan kuninkaaksi Stanisław Leszczyńskin, eikä Venäjän apu lopulta toteutunut.
Kapinan päätös
thumb|Ferenc Rákóczin kuva koristaa Unkarin 500 [[Unkarin forintti|forintin seteliä.]] Kurutsit kärsivät suuren tappion Trencsénissä vuonna 1708, minkä jälkeen he joutuivat vetäytymään kapinan ydinalueelle Ylä-Unkariin (nykyiseen Slovakiaan). Kapinaliike oli nyt myös sisäisesti riidoissa. Kapinan rahoittamiseksi verotusta oli jouduttu kiristämään, ja monet unkarilaisista aristokraateista vastustivat ruhtinaan lisääntyvää valtaa. Merkittävä osa kurutseista alkoi kannattaa rauhaa Habsburgien kanssa. Rákóczin matkustettua tapaamaan Pietari Suurta Puolaan kapinallisten ylipäällikkö Sándor Károlyi teki helmikuussa 1711 sopimuksen keisarillisia johtaneen Miklós Pálffyn kanssa Rákóczin tietämättä. Kapinalliset tunnustivat Habsburgien oikeuden Pyhän Tapanin kruunuun ja vastineeksi he saivat armahduksen. Lisäksi keisari lupasi kunnioittaa Unkarin ja Transsilvanian perustuslakeja ja uskonvapautta. Rákóczi ei hyväksynyt rauhaa eikä ottanut armahdusta vastaan vaan haki turvapaikkaa ensin Puolasta ja sitten Ranskasta. Vuonna 1717 hän siirtyi Osmanien valtakuntaan Istanbuliin. Hänen tarkoituksenaan oli koota joukkoja Itävaltaa vastaan, mutta Turkin sota Habsburgien kanssa päättyi hieman ennen hänen saapumistaan. Rákóczi vietti Turkissa lopun elämänsä ja kuoli Rodostossa 8. huhtikuuta 1735.
Velpatasviiri
Velpatasviiri (C49H54N8O8) on aromaattisiin heterosyklisiin yhdisteisiin ja karbamaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä hepatiitti C-infektioiden hoitamiseen yhdessä muiden viruslääkkeiden kanssa. Velpatasviiri kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Velpatasviirin antiviraaliset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu hepatiittiviruksen proteiiniin NS5A. Sitoutuessaan velpatasviiri inhiboi proteiinin, jota virus tarvitsee jakaantuakseen, eivätkä virukset kykene enää lisääntymään. Velpatasviiri tehoaa kaikkiin hepatiitti C-viruksen genotyyppeihin ja teho on useimmiten erittäin hyvä. Aikaisemmilla lääkkeillä erityisesti genotyyppien 2 ja 3 hoito on ollut vaikeaa. Velpatasviiriä käytetään yhdistelmänä sofosbuviirin tai sofosbuviirin ja voksilapreviirin kanssa. Lääkeaine hyväksyttiin markkinoille vuonna 2017.
Stefanin–Boltzmannin vakio
missä k on Boltzmannin vakio, c valon nopeus ja h Planckin vakio.
Velpatasviiri
Haittavaikutukset
Velpatasviirin ja sofosbuviirin yhdistelmä on yleensä hyvin siedetty. Mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla väsymys, huonovointisuus ja pääkipu.
Stefanin–Boltzmannin vakio
Stefanin–Bolzmannin lain mukaan mustan kappaleen säteilyn intensiteetti on suoraan verrannollinen lämpötilan neljänteen potenssiin. Verrannollisuuskerroin on Stefanin–Boltzmannin vakio.
Fjodor Duz-Hotimirski
thumb|Fjodor Duz-Hotimirski Fjodor Ivanovitš Duz–Hotimirski (, ; 26. syyskuuta 1879 Tšernihiv, Ukraina – 6. marraskuuta 1965 Moskova) oli ukrainalainen ja neuvostoliittolainen shakinpelaaja.
Nuoruudessaan Duz-Hotimirski voitti neljästi Kiovan mestaruuden (1900, 1902, 1903, 1906). Pietarin mestaruuden hän voitti 1910 ja 1911 (jaettu). Vuonna 1931 hän voitti shakin uzbekistaninmestaruuden. Vuonna 1950 hän sai kansainvälisen mestarin arvonimen.
Asetyylijodidi
Asetyylijodidi (C2H3IO) on happojodideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa muita yhdisteitä. Erityisen tärkeä se on teollisesti etikkahapon valmistuksen välivaiheena.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa asetyylijodidi on väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa hydrolysoituen etikkahapoksi ja vetyjodidiksi. Yhdiste reagoi myös alkoholien kanssa. Asetyylijodidi liukenee muun muassa dietyylieetteriin, ja bentseeniin. Valon vaikutuksesta yhdiste hajoaa, jolloin se muuttuu väriltään ruskehtavaksi.
Valmistus ja käyttö
Asetyylijodidia voidaan valmistaa asetyylikloridin ja vetyjodidin välisellä reaktiolla. Etikkahapon valmistukseen käytetyissä Monsanto- ja Cativa-prosesseissa asetyylijodidia muodostuu metanolista ja hiilimonoksidista rodiumin tai iridiumin jodokompleksin katalysoimana. Asetyylijodidia voidaan käyttää muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen. Etikkahapon valmistusprosesseissa muodostuva asetyylijodidi hydrolysoidaan etikkahapoksi.
Owen Chamberlain
Owen Chamberlain (10. heinäkuuta 1920 – 28. helmikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän oli professori Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella vuodesta 1948 lähtien. Hän sai Emilio Segrèn kanssa vuonna 1959 Nobelin fysiikanpalkinnon antiprotonin löytämisestä.
Elämäkerta
Vuonna 1946 sodan päätyttyä Chamberlain jatkoi opintojaan Chicagossa Enrico Fermin ohjauksessa. Chamberlain vastaanotti tohtorin arvon Chicagon yliopistossa vuonna 1949.
