cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruususiipi
Koko ja ulkonäkö
Etusiipien pohjaväri on keltainen ja siiven etu- sekä ulkoreunaa kohti väri muuttuu oranssinpunaiseksi. Siiven tyvessä on musta piste, minkä lisäksi tumanharmaa ulompi poikkiviiru muodostaa sahanterää muistuttavan kuvion. Sisempi poikkiviiru erottuu joskus huonosti. Siiven ulkoreunan lähellä on siipisuonten kohdalla rivi tummanharmaita laikkuja. Takasiivet ovat vaaleat ja ulkoreunaa kohti niihinkin tulee oranssinpunertavaa sävyä. Pää ja keskiruumis ovat kellanruskeat, takaruumis harmaa, sivuilta kärkeä kohti tummeneva. Siipiväli on koiraalla 21–26 mm ja naaraalla 23–29 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Ruususiiven levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Keski-Euroopan ja Turkin kautta Etelä-Siperiaan ja edelleen Japaniin saakka. Suomessa se on eteläinen laji, jonka levinneisyys painottuu Itä- ja Kaakkois-Suomeen sekä etelärannikkoa pitkin Turun saaristoon. Perhoset lentävät heinäkuun alkupuolelta elokuun loppupuoliskolle. Hyvin lämpiminä kesinä voi syntyä pieni toinen sukupolvi, joka on lennossa syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat
Ruususiipi viihtyy erityisesti lämpimissä ja kosteissa jalopuumetsissä, joskin Suomessa sitä tavataan myös avoimilla ja hiekkapohjaisilla mailla. Elinpaikallaan se on usein runsaslukuinen. Perhonen on aktiivinen yöllä ja ne lentävät pimeän laskeutumisesta keskiyöhön. Koiraat lentävät valolle, mutta naaraita tulee vain harvoin. Perhoset käyvät juomassa mettä kukista ja tulevat myös makealla nesteellä kostutetulle syötille.
Naaras munii noin 20 munan ryhmiä ja toukat kasvavat hitaasti kunnes siirtyvät talvilevolle kuorenrakoihin tai maahan. Keväällä toukat kasvavat nopeammin ja ovat täysikasvuisia touko-kesäkuun vaihteessa. Koteloituminen tapahtuu tiiviin ja toukkakarvoilla pinnoitetun kotelokopan sisään.
Ravintokasvi
Toukka elää puissa syöden niillä kasvavia viherleviä ja jäkäliä, mutta sen ravintotottumuksia ei tunneta kovin tarkoin. Kasvatuksessa toukka on syönyt myös kuivuneita kasvien lehtiä.
Aniva
Aniva on kaupunki Sahalinin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Sahalinin eteläosassa 37 kilometriä Južno-Sahalinskista etelään. Kaupunki on Anivan piirin keskus. Asukkaita on 8 200 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1866 paikalla perustettiin Ljutogan kylä. Vuosina 1905–1945 se kuului Japanille nimellä Rudaka. Anivan kaupunki perustettiin vuonna 1946. Sen talous perustuu kalastukseen.
Pariah
Pariah on Digital Exremesin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelin on julkaissut Groove Games vuonna Windowsille ja Xboxille.
Vastaanotto
Peli on saanut arvosanaksi 6,3/10 GameSpotin arvostelussa.
Varallisuus
pienoiskuva|Väestöjen keskimääräinen varallisuus (2019) Varallisuus tarkoittaa pääomaa ja toisinaan myös muunlaisia varallisuuden lajeja. Varallisuutta voidaan mitata useilla tavoilla riippuen siitä, mitä omaisuuslajeja otetaan mukaan tarkasteluun.
Varallisuus ja pääoma
Käsitteitä varallisuus ja pääoma pidetään taloustieteessä toisinaan synonyymeinä, kun taas toisinaan ne erotetaan toisistaan. Joidenkin määritelmien mukaan pääoma on varallisuutta, jonka ihminen on luonut, erotukseksi muusta varallisuudesta kuten maa tai luonnonvarat. Toisten määritelmien mukaan pääoma on tuotantoprosessissa käytettävää varallisuutta erotukseksi sellaisesta varallisuudesta kuten kulta, jota käytetään vain arvon säilyttäjänä.
Kansanvarallisuus
Julkinen varallisuus on useimmissa teollisuusmaissa pieni – tai negatiivinen, jos julkinen velka ylittää julkiset varat. Kansanvarallisuus on nykyään lähes kaikkialla valtaosaltaan yksityistä varallisuutta. Aina ei näin kuitenkaan ole ollut.
Maailman varallisuus
Pelkästään maailman kotitalouksien vauraus on yhteensä 241 biljoonaa dollaria (2013) ja nousee arviolta 40 % viidessä vuodessa. Korkeimmat luvut ovat Yhdysvaltojen nettovarallisuus 100 biljoonaa dollaria ja Sveitsin 0,51 miljoonaa dollaria/asukas.
4000 dollarilla pääsee varakkaampaan puoliskoon, 75 000 dollarilla 10 %:iin ja 753 000 dollarilla rikkaimpaan 1 %:iin.
Professori Tim Harfordin mukaan pikkulapsikin omistaa enemmän kuin 2 miljardia köyhintä yhteensä, koska pikkulapsella ei ole velkaa toisin kuin köyhimmillä.
Rikkaiden maiden asukkailla oli vuonna 2010 keskimäärin 180 000 euroa varallisuutta ja 30 000 euron vuositulot. Varallisuudesta 90 000 euroa oli asuinkiinteistöjä. Saman verran oli osakkeita, obligaatioita, säästöjä ja muita sijoituksia. Varallisuuden jakautuminen kahteen yhtä suureen osaan on hyvä nyrkkisääntö, vaikka maiden välillä olikin eroja.
Varallisuuserot
Maailman historiallisia varallisuuseroja tutkineen Thomas Pikettyn mukaan kaikissa tunnetuissa yhteiskunnissa kaikkina aikoina pätee seuraava havainto: Väestön vähiten omistavan puolikkaan varallisuus on mitätön, tavallisesti enintään 5 % kokonaisvarallisuudesta. Varakkain kymmenesosa omistaa selvästi suurimman osan kaikesta omistamisen arvoisesta (tavallisesti 60–90 %). Ääripäiden väliin jäävä osa, jota Piketty kutsuu ”keskiluokaksi”, kattaa 40 % väestöstä. Se omistaa varallisuudesta loput 5–35 %. ”Keskiluokan” omistusosuudessa on tapahtunut 1900-luvulla huomattava nousu niin, että nykyisin ”keskiluokan” osuus kokonaisvarallisuudesta vaihtelee 1/4 ja 1/3 välillä.
Suomen rikkain prosentti omisti 12-15 % varallisuudesta vuonna 2014, 40 % vuonna 1914.
Sijoitustietokirjailija, ekonomi Seppo Saarion mukaan merkittävin varallisuuserojen syy Suomessa on se, että suomalaiset eivät osaa sijoittaa rahojaan ja poliitikot eivät säädä eläkevarojen sijoittamislakeja järkeviksi. Esimerkiksi 10 000 euron osakesijoitus kasvaa 30 vuodessa 229 000 euroon mutta korkotalletus vain 18 100 euroon.
Kotitalouksien varallisuus
Nettovarallisuus tässä yhteydessä koostuu reaali- ja rahoitusvarallisuudesta, josta on vähennetty kotitalouden velat. Reaalivarallisuus koostuu asunnoista, kulkuvälineistä, metsistä, pelloista ja yritysvarallisuudesta. Se vuonna 2013 muodosti 79 % kotitalouksien varoista. Loput 21 % oli rahoitusvaroja, joihin luetaan tavanomaisten pankkitalletusten lisäksi sijoitukset.
