cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Annie Nightingale
Annie Nightingale (s. 1. huhtikuuta 1942) on brittiläinen radiotoimittaja. Hän oli BBC Radio 1:n ensimmäinen naispuolinen DJ ja on nykyään kanavan pitkäaikaisin juontaja. MBE-arvonimen hän sai vuonna 2002 työstään radiossa.
Aleksei Gornostajev
thumb|Aleksei Gornostajev. Aleksei Maksimovitš Gornostajev (18. helmikuuta 1808 Vyksa, Nižni Novgorodin kuvernementti – 18. joulukuuta 1862) oli venäläinen arkkitehti, joka tunnetaan ortodoksisten kirkkojen suunnittelijana ja uusvenäläisen tyylin edustajana. Eräs hänen töistään on Uspenskin katedraali Helsingissä.
Gornostajev aloitti arkkitehtuuriopintonsa vuonna 1822 Moskovassa Domenico Gilardin johdolla. Hän muutti vuonna 1825 Pietariin ja opiskeli Vasili Stasovin oppilaana Tsarskoje selossa. Hän avusti Aleksandr Brjullovia Pietarin Mihailovski-teatterin suunnittelussa. Vuosina 1834–1838 Gornostajev täydensi opintojaan Italiassa. Palattuaan hän oli kahden vuoden ajan yhtenä Talvipalatsin restaurointiin osallistuneista arkkitehdeista, mutta siirtyi sen jälkeen itsenäisten suunnittelutöiden pariin. Vuodesta 1843 hän työskenteli Venäjän sisäministeriön arkkitehtina. Pietarin taideakatemia myönsi Gornostajeville vuonna 1838 akateemikon arvon ja vuonna 1849 hänet nimitettiin taideakatemian professoriksi. Hän sai vuonna 1859 kollegineuvoksen arvonimen. Gornostajev kuoli vuonna 1862 vesipöhöön.
Gornostajevin ensimmäisiin itsenäisiin suunnittelutöihin kuuluivat Orlov-Denisovin suvun datša Pietarin Kolomäessä (1839–1841) ja Šišmarjovin talon muutostyöt Nevski prospekt 3:ssa. Hän suunnitteli useita kirkkoja ja kappeleita Valamon luostariin sekä Staraja ja Novaja Ladogan kaupunkien useisiin luostareihin. Pietarissa hänen päätyönsä ovat Pyhän Sergein rannikkoluostarin uusi kirkko (1856–1857) ja Guslitskin luostarin kappeli (1860–1861, tuhoutunut). Hän suunnitteli myös kotikirkot sisäministeriön taloon (1856) ja uuteen Mihailovskin palatsiin (1859) sekä Pyhän Andreaan katedraalin uudet sisätilat (1858). Gornostajev alkoi 1840-luvun lopulta alkaen käyttää kirkollisissa rakennuksissaan uusrenessanssin sijasta uusvenäläistä ja uusbysanttilaista tyyliä. Helsingin Uspenskin katedraalin hän piirsi vuosina 1859–1860, mutta se valmistui vasta kuusi vuotta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1868. Työn saattoi loppuun hänen oppilaansa Ivan Varnek.
HMS Asia (1824)
HMS Asia oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1824 vesillelaskettu Canopus-luokan 84-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Peter Pihlström
Marco Bjurström julkisti toukokuussa 2016 yli 20 vuotta kestäneen suhteensa Pihlströmiin.
HMS Asia (1824)
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 1824 Bombay]ssä päällikkönään Mark John Currie, joka purjehti aluksella Bombaysta Portsmouthiin. Alus saapui 10. elokuuta määränpäähänsä, jossa se sijoitettiin reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen 6. lokakuuta 1826 Välimeren laivastoon vara-amiraali Sir Edward Corringtonin lippulaivana päällikkönään Edward Curzon. Alus osallistui 20. lokakuuta 1827 Navarinon taisteluun, jossa se menetti 19 miestä kaatuneina ja 57 haavoittuneina.
Alus siirrettiin 1858 vartiolaivaksi ja myytiin vuonna 1908.
Antonio Ranieri
Antonio Ranieri (1809 Napoli – 1888) oli italialainen kirjailija ja Giacomo Leopardin ystävä. Ranieri toimitti Leopardin kootut teokset, joihin hän liitti elämäkerrallisen kuvauksen. Sen täydennykseksi hän julkaisi Leopardista teoksen Sette anni. Tendenssiromaanissa Ginevra (1839) Ranieri paljasti hirvittäviä tapahtumia eräästä Napolin kasvatuslaitoksesta ja päätyi paljastusten vuoksi vankilaan. Italian historiaa käsittelevä teos saattoi hänet selkkauksiin papiston kanssa. Hän toimi historian professorina Napolin yliopistossa.
Akvitaanit
Akvitaanit olivat Gallian lounaisosassa asunut muinainen kansa. Heidän nimensä saattaa olla peräisin Pyreneiden pohjoisrinteillä olevista useista kivennäisvesilähteistä (aquae). Strabonin ja Caesarin mukaan akvitaanit erosivat muuta Galliaa asuttaneista kelteistä sekä kielensä että ulkoisten piirteidensä osalta. Strabonin mukaan akvitaanit muistuttivat enemmän iberejä kuin kelttejä.
Antonio Ranieri
Yhteiskunnallisessa romaanissaan Ginevra, o l'orfana della Nunziata (1839) Ranieri paljasti kauhistuttavat väärinkäytökset armeliaisuuslaitoksen hallinnossa, ja se sai papiston vainoamaan häntä. Hänen I primi cinque secoli della storia d’Italia da Teodosio a Carlomagno (1841) on klassinen kuvaus paavin hierarkian synnystä ja Il frate Rocco (1844) kansanomaiseen sävyyn laadittu italialaisen kansallishengen puolustuspuhe. Ranierin maine perustuu hänen ystävyyteensä Leopardin kanssa, joka oleskeli monta vuotta hänen luonaan ja jonka kirjoituksia hän julkaisi tämän kuoleman jälkeen. Hän kirjoitti Leopardista kiistellyn muistelmateoksen Sette anni di sodalizio con Giacomo Leopardi (1880). Ranierin epäitsekkyys ja neutraalius on myöhemmin asetettu kiistanalaiseksi. Hänen omat kootut teoksensa ilmestyivät 1862–1864, Scritti varii 1879.
Elokuva Leopardi – runoilijan elämä (Il Giovane favoloso, 2014) kertoo Leopardin elämästä, jossa Ranieri on mukana viime vaiheissa.
Akvitaanit
Gallian sodan aikana Caesar lähetti Publius Crassuksen kukistamaan akvitaanit, jolloin nämä pyysivät apua naapureiltaan Espanjasta. Tämä saattaisi viitata siihen, että akvitaanit todella olivat sukua ibeereille. Roomalaiset voittivat akvitaanit lopullisesti vuonna 28 eaa. Augustuksen aikana roomalaiset pyrkivät sulauttamaan akvitaanit Gallian kelttiheimoihin.
Akvitaanien kieli ei ollut sukua muualla Galliassa puhutuille kelttiläisille kielille. Kieli on myöhemmin täysin hävinnyt, mutta Julius Caesarin teoksessa Gallian sota mainitaan joukko akvitaanin kielisiä henkilön- ja paikannimiä. Niiden perusteella on päätelty, että kieli todennäköisesti ei kuulunut indoeurooppalaiseen kielikuntaan.
Eleasar
Eleasar on suosittu henkilönimi Vanhassa testamentissa. Se on hepreaa ja tarkoittaa "Jumala on auttanut".
