cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinirintatrogoni
Sinirintatrogoni (Trogon bairdii) on trogonien heimoon kuuluva keskiamerikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Costa Rican ja Panaman Tyynenmeren puoleista rannikkoa. George Newbold Lawrence kuvaili lajin holotyypin San Mateosta Costa Ricasta vuonna 1868.
Isle of Wightin lippu
thumb|Isle of Wightin lippu thumb|Isle of Wightin neuvoston lippu thumb|Rebel Green -lippu. Isle of Wightin lippu otettiin käyttöön tammikuussa 2009. Lippu muodostuu valkoisesta timantista, joka leijuu aaltojen yllä. Timantti kuvaa Isle of Wightin saarta ja sen yläosassa oleva lovi kuvaa saaren suurinta jokea Medinaa.
Historia
Aiemmin Isle of Wightilla käytettiin trikoloria, joka koostui keskellä olevasta paksusta valkoisesta osiosta ja kahdesta ohuemmasta vihreästä osiosta. Tämän lipun käyttäjät käyttävät siitä nimeä 'rebel green'.
Vuonna 2007 perustettiin Isle of Wightin lippua käsittelevä komitea, jonka tehtävä oli luoda saarelle lippu. Lippukomitea perusti yleisen kilpailun, jossa asukkaat saivat lähettää komitealle lippuehdotuksia. Kilpailuun osallistui yli 350 henkilöä. Neljä lippua valittiin yleiseen äänestykseen. John Graneyn suunnittelema lippu voitti äänestykseen ja se otettiin virallisesti käyttöön 9. tammikuuta 2009.
Mendota (Minnesota)
Mendota on 197 asukkaan kaupunki Minnesotan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Dakotan piirikunnassa ja on pinta-alaltaan vain puoli neliökilometriä.
Navy Moves
Navy Moves on Dinamic Softwaren kehittämä videopeli, joka on julkaistu vuonna.
Peli on julkaistu usealle kotitietokoneelle kuten: Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, DOS, MSX sekä ZX Spectrum.
Pelityyppi on sivuttain vierivä toimintapeli. Peli on osa Moves-sarjaa, johon kuuluvat lisäksi Army Moves sekä Arctic Moves. Arctic Movesin lopussa ilmoitettiin myös sarjan neljäs peli Desert Moves, jota ei ole julkaistu.
Henley
Henley on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
NCC
NCC AB on ruotsalainen rakennus- ja kiinteistökehitysalan yritys, joka kehittää ja rakentaa asuntoja ja liikekiinteistöjä sekä rakentaa teollisuuslaitoksia, julkisia rakennuksia, maanteitä, maa- ja vesihuoltorakenteita muun tyyppisten infrastruktuurien lisäksi. NCC tarjoaa myös rakentamisessa käytettäviä materiaaleja ja vastaa päällystys- ja tiepalveluista.
Nordstjernan omisti vuoden 2018 lopulla NCC:n osakkeista 16,8 prosenttia ja 47,4 prosenttia yhtiön äänimäärästä.
Historia
Nykymuotoinen NCC alkoi muodostua vuoden 1987 lopulla, kun Nordstjernan AB alkoi hankkia itselleen listatun rakennusyhtiön Armerad Betong Vägförbättringarin (ABV) osakkeita. Nordstjernan omisti tuolloin oman rakennusyhtiönsä Johnson Construction Companyn (JCC). Keväällä 1988 Nordstjernanin omistusosuus oli kasvanut jo niin suureksi, että ABV luettiin sen tytäryhtiöksi. JCC:n toimitusjohtaja Torsten Eriksson nimitettiin 8. kesäkuuta 1988 pidetyssä yhtiökokouksessa myös ABV:n johtoon, ja seuraavana päivänä julkistettiin virallisesti aikomus yhtiöiden fuusioutumisesta. Uusi organisaatio saatiin pitkälti valmiiksi jo syksyllä ja uuden yhtiön nimeksi tuli Nordic Construction Company (NCC).
Nordstjernan hankki 20. syyskuuta 1988 kaikki NCC:n osakkeet JCC:ltä ja samalla JCC:n sekä ABV:n rakennustoiminnot siirrettiin virallisesti NCC:n alle. Kaupan myötä JCC:stä tuli NCC:n tytäryhtiö, joka vaihtoi nimensä NCC Bygg AB:ksi. JCC ja ABV olivat olleet saman brändin alla 15. lokakuuta 1988 alkaen, mutta virallisesti NCC muodostui 1. tammikuuta 1989. NCC osti suomalaisen Rakennusliike Puolimatkan vuonna 1996.
NCC Housing -nimellä toiminut asuntokehittämiseen keskittynyt liiketoiminta-alue irtautui NCC:stä vuonna 2016. Yhtiö sai nimen Bonava ja se listautui Tukholman pörssiin kesällä 2016.
Liiketoiminta
NCC:llä on viisi liiketoiminta-aluetta, joista NCC Infrastructure, NCC Building Nordics ja NCC Building Sweden vastaavat uudis- ja korjausrakentamisesta sekä infrarakentamisesta. NCC Industryn liiketoiminta keskittyy kiviaineksiin ja asfaltin tuotantoon. NCC-konsernin kiinteistökehitystoiminta on puolestaan NCC Property Developmentin vastuulla. Aiemmin NCC Building -nimellä toiminut konsernin suurin liiketoiminta-alue jaettiin lokakuussa 2018 kahteen osaan: Ruotsin toiminnoista vastaavaan NCC Building Swedeniin sekä Tanskan, Norjan ja Suomen toiminnoista vastaavaan NCC Building Nordicsiin.
NCC-konsernin viisi liiketoiminta-aluetta helmikuussa 2019:
Sairaiden voitelu
thumb|Äärimmäinen voitelu, [[Roger van der Weyden vuodelta 1445.]] Sairaiden voitelu (myös sairaanvoitelu) on katolisen, ortodoksisen ja eräiden protestanttisten kirkkojen sakramentti. Katolisen kirkon käyttämästä nimestä viimeinen voitelu, jota oli käytetty keskiajalta asti, luovuttiin Vatikaanin toisessa kirkolliskokouksessa.
Sairaiden voitelun latinankielinen nimi Unctio in Extremis, "äärimmäinen voitelu". Ortodoksisessa perinteessä käytetään termiä euchelaion (kreikaksi το Ἂγιον ευχέλαιον "pyhä armo öljy") tai elaion hagion (ἒλαιον ἂγιον "pyhä öljy").
Sakramentin tarkoitus on antaa synnit anteeksi ja tuoda henkistä tukea sairaalle. Sairas voidellaan oliiviöljyllä tai sen puuttuessa muilla kasviöljyillä.
Sairaanvoitelu perustuu Jaakobin kirjeen luvussa 5. (jakeet 14-15) annettuun kehotukseen:
Sairaanvoitelu ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa sairaanvoitelun eli rukousöljypalveluksen osat ovat rukous, epistola, evankeliumi, voitelurukous, jotka toistetaan seitsemän kertaa peräkkäin. Lopuksi pappi voitelee mysteerioon osallistuvan pyhitetyllä öljyllä. Toimitus on jumalanpalveluksena pitkä, noin kaksi tuntia ja osittain tämän vuoksi niitä toimitetaan nykyisin kohtalaisen harvoin yhden henkilön puolesta. Seurakunnissa toimitetaan erityisesti paastojen aikaan yleisiä sairaanvoiteluita, joihin voi osallistua kuka tahansa ortodoksisen kirkon jäsen, joka kokee sitä tarvitsevansa.