Vuonna 2013 omassa asunnossa asui kotitalouksista 68 %, kun taas asuntovelkaa oli kotitalouksista kolmasosalla. Oma asunto muodosti kokonaisvarallisuudesta 53 %. Kun lasketaan yhteen oma asunto, loma-asunnot, sijoitus- ja muut asunnot, asunnot muodostivat kotitalouksien varoista kaikkiaan 69 %.
Samana vuonna yli puolella kotitalouksista oli myös muuta rahoitusomaisuutta kuin talletuksia. Tavallisimpia olivat sijoitusrahastot ja pörssiosakkeet. Noteerattomia osakkeita oli 12 prosentilla, peltoa oli 10 prosentilla ja metsää 15 prosentilla kotitalouksista.
2019 rikkain 10% omisti jo lähes 50% varallisuudesta ja köyhin 50% vain noin 5%. Rikkaiden rikastuminen ja köyhien köyhtyminen on jatkunut suomessa vuodesta 1988.
Suomen miljonäärit 2008
Capgeminin ja Merrill Lynchin selvityksen mukaan vuonna 2008 Suomessa oli 19 700 rikasta, kun rikkaaksi luettiin henkilö, jolla on kiinteistöt pois lukien omaisuutta vähintään miljoonan dollarin verran. Rikkaiden määrä oli laskenut 23 prosentilla edellisvuoden 25 600:sta.
Talletukset
Suomalaisilla yrityksillä, kotitalouksilla ja muilla oli tammikuussa 2012 talletuksia 123 miljardia euroa ja sijoitusrahastoissa 57,7 miljardia euroa, yhteensä 181 miljardia euroa. Jokaista suomalaista kohti tämä tarkoittaa noin 35 000 euroa.
Lainat
Suomalaisilla yrityksillä, kotitalouksilla ja muilla oli tammikuussa 2012 lainaa 181,5 miljardia euroa. Jokaista suomalaista kohti tämä tarkoittaa noin 36 000 euroa.
Rikkaimmat ihmiset
Ennen teollista vallankumousta ja kansainvälisen kaupan kehittymistä poliittinen valta oli tärkein avain rikkauteen. Esimerkiksi Julius Caesar oli uransa huipulla Rooman valtakunnan ja todennäköisesti koko silloisen maailman rikkain mies. Uudemmalla ajalla maailman rikkaimman ihmisen titteliä tai ainakin arviota tällaisesta asemasta ovat pitäneet hallussaan muun muassa John D. Rockefeller, Jean Paul Getty ja Bill Gates.
Forbes-lehti arvioi vuonna 2011 seuraavat henkilöt maailman rikkaimmiksi (luvut miljardeina euroina). Forbes-lehden luettelo perustuu henkilöiden omistamien osakkeiden yhteisarvoon arviointihetkellä.
Maalaji
Maalaji on geologisten prosessien tuloksena syntynyt maakerrostumatyyppi.
Pääosa Suomen maalajeista on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa tai sen jälkeen. Syntytapansa perusteella maalajit jaetaan kivennäismaalajeihin (minerogeenisiin maalajeihin), eloperäisiin maalajeihin (organogeenisiin maalajeihin) ja kemiallisiin sedimentteihin.
Maalajiryhmä on useasta maalajista muodostettu ryhmä. Maalajit ryhmitellään syntytavan, niiden sisältämän eloperäisen eli orgaanisen aineksen pitoisuuden ja niiden kivennäisaineksen maalajitteiden määrien eli niiden raekoostumuksen perusteella.
Maalajiluokitus tarkoittaa maa-aineksen luokittelemista eri maalajeiksi, eri maalajien määrittelyä ja maalajien luokittelua eri maalajiryhmiin. Eri aloilla käytetään erilaisia maalajiluokituksia. Maataloudessa käytetään agrogeologista luokittelua, ja rakennusteknisiä tarpeita varten on luotu geotekninen maalajiluokitus.
Kivennäismaalajit
Kivennäismaalajit ovat syntyneet kallioperästä irronneesta ja hienontuneesta kiviaineksesta. Suomessa ja muilla mannerjäätikön aikoinaan peittämillä alueilla tämä on pääosin tapahtunut jäätikön ja sen sulamisen vaikutuksesta. Kivennäismaalajit voidaan edelleen jakaa lajittumattomiin moreeneihin sekä lajittuneisiin maalajeihin. Lajittuneessa maalajissa on vallitsevana yksi tai kaksi maalajitetta. Kivennäismaalajit voidaan myös jaotella kitkamaalajeihin, joiden rakeita pitää koossa rakeiden välinen kitka (esim. sora ja hiekka) ja koheesiomaalajeihin, joiden rakeita koossapitävänä voimana on sekä kitka että koheesio. Kivennäismaalajien luokittelu maataloudessa (agrogeologinen luokittelu) perustuu maa-aineksen raekokoon. Suomessa maalajien luokittelun pohjana käytetään Albert Atterbergin 1900-luvun alussa kehittämää raekokoluokitusta. Eri raekokoja vastaavat maalajitteet on esitelty kohdassa maalajite.
Sachs
thumb|250px|Sachsin valmistama [[skootteri.]] Sachs on saksalainen mopojen ja moottoripyörien valmistaja, joka aloitti toimintansa Schweinfurtissa Saksassa vuonna 1886. Sachs on vanhin yhä toimiva moottoripyörävalmistaja maailmassa.
Maalaji
Louhikko ja kivikko
Louhikko (lyhenne Lo) on maalaji, jonka pääasiallisena aineksena ovat raekooltaan yli 200 mm olevat lohkareet. Kivikon (Ki) pääasiallisena maa-aineksena ovat 20–200 mm kokoiset kivet.
Soramaat
Soran (Sr) vallitseva raekoko on 2–20 mm, ja se sisältää pääasiassa kiviä, soraa ja hiekkaa. Kivet ovat ainakin jossain määrin pyöristyneitä ja puhdaspintaisia. Sora on hyvin vettäläpäisevä maalaji, koska sen hienot ainekset ovat huuhtoutuneet pois. Se on useimmiten someroa eli harjusoraa, jossa on kiviä 10–50 painoprosenttia, tai rantasoraa. Moro on rapakiven rapautuessa syntynyttä soraa.
Moreenimaat
Moreenimaat (Mr) ovat lajittumattomia tai hyvin vähän lajittuneita maalajeja, joissa on useita tai kaikkia maalajitteita sekaisin. Ne ovat syntyneet jääkaudella jään jauhaessa kalliota tai maalajeja pienemmiksi kappaleiksi, jotka sitten ovat kasautuneet sekaisin. Moreenimaan väri on usein ruskea tai ruskean harmaa, ja sen sisältämät kivet ovat särmikkäitä, ja kivien pintaan on iskostunut hienoainesta. Hienojakoiset ja vähäkiviset moreenimaat soveltuvat myös pelloiksi, muut vain metsämaaksi. Vallitsevan maalajitteen perusteella moreenimaat jaetaan seuraavasti:
Hiekkamaat
thumb|185px|Lössimaata [[Saksassa.]] Hiekkamaat (Hk) ovat syntyneet veden lajiteltua moreenimaiden aineksia. Maa-aines on yleensä irtonaista ja rakeet paljain silmin nähtävissä. Karkea hiekka (KHk) on maalaji, jossa vallitsevana lajitteena ovat 0,6–2,0 mm kokoiset rakeet. Se on viljelyyn kelpaamaton ja metsämaanakin vähätuottoinen, mutta teknisiin tarkoituksiin hyvin käyttökelpoinen. Hieno hiekka (HHk) on maalaji, jossa 0,2–0,6 mm kokoiset rakeet ovat vallitsevina. Se sisältää hiesua yleensä vähän, mutta savea voi olla 5 painoprosenttia.