Tärkein nimeä kantanut henkilö oli Aaronin kolmas poika, josta tuli Israelissa vaikuttaneen heimon, leeviläisten, päämies. Isänsä kuoltua Eleasarista tuli ylipappi ja Mooseksen apulainen. Raamatussa Eleasarista kerrotaan, että hän oli Aaronin ja Eliseban poika, jonka veljiä olivat Naadab, Abihu ja Iitamar Hänelle puettiin Aaronin pappispuku jo ennen Aaronin kuolemaa ja Eleasarista tuli Mooseksen lähin työtoveri. Myöhemmin Eleasar avusti Joosuaa Kanaaninmaan jakamisessa. Eleasar haudattiin Gibeaan Efraimin vuoristoon, ja hänen poikansa Pinehas seurasi häntä ylipapin virassa.
Muita nimen kantajia olivat
Dess–Martin-perjodinaani
Dess–Martin-perjodinaani (C13H13IO8) on orgaaninen yhdiste, joka sisältää hypervalenttisen jodiatomin. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä hapettimena. Nimensä reagenssi on saanut kehittäjiensä yhdysvaltalaisten kemistien Daniel Dessin ja James Martinin mukaan, jotka raportoivat yhdisteen käytön vuonna 1983.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa Dess–Martin-perjodinaani on kiteistä valkoista ainetta. Yhdiste ei liukene veteen eikä aromaattisiin tai alifaattisiin hiilivetyihin, mutta liukenee kohtalaisesti tetrahydrofuraaniin, asetonitriiliin, trikloorimetaaniin ja dikloorimetaaniin. Yhdiste on kiinteänä suhteellisen stabiili, mutta saattaa räjähtää iskusta. Yhdiste myös hajoaa kosteuden ja valon vaikutuksesta. Tämän vuoksi Dess–Martin-perjodinaania käytetään tyypillisesti liuoksena.
Valmistus ja käyttö
Dess–Martin-perjodinaania valmistetaan lähtemällä o-jodibentsoehaposta. Ensimmäisessä vaiheessa o-jodibentsoehappo hapetetaan 2-jodoksibentsoehapoksi kaliumbromaatin avulla. 2-Jodoksibentsoehappo reagoi happaman katalyytin läsnä ollessa etikkahappoanhydridin kanssa muodostaen Dess–Martin-perjodinaania.
Simona Krupeckaitė
Simona Krupeckaitė (s. 13. joulukuuta 1982 Utena ) on liettualainen ratapyöräilyn maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 170 cm.
Dess–Martin-perjodinaani
Valmistus ja käyttö
Dess–Martin-perjodinaania käytetään hapetattaessa primäärisiä alkoholeja aldehydeiksi ja sekundäärisiä alkoholeja ketoneiksi. Yhdiste ei hapeta primäärisiä alkoholeja karboksyylihapoiksi asti. Dess–Martin-perjodinaani pelkistyy reaktiossa jodinaaniksi ja sivutuotteena muodostuu etikkahappoa. Yhdiste soveltuu erityisesti allyylisten alkoholien hapettamiseen, koska muilla tavoin niiden selektiivinen hapettaminen on vaikeaa.
Simona Krupeckaitė
Krupeckaitė voitti 500 metrin aika-ajon maailmanmestaruuden Pruszkówissa 2009 maailmanennätysajalla 33,296. Hän voitti keirinin maailmanmestaruuden Ballerupissa 2010. MM-hopeaa hän on saavuttanut 500 metrin aika-ajossa 2008 ja 2010 sekä eräajossa 2008, 2011 ja 2012. MM-pronssia hän sai 500 metrin aika-ajossa 2004, eräajossa 2009 ja 2010, joukkuesprintissä 2009 ja 2010 sekä keirinissä 2018.
Krupeckaitė voitti 2012 Euroopan-mestaruuden sekä keirinissä että Gintarė Gaivenytėn parina joukkuesprintissä. EM-hopeaa hän sai keirinissä 2010 sekä EM-pronssia eräajossa 2010 ja 2012. Hän saavutti kultaa eräajossa sekä pronssia keirinissä ja joukkuesprintissä 2016. Keirinin EM-hopeaa h'n sai 2017.
Krupeckaitė sijoittui 2004 Ateenan olympialaisissa 500 metrin aika-ajossa neljänneksi ja eräajossa seitsemänneksi. Pekingissä 2008 hän oli eräajossa kahdeksas. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui eräajossa viidenneksi ja keirinissä seitsemänneksi.
Krupeckaitė teki 200 metrin lentävän lähdön maailmanennätyksen 10,793 Moskovassa 29. toukokuuta 2010. Ennätyksen rikkoi Anna Meares 2012.
Krupeckaitė voitti maailmancupin kilpailut 500 metrin aika-ajossa, eräajossa ja keirinissä Calissa 2008 ja Pekingissä 2009. Keirinin hän voitti myös Calissa 2011, Lontoossa 2012 ja Hongkongissa 2016.
Ciechanówin piirikunta
Ciechanówin piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 89 423. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Ciechanów, Glinojeck, Gołymin-Ośrodek, Grudusk, Ojrzeń, Opinogóra Górna, Regimin ja Sońsk.
Ciechanówin piirikunnalla on yhteistä rajaa Mławan, Przasnyszin, Makówin, Pułtuskin ja Płońskin piirikuntien kanssa. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Ciechanówin piirikunnan asukkaista 50,8 prosenttia oli naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 894 lasta. Ciechanówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 71 195 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Deadlight
Deadlight on suomalaisen metalliyhtyeen Before the Dawnin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Stay Heavy Records.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 29.
HMS Asia (1811)
HMS Asia oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1811 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 13. heinäkuuta 1807 Josiah & Thomas Brindleyltä Frindsburystä, missä köli laskettiin helmikuussa 1808. Se laskettiin vesille 2. joulukuuta 1811 ja valmistui 9. toukokuuta 1812 Chathamissa. Valmistuskustannukset olivat 56 722 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 36 347 puntaa.
Modibo Maiga
Modibo Maiga (s. 3. syyskuuta 1987 Bamako) on malilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin pääsarjassa pelaavaa West Hamia.
HMS Asia (1811)
Palvelus
Heinäkuussa 1813 alus oli Chesapeakenlahden suulla. Alus kuljetti merijalkaväen III pataljoonan patterin Bermudalta Chesapeakeen. Fort Henryn pommituksessa alus oli ankkuroituna Baltimoren edustalle HMS Seahorsen, HMS Severnin ja HMS Surprisen kanssa. Alus kuului vuoden 1915 alussa amiraali Alexander Cochranen New Orleansin edustalle purjehtineeseen laivastoon. Eräässä hyökkäyksessä New Orleansiin alukselta nousi maihin 107 merijalkaväen sotilasta.
Modibo Maiga
Ura
Maiga aloitti uransa synnyinkaupungissaan Bamakossa, Stade Malienin joukkueessa. Hän ehti pelata yhden kauden kotimaassaan ammattilaisena ennen siirtymistään marokkoon Raja Casablancan joukkueeseen. Maiga vietti joukkueessa kaksi kautta ja saavutti muun muassa Arabian Mestarien liigan voiton. Hänet lainattiin kaudeksi 2006–2007 Ranskaan Le Mansiin, jossa Maiga ei saanut peliaikaa edustusjoukkueessa, mutta pelasi seitsemän ottelua reservijoukkueessa, joissa hän teki kaksi maalia.
HMS Asia (1811)
Palvelus
Vuonna 1828 alus muutettiin 50-tykkiseksi ja romutettiin 1865.