Sairaanvoitelun ei ole ortodoksisessa kirkossa koskaan katsottu olevan "viimeinen voitelu", vaan seurakunnan jäsen saa osallistua toimitukseen niin usein kun katsoo sitä tarvitsevansa. Koko nimityksen sairaanvoitelu katsotaan olevan Suomessa läntistä lainaa.
Sairaanvoitelu katolisessa kirkossa
Katolisessa kirkossa öljy (oleum infirmorum) on yleensä erikseen siunattu. Öljyä sivellään henkilön otsaan, kämmeniin ja joskus muihinkin osiin kuten miehillä lanteille. Latinaksi synnit annetaan anteeksi lauseella "Per istam sanctam unctionem, indulgeat tibi Dominus quidquid deliquisti, Amen".
Voitelun voi saada useasti. Esimerkiksi paavi Johannes Paavali II sai voitelun ensimmäisen kerran murhayrityksen jälkeen, toisen kerran kuolinvuoteellaan vuonna 2005. Aikaisemmin sakramentti pyrittiin varaamaan vain kuoleville.
Sairaanvoitelu (öljyllä voiteleminen) luterilaisessa kirkossa
Suomen evankelis-luteilaisen kirkon Kirkollisten toimitusten kirjassa on rukoushetki "Sairaan luona", ja siihen voi liittyä öljyllä voiteleminen. Sen mukaan sairas voidaan siunata joko kättenpäällepanemisella tai öljyllä voitelemisella. Toimituksen voi johtaa pappi, muu seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen. Voiteleminen tulee kyseeseen erityisesti niissä tilanteissa, joissa sairas seurakunnan jäsen ei enää kykene vastaanottamaan Pyhää ehtoollista.
Ransu (nimi)
Ransu on suomalainen miehen etunimi. Se on vanha kansanomainen muoto nimestä Frans (Franciscus).
Sairaiden voitelu
Sairaanvoitelu (öljyllä voiteleminen) luterilaisessa kirkossa
Voiteluun käytetään ruokaöljyä, esimerkiksi oliiviöljyä. Voideltaessa luetaan Jaak. 5:14–15 ja sairaan otsaan tehdään ristinmerkki. Toimituksen suorittaja lausuu: ”''Tähän Raamatun sanaan luottaen voitelen sinut, N.N., Isän ja (+) Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Jää Jumalan haltuun. Aamen''.” Voitelemista seuraa esirukous sairaan puolesta.
Ransu (nimi)
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Ransu on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä noin 30–40 miehellä. Eniten Ransuja on syntynyt 1900-luvun alussa, mutta tämä nimi on annettu myös ainakin yhdelle 2000-luvun lapselle. Koska Ransu-etunimi on käytössä vain harvalla suomalaisella, se ei ole päässyt mukaan almanakkaan.
Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa Ransun nimipäivä on 4. lokakuuta.
Syntyvyys
pienoiskuva|350x350px|Maailman syntyvyys vuonna 2020 Syntyvyys eli syntyneisyys on väestön mittaluku, joka ilmoittaa vuoden aikana syntyneiden lasten lukumäärän keskiarvon tuhatta asukasta kohden. Syntyvyys voidaan ilmoittaa myös promilleina. Kun syntyvyydestä vähennetään kuolleisuus, jää jäljelle väestönkasvua osoittava luku, johon ei sisälly nettomaahanmuuttoa. Vuonna 2019 maailman keskimääräiseksi syntyvyydeksi arvioitiin 17,9.
Kehitys
Seuraavassa taulukossa on esitetty maailman syntyvyyden kehitys ja tulevaisuuden arviot vuosina 1950–2050.
Syntyvyys Suomessa
Suomessa syntyi vuonna 2020 noin 45 000 lasta. Kokonaishedelmällisyysluku oli 1,37, kun EU27-maissa se oli noin 1,5. Luku on arvio siitä, montako lasta keskimäärin nainen saa elämänsä aikana. Ulkomailla syntyneiden (naisten) kokonaishedelmällisyysluku oli keskimäärin 1,8 mutta korkeampi eräistä maista tulleilla: Somalia 3,7, Marokko 3,5, Kongo 3,2, Etiopia 3,0, Irak 2,8, Jugoslavia 2,7, Turkki 2,6, Afganistan 2,4, Ruotsi 2,1, Romania 2,0, Ukraina 1,8, ..., Iran, Intia ja Japani 1,4, Kiina ja Espanja 1,0.
Vuonna 2009 syntyi 61 000 lasta mutta vuonna 2017 vain noin 50 000. Maahanmuutto kuitenkin esti väestön vähenemisen.
Syntyvyysromahdus
Professori Anna Rotkirchin mukaan syynä syntyvyyden laskuun on miesten nopea syrjäytyminen, joka alkaa jo koulussa. 2000-luvulla syntyneiden määrä on seurannut 25–34-vuotiaiden miesten työllisyysastetta ja siten romahtanut 2010-luvulla. Pienituloisten osuus 25–34-vuotiaista miehistä nousi nopeasti yhdeksästä 18 prosenttiin, mutta osuus naisista laski alle 10 prosentin. Myös maksuhäiriöt ja matala koulutus ovat paljon yleisempiä miehillä, ja syrjäytyneet miehet syrjäytyvät usein lisääntymisestäkin. Koulutetuista 40–45-vuotiaista miehistä lapsettomia on 22 %, vain perusasteen suorittaneista 35 % ja kaikista 40–45-vuotiaista naisista vain 20 %. Vain pari prosenttia miehistä tulee vielä myöhemmin isäksi.
Professori Heikki Hiilamon mukaan nykymeno syntyvyyden vähenemisessä johtaisi siihen, ettei valtio voisi pitää huolta kansan toimeentulosta ja huolenpidosta, eikä ilman toimivaa yhteiskuntaa pystytä edes tarvittaviin ympäristötoimiin. Vaikka jokaisen olisi hyvä saada haluamansa määrä jälkeläisiä, yhteiskunta vaikuttaa ihmisten toiveisiin, julkinen keskustelukin. Talouskasvu ja tasa-arvo yleensä lisäävät syntyvyyttä. Nykyinen romahdus johtunee kulttuurisesta muutoksesta ja koskee kaikkia ikiä, alueita ja perhekokoja.
Monkey Wrench
”Monkey Wrench” on rockyhtye Foo Fightersin tunnetuimpia kappaleita. Se julkaistiin singlenä vuonna 1997. Kappale on julkaistu Foo Fightersin albumilla The Colour and the Shape vuonna 1997.
Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Videon ohjannut itse Foo Fightersin keulahahmo Dave Grohl. ”Monkey Wrench” oli yhtenä kappaleena vuoden 2006 videopelissä Guitar Hero II.
Raja 1918
Raja 1918 on Suomen sisällissodan jälkeiseen aikaan sijoittuva suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 30. marraskuuta 2007. Sen ohjasi Lauri Törhönen ja käsikirjoituksen teki Aleksi Bardy. Elokuva kertoo kapteeni Carl von Munckista, joka lähetetään keväällä 1918 Rajajoen kylään. Siellä hänen tehtävänsä on valvoa Suomen ja Neuvosto-Venäjän välistä rajaa.
Elokuva perustuu Jörn Donnerin isän Kain kokemuksiin sisällissodan jälkeisessä valkoisessa Suomessa. Kapteeni Carl von Munckin esikuva on Kai Donner.
Elokuva on samalla kuvaus kansakunnan synnystä. Se kuvaa raakaa sodankäyntiä, vaikka varsinaiset vihollisuudet ovat loppuneet.