Soutu olympialaisissa
Soutu on ollut olympialaisissa kilpailuohjelmassa toisista olympialaisista, vuodesta kesäolympialaisista 1900 lähtien. Soudun piti olla ohjelmassa jo ensimmäisissä Ateenan olympialaisissa vuonna 1896, mutta tuolloin myrskyinen meri pakotti perumaan soutukilpailut. Naisten soutu tuli mukaan olympiaohjelmaan vuonna 1976.
Maalaji
Hietamaat
Hietamaat (Ht) ovat usein kellanruskeita tai kellanharmaita. Veden voimakkaan kapillaarisen nousun vuoksi (hikevä maa) hietamaat ovat parhaita viljelysmaita. Karkea hieta (KHt) on maalaji, jonka vallitseva lajite on 0,06–0,2 mm. Sen rakeet ovat vielä paljain silmin nähtävissä. Savilajitetta on yleensä alle 10 painoprosenttia ja hienoa hiekkaa usein melko paljon. Hienon hiedan (HHt) vallitseva maalajite on 0,02–0,06, ja sen rakeita on vaikea erottaa paljain silmin. Savilajitetta on yleensä alle 20 %. Hieno hieta on pehmeää ja löyhästi kokkareista. Lössi on tuulen kerrostamaa hienoa hietaa, jonka raekoostumus Suomessa on 0,02–0,06 mm. Keski-Euroopan lössikerrostumien raekoostumus on 0,01–0,05 mm. Suomen lössikerrostumat Salpausselkien alueilla syntyivät pian jääkauden jälkeen ennen kuin kasvillisuus sitoi maa-ainekset paikalleen. Liejuinen hieta (ljHt) sisältää liejua 2–6 painoprosenttia. Pienikin eloperäisen maalajin osuus vaikuttaa paljon maan fysikaalisiin ja kemiallisiin ominaisuuksiin. Lietehieta on syntynyt tulvan aikana, kun hietaan on sekoittunut eloperäistä ainesta.
Hiesumaat
Hiesun (Hs) vallitseva maalajite on 0,002–0,02 mm, ja se on väriltään vaaleanharmaata. Saveksen osuus on tavallisesti 20–30 painoprosenttia. Kuivan hiesukappaleen voi hienontaa sormin. Kostean kappaleen voi taputella kittimäiseksi, mutta kappale murtuu heti, jos sitä yrittää venyttää. Hiesu ei ole sitkeää eikä muovailtavaa. Yleisimpiä ovat maalajit, joissa on hiesua 40–60 %. Tällaisia ovat hietainen hiesu, savinen hiesu ja liejuhiesu. Hiesun kansanomaisia nimityksiä ovat juoksusavi, hyllysavi ja aulu.
Soutu olympialaisissa
Parhaiten menestyneitä maita olympialaisten soudussa ovat Yhdysvallat, Iso-Britannia, Saksa ja Itä-Saksa.
Maalaji
Hiesumaat
Liejuhiesu (ljHs) eli urpahiesu sisältää liejua 2–6 painoprosenttia. Sitä tavataan yleisesti Pohjanmaalla. Kuivana liejuhiesu on hiesua kovempaa ja rakoilevampaa. Hiue (He) on maalaji, jossa hiesua on alle 50 %, hietaa ja hiekkaa 20–50 % ja savesta alle 30 %.
Joel Berglund
thumb|right|Joel Berglund
Joel Berglund (4. kesäkuuta 1903 Torsåker, Gästrikland – 21. tammikuuta 1985 Tukholma) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Berglund teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1929 opiskeltuaan Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Oscar Lejdströmin ja John Forsellin johdolla. 1930–1940–luvuilla Berglund loi kansainvälisen uran etenkin Richard Wagnerin roolien tulkitsijana, mutta hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja myös esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin, Gioacchino Rossinin ja Giuseppe Verdin oopperoissa. Hän esiintyi esimerkiksi Berliinissä, Wienissä, Budapestissa, Zürichissä, Lontoossa, Teatro Colónissa (Buenos Aires), Chicagossa ja Metropolitan-oopperassa (New York). Bayreuthin festivaalilla hän esiintyi Hans Sachsin roolissa (Nürnbergin mestarilaulajat) vuorotellen Rudolf Bockelmannin kanssa. Vuonna 1943 Berglund sai hovsångaren arvonimen. Metropolitan-oopperan esiintyjistöön hän kuului vuosina 1945–1949. Hän oli aktiivinen esiintyjä myös Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuoteen 1949. Vuonna 1949 Berglund pääsi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi, ja vuonna 1950 hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali.
Vuosina 1949–1956 Berglund oli Ruotsin kuninkaallisen oopperan taiteellinen johtaja. Hän esiintyi enää satunnaisesti, mutta esimerkiksi vuonna 1964 hänet nähtiin Filip II:n roolissa Verdin Don Carlosissa. Hän kuoli vuonna 1985 kärsittyään angina pectoris -oireista. Berglundin vaimo Gunhild oli kuollut vuonna 1983. Pariskunta oli lapseton.
Maalaji
Savimaat
Savimaitten lyhenne on S. Kostea savi on sitkeää ja muovailtavaa, kuivana savi on kovaa ja halkeilevaa. Kuivaa savipalasta ei saa sormin hienonnettua jauhoksi. Karkea savi (0,0002–0,002 mm) on vaalean harmaata, hieno savi (< 0,0002 mm) on ruskehtavan harmaata, kosteana sitkeää ja kuivana kovaa. Savimaita on Pohjanlahden rannikolla ja Pori–Kouvola-linjan eteläpuolella.
Aitosavi (AS) on maalaji, jossa saveksen osuus on yli 60 painoprosenttia, jopa 95 %. Hiesua siinä on noin 20 % ja hietaa hyvin vähän. Sitä kutsutaan myös jäykkäsaveksi tai lihavaksi saveksi. Hietasavessa (HtS) saveksen osuus on 30–60 %, yleensä vain 30–40 %. Hiesusavessa (HsS) saveksen osuus on 30–60 %, useimmiten 40–60 %, ja hiesua on noin 40 %. Jos hietalajitteen osuus on tuntuva, käytetään nimitystä hietainen hiesusavi.
Liejusavessa (LjS) saves on pääaines, mutta se sisältää eloperäistä ainesta (2–6 %). Liejusavi on syntynyt jääkauden jälkeen meren, järvien ja jokien rannoille. Urpasavi on rannikon liejusavea, jossa on paljon suolaa. Rikkiyhdisteet värjäävät liejusaven mustaksi ja tällaista savea kutsutaan sulfidisaveksi. Kostea liejusavi on ruskehtavan tai vihertävän harmaata ja muovailtaessa helposti repeilevää. Se kutistuu ja halkeilee kuivuessaan voimakkaasti ja murenee muruiksi eikä jauhoksi. Hiuesavessa (HeS) on savesta 30–60 %, hiesua 20–50 % sekä hietaa ja hiekkaa 20–50 %.