Modibo Maiga
Ura
Heinäkuussa 2007 Maiga allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Le Mansin kanssa.
28. heinäkuuta 2010 Maiga siirtyi Sochaux:n.
18. heinäkuuta 2012 Maiga siirtyi West Hamiin.
Vladimir Dal
thumb|225px|Vladimir Dal. [[Vasili Perovin maalaus vuodelta 1872.]] thumb|175px|Julia Andre (1816—1838), ensimmäinen vaimo. Joseph-Eustathius Vivien, 1830-luku. thumb|175px|Dalin sanakirjan toisen laitoksen nimiölehti vuodelta 1880. Vladimir Ivanovitš Dal ; (22. marraskuuta (J: 10. marraskuuta) 1801 Lugansk, Venäjän keisarikunta – 4. lokakuuta (J: 22. syyskuuta) 1872 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija, sanakirjantekijä ja kansatieteilijä.
Perhe ja suku
Isä Johan oli teologi ja erittäin kielitaitoinen. Hän osasi saksaa, englantia, ranskaa, venäjää, jiddissiä, latinaa, kreikkaa ja hepreaa, joten Katariina II kutsui hänet Pietariin hovikirjastonhoitajan virkaan. Johan Dahl suoritti lääketieteen opintonsa Jenassa ja sai vuonna 1792 luvan harjoittaa lääkärin tointa Venäjällä. Äiti Julia puhui sujuvasti viittä kieltä ja hänen isoäitinsä Maria Francisca Regina Freytag os. Pfundgeller oli kääntäjä. Palveluksistaan aatelistolle Mustanmeren laivaston vanhempi lääkäri Ivan Matvejevitš sai vuonna 1814 oikeuden kouluttaa lapsensa Pietarin laivaston kadettijoukoissa julkisilla varoilla.
Vladimir Dal meni naimisiin vuonna 1833 Julia Andren (1816-1838) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: Leo (1834-1878) ja Julia (1838 -1864). Leskeksi jäänyt Dal meni naimisiin vuonna 1840 Jekaterina Lvovna Sokolovan (1819-1872), Napoleonin sodan sankarin tyttären kanssa. Tässä avioliitossa syntyi kolme tytärtä: Maria (1841-1903), Olga (1843) ja Jekaterina (1845).
Koulutus ja tieteellinen ura
Vladimir sai perusopetuksensa kotona, jossa luettiin paljon ja arvostettiin painettua sanaa. Hän aloitti opiskelun 11-vuotiaana Pietarin merisotakoulussa vuosina 1814–1819 ja palveli vuoteen 1826 saakka laivastossa Itämerellä ja Mustallamerellä, mutta joutui eroamaan jatkuvan merisairauden vaivaamana. Vuonna 1826 hän kirjoittautui Tarton yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan ja kustansi opintonsa opettamalla venäjää, kunnes vuonna 1828 sai valtion apurahan. Vuonna 1829 hän valmistui lääkäriksi ja kirurgiksi ja työskenteli jo sitä ennen kenttälääkärinä mm. Venäjän-Turkin sodassa ja vuosina 1833-1859 virkamiehenä, kunnes jäi eläkkeelle valtioneuvoston jäsenä.
Koneenpiirustus
Koneenpiirustus on teknistä piirtämistä, jota käytetään koneensuunnittelun, koneautomaation ja valmistustekniikan suunnittelun apuna. Koneenpiirustus auttaa mitoittamaan ja muotoilemaan suunniteltavat kappaleet (useimmiten laitteiden osat) niin, että ne on mahdollista valmistaa. Koneenpiirustuksessa luodaan kappaleen geometriasta yksiselitteinen ja selkeä piirustus, jota ei voi tulkita väärin.
Koneenpiirustukseen liittyy joukko standardeja joiden tarkoitus on varmistaa, että suunnittelija ja toteuttaja lukevat piirustuksia samalla tavalla. Standardeihin kuuluu muun muassa kuvantojen suunta ja ryhmittely, erilaisten viivojen valinta, mittakaavat ja perspektiivit.
Vladimir Dal
Koulutus ja tieteellinen ura
Hän erikoistui kaihileikkauksiin ja pystyi operoimaan sekä vasemmalla että oikealla kädellään yhtä hyvin. Kirurgintyön jätettyään häntä kiinnosti edelleen optalmologia ja homeopatia. Dal julkaisi ensimmäisen homeopatiaa käsittelevän artikkelin Venäjällä Sovremennik-lehdessä vuonna 1838. Tarton vuosinaan hän ystävystyi Nikolai Jazykovin, Vasili Žukovskin ja runoilija Aleksandr Feodorovitš Voeikovin (1779-1839) kanssa. Vuonna 1838 Dal valittiin Pietarin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi hänen laatimansa Orenburgin seudun kasvi- ja eläinkokoelman perusteella.
Koneenpiirustus
1980-luvulle asti ja osin vielä 1990-luvullakin koneenpiirustusta tehtiin piirustuskojeella käsinpiirtämällä tussin ja kuultopaperin avulla. Nykyisin tietokoneavusteiset 2D-piirustusohjelmat ja 3D-mallinnusohjelmat (CAD) ovat syrjäyttäneet käsinpiirtämisen. Nykyisin piirustuksessa ei välttämättä esitetä kappaleen kaikkia muotoja ja mittoja, vaan piirustusta käytetään 3D-mallin tukena ja siinä on esitetty vain ne asiat, joita ei 3D-malliin saada näkyviin.
Vladimir Dal
Kirjallinen ura
Vuonna 1827 Aleksandr Voeikovin Slavjanin-lehti (ven. Славянин) julkaisi Dalin ensimmäiset runot. Vuonna 1830 Dal julkaisi proosaa; hänen tarinansa "Mustalainen" (ven. Цыганка) julkaistiin "Moskovan lennätin" -lehdessä (ven. Московский телеграф). Dal alkoi jo varhain kerätä venäjän kielen sanastoa esim. eri paikkakunnilta tulleilta sotilailta toimiessaan lääkärinä sotasairaalassa 1828-1829 ja venäläistä kansanperinnettä.
Koneenpiirustus
Menetelmiä
On olemassa erilaisia standardeja, jotka määrittelevät koneenpiirustukselle perussäännöt, esimerkiksi ISO, DIN, ANSI, GOST, JIS, BSI ja GB. Eri standardit määrittelevät hieman eri säännöt joten on selvitettävä, minkä standardin mukaan piirustus on luotu. Standardit kuitenkin vaikuttavat piirustuksessa lähinnä yksityiskohtiin, kuten mittaviivojen nuolenkärkiin tai viivojen paksuuksiin.
Koneenpiirroksessa on vähintään yksi kuvanto kappaleesta. Lisäksi usein kappaleesta joudutaan projisoimaan kuvantoja, jotta kappale voidaan ymmärtää oikein. Nykyisin koneenpiirustuksiin lisätään yhä useammin aksonometrinen eli kolmiulotteinen kuvanto kappaleesta, koska se on helppoa tietotekniikan avustuksella.
Vladimir Dal
Kirjallinen ura
Vuonna 1832 hän julkaisi joukon satuja ja vuosina 1833–1839 neliosaisen tarinakokoelman "Satuja Lugansk-kasakasta" (ven. Были и небылицы Казака Луганского, Byli i nebylitsy Kazaka Luhanskogo). Kirjailijanimellä Kazak Luganski Dal julkaisi realistisia kansankuvauksia ja kertomuksia kuten "Sotilaan vapaa-aika" (ven. Солдатские досуги, Soldatskije dosugi) vuonna 1843 ja "Merimiehen vapaa-aika" (ven. Матросские досуги, Matrosskije dosugi) vuonna 1853. Suomalaista kansanluonnetta ja tyypillisiä ammatteja (hopeoitsija, nokikolari, ajuri) hän kuvasi kirjoitelmassaan Pietarin tsuhnat (ven. Цухонцы Питере, Tšuhontsy Pitere) vuonna 1861. Vuosina 1861–1862 ilmestyi yli 30 000 sananlaskua ja sanontaa käsittävä kokoelma Poslovitsy russkogo naroda (ven. Пословиц русского народа).