Raja 1918 julkaistiin DVD:nä 28. maaliskuuta 2008.
Juoni
Kapteeni Carl von Munckin saapuessa Suomen ja Neuvosto-Venäjän raja-asemalle raja on tosiasiassa olemassa vasta paperilla: passeja tai viisumeita ei vielä tunneta, eivätkä rajan molemmin puolin sukulaissuhteita omaavat kyläläiset, laukkuryssät ja sivutoimiset trokarit tahdo alkuun ottaa uskoakseen, että ikimuistoiset käytännöt todella olisivat muuttumassa. He eivät ole ainoita, joille Munckin on iskostettava muutoksen tarkoittavan totta: myös melkoinen osa raja-aseman väestä katsoisi vielä läpi sormien ihmisten ja tavaran jouhevaa liikkumista, etenkin kun se helpottaa heidän omaakin elämäänsä. Oman tunnelmaa kiristävän varjonsa rajan ylle heittää tuore sisällissota, jonka hävinneitä punaisia ei saisi päästää sen paremmin karkuun rajan taakse kuin sieltä takaisin Suomeen soluttautumaankaan.
Munckin kansallismielinen paatos ja usko itseensä lain ja järjestyksen puhdaskilpisenä soturina sekä näistä kumpuava into toteuttaa tehtävänsä pilkuntarkasti ei jää huomaamatta kylän opettajattarelta neiti Linnulta, joka on myös periaatteen ihminen. Hän kuitenkin määrittelee itsensä mitään väriä tunnustamattomaksi humanistiksi, jonka ihannemaailmassa keinotekoiset rajat eivät kahlitsisi ihmisiä. Vaikka molemmat kokevat toistensa näkökulmat itselleen ärsyttävyyteen asti vieraiksi, he kuitenkin selvästi vaistoavat löytävänsä toisistaan vertaisensa sielun – ja lisäksi fyysisesti vetovoimaisen miehen ja naisen. Kumpikaan ei kuitenkaan ole tahoillaan vapaa: Munckilla on kaukana kotona kihlattu, josta hän kuitenkin pestin myötä yhä enemmän etääntyy; Linnulla taas on asuntoonsa kätkettynä sulhasensa, haavoittunut punasoturi, jonka piilottelu altistaa hänetkin kuolemanrangaistuksen uhalle.
Munckin henkinen kiirastuli voimistuu, kun rajan takaa alkaa pyrkiä maahan yhä enemmän neuvostovaltaa pakenevaa väkeä: niin Pietarissa työskennelleitä suomalaisia kuin venäläisaatelia, sivistyneistöä ja juutalaisiakin. Munck kokee olevansa liian suuren tehtävän edessä ja pyytää apua kehittyvän kriisin purkamiseksi, mutta vastaus pääkaupungista on tyly ja armoton: vain suomalaiset saa päästää läpi, muut on käännytettävä, "punikit" ja vakoojat teloitettava. Munck on jätetty yksin likaisen työn tekijäksi ja huomaa joutuvansa tekemään yhä rankempia ratkaisuja, joiden ongelmallisuutta lain ja oikeuden, kohtuuden ja inhimillisyyden kannalta hän ei voi itseltäänkään kiistää. Munckin henkireikänä kasautuvien paineiden alla toimivat toisaalta shakki- ja keskusteluhetket originellin Gentschin kanssa, toisaalta hänet hetkeksi järjen sumentavankin raa'asta todellisuudesta erottavat kohtaamiset rakkautta ja inhimillisyyttä edustavan Linnun kanssa. Rajajoki jatkaa hiljaista virtaansa kuten ennenkin, mutta rajan ongelmat patoutuvat kuitenkin ennen pitkää vääjäämättä sumaksi, joka ei enää aukene ilman raskaita uhreja...
Jussi-palkinnot ja -ehdokkuudet
Elokuva sai Jussi-palkinnon parhaasta äänisuunnittelusta vuonna 2008 (Kyösti Väntänen). Lisäksi elokuva oli ehdolla seuraavissa Jussi-palkintokategorioissa: paras miespääosa (Martin Bahne), paras miessivuosa (Hannu-Pekka Björkman) ja paras musiikki.
Nimbus
Nimbus oli salolainen yhtye, joka julkaisi yhden LP-levyn Obus. Yhtye toimi aluksi nimellä Mafia, josta se siirtyi vuonna 1973 nimeen Nimbus. Yhtye hajosi pian levyn julkaisemisen jälkeen mutta teki yhden paluukonsertin vuonna 2007, tosin ilman vuonna 1995 kuollutta Pekka Rautiota, jota paikkasi kitaristi Harri Suilamon tytär Sanni Suilamo.
Nimbus palkittiin Nuorison valtakunnallisessa taidetapahtumassa Kouvolassa vuonna 1974 solisti- ja yhtye-esityksenä rocknäytelmästä "Vapaan maailman laitamilla", jonka oli valmistanut Salon Nuorisoteatteri. Tämä ei ollut yhtyeelle ensimmäinen palkinto kyseisessä tapahtumassa sillä jo 1972 yhtyeen vielä käyttäessä vanhaa nimeään Mafia se palkittiin Jyväskylän vastaavassa tapahtumassa bändi sarjan palkinnolla mikä herätti myös levy-yhtiöiden kiinnostuksen ja tämä johtikin myöhemmin Obuksen syntyyn.
Osvaldo Suárez
Juan Osvaldo Roberto Suárez (17. maaliskuuta 1934 Sarandí – 16. helmikuuta 2018) oli argentiinalainen yleisurheilija, joka kilpaili keski- ja pitkien matkojen juoksuissa. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa kuusi mitalia, joista neljä on kultaisia ja kaksi hopeisia. Suárez menestyi myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän voitti yhteensä kolmetoista mitalia neljältä eri matkalta. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1960 ja 1964. Suárez sijoittui Rooman kisoissa 1960 maratonilla yhdeksänneksi, mutta joutui keskeyttämään neljä vuotta myöhemmin samalla matkalla.
Zorro (vuoden 2009 televisiosarja)
Zorro on filippiiniläinen draamasarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. 98-osaisen sarjan tuotti GMA Network, jota esitettiin vuonna 2009. Sarjan nimikkosankaria esitti Richard Gutierrez.
Juoni
Sarja kertoo nuoresta Antoniosta, joka joutuu äitinsä Marcelan hylkäämäksi ja kasvaa rikkaan puutarhurin Don Roberto Pelaezin ja hänen vaimonsa Donya Chiquita Pelaez luona. Vartuttuaan vanhemmaksi Antonio viettää paljon aikaa intiaanien seurassa ja tuntee sympatiaa heitä kohtaan, kun Angelesin hallitus kohtelee heitä kaltoin. Kauan kadoksissa ollut setänsä Diego de la Vega saapuu Antonion luokse Kaliforniasta. Hän ryhtyy opettamaan nuorelle pojalle miekkailua ja muita tärkeitä asioita, joita Zorro tarvitsee aloittaakseen sorrettujen puolustamisen.
Tukkipojan morsian
Tukkipojan morsian on vuonna 1931 valmistunut Erkki Karun käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva. Pääosissa ovat Urho Somersalmi ja Helena Koskinen. Elokuva rikkoi Suomessa katsojaennätykset ja oli paras yleisömenestys, kunnes sen kolme vuotta myöhemmin syrjäytti Siltalan pehtoori.