Eloperäiset maalajit
thumb|180px|Turvetta. Eloperäisissä maalajeissa on vähintään 20 painoprosenttia eloperäistä ainesta (liejuissa >6 %), loppuosa on kallioperän rapautuessa syntyneitä kivennäismaalajeja. Eloperäistä ainesta kertyy maahan kasvien kuolleista lehdistä, oksista, kuolleiden kasvien juurista ynnä muusta karikkeesta. Kasvien kuollessa alkaa kasvisolun hajoaminen, ja osittain hajonneita kasvinosia kertyy maahan. Samoin kuolleiden eläinten hajoamistuotteista syntyy maahan eloperäistä ainesta. Näissä maalajeissa eloperäisen aineksen osuus on vallitseva, sillä sen tiheys on paljon pienempi kuin kivennäisaineksen. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa, samoin kuin muilla mannerjäätikön aiemmin peittämillä alueilla suuri osa eloperäistä maalajeista on syntynyt viimeisen jääkauden jälkeen.
Turvemaaksi nimitetään maalajia, jonka painosta vähintään 40 prosenttia on eloperäistä ainesta. Turvemaat sisältävät enemmän tai vähemmän maatuneita kasvinosia, ja ne luokitellaan sen perusteella, minkä kasvin jäännöksiä ne sisältävät. Turvemaiden lyhenteissä käytettävät kirjaimet perustuvat seuraaviin sanoihin:
Liejut ovat useimmiten syntyneet siten, että muualta tullut (alloktoninen) aines on kerrostunut avoveteen. Turpeet sen sijaan ovat syntyneet paikalla kasvaneen kasvillisuuden jäännöksistä eli autoktonisesta aineksesta.
Lieju- ja mutamaat
Lieju (Lj) sisältää kasvien ja eläinten jäännöksistä sekä kivennäisaineksesta järvien ja merien pohjaan syntyneitä kerrostumia. Liejut lajitellaan eloperäisiksi maalajeiksi muodostumisen perusteella, vaikka eloperäisen aineksen osuudeksi niissä riittää 6 painoprosenttia. Jos eloperäistä ainesta on 2–6 %, maalaji luokitellaan kivennäismaalajeihin. Kyseessä on tällöin liejuinen hieta, liejuhiesu tai liejusavi. Lieju on märkänä puuromaista ainetta, joka kutistuu ja halkeilee kuivuessaan. Kuiva lieju on yleensä kevyttä ja kovaa. Liejut voidaan jaotella syntypaikkansa perusteella tai kivennäismaalajitteen mukaan:
Karkeadetrituslieju (Kdlj) on ruskeaa, matalaan veteen syntynyt kerrostuma, jossa on vesieläinten ulostuksia (detritus), kasvijätettä, siitepölyä, itiöitä, piileviä, hyönteisten jäännöksiä sekä kivennäisrakeita.
Hienodetrituslieju (Hdlj) on hienojakoisempi syvempään veteen syntynyt kerrostuma, joka on väriltään vihertävää. Hienodetrituslieju voidaan jaotella koostumuksensa mukaan seuraavasti:
Kalkkilieju on runsaasti kalkkiyhdisteitä sisältävää liejua. Kun tätä kellertävää tai vihertävää maalajia kostuttaa suolahapolla, poistuu siitä sihisten hiilidioksidia. Simpukkamaa eli kuorimerkeli on muodostunut simpukoiden ja kotiloiden kuorista. Meren aallot ovat murskanneet kuoria ja kasanneet niitä sopivan kohoutuman juurelle. Suomen suurimmat simpukkamaaesiintymät ovat Nauvossa ja Hiittisissä.
Muta muodostuu eloperäisen aineksen osaksi veteen liuenneista ja osaksi kiinteistä hiukkasista, joita kulkeutuu veden mukana ympäristöstä järveen. Järvessä aines saostuu ja kerrostuu pohjaan. Järvimutaa (Jm) eli muraa syntyy tyypillisesti humusaineiden ruskeaksi värjäämässä vedessä. Turvemutaa syntyy veden kuljettaessa hienoa turvetta mukanaan. Kuljumutaa syntyy rahkasoiden lampikuljuihin. Tyypillisesti muta tummuu kuivuessaan samalla, kun se kutistuu ja kovettuu. Sen sijaan liejut tavallisesti vaalenevat kuivuessaan. Kivennäisainesta on mudassa yleensä vähemmän kuin liejussa.
Humusmaat
thumb|left|200px|Maakerrostumia. Multamaaksi (Mm) nimitetään maalajia, jonka painosta vähintään 20 prosenttia on eloperäistä ainesta. Multamaa on usein syntynyt siten, että ihminen on ottanut viljelyskäyttöön ohuen turvekerroksen sisältävän suon. Maata muokattaessa turve ja kivennäismaa ovat sitten sekoittuneet. Lehtomulta (Lm) esiintyy lehtometsien pintamaalajina. Kangashumus (Kh) esiintyy kangasmetsien pintamaalajina.
Saraturpeet
Saraturvetyyppejä on neljä: ruskosammalsaraturve (BCt), saraturve (Ct), metsäsaraturve (LCt) ja rahkasaraturve (SCt) Sarojen jäännökset ovat vallitsevia, mutta esimerkiksi rahkasaraturve sisältää myös paljon rahkasammalten jäännöksiä.
Geologiassa käytetään erilaista turpeiden luokitusta, joka on selostettu kohdassa geologinen turveluokitus.
Rahkaturpeet
Rahkaturpeita puolestaan on kolmea erilaista: sararahkaturve (CSt), metsärahkaturve (LSt) ja rahkaturve (St). Sararahkaturpeessa rahkasammalten jäännökset ovat vallitsevia, mutta se sisältää myös paljon sarojen jäännöksiä. Rahkaturpeessa rahkasammalien jäännökset ovat vallitsevia.
Kemialliset sedimentit
Kemiallisia sedimenttejä nimitetään myös erikoismaalajeiksi.
Vivianiitti eli sinimaa on rautafosfaattia, jota esiintyy savessa täplinä ja turpeissa sideriitin kanssa laikkuina. Hapettumattomana se on valkoista tai kellertävää, mutta se muuttuu ilmassa siniseksi. Sideriitti on murenevaa rautakarbonaattia, joka on tavallisesti hapettunut raudan oksideiksi ruskeaksi tai punaruskeaksi. Rautaokra eli keltamulta on murenevaa rautaoksidien seosta.
Soutu olympialaisissa
Veneluokat
Nykyään olympialaisten soudussa on 14 olympialuokan tapahtumaa, joista kahdeksan miehille ja kuusi naisille. Olympialuokan kilpailuissa venettä soutaa luokasta riippuen yksi, kaksi, neljä tai kahdeksan soutajaa. Miesten kilpailutapahtumia ovat yksikkö (M1x), pariairokaksikko (M2x), pariaironelonen (M4), perämiehetön kaksikko (M2-), perämiehetön nelikko (M4-), kahdeksikko (M8+), kevyt pariairokaksikko (LM2-) ja kevyt pariaironelikko (LM4-). Naisten tapahtumia ovat yksikkö (W1x), pariairokaksikko (W2x), pariaironelonen (W4), perämiehetön kaksikko (W2-), kahdeksikko (W8+) ja kevyt pariairokaksikko (WM2-).