Vuonna 1948 Chamberlain palasi Berkeleyyn, jossa hän keksi yhdessä Segrèn kanssa antoprotonin, mistä he saivat Nobelin fysiikanpalkinnon 1959. Chamberlain oli myös poliittisesti aktiivinen toimien rauhantyössä ja puhuen Vietnamin sotaa vastaan. Hän oli vaatimassa kolmen poliittisista syistä vangitun neuvostoliittolaisen fyysikon – Saharovin, Orlovin ja Sharanskyn – vapauttamista. 1980-luvulla hän oli perustamassa ydinaseiden vastaista liikettä. Chamberlain opetti Berkeleyssä vuoteen 1989 asti, ja kuoli Parkinsonin taudin komplikaatioihin vuonna 2006.
Pantterintaljainen
thumb|220px|Vanha käsin kirjoitettu versio.
Pantterintaljainen tai Mies pantterintaljassa ჯიქი ვეფხვი on Šota Rustavelin kirjoittama Georgian kansalliseepos. Teoksen kuningatar Tamarille omistetusta esipuheesta on päätelty, että se on kirjoitettu 1180-luvun ja 1200-luvun ensimmäisen vuosikymmenen välillä.
Mitä käännökseen tulee, georgian "ვეფხვი" (verpkhi) tarkoittaa tiikeriä eikä pantteria tai lumileopardia, ja näin myös useimmissa teoksen käännöksissä, joskaan ei englannissa.
Teos koostuu käsikirjoituksesta riippuen 1550–1700 säkeistöstä useassa kymmenessä kappaleessa. Erityisesti teoksen loppuosaa on pidetty jälkeenpäin tuotettuna ja arviot sen alkuperäisestä koosta vaihtelevat 1500 säkeistöstä 1550:een. Pantterintaljaisen tapahtumat keskittyvät kahden rakastavaisen parin, arabialaisten prinsessa Tinatinin ja prinssi Avtandilin sekä intialaisten prinsessa Nestan Daredžanin ja prinssi Tarielin, ympärille. Molemmat parit pääsevät naimisiin vasta miesten tekemien urotekojen jälkeen: Avtandilin täytyy löytää Tariel ja Tarielin täytyy löytää ja vapauttaa Nestan Daredžan. Sankariteot onnistuvat persialaisen prinssi Pridonin avulla. Eepoksen alkuperäistä käsikirjoitusta ei ole säilynyt. Tähän on useita syitä: Georgiaan kohdistuneiden ulkopuolisten hyökkäysten aiheuttaman tuhon lisäksi teosta on vainonnut papisto sen suhteellisen maallisen luonteen takia. Vanhin säilynyt todiste eepoksen olemassaolosta ovat kaksi 1400-luvulla kirkon seinälle kirjoitettua riviä. thumb|220px|Kuningas Rostevan ja Avtandil metsästämässä, Mamuka Tavakarašvilin piirros 1600-luvulta.
Alkuperä
Teoksen alkuperästä on kirjallisuudessa esitetty perinteisesti kolme erilaista teoriaa. Ensimmäisen mukaan Rustaveli loi teoksen alusta loppuun itse kuningatar Tamarin ylistykseksi. Toisen mukaan Rustaveli olisi perustanut Pantterintaljaisen jo olemassa olevaan kansanrunouteen. Kolmannen selityksen teoksensa alkuperälle antaa Rustaveli itse, väittäessään sen 16. säkeistössä:
Sen sijaan, että tarina olisi suoraan käännetty persiasta, säkeistö osoittaa ennemminkin persiankielisen kirjallisuuden suuren vaikutuksen teokseen. 1100-luvulla georgiaksi käännetty Visramiani, Ferdowsin klassikko Shāhnāmeh sekä Leila ja Majnun ovat yhdessä luoneet perustan Rustavelin eepokselle. Lisäksi suuri määrä yhtäläisyyksiä on löydettävissä aikaisempaan georgialaiseen eepokseen, Amirandaredžanianiin. Rustavelin merkittävänä vaikuttimena on pidetty Platonia, ja teoksessa näkyykin uusplatonilaisia elementtejä. Näiden on vuorostaan esitetty olevan peräisin Pseudo-Dionysios Areopagitalta, jota Rustaveli lainaakin eepoksessaan.
Rakenne ja teemat
Eepos on kirjoitettu kevyen musikaalisella šairiksi kutsutulla runomitalla. Jokainen säe koostuu kahdesta kahdeksantavuisesta osasta, jotka erottuvat toisistaan välillä. Säkeet muodostavat vuorostaan neljän säkeen ryhmiä, "nelisäkeistöjä". Kieltä leimaavat metaforat ja aforismit.
Eepokseen heijastuu vahvasti Georgian sijainti kulttuurien ja kauppareittien yhtymäkohdassa. Rustavelin aikaan maa oli kuulunut jo lähes tuhannen vuoden ajan kristittyyn maailmaan, mutta se sijaitsi voimistuvan, kukoistuskauttaan elävän islamilaisen kulttuurin reunalla. Tarinan hahmotkin edustavat eri kulttuureja ja perinteitä eläen kuitenkin suvaitsevassa yhteisymmärryksessä. Vaikka Pantterintaljainen on kirjoitettu keskiajalla ja siinä on runsaasti yhtymäkohtia eurooppalaiseen ritariromantiikkaan, se enteilee kuitenkin renessanssia humanistisuudessaan ja vapaamielisyydessään. Rustavelilla ei kuitenkaan ole varsinaista järjestelmällistä, humanistista maailmankuvaa, joten hänen kutsumisensa humanistiksi tai renessanssin edustajaksi on ennenaikaista.