Hän joutui Kolmannen osaston eli keisarin salaisen poliisin kuulusteluihin vuonna 1832 Tarton yliopiston venäläisen kirjallisuuden laitokselle tekemänsä väitöskirjan "Venäjän tarinoita" (ven. Русские сказки) vuoksi. Väitöskirjan katsottiin olevan tyyliltään sopimattoman alaluokkainen ja pilkkaavan hallintoa sekä sisältävän sotilaalle sopimatonta valittamista. Dal pelastui syytteiltä entisen esimiehensä kenraaliluutnantti Fjodor Ridigerin ja kruununperillisen kotiopettaja Vasili Žukovskin vetoomusten avulla. Mutta hänen venäläisten satujen kokoelmansa myymätön painos vedettiin pois myynnistä.
Altin Köprü
Altin Köprü on kaupunki Zab-joen varrella Irakin Kirkukin maakunnassa Dabesin piirikunnassa.
Maantiede
Altin Köprü rakennettiin alun perin pienelle saarelle pienemmällä Zab-joella. Sittemmin kaupunki on kasvanut saaren lisäksi joen molemmille rannoille. Nykyisin alue on Kirkukin ja Erbilin maakuntien rajalla. Lähistöllä sijaitsee suuri Kirkukin öljykenttä.
Historia
Altin Köprü ilmaantuu historiankirjoihin 1600-luvulla, jolloin Osmanien valtakunnan sulttaani Murat IV sanotaan rakennuttaneen joen yli kaksi siltaa. Paikalla kävi ja siitä kirjoittivat useat eurooppalaiset matkaajat. Kaupungin alkuperäiset tunnetuksi tulleet sillat oli rakennettu kivestä ja niistä eteläisessä oli lähes epäkäytännöllisen korkea keskikaari. Turkkilaiset tuhosivat alkuperäiset sillat vuonna 1918 ja niiden tilalle on sittemmin rakennettu nykyaikaisemmat terässillat. Hieman niistä ylävirtaan on myös rautatiesilta, joka on osa Kirkukin ja Erbilin välistä rautatietä. Al-Anfal-kampanjan aikana alueella tuhottiin 25 kylää ja 1990-luvulla hallinto kannusti arabiheimoja muuttamaan alueelle.
Väestö
Irakissa ei ole suoritettu väestönlaskentoja sitten vuoden 1957 ja kaikki luvut ovat arvioita tai perustuvat muihin epäluotettaviin tietoihin. Tällaisten tietojen mukaan Altin Köprün asukasluku oli vuonna 2008 yhteensä 53 472, mikä teki siitä suurimman Dabesin piirikunnan alaisen alueen. Vuonna 2006 asukkaita oli 19 143. Altin Köprün ja sen lähialueen kylien väestö muodostuu kurdeista, turkmeeneista ja arabeista. Monet paikalliset ovat työllistyneet öljyteollisuuden parissa ja muihin elinkeinoihin lukeutuvat maatalous ja liikenteeseen liittyvä toiminta.
Vladimir Dal
Kirjallinen ura
Dalin päätyö on neliosainen venäjän kielen selittävä sanakirja Tolkovyi slovar živogo velikorusskogo jazyka (ven. Толковый словарь живого великорусского языка, ensimmäinen laitos 1863–1866), jonka parissa hän työskenteli yli viisikymmentä vuotta. Se sisältää yli 200 000 venäjän kirja- ja kansankielen sekä murteiden sanaa, jotka on järjestetty kantasanoittain (osittain virheellisesti) pesyeiksi. Sanakirjassa on paljon fraseologismeja, sananlaskuja, sanontoja ja kansatieteellistä aineistoa. Se sisältää myös tekijänsä lainasanojen korvaamiseksi keksimiä uudissanoja. Dal sai sanakirjastaan Venäjän tiedeakatemian Lomonosovin palkinnon ja kunnia-akateemikon arvonimen vuonna 1863.
Perintö
Dal osasi kahtatoista kieltä, mm. turkkia ja häntä pidetään yhtenä Venäjän ensimmäisistä turkologeista. Kirjeessään slavofiilimieliselle kustantaja Aleksandr Košeleville nimeltä "Muistio lukutaidosta" (ven. Заметкой о грамотности) hän vastusti talonpoikien luku- ja kirjoitustaidon opetusta, koska se hänen mielestään johtaisi huonoon suuntaan ilman henkistä ja moraalista koulutusta. Tätä mielipidettä vastustivat ankarasti Nikolai Tšernyševski n Sovremennik-lehdessä kirjailija ja historioitsija Jevgeni Petrovitš Karnovitš (1823-1885) sekä Nikolai Dobroljubov.
Koneenpiirustus
Menetelmiä
Merkittävin ero ja suurimman väärin tulkitsemisen mahdollisuuden aiheuttaa kuvantojen projisointimenetelmä, joita on käytössä kahdenlaista eri tekniikkaa.
Hepojoki (kaupunginosa)
Hepojoki on Kaarinan kaupunginosa, joka kuului vuoteen 2009 asti Piikkiöön. Se rajautuu etelässä Piikkiön kirkonkylään sekä Makarlaan, lounaisessa Nunnaan, idässä Paimioon ja pohjoisessa Lietoon. Hepojoelle kulkee bussilinja K6, jolla pääsee Piikkiön kirkonkylään ja Toivonlinnaan sekä bussilinja 707, jolla pääsee Piikkiön kirkonkylän ja Kaarinan keskustan kautta Turkuun.
Koneenpiirustus
Menetelmiä
Projisointimenetelmä tulisi olla merkittynä piirustuksessa. Merkintänä käytetään kartiota, josta selviää kuvassa käytetty projisointitapa.
Suomessa on yleinen käytäntö, että koneenpiirustuksissa käytetään menetelmiä, jotka on kerrottu kahdessa kirjassa, Aimo Pereen Koneenpiirustus 1 ja Koneenpiirustus 2.
Merkintöjä
Koneenpiirustukset ovat yleensä helposti tulkittavissa. Piirustuksiin joudutaan joskus kuitenkin tekemään merkintöjä, jotka tekevät piirustuksesta varsin näyttävän näköisen.
Tällaisia merkintöjä ovat esimerkiksi:
Muut merkinnät
Koneenpiirustuksessa on lähes aina merkittynä seuraavia tietoja. Piirustuksesta tulee vähintään käydä ilmi: Lisäksi suositellaan seuraavien asioiden esittämistä:
Cabinda
pienoiskuva|[[Angolan kartta, jossa Cabindan maakunta korostettuna.]] pienoiskuva|{{legend|#ff0000|Cabinda, Angola (Portugalin Kongo)}}{{legend|#00ff00|[[Kongon tasavalta}}{{legend|#0000ff|Kongon demokraattinen tasavalta}}{{legend|#ff00ff|Angola}}]] Cabinda on Keskisessä Afrikassa sijaitseva alue, jonka omistajuudesta kiistellään. Cabindan tasavalta on julistanut alueen itsenäiseksi, mutta käytännössä Angola hallitsee sitä maakuntanaan. Kongon demokraattinen tasavalta erottaa alueen eksklaaviksi muusta Angolasta. Maakunnasta pohjoiseen sijaitsee Kongon tasavalta.