Maalaji
Kemialliset sedimentit
Suomalmi eli limoniitti on turpeissa esiintyvää kovaa rautaoksidia. Järvimalmiksi kutsutaan järvien pohjaan saostunutta rauta(III)hydroksidia. Järvikalkki on valkoista, miltei puhdasta kalsiumkarbonaattia (CaCO3). Doppleriitti on lähes puhdasta turpeesta irronnutta humusta, joka liuettuaan veteen on kerrostunut suon pohjalle. Tätä pikimustaa hyytelömäistä massaa voidaan nimittää orgaaniseksi suomineraaliksi.
Multavuus
Maatalousmaa luokitellaan raekoostumuksen lisäksi maan multavuuden mukaan. Multavuus tarkoittaa eloperäisen aineksen osuutta maassa. Seuraavassa ensin nimitys, lyhenne ja eloperäisen aineksen osuus painoprosentteina:
Geotekninen maalajiluokitus
Rakennustekniikan tarpeita varten on Suomessa käytetty 1970-luvulta lähtien geoteknistä maalajiluokitusta (GEO-luokitus), jonka maalajiryhmät ovat eloperäiset maalajit (eloperäistä ainesta > 20 painoprosenttia) ja kivennäismaalajit (eloperäistä ainesta ≤ 20 painoprosenttia). Kivennäismaalajit jakaantuvat seuraavasti:
Maa-aineksen raekoko selvitetään seulomalla se seulasarjalla. Kun seulonnan tuloksista piirretään graafinen käyrä (rakeisuuskäyrä), nähdään minkä raekoon kohdalle osuu läpäisyprosentti 50. Tämä raekoko eli keskiläpimitta ilmaistaan tunnuksella d50. Raekokosuhde Cu on raekoko läpäisyprosentin 60 kohdalla jaettuna raekoolla läpäisyprosentin 10 kohdalla eli d60 / d10. Maalaji on tasarakeinen, jos sen raekokosuhde on ≤ 5, sekarakeinen, jos sen raekokosuhde on > 5...15 ja suhteistunut, jos sen raekokosuhde on > 15.
Maalajia nimettäessä todetaan ensin onko maa-aineksessa yli vai alle 20 painoprosenttia eloperäistä ainesta. Seuraavaksi tutkitaan kivennäismaalajien läpäisyprosenttia 50 vastaava raeläpimitta d50. Savet nimetään kuitenkin saveksen määrän perusteella. Lopuksi katsotaan taulukon lajitepitoisuusehtoihin sopiva nimi. Hiekan ja hiekkamoreenin välillä taulukko ei ole yksiselitteinen, joten niiden välillä täytyy tarkastella myös syntytapaa.
Soutu olympialaisissa
Veneluokat
Olympiaohjelmasta on poistettu miesten perämiehellinen kaksikko ja perämiehellinen nelonen, sekä naisten perämiehellinen nelonen.
Ratojen pituudet ovat olleet miesten kilpailuissa aina 2000 metriä. Naisten kilpailumatka pidennettiin 2000 metriin vuoden 1988 olympialaisissa, tätä ennen naisten radan pituus oli 1000 metriä. Miesten kevyessä luokassa keskipaino 70kg tai alle, naisten kevyessä luokassa keskipaino alle 57 kg.
Maalaji
Geotekninen maalajiluokitus
Lisämääreitä ovat maalajin kivisyys, lohkareisuus ja turpeen puisuus. Tietoa tarvitaan maalajien käyttöä ja kaivutöitä varten. Maalajeja kuvailtaessa voidaan käyttää apuna myös niiden rakeiden muotoa, plastisuutta, tiiviyttä, leikkauslujuutta, konsolidaatiotilaa, sensitiivisyyttä, vesipitoisuutta ja routivuutta.
Ruotsin ja Saksan (DIN) maalajiluokitukset ovat melko samanlaisia Suomen GEO-luokituksen kanssa. Muita maalajiluokituksia ovat USCS (Unified Soil Classification System), AASHTO (American Association of State Highway and Transportation Officials) ja FAA (Federal Aviation Agency). Muita maaperän ja kallioperän luokituksia ovat rakennusgeologinen kallioluokitus, maalajien kaivuluokitus ja pientalon rakennuspohjan suunnitteluluokitus.
ISO-luokitus
Kansainvälisen standardisoimisjärjestön ISO:n maalajiluokitus on julkaistu vain englanninkielisenä. Seuraavat suomennokset ovat epävirallisia, lähinnä vastaavia suomenkielisiä nimityksiä. Rakeiden koon mukaan nimettävät maalajitteet (soil fractions) jaotellaan alalajitteiksi (sub-fractions).
Maalaji nimetään vallitsevan maalajitteen mukaan. Tarvittaessa käytetään lisämäärettä: hiekkainen sora (sandy gravel, saGr), sorainen savi (gravelly clay, grCl) jne.
Geologinen moreeniluokitus
Vuodesta 1985 lähtien on maaperäkartoissa käytetty seuraavaa moreenien luokitusta:
Geologinen turveluokitus
Geologisessa tutkimuksessa turpeet luokitellaan turpeessa olevien kasvijäännösten perusteella kolmeen pääturvelajiin. Rahka-, ruskosammal- ja saraturve voi yksinäänkin muodostaa turvelajin (maalajin), mutta usein turvelaji sisältää jäännöksiä kahden pääturvelajin kasveista. Lisätekijäksi nimitetään turpeessa olevien muiden kasvien jäännöksiä, joiden esiintyminen ilmaistaan omalla lyhenteellään.
Mökinihmekukka
thumb|200px|Ihmekukan hedelmä. Mökinihmekukka eli ihmekukka (Mirabilis jalapa) on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva ruohokasvi, jonka alkuperäinen elinalue on trooppinen Amerikka.
Mökinihmekukka on 50–100 senttimetriä korkeaksi kasvava monivuotinen, pystykasvuinen ruoho. Sen lehdet ovat vastakkaiset ja ruodilliset. Torvimaisissa kukissa on viisi liuskaa ja ne ovat noin kolme senttimetriä leveät. Väriltään kukat voivat olla punaiset, keltaiset, valkoiset tai kirjavat.
Jos valko- ja punakukkainen yksilö risteytetään, saadaan vaaleanpunakukkaisia jälkeläisiä. Risteyttämällä näitä keskenään saadaan valko-, puna- ja vaaleanpunakukkaisia jälkeläisiä suhteessa 1:1:2.
Rheinmetall
Rheinmetall AG (toiminut myös nimellä Rheinmetall-Borsig) on saksalainen puolustustarvikeyritys, jolla on tehtaat Düsseldorfissa ja Unterlüßissä. Yritys on perustettu 13. huhtikuuta 1889 nimellä Rheinische Metallwaaren- und Maschinenfabrik AG, ja sillä on pitkät perinteet erilaisten tykistöaseiden teossa. Yhtiö tuottaa myös metalli- ja valutuotteita.
Vuonna 1936 Rheinmetall ja Borsig yhdistyivät muodostaen Rheinmetall-Borsig-yhtiön vuoteen 1956 saakka, jolloin Borsig myytiin. Vuonna 1993 Rheinmetall osti Mauser AG:n sekä vuosina 1996 ja 1999 osake-enemmistön STN Atlas- ja Oerlikon Contraves -yhtiöistä, jotka kaikki ovat suuria eurooppalaisia puolustusalan yrityksiä.
Yhtiö valmisti aikoinaan myös höyryvetureita. Suomessa niitä on säilynyt ainakin kaksi: entinen Saastamoinen Oy:n höyrysäiliöveturi Haapamäen höyryveturipuistossa ja VR Kuopion konepajan järjestelyveturi Vk4 Suomen Rautatiemuseossa. Viimemainittu on ajokuntoinen.