Rustaveli nostaa eepoksensa keskeisiksi teemoiksi henkilökohtaisen vapauden, puhtaan rakkauden ja oikeudenmukaisuuden. Tarinan hahmot ovat puhdassydämisiä, rohkeita taistelijoita oikeuden ja onnellisuuden puolesta. Perussävyltään eepos on optimistinen. Vaikka Rustavelin isänmaallinen, poliittinen näkemys vahvasta, valaistuneen itsevaltiaan ohjaamasta keskusvaltiosta onkin teoksessa vahvasti läsnä, se ei kuitenkaan ole kansallisuuteensa rajoittunut vaan sen sanoma on yleisinhimillinen. Lisäksi Pantterintaljaisessa on nähtävissä ajatus miehen ja naisen välisestä älyllisestä ja moraalisesta tasa-arvosta.
Koska teoksesta puuttuu esimerkiksi käsitys kolminaisuudesta, jotkut tutkijat ovat epäilleet Rustavelin maailmankuvan kristittyä alkuperää ja hylänneet Areopagitan vaikutuksen teokseen – tästä huolimatta teos on kirjoitettu kristityssä ympäristössä ja kristillisestä maailmankuvasta. Tässä mielessä sitä voi verrata esimerkiksi Wolfram von Eschenbachin Parsifaliin. Rustavelin motiiveja on kuitenkin vaikea tulkita: teoksen sävy vaihtelee äärimmäisestä ihanteellisuudesta epäilyyn, ja näennäisestä kristinuskosta huolimatta tarinan sankarit vannovat valansa käyttäen vanhoja zarathustralaisia tai esikristillisiä kaavoja.
Painokset
Eepoksella on ollut merkittävä vaikutus georgian kielen kehitykseen. Ensimmäinen painettu versio Pantterintaljaisesta ilmestyi vuonna 1712 kuningas Vakhtang VI:n hallituskaudella. Kuningas yritti palauttaa teosta alkuperäiseen asuunsa ja kirjoitti siihen kommentaarin. Georgiaksi eepoksesta on ilmestynyt yhteensä yli 50 painosta, ja se on käännetty useille kielille. Säveltäjä Aleksi Matšavariani on sovittanut eepoksen baletiksi. Unkarilainen taidemaalari Mihály Zichy kuvitti eepoksen.
Suomeksi Pantterintaljainen on ilmestynyt vuonna 1990 Olavi Linnuksen kääntämänä englannista. Linnus kertoo koittaneensa luoda symbioosin šairin ja kalevalaisen runomitan välille; loppusointujen säilyttäminen suomenkielisessä versiossa osoittautui kuitenkin mahdottomaksi.
Alabama Song
Alabama Song on ranskalaisen kirjailijan Gilles Leroyn romaani vuodelta 2007. Sille myönnettiin Goncourt-palkinto 2007. Kirjan kustantaja on Mercure de France.
Kirja on omaelämäkertamuotoon puettu kertomus yhdysvaltalaisen kirjailijan F. Scott Fitzgeraldin puolisosta Zelda Fitzgeraldista.
Klaus Wennemann
Klaus Wennemann (18. joulukuuta 1940 Oer-Erkenschwick – 7. tammikuuta 2000 Bad Aibling) oli saksalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuului konemestari Fritz Graden osa Wolfgang Petersenin elokuvassa Sukellusvene U-96.
Wennemann tuli tutuksi myös Hannes Faberin roolista saksalaisessa dekkarisarjassa Ajo päällä (Der Fahnder).
Hän menehtyi keuhkosyöpään 59-vuotiaana.
Rhiannon (täsmennyssivu)
Rhiannon voi viitata seuraaviin asioihin:
Jurvan kirkonkylä
Jurvan kirkonkylä on taajama, joka oli entisen Jurvan kunnan hallinnollinen keskus. Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Kurikkaa. Vuoden 2017 lopussa taajamassa oli 1 873 asukasta.
John Gordon Mein
John Gordon Mein (10. syyskuuta 1913 – 28. elokuuta 1968) oli ensimmäinen Yhdysvaltain suurlähettiläs, joka murhattiin virka-aikana.
Mein toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Guatemalassa, Guatemalan sisällissodan aikana. Hänet surmasivat kapinalliset, jotka olivat asevoimien FAR:n joukoissa, yhden korttelin päästä Yhdysvaltain konsulaatista Avenida Reformassa Guatemala Cityssä 28. elokuuta 1968. Yhdysvaltain viranomaiset uskoivat, että FAR-sissit aikoivat siepata hänet neuvottelemaan vangin vaihtoa, mutta he ampuivat hänet hänen yrittäessään paeta. Kapinalliset olivat tappaneet kaksi Yhdysvaltain sotilasedustajaa ennen Meinin murhaa.
Mein haudattiin Rock Creekin hautausmaalle Washington D.C:hin.
Chapter 11
Chapter 11 tarkoittaa Yhdysvaltojen liittovaltion konkurssilain määräyksiä, jotka sääntelevat yrityksen uudelleenjärjestelyä tilanteessa, jossa yritys ei pysty suoriutumaan veloistaan. Menettely on samankaltainen kuin Suomen lainsäädännön mukainen yrityssaneeraus.
Chapter 11:tä ei tule sekoittaa Suomen lainsäädännön konkurssiin, jossa yrityksen varoja likvidoidaan. Sitä lähinnä on Yhdysvaltain lainsäädännön Chapter 7.
Suurimmat tapaukset
Historian suurin konkurssi oli Yhdysvaltain investointipankki Lehman Brothers, joka kirjasi 639 miljardia dollarin omaisuuden vuoden 2008 Chapter 11 -hakemuksen jättämisestä.
‡ Enronin omaisuus otettiin 11.11.2001 jätetystä 10-Q: sta. Yhtiö ilmoitti, että vuosirahoitusta tarkasteltiin 11 luvun osalta.