Cabinda sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Maakunnan pinta-ala on 7 290 neliökilometriä. Siellä on noin 688 000 asukasta (2014), joista valtaosa on kongoja tai kongoista ja portugalilaisista polveutuvia mulatteja.
Cabinda koostuu kunnista Belize, Cabinda, Kakongo ja Buco-Zau. Cabindan pääkaupunki on Tchiowa eli Cidade de Cabinda.
Cabindaa ei tule sekoittaa Kabindaan, joka on kaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Varhaishistoria
1400-luvulla Cabindan pohjoisosa kuului Luangun kuningaskuntaan, keskiosa Kakongon ruhtinaskuntaan ja eteläkärki Ngojon ruhtinaskuntaan. Sekä Kakongo että Ngojo olivat Kongon kuningaskunnan enemmän tai vähemmän itsenäisiä vasallikuntia. Varsinainen Cabindan kaupunki sijaitsee Ngojon alueella.
Portugalilaiset tutkimusmatkailijat saapuivat alueelle vuonna 1482. Aluksi Portugalin ja Kongon kuningaskunnan väliset suhteet olivat hyvät, mutta portugalilaisten harjoittama orjakauppa johti valtiot sotaan toisiaan vastaan. Portugali kukisti Kongon kuningaskunnan lopullisesti vuonna 1665.
Siirtomaa-aika
Portugalilaiset kilpailivat Länsi-Afrikan kauppareiteistä Ranskan ja Hollannin kanssa. Vuonna 1784 he rakensivat kauppalaivastonsa turvaksi Cabindaan linnoituksen, joka joutuikin jo samana vuonna ranskalaisten hyökkäyksen kohteeksi.
Vuonna 1885 Berliinin konferenssissa Kongona tunnettu alue jaettiin Ranskan, Portugalin ja Belgian kesken. Ranska sai alueen, joka käsittää nykyiset Gabonin ja Kongon tasavallan, Belgia sai oikeuden nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan alueeseen, ja Portugali sai Cabindan kaistaleen ilman maayhteyttä Portugalin hallinnoimaan Angolaan. Näin Cabindasta tuli Portugalin hallinnossa Angolasta erillinen alue.
Itsenäisyysliike
thumb|200px|Cabindan epävirallinen lippu
Cabindan itsenäisyyttä on perusteltu sekä historiallisilla että kulttuurisilla syillä. Cabinda sijaitsee Kongojoen pohjoispuolella, maantieteellisesti erillään Kongojoen eteläpuolella sijaitsevasta muusta Angolasta. Historiallisesti Cabinda koetaan sen alueella sijainneiden Ngojon ja Kakongon ruhtinaskuntien seuraajaksi. Nykyään Cabindaa reunustaa kaksi ranskankieliseen kulttuuripiiriin kuuluvaa maata, Kongon tasavalta ja Kongon demokraattinen tasavalta, jotka ovat vaikuttaneet erillisen cabindalaisen kansallisen identiteetin muodostumiseen.
1970-luvulta lähtien Cabindan vapautusrintama (Frente para a Libertação do Enclave de Cabinda, FLEC) on toiminut aktiivisesti. Järjestö julisti Cabindan itsenäiseksi Portugalista 1. elokuuta 1975. Marraskuussa 1975 Angolan MPLA:n joukot hyökkäsivät alueelle kuubalaisten tukemina ja liittivät Cabindan Angolan provinssiksi.
1980-luvulla useampaan kilpailevaan siipeen jakautunut FLEC on ollut koko sodan ajan alakynnessä, koska sillä on vähemmän miehiä ja heikommat varusteet kuin Angolan armeijalla. Vuonna 2002 Angolan armeija lisäsi Cabindaan sijoitettujen joukkojensa määrän 30 000:een, mikä on enemmän kuin kymmenys koko Cabindan väestöstä. FLEC kuitenkin pystyi jatkamaan sotatoimiaan Majomben sademetsän suojista ja rajojen takaa.
Angolan sisällissodan päättyessä vuonna 2002 eri ryhmiin jakautuneet Cabindan itsenäisyystaistelijat muodostivat yhteisen rintaman nimellä Forum Cabindês para o Diálogo (FCD), jonka puheenjohtajana toimi FLEC-Renovadan johtaja António Bento Bembe. Bembe alkoi ajaa rauhanpolitiikkaa ja hän solmi FCD:n nimissä rauhansopimuksen Angolan hallituksen kanssa 2006. Rauhansopimuksen mukaan Cabinda sai erikoisaseman, mutta ei autonomiaa eikä itsenäisyyttä, ja kapinallisjoukot päätettiin integroida Angolan armeijaan. Nzita Tiagon johtama FLEC-FAC irtisanoutui tästä sopimuksesta, koska heidän mielestään Bembellä ei ollut valtuuksia neuvotella FCD:n nimissä. Sopimus pantiin käytäntöön tammikuussa 2007, mutta FLEC-FAC on jatkanut sissi-iskuja ja ilmoittanut aikomuksestaan jatkaa sotatoimia, kunnes Cabindan itsenäisyys on saavutettu.
Vuonna 2010 Togon jalkapallojoukkueen bussin kimppuun hyökättiin Cabinassa. Itsenäisyystaistelijat ilmoittautuivat iskun tekijöiksi.
Väestö
Cabindalaisten enemmistö on kongoja, jotka jakautuvat woyo-, vili-, ndingi-, yombe- ja sundiheimoihin. Osa väestöstä on valkoisten ja mustien jälkeläisiä eli mulatteja.
Cabindalaiset puhuvat portugalia ja kongon kielen eri murteita, joiden välimuotona on syntynyt yksinkertaistettu puheenparsi, jota kutsutaan ibindaksi tai fiotiksi. On mahdollista, että kituban kieli sai alkunsa ibindasta. Sisällissodan johdosta kabindalaisia on joutunut pakenemaan naapurimaihin, Brazzavillen Kongoon ja Kinshasan Kongoon, missä he ovat oppineet ranskaa.
Luonnonvarat
Cabindan tärkein vientituote on raakaöljy. Muihin vientituotteisiin kuuluu muun muassa kahvia, kaakaota ja puutuotteita. Noin 70 prosenttia Angolan tuottamasta öljystä tulee Cabindan edustalla olevalta merialueelta. Cabinda ei kuitenkaan ole rikastunut öljyn ansiosta, vaan hallitus on kanavoinut varat muihin tarkoituksiin.
Aiheesta muualla
Cabinda Cabinda
The Ghost (Before the Dawnin albumi)
The Ghost on suomalaisen metalliyhtyeen Before the Dawnin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Locomotive Music.
Päätösvaltaisuus
Kokouksen tai toimielimen päätösvaltaisuus on seurausta laillisesta koollekutsumisesta ja riittävästä läsnä olevasta edustavuudesta. Jotkin kokoukset ovat laillisesti koollekutsuttuina päätösvaltaisia yhdenkin päättäjän läsnä ollessa, mutta yleisin vaatimus on, että päättäjistä tulee olla läsnä vähintään puolet.
Tuomioistuimesta puhuttaessa käytetään termiä tuomionvoipa.
نصاب قانوني Kvórum Quorum Quorum (Politik) Quorum Cuórum Kvorumo Quorum कोरम Quorum קוורום კვორუმი Quorum 定足数 Kworum Quórum Кворум Kvórum Kvorum Kvorum Кворум
Lumilautailu talviolympialaisissa 2018 – miesten parisuurpujottelu
Lumilautailun miesten parisuurpujottelu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 24. helmikuuta 2018 Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Silmont
Silmont on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 159 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 3,83 neliökilometriä.
