cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen 2013 karsintasarja
'''Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen 2013 karsintasarja''' pelattiin lokakuussa 2012 Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, turnaukseen osallistui neljä joukkuetta joista kaksi pääsi 3. divisioonan turnaukseen 2013.
Turnaus
Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja. (UTC+4)
pienoiskuva|Kreikan ja Georgian välinen ottelu 15.10.
Kulbhushan Kharbanda
Kulbhushan Kharbanda (s. 21. lokakuuta 1944 Hasan Abdal, Punjab, Brittiläinen Intia) on intialainen näyttelijä. Hän näyttelee hindin- ja punjabinkielisissä elokuvissa sekä teatterissa. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Shaan (1980), Arth (1982), Fire (1996), Earth (1998) ja Water (2005).
Tim Hardaway (nuorempi)
Timothy Duane Hardaway nuorempi on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelaa NBA:n Dallas Mavericksissä. Hardaway on NBA:ssa pelanneen Tim Hardawayn poika.
Bisaltia
pienoiskuva|280px|Bisaltia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla. Bisaltia oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa Traakiassa. Se sijaitsi Khalkidiken niemimaan juuressa sen pohjoispuolella.
Tim Hardaway (nuorempi)
New York Knicks valitsi Hardawayn vuoden 2013 varaustilaisuudessa numerolla 24. Kesäkuussa 2015 Hardaway siirtyi Atlanta Hawksiin. Hän joutui pelaamaan muutaman ottelun myös alemmissa sarjoissa Canton Chargen ja Austin Spursin joukkueissa. Kesällä 2017 Hardaway palasi New York Knicksin joukkueeseen. Tammikuussa 2019 hän siirtyi usean pelaajan kaupassa Dallas Mavericksiin.
Bisaltia
Maantiede
Bisaltia käsitti Strymoninlahden pohjukan alueen sekä sisämaa-alueen, joka ulottui lännessä Krestonian rajalle ja idässä Kerkinitis-järvelle sekä Strymon-joelle. Sen eteläpuolella sijaitsi Mygdonia, pohjoispuolella Odomantike ja Sintike ja itäpuolella eli Strymonin toisella puolella Edonis.
Polikset
pienoiskuva|[[Argilos|Argiloksen raunioita.]]
Bisaltian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Historia
pienoiskuva|Bisaltian lyömä oktadrakhma, n. 475–465 eaa. Bisaltiaa asutti alun perin bisaltien (Bisaltai, ) heimo, jotka olivat traakialaisia. Kreikkalaiset perustivat alueen polikset siirtokuntinaan 600–400-luvuilla eaa. Argiloksen perustivat Androkselta tulleet asuttajat. Alue löi omaa rahaa jo arkaaisella kaudella.
Bowling Green (Kentucky)
Bowling Green on kaupunki Warrenin piirikunnassa, Kentuckyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 58 067, koko metropolialueen 125 953.
Bowling Green on Kentuckyn osavaltion väkirikkaimpia kaupunkeja ja tarjoaa paljon teollisuustyöpaikkoja, suurimpana työnantajana vuonna 1980 avattu Chevrolet Corvette -autoja valmistava General Motorsin tehdas. Kaupunki on noin tunnin ajomatkan päässä Nashvillestä ja Louisvillestä. Alue on pienten lampien pilkuttamaa ruohoista tasankoa, jonka halki mutkittelee tulvaherkkä Barren-joki.
Pavlovski
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1816 perustetusta Stroganovien rautatehtaasta. Vuonna 1941 sinne evakuoitiin Bakusta öljynporauslaitteita valmistava konepaja. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Pavlovski sai vuonna 1929.
Nykyään Pavlovskissa toimii konepaja ja maatalousyritys. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaala. Nähtävyyksiä ovat 1900-luvun alussa rakennetut Pietari-Paavalin kirkko, tehtaan hallintorakennus, koulu ja mestari Kotšerginin talo. Lähistöllä sijaitsee metsäpuisto ja Otšorin rauhoitusalue.
Harry Potter ja salaisuuksien kammio
Harry Potter ja salaisuuksien kammio on brittiläisen kirjailijan J. K. Rowlingin kirjoittaman Harry Potter -kirjasarjan toinen osa. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin 2. heinäkuuta 1998 ja suomennos vuonna 1999. Vaikka Rowling koki kirjan lopettamisen vaikeaksi, se sai hyviä arvosteluja kriitikoilta ja nuorilta lukijoilta, vaikka kriitikot ajattelivatkin sen olevan turhan pelottava nuoremmille lapsille.
Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva, joka ilmestyi vuonna 2002 ja josta tuli kolmas elokuva joka tuotti yli 600 miljoonan dollarin lipputulot. Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia voitti kuitenkin Saturn-palkinnon parhaasta fantasiaelokuvasta.
Tarina
Harryn toisena vuonna Tylypahkan noitien ja velhojen koulussa koulun seiniin ilmestyy sarja varoituksia, jotka kertovat Salaisuuksien kammion avautuneen ja että "Luihuisen perillinen" tappaa kaikki koulun oppilaat, joiden vanhemmat eivät ole velhoja. Näitä uhkauksia seuraa sarja hyökkäyksiä, joiden seurauksena koulun oppilaita löydetään kangistettuna. Kouluvuoden aikana Harry ja hänen ystävänsä Ron ja Hermione tutkivat hyökkäyksiä ja Harry kohtaa jälleen täysiä voimiaan havittelevan Lordi Voldemortin.
Taustaa
Kun Harry oli vauva, Voldemort, kaikkien aikojen voimakkain velho, murhasi Harryn vanhemmat, mutta katosi mysteerisesti yritettyään tappaa Harryn. Harry joutui asumaan jästisukulaistensa Petunia ja Vernon Dursleyn luo. Vaikka hänen tätinsä ja setänsä halveksivat kaikkea taikuuteen liittyvä, heidän sukulaissuhteensa Harryyn suojelee tätä lordi Voldemortin kannattajilta Voldemortin kerätessä voimia saadakseen voimansa takaisin. Harry astuu taikamaailmaan 11-vuotiaana, saadessaan kutsun Tylypahkan noitien ja velhojen kouluun. Koulussa hän ystävystyy Ron Weasleyn ja Hermione Grangerin kanssa.
Juoni
Harry on käsketty huoneeseensa, sillä Dursleyn perheen luo on tulossa illalliselle pari, jonka kanssa Vernon aikoo hieroa kauppoja. Kun hän tulee huoneeseensa, sängyllä istuu kotitonttu Dobby, joka varoittaa Harrya menemästä Tylypahkaan. Kun Harry ei suostu, tonttu ryhtyy suojelustoimiin.
Harrylla on vaikeuksia päästä Tylypahkaan, mutta hän ei ehdi olla siellä kauan, kun seinille ilmestyneet viestit kertovat Salaisuuksien kammion olevan avattu uudelleen ja että "Luihuisen perillinen" tappaa kaikki oppilaat, joiden vanhemmat eivät kuulu taikamaailmaan - jolloin myös Hermionesta tulee yksi maalitaulu. Lukuisia koulun jästisyntyisiä oppilaita löytyy kangistuneina käytäviltä. Samaan aikaan Harry, Ron ja Hermione saavat tietää, että Murjottava Myrtti kuoli edellisellä kerralla kun Salaisuuksien kammio avattiin. Myrtti näyttää Harrylle päiväkirjan jossa on "Tom Lomen Valedron" nimi. Vaikka sen sivut ovat tyhjät, se vastaa Harryn kirjoittaessa siihen. Lopulta kirja näyttää Harrylle viiden vuosikymmenen takaisen, juuri Myrtin kuoleman, aikaisen Tylypahkan. Menneisyydessä Harry näkee Tom Valedron, silloisen oppilaan, syyttävän Myrtin kuolemasta Hagridia, joka oli silloin 13-vuotias ja mieltynyt jo silloin vaarallisiin taikaolentoihin.
Ronin pikkusiskon, Ginnyn, jouduttua Kammioon, henkilökunta vaatii Pimeyden voimilta suojautumisen opettajaa, Gilderoy Lockhartia, hoitamaan tilanteen. Harryn ja Ronin mennessä hänen toimistoonsa ja kertovat tietävänsä hirviön olevan basiliski. Lockhart paljastaa olevansa petturi, joka otti kunnian toisten ihmisten urotöistä ja yritti tämän paljastettuaan pyyhkiä poikien muistot. Aseistariisuttuaan Lockhartin he marssivat Murjottavan Myrtin vessaan, jossa Harry avaa tien Salaisuuksien kammioon. Koulun alla olevissa putkissa Lockhart nappaa Ronin sauvan ja yrittää pyyhkiä poikien muistit - mutta Ronin sauva on vaurioitunut kouluvuoden alussa ja loitsu osuukin Lockhartiin, jolloin tämä ei muista edes omaa nimeään, ja sorruttaa tunnelin Ronin ja Harryn välissä.
Ronin yrittäessä siirtää kiviä jotka erottavat hänet ja Harryn toisistaan, Harry menee Salaisuuksien kammioon, jossa Ginny makaa päiväkirjan vieressä. Tutkiessaan Ginnyä, Tom Valedro ilmestyy, näyttäen täysin samalta kuin 50 vuotta sitten ja selittää olevansa päiväkirjassa säilynyt muisto. Ginny kirjoitti kirjaan toiveistaan ja peloistaan ja Valedro voitti tämän luottamuksen esiintyessään sympaattisena, pitäessään tätä vallassaan ja käyttäen tätä avaamaan Kammion. Valedro paljastaa myös olevansa nuori Voldemort. Hän selittää saaneensa tietää Ginnyltä kuka Harry on ja omasta teoistaan Voldemortina. Ginnyn tajuttua olevansa vastuussa hyökkäyksistä hän yritti hävittää päiväkirjan ja se joutui Harryn haltuun. Sen jälkeen Valedro vapautti basiliskin tappaakseen Harryn. Dumbledoren lemmikki feenikslintu Fawkes tuo Harrylle Rohkelikon miekan piilotettuna Lajitteluhattuun. Harry käyttää miekkaa tappaakseen basiliskin - mutta vasta sen jälkeen kun se on purrut häntä myrkyllisillä torahampaillaan. Valedron pilkatessa kuolevaa Harrya Fawkes parantaa hänet kyynelillään. Harry puukottaa päiväkirjaa basiliskin irronneella torahampaalla ja Valedro kirkuu ja katoaa. Ginny herää Valedron kadottua ja he palaavat Ronin luo, joka vahtii muistinsa menettänyttä Lockhartia. Fawkes nostaa nelikon ulos tunnelista.
Yhteys kirjaan Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Salaisuuksien kammiolla on useita linkkejä sarjan kuudenteen kirjaan, Harry Potter ja puoliverinen prinssi. Itse asiassa Puoliverinen prinssi oli Salaisuuksien kammion nimi tämän ollessa työn alla ja Rowling on sanonut aikoneensa esittää toisessa kirjassa erittäin tärkeää tietoa, mutta tunsi lopulta tiedon sopivan paremmin kuudenteen kirjaan. Jotkin esineet jotka ovat tärkeässä roolissa Puoliverisessä prinssissä esiintyvät ensimmäisen kerran Salaisuuksien kammiossa: Kunnian käsi ja opaalikaulakoru, jotka olivat myynnissä Borgin & Burkesilla; Häivytyskaappi Tylypahkassa, jota Riesu vahingoitti; sekä Tom Valedron päiväkirja, jonka paljastetaan myöhemmin olevan hirnyrkki.
Keskiajan filosofia
Keskiajan filosofialla viitataan lähinnä Länsi-Euroopassa ja Lähi-idässä keskiajalla harjoitettuun filosofiaan. Keskiaika ulottui Rooman valtakunnan luhistumisesta renessanssiin saakka. Keskiajalla filosofia nojasi vahvasti antiikin filosofian perinteeseen. Filosofia oli enimmäkseen teologian palvelijana: sitä käytettiin apuna teologisten kiistojen ratkaisemisessa.
Keskiajan keskeisenä filosofisena suuntauksena oli skolastiikan rationalismi, joka sovelsi erityisesti korkeaskolastisena aikana aristotelismia. Keskeisiä filosofisia ongelmia olivat muun muassa uskon ja järjen suhde, Jumalan olemassaolo ja luonne, teologian ja metafysiikan suhteet ja kohde, sekä universaalien ongelma.
Keskiajan filosofian luonne
thumb|250px|Filosofia [[vapaat taidot|seitsemän vapaan taiteen ympäröimänä. Kuva Herrad Landsbergilaisen teoksen Hortus deliciarum käsikirjoituksesta vuodelta 1180.]] Ymmärrystä keskiajasta on leimannut renessanssihumanistien näkemys, jonka mukaan keskiaika oli puolibarbaarinen ajanjakso, joka sijoittui Kreikan ja Rooman kulttuurien ”klassisen” ajan ja tuon kulttuurin ”uudelleensyntymän” eli ”renessanssin” väliin. Keskiaika sisältää kuitenkin lähes tuhat vuotta kestäneen ajanjakson, johon sijoittuu paljon erilaisia filosofisia kehityskulkuja, jotka loivat pohjaa uuden ajan ajattelulle. Uudet filosofiset ajatukset kukoistivat erityisesti 1200-luvulla.
Keskiajan filosofiaa luonnehtii erityisesti kolme piirrettä: (1) Rationalismi — logiikan, dialektiikan ja filosofisen analyysin hyödyntäminen totuuden etsimisessä (ratio); (2) antiikin filosofien ja erityisesti Aristoteleen esittämien näkemysten kunnioittaminen ja heidän auktoriteettinsa puolustaminen (auctoritas); ja (3) pyrkimys yhdistää filosofiset ajatukset teologisiin opetuksiin ja pyhiin kirjoituksiin (concordia). Näistä viimeksi mainittu oli kaikkein tärkein — tuskin mikään muu ongelma oli yhtä keskeisellä sijalla keskiajan filosofiassa kuin uskon ja järjen suhde.
Muun muassa Avicenna ja Averroes nojautuivat enemmän järkeen, Augustinus ja Anselm Canterburylainen puolestaan asettivat uskon etusijalle. Augustinuksen vastaus ongelmaan oli se, että ensin tuli uskoa, ja sen jälkeen etsiä ymmärrystä. Anselm ilmaisi tämän sanomalla: ”Ei niin, että pyrkisin ymmärtämään, jotta uskoisin, vaan uskon, jotta ymmärtäisin”. Tuomas Akvinolainen pyrki sovittamaan uskon ja järjen yhteen. Hän uskoi niiden olevan harmoniassa keskenään, koska katsoi kummankin olevan Jumalan luoman. Jos filosofia oli ristiriidassa teologian kanssa, oli tapahtunut virhe, jonka syy tuli selvittää.
Vaikka keskiaikaiseen filosofiaan kuuluukin monenlaisia virtauksia, yhtenä sen määrittävänä tekijänä voidaan pitää skolastisia menetelmiä, joilla kilpailevia tai ristiriitaisia filosofisia näkemyksiä pyrittiin saattamaan yhteen. Varhaiskeskiajan uusplatonilaisista 1100- ja 1200-lukujen peripateetikkoihin ja edelleen 1300- ja 1400-lukujen nominalisteihin ja voluntaristeihin saakka kaikki merkittävät ajattelijat uskoivat, että heidän erilaiset ajatuksensa voidaan yhdistää yhdeksi maailmankuvaksi, kun asioista väitellään tarpeeksi.
Kristillisessä Euroopassa tämä tarkoitti pääasiassa Raamatun ja antiikin filosofian yhdistämispyrkimyksiä. Tällainen lähestymistapa pohjautuu jo hellenistisen ajan juutalaisten oppineiden ajatuksiin. Muun muassa Artapanos, Eupolemos ja Aristobulos katsoivat, että kreikkalainen filosofia olisi tosiasiassa pohjautunut juutalaisuuteen. Filon Aleksandrialainen pyrki yhdistämään juutalaista ajattelua platonismiin ja toisaalta korjaamaan platonismia niiltä osin, missä määrin se oli ristiriidassa juutalaisuuden kanssa.
Antiikin filosofia omaksuttiin näin keskiajan kristillisen filosofian ja teologian pohjaksi. Antiikin filosofiaa ja loogisia tekniikoita käytettiin avuksi teologisten kysymysten ja uskon opinkohtien selventämisessä. Tämä ei kuitenkaan tapahtunut täysin ilman kritiikkiä – filosofit olivat valmiita soveltamaan sitä sopivilta osiltaan, mutta hylkäämään tarvittaessa. Ristiriitoja kohdatessa skolastista menetelmää käytettiin asioiden saattamiseksi sopusointuun. Antiikin perinteestä myös seitsemän vapaata tiedettä omaksuttiin sellaisenaan koululaitoksen pohjaksi, ensin katedraalikouluissa ja sitten yliopistoissa. Yliopisto-opiskelijoilta vaadittiin laajoja, jopa lähes kymmenen vuotta kestäviä filosofian opintoja, jotka käsittivät enimmäkseen antiikin filosofiaa, ennen etenemistä muihin tiedekuntiin.
thumb|right|Kuvitusta [[Hildegard Bingeniläinen|Hildegard Bingeniläisen teoksessa De operatione Dei, 1165.]]
Keskiajalla filosofia toimi paljolti teologian aputieteenä — teologia nähtiin ”tieteiden kuningattarena” (regina scientiae) ja filosofia teologian palvelijana (ancilla theologiae). Filosofia keskittyi ensi sijassa Jumalan luonteen tutkimiseen, sillä jos Jumala on olemassa, hän on epäilemättä maailmankaikkeuden merkittävin ominaisuus ja siksi hyvinkin tutkimisen arvoinen. Tässä aristoteelinen logiikka eli syllogistiikka nousi merkittävään rooliin. Filosofit pyrkivät myös todistamaan Jumalan olemassaolon puhtaasti loogisilla argumenteilla, jos sellainen on ylipäänsä mahdollista. Samoin Jumalan tekoja, kuten maailman luomista ja lunastamista, ryhdyttiin tutkimaan loogisilla menetelmillä. Keskeinen kysymys oli, olivatko nämä teot samojen lainalaisuuksien hallitsemia kuin luonnon järjestys muutenkin.
Ensimmäisiä argumentteja Jumalan olemassaolon todistamiseksi oli ontologinen argumentti, jonka kehitti Anselm Canterburylainen. Se määritteli Jumalan täydelliseksi olennoksi. Koska olemassaolo on täydellisempää kuin olemassaolon puute, siksi Jumalan täytyy olla olemassa. Toinen merkittävä keskiaikainen jumalatodistus oli kosmologinen argumentti, jonka kehitti Tuomas Akvinolainen. Sen mukaan kaikella olevalla täytyi olla syy. Näin kaikella aiheutetulla tai luodulla täytyy olla ei-aiheutettu tai ei-luotu ensimmäinen syy, joka on Jumala.
Akvinolainen käytti argumenttiaan myös Jumalan hyvyyden todistamiseen. Kaikessa olevassa on jotain hyvää, ja jokaisen asian syy on parempi kuin seuraus. Siksi ensimmäisen syyn tulee olla paras kaikista asioista. Näin vaiheittain voitiin todistaa Jumalan voima, ainutlaatuisuus ja muut ominaisuudet.
Suurin osa yliopistojen opiskelijoista muistivat ulkoa Aristoteleen yhdeksäntoista syllogismia kahdelle subjektille, mikä mahdollisti sen, että he kykenivät loogisesti kytkemään väitelauseiden subjektit ja objektit toisiinsa. Jotkut kehittelivät myös väitelauseita joissa esiintyi kolme subjektia.
Historia
thumb|180px|[[Logiikka|Logiikan keskeiset menetelmät ja ongelmat keskiaikaisessa kuvassa.]]
Varhaiskeskiaika
Varhaiskeskiajalla merkittävä keskus oli Benedictus Nursialaisen vuonna 529 perustama Monte Cassinon luostari. Se perustettiin samana vuonna kun keisari Justinianus määräsi Ateenan pakanallisen filosofikoulun suljettavaksi, ja siksi ajankohtaa on pidetty usein antiikin ja keskiajan taitekohtana. Monte Cassino muodostui yhdessä muiden benediktiiniläisluostareiden kanssa eräänlaiseksi pysyvyyden symboliksi levottoman ajan keskellä Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen. Luostarit harjoittivat paitsi antiikin ajalta peräisin olevien teosten kopiointia myös opetusta ja tutkimusta.
Merkittäviä henkilöitä varhaiskeskiajan teologiassa ja filosofiassa olivat muiden muassa uusplatonismia kristinuskoon yhdistellyt Pseudo-Dionysios Areopagita, Sevillan piispa Isidorus Sevillalainen, myöhempiin kirkkoisiin lukeutuva Johannes Damaskolainen, karolingisen renessanssin keskushenkilö munkki Alkuin, Rabanus Maurus sekä skolastiikalle pohjaa luonut Pseudo-Dionysioksen teosten kommentoija Johannes Scotus Eriugena.
Skolastiikka
Skolastiikka oli keskiaikainen filosofinen koulukunta n. vuosina 1100—1500. Skolastiikka pyrki yhdistämään antiikin tieteet ja filosofian, erityisesti aristotelismin, ja vallitsevan uskonnon pyhät kirjoitukset ja opetukset. Skolastiikalla ei varsinaisesti tarkoiteta mitään tiettyä filosofista näkemystä tai uskomuksia, vaan enemmän tutkimiseen, ymmärtämiseen ja oppimiseen käytettyä lähestymistapaa, jossa pääpaino oli dialektisessa päättelyssä ja logiikan käyttämisessä kohdattujen filosofisten ja teologisten ongelmien ratkaisemisessa.
Arabialainen ja juutalainen filosofia
Kun juutalaisuus ja kristinusko saivat alkunsa pienten ryhmien uskontona, islam kehittyi valtaviin mittoihin kasvaneen arabivaltakunnan uskontona. Kun ensimmäiset Muhammedia ja islamia käsittelevät kirjat ilmestyivät 800-luvulla, abbasidikalifaatti ulottui Pohjois-Afrikasta Afaganistaniin. Kalifi al-Mamun alkoi Persian sassanidikuninkaiden tapaan kääntää kreikkalaista luonnonfilosofista kirjallisuutta. Sassanidien motiivina oli tällä tavoin koota maailmalle hajonneen Zarathustran Avestan sisältämä tieto. Al-Mamunin motiivina saattoi olla pyrkimys miellyttää persialaisia alamaisia. Käännösliikkeestä tuli laaja ja pysyvä osa abbasidien hallintoa ja vei islamilaisen maailman monilla tieteenaloilla maailman kärkeen sadoiksi vuosiksi.
Kehityksen ensimmäiseen vaiheeseen kuului Mesopotamiassa, Syyriassa ja Egyptissä säilyneiden kreikankielisten filosofisten ja luonnontieteellisten teosten kääntäminen arabian kielelle. Kääntäjät olivat enimmäkseen nestoriolais- ja jakobiittikristittyjä, jotka työskentelivät Abbasidien valtakunnan (n. 800) aikana. Merkittävimpiä kääntäjiä oli syyrialaiskristitty Hunain ibn Ishaq (809–873), joka tunnetaan latinaksi nimellä Joannitius. Teoksia käännettiin ensin syyriaksi, sitten arabiaksi. 900-luvulla lähes pelkästään syyriankielisiä käännöksiä käyttäneet jakobiitit käänsivät arabiaksi lähes kaikki Aristoteleen teokset, Aleksanteri Afrodisiaslaisen, Themistioksen ja Theofrastoksen kirjoittamia kommentaareja, suurimman osan Platonin dialogeista, sekä joitakin uusplatonilaisia teoksia.
Seuraavaan vaiheeseen kuuluu islamilaisen kalam-teologian kehittyminen. Kalam-teologia jakaantui mu'taziliittien ja aš'ariittien koulukuntiin. Mu'taziliitit saivat alkunsa Basrassa ja Bagdadissa kokoontuneista ryhmistä, jotka kokoontuivat keskustelemaan siitä, kuinka kreikkalaisen filosofian ajatuksia voitaisiin soveltaa joidenkin teologisten ongelmien, kuten Jumalan ykseyden ongelman sekä Jumalan kaikkivaltiuden vapaan tahdon olemassaololle aiheuttaman ongelman, ratkaisemisessa. He kehittivät myös todistuksia maailman luomiselle hyödyntämällä kristillistä uusplatonismia. Aš'ariitit pyrkivät selventämään Koraanin opetuksia. He kielsivät kaikki muut syyt paitsi Jumalan ja samalla kielsivät myös vapaan tahdon olemassaolon.
Islamilaisen aristotelismin huippua edustaa Averroes (Ibn Rušd, 1126–1198), jonka teosten hepreankielisillä käännöksillä oli suuri merkitys myös juutalaiseen filosofiaan ja latinaksi käännettynä koko eurooppalaiseen ajatteluun. Keskiajan juutalaisessa filosofiassa esiintyikin samanlaista skolastista virtausta, jossa antiikin filosofiaa yhdisteltiin puolestaan juutalaisuuden pyhän kirjan Tanakhin tulkintaan. Merkittävimpiä juutalaisen skolastiikan edustajia keskiajalla oli Maimonides.
Varhainen islamilainen filosofia vaikutti merkittävästä myös länsimaiseen skolastiikkaan, kun arabialaisten oppineiden kommentaarit antiikin filosofien teoksiin tulivat saataville lännessä.
Varhaisskolastiikka
thumb|180px|[[Platon, Seneca ja Aristoteles keskiaikaisessa käsikirjoituksessa noin vuodelta 1330.]]
1000-1100-lukujen varhaisskolastiikka perustui pitkälti platonismiin, erityisesti sen uusplatonilaisessa muodossa. Tällaiseen platonismiin oli jo antiikin aikana sekoittunut huomattavasti stolaisuuden ja aristotelismin vaikutusta. Platonin todellisia opetuksia tunnettiin kuitenkin huonosti. Hänen teoksistaan tunnettiin latinankielisinä ainoastaan Kalkidioksen kääntämät Timaioksen kosmologiaa käsittelevät osat selityksineen, sekä 1100-1200-luvuilla käännetyt Faidon, Menon ja osa Parmenidesta. Erityisesti Timaios vaikutti huomattavasti skolastiseen ajatteluun lähinnä fysiikassa ja muussa luonnonfilosofiassa, johon varhaisskolastiikka keskittyi. Muita merkittäviä platonismin lähteitä olivat muun muassa Boethiuksen (ennen kaikkea Filosofian lohdutus), Macrobiuksen ja Martianus Capellan teokset, Kalkidioksen Timaios-kommentaari sekä hermeettiseen traditioon kuuluvat kirjoitukset.
Keskeiset filosofiset ongelmat liittyivät platonismin ja uusplatonismin tulkintoihin kristilliseen ajatteluun sopivasti. Timaioksen mukaan maailman oli luonut alempi luojajumala, demiurgi, ja uusplatonismi taas oli laajentanut luomisen kosmogoniaa useammilla alemmilla jumalhahmoilla, joiden vastuulla oli yhä alempien ja materiaalisempien maailmankaikkeuden tasojen luominen. Tällaiset ajatukset eivät luonnollisesti sopineet yksijumaliseen kristinuskoon. Toinen ongelmallinen seikka oli sekä Platonin että Boethiuksen esittämä ajatus maailmansielusta. Uusplatonismin tulkinta ykseydestä emanoituneista todellisuustasoista, logos (järki, sana) ja psykhe (sielu, henki), sopi kuitenkin kolminaisuusoppiin. Esimerkiksi Willelmus Concheslainen yhdisti maailmansielun Pyhään Henkeen.
Kolmas tyypillinen ongelma koski platonismin opettamaa ideoiden ja materian ikuisuutta, jotka kummatkin olivat ristiriidassa sen kristinuskon opin kanssa, että ainoastaan Jumala on ikuinen. Ideat samaistettiin jo Augustinuksen esittämän tulkinnan mukaan Jumalan ajatuksiin, jolloin ne saattoivat olla samaan aikaan sekä yhtä ikuisia kuin Jumala, mutta silti hänestä syntyneitä. Materian suhteen jotkut suosivat jo Boethiuksen esittämää ajatusta, jonka mukaan ikuisuutta oli kahdenlaista, toisaalta Jumalan ajatonta ikuisuutta, ja toisaalta materian ajallista ikuisuutta. Jotkut kuitenkin hylkäsivät tämän teorian, katsoen, että materia sai alkunsa luomisessa.
Fysiikassa filosofit pyrkivät usein etsimään luonnollisia syitä tapahtumille. Muun muassa luomiskertomusta selitettiin fysiikan avulla täysin luonnolliseksi tapahtumaksi, jo pelkästään luonnon lakien ohjaamaksi erotukseksi yliluonnollisen Jumalan ohjauksesta. Luonnontieteellisen menetelmän käyttö saattoi olla peräisin arabialaisilta tiedemiehiltä, joiden tietämystä oli vähitellen alettu välittää läntiseen Eurooppaan. Tässä työssä vaikutti muiden muassa Constantinus Africanus.
Merkittäviä henkilöitä varhaisskolastisena aikana olivat muiden muassa Anselm Canterburylainen, Petrus Damiani, Gilbertus Porretanus, Pierre Abélard, Petrus Lombardus ja Johannes Salisburylainen. Aikakauden ajattelun keskeinen keskus oli Chartresin katedraalikoulu.
Tieteen renessanssi 1100-luvulla
1100-luvulla sydänkeskiajan sosiaalisessa ja poliittisessa ympäristössä tapahtui monia muutoksia, joita kutsutaan usein 1100-luvun renessanssiksi. Se voidaan nähdä eräänlaisena esirenessanssina. Sen aikana eurooppalaisessa tieteessä tapahtui uudenlaista älyllistä heräämistä, joka vaikutti sekä tieteeseen että filosofiseen ajatteluun. Nämä saavutukset loivat pohjaa myöhemmille kirjallisille ja taiteellisille liikkeille, merkittävimpänä Italian 1400-luvun renessanssille ja 1600-luvun tieteelliselle vallankumoukselle.
Korkeaskolastiikka
thumb|180px|[[Tuomas Akvinolainen|Tuomas Akvinolaisen Summa theologiae, skolastisen kirjallisuuden maineikkain teos.]]
Korkeaskolastiikkaa kuvaa ”suuri synteesi” kristinuskon teologian ja aristotelismin välillä. Tätä työtä johti erityisesti Tuomas Akvinolainen. Aristoteleen teokset käännettiin säilyneiltä osin latinaksi lähes kokonaisuudessaan 1200-luvun aikana. Jo Boethius oli kääntänyt Aristoteleen tuotantoa latinaksi. Keskiajalla tähän työhön osallistuivat muiden muassa Jacobus Veneticus ja erityisesti Vilhelm Moerbekelainen.
Akvinolaisen lisäksi korkeaskolastisen kauden merkittäviä filosofeja olivat muiden muassa Johannes Duns Scotus, William Occamilainen, Robert Grosseteste, Roger Bacon, Alexander Halesilainen, Bonaventura, Albert Suuri, Petrus Hispanus ja Henri Ghentiläinen.
Lontoon sopimus (1839)
Lontoon sopimus, tunnetaan myös nimellä Lontoon ensimmäinen sopimus oli kansainvälinen sopimus, joka allekirjoitettiin 19. huhtikuuta 1839. Sopimuksen myötä Euroopan suurvallat hyväksyivät Belgian itsenäisyyden ja neutraaliuden sekä sen saksankielisen osan, Luxemburgin, itsenäisyyden. Yksi sen tärkeistä osista oli artikla VII, mikä pakotti Belgian pysymään neutraalina ja sopimuksen allekirjoittaneet valtiot puolustamaan Belgiaa sotatilassa turvaten sen neutraaliuden.
Keskiajan filosofia
Korkeaskolastiikka
Akvinolainen hyväksyi Aristoteleen filosofian luonnollisen todellisuuden esityksenä, mutta katsoi, että se vaati täydennyksekseen myös luonnon ylittävän eli yliluonnollisen lähestymistavan. Näin hänen ajattelussaan filosofian luonnollinen totuus ja teologian yliluonnollinen totuus olivat toisiaan täydentäviä, eivät toisensa poissulkevia.
Aristoteelisessa ajattelussa oli kuitenkin suuria ristiriitoja kristinuskon kanssa. Näitä olivat muiden muassa:
Britannian Formula 3
Britannian Formula 3 oli kansainvälinen moottoriurheilusarja, jossa kaikki kilpailut ajettiin pääasiassa Isossa-Britanniassa. Joitakin kilpailuja ajettiin Manner-Euroopassa. Moni Britannian F3 mestareista ovat ajaneet Formula 1:ssä, joista tunnetuimpia kuljettajia ovat Nelson Piquet, Mika Häkkinen , Ayrton Senna , Emerson Fittipaldi , Rubens Barrichello ja Jackie Stewart. Lisäksi Jyrki Järvilehto, Mika Salo, Jim Clark, Takuma Satō, Nelson Piquet Jr, Jaime Alguersuari, Daniel Ricciardo ja Jean-Éric Vergne ovat nousseet tästä sarjasta Formula 1:siin.
Sarjassa ajettiin Dallaran valmistamilla autoilla. Autot käyttivät Mercedes-Benzin, Volkswagenin ja Mugen Hondan moottoreita. Autoissa oli Cooper Tiren renkaat.
Keskiajan filosofia
Via moderna
Via moderna oli skolastiikan piirissä 1300-luvun alussa syntynyt liike, joka pyrki eroon antiikin filosofiaan perustuvasta ajattelusta kohti uutta ajattelua. Sen keskeisinä hahmoina voidaan pitää Duns Scotusta ja Vilhelm Occamilaista, jotka olivat kummatkin fransiskaaneja. Fransiskaanien teologia perustui ennen kaikkea kirkkoisä Augustinukseen, ja heidät voidaan nähdä vastavoimana aristotelismiin tukeutuneelle Tuomas Akvinolaiselle ja hänen koulukunnalleen, jonka monet edustajat olivat dominikaaneja.
Britannian Formula 3
Sarja alkoi jo vuonna 1951, jonka sarjan ensimmäisen mestaruuden voitti Eric Brandon. Eniten tiimimestaruuksia saavutti Carlin, joka voitti yhteensä 11 mestaruutta.
Keskiajan filosofia
Via moderna
Merkittävimpiä eroja Tuomaan ja näiden fransiskaaniteologien ajattelussa oli ero aristoteelisen metafyysisen realismin (käsiterealismi) ja nominalismin välillä. Tuomas katsoi, että universaalit olivat olemassa yksittäisolioista erillisinä yleisolemuksina. Yksittäisolioiden yksilöllisyyden määräsi materia, ei yleisolemus, mutta inhimillinen järki kykeni käsittelemään vain yleisolemuksia. Duns Scotus jakoi tämän käsiterealismin, mutta edusti lievempää tulkintaa. Hän katsoi, että muodollinen ero yksittäisen ja yleisen olemuksen välillä syntyy ihmisen mielessä, mikä oli merkittävä askel nominalismin suuntaan. Vilhelm Occamilainen puolestaan edusti varsinaista nominalistista kantaa ja katsoi, ettei yleisolemuksia voi olla olemassa yksittäisolioista erillisinä. Hänen mukaansa yleiskäsitteet ovat pelkkiä nimiä, joita käytetään samankaltaisista olioista. Sekä Duns Scotus että Ockhamilainen katsoivat, että inhimillinen järki kykeni havaitsemaan ja käsittämään yksilöoliot sellaisinaan ja muodosti vasta niiden avulla yleiskäsitteet. Tästä seurasi myös, että maailman käsitettävä järjestys oli lähinnä mielen oma luomus. Tämä avasi tietä myöhemmille skeptisille argumenteille.
Britannian Formula 3
Sarja lakkautettiin vuoden 2014 päätteeksi.
Keskiajan filosofia
Via moderna
Fransiskaanien teologia toimi pohjana myös myöhemmälle keskustelulle yksilön luonnollisista oikeuksista. Fransiskaanit olivat omistautuneet äärimmäiselle köyhyydelle ja kieltäytyivät omistamasta mitään. Heidän vastustajiensa mukaan ihmiselle ei ollut kuitenkaan luvallista luopua luonnollisesta itsesäilytysoikeudesta. Fransiskaanit hävisivät kiistan ja joutuivat myöntämään, että heilläkin oli viime kädessä luovuttamattomia oikeuksia.
Mystiikka
Mystikot vastustivat skolastiikkaa kaikkina sen kausina. He halusivat korostaa logiikan sijasta suoraa yhteyttä Jumalaan, ja uskoivat, että myös mystinen kokemus voi olla inhimillisen tiedon lähde. He saivat herätteitä Augustinukselta ja Dionysios Pseudo-Areopagitalta, joka oli tuonut keskiajan uskonnollisuuteen uusplatonistisia vaikutteita. Merkittäviä mystikoita olivat muiden muassa Bernhard Clairvauxlainen, Hildegard Bingeniläinen ja varsinkin Mestari Eckhart.
Kohti renessanssia
Renessanssin aikana humanistit, filosofit ja tiedemiehet halusivat usein korostaa eroa keskiajan ajatteluun. Tällöin syntyi käsitys "pimeästä keskiajasta", johon renessanssin katsottiin tuovan valoa. Erityisesti uusi tutkimus on 1900-luvun loppupuolelta lähtien nostanut esiin keskiajan ajattelusta piirteitä, joiden valossa keskiajan ja renessanssin vaihde ei enää näyttäydy yhtä jyrkkänä. Monet renessanssin aikana syntyneiksi katsotut ajatukset ovat tosiasiassa peräisin jo 1300-luvulta.
Filosofian historiassa renessanssilla tarkoitetaankin noin vuosien 1350-1600 välistä ajanjaksoa, josta perinteinen historiantutkimus lukee suurimman osan, 1510-1520 -luvuille saakka, keskiajaksi. Sydänkeskiajalla tietä kohti renessanssifilosofiaa raivasivat jo 1100-luvun renessanssi ja via moderna -liike. Uutta pohjaa loivat yhteiskunnalliset muutokset, kuten kaupunkien ja niiden hovien voimistuminen yliopistojen rinnalle.
Keskiaikaisia filosofeja
thumb|160px|[[Anselm Canterburylainen]] thumb|160px|[[Roger Bacon]] thumb|160px|[[Tuomas Akvinolainen]] thumb|160px|[[Johannes Duns Scotus]]
It’s a Beautiful World
It’s a Beautiful World on brittiläisen rockyhtye Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta Who Built the Moon? 17. marraskuuta 2017. Kappale on yhtyeen laulaja Noel Gallagherin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”It’s a Beautiful World” ylsi kotimaassaan Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 80.
Novoiljinski
Novoiljinski on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Nytvan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman rannalla 9 kilometriä Nytvasta itään. Asukkaita on 3 500 henkeä (vuonna 2009).
One More Night
One More Night on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Overexposed kesäkuussa 2012.
Novoiljinski
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1931 perustetusta uittokeskuksesta. Alun perin se kuului Kaman vastarannalla sijaitsevan Novoiljinskojen kylän yhteyteen. Vuonna 1942 Novoiljinski sai kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Carita Hinkka
Sonja Carita Hinkka (s. 1. huhtikuuta 1991 Riihimäki) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edustaa Riihimäen Kiskoa ja hänen valmentajanaan toimii Leo Pusa. Hän on ollut Suomen maajoukkue-edustajana maaotteluissa vuosina 2006, 2007 ja 2009. Hinkka on voittanut urallaan hopeaa 17-vuotiaiden MM-kisoista. Hänen ennätyksensä 56,49 m on vuodelta 2009. Hinkalla on nimissään ulkoratojen 14- (400 gramman keihäällä 56,78) ja 15-vuotiaiden (400 gramman keihäällä 60,24) ja sisäratojen 17-vuotiaiden (600 gramman keihäällä 51,12) Suomen ennätykset.
One More Night
Kappaleen on kirjoittanut Adam Levine, Shellback, Max Martin ja Savan Kotecha. Shellback ja Martin vastaavat myös tuotannosta. ”One More Night” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Se oli Maroon 5:n kolmas listaykkönen Yhdysvalloissa.
Novoiljinski
Nykyään Novoiljinskojessa toimii puunjalostusteollisuutta. Taajamassa on keskikoulu, metsätekninen koulu, lasten musiikkikoulu, vapaa-ajantalo, kirjasto ja sairaala. Lähistöllä on muinaisia asuinpaikkoja.
Veronosoitus
Veronosoitus on aiemmin käytössä ollut ilmoitus maatilan maaverojen laskennassa käytettävästä veroperusteesta eli veroluvusta ja niistä verokappaleista eli veroparseleista, jotka oli verona suoritettava. Maaverot lakkautettiin Suomessa vuoden 1925 alusta ja samalla veronosoitus siirtyi historiaan.
Aluksi veronosoitukset vahvistettiin vuosittaisten maksuunpanojen yhteydessä. Myöhemmin ne alettiin merkitä maakirjoihin, jolloin niiden luonne muuttui pysyvämmäksi. Varhaisina aikoina verot suoritettiin monenlaisina luonnontuotteina ja monen perusteen mukaan. Vähitellen verotusta yksinkertaistettiin, mutta vasta 9. huhtikuuta 1840 annettu julistus sääti yhden veroluvun käyttöönotosta. Veroluvuksi tuli verorupla. Jokaisesta veroruplasta oli suoritettava 5. maaliskuuta 1841 annetun julistuksen mukaan rahaa 5–24 kopeekkaa, kolme kappaa jyviä (verojyvät tarkoittivat ruista ja ohraa), yksi kappa kauroja, kolme naulaa voita ja kaksi naulaa talia. Uuden 16. heinäkuuta 1886 annetun asetuksen mukaan verorupla tarkoitti 25 litraa jyviä (puolet rukiita ja puolet ohria), 10 litraa kauroja ja 1,17–1,45 markkaa rahaa.
Kazimierz Serocki
thumb|right|Kazimierz Serocki
Kazimierz Serocki (3. maaliskuuta 1922 Toruń – 31. tammikuuta 1981 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Falsifiointi
Falsifiointi eli falsifioiminen (<, 'väärä') tarkoittaa väitteen osoittamista vääräksi. Fallibilismi merkitsee Charles S. Peircen alullepanemaa tieteenfilosofista oppia, jonka mukaan kaikkia väitteitä on pidettävä periaatteessa kumoutuvina. Falsifikationismi (negativismi, kontrapositivismi tai popperilainen tieteenfilosofia) puolestaan on tieteenfilosofian paradigma, jonka tavoitteena on erottaa tiede epätieteestä ja muusta ei-tieteestä. Sen mukaan tieteellisiä ovat vain sellaiset väitteet, jotka ovat falsifioitavissa eli periaatteessa mahdollista osoittaa vääriksi jollain havainnoilla. Toisinaan näitä termejä myös käytetään synonyymeina, mutta Peircen ja Karl Popperin näkemysten välillä on sisällöllisiä eroja.
Falsifikationismi
Falsifikationismin taustalla on havainto universaaliväitteiden todistamisen ja kumoamisen välisestä loogisesta epäsymmetriasta, johon jo C. S. Peirce kiinnitti huomiota: universaaliväitettä on mahdotonta todistaa oikeaksi olipa otos kuinka suuri hyvänsä kuin siinä ideaalisessa tilanteessa, jossa kaikki kvantifioidun joukon oliot voitaisiin tutkia, missä sitä vastoin periaatteessa yksi ainoa todellinen vastaesimerkki riittää kumoamaan sen. Esimerkiksi väite ”kaikki korpit ovat mustia” voitaisiin verifioida vain tarkistamalla kaikki korpit, nyt, menneisyydessä ja tulevaisuudessa. Falsifikationinismin kannattajien mukaan se voidaan kuitenkin osoittaa vääräksi löytämällä yksikin punainen korppi.
Falsifikationanismi syntyi Karl Popper esittäessä ensimmäisenä, että teoriaa voitaisiin pitää tieteellisenä vain, jos se periaatteessa voisi olla todistettavissa tutkimuksella vääräksi. Popper päätteli, että falsifioimattomuus ei ole osoitus teorian vahvuudesta, vaan sen heikkoudesta; hyvä teoria olisi nimenomaan sellainen, jonka falsifioitumisehdot voidaan määritellä, ja sikäli kuin teorian falsifikaatio kerta toisensa jälkeen epäonnistuu, tämän voitaisiin katsoa tukevan voimakkaasti olettamusta, että teoria on tosi. Teoriaa ei kuitenkaan voisi koskaan verifioida, ja periaatteessa tuleva tutkimus voisi aina kumota parhaankin teorian. Falsifikationisti on toisin sanoen myös fallibilisti, painottaen kaikkien teorioiden mahdollista kumoutuvuutta. Sitä vastoin fallibilisti ei ole välttämättä falsifikationisti, ja vaikka fallibismi on melko yleisesti hyväksytty näkemys, falsifikationismi ei sitä ole: yleisesti kuitenkin ollaan kannalla, että ankarassa mielessä teorian varma kumoaminen on yhtä mahdotonta kuin sen verifioiminenkin. Popperin esittämä kritiikki oli yhtä kaikki osallisena vaikuttamassa loogisen positivismin ja verifikationismin väistymiseen.
Se, että jokin teoria on falsifioitavissa eli osoitettavissa vääräksi, ei tarkoita sitä, että teoria olisi väärä; sen sijaan se tarkoittaa, että jos teoria on väärä, tämä voidaan osoittaa havainnoilla tai kokeilla. Käytännössä falsifioitavuudella voidaan välttää monentyyppisten epätieteellisten väitteiden, esim. tautologian eli aina toden väitteen ("kaikki korpit ovat korppeja") hyväksymisen tieteelliseksi teoriaksi. Toisaalta se, että teoria on falsifioitavissa, ei kykene osoittamaan sitä varmasti ja lopullisesti oikeaksi. Falsifikaatioperiaatteella ei voi myöskään varmasti käsitellä olemassaoloväitettä, koska väitteen falsifiointi edellyttäisi sen negaation verifiointia, ja kyseinen negaatio on universaaliväite.
Pokerimestari 2006
Pokerimestari 2006 oli syksyllä 2006 MTV3-kanavalla esitetty pokeriohjelma, jossa seurattiin No Limit Texas hold ’em -pokeriturnausta. Ohjelmassa pokeriammattilaiset, amatööripelaajat sekä julkkikset kilpailivat Suomen taitavimman pokerin pelaajan tittelistä. Voittajalle oli luvassa loppusyksystä matka Las Vegasiin World Poker Tourin turnaukseen. Ohjelmaa juonsi Tomi Tuominen ja kommenttaattorina toimi Ville Wahlbeck.
Falsifiointi
Falsifikationismi
Falsifikaatiota on vaikea soveltaa vähänkään laajempiin teorioihin, sillä on vaikea sanoa, falsifioiko vastaesimerkki koko teorian vai jonkun osan siitä – ja jos se kaataa vain osan, niin minkä.
Pokerimestari 2006
Voittajaksi selviytyi 22-vuotias Teemu Kangasvieri.
Falsifiointi
Naiivi falsifikationismi
Popperin alkuperäisen näkemyksen mukaan teoria tai hypoteesi voidaan lopullisesti hylätä yhden sen kanssa yhteensopimattoman havainnon perusteella. Klassinen esimerkki tästä on se, että yhden mustan joutsenen löytäminen osoittaa virheelliseksi sen teorian, että kaikki joutsenet ovat valkoisia.
Popper katsoi, että tieteilijöille ovat erityisen arvokkaita kahdentyyppiset väittämät, havaintoväittämät ja kategoriset väittämät. Havaintoväittämät ovat sellaisia kuten ”tämä on valkoinen joutsen”. Loogikot kutsuvat tällaisia väittämiä singulaarisiksi eksistenssiväittämiksi, koska ne väittävän jonkin yksittäisen asian olevan olemassa. Ne voidaan esittää muodossa ”on olemassa x joka on joutsen, ja x on valkoinen”.
Popper katsoi, ettei tiede voi nojata tällaiseen epäpätevään induktiiviseen päättelyyn. Tilalle, induktion ongelman ratkaisijaksi, hän esitti falsifiointia. Hän katsoi, että vaikka yksittäistä olemassaoloväittämää, kuten ”on olemassa valkoinen joutsen”, ei voida koskaan käyttää universaaliväittämän, kuten ”kaikki joutsenet ovat valkoisia”, todistamiseen, sitä voidaan käyttää universaaliväittämän osoittamiseen vääräksi: yksittäinen havainto mustasta joutsenesta riittää osoittamaan, että universaaliväittämä kaikkien joutsenien valkoisuudesta on väärä.
Falsifioinnissa on kyse muodoltaan deduktiivisesta argumentista. Väittämien falsifiointi tapahtuu hyödyntämällä modus tollens -päättelyä jonkin uuden havainnon kautta. Oletetaan, että jokin universaaliväittämä U kieltää jonkun havainnon O mahdollisuuden:
Havainto O kuitenkin tehdään:
Vaikka tällainen falsifiointi on pätevä, se on hyvin rajallinen. Näkemystä on myöhemmin kutsuttu naiiviksi falsifikationismiksi, ja muun muassa konfirmaatioholismi suuntautuu sitä vastaan. Konfirmaatioholismin mukaan lähes mikä tahansa väite voidaan saada sopimaan yhteen yksittäisen uuden havainnon kanssa, mikäli väitteen taustateorioihin tehdään tarvittavia muutoksia. Esimerkiksi jos kuullaan, että Australiasta on löydetty mustajoutsenia, teoriaan voidaan lisätä jokin sopiva ad hoc -hypoteesi, kuten ”kaikki joutsenet ovat valkoisia, paitsi eräät Australiasta löydetyt joutsenet” tai ”kaikki joutsenet ovat valkoisia ja Australiassa suoritetut lintuhavainnot ovat epäluotettavia”.
Konfirmaatioholismi perustuu Pierre Duhemin ja W. V. O. Quinen ajatuksiin. Popper itse käsitteli naiivin falsifioinnin ongelmia teoksessaan The Logic of Scientific Discovery.
Myöhempi falsifikationismi
Naiivi falsifikationismi siis epäonnistui pyrkimyksessään määrätä tieteelle jokin välttämätön menetelmä, jota tieteilijöiden tulisi käyttää. Tämä on seurausta siitä, että naiivin falsifioinnin kohteena ovat yksittäiset tieteelliset väittämät. Tieteelliset teoriat koostuvat kuitenkin joukosta tällaisia väittämiä, ja nämä joukot ovat niitä, joita tieteilijöiden tulee hyväksyä tai hylätä.
Naiivin falsifioinnin tilalle Popper muotoili ajatuksen tieteestä falsifioituvien teorioiden hylkäämisen kautta kehittyvänä prosessina. Falsifioidut teoriat tullaan korvaamaan teorioilla, jotka voivat selittää ne ilmiöt, jotka falsifioivat aiemman teorian, eli teorioilla, joilla on suurempi selitysvoima. Popper katsoi, että tieteilijältä vaaditaan päätös teorian muodostavien tai sen falsifioivien väittämien hyväksymisestä tai hylkäämisestä. Jossain vaiheessa teoriaan lisättyjen ad hoc -hypoteesien ja huomiotta jätettyjen teorian falsifioivien havaintojen paino tulee niin suureksi, ettei teoriaa voida enää tukea, ja päätös sen hylkäämisestä tapahtuu.
Esimerkiksi aristoteelinen mekaniikka selitti arkipäiväiset havainnot, mutta Galileo Galilein tekemät kokeet falsifioivat ne, ja myöhemmin Newtonin mekaniikka syrjäytti sen selittämällä Galileon ja monien muiden havaitsemat ilmiöt, joita aristoteelinen mekaniikka ei kyennyt selittämään. Newtonilainen mekaniikka kykeni selittämään muun muassa planeettojen liikkeet ja kaasujen mekaniikan suuressa määrin. Se ei kuitenkaan kyennyt selittämään esimerkiksi Merkuriuksen radan periheliliikettä, minkä Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selitti. Atomitasolla Newtonin mekaniikan osoittivat virheelliseksi niin kutsuttu ultraviolettikatastrofi sekä Gibbsin paradoksi, ja sen syrjäytti kvanttimekaniikka.
Vastaavasti Thomas Youngin valon aaltoteoria syrjäytti Newtonin teorian valohiukkasista, mutta Michelsonin–Morleyn koe puolestaan osoitti sen virheelliseksi. Myöhemmin sen syrjäyttivät James Clerk Maxwellin elektrodynamiikka ja Einsteinin erityinen suhteellisuusteoria, jotka selittivät havaitut ilmiöt.
Kussakin vaiheessa uudet havainnot tekivät aiemmasta teoriasta kestämättömän (eli falsifioivat sen) ja tilalle löydettiin uusi teoria, joka oli selitysvoimaltaan suurempi (eli kykeni selittämään aiemmin selittämättömissä olleet ilmiöt) ja seurauksena tarjosi paremmat mahdollisuudet sen itsensä falsifioinnille.
Falsifikationismi ja demarkaatio-ongelma
Popper käytti falsifiointia demarkaatio-ongelman ratkaisemiseen vetämään rajan tieteellisten ja epätieteellisten teorioiden välille. Tässä falsifikationismi oli tarkoitettu korvaamaan verifikationismi. Verifikationismin mukaan väittämän tulee olla empiirisesti verifioitavissa eli vahvistettavissa, jotta se olisi sekä merkityksellinen että tieteellinen. Tämä oli keskeinen osa loogisen empirismin ja niin kutsutun Wienin piirin ohjelmaa.
Popper havaitsi, että Wienin piirin filosofit olivat sekoittaneet kaksi erillistä ongelmaa, lauseiden merkityksellisyyden ongelman ja demarkaatio-ongelman, ja esittäneet verifikationismia yhtenä ratkaisuna kumpaankin. Popper sen sijaan katsoi, että on olemassa merkityksellisiä teorioita, jotka eivät ole tieteellisiä, eikä merkityksellisyyden kriteeri siksi liity demarkaatio-ongelmaan. Falsifikationismi vastustaa sitä näkemystä, että falsifioimattomissa olevat väittämät olisivat mielettömiä tai muutoin huonoja.
Falsifikationismin mukaan siis sellainen teoria, jota ei voida osoittaa vääräksi, ei täytä tieteen tunnusmerkkejä. On hyödyllistä tietää, onko jokin teoria falsifioitavissa, jos ei muuten niin siksi, että se auttaa sen ymmärtämisessä, kuinka teoriaa voidaan arvioida. Tällöin voidaan esimerkiksi välttää sitä, että yritettäisiin falsifioida teoria, joka ei edes ole falsifioitavissa.
Esimerkiksi psykoanalyysia on väitetty teoriaksi, jota on vaikea kumota. Toinen yksinkertainen esimerkki teoriasta, jota ei voida kumota, kuuluu ”vihreitä joutsenia on olemassa”. Väitettä ei voida osoittaa vääräksi, ja niin ollen sitä ei voida pitää tieteellisenä.
Popperilainen kriteeri ei sulje tieteen piiristä yksittäisiä falsifioimattomissa olevia väittämiä vaan kokonaisia teorioita, jotka eivät sisällä yhtään falsifioitavissa olevaa väittämää. Tällöin jää jäljelle konfirmaatioholismiin liittyvä ongelma siitä, mikä muodostaa ”koko teorian”.
Popperille falsifioitavuus oli erityistapaus yleisemmästä teorioiden kritisoitavuuden ajatuksesta, vaikkakin hän myönsi, että falsifiointi on yksi tehokkaimpia menetelmiä, joilla teorioita voidaan kritisoida. Popper katsoi, että myös falsifioimattomissa olevat väittämät ovat tärkeitä tieteen kannalta, ja tieteelliset teoriat sisältävät osinaan myös tällaisia väittämiä. Popper käytti termiä ”metafyysinen tutkimusohjelma” kuvaamaan sellaisia teorioita, jotka eivät ole falsifioitavissa, mutta ovat kuitenkin hyödyllisiä. Eräänä esimerkkinä hän käytti evoluutioteoriaa. Myöhemmin Popper perui kuitenkin näkemyksensä ja myönsi evoluutioteorian olevan falsifioitavissa.
Yhdysvalloissa falsifioitavuus oli eräs kriteereistä, jonka perusteella oikeus totesi ”luomistieteen” epätieteelliseksi Arkansasissa vuonna 1981 käydyssä oikeudenkäynnissä (McLean v. Arkansas). Periaate on myös osana Daubert Standardia, joka määrittää, missä määrin tieteellinen todistusaineisto kelpaa oikeudenkäynneissä.