Tatjana Levina (meloja)
Tatjana Levina (s. 4. syyskuuta 1965) on uzbekistanilainen entinen meloja.
Levina oli mukana Atlantan olympialaisissa 1996 sekä 500 metrin kajakkikaksikoissa että -nelikoissa. Hän putosi kajakkikaksikoissa parinsa Inna Isakovan kanssa keräilyerien jälkeen, mutta Uzbekistan pääsi välieriin saakka kajakkinelikkojen kilpailussa. Levina kilpaili vuoden 1999 MM-kilpailuissa 1 000 metrin kajakkikaksikoissa, joissa maa oli seitsemäs, ja kolmea vuotta myöhemmin Sevillan kisoissa maansa yhdeksänneksi sijoittuneessa 200 metrin kajakkinelikkokilpailussa. Hän oli mukana Uzbekistanin joukkueessa samassa lajissa vielä vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa joukkue oli kahdeksanneksi nopein.
Arvi Kontu
Arvi Samuli Kontu (1. syyskuuta 1883 Uusikirkko Tl – 31. tammikuuta 1945 Turku) oli suomalainen agronomi, toimitusjohtaja, maanviljelysneuvos ja kansanedustaja.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Konnun vanhemmat olivat talollinen Samuel Johan Kontu ja Fredrika Vilhelmina Puttaa ja puoliso vuodesta 1914 Signe Vilhelmina Granqvist, Vuonna 1908 agronomiksi valmistuneen Konnun koko työura sivusi maataloutta, erityisesti kotieläintaloutta. Hän oli ollut kuusi vuotta Lounais-Suomen maanviljelysseuran karjatalouskonsulenttina, kun Lounais-Suomen Osuusteurastamo palkkasi hänet vuonna 1916 osuuskuntaan ns. toiseksi johtajaksi. Vuonna 1918 Kontu nimitettiin Osuusteurastamon toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti 1945. Konnulla oli runsaasti luottamustehtäviä kotimaakunnassaan Varsinais-Suomi Varsinais-Suomessa. Hän oli lähtöisin ympäristöstä, missä koulun kynnys oli vielä korkea, ja siksi hän suosi kouluttautumista. Hän oli muun muassa perustamassa ja ylläpitämässä Turun Suomalaista Yliopistoseuraa, jonka keräämin varoin perustettiin Turun Suomalainen Yliopisto vuonna 1920. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Kontu sai vuonna 1933.
Toiminta poliitikkona
Kontu oli Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1919–1922, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Tasavallan presidentin valitsijamiehenä hän oli viidesti, vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Turun kaupunginvaltuustoon Kontu kuului vuosina 1924–1930 ja 1934–1945, mistä ajasta hän oli valtuuston puheenjohtajana vuodet 1934–1945. Rahatoimikamarin (nyk. kaupunginhallitus) jäsen hän oli vuosina 1924–1929. Poliitikkona ja yritysjohtajana Arvi Konnulla oli selkeä käsitys tuolloin ajankohtaisiin kielikiistoihin Suomessa. Hän kannatti suomalaisuusaatetta ja edisti suomen kielen käyttöä.
Kolme etsivää ja vihreä aave
Kolme etsivää ja vihreä aave on Robert Arthurin kirjoittama 3 etsivää -kirjasarjaan kuuluva teos. Sen on suomentanut Laura Tetri. Tapauksen ainekset ovat vihreä aave, arvokas helminauha ja pieni koira.
Kristian Taubert
Kristian Taubert (s. 2. huhtikuuta 1972, Lahti) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Vaikka Taubert on syntynyt Lahdessa, on hänen kasvattajaseuransa Tampereen Ilves. Taubert päätti uransa Venäjällä kaudella 2004–2005. Ensimmäisen SM-liigaottelunsa Taubert pelasi Ilveksessä kaudella. SM-liigassa Taubert on lisäksi edustanut TuToa, Porin Ässiä, Oulun Kärppiä ja Saimaan Palloa. Ulkomailla hän on pelannut Venäjän lisäksi Isossa-Britanniassa, jossa seura oli Nottingham Panthers. Taubert voitti Challenge Cupin kaudella 2003–2004.
Cotentin
Cotentin on Englannin kanaaliin työntyvä niemimaa Pohjois-Ranskassa, Bretagnen itäpuolella. Historiallisesti se kuuluu Normandian maakuntaan, hallinnollisesti nykyään Basse-Normandien hallintoalueeseen ja Manchen departementtiin. Niemimaan kärjessä on Cherbourgin kaupunki.
Kesällä 1944, Normandian maihinnousun jälkeen Cotentinissä käytiin huomattavia taisteluja. Nykyään Flamanvillen alue Cotentinissa on Ranskan ydinvoimateollisuuden merkittävin keskus.
Guy Thys
Guy Thys (6. joulukuuta 1922 – 1. elokuuta 2003) oli belgialainen jalkapallovalmentaja, jonka alaisuudessa maan maajoukkue nautti historiansa suurinta menestystä.
Ura
Ennen valmennusuraansa Thys loi pelaajauraa 1940- ja 1950-luvuilla. Hän pelasi belgialaisseuroissa, KFC Germinal Beerschotissa, Daring Molenbeekissä ja Standard Liègessä. 1954 Thys aloitti Cercle Bruggen pelaajavalmentajana ja 1958 siirtyi samaan tehtävään Racing Lokereniin. Visiitti Lokerenissa jäi lyhyeksi sillä jo seuraavana vuonna hän siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi Wezeliin ja päätti pelaajauransa. Thys nousi maineeseen valmennettuaan Royal Antwerpenin toiseksi Belgian cupissa. 1976 Thys nimettiinkin Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Thys toimi maajoukkuevalmentajana 13 vuotta, vuoteen 1989 saakka. Thys valmensi Belgiaa 101 ottelussa, joista 45 päättyi voittoon. Thysin valmennuksessa Belgian "Punaiset paholaiset" selvisivät MM-kisoihin kolmesti, 1982, 1986 ja 1990. Parhaimmillaan Thysin valmentama Belgia oli neljäs 1986 Meksikon MM-kisoissa. Belgia esiintyi EM-kisoissa kahteen otteeseen. Parhaana saavutuksena oli EM-hopea vuoden 1980 kisoissa Italiassa. Finaalissa Belgia hävisi Saksalle Thys palasi maajoukkueen peräsimeen vielä vuodeksi 1990–1991 eli hän toimi päävalmentajana arvokisojen ajan.
Thys kuoli 80-vuotiaana vuonna 2003.
Anni Kröger
Anna Gustava (Anni) Kröger (13. syyskuuta 1879 Kuopion maalaiskunta – 19. kesäkuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen myymäläapulainen ja runoilija.
Krögerin vanhemmat olivat torppari Pekka Kröger ja Serafia Tiihonen. Hän opiskeli 1900–1902 Kuopion kauppaoppilaitoksessa.
Kalle Meriläinen
Kansakoulun käynyt Meriläinen toimi Kajaanin osuuskaupan myymälänhoitajana. Hän oli kansanedustajana vuosina 1929–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Meriläinen toimi myös Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Vuonna 1930 Lapuan liikkeen edustajat kyyditsivät Meriläisen Neuvostoliittoon. Hän toimi Neuvosto-Karjalassa kalkkikivilouhimon työnjohtajana vuonna 1932 ja Tunkuan piirin kauppaosaston varastonjohtajana vuonna 1933. Viimeinen työpaikka oli mekaanikkona Lohijärven autovarikolla. Meriläinen pidätettiin Stalinin puhdistusten aikana, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1989.
Järvenpään vaakuna
thumb|upright|Järvenpään vaakuna Järvenpään vaakuna on Järvenpään kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa Tuusulanjärven taiteilijayhteisöön, joka sijaitsee myös Tuusulasta sittemmin erotetun Järvenpään kauppalan alueella, ja erityisesti Jean Sibeliukseen, joka oli vielä elossa vaakunan vahvistamisvuonna 1956. Lyyra kuvaa myös paikkakunnan merkitystä koulukeskuksena.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen siivekäs lyyra”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Järvenpään kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 25. marraskuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. helmikuuta 1956.
The Love Guru
The Love Guru on vuonna 2008 julkaistu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Mike Myers, Jessica Alba, Romany Malco, Meagan Good, Verne Troyer, Justin Timberlake, Telma Hopkins, Manu Narayan, John Oliver ja Ben Kingsley. Omana itsenään elokuvassa esiintyvät muun muassa Mike Myers, Mariska Hargitay, Jessica Simpson, Kanye West, Val Kilmer, Morgan Freeman, Rob Blake ja Deepak Chopra. Elokuvan on ohjannut Marco Schnabel. Elokuva oli taloudellinen floppi, sai huonot arvostelut kriitikoilta ja voitti kolme Razzie-palkintoa huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta miespääosasta ja huonoimmasta käsikirjoituksesta.
Oskari Suutala
Juho Oskari Suutala (10. toukokuuta 1887 Töysä – 25. helmikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen sanomalehdentoimittaja sekä sosialidemokraattien piirisihteeri ja kansanedustaja.
Suutalan vanhemmat olivat mäkitupalainen Heikki Suutala ja Maria Justiina Mantila. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli eri ammateissa, kunnes menetti toisen kätensä työtapaturmassa. Tämän jälkeen hän toimi Sorretun Voima -lehden kiertävänä asiamiehenä ja sos.dem. puolueen Vaasan läänin itäisen vaalipiirin puhujana ja piirisihteerinä 1910–1917. Vuosina 1917–1918 Suutala oli Sorretun Voiman vastaavana toimittajana Jyväskylässä. Suutala oli SDP:n kansanedustajana 1917–1918 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä.
Valkoiset vangitsivat Suutalan sisällissodan aikana, ja hän kuoli vankeudessa Sörnäisten kuritushuoneessa helmikuussa 1919 keuhkotautiin.
Apšeronsk
Apšeronsk on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pšeha-joen rannalla 357 kilometriä Krasnodarista kaakkoon. Kaupunki on Apšeronskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Armavirin ja Tuapsen väliseltä rautatieltä haarautuva sivurata (Apšeronskajan asema). Asukkaita on 40 000 henkeä (vuonna 2013).
Apšeronskajan kasakkakylä perustettiin vuonna 1863. Vuonna 1947 siitä tuli Apšeronskin kaupunki. Paikkakunnalla on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
United States House Committee on the Budget
Budjettivaliokunta perustettiin vasta 1974. Vaikka kongressilla oli aiemminkin ollut valta käsitellä liittovaltion määrärahoja, sillä ei aiemmin ollut instituutiota, jolla se olisi pystynyt hallitsemaan verotusta ja kuluja. Vuoden 1974 lakiuudistuksen myötä edustajainhuoneeseen ja senaattiin perustettiin omat valiokuntansa käsittelemään budjettia. Uuden lain tarve syntyi, kun kongressi ja presidentti olivat jatkuvasti ristiriidoissa liittovaltion budjetista, tarvittiin laitos hallitsemaan pitkiä projekteja, kuten Social Security ja Medicare, ja budjetista muodostui alijäämäinen 1900-luvun loppupuoliskolla.
Lego Harry Potter: Years 1–4
Lego Harry Potter: Years 1–4 on vuonna 2010 julkaistu videopeli, joka perustuu Lego Harry Potter -lelusarjaan. Sen kehitti Traveller’s Tales ja julkaisi Warner Bros. Pelin tarinaan sisältyy neljä ensimmäistä Harry Potter -kirjaa ja -elokuvaa: Viisasten kivi, Salaisuuksien kammio, Azkabanin vanki sekä Liekehtivä pikari.
Pelattavuus
Pelissä voi pelata 167 hahmolla, paitsi PSP- ja Nintendo DS -versioissa, joissa hahmoja on vähän yli sata. Pelattavista hahmoista tunnetuimpia ovat Harry Potter, Ron Weasley, Hermione Granger ja Albus Dumbledore, mutta pelissä on myös vähemmän tunnettuja hahmoja, kuten Hagridin koira Tora sekä herra ja rouva Mason.
Kuten pelissä Lego Indiana Jones 2: The Adventure Continues, pelissä voi luoda oman tason jo valmiina olevien lisäksi. Ominaisuus ei ole tarjolla PSP- ja Nintendo DS -versioissa. Muissa tasoissa seikkaillaan muun muassa Salaisuuksien kammiossa, Viistokujalla ja Tylypahkan viereisellä järvellä (kutsuttu neljännessä elokuvassa Mustajärveksi). Pelissä pääsee kulkemaan vapaasti eri Tylypahkan alueilla, kuten myös Viistokujalla.
British Academy Film Awards 2011
<div style="float: right; font-size: smaller; background-color:#E6E6FA; padding: 12px; margin-left: 5em; margin-bottom: 2em; width: 180px" align="center"> British Academy Film Awards 2011 13. helmikuuta 2011 Paras elokuva: Kuninkaan puhe
Soldier (albumi)
Soldier on Iggy Popin albumi vuodelta 1980. Kappaleista "Loco Mosquito", "Dog Food" ja "Knocking 'Em Down (in the City)" julkaistiin musiikkivideot. Lisäksi David Bowie ja Simple Minds lauloivat kappaleessa "Play it Safe".
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Iggy Pop, ellei toisin mainita.
British Academy Film Awards 2011
Paras ohjaus: The Social Network
Eniten palkintoja: Kuninkaan puhe (7)
Maj Karman diskografia
Tämä artikkeli käsittelee Maj Karman diskografiaa.
Musiikkivideot
Sulkeissa ohjaaja ja julkaisuvuosi
Kokoelmalla
Yhtye soittaa Leevi and the Leavingsin kappaleen ”Muotitietoinen” Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille -albumilla. Muotitietoinen on alun perin Leevi and the Leavingsin ensimmäiseltä albumilta Suuteleminen kielletty.
Pohjoismaiset murteet
Pohjoismaiset murteet tai pohjoisgermaaniset murteet ovat joukko germaanisen kieliryhmän pohjoismaiseen haaraan kuuluvia paikallisia, murteellisia variantteja, joita puhutaan Pohjois-Euroopassa. Niitä kutsutaan usein esimerkiksi kansankieliksi, paikallismurteiksi tai kansanmurteiksi.
Adolf Noreenin luokittelu
1900-luvun alussa professori Adolf Noreen pyrki jakamaan pohjoismaiset murteet kiinnittämättä liikaa huomiota poliittisiin rajoihin. Hänen luokituksensa mukaan pohjoismaiset murteet voidaan jakaa seuraavasti:
Sekä poliittisessa että kielellisessä luokittelussa fääri ja islanti muodostavat kaksi omaa ryhmää, joista fäärille tyypillistä on suuri murteiden hajaannus. Islannissa on vain pieniä, alueellisia ääntämiseroja mutta ei varsinaisia murteita.
Myöhemmät luokittelut
Pohjoismaiset murteet vaihtelevat enemmän kuin kirjakielet. Murteiden ominaispiirteiden rajat ovat vain osittain samat kuin kirjakielten rajat. Se, että maiden rajat ovat samalla kielirajoja, johtuu pitkälti myöhäisistä olosuhteista. Ruotsalaisella kielialueella ei ole merkittyjä rajoja tanskan tai norjan kielen kanssa. Historiallisesta näkökulmasta katsottuna on olemassa vain yksi pohjoismainen kieli ja sen eri maantieteelliset variantit. Siten eteläskånelaiset murteet ovat läheistä sukua Etelä-Själlandin murteille ja Bornholmin murteet muistuttavat paljon eteläskånelaisia murteita. Itä-Norjassa puhutut murteet ovat yhteydessä värmländskaan ja Västerdalarnin murteisiin. Jämtlandin murteet voidaan nähdä linkkinä tröndskan ja Norlannin rannikolla puhuttujen murteiden välillä.
Nykyisiä mannerpohjoismaisia murteita voidaan murrejatkumon puitteissa nimittää skandinaavisiksi murteiksi. Ne on kuitenkin tapana jakaa norjalaisiin, ruotsalaisiin ja tanskalaisiin murteisiin, jolloin huomioidaan tarkemmin poliittiset rajat, jotka ainakin osittain ovat myös kielirajoja.
Norja
Norjalaiset murteet jaetaan tavallisesti kahteen seuraavaan pääkategoriaan (itänorja ja länsinorja) sekä neljään alakategoriaan:
Ruotsi
Ruotsalaiset murteet jaetaan pääasiassa kuuteen pääryhmään:
Koska tietyt murteet, kuten bohuslänska, jämtska ja härjedalska, eivät aina täysin kuulu mihinkään ryhmään, muodostavat ne toisinaan ”ylimääräisen ryhmän”.
Gutniska
Gotlantilaiset murteet jaetaan kahteen ryhmään:
Tanska
Tanskalaiset murteet jaetaan tavallisesti kolmeen ryhmään:
Kieliä vai murteita?
Pohjoismaiset murteet ovat vastakohta pohjoismaisille kielille, jotka käsittävät eri pohjoismaisista murteista myöhemmin luodut yleiskielet. Ruotsin kielelle luotu kirjakieli on lähtöisin Sveanmaan murteesta. Uusnorjan kirjakieli on lähtöisin perinteisistä norjalaisista murteista, kun taas kirjanorja perustuu tanskan yleiskieleen, joka on muodostunut pohjoissjällandskan ja lounaisskånskan pohjalta. Ruotsi ja Tanska eroavat Norjasta siten, että yleiskielestä on näissä maissa tullut suuremmassa määrin puhuttu kieli ja se on syrjäyttänyt alkuperäiset murteet. Usein sanotaan, että nämä kolme yleiskieltä (ruotsi, norja ja tanska) ovat keskenään samankaltaisempia kuin pohjoismaiset murteet kussakin maassa. Näillä kolmella yleiskielellä on kuitenkin ollut suuri vaikutus murteisiin. Tämä koskee erityisesti tanskan kieltä Islannissa ja Färsaarilla (ja pitkälti 1800-luvulla myös suurissa osissa Norjaa), joka kuitenkin katosi puhdaskielisyyden harjoittamisen myötä. Färsaarilla V. U. Hammershaimb otti 1800-luvun puolivälissä käyttöön erityisen oikeinkirjoitustavan, joka perustui islantilaiseen oikeinkirjoitukseen. Hammershaimb lisäsi tarvittavien kirjainten lisäksi liikkuvan merkin ð, jota siihen aikaan ei enää käytetty Färsaarilla. Norjassa tanskan kieli vaikutti vahvasti erityisesti kirjakieleen. Siitä syystä Ivar Aasen halusi 1800-luvulla ottaa käyttöön norjalaisemman kielen, jossa painotettiin murteita, ja hänen työnsä tuloksena syntyi uusnorja.
Pohjoismaisille murteille on yhteistä se, että niistä kaikista puuttuu yhtenäinen kirjakieli, joka kieleltä usein vaaditaan tullakseen luokitelluksi kieleksi. Älvdalskan statuksesta on siksi myöhemmin käyty keskusteluja, sillä se on ainoa pohjoismainen murre, jolle on kehitetty oma oikeinkirjoitus. Jotkut ovat laskeneet omiksi kielikseen myös muita ruotsalaisia murteita, joilla ei ole omaa oikeinkirjoitusta, kuten skånskan ja jämtskan.
Gutniskalla ei ole ollut kirjakieltä moneen sataan vuoteen, koska tanskan ja ruotsin kieltä on käytetty Gotlannissa Tanskan ja vastaavasti Ruotsin ylivallan aikaan.
Muistikortti
thumb|250px|Canonin nimellä varustettu muistikortti.
Pohjoismaiset murteet
Lähteet
Tämä artikkeli perustuu osittain tai kokonaan Nordisk familjebokista (1904-1926) otettuun materiaaliin.
Muistikortti
Muistikortti on tietotekniikassa tiedon tallentamiseen käytettävä massamuisti. Muistikortissa tieto tallennetaan tyypillisesti elektroniseen Flash-muistiin. Tällaiset muistit ovat käytössä mm. digitaalikameroissa, PDA -laitteissa sekä useimmissa matkapuhelimissa. Myös useisiin tietokoneisiin voidaan liittää erityyppisiä muistikortteja. Useissa kannettavissa tietokoneissa on muistikortinlukija valmiina. Lisäksi vastaavaa tekniikkaa käytetään USB-muisteissa.
Muistikorttien käsittely ja tietojen säilyminen
Muistikortit ovat normaalisti kestäviä, mutta väärällä käsittelyllä kortti saattaa tulla lukukelvottomaksi. Yleensä seuraavat syyt aiheuttavat tietojen häviämistä tai kortin muuttumisen lukukelvottomaksi joko osittain tai kokonaan: sormien rasva kontaktipinnoilla, kosteus, hankaussähkö, taivutus ja rajut lämpötilan vaihtelut. Myös kesken kortin lukemisen tai kirjoittamisen aikana tehty irrotus yleensä viottaa korttia. Yleisin tiedostojen hukkaamistapa on kuitenkin kortin käyttäjä itse; vahingossa tehdyt tiedostojen tuhoamiset, kortin tahaton alustus tai epäonnistunut siirto toiselle laitteelle ovat yleisiä. Tietojen hukkuminen ei läheskään aina ole lopullista, vaan sopivilla laitteilla ja ohjelmilla tiedot pystytään usein kaivamaan esiin. Tiedot eivät varsinaisesti katoa kortilta, vaan niiden lukemiseen tarvittavat tiedot ovat näissä tapauksissa saattaneet vioittua.
Joissakin muistikorteissa on mekaaninen kirjoitussuojauskytkin, jonka päällekytkemisen jälkeen tiedostoja ei voi poistaa tai lisätä mutta ominaisuus voidaan peruuttaa kytkemällä kytkin toiseen asentoon.
Muistikorttitekniikat
Eräitä yleisiä muistikorttitekniikoita:
Käyttö pelikonsoleissa
Lisäksi useat pelikonsolit ovat käyttäneet omia muistikorttiformaattejaan pelitilanteen tallentamiseen. Näistä esimerkkinä Nintendo GameCuben ja PlayStationin käyttämät kortit.