Silmontin väkiluku on pienentynyt 14 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 173 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku kohosi 183 asukkaaseen, mutta pieneni 24 asukkaalla vuoden 2017 väestönlaskentaan mennessä.
Pavel Bušujev
Pavel Ivanovitš Bušujev (20. tammikuuta 1890 nykyisen Tverin alueen Lihoslavlin piirin Gnezdovon kylä – 9. syyskuuta 1937 Leningrad) oli karjalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko.
Pavel Bušujev syntyi tverinkarjalaisen talonpojan perheeseen. Vuonna 1909 hän lähti töihin Pietariin, jossa vuonna 1911 liittyi bolševikkeihin ja vuonna 1914 tuomittiin vankilaan vallankumouksellisen toimintansa takia. Vuonna 1918 hän johti Tverin kaupunginneuvoston raha-asiain osastoa ja vuonna 1920 osallistui Puolan vastaiseen sotaan. Vuosina 1921–1926 Bušujev toimi ammattiliitto-organisaattorina Leningradissa ja Tverissä, vuosina 1926–1930 NKP(b):n Vjatkan lääninkomitean sihteerinä ja vuosina 1930–1935 Leningradin Moskovan piirin puoluekomitean sihteerinä. Marraskuussa 1935 Bušujev lähetettiin Petroskoihin, jossa hän työskenteli Karjalan kansankomissaarien neuvoston neuvoston puheenjohtajana. Hän toimi myös NKP(b):n 11.–17. edustajakokousten sekä 13.–17. puoluekonferenssin edustajana.
Alkuvuodesta 1937 Pavel Bušujev erotettiin kommunistipuolueesta. Hänet pidätettiin saman vuoden elokuussa, tuomittiin vastavallankumouksellisena kuolemaan ja ammuttiin Leningradissa.
Edwig Van Hooydonck
Edwig Van Hooydonck (s. 4. elokuuta 1966 Ekeren, Belgia) on entinen belgialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 1986–1996.
Van Hooydonck saavutti parhaat menestyksensä yhden päivän kilpailuissa. Hän voitti kaksi kertaa Flanderin ympäriajon. Vuoden 1989 kilpailussa hän kukisti toiseksi tulleen maanmiehensä Herman Frisonin 22 sekunnilla. Vuonna 1991 ero toiseksi tulleeseen Johan Museeuwiin oli 45 sekuntia. Brabantse Pijl -kilpailun Van Hooydonck on voittanut ennätykselliset neljä kertaa. Vuoden 1992 Espanjan ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin.
Lee Sang-hwa
Lee Sang-hwa (, s. 25. helmikuuta 1989) on eteläkorealainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Lee saavutti junioreiden MM-kilpailuissa Seinäjoella 2005 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia yleisluistelussa. Saman vuoden matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Inzellissä hän sai pronssia naisten 500 metrillä. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli samalla matkalla viides. Richmondissa 2009 hän sai MM-pronssia 500 metrillä. Hän voitti sprinttereiden maailmanmestaruuden Obihirossa 2010. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa 500 metrillä. Seuraavana talvena hän sai Inzellissä MM-hopeaa 500 metrillä. Vuonna 2012 hän voitti saman matkan maailmanmestaruuden Heerenveenissä kahden luistelun yhteisajalla 75,690.
Vuonna 2013 Lee saavutti sprinttereiden MM-kilpailuissa Salt Lake Cityssä pronssia sekä voitti Sotšissa 500 metrin maailmanmestaruuden kahden luistelun yhteisajalla 75,347. Sotšin olympialaisissa 2014 hän voitti kultaa 500 metrillä yhteisajalla 74,70. Hän voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Kolomnassa 2016 yhteisajalla 74,85. Seuraavana vuonna hän sai Gangneungissa MM-hopeaa 500 metrillä ajalla 37,48 ja vuonna 2018 samassa paikassa olympiahopeaa ajalla 37,33, kun matka kilpailtiin jälleen vain yhden lähdön kilpailuna.
Lee voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2012–2013. Hän on sijoittunut samalla matkalla toiseksi kausilla 2006–2007, 2010–2011, 2011–2012 ja 2014–2015 sekä kolmanneksi kausilla 2007–2008 ja 2008–2009. 100 metrillä hän on ollut toinen kaudella 2005–2006 ja kolmas 2006–2007. Hän on voittanut 37 maailmancupin osakilpailua, sijoittunut 34 kertaa toiseksi ja 23 kertaa kolmanneksi (kauden 2017–2018 loppuun mennessä).
Lee on luistellut 500 metrillä neljä maailmanennätystä; tammikuussa 2013 hän luisteli Calgaryssä ajan 36,80 s ja marraskuussa 2013 hän paransi maailmanennätystä viikon sisällä kolmesti luisteltuaan Calgaryssä 36,74 s ja Salt Lake Cityssä 36,57 s ja 36,36 s.
Karvashikkori
Karvashikkori (Carya cordiformis) on jalopähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Tämä keskikokoinen puu on hikkorilajeista yleisin ja pohjoisimmaksi levinnyt mutta toisaalta myös lyhytikäisin. Sen puuaines on erittäin iskunkestävää, minkä ansiosta se soveltuu erinomaisesti huonekalujen, työkalujen ja tikkaiden valmistukseen. Tämän lisäksi sitä käytetään lihan savustuksessa, polttopuuna sekä koristekasvina. Nimensä mukaisesti sen pähkinät maistuvat karvailta eivätkä kelpaa syötäviksi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Karvashikkori François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819. Karvashikkori on keski- tai suurikokoinen puu, joka kasvaa keskimäärin 18–24 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 30–60 senttimetriä paksuksi. Se on hikkoriksi lyhytikäinen ja saavuttaa yleensä noin 200 vuoden iän.
Sillä on syvälle ulottuva pääjuuri ja tiheä sivujuuristo. Metsässä sille kasvaa korkea, oksaton runko ja leveä, pyöreä latvus. Runkoa peittää ohut, harmaa tai vaaleanruskea kaarna, joka halkeilee kapeiksi, pitkittäisiksi uurteiksi. Kuluvan vuoden versot ovat tummanruskeat ja ohuet tai jäykähköt ja päättyvät pitkiin, nelisärmäisiin ja rikinkeltaisiin silmuihin.
Päätöpariset lehdet ovat 15–25 senttimetriä pitkät ja niiden ruoti on ohut ja karvainen. Lehtilapa jakaantuu 7–9 ruodittomaan lehdykkään. Yksittäinen lehdykkä on 5–15 senttimetriä pitkä, suikea, hienosahainen ja pitkäsuippuinen. Lehdykän yläpinta on kellanvihreä ja alapinta vaaleanvihreä ja nukkainen. Syysväritykseltään lehti on keltainen.
Karvashikkori on yksikotinen kasvi, jonka pikkuruiset, vihertävät kukat puhkeavat ennen lehtiä huhti–toukokuussa maantieteellisestä sijainnista riippuen. Saman yksilön hedekukat puhkeavat yleensä ennen emikukkia. Hedekukissa on 4–5 hedettä ja ne muodostavat ohuita, roikkuvia, 8–10 senttimetriä pitkiä norkkoja. Hedenorkot kasvavat kolmen norkon ryppäissä edellisen vuoden versoista tai kuluvan vuoden versojen tyvisilmuista. Emikukat ovat reilun sentin mittaisia ja muodostavat 1–2 kukan ryhmiä kuluvan vuoden versoihin. Kukat tuottavat runsaasti siitepölyä, mikä on tavanomaista kaikilla hikkorilajeilla.