Tukkipojan morsianta pidetään ensimmäisenä suomalaisena kokonaan äänen kanssa tehtynä näytelmäelokuvana, mutta elokuvassa on sekä mykkä- että äänielokuvan piirteitä. Esimerkiksi mukana on vielä mykkäelokuvissa tavallisia selittäviä välitekstejä.
Juoni
Erkin ja Eetun välinen kahakka laajenee koko pitäjään, kun kylän miehet toistuvasti tappelevat tukkilaisten kanssa. Erkki ei taivu minkäänlaisille uhkauksille vaan aikoo tehdä Leenasta ”tukkipojan morsiamen”.
Tuotanto
Tukkipojan morsianta pidetään ensimmäisenä suomalaisena kokonaan äänen kanssa tehtynä elokuvana. Tosin sitä ennen, keväällä 1931, oli valmistunut revyyelokuva ”Sano se suomeksi” ja Erämaan turvissa, jonka tekijät olivat pitkälti saksalaisia, eikä sitä siten aina pidetä kovin suomalaisena.
Kylmä rautainen
Kylmä rautainen on suomalaisen blackened death metal -yhtye Karelian Warcryn esikoisalbumi. Se julkaistiin ensin 100 kappaleen käsinnumeroituna omakustanteena vuonna 2005 ja myöhemmin samana vuonna puolalaisen Seven Gates of Hell -levy-yhtiön kautta 500 kappaleen digipack-painoksena.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Karelian Warcry, ellei toisin mainittu.
Deena Kastor
Deena Kastor (o.s. Drossin, s. 14. helmikuuta 1973 Waltham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija.
Kastor on voittanut urallaan Yhdysvaltojen mestaruuden 10 000 metrin juoksussa kolme kertaa (2000, 2001, 2003). Hän voitti Yhdysvaltojen mestaruuden maratonilla 2001. Lisäksi hänellä on maansa mestaruuksia neljä kappaletta 15 kilometrin maantiejuoksusta ja kuusi kappaletta 8 kilometrin maastojuoksusta. Vuonna 2003 hän sai Jesse Owens -palkinnon.
Ateenan olympialaisissa 2004 Kastor voitti pronssimitalin maratonilla Mizuki Noguchin ja Catherine Ndereban jälkeen. Hän voitti vuonna 2005 Chicagon maratonin ajalla 2.21.25. Hänellä on hallussaan Yhdysvaltojen ennätykset maratonilla (2.19.36, 2006) puolimaratonilla (1.07.34, 2006) ja 8 kilometrin maantiejuoksussa (24.36, 2005).
Kreikanakantti
Ulkonäkö ja koko
Kreikanakantti kasvaa noin 1–1,5 metriä korkeaksi. Tähkämäinen kukinto nousee korkealle lehvistön yläpuolelle. Lehdet ovat liuskaisia, tummanvihreitä ja jopa puoli metriä pitkiä. Kukat ovat kermanvalkoisia, joskus vaaleanpunaisia, ja jokaisen kukan päällä on punertavan violetti suojuslehti.
Levinneisyysalue ja elinympäristö
Kreikanakantin alkuperäinen levinneisyysalue kattaa Välimeren ympäristön. Sitä kasvaa Afrikan luoteisosissa, Kanariansaarilla, eteläisessä Euroopassa Portugalista Balkanille ja läntisessä Aasiassa Syyriassa ja Turkissa. Se on kotiutunut Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Yhdysvaltain lounaisosiin.
Tataarin kieli
pienoiskuva|Tataarinkielinen opetusvideo [[Homonymia|homonymeistä.]] pienoiskuva|Kaksikielinen kyltti Kazanin metrossa; ylhäällä tataariksi, alla venäjäksi. Tataarin kieli (tataariksi татар теле, tatar tele, eli татарча, tatarça, تاتار تلی) on etupäässä Venäjällä asuvien Volgan tataarien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Tatarstanin tasavallassa. Tataarin kieli kuuluu kiptšakkilaisten kielten kiptšakkilais-bolgaarilaiseen alaryhmään. Tataaria kirjoitetaan kyrillisesti, joskin sen ohella on rajallisessa käytössä latinalainen versio. Aikaisemmin kieltä kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla. Vaikka tataari on Venäjän suurin vähemmistökieli, on sen tulevaisuudesta esitetty huolia puhujamäärän vähentyessä.
Kreikanakantti
Levinneisyysalue ja elinympäristö
Kreikanakantti pystyy kasvamaan monenlaisissa elinympäristöissä. Sitä on tavattu rannikoilta, joen varsilta, metsistä, pensaikoista ja kaupungeista. Laji kasvaa myös joutomailla, tienvarsilla ja ratapenkereillä.
Tataarin kieli
Kieli jaetaan yleensä kahteen päämurteeseen, joista läntistä murretta eli misääriä puhuu myös paikallinen tataariyhteisö Suomessa. Keskimurre, eli kazanintataari on samalla tataarin yleiskieli.
Kreikanakantti
Käyttö
Kreikanakanttia käytetään yleisesti koristekasvina sen huomiota herättävän kukintonsa ansiosta. Aiemmin sitä on käytetty myös lääketieteellisissä tarkoituksissa. Sitä on käytetty erityisesti paikaltaan menneiden nivelten ja palovammojen hoitamiseen. Se tunnettiin hyvin jo antiikin aikana, ja roomalaiset istuttivat sitä todennäköisesti Englantiin jo ensimmäisellä vuosituhannella. Kreikanakantti tai sitten piikkiakantti oli mallina antiikin Kreikan korinttilaisten pylväiden lehtikoristeille.
Tataarin kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 6,6 miljoonaa tataaria, joista vain 1 765 000 asui nimikkotasavallassaan Tatarstanissa. Venäjän 5,5 miljoonasta tataarista 85,6 % ilmoitti äidinkielekseen tataarin ja 14,2 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 72,7 %. Äidinkieliset tataarinpuhujat jakautuivat alueittain seuraavasti:
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 5,6 miljoonaa tataaria ja 5,3 miljoonaa tataarin kielen puhujaa (lukuun sisältyvät myös tataaria toisena tai vieraana kielenä puhuvat). Venäjän tataareista 96,1 % osaa venäjää ja 80,8 % tataaria. Kieltä puhuvat myös monet naapurikansojen edustajat, mm. 524 000 baškiiria. Tatarstanissa tataarin kieltä osaa 53,3 % väestöstä ja Baškortostanissa 34,0 %.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 4,3 miljoonaa tataarin puhujaa.
Historia ja murteet
Tataari on turkkilainen kieli ja kuuluu kiptšakkilaisen kielten kiptšakkilais-bolgaarilaiseen alaryhmään. Se on muodostunut kiptšakkilaisten ja bolgaarimurteiden vuorovaikutuksen tuloksena Kultaisen ordan ja Kazanin kaanikunnan alueella. Lähin sukukieli on baškiiri, joka poikkeaa tataarista lähinnä konsonantisminsa perusteella.
Vokaalit
Lähde:
Konsonantit
Lähde:
Kirjakieli ja aakkosto
1900-luvun vaihteeseen saakka tataarit käyttivät kirjakielenään yleisturkkilaisen kirjakielen türkin paikallista varianttia. Sen normit alkoivat lähetä kohti puhuttua kansankieltä 1800-luvun puolivälistä lähtien. Uuden kirjakielen pohjana toimi muuttoliikkeen ja kaupungistumisen synnyttämä yleiskieli, jonka fonetiikka ja sanasto perustuvat lähinnä keskimurteeseen ja morfologia mišääriin. Tataarinkielinen kirjallisuus, lehdistö ja koululaitos kehittyivät erityisen nopeasti 1900-luvun ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Vuonna 1921 tataarista tuli Tatarstanin autonomisen neuvostotasavallan virallinen kieli. 1930-luvulta lähtien sen käyttöala alkoi kuitenkin supistua ja venäjä valtasi alaa tataarien sivistys- ja käyttökielenä. 1990-luvun alussa tataarin kirjakielen käyttöä alettiin jälleen laajentaa. Vuonna 1992 hyväksyttiin Tatarstanin kielilaki, joka antoi tataarille tasavallan virallisen kielen aseman venäjän kielen rinnalla.
1920-luvun lopulle saakka tataarit käyttivät arabialaista kirjaimistoa, jota Venäjän vallankumouksen jälkeen uudistettiin ja täydennettiin lisämerkeillä. Vuodesta 1927 lähtien otettiin käyttöön Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteinen latinalainen kirjaimisto, josta käytettiin nimitystä jaŋalif (”uusi aakkosto”). Vuonna 1939 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, ө, ү, җ, ң ja һ.
Tataarin kielen kirjaimisto nykyisen aakkosjärjestyksen mukaan
Latinalaisesta kirjaimistoista on neljä versiota; Yañalif, Yañalif 2, Zamanälif, Zamanälif 2, joista jälkimmäisin on nykyisin käytössä.
Yañalif 2 (1999).
Zamanälif (2003).
Zamanälif 2. (2012 - nykyinen). Venäjän vähemmistökielistä tataarin käyttöala on laajin. Sillä julkaistaan oppikirjoja, lasten- ja kaunokirjallisuutta sekä jonkin verran yhteiskunnallista ja tietokirjallisuutta. Vuonna 2008 tataariksi julkaistiin 333 kirjanimekettä yhteensä 1,6 miljoonan kappaleen painoksena. Tatarstanin kouluista puolet toimii tataarin kielellä. Tataarinkielistä opetusta annetaan myös Baškortostanissa, Marissa, Mordoviassa, Tšuvassiassa, Udmurtiassa, Kirovin, Nižni Novgorodin, Orenburgin, Samaran, Saratovin, Tjumenin ja Uljanovskin alueilla sekä Permin aluepiirissä sijaitsevissa kouluissa. Monilla muilla alueilla kieltä opetetaan aineena. Tatarstanissa on alettu laajentaa myös tataarinkielistä ammatti- ja korkeakouluopetusta.
Kielellä ilmestyy suurina painoksina kymmeniä sanoma- ja aikakauslehtiä. Sanomalehdistä huomattavimmat ovat Tatarstanin päivälehti Watanym Tatarstan ja nuorisolehti Tatarstan jäšläre, aikakauslehdistä kulttuurilehti Qazan utlary, yhteiskuntapoliittinen Tatarstan, naistenlehti Süjümbike, pilalehti Tšajan, lastenlehti Jalkyn ja opettajille tarkoitettu Mägarif. Eri alueilla lähetetään tataarinkielisiä radio- ja televisio-ohjelmia. Tatarstanissa toimii myös kaupallisia radio- ja TV-asemia. Tataarinkielisiä ammattiteattereita on Tatarstanissa, Baškortostanissa ja Orenburgissa. Tataarinkielisen kansan- ja populaarimusiikin merkitys kansalliselle identiteetille on huomattava.
Nykytilanne
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tataarin puhujia oli Venäjällä 5,3 miljoonaa, ja vuonna 2010 4,3 miljoonaa. Yleisessä käytössä venäjän kieli on kuitenkin paljolti korvannut tataarin joten sen mahdollista uhanalaisuutta on esitetty.
Vuoden 2015 kyselyn mukaan suurin osa Tatarstanin nuorisosta (83%) halusi oppia englannin kieltä ja 62% kertoi venäjän kielen myös houkuttelevan, kun taas tataarin kielestä oli kiinnostuneita 38%. Selitykseksi tataarin mielenkiinnon puutteelle oli sen vähäinen hyödyllisyys työelämässä ja yliopistoissa.
Attica
Attica voi viitata seuraaviin:
Liusketrogoni
Liusketrogoni (Trogon surrucura) on trogonien heimoon kuuluva eteläamerikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Brasilian itäisen keskiosan ja lounaisosan, Paraguayn itäosan, Argentiinan koillisosan ja mahdollisesti osan Uruguaysta. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Paraguaysta vuonna 1817.
Oliver McBurnie
Oliver McBurnie (s. 4. kesäkuuta 1996 Leeds) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Sheffield Unitedia.
McBurnie aloitti liigauransa Englannin ykkösliigassa Bradford Cityn joukkueessa kaudella 2013–2014. Hän pelasi myös lainalla Chesterissä. Kaudet 2015–2019 hän kuului Swansea Cityn omistukseen mutta pelasi myös lainalla Newport Countyssa, Bristol Roversissa ja Barnsleyssa. Swanseassa hän pelasi Valioliigaa viisi ottelua kaudella 2016–2017 ja 11 ottelua kaudella 2017–2018. Elokuussa 2019 McBurnie siirtyi Valioliigaan nousseeseen Sheffield Unitediin. Hän teki ensimmäiset valioliigamaalinsa elokuussa 2019 Leicester Cityä ja marraskuussa 2019 Manchester Unitedia vastaan. Ennen joulua hän teki maalin Brightonia ja tammikuussa 2020 West Hamia vastaan. Koronaviruspandemian aiheuttaman ottelutauon jälkeen hän teki heinäkuussa maalin voitto-otteluissa Tottenham Hotspuria ja Chelseaa vastaan, joten hänen koko kauden liigamaalimääräkseen tuli kuusi, millä hän oli Lys Moussetin kanssa joukkueensa paras maalintekijä. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 36 ottelua, joista 24 ottelua avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 23 ottelua, joista 12 avauksessa. Ainoan maalinsa hän teki lokakuussa Leicesteriä vastaan. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa kaikkiaan 125 ottelua ja tehnyt 44 maalia. Englannin ykkösliigassa hän on pelannut 25 ottelua ilman maaleja, kakkosliigan kahdeksassa ottelussa hän on tehnyt kolme maalia.
McBurnie on pelannut Skotlannin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Skotlannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän on pelannut yhteensä 17 maaottelua, joista toistaiseksi viimeisen maaliskuussa 2021. Hän on pelannut kaksi MM- ja viisi EM-karsintaottelua.
Teketeke
Teketeke on japanilainen kaupunkitarina naisesta tai koulutytöstä, joka jäi junan alle ja meni  kahtia. Legendan mukaan tyttö vainoaa ihmisiä juna-asemilla yöllä ja surmaa heidät kahtia viikatteella, jota hän raahaa mukanaan. Teke Tekestä on tehty vuonna 2009 kauhuelokuva Teketeke.
Angela Cardoso
Angela Cardoso (s. 9. huhtikuuta 1979 Luanda) on angolalainen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja kuului siellä 12. sijoittuneeseen Angolan naisten joukkueeseen. Cardoso pelaa pienenä laitahyökkääjänä. Hänen seuransa oli kaudella 2011–2012 Primeiro de Agosto, ja tätä ennen hän oli pelannut myös Interclubessa. Hän on opiskellut liikkeenjohtoa Angolan Lusíada-yliopistossa.
Vuonna 2011 Cardoso oli mukana voittamassa koripallon naisten Afrikan-mestaruuskilpailuja. Lisäksi hän oli joukkueineen sijoittunut niissä kolmanneksi vuonna 2007.
Air Namibia
Air Namibia perustettiin vuonna 1946 ja se aloitti palvelunsa 1948. Se on toiminut nykyisellä nimellään lokakuusta 1991 lähtien.
Laivasto
Elokuussa 2017
Berezinan taistelu (1812)
Taistelun taustaa
Tarutinon taistelun jälkeen Napoleon lähti Moskovasta vanhaa Kalugantietä. Grande Arméessa oli yli 90 000 sotilasta ja 569 tykkiä ja tuhansia vankkureita. Ensin marssi Ranskan marsalkka, Napolin kuningas Joachim Murat johtama ratsuväki, sitten Napoleon ja kaarti. Varakuningas Eugène de Beauharnais marssi keskellä ja Ranskan marsalkka Michel Ney komensi jälkijoukkoa Ranskan marsalkka Édouard Mortier’n ja hänen kaartinsa kanssa. Parin päivän kuluttua Napoleon kääntyi oikealle, mutta Venäjän keisarikunnan armeijan komentaja kenraalimarsalkka Mihail Kutuzov oli sulkenut uuden Kalugantien. Napoleonin oli siten vetäydyttävä kohti Smolenskia vanhaa postitietä, jonka varrella ei ollut odotettavissa armeijalle täydennyksiä, koska ne oli jo tyhjennetty hyökkäysmatkalla Moskovaan.
Mаlojaroslаvetsin taistelun jälkeen 24. lokakuuta (J: 12. lokakuuta) Kutuzov seurasi pääarmeijansa kanssa Napoleonia. Vetäytyessä Grande Armée joutui kasakoiden, partisaanien ja talonpoikien jatkuvien häirintähyökkäysten kohteeksi. Ranskan armeijan Nicolas-Charles Oudinotin ja Claude Carra-Saint-Cyrin joukot oli lähetetty hyökkäämään Pietariin. Polotskissa ratsuväenkenraali Pjotr Wittgenstein esti ranskalaisten aikeet.
Napoleonin ja Kutuzovin pääarmeijat kahinoivat Vjasmassa 3. marraskuuta (J: 22. lokakuuta), Elnjassa 5. marraskuuta (J: 24. lokakuuta), Dorogobužissa 7. marraskuuta (J: 26. lokakuuta), Vop-joella 9. marraskuuta (J: 28. lokakuuta), Duhobštšinassa ( 9–10. marraskuuta (J: 28–29. lokakuuta).
Ratsuväenkernraali Pjotr Wittgenstein jatkoi etenemistä Polotskista kohti Berezinaa. Matkalla hänen joukkoaan vahvistettiin Riiasta lähetetyllä Suomenmaalaisen armeijakunnan yksiköillä. Wittgenstein lähestyi Berezinaa pohjoisesta.
“Kansansotaa”
Ranskalaisissa lähteissä mainitaan ulkopuolisina taistelujoukkoina pääasiassa kasakat. He kuitenkin toimivat partisaanien kanssa tiiviissä yhteistyössä. Venäläisissä lähteissä korostetaan organisoitua partisaanitoimintaa sekä talonpoikien hyvinkin raakaa ranskalaisten sotilaitten tappamista. Partisaanitoiminta johtivat mm. Aleksandr Figner, Denis Davydov, Aleksandr Seslavin ja Nikolai Kudašev, He kaikki olivat venäjän säännöllisen armeijan upseereita, jotka olivat saaneet luvan muodostaa säännöllisen armeijan sotilaista ja vapaaehtoisista osastoja häiritäkseen ja tuhotakseen ranskalaisia sekä heidän varastojaan.
Taistelumaasto
thumb|left|Berezinajoki Viesilovan sillalta Studjankaan päin Borisovin kaupungista maanteitse on noin 25 kilometriä kaakkoon Studjankan  kylä. Koko alue on suhteellisen tasaista maastoa vain pienin korkeuseroin. Borisovin ja Studjankan välillä on metsää ja joki on kaukana maantiestä. Studjankan kohdalla Berezinai kulkee aivan vieressä ja joen leveys tällä kohtaa on noin 27 metriä. Vastarannalla on muutaman sadan metrin mittainen suhteellisen kovapohjainen rämeikkö ennen Brylin kylää.
Taistelutapahtumat
thumb|600px|right Berezinan itärannalla olevasta Borisovin kaupungista Oudinot sai työnnettyä Tšitšagovin joen länsipuolelle 23. marraskuuta. Ylittäessään Berezinan Tšitšagov hävitytti sillan. Napoleon antoi Oudinotille käskyn harhauttaa Tšitšagov. Oudinot siirsi joukkonsa hyvän matkaa etelään Borisovista ja aloitti metsänraivauksen. Samalla hän sijoitti tykkinsä ja joukot asemiin. Tšitšagov uskoi Oudinotin valmistelevan ylitystä ja siirsi joukkonsa Oudinotia vastaan joen länsipuolelle.
Napoleon saapui pääjoukkonsa kanssa Borisoviin luultavasti 24. marraskuuta. Ranskalaiset olivat löytäneet sopivan ylityspaikan Studjankan kohdalta, jonne pääsi teitä pitkin vain Borisovista. Valinnallaan Napoleon halusi viivyttää pohjoisesta lähestyvää Wittgensteinia. Napoleonin onneksi hänen sillanrakennus- ja pioneeritarvikkeitaan kuljettanut kenraali ei ollut hävittänyt kuormastoaan aiemman käskyn mukaan. Kaikkiaan noin 400 pioneeria rakensi kaksi siltaa jäisessä vedessä kahlaten. Yksi silta oli tarkoitettu sotilaitten ja siviilien ylittämiseen ja toinen tykistölle ja kuormastoille.
Isaac Zida
Yacouba Isaac Zida (s. 16. lokakuuta 1965 Yako) on burkinalainen upseeri. Hän toimi maansa virkaatekevänä presidenttinä 31. lokakuuta 2014 alkaen. Hänen edeltäjänsä, maata lähes kolme vuosikymmentä hallinnut Blaise Compaoré lähti kansannousun seurauksena maanpakoon Norsunluurannikolle. 17. marraskuuta 2014 maan väliaikaiseksi siviilipresidentiksi valittiin Michel Kafando. Zida toimii vallanvaihdoksen jälkeen maansa pääministerinä.
Berezinan taistelu (1812)
Taistelutapahtumat
Tšitšagov tajusi 28. marraskuuta virheensä ja käänsi joukkonsa pohjoiseen Wittgensteinin ja Kutuzovin aloittaessa hyökkäyksen ranskalaisia vastaan. Venäläiset kohdistivat tykistötulensa siltoihin ja niitä jouduttiin jatkuvasti korjaamaan. Davout ja varakuningas Eugéne ylittivät Berezinan, jonka länsirannalla Oudinot ja Ney taistelivat kasvavaa venäläisjoukkoa vastaan. Oudinot haavoittui ja Ney otti armeijakunnan komentoonsa.
Isaac Zida
Michel Kafando erotti Zidan pääministerin virasta 19. heinäkuuta 2015. Erottamista olivat edeltäneet kiistat niin armeijan kuin edellisen presidentin Blaise Compaorén kannattajien kanssa. 17. syyskuuta vuonna 2015 sotilaat kaappasivat Burkina Fasossa vallan ja vallankaappauksen yhteydessä Zida pidätettiin.
Berezinan taistelu (1812)
Taistelutapahtumat
Wittgensteinin tykit saivat aikaan suurta tuhoja ylitystä odottavissa siviileissä, jotka lähtivät ryntäämään silloille murtaen niistä toisen. Ihmisiä joutui veden varaan. Victor odotti puoleenyöhön ja ylitti 29. marraskuuta väkisin jäljellä olevine joukkoineen Berezinan. Napoleon määräsi saman tien sillat poltettavaksi huolimatta suuresta joukosta siviileitä, jotka olivat edelleen sillalla ja itärannalla. Siviilit jäivät suojatta kasakoiden jalkoihin ja heistä monet surmattiin.
Isaac Zida
Zida opiskeli Ouagadougoun yliopistossa englannin kieltä ja aloitti upseeriopinnot vuonna 1993. Hän opiskellut myös Ranskassa, Lyonin yliopistossa. Sotilaskoulusta Zida on saanut myös Yhdysvalloissa. Vuosina 2008–2009 Zida toimi rauhanturvaajana Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Berezinan taistelu (1812)
Taistelun jälkeen
thumb|Päätien varrella oleva muistomerkki|left thumb|Studjankan kylässä oleva muistomerkki|350px|right Berezinan jälkeen Napoleonin Venäjän sotaretki oli käytännöllisesti katsoen ohi. Smarhonissa Napoleon luovutti armeijan johdon Muratille ja lähti itse Pariisiin 2. joulukuuta.
Venäjän sotaretken tappiot olivat huikeat. Ranskalaisten saavuttua Puolaan arvellaan vain 50 000 miehen selvinneen alkuperäisestä lähes 600 000 miehestä. . Useat historioitsijat ovat antaneet jopa hyvinkin paljon alhaisempia arvioita.
Talvi ja taistelut olivat raskaita myös venäläisille. Kutuzov oli täydentänyt armeijaansa ja Tarutinosta lähtiessään hänellä oli noin 97 000 miestä ja 662 tykkiä. Vilnaan saavuttuaan armeijassa oli noin 27 000 miestä ja 237 tykkiä. .
Teodora Ungureanu
pienoiskuva|Teodora Ungureanu Teodora Ungureanu (s. 13. marraskuuta 1960 Reşiţa) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Ungureanu saavutti 15-vuotiaana Montréalin 1976 olympialaisten telinevoimisteluissa kolme mitalia. Joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa kuten myös nojapuilla, jossa hänen pisteensä olivat 19,800 ja hänen edelleen sijoittui vain maannainen Nadia Comăneci. Puomilla Ungureanu kokosi 19,700 pistettä ja sai pronssia Comănecin ja neuvostoliittolaisen Nelli Kimin takana. Moniottelussa Ungureanu sijoittui neljänneksi 78,375 pisteellä; Comănecin ja Kimin lisäksi hänen edelleen sijoittui Neuvostoliiton Ljudmila Turištševa.
MM- ja EM-kilpailuissa Ungureanu ei yltänyt mitaleille henkilökohtaisissa lajeissa.
Jani Kallunki
Jani Kallunki (s. 5. marraskuuta 1975 Skövde) on suomalainen näkövammainen judoka. Hänen painoluokkansa on 66 kg ja näkövammaisluokituksensa B2. Hänen seuransa on helsinkiläinen Meido-Kan.
Paralympialaisissa Kallunki saavutti luokassaan pronssia vuosina 2004 ja 2008. EM-kisoissa hän saavutti kultaa vuosina 2007 ja 2009 sekä hopeaa vuonna 2005. MM-kisoista hänellä on pronssia vuodelta 2006.
Kallunki päätti uransa vuoden 2014 lopussa.
Kyhmysorsa
Kyhmysorsa (Sarkidiornis melanotos) on laajalle levinnyt sorsa. Lajin nimesi Thomas Pennant 1769.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 56–76 cm, koiraan ollessa huomattavasti kookkaampi. Linnun pää, kaula ja alapuoli ovat valkoiset ja päässä on lisäksi tummia pilkkuja. Selkä on kiiltävän sinimusta. Koiraalla on lisäksi nokan päällä tumma perunamainen kyhmy. Nuoret linnut ovat ruskeansävyisiä.
Kyhmysorsa on sukunsa ainoa edustaja. Etelä-Amerikassa esiintyy alalaji sylvicola.
Esiintyminen
Lajin laaja levinneisyysalue kattaa pääosan Etelä-Amerikkaa, Saharan eteläpuolisen Afrikan, Madagaskar mukaan luettuna, sekä Intian ja Kaakkois-Aasian. Lajin esiintymialueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen arvioitu maailman populaation koko on 190 000–730 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Aukeiden maiden vesistöt: järvet yli 8 hehtaaria, joet, vetiset suot ja tulva-alueet. Ruokailevat myös pelloilla ja niityillä.
Lisääntyminen
Koiraalla on usein 2 naarasta ja koiraat naaraineen lyöttäytyvät usein pesimäaikana yhteen muodostaen yhdyskuntia. Pesä on puunkolossa tai mahdollisesti rakennuksessa, usein myös maassa korkean kasvillisuuden kätkössä. Munamäärä on 5–15, joskus jopa 50, jolloin useat naaraat ovat munineet samaan pesään. Haudonta kestää noin kuukauden ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 10 viikon iässä.
Ravinto
Syö pääasiassa kasvikunnan tuotteita laiduntamalla tai matalassa vedessä polskuttamalla. Voi syödä myös vedessä eläviä pieniä selkärangattomia ja pikkukaloja.
Henry Schoolcraft
frame|Henry Schoolcraft Henry Rowe Schoolcraft (28. maaliskuuta 1793 – 10. joulukuuta 1864) oli yhdysvaltalainen maantieteilijä, geologi ja kansatieteilijä, joka tunnetaan varhaisista Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaita koskevista tutkimuksistaan sekä Mississippi-joen lähteen löytämisestä. Hänen vaimonsa oli puoliksi ojibway, puoliksi irlantilainen, ja pariskunnan muistiin merkitsemä perimätieto toimi pohjana Henry Wadsworth Longfellowin eeppiselle Hiawatha-runoelmalle.
Schoolcraft syntyi ja kävi koulunsa lähellä Albanya New Yorkin osavaltiossa. Hän opiskeli geologiaa ja mineralogiaa, ja työskenteli sukunsa tavoin lasitehtaissa. 25-vuotiaana hän lähti länteen, tutki Missourin luonnonvaroja ja kirjoitti mahdollisuuksista perustaa alueelle lyijykaivoksia.
Kemianliitto
Kemianliitto oli suomalainen vuosina 1993–2009 toiminut SAK:lainen ammattiliitto. Järjestö perustettiin, kun Kemian Työntekijäin Liitto (KTL) ja Kumi- ja nahkatyöväen liitto (KNL) yhdistyivät. Vuonna 2009 Kemianliitto päätti fuusioitua Viestintäalan ammattiliiton kanssa Teollisuusalojen ammattiliitoksi (TEAM) ja uusi liitto aloitti vuoden 2010 alussa.
Perustettaessa Kemianliiton hallitukseen valittiin kahdeksan entistä KTL:n ja viisi KNL:n edustajaa. Puheenjohtajaksi valittiin KTL:ää johtanut sosialidemokraatti Heikki Pohja. Uuteen liittoon kuului 32 000 jäsentä. Vuonna 1994 Kemianliittoon yhdistyi Lasi- ja Posliinityöväen Liitto (LPL) ja 2004 Tekstiili- ja vaatetustyöväen liitto Teva. Vuonna 2004 Kemianliittoon kuului noin 50 000 työläistä. Liitto julkaisi lehteä Reaktio. Vuoden 2004 alussa lehden nimeksi vaihtui Teva-fuusion myötä Kiteet.
Kemianliiton valtuustopaikat jaettiin 1990-luvulla sopuisasti osuuksin 60–40 sosialidemokraateille ja vasemmistoliittolaisille. Ensimmäiset valtuustovaalit käytiin vuonna 2000. SDP sai 28 paikkaa (57,9 % äänistä), Vasemmistoliitto 15 (40,1 %) ja KTP yhden (2,0 %). Äänestysaktiivisuus oli poikkeuksellisen korkea, 62,3 prosenttia. Neljä vuotta myöhemmin ryhmät päättivät jättää vaalit käymättä. Valtuustoa täydennettiin 21 Tevan edustajalla. Vuoden 2008 vaaleissa sosialidemokraattien lista (Vaaliliitto A Vastuulliset vaikuttajat – demarien ja sitoutumattomien vaaliliitto) sai 38 valtuustopaikkaa ja 68 prosenttia äänistä. Vasemmistoliittolaiset (Vaaliliitto B Kemia 2000 – Vasemmisto ja sitoutumattomat) saivat 15 paikkaa (31 %).
Kemianliitto solmi työehtosopimuksia seuraavilla aloilla: autonrengasala, kemian perusteollisuus, kenkä- ja nahkateollisuus, kumiteollisuus, lasikeraaminen teollisuus, lasitus-, rakennuslasitus- ja lasijalostusala, muovituote- ja kemian tuoteteollisuus, tekstiilihuoltoala, tekstiili- ja vaatetusteollisuus sekä öljy- maakaasu- ja petrokemianteollisuus.
Liigacup 2012
Liigacup 2012 oli alkuvuodesta 2012 pelattu jalkapallokilpailu, johon osallistuivat Veikkausliigan 12 joukkuetta. Se oli järjestyksessään 16. Liigacup. 4. huhtikuuta pelatussa loppuottelussa Turun Palloseura voitti rangaistuspotkukilpailun jälkeen Helsingin Jalkapalloklubin.
Alkulohkovaihe
Kilpailun alkulohkovaiheessa joukkueet jaettiin kolmeen neljän joukkueen lohkoon, joissa joukkueet kohtasivat toisensa sekä kotona että vieraissa. Kaksi parasta jokaisesta lohkosta ja kaksi parasta lohkossaan kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta pääsi puolivälieriin. Jatkoon selviytyvät joukkueet saavat lisäksi aloittaa Suomen Cupissa 2012 myöhemmältä kierrokselta kuin muut pääsarjajoukkueet. Joukkueet jaettiin alkulohkoihin liigahallituksen kokouksen yhteydessä 28. marraskuuta 2011. Lohkovaiheen ottelut pelattiin 13. tammikuuta–17. maaliskuuta 2012 välisenä aikana.
Pudotuspelit
Puolivälierät pelataan yksiosaisina. Kotiedun saavat lohkovoittajat ja paras lohkossaan toiseksi sijoittunut joukkue.
Maalintekijät
Kuusi maalia: Viisi maalia: Neljä maalia: Kolme maalia: Kaksi maalia:
Mandriva Linux
Mandriva Linux (aiemmin Mandrake Linux ja Mandrakelinux) oli ranskalaisen Mandriva S.A.:n (aiemmin MandrakeSoft) julkaisema Linux-käyttöjärjestelmä. Se kuului aiemmin kymmenen suosituimman jakelun joukkoon.
Mandriva Linuxia pidetään helppokäyttöisenä ja siten sopivana varsinkin uusille, vielä kokemattomille käyttäjille. Sen mukana toimitetaan joukko graafisia asetustyökaluja, jotka helpottavat järjestelmän hallinnointia. Mandriva Linux on käännetty yli 70 kielelle, joihin suomen kieli lukeutuu.
Mandriva julkaisi viimeisimmän vakaan version keväällä 2011. Mandrivan seuraajaksi on perustettu OpenMandriva ja Mageia.
Historiaa
Mandriva Linuxin (tuolloin Mandrake) ensimmäinen julkaisu heinäkuussa 1998 perustui Red Hat Linuxin versioon 5.1, jossa oli lisänä KDE 1.0. Julkaisu on sittemmin haarautunut Red Hatista ja sisältää omia työkalujaan (drakxtools) järjestelmän ylläpitoon. Julkaisun loi alun perin Gaël Duval.
Ensi versiostaan versioon 8.0 nimi oli Linux-Mandrake ja versiosta 8.1 versioon 9.2 Mandrake Linux. Versiosta 10.0 alkaen se oli Mandrakelinux. Huhtikuussa 2005 MandrakeSoft ilmoitti ostaneensa brasilialaisen Conectivan. Fuusion jälkeen yritys vaihtoi nimensä Mandrivaksi käytyään pitkällisen oikeusjutun Mandrake-nimen oikeuksista Hearst Corporationin kanssa Taika-Jim (”Mandrake the Magician”) -sarjakuvahahmon vuoksi. Samalla Mandriva vaihtoi aikaisemmin käyttämänsä MandrakeLinux- ja Mandrake Linux -tuotenimet Mandriva Linuxiksi.
Maaliskuussa 2006 jakelun pääkehittäjä ja Mandrivan perustaja Gaël Duval kertoi että hänet on erotettu yhtiöstä.
Vuonna 2010 yhtiön kerrottiin keikkuvan konkurssin partaalla.
Mageia perustettiin yhteisön johtamana projektina vastauksena arvaamattomiin ja selittämättömiin muutoksiin Mandrivan strategiassa.
Editiot
Mandriva Linuxista oli tarjolla neljä erilaista painosta käyttäjille.
Liigacup 2012
Maalintekijät
Oma maali:
Mandriva Linux
Editiot
Mandriva Linux Free on ilmainen, koostuu vain avoimen lähdekoodin ohjelmista ja sitä suositellaan pääasiassa edistyneemmille käyttäjille. Tarjolla ovat 32- ja 64-bittiset versiot.
One on ilmaisen jakelun LiveCD-versio, jolta Mandriva Linuxia voi kokeilla ja asentaa, ja se sisältää joitain suljetun lähdekoodin ohjelmia, kuten Adobe Flashin. One on myös ilmainen, mutta tarjolla on vain 32-bittinen versio.
Powerpack on kaupallinen painos, joka sisältää Mandrivan täyden tuotetuen, ohjekirjan ja kaupallisia ajureita ja sovelluksia. Mukana toimitetaan mm. Acrobat Reader, Skype ja Opera. "Nauttiaksesi Mandriva Linuxista täysin", mainostaa Mandriva Powerpackia.
Flash on kaupallinen, USB-muistille räätälöity toteutus Mandriva Linuxista. Sen avulla Mandriva Linux voidaan käynnistää lähestulkoon miltä tahansa tietokoneelta ja lisäksi mukana toimitetaan erillinen käynnistys-CD vanhempia koneita varten, jotka eivät USB-käynnistystä tue.
Nykyisin Mandriva tarjoaa ainoastaan Mandriva Business Server -tuotetta.
Leevi Rantalaiho
Leevi Rantalaiho (13. kesäkuuta 1915 Suomusjärvi – 23. maaliskuuta 1991) oli suomalainen kapellimestari ja näyttelijä. Hän teki merkittävän osan urastaan Porin Teatterissa.
Ura
Leevi Rantalaihon vanhemmat olivat maanviljelijä Aarne Aleksander Rantalaiho ja Lyyli Maria Rantalaiho. Hän työskenteli kiinnitettynä kapellimestarina ja näyttelijänä Helsingin Ympäristöteatterissa 1947–1953, Lohjan Työväen Teatterissa 1954–1961 ja Porin Teatterissa 1961–1980.