Il Combattimento di Tancredi e Clorinda
thumb|right|Il combattimento di Tancredi e Clorinda
Il combattimento di Tancredi e Clorinda (SV 153, ) on italialaisen säveltäjän Claudio Monteverdin teos, näyttämöllinen madrigaali tai näyttämöllinen kantaatti. Teos sai ensimmäisen esityksensä Venetsian karnevaalien aikana vuonna 1624 kaupungin senaattorin, Girolamo Maceningon, muusikon suojelijan, luona.
Yleistä ja taustaa
Teos on sisällytetty myös säveltäjän madrigaalien kirjan kahdeksanteen ja viimeisen osaan, jota kutsutaan nimellä Madrigali guerrieri e amorosi, sotaisia ja lemmekkäitä madrigaaleja. Tämä teoksen viimeinen osa julkaistiin vuonna 1638. Teos on katkelma Torquato Tasson teoksesta Vapautettu Jerusalem.
Tässä teoksessaan Monteverdi on supistanut orkesterin melkein äärimmilleen. Orkesterin muodostavat cembalo, neljä viola da gambaa sekä kontrabasso. Kertoja kertoo urhoollisen soturin Tancredin taistelusta kaunista saraseenia Clorindaa vastaan, johon Tancredi on rakastunut. Taistelussa kuitenkin Clorinda on pukeutunut sotilaaksi, ja siksi Tancredi ei pysty tunnistamaan häntä. Raivokkaan kaksintaistelun lopuksi Tancredi lävistää miekallaan Clorindan rinnan. Viimeisenä huokauksenaan kaunis Clorinda kertoo uskostaan uuteen, kristittyjen jumalaan ja samalla hän antaa anteeksi hyökkääjälleen. Nyt Tancredi tunnistaan uhrinsa ja sekoaa tuskasta. Myös henkilömiehitys on vähäinen: kaunis saraseeni Clorinda (mezzosopraano), rohkea Tancredi (tenori) sekä kertoja (baritoni).
Tämän teoksen dramaattinen ja teatraalinen toteutus olivat suhteellisen uutta madrigaaleissa. Säveltäjä antoi myös hyvin tarkat ohjeet musiikin sovitukseen ja sijoitti tarkasti teokseensa hitaita ja kiihkeitä kohtia. Teoksen esitys kestää noin 20 minuuttia.
Niilo Halonen
Kalle Niilo Ponteva Halonen (s. 25. joulukuuta 1940 Kouvola) on suomalainen mäkihypyn olympiamitalisti ja mäkihyppyvaikuttaja.
Urheilu-ura
Halonen sijoittui 17-vuotiaana Lahden MM-kilpailuissa 1958 mäkihypyssä 14:nneksi. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän saavutti hopeaa ja Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 suurmäessä pronssia. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän sijoittui molemmissa mäkikilpailuissa 14:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän oli suurmäessä seitsemäs ja pienessä mäessä neljästoista.
Seuratasolla Halonen edusti Asikkalan Raikasta ja Lahden Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1965 ja Salpausselän kilpailun vuonna 1966. Hänen uransa mäkihypyn huipulla päättyi nilkan nivelsiteitten katkeamiseen vuonna 1967, mutta vielä vuonna 1969 hän sijoittui suurmäen SM-kilpailussa viidenneksi ja Salpausselällä kahdeksanneksi.
Halonen on alkuperäiseltä koulutukseltaan voimistelunopettaja ja työskenteli 1970-luvulla Lauttasaaren yhteiskoulussa liikunnanopettajana, mutta toimi urheilu-uransa jälkeen myös Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn lajipäällikkönä ja markkinointipäällikkönä sekä FIS:n mäkikoordinaattorina. Vuoden valmentajaksi Halonen valittiin Suomessa vuonna 1981. Trondheimin MM-kisoissa 1997 Halonen toimi mäkihyppytuomarina.
Opetusministeriö myönsi Haloselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Jäänmurtaja Ilmarinen
Historia
Alus saapui keväällä 1918 Kotkaan noutamaan sinne jääneitä punakaartilaisia ja muutamia venäläisiä, mutta joutui pidätetyksi. Alus kunnostettiin ja se sai väliaikaisen nimen Ilmarinen.
Uusi murtaja otti osaa avustustehtäviin talven 1919; se muun muassa oli paikalla kun C-luokan torpedoveneet tuhotuivat jäissä Koiviston rannikolla. Murtaja osoittautui tämän talven aikana toivottomaksi tapaukseksi, joten kaksi seuraavaa talveaan Suomessa se vietti riisuttuna. Alus palautettiin Neuvostoliitolle vuonna 1922 ja nämä puolestaan palauttivat Suomelle jäänmurtaja Avancen. Murtaja Silats palasi Neuvostoliittoon ja sen kohtalosta ei ole tietoja.
Anti Festival International Prize for Live Art
Anti Festival International Prize for Live Art on ANTI – Contemporary Art Festivalin perustama suomalainen, maailman ensimmäinen kansainvälinen live art -palkinto. Tieto palkinnon perustamisesta julkistettiin ensimmäisen kerran ANTI-festivalin yhteydessä 24. syyskuuta 2013 ja se jaettiin ensimmäisen kerran 24. syyskuuta 2014. Palkinnon avulla Anti-festivaali haluaa nostaa live art -taiteen arvostusta niin kotimaassa kuin kansainvälisestikin.
Palkinnon kokonaisarvo vuonna 2014 oli 30 000 euroa. Palkitulle taiteilijalle myönnettiin rahapalkinnon (15 000 euroa) lisäksi samansuuruisen tuotantoavustus uuden teoksensa tuomiseksi ANTI-festivaalille 2015. Palkinnon rahoitti Saastamoisen säätiö.
Nissan Murano
pienoiskuva|Nissan Murano CrossCabriolet vuodelta 2011 Nissan Murano on japanilaisen Nissanin mallivuodesta 2003 lähtien valmistama hyvin varusteltu katumaasturi. Nissanin mallistossa auto sijoittuu Pathfinderin alapuolelle ja on merkin kallein SUV-malli. Kooltaan autot ovat suurin piirtein samankokoisia. Auto tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 2003 ja Euroopassa vuonna 2004.
Malli on suunniteltu Kaliforniassa (Nissan Design America), ja se on kilpailijoihinsa nähden varsin rohkeasti muotoiltu. Myös sisusta ja kojelauta ovat urheilullisesti muotoiltuja. Mallissa käytetään samaa FF-L-pohjalevyä (Front-engine, Front-drive, Large), johon perustuvat myös Nissan Maxima ja Altima.
Antti Tyrväinen
Antti Eerikki Tyrväinen (5. marraskuuta 1933 Ylöjärvi – 13. lokakuuta 2013 Tampere) oli suomalainen ampumahiihtäjä, ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiahopeaa Squaw Valleyn kisoissa 1960 20 km:n matkalla. Innsbruckissa 1964 hän oli samalla matkalla 13:s. Sotilaspartiohiihtoa lukuun ottamatta Tyrväinen on ensimmäinen suomalainen ampumahiihdon olympiamitalisti.
Ammatiltaan Tyrväinen oli upseeri. Päällystöliitto valitsi hänet kolmasti vuoden urheilijaksi (1960, 1962 ja 1963). Opetusministeriö myönsi Tyrväiselle vuonna 2004 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Tyrväinen kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen Tampereella 13. lokakuuta 2013. Hän oli kuollessaan 79-vuotias.
Battersbyn rautatieasema
Battersbyn rautatieasema on rautatieasema Battersbyn kylässä North Yorkshiressä. Se sijaitsee Esk Valley Linen varrella.
Asema avattiin 6. huhtikuuta 1858 nimellä Ingleby Junction. Se sai uudeksi nimekseen Battersby Junction 30. syyskuuta 1878. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1. toukokuuta 1893.
Asemaa käytti 1 564 matkustajaa kaudella 2017–2018.
thumb|left|Kaaviokuva rautateistä Battersbyn aseman lähellä. Raiteet jatkuivat asemalta alun perin kohti Northallertonia, mutta tämä linja suljettiin vuonna 1954. Niinpä Esk Valley Linella kulkevien junien on vaihdettava suuntaa Battersbyssä.
Chandrayaan-1
Luotain saapui lopulliselle Kuun kiertoradalleen 12. marraskuuta 2008, ja sen oli tarkoitus kiertää Kuuta 100 kilometrin korkeudella kahden vuoden ajan. 14. marraskuuta Kuuta kiertävä Chandrayaan-1-luotain laukaisi kolme tiedelaitetta kuljettavan iskeytymisaluksen (MIP eli Moon Impact Probe) menestyksellisesti Kuun pintaan, jossa se tunkeutui kraatterin pinnan läpi. Luotain toimi kuun kiertoradalla noin yhdeksän kuukautta. Mission toteutus maksoi Intialle 79 miljoonaa dollaria.
Missio
Luotain kuvasi korkealaatuisen kolmiulotteisen kartan Kuusta ja tutki Kuun kemiallista koostumusta. Chandrayaan-1 kuljetti satelliittiosan lisäksi mukanaan myös pientä iskeytymisluotainta. Iskeytymisluotain laukaistiin kohti Kuuta Chandrayaan I:n päästyä 100 kilometrin etäisyydelle Kuusta. Vuoden 2009 puolivälissä luotaimen tähtisensori, jonka avulla aluksen asento määritetään, lakkasi toimimasta liian suuren säteilyannoksen takia. Ongelma ei estänyt aluksen toimintaa, mutta sen kiertäminen vaati muiden, epätarkempien asentosensoreiden käyttöä.
Avaruusalus ja sen mittalaitteet
Avaruusluotaimen massa oli 1300 kg. Sen kustannukset olivat noin 70 miljoonaa euroa. Intian avaruusjärjestön hanke julkistettiin syyskuussa 2004. Laitteita siihen toimittivat ESA ja NASA.
Siinä olivat seuraavat näkyvän valon, infrapunan ja röntgenalueen instrumentit:
Toiminnan ennenaikainen loppu
29. elokuuta 2009 ISRO ilmoitti menettäneensä yhteyden luotaimeen. Intian ensimmäinen kuuluotain toimi vajaan vuoden ajan, joka on hyvä saavutus muiden avaruusmaiden ensimmäisten kuuluotainten historiaan verrattuna. Missio maksoi Intialle vain 100 miljoonaa dollaria ja luotain ehti toteuttaa 95% tieteellisistä tavoitteistaan. Koska aiemmin yksi luotaimen tiedelaite jo aiemmin lakkasi toimimasta Auringosta saapuneen säteilyn vuoksi, voi koko aluksen suunniteltua lyhyempi toimintaikä olla länsimaiden säteilynkestävän elektroniikan vientikieltojen "ansiota": nykyiset ITAR-säännöt kieltävät jopa intialaisten rakettien käytön länsimaisten tietoliikennesatelliittien laukaisuissa. ISRO ilmoitti syyskuun alussa 2009 ensin, että satelliitin lämpösuunnittelu olisi pettänyt, joka oli 1960-luvulla sekä Yhdysvaltain että Neuvostoliiton avaruusalussuunnittelun ongelmia, ja myöhemmin kertoi pääsyyksi elektroniikkaan tulleet säteilyvauriot. Missio oli kuitenkin toteuttanut 95% tavoitteistaan.
Ford Fusion
Ford Fusion on Fordin vuosina 2002–2012 valmistama viidennen sukupolven Fiestaan perustuva pieni tila-automalli. Valmistaja markkinoi autoa termillä ”Urban Activity Vehicle” (suom. urbaani monikäyttöauto). Fusionin korvasi mallistossa Ford B-Max.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Fusion sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiinimoottorit olivat Fiestan 1,4- (80 hv) ja Focuksen 1,6-litrainen (100 hv). Dieselvaihtoehto oli Fiestan 1,4 TDCi (80 hv). Voimansiirtona kaikissa moottoreissa oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. 1,4-litraisen bensiinimoottorin yhteyteen sai halutessaan viisiportaisen Durashift EST -robottivaihteiston.
Suomessa varustetasot olivat aluksi Trend ja Elegance. left|thumb|250x250px|Facelift-mallin Ford Fusion.Trendissä oli vakiovarusteina muun muassa neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, automaattiset ajovalot, radio/CD-soitin ja sähköikkunat edessä. Eleganceen kuului lisäksi kauko-ohjattu keskuslukitus, manuaali-ilmastointi, lämmitettävä tuulilasi, lämmitettävät sähköpeilit, sumuvalot, kartanlukuvalot ja sisävalon viive.
Vuonna 2006 Fusion koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muhkeammat puskurit, uudet etu- ja takavalot sekä leveämmät kylkilistat. Sisällä kojelauta vaihdettiin samanlaiseen kuin Fiestassa ja mittaristo uudistui täysin. Tarjolle tuli myös uusi väri- ja sisustusvalikoima. Dieselmoottori jätettiin pois mallistosta ja 1,6-litraisen yhteyteen tuli saataville neliportainen automaattivaihteisto.
Ghiassa oli Limitedin lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet, sumuvalot, kromattu etusäleikön kehys, lämmitettävät sähköpeilit, radio/CD-soittimen kauko-ohjaus ja nahkaverhoiltu ohjauspyörä sekä vaihteenvalitsimen nuppi.
Trend-varustetaso jätettiin pois mallistosta vuonna 2008, jolloin ainoiksi vaihtoehdoiksi jäivät Limited ja Ghia. Limited sai korinväriset ovenkahvat ja kylkilistat vuonna 2009.
Peter Cehlárik
Peter Cehlárik (s. 2. elokuuta 1995 Žilina, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-joukkue Leksands IF:ssä.
Seuraura
Cehlárik on MsHK Žilinan kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 2011–2012, lokakuussa 2011 vain 16-vuotiaana Ruotsiin ja Luleå HF:n J18-junioreihin. Cehlárik ylsi kauden aikana sekä J18 Elitissä, J18 Allsvenskanin runkosarjassa että J18 Elitin pudotuspeleissä joukkueensa sisäisen maalipörssin kärkeen. Kaudella 2012–2013 hän voitti Luulajan J20-junioreiden sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 17+20=37. Cehlárik debytoi kauden aikana myös seuran Elitserien-joukkueessa, jossa hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6 sekä kuusi pudotuspeliottelua tehden yhden maalin. Cehlárik voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Maaliskuussa 2013 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa.
Boston Bruins varasi Cehlárikin kolmannella kierroksella 90. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Luulajan SHL-joukkueessa 32 runkosarja- ja kaksi pudotuspeliottelua tehopistein 2+2=4. Cehlárik pelasi kauden aikana myös kaksi European Trophy -ottelua sekä 18 ottelun verran lainalla Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Asplöven HC:ssä. Kaudella 2014–2015 hän teki SHL:ssä 46 runkosarjaottelussa tehot 6+13=19 sekä kahdeksassa pudotuspeliottelussa tehot 1+1=2. Cehlárik voitti kauden aikana Mestarien liigan mestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän teki runkosarjassa 20 tehopistettä. Cehlárik voitti pudotuspeleissä Luulajan sisäisen tehotilaston lukemalla +3.
Kesäkuussa 2016 Cehlárik teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Boston Bruinsin kanssa. Hän aloitti kauden 2016–2017 AHL-joukkue Providence Bruinsin vahvuudessa, jossa Cehlárikin tulokaskausi toi 49 runkosarjaottelussa tehot 20+18=38 ja kahdessa pudotuspeliottelussa yhden syöttöpisteen. Hän oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä Jordan Szwarzin jälkeen. Cehlárik pelasi kauden aikana NHL:ssä 11 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki NHL-debyyttinsä 11. helmikuuta 2017 Vancouver Canucksia vastaan. Cehlárik sai ottelussa jääaikaa 13.50 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. Myös kauden 2017–2018 Cehlárik aloitti farmissa. Hän teki NHL-uransa avausmaalin kauden kolmannessa NHL-ottelussaan 18. marraskuuta 2017 vieraissa San Jose Sharksia vastaan.
Maajoukkueura
Cehlárik edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut 18 A-maaottelua tehopistein 3+3=6.
Cehlárik pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän osallistui myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2013, jolloin Cehlárik voitti tehopistein 2+5=7 Slovakian sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Róbert Lántošin kanssa. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Cehlárik pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012.
Nykäsen Matti (kappale)
Nykäsen Matti on huumoriyhtye Sleepy Sleepersin kappale vuonna 1988 ilmestyneeltä albumilta Turakaisten paratiisi. Kappale perustuu Miljoonasateen kappaleseen ”Lapsuuden sankarille”, jonka on säveltänyt Heikki Salo. Sanat on muutettu kertomaan tuolloin uransa huipulla olleesta mäkihyppääjä Matti Nykäsestä.
Timo Kotipelto (2006) ja Matti Nykänen (2008) ovat myöhemmin levyttäneet kappaleesta omat versionsa.
Sleepy Sleepersin versio
Sleepy Sleepersin versio äänitettiin ja julkaistiin vuonna 1988. Kappaleen sovitti yhtye itse ja sanoittivat Mato Valtonen ja Sakke Järvenpää salanimillä M. Helminen ja S. Helminen. Kappale julkaistiin ”Olympia levy” -nimisenä 7" vinyylisinglenä, jonka b-puolella on Kari Väänäsen säveltämäksi, sanoittamaksi ja sovittamaksi merkitty kappale ”Pummilla Galgariin”.
”Nykäsen Matti” nousi Suomessa listoille helmikuussa 1988. Se ylsi singlelistan kärkeen ja jukebox-listalla seitsemänneksi.
<br style="clear:both;"/>
Timo Kotipellon versio
Stratovariuksen laulaja Timo Kotipelto esittää ”Lennä, Nykäsen Matti” -kappaleen Nykäsestä kertovassa vuoden 2006 elokuvassa Matti.
Matti Nykäsen versio
Vuonna 1992 mäkihypystä laulu-uralle siirtynyt Matti Nykänen levytti itsestään kertovasta kappaleesta oman versionsa 2008.
Mäkikylä
Mäkikylä on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella. Se käsittää entisen Kuusankosken kaupungin länsiosan, ja suurimman osan entisestä Maunukselan rekisterikylästä. Mäkikylä kuuluu Kuusankosken kaupunginosaan. Asukkaita Mäkikylän tilastoalueella on 2 763. Mäkikylä rajautuu lännessä Iitin kuntaan ja Lyöttilän kylään.
Palvelut ja teollisuus
Rekolassa on ollut aikoinaan ala-aste ja Maunukselan Kiltatiellä K-Market, joka lakkautettiin vuonna 2016.
Kaukasian tataarit
Kaukasian tataarit on Kaukasiassa asuvista turkkilaisista kansoista aikaisemmin käytetty yhteisnimitys. Nykyään sitä on pidettävä vanhentuneena.
1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneessä Brockhaus–Jefronin tietosanakirjassa Kaukasian tataareina mainitaan seuraavat kansat:
Azereista käytettiin venäjän kielessä 1930-luvulle saakka nimityksiä Taka-Kaukasian (Azerbaidžanin) turkkilaiset tai tataarit. Suomalaisissa tietosanakirjoissa nämä nimitykset esiintyvät vielä 1960-luvulla.
Kieleltään ja kulttuuriltaan Kaukasian turkkilaiset kansat eivät muodosta yhtenäistä kokonaisuutta. Lähisukukieliä ovat turkkilaisten kielten kiptšakkilaiseen ryhmään kuuluvat karatšai-balkaari ja kumykki. Niistä hieman kauempana on nogai. Azeri kuuluu yhdessä turkin kanssa oguusilaiseen ryhmään.
Kaukasiassa, varsinkin Azerbaidžanissa ja Bakussa, asuu myös sinne myöhemmin muuttaneita Volgan tataareja. He eivät muodosta erillistä etnistä ryhmää.
Operaatio Toteemi
pienoiskuva|Totem T1-ydinkokeen muisto-[[obeliski. Päiväys on Australian aika-asetusten mukainen.]] Operaatio Toteemi (engl. Operation Totem) toteutettiin Australian Emu Fieldissä vuonna 1953. Ydinkoe seurasi Operaatio Hurrikaania, edeltävältä vuodelta (1952). Koesarjoissa toteutettin 2 eri ydinkoetta: joiden vahvuudet olivat 8 (Test 2) ja 10 kilotonnia (Test 1). Blue Danube -tyyppistä taktista ydinpommia testattiin näissä, päivämäärät olivat 14. (T1) sekä 26. lokakuuta (T2) 1953. Etelä-Australiassa tehdyt koeräjäytykset toteutettiin, niin sanotusti torni-räjäytyksinä, 31 metrin korkeudesta. Blue Danube (tuhovoima 14 kT) oli ensimmäinen operatiivisen käytön saavuttanut ydinase Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien historiassa.
Ydinkokeisiin otti osaa myös "brittien ydinaseen isä", tohtori William G. Penney. Centurion-panssarivaunut sekä Avro Lincoln -pommikoneet osallistuivat radioaktiivisen ydinlaskeuman tarkkailu-tehtäviin.
Omamassaltaan suhteellisen raskas (omamassa n. 4 500 kg), mutta muotoilultaan varsin aerodynaaminen Special Bomb OR.1001 eli Smallboy (jota ei pidä sekoittaa Little Boy'hin), hyväksyttiin palveluskäyttöön brittiläisiin lentolaivueisiin. Näitä pommeja käyttävinä olivat, aluksi niin kutsutut V-pommittajat, joiden ohella myös Avro Lincoln - joka oli raskas, jo vanhentuva potkuri-käyttöinen pommikone. Pommeja tuotettiin kaikkiaan 58 kpl, yksikkökustannuksen ollessa 1 milj. £.
Pennsylvanian yliopisto
Yliopiston arvostetuimpia aloja ovat humanistiset tieteet, sosiaalitieteet, arkkitehtuuri ja kasvatustieteet. Lisäksi yliopisto on saanut tunnustusta lääketieteen, oikeustieteen ja kauppatieteen tiedekunnista. Lisäksi yliopistossa voi opiskella muun muassa eläinlääketiedettä, muotoilua ja teknillisiä tieteitä.
Vuonna 2011 yliopisto arvioitiin Yhdysvaltojen viidenneksi parhaaksi yliopistoksi. Aikaisimpina vuosina 2005–2006 yliopisto arvioitiin Yhdysvaltojen neljänneksi parhaaksi yliopistoksi. Yliopiston kauppatieteellinen tiedekunta arvioitiin Yhdysvaltojen parhaaksi kauppatieteelliseksi tiedekunnaksi vuonna 2007. Vuonna 2016 Times Higher Education sijoitti Pennsylvanian yliopiston maailman 13. parhaaksi.
Yliopiston pääaineista muun muassa tietojenkäsittely, psykologia, espanjan kieli, biologia, taidehistoria, antropologia ja historia ovat erittäin tunnettuja ja arvostettuja.
Vuonna 2011 yliopisto hyväksyi 12,3 prosenttia hakijoista. Hakijoita oli 31 659. Vuoden 2011 valinnat olivat tiukimmat sitten yliopiston historian. Edellisinä vuosina yliopistoon on päässyt noin 15–20 prosenttia hakijoista. Kaikista tarkimmin yliopisto valitsee oppilaat oikeustieteelliseen, lääketieteelliseen ja kauppatieteelliseen tiedekuntaan. Yliopiston opiskelijoista noin 51,3 prosenttia on naisia. Yliopistoon hakee vuosittain noin 2500 ulkomaalaista opiskelijaa, joista noin 20 prosenttia hyväksytään. Suurin osa ulkomaalaisista opiskelijoista, noin 50 prosenttia, tulee Aasiasta ja noin 14 prosenttia tulee Europasta.
Yliopistosta ovat valmistuneet muun muassa William Henry Harrison, Donald Trump, Warren Buffett, Noam Chomsky, ja Safra Catz.
Vuosina 1946–1955 yliopiston tiloissa toimi maailman ensimmäinen täysin elektroninen yleiskäyttöinen tietokone ENIAC.
Avainkanava
Ohjelmisto
Avainkanavan ohjelmisto oli keskittynyt asumiseen, rakentamiseen ja kiinteistökauppoihin ja keskusteluohjelmiin. Avainkanavalla esitettiin myös Tampereen ev.lut. seurakuntayhtymän tuottamia ajankohtaisia ohjelmia vuonna 2008.
Ohjelmistoa vuonna 2007:
Näkyvyysalue
Kanava näkyi Pirkanmaalla Tampereen Tietoverkon verkossa, digitaalisena Elisan verkoissa pääkaupunkiseudulla, Riihimäellä, Jyväskylässä ja Joensuussa ja ESP:n verkossa Vammalassa. Avainkanava poistui FSP:n verkosta Forssassa 31. elokuuta 2009. Avainkanava tavoitti yhteensä noin 250 000 kaapelitaloudessa.
Nissan Altima
Nissan Altima on Nissanin Pohjois-Amerikan valmistama ylemmän keskiluokan automalli. Autoa on valmistettu vuodesta 1993, ja se on edennyt neljänteen sukupolveen. Nimi Altima on saanut alkunsa auton edeltäjän Nissan Laurelin varustetasosta.
Nissan Altima 1. sukupolvi (1993–1997)
Ensimmäisen sukupolven Altima perustui Nissan Bluebird SSS -malliin. Kaikissa ensimmäisen sukupolven Altimoissa käytettiin 150-hevosvoimasta KA24DE-moottoria. Varustetasoja oli neljä: XE, GXE, SE ja GLE.
Nissan Altima 4. sukupolvi (2007–2012)
Neljännen sukupolven Altima korvasi Nissan Primeran Pohjois-Amerikan markkinoilla.
Nissan Altima 5. sukupolvi (2013–2018)
Viidennen sukupolven Altima esiteltiin New Yorkin kansainvälisellä autonäyttelyllä vuonna 2012.
Nissan Altima 6. sukupolvi (2019–)
Kuudennen sukupolven Altima esiteltiin New Yorkin kansainvälisellä autonäyttelyllä vuonna 2018. Auton ensimmäinen mallivuosi on 2019.
Asterismi
Asterismi voi tarkoittaa seuraavia:
Philadelphia (täsmennyssivu)
Filadelfeia (, ”Veljesrakkaus/Sisarrakkaus”), Filadelfia tai Philadelphia voi viitata seuraaviin:
Tammerontalo
thumb|Tammerontalo. Tammerontalo on Tampereella osoitteessa Hämeenkatu 18 sijaitseva liike- ja toimistotalo. Talon kaksi alinta kerrosta ovat vuosilta 1907 ja 1909, neljä ylintä kerrosta puolestaan vuodelta 1926. Talo on saanut nimensä siinä vuonna 1942 avatun Tammeron kahvilan mukaan.
Talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2001.
Viitteet
61.49768°N, 23.75829°W
Oikeuksien ja vapauksien liike
Oikeuksien ja vapauksien liike (,, lyh. DPS tai HÖH) on bulgarialainen liberaalipuolue, joka on perinteisesti keskittynyt myös maan turkkilaisvähemmistöjen oikeuksiin.
Ecuadorin keskusyliopisto
Ecuadorin keskusyliopisto (Universidad Central del Ecuador, UCE) on Ecuadorissa toimiva korkeakoulu. Sillä on kaksi kampusta Quitossa, toinen kaupungin etelä- ja toinen koillispuolella, sekä sivutoimipisteet Santo Domingo de los Tsáchilasin provinssin pääkaupungissa Santo Domingossa ja  Galápagossaarilla.
Oikeuksien ja vapauksien liike
Puolue sai alkunsa kommunismin romahtamisen yhteydessä Itä-Euroopassa. DPS:n perustaja on Ahmed Dogan.
DPS on sekä ALDE:n että Liberal Internationalin täysjäsen.
Vuoden 2019 EU-vaaliessa DPS sai 3 edustajaa läpi. Vuoden 2021 kolmansissa parlamenttivaaleissa puolue 34 edustajaa läpi kansalliskokoukseen.
Ecuadorin keskusyliopisto
Yliopiston edeltäjä perustettiin vuonna 1622 nimellä Real y Pontificia Universidad de San Gregorio Magno. Nykyisellä nimellään se on toiminut vuodesta 1826.
René de Castries
pienoiskuva René de La Croix de Castries, yleisimmin duc de Castries (6. elokuuta 1908 Bastide-d’Engrasin linna, Gard, Ranska – 17. heinäkuuta 1986 ) oli ranskalainen historioitsija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta
René de Castries vietti lapsuutensa Gaujacin linnassa Gardin departementissa sekä Nîmesissä. Hän opiskeli Fribourgin Saint-Jean collègessa ja Versailles’n Sainte-Geneviève -koulussa ennen opiskeluaan École libre des sciences politiques -korkeakoulussa, jossa hän suoritti loppututkinnon vuonna 1932 julkisen talouden osastolla. Hän oli suunnitellut diplomaatin uraa mutta luopui suunnitelmista avioitumisensa jälkeen. Hän avioitui Monique de Cassagnen kanssa 1934.