Syys–lokakuussa kypsyvä hedelmä on ohuen hedelmäsuojuksen suojaama pähkinä. Hedelmä on 2–3 senttimetrin mittainen, pyöreä tai aavistuksen litteä ja molemmista päistään terävä. Pienten nystyröiden peittämä, kellanvihreä hedelmäsuojus jakaantuu neljään liuskaan, jotka avautuvat hedelmän puoleenväliin saakka. Sisältä paljastuu ohutkuorinen, sileäpintainen pähkinä, joka on toisesta päästään kartiomaisen terävä mutta muuten pyöreä. Pähkinä on kypsänä punaruskea tai harmaanruskea ja kätkee sisälleen karvaanmakuisen siemenen.
Karvashikkori on nopeakasvuisin hidaskasvuisina pidetyistä hikkoreista. Sen siementuotanto alkaa kunnolla noin 30 vuoden iässä ja on runsaimmillaan 50–125 vuoden iässä. Yli 175 vuotta vanhat puut tuottavat enää hyvin vähän itämiskelpoisia siemeniä. Hyvät siemenvuodet kertautuvat 3–5 vuoden välein. Siemenet jäävät yleensä puun lähiympäristöön, sillä ne ovat liian karvaanmakuisia villieläimille. Siementen lisäksi laji voi lisääntyä kanto- ja juurivesojen avulla, joita se kasvattaa enemmän kuin yksikään toinen hikkorilaji.
Levinneisyys
Karvashikkori on luultavasti yleisin ja laajimmalle levinnyt hikkorilaji Pohjois-Amerikassa. Sen levinneisyysalueen pohjoisraja ulottuu Atlantin rannikolta New Hampshiren lounaisosista Vermontin ja Mainen halki Quebecin ja Ontarion eteläosiin. Sieltä se jatkuu Isojenjärvien eteläpuolitse Michiganin keskiosiin ja Pohjois-Minnesotaan ja edelleen etelään aina Itä-Texasiin saakka. Etelässä raja kulkee Texasista Georgiaan ja Luoteis-Floridaan. Kaikkein eniten lajia tavataan alueella, joka ulottuu itä–länsi-suunnassa Uuden-Englannin eteläosista Länsi-Iowaan ja pohjois–etelä-suunnassa Etelä-Michiganista Kentuckyyn.
Elinympäristö
thumb|Karvashikkorin hedelmiä. Karvashikkori sietää huonosti varjostusta ja viihtyy kosteassa maaperässä. Parhaiten se menestyy alavilla mailla ja virtaavan veden äärellä. Levinneisyysalueen pohjoisosissa sitä esiintyy kuitenkin myös kuivilla ja korkeammalla sijaitsevilla paikoilla aina 600 metrin korkeuteen saakka. Edullisimmat kasvupaikat löytyvät Ohiojoen laaksosta.
Karvashikkori kasvaa tavallisesti yksittäisinä puina lehtimetsissä. Levinneisyysalueen pohjoisosissa se viihtyy sokerivaahtera- ja lehmusvaltaisissa metsissä. Keskiosissa sitä esiintyy lähinnä tammimetsissä, joissa vallitsevat rinnevalkotammi, mustatammi ja punatammi. Etelämpänä sitä tavataan aluskasvina mäntymetsissä, joiden valtapuita ovat loblollymänty ja lyhytneulasmänty, sekä lehtipuuvaltaisilla suoalueilla, joille tyypillisiä puulajeja ovat tammilajit Quercus michauxii ja Quercus pagoda.
Karvashikkorin kasvukausi vaihtelee sijainnin mukaan 120 päivästä 240 päivään. Vuoden keskilämpötila on 4–18 celsiusastetta ja vuotuinen sademäärä 640–1 270 millimetriä – tosin eteläisimmillä Appalakeilla vuotuinen sademäärä voi poikkeuksellisesti kohota jopa yli 2 000 millimetriin. Karvashikkori on talvenkestävämpi kuin muut hikkorilajit mutta menestyy Suomessa vain Ia-vyöhykkeellä.
Käyttö
thumb|Karvashikkorin kaarnaa. Karvashikkoria käytetään Pohjois-Amerikassa paljon metsäteollisuudessa puutavaran ja paperimassan raaka-aineena. Sen lahonkestävä puuaines on kovaa ja erittäin iskunkestävää, joten se soveltuu hyvin huonekalujen, sisustuspaneelien, puutappien, työkalujen kahvojen, urheiluvälineiden ja tikkaiden valmistukseen. Siitä valmistetaan myös jonkin verran rakennuspalkkeja, laatikoita, kuormalavoja ja lattialautoja.
Kaikista hikkorilajeista saadaan erinomaista puuhiiltä ja polttopuuta – karvashikkori on hikkorilajeista lämpöarvoltaan kolmanneksi paras. Lisäksi se on merkittävin lihan savustukseen käytetty puu Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja eräs parhaimmista maanparannuskasveista, sillä sen lehdet sisältävät runsaasti kalsiumia. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina.
Karvashikkorin pähkinät eivät kelpaa syötäviksi ihmisille tai useimmille eläimille, sillä ne maistuvat karvailta ja sisältävät runsaasti tanniineja. Uudisasukkaat puristivat pähkinöistä öljyä, jota he käyttivät lamppujen polttoaineena ja reumalääkkeenä. Fox-intiaanit käyttivät karvashikkoria diureettina, laksatiivina ja ihmelääkkeenä.
DevOps
DevOps on toimintamalli sähköisten palvelujen tuotantoon: malli pyrkii automatisoimaan ohjelmistokehitykseen, testaamiseen ja ylläpitoon liittyvät IT-palvelutoiminnot. Ohjelmistokehityksessä käytetään ketterän kehityksen menetelmiä ja jatkuvan integraation sekä jatkuvan toimituksen, eli CI/CD menetelmiä.
pienoiskuva|[[Venn-diagrammi, joka näyttää DevOpsin ohjelmistokehityksen, palveluntarjonnan ja laadunvarmistuksen leikkauskohdassa.]]
Dörte Helm
Dorothea "Dörte" Helm, myös Dörte Helm-Heise (3. joulukuuta 1898 Berliini – 24. helmikuuta 1941 Hampuri) oli saksalainen Bauhausin taiteilija, taidemaalari ja graafinen suunnittelija.
Elämä
Dörte Helm oli klassisen filologin Rudolf Helmin (1872–1966) ja hänen juutalaisen vaimonsa Alice Caroline Bauerin (1873–1947) tytär. Päätettyään koulunkäyntinsä kaupungin tyttökoulussa Berliinin Steglitzissä, perhe seurasi isää Rostockiin vuonna 1910, missä hän oli hoitanut professuuria Rostockin yliopistossa vuodesta 1907. Dörte Helm opiskeli lyseossa Rostockissa vuoteen 1913 asti ja opiskeli sen jälkeen kahden vuoden ajan Taideteollisuuskoulussa. Sen jälkeen seurasivat opinnot Kunsthochschule Kasselissa kolmen vuoden ajan vuodesta 1915 vuoteen 1918, jossa hänen opettajiaan olivat muiden muassa plastisen muotoilun opettaja Carl Hans Bernewitz ja Ernst Odefey, jonka tyttärelle Dörte Helm antoi kotiopetusta.
Helm opiskeli vuosina 1918–1919 Weimarin Kuvataideakatemian grafiikan kurssilla Walther Klemmin kanssa. 1919 hän aloitti opiskelun Bauhausissa Weimarissa harjoittelijana seinämaalaus- ja tekstiilityöpajassa. Hänen opettajiaan olivat Johannes Itten, Lyonel Feininger, Oskar Schlemmer, Georg Muche ja Bauhausin perustaja Walter Gropius. Vuonna 1922 hän suoritti koristemaalarin kisällin tutkinnon Weimarin käsityökamarissa. Hän oli jo vuonna 1921 mukana Gropiuksen Sommerfeld-talo -hankkeessa, hän teki applikoidun verhon ja työskenteli neuvonantajana sisustussuunnitelmassa. Lukuvuonna 1922–23 hän työskenteli kudontatyöpajassa ja vuonna 1923 Bauhaus-näyttelyn näyttelytoimikunnassa. Häneltä oli näyttelyssä esillä seinävaate ja seinäkilpi.
Vuoteen 1924 asti hän jatkoi kisällinä Bauhausissa ja palasi sitten Rostockiin. Hän liittyi Rostockissa Rostockin taiteilijaseuraan (Vereinigung Rostocker Künstler) ja Kuvataiteilijoiden taloudelliseen yhdistykseen (Wirtschaftlicher Verband Bildender Künstler). Sitä seurasi oleskelu Ahrenshoopissa, jossa hän tutustui kustantaja Peter E. Erichsoniin. Matkat veivät hänet Itävaltaan ja Sveitsiin (1928). Vuosina 1925–1931 hän osallistui säännöllisesti Rostockin taiteilijaseuran näyttelyihin. Hänellä oli ollut ensimmäinen näyttely Rostockissa jo vuonna 1920. Vuonna 1927 Ernst Barlachin ystävä Friedrich Schult järjesti näyttelyn Güstrowin museoon. Vuonna 1927/1928 arkkitehti Walter Butzek tilasi häneltä Kurhaus Warnemünden sisustussuunnittelun. Hänen sinne tekemänsä seinämaalaukset tuhottiin vuoden 1933 jälkeen.
Vuonna 1930 hän meni naimisiin toimittaja Heinrich Heisen (1899–1944) kanssa ja muutti Hampurin Fuhlsbütteliin vuonna 1932, koska hänen miehensä työskenteli vuodesta 1933 Hampurin ohjelmaoppaan Funkwachtin toimittajana. Vuodesta 1933 Valtakunnankulttuurikamari (Reichskulturkammer) asetti hänet toimintakieltoon "puolijuutalaisena" ammatinharjoittajana. Hänellä oli nyt mahdollisuus ilmaista itseään vain kirjallisesti (joskus salanimellä). Helmikuussa 1941 hän kuoli tartuntatautiin. Muistopuheen piti toimittaja Hugo Sieker, ja se julkaistiin muistokirjoituksena Hamburger Anzeigerissa 1./2. maaliskuuta 1941.
Tulkintoja
Saksalainen kuusiosainen Lars Kraumen ohjaama televisiosarja Bauhaus - uusi aika valmistui sata vuotta Bauhausin perustamisen jälkeen vuonna 2019. Siinä Anna Maria Mühen esittämän Dörte Helmin tarina nivoutuu useisiin kuvitteellisiin elementteihin. Sarja kuvaa myös intiimisuhdetta, joka Walter Gropiusilla ja Dörte Helmillä olisi ollut Weimarissa. Hänen tyttärensä Cornelia Heise sanoo kuitenkin haastattelussa, ettei tätä suhdetta ole osoitettu todeksi.
Brage-palkinto
thumb|Runon jumala [[Brage on antanut nimen norjalaiselle kirjallisuuspalkinnolle Brageprisen. Tässä Brage on Idunnin kanssa Nils Johan Blommérin romanttisessa maalauksessa vuodelta 1846.]] Brage-palkinto on norjalainen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Den norske bokprisen -säätiö. Palkinnolla halutaan palkita uutta norjalaista kirjallisuutta.
Brage-palkintoa on jaettu vuodesta 1992 syksyisin seuraavissa palkintosarjoissa:
Kansainvälisen jalkapalloliiton kultainen pallo
Kansainvälisen jalkapalloliiton kultainen pallo on Fifan vuosittain myöntämä palkinto maailman parhaalle miespuoliselle jalkapalloilijalle. Palkinnon saajasta äänestivät maajoukkueiden valmentajat sekä kapteenit.
Dörte Helm
Teoksia
Dörte Helmin teokset sisältävät piirroksia, puuleikkauksia, maalauksia, kuvakudoksia ja puutöitä.
Brage-palkinto
Näiden luokkien lisäksi jaettiin palkintoa alkuvuosina myös runo-, oppikirjallisuus- ja kuvitussarjoissa sekä yleisen kirjallisuuden sarjassa.
Runoteokset
thumb|Runoilija [[Jan Erik Vold sai palkinnon teoksesta IKKE i 1993.]]
Kansainvälisen jalkapalloliiton kultainen pallo
Palkinto perustettiin vuonna 2010 yhdistämällä France Footballin Kultainen pallo -palkinto ja Kansainvälisen jalkapalloliiton vuoden pelaaja -palkinto. Ensimmäinen palkitsemistilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2010 paras pelaaja, järjestettiin 10. tammikuuta 2011 Sveitsin Zürichissä.
FIFAn kultainen pallo -gaalassa palkittiin myös vuoden naispelaaja, vuoden valmentajat, Fifan tähdistökentällinen ja luovutetaan Puskás-palkinto, FIFAn Reilun pelin palkinto ja Fifan presidentin palkinto.
Ballon d'Or Prix d'Honneur
Vuonna 2014 Pelélle myönnettiin erikoispalkinto FIFA Ballon d’Or Prix d’Honneur. Hän ei voinut koskaan voittaa vuonna 1956 ensimmäisen kerran jaettua Kultainen pallo -palkintoa, sillä hän ei pelannut Euroopassa.
Abakan (joki)
Abakan on Jeniseihin laskeva joki Hakassiassa Etelä-Siperiassa Venäjällä. Abakan on 514 km pitkä. Se saa alkunsa Abakanin selänteeltä Altailta Altain tasavallan puolelta. Sieltä se virtaa Hakassian eteläosan halki ja laskee Jeniseihin Abakanin kaupungin luona.
Eteläintianvinttikoira
Eteläintianvinttikoira eli Poligar Hound on intialainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö
Eteläintianvinttikoira muistuttaa lurcheria tai sileäkarvaista salukia, sillä erotuksella että ensin mainitulla on erittäin vähäinen ja ohut karvapeite, jonka läpi näkyy violetti iho. Myös kirsu on väriltään hyvin vaalea. Vähäinen karva on laadultaan karkeaa, jäykkää ja kovaa. Säkäkorkeus on noin 66 cm ja paino noin 18-20 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on kuuluisa kyvyistään pitkän matkan juoksussa, mutta se on valitetavasti myös rakenteeltaan heiveröinen.
Alkuperä
Rotua esiintyy enimmäkseen Chennain alueella. Nimitys Poligar Hound tulee Etelä-Intian sotilaspäälliköistä, jotka jalostivat sen alun perin ketun, sakaalin, villisian ja kauriin metsästykseen. Aluksi sillä metsästettiin villisikaa, mutta sen tehtävä laajeni myöhemmin ylipäänsä paikallisen riistan metsästämiseen ja työskentelyyn pitkän matkan juoksijana. Vuonna 1864 englantilainen eläinlääkäri William Youatt kuvaili eteläintianvinttikoiraa seuraavasti: