cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonard Cheshire
Sotilasura pähkinänkuoressa
thumb|Leonard Cheshiren muistolaatta [[Chesterissä, Cheshiressä.]] Eversti Cheshire oli fyysikko William Penneyn kanssa tarkkailulentokoneessa tekemässä havainnointia Nagasakin pommituksesta. Hiroshimaan suuntautuneelle pommituslennolle heitä ei päästetty, kenraali Curtis LeMayn päätöksellä. Cheshiren kuvailtiin järkyttyneen niin suuresti näkemästään, että päätti omistaa loppuelämänsä vammautuneiden auttamiselle. Hänen nimeään kantava hyväntekeväisyysrahasto on edelleen toiminnassa.
Etchegaray
Etchegaray oli ranskalainen pelotari. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän sai hopeaa.
Teampac
Teampac Oy on suomalainen kansainvälisesti toimiva lääkinnällisten laitteiden ja kosmetiikkaan, hygieniaan ja terveydenhuoltoon tarkoitettujen nestepohjaisten tuotteiden, kuten kosteuspyyhkeiden, sopimusvalmistaja.
Historia
Yritys on perustettu Oy Inpac Ab -nimisenä vuonna 1969 ja se on toiminut perustamisestaan lähtien Liljendalissa. Alkuvuosina yritys toimi Liljendalin vanhassa kansakoulussa, josta se siirtyi nykyiselle paikalleen. Tuotantotilat rakennutti perustaja ja pitkäaikainen toimitusjohtaja Ulf Lempinen. Ne valmistuivat nykyiseen muotoonsa 1983.
Inpac oli pitkään osa Paulig-konsernia ja pakkasi etupäässä elintarvikkeita. Samaan konserniin kuului sittemmin muun muassa pyhäntäläinen Maustaja Oy. Nykyinen nimi Teampac valittiin, kun Inpac myytiin toimivalle johdolle vuonna 1990. Toimitusjohtajana jatkoi Wille Grönqvist, joka oli tullut yritykseen Ulf Lempisen seuraajaksi vuonna 1984.
Teampac siirsi elintarvikepakkaamisen vuonna 1999 Oy Novelpack Ab:hen, joka on osa Oy Pack Company Ab:ta, ja on keskittynyt sen jälkeen yksinomaan nykyisiin tuotealueisiinsa. Teampacilla on ollut tytäryhtiöt myös mm. Puolassa ja Virossa.
Liiketoiminta
Teampac Oy:n liikevaihto oli vuonna 2020 noin 17,6 miljoonaa euroa. Yritys on yksi Pohjoismaiden suurimmista kosteuspyyhkeiden ja annospussien sopimusvalmistajista ja pystyy myös toteuttamaan puhdastilatuotantoa.
Ympäristö
Teampac on ensimmäinen suomalainen Joutsenmerkin kosmetiikkaluvan saaja.
Modenan katedraali
Modenan katedraali sijaitsee Modenan kaupungissa Italiassa. Se on yksi Euroopan merkittävimpiä romaaniselta ajalta säilyneitä rakennuksia, ja siksi Unescon maailmanperintökohde.
Katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1099. Siellä säilytetään kaupungin suojeluspyhän Saint Geminianon maallisia jäännöksiä, ja se on rakennettu varhaiskristillisen kirkon paikalle. Canossan Matilda oli investituurariidan aikana paavi Gregorius VII:n pääasiallinen tukija Italiassa. Hän kiinnitti huomionsa pikkukaupunkiin, joka oli säästynty Attilan hirmuteoilta suojeluspyhimyksensä ansiosta, ja päätti rakennuttaa sinne katedraalin lujittamaan paavin valtaa alueella. Katedraali sai ulkomuotonsa arkkitehti Lanfrancon ja kuvanveistäjä Wiligelmuksen yhteistyönä.
Ha Jin
thumb|200px Jīn Xuěfēi (perinteisin kiinalaismerkein 金雪飛), kirjailijanimeltään Ha Jin (哈金), (s. 15. helmikuuta 1956) on kiinalais-yhdysvaltalainen nykykirjailija. Jin on kirjoittanut romaaneja, runoja, novelleja ja esseitä, ja on muun muassa voittanut PEN/Faulkner-palkinnon kahdesti vuosina 2000 ja 2005.
Elämä
Ha Jin syntyi pienessä maalaiskaupungissa Liaoningin maakunnassa. Neljätoistavuotiaana hän värväytyi Kansan vapautusarmeijaan, jossa hän palveli Kiinan ja silloisen Neuvostoliiton rajalla Kiinan koillisosassa. Kolmantena vuonnaan armeijassa Jin opiskeli itsekseen keski- ja ylemmän koulun kursseja. Kuuden vuoden jälkeen Jin lähti armeijasta voidakseen opiskella korkeakoulussa, mutta kaikki korkeakoulut olivat edelleen suljettuja Kiinan kulttuurivallankumouksen takia. Opiskelun sijaan Jin työskenteli junayhtiön viestittäjänä, mutta opiskeli sivussa englantia. Motivaationa hänellä oli jonakin päivänä voida lukea Friedrich Engelsin teos Työväenluokan asema Englannissa vuonna 1844 alkuperäiskielellä.
Korkeakoulujen auettua vuonna 1977 Jin haki ja pääsi opiskelemaan Heilongjiangin yliopistoon Harbiniin pääaineenaan englannin kieli, vaikka tämä oli ollut Jinin pääainevaihtoehdoista viimeinen. Hän valmistui alemmalla korkeakoulututkinnolla vuonna 1981 ja jatkoi opintojaan Shandongin yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1984. Jin muutti Yhdysvaltoihin ja valmistui tohtoriksi Brandeisin yliopistosta vuonna 1993.
Taivaallisen rauhan aukion verilöylyn jälkeen Jin totesi, ettei voisi kirjoittaa vapaasti Kiinassa, joten hän jäi Yhdysvaltoihin. Toisin kuin muut maanpaossa olevat kiinalaiskirjailijat, Jin kirjoitti englanniksi, vaikka kirjoittaminen vaatikin paljon työtä ja aikaa, mutta toisaalta myös vapautta. Jinin taiteilijanimen toinen osa tulee Harbinin kaupungin nimestä.
Nykyään Ha Jin on Bostonin yliopiston englannin kielen professori.
Albertfalva
thumb|Rakennustyömaa Albertfalvassa (pohjoinen kuvan alareunassa). Paikalla on nykyään Savoya Parkin ostoskeskus ja Auchanin supermarket.
Gargoyles
Gargoyles on yhdysvaltalainen Annie-palkittu Disney-animaatiosarja, jonka loi Greg Weisman. Weisman ja Frank Paur tuottivat yhteensä 78 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1994–1997 aikana.
Albertfalva
Albertfalva on Budapestin kaupunginosa. Albertfalva sijaitsee XI osa-alueella Budan puolella, Rákóczin sillan eteläpuolella. Se rajoittuu idässä Tonavaan ja lännessä Pécsiin menevään rautatiehen, jonka varrella on myös Budafok-Albertfalvan asema.
Paul Lemström
Paul Lemström (20. heinäkuuta 1941 Helsinki – 19. kesäkuuta 2004 Siuntio) oli suomalainen urheilutoimittaja.
Gargoyles
Tausta
Gargoyles oli oman aikansa Disneyn piirretyksi kunnianhimoinen – sen kohderyhmä oli tavanomaista vanhempi ja aiheet olivat usein vakavampia. Sarja tunnettiin vaikuttavista, myöhempiin jaksoihin vaikuttavista juonenkäänteistään sekä melodramaattisesta tarinankerronnasta: ensimmäisen tuotantokauden jaksossa ”Deadly Force” vahingossa lauennut pistooli haavoittaa yhtä päähenkilöistä, joka joutuu sairaalahoitoon ja käyttää kainalosauvaa vielä seuraavassa esiintymisessään muutamaa jaksoa myöhemmin.
Albertfalva
Albertfalva oli aikaisemmin itsenäinen kunta, mutta se liitettiin Budapestiin vuonna 1950.
Paul Lemström
Lemström työskenteli suurimman osan urastaan Hufvudstadsbladetin palveluksessa. Hän aloitti lehden urheilutoimittajana vuonna 1966 ja jäi eläkkeelle vuonna 2002. Hän toimi vuodesta 2000 kuolemaansa asti, vajaan kolmen kauden ajan, Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajana. Hän kuului liiton hallitukseen vuodesta 1990 ja toimi myös Helsingin Urheilutoimittajien puheenjohtajana. Vuonna 1993 Suomen Valmentajat ry valitsi Lemströmin vuoden urheilutoimittajaksi.
Gargoyles
Tausta
Sarjan edetessä se otti yhä vahvempia vaikutteita Euroopan vanhoista myyteistä ja historiasta. Sarjassa viitataan muun muassa Kuningas Arthuriin, vanhoihin haltijamyytteihin, kelttiläisiin sankareihin, afrikkalaiseen Anansi-jumalaan ja useisiin Shakespearen näytelmiin. Useita sarjan hahmoista on nimetty historiallisten hahmojen tai Shakespearen näytelmien henkilöiden mukaan.
Paul Lemström
Lemström, lempinimeltään ”Pille”, pelasi nuoruudessaan käsipalloa SM-tasolla. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta helsinkiläisseura Arsenalissa vuonna 1963.
Gargoyles
Juoni
Sarjan gargoilit ovat taitavia sotureita, jotka auringon noustessa muuttuvat kiveksi. Vuonna 994 heidän klaaninsa, Goljatin mukaan nimetty Goliath johtajanaan, suojeli skotlantilaista Castle Wyvernin linnaa ja siellä asuneita ihmisiä. Ryöstelevät viikingit pääsevät petollisen sotilaan avulla muurien sisäpuolelle, vangitsevat ihmiset ja murskaavat kaikki löytämänsä patsaat auringon vielä paistaessa. Kuusi henkiin jäänyttä gargoilia muuttaa kiveksi loitsu, joka raukeaa ainoastaan, jos heidän linnansa nousee pilvien yläpuolelle. Vuonna 1994 miljonääri David Xanatos saa tapahtumat tietoonsa ja siirrättää linnan pilvenpiirtänsä huipulle New Yorkiin herättäen gargoilit tuhatvuotisesta unestaan. Ajan myötä muinaiset soturit sopeutuvat urbaaniin ympäristöönsä, nimeävät itsensä kaupungin maamerkkien mukaan ja ryhtyvät suojelemaan Manhattanin asukkaita kaikenlaisilta vaaroilta.
Paul Lemström
Lemström kuoli vuonna 2004, 62-vuotiaana, äkilliseen sairauskohtaukseen kesäpaikallaan Siuntiossa.
Chinoiserie
pienoiskuva|[[Kiinalainen paviljonki|Kiinapaviljongin yksityiskohta Drottningholmin linnan alueella Tukholmassa.]] pienoiskuva|[[François Boucher: Kiinalainen puutarha, 1742]] Chinoiserie (ransk.) eli kineseria oli kiinalaisten tuotteiden jäljittelyyn perustunut tyylisuunta, joka syntyi 1600-luvulla. Chinoiserie-muodilla oli vaikutusta rokokootyylin syntymiseen 1700-luvun alkupuolella.
Esineiden ohella ihailtiin kiinalaisia tapoja ja ajattelua. Chinoiserie levisi 1700-luvulla kaikkialle Eurooppaan, mutta muoti-ilmiö vaikutti etenkin Ranskassa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa.
Gargoyles
Sarjakuva
Sarjasta tuotettiin ensi kerran Disney Adventures -lehden myötä sarjakuva, jolloin siitä tehtiin 11 tarinaa. Vuonna 1995 myös Marvel julkaisi Gargoyles-sarjakuvan, joka ei kuitenkaan seurannut suoraan animaatiosarjan tarinaa. Se oli kuitenkin synkempi kuin animaatiosarja ja keskittyi enimmäkseen Xanatosin kokeisiin luodessaan olentoja ja koneita, jotka tuhoaisivat gargoilit. Sarjan luoja Greg Weisman ei ollut varsinaisesti sarjakuvan tekemisessä mukana mutta toimi neuvonantajana, jotta osa juonesta pysyi tiettyjen rajojen sisällä. Marvel tuotti Disneyn tapaan yhteensä 11 numeroa.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Gargoylesin sijalle 28 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 45.
Francisco Villota
Francisco Villota y Baquiola (18. marraskuuta 1873 Madrid – 7. tammikuuta 1950 Madrid) oli espanjalainen pelotari. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa voitti kultaa.
Erick Avari
Nari Erick Avari (s. 13. huhtikuuta 1952) on intialainen näyttelijä. Hän on etniseltä taustaltaan parsi.
USS Marblehead (C-11)
USS Marblehead (runkonumerot C-11 ja PG-27) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1892 vesille laskettu Montgomery-luokan panssaroimaton risteilijä.
Valmistus
Alus tilattiin 7. syyskuuta 1888 City Point Iron Worksiltä Bostonista Massachusettsista, missä köli laskettiin lokakuussa 1890. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1892 kumminaan rouva C. F. Allen ja otettiin palvelukseen 2. huhtikuuta 1894 päällikkönään Charles O'Neill.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivueeseen. Alus lähti 6. kesäkuuta 1894 New Yorkista Karibianmerelle, missä tehtävänä oli seurata Nicaraguan hallinnon vaihtoa. Alus saapui 19. heinäkuuta Bluefieldsiin, missä kaupungin todettiin olevan vaarassa. Alukselta lähetettiin 7. heinäkuuta Yhdysvaltain konsulin pyynnöstä sotilaita maihin suojaamaan Yhdysvaltain kansalaisia ja heidän omaisuuttaan. Maihin lähetettiin lisää joukkoja 31. heinäkuuta. Joukot olivat maissa 7. elokuuta astia. Viisi päivää myöhemmin alus lähti Bluefieldsistä jatkaakseen purjehdusta Karibialla. Alus lähti 26. marraskuuta Port Royalista Jamaikalta Hampton Roadsiin Virginiaan, jonne se saapui 6. joulukuuta.
Alus lähti 4. maaliskuuta 1895 Norfolkista Azorien kautta Gibraltarille, jonne se saapui 31. maaliskuuta. Alus oli maalis-huhtikuun Välimerellä, jossa se oli suuren osan ajasta Syyrian rannikolla. Alus lähti Saksaan osallistuakseen Kielin kanavan avajaisiin 20. kesäkuuta. Seuraavat viisi kuukautta alus risteili Euroopan länsirannikolla ja Välimerellä vieraillen yli 40 satamassa. Alus palasi Yhdysvaltoihin, missä se saapui Tompkinsvilleen New Yorkiin 23. marraskuuta 1896.
Alus liitettiin 1. helmikuuta 1897 Pohjois-Atlantin asemalle ja vuoden lopun se risteili itärannikolla ja Karibialla osallistuen erilaisiin harjoituksiin. Sodan syttyessä Espanjaa vastaan alus oli Key Westissä Floridassa, mistä se lähti Kuubaan. Alus saapui 23. huhtikuuta 1898 Havannan edustalle, mistä se jatkoi Cienfuegosiin, missä tulitti 29. huhtikuuta satamassa olleita aluksia ja suojaavia linnakkeita. Liityttyään piirittävään laivastoon alus katkaisi 11. toukokuuta kaapelit Cienfuegosin edustalta, minkä jälkeen se partioi Santiago de Cuban edustalla kesäkuun alkuun. Alus valtasi 7. kesäkuuta USS Yankeen kanssa Guantanamonlahden laivastotukikohdaksi ja tuki merijalkaväkipataljoonan maihinnousua alueella. Alus avusti 15. kesäkuuta, kun taistelulaiva USS Texas tuhosi aluetta suojanneen Cayo del Toron linnakkeen.
Alus oli Kuuban vesillä, kunnes se lähti 2. syyskuuta St. Lawrence joelle Champlain monumentin paljastustilaisuuteen 20. lokakuuta. Alus siirrettiin 2. marraskuuta Bostonin laivastontelakalle, mistä se vapautui 9. helmikuuta 1899. Alus lähti Karibialle ja Etelä-Amerikan itärannikolle. Se läpäisi 16. kesäkuuta Magalhaesinsalmen liittyäkseen Tyynenmeren laivueeseen 4. heinäkuuta. Alus risteili Etelä-Amerikan, Meksikon ja Kalifornian rannikolla, kunnes se poistettiin palveluksesta 30. huhtikuuta 1900 Mare Islandin laivastontelakalla.
Alus palautettiin 10. marraskuuta 1902 palvelukseen ollen seuraavat neljä vuotta länsirannikolla Alaskasta Chileen. Se oli lokakuusta 1903 maaliskuuhun 1904 Tyynenmeren laivueen komentajan kontra-amiraali Henry Glassin lippulaivana. Alus poistettiin 1. lokakuuta 1906 palveluksesta Mare Islandin laivastontelakalla, missä se oli 31. maaliskuuta 1910 saakka. Alus luovutettiin samana päivänä Kalifornian puolisotilaallisille laivastojoukoille koululaivaksi. Alus sijoitettiin 22. heinäkuuta 1911 reserviin ja luovutettiin 1916 Oregonin puolisotilaalliselle laivastolle koululaivaksi.
Alus palautettiin 6. huhtikuuta 1917 palvelukseen Puget Soundin laivastontelakalla. Se määrättiin 4. toukokuuta Tyynenmeren partio-osastoon, missä se suojasi saattueita, partioi sekä tutki aluetta Meksikon rannikolla etsien mahdollisia saksalaisia kaappareita Kalifornian alueelta, kunnes läpäisi 11. kesäkuuta 1918 Panaman kanavan matkalla Key Westiin. Alus saapui 22. kesäkuuta Floridaan ja oli sodan lopun Karibialla saattue- ja valvontatehtävissä. Alus vapautui 4. joulukuuta tehtävästä ja lähti Tyynenmeren laivaston 2. divisioonaan. Alus saapui 17. helmikuuta 1919 Mare Islandille, missä se poistettiin 21. elokuuta palveluksesta. Alus luokiteltiin heinäkuussa 1920 uudelleen PG-27:ksi ja myytiin 5. elokuuta 1921.
Guitar Heroes
Guitar Heroes on 7. marraskuuta 2007 ilmestynyt kokoelma-albumi, joka sisältää lähinnä metallimusiikin parista tunnettujen suomalaisten kitaristien musiikkia. Jokainen 11 soittajasta sävelsi albumia varten uuden instrumentaalikappaleen.
Albumin myös tuottaneen Nino Laurennen säveltämällä avausraidalla ”12 Donkeys” esiintyvät kaikki albumille musiikkia säveltäneet 11 kitaristia sekä yleisökilpailun voittaja Matias Kupiainen. Kappale julkaistiin myös singlenä 31. lokakuuta 2007.
Albumin julkaisukonsertti järjestettiin Helsingin Tavastia-klubilla 6. marraskuuta 2007. Albumi oli julkaisuviikollaan 45/2007 YleX:n viikon albumi ja Suomen albumilistalla se ylsi sijalle 28.
Singlet
12 Donkeys
Kedra Mitrei
Kedra Mitrei (udmurtiksi Кедра Митрей, oikealta nimeltään Dmitri Ivanovitš Korepanov, ; 28. syyskuuta 1892 – 1949) oli ensimmäinen merkittävä udmurttikirjailija.
Kedra Mitrei syntyi Igran kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1907 hän pääsi Kazanin vierasheimoisten opettajaseminaariin, josta hänet kuitenkin pian erotettiin vapaa-ajattelijana. Hän kierteli eri puolilla Volgan ja Uralin seutua ja suoritti vuonna 1913 opettajan tutkinnon. Ensimmäisen maailmansodan ajan hän palveli Venäjän armeijassa ja osallistui Siperiassa Venäjän kansalaissotaan. Vuonna 1920 hän palasi kotiseudulleen, liittyi vuonna 1922 bolševikkipuolueeseen, työskenteli kansanvalistusosaston johtajana ja vuosina 1923–1928 Gudyri-lehden toimituksessa. 1930-luvun alussa Kedra Mitrei suoritti tutkinnon Idän kansojen kommunistisessa yliopistossa Moskovassa ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian pedagogisen korkeakoulun ja tieteellisen tutkimusinstituutin kielen ja kirjallisuuden laitosten johtajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen ja vuosina 1934–1937 toimi Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Vuonna 1915 Kedra Mitrei julkaisi Blagoveštšenskissä kansanperinteeseen pohjautuvan historiallisaiheisen tragedian Eš-Terek. Vuonna 1926 ilmestyi ensimmäinen versio vuosien 1904–1920 tapahtumille omistetusta historiallisesta kertomuksesta Vuž gurt (”Vanha kylä”), jonka uusi laitos ilmestyi vuonna 1936 nimellä Zurka Vužgurt (”Vanhakylä vavahtaa”). Kirjailijan pääteos on vuonna 1929 ilmestynyt ensimmäinen udmurtinkielinen romaani Śekyt zibet (”Raskas ies”), joka kuvaa elämää 1700–1800-lukujen vaihteen udmurttikylässä. Vasta tekijän kuoleman jälkeen ilmestyi vuonna 1911 kirjoitettu omaelämänkerrallinen kertomus Ditja bolnogo veka (”Sairaan vuosisadan lapsi”).
Manipulaatiohoito
Manipulaatiohoito tai käsittelyterapia tarkoittaa käsillä tehtävää, nivelten liikutteluun perustuvaa hoitoa, kuten kiropraktiikka, osteopatia ja naprapatia. Joskus sillä tarkoitetaan myös pehmytkudoksiin kohdistuvaa hierontaa. Manipulaatiohoitojen vaikuttavuudesta on erilaisia näkemyksiä, mutta laajempaa tieteellistä näyttöä on vain manipulaatiohoitojen lievästä vaikuttavuudesta alaselkäkivun hoidossa.
Manipulaatiohoidot ovat tuki- ja liikuntaelimiin ja niitä ympäröiviin lihaksiin kohdistuvia erilaisia manuaalisia hoitomuotoja, joita ovat muun muassa kiropraktiikka, naprapatia ja osteopatia. Erilaisia selän, nivelten ja lihasten käsittelyyn perustuvia hoitoja käytetään paljon erityisesti tuki- ja liikuntaelinsairauksissa. Niiden ero tavanomaiseen fysioterapiaan on häilyvä. Toisin kuin monet manipulaatiohoidot, fysioterapia ei kuitenkaan perustu mihinkään erityiseen oppirakennelmaan. Manipulaatiohoitojen vaikutusmekanismi ei ole tiedossa, mutta niitä on pääosin selitetty kahdella teorialla. Toisen mukaan hoidot korjaavat kahden vierekkäisen nikaman aliliikkuvuutta. Toisen teorian mukaan taas paikallisten hermorefleksien avulla normalisoidaan nikamien ympäristön kipua ylläpitäviä neurofysiologisia heijasteita.
Manipulaatiohoitoja antavat Suomessa tarvittavan ammatillisen pätevyyden omaavat henkilöt. Näistä noin 200 oli lääkäreitä, noin 150 OMT-fysioterapeutteja, 40 koulutettuja kiropraktikkoja ja noin sata koulutettuja naprapaatteja. Koulutettuja osteopaatteja oli Valviran rekisterissä vuonna 2005 vain muutama.
Hoitomuodot
Ennen kaikkea selän nikamiin kohdistuvien hoitojen yhteydessä käytetään arkikielessä myös nimityksiä nikamakäsittely tai niksautushoito. Nikamakäsittely ja jäsenkorjaaminen ovat olleet myös kansanparannuksessa käytettyjä keskeisiä hoitomuotoja, ja Suomessa on edelleen niihin erikoistuneita parantajia. Ortopedinen manuaalinen terapia (OMT) on virallisen terveydenhoidon piiriin kuuluva, erikoislääkintävoimistelijoiden ja fysioterapeuttien antama tuki- ja liikuntaelimistön yhdistetty manipulaatio- ja mobilisaatiohoito. Manipulaatiohoitoihin luetaan lisäksi myös erilaisia hierontaterapioita, kuten akupainelu, shiatsu, ja vyöhyketerapia. Yksinomaan pehmeisiin kudoksiin kohdistuvaa klassista hierontaa ei yleensä lueta manipulaatiohoitoihin.
Erilaisilla fysikaalisilla hoitomenetelmillä on pitkä historia lääketieteessä ja ennen lääkehoitojen kehittymistä lääkäreillä oli käytössään vain fysikaalisia, mekaanisia ja psyykkisiä hoitoja. Lääketieteessä manipulaatiohoitoja opetettiin Euroopassa erityisesti 1900-luvun alkupuolella. Farmakologian kehityttyä koulutuksen painopiste kuitenkin siirtyi tälle alueelle ja nykyisin manipulaatiohoitoja opetetaan lääketieteen perusopetuksessa lähinnä sijoiltaan mennen nivelen tai murtuman paikalleen laittamisen yhteydessä. Lääkärit ovat suhtautuneet selkäpotilaiden manipulaatiohoitoon vieroksuvasti ja menetelmien tehoa on pidetty lähinnä lumehoitona. Hoitojen kiistanalaisuuteen on vaikuttanut niihin liittyneet epämääräisyydet ja hoitavien tahojen kirjava joukko.
Kiropraktiikka, osteopatia ja naprapatia
thumb|Daniel David Palmer, kiropraktiikan kehittäjä Kiropraktiikka ja osteopatia syntyivät 1800-luvulla yksityisten henkilöiden ajattelun tuloksena. Kiropraktiikassa uskotaan, että selkärangan nivelten virheasennot aiheuttavat "subluksaatioita" eli jonkinlaisia sijaltaanmenoja, jotka aiheuttavat selkäkipuja ja muita vaivoja. Tämä teoria on nykyisen lääketieteellisen tiedon valossa pääosin epätieteellinen. Osteopatian periaatteet ovat sinänsä lääketieteellisiä, mutta reumatologian dosentin Jukka Martion mukaan näistä periaatteista ei voida suoraan ymmärtää miksi hoitoa pitäisi toteuttaa juuri osteopaatin suorittamalla käsittelyllä. Osteopatiassa katsotaan kuitenkin, että elimistön toimintoja voidaan säädellä käsittelemällä niveliä ja selkärankaa. Naprapatia on hyvin lähellä kiropraktiikkaa, mutta siinä hyväksytään normaalien lääketieteellisten periaatteiden noudattaminen.
Kansanparannus
Kansanparannuksessa hoitoja ei tavallisesti pyritä selittämään tieteellisesti ja niiden pohjana on kansanomainen jänteiden, nikamien ja nivelten käsittely. Nykyisin työtavat eivät merkittävästi eroa osteopatiasta, mutta kansanparannuksessa Martion mukaan harvemmin esitetään katteettomia lupauksia kaikkien vaivojen hoitamisesta. Aikaisemmin kansanparannukseen liittyi myös maagis-uskonnollisia piirteitä, jotka ovat nykyisin pääosin poistuneet.
Vaikuttavuus
Suomen osteopatiayhdistyksen ja kiropraktikkoliiton mukaan manipulaatiohoidoilla voidaan hoitaa tehokkaasti muun muassa selkä- ja niskakipua, huimausta ja migreeniä. Osteopatiayhdistyksen mukaan myös astman hoidossa on saatu hyviä tuloksia muun hoidon tukena.
Selkärangan manipulaatiohoidoista on tehty useita tutkimuksia, mutta ne ovat olleet usein laadullisesti huonoja ja vain muutamat niistä ovat esimerkiksi satunnaistettuja. Hoidon tutkiminen lääketieteen standardien mukaan on vaikeaa, koska vertailuryhmälle on vaikea kehittää vaikutuksetonta lumehoitoa. Oikeanlaisesta lumemanipulaatiosta on tutkijoiden keskuudessa suurta erimielisyyttä, koska manipulaatiohoidon vaikutusmekanismi ei ole selvillä. On kuitenkin viitteitä siitä, ettei kiropraktisen hoidon vaikutus pohjaudu juurikaan nivelen ja muiden kudosten paikalliseen mekaaniseen muutokseen vaan pikemminkin hoidon aikaansaamaan neurofysiologiseen vaikutukseen ääreis- ja keskushermostotasolla.
Kiropraktisen manipulaatiohoidon kustannustehokkuus on todettu hyväksi joissain tutkimuksissa. Vuonna 2008 julkaistun katsauksen mukaan lukuun ottamatta mahdollisesti selkäkipua, selkärangan manipulaatiolla ei ole osoitettu olevan tehoa mihinkään sairauteen. Manipulaatioon liittyi myös yleisesti lieviä haittavaikutuksia ja vakavien komplikaatioiden yleisyyttä ei tunnettu. Kirjoittajan mukaan hoidon kustannustehokkuutta eikä terapeuttista arvoa ei ollut voitu osoittaa vakuuttavasti. Toisen katsauksen mukaan edellisen artikkelin lähestymistavassa oli pahoja virheitä ja katsoi, että selkärangan manipulaatio oli kroonisen alaselän kivussa vähintään yhtä tehokas kuin perinteisesti käytetyt hoidot. Suomen käypähoitosuosituksen mukaan hieronnan vaikutuksesta akuutin selkäkivun hoidossa ei ole näyttöä, mutta manipulaatiolla on "hieman vaikuttavuutta, joka on sama kuin yleislääkärin tavanomaisen hoidon, kipulääkkeiden, fysioterapian, harjoittelun tai selkäkoulun vaikuttavuus".
Selkärangan manipulaatiohoitojen vaikuttavuutta on tutkittu muun muassa seuraaviin sairauksiin:
Hoitosuositukset
Kansainvälisiin selkähoitosuosituksiin selkärangan manipulaatiohoidot nousivat 1990-luvun aikana. Vuonna 1995 yhdysvaltalaisessa hoitosuosituksessa todettiin, että manipulaatiohoidoilla oli selvästi vaikuttavuutta akuutin selkäkivun hoidossa ja sama todettiin vuonna 1996 brittiläisessä hoitosuosituksessa. Muut eurooppalaiset ja myös suomalaiset hoitosuositukset ovat sittemmin myötäilleet tätä linjaa. Vuonna 2004 julkaistussa EU:n hoitosuosituksessa katsottiin, että manipulaatio on käypää hoitoa myös kroonisissa selkävaivoissa. Brittiläisessä selvityksessä selkäkipupotilaille suositellaan ensin mm. kiropraktiikan ja osteopatian käyttöä ennen potilaan lähettämistä erikoislääkärille.
Selkärangan manipulaatiohoitoja ei tulisi antaa tapauksissa, joissa diagnoosi on epäselvä tai potilaalla on todettu :
Haitat
Selkärangan manipulaatiohoidon haittoja ei ole tutkittu systemaattisesti, mutta tapaustutkimusten perusteella on arvioitu, että komplikaatioriski olisi alle yksi miljoonasta toimenpiteestä. Haittavaikutuksia voivat olla kivun paheneminen, välilevypullistuma tai cauda equina -oireyhtymä. Vuonna 2004 Suomessa raportoitiin 20 vahinkoa, jotka liittyivät manipulaatiohoitoihin. Syynä näihin oli pääasiassa hoidon antajan puutteellinen koulutus tai vajavainen lääketieteellinen alkutilanteen kartoitus, ja haitat olisivat olleet siten periaatteessa vältettävissä.
Niskan alueen manipulaation vakavin mahdollinen haitta on niskavaltimoiden vauriot, jotka aiheuttavat verenkiertohäiriöitä, tajunnan menetyksiä, halvauksia ja jopa kuoleman. Näitä haittoja on raportoitu useita myös Suomessa viime vuosina. Tämän vuoksi manipulaatiohoitoja ei suositella niskapotilaille.
Loistorastaat
Loistorastaat (Cochoa) on rastaiden (Turdidae) heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia. Joissain lähteissä suku sijoitetaan kuuluvaksi sieppojen (Muscicapidae) heimoon.
Final Fight 3
Final Fight 3 on vuoden 1995 joulukuussa julkaistu tappelupeli. Capcomin kehittämä peli julkaistiin vain Super Nintendolle. Japanissa peli tunnetaan nimellä Final Fight Tough.
Peli julkaistiin myöhemmin Wiille Virtual Consolen kautta aluksi Japanissa joulukuussa 2009 ja Euroopassa helmikuussa 2010.
Juoni
Mad Gear rikosorganisaation hajottua täysin jäljelle jääneet rikolliset jäivät tappelemaan Metro Cityn alueista. Skull Cross nousi jengisodan jälkeen johtavaksi katujengiksi Metro Cityssä. Guyn palattua Metro Cityyn harjoittelureissultaan pormestari Haggarin luokse, Skull Cross jengi on aloittanut mellakan kaupungissa. Haggar lähtee Guyn, etsivä Lucian ja yllättäen paikalle ilmestyneen katutappelijan Deanin kanssa estämään Skull Cross jengiä tekemästä enempää tuhoa.
Helsingin alueellinen laajeneminen
pienoiskuva|495x495px|Kartta Helsingin ja [[Vantaa|Vantaan, entisen Helsingin maalaiskunnan, aluemuutoksista vuosina 1550-2018.]] Vuonna 1550 tapahtuneen perustamisensa jälkeen Helsingin kaupungin rajat ovat muuttuneet monta kertaa. Kaupungin väestön lisääntyessä on tarvittu lisämaata uusille rakennuksille. Samalla on pidetty tärkeänä, että lisäalueet ovat pääkaupungin eivätkä naapurikuntien hallinnassa.
Final Fight 3
Pelattavuus
Normaalin yksin- ja kaksinpelin lisäksi pelaaja voi pelata tietokoneen kanssa pelin läpi. Mukana on myös edellisten versioiden tavoin energiaa ja pisteitä lisääviä esineitä, jotka useimmiten ovat tynnyreiden ja laatikoiden sisällä. Myös eri aseita voi saada haltuunsa, joko maasta tai lyömällä esimerkiksi puukkoa pitävää roistoa.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Kaupungin perustaminen vuonna 1550
Kustaa Vaasa antoi kauppa- ja purjehdussäännön 1. helmikuuta 1550. Vähentääkseen Tallinnan hallitsevaa asemaa Ruotsin ulkomaankaupan hoitamisessa hän määräsi siinä perustettavaksi Suomenlahdelle uuden kauppapaikan, Santahaminan. Sinne kauppapaikka alun perin pitikin perustaa, mutta se perustettiinkin talonpoikaispurjehduksen valtaväylän, Vantaanjoen, suualueelle. Jotta sinne saataisiin kauppiaita annettiin Rauman, Ulvilan, Tammisaaren ja Porvoon porvareille muuttokäsky. Ankarilla uhkauksilla heidät saatiinkin vähitellen muuttamaan uuteen kaupunkiin.
Final Fight 3
Pelattavuus
Edeltäjiensä tavoin pelissä on yhteensä kuusi tasoa ja kaksi bonus tasoa. Pelin lopputekstit puolestaan määräytyvät valitun hahmon mukaan.
Aiheesta muualla
ファイナルファイト
Helsingin alueellinen laajeneminen
Kaupungin perustaminen vuonna 1550
Vantaanjoen länsirannalla olevaan kaupunkiin rakennettiin asuntojen lisäksi kirkko, koulu, raastupa ja sairastupa. Kaupungin vieressä olevaan saareen rakennettiin kuninkaankartano. Viljelysmaat sille saatiin korvausta vastaan Helsingin pitäjän Länsi-Viikin (Västervik), Itä-Viikin (Östervik) ja Koskelan (Forsby) talonpojilta. Kaupungin viereisestä kuninkaankartanosta kruununvoudit valvoivat uuden kauppakeskuksen elämää.
Helsinki saa erioikeudet vuonna 1569
Siirtoaikeista huolimatta kaupungin asema vakiintui, kun Juhana III myönsi sille erioikeudet eli privilegiot 3. elokuuta 1569. Tämän erioikeuskirjan nojalla uudelle kauppakaupungille myönnettiin samanlaiset erioikeudet kuin muillakin valtakunnan merikaupungeilla oli. Erioikeuksien nojalla kaupungin asukkaiden sallittiin harjoittaa vapaata kauppaa. Muilta kaupankäynti kiellettiin ankarasti.
Asukkaille myönnettiin karjalaitumeksi, kalastusta ja muita tarpeita varten kaksi kylää: Kumpula (Kumtähti, Gomthecht), jossa oli kuusi taloa ja Koskela (Fårsby), jossa oli neljä taloa. Lisäksi kaupunki sai Mustikkamaan (Blåbersholmen), Korkeasaaren (Högeholmen), Sompasaaren (Sumpparin, Sompeholmen), Helsinginselän (tarkoitti ilmeisesti sekä Vanhankaupunginselkää että Kruunuvuorenselkää) sekä kaupungin puoleisen osan koskea kaupungin tarpeiksi rakennettavaa myllyä varten. Samalla asukkaiden irtain ja kiinteä omaisuus otettiin kuninkaalliseen suojelukseen kaikkea vääryyttä ja väkivaltaa vastaan. Uuden kaupungin maapinta-ala oli noin 883 hehtaaria.
Telefunken
Telefunken oli saksalainen radio- ja televisiotekniikkaan erikoistunut yritys, jonka perustivat vuonna 1903 yhdessä Siemens & Halske ja AEG. 1940-luvun alussa Siemens luopui yhteisyrityksen omistuksesta, ja Telefunkenista tuli AEG:n tytäryhtiö. Vuonna 1979 Telefunken yhdistyi AEG:n kanssa yhtiöksi nimeltä AEG-Telefunken, joka toimi 1980-luvun puoleenväliin asti, viimeksi ranskalaisen valtionyhtiön Thomson-Brandtin omistuksessa. Nykyisin Telefunkenin perinnettä jatkavat ammattiäänentoistoon keskittyvä Telefunken Elektroakustik ja turvatekniikkayritys Telefunken Security Systems, minkä lisäksi Telefunken-nimi on lisensioitavissa muidenkin elektroniikkatuotteiden tuotemerkiksi Telefunken Licences GmbH:n kautta.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Helsinki saa erioikeudet vuonna 1569
Kuningas katsoi myöhemmin tulleensa harhautetuksi, kun antoi helsinkiläisille sellaista maata, johon hänellä itselläänkään ei ollut oikeutta. Niinpä hän päätti 20. heinäkuuta 1586, että Kumpulan rälssisäteri saa jäädä yksityiseen omistukseen. Helsinki sai Kumpulasta vain säteriin kuulumattomat maat. Kaupungin pinta-ala supistui päätöksellä 638 hehtaariksi.
Telefunken
Historiaa
Telefunken syntyi Saksan viimeisen keisarin Vilhelm II:n aloitteesta vuonna 1903 yhteisyrityksenä, jonka omistivat armeijalle langatonta lennätintekniikkaa kehittänyt Siemens & Halske ja samaa tekniikkaa laivastolle kehittänyt AEG. Fuusion ansiosta yritykset pääsivät keskinäisen kilpailun sijasta hyödyntämään molempien patentteja.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Helsinki saa erioikeudet vuonna 1569
Kuningas Sigismund uudisti kaupungin erioikeudet 30. kesäkuuta 1594. Lahjoitusmaiden joukossa mainitaan uutena alueena Oulunkylässä (Åggelby) sijaitsevat maat, joista myöhemmin muodostui Nybondaksen tila. Tämä alue ei kuitenkaan ollut julkisoikeudellisesti kaupunkialuetta, vaan kuului Helsingin pitäjään. Kaupungin rajojen tarkkaa sijaintia ei muutenkaan näinä aikoina määritelty rajankäynnein, vaan rajat olivat ylimuistoiseen nautintaan perustuvia summittaisia linjauksia.
Telefunken
Historiaa
Lennätintekniikasta Telefunken laajeni nopeasti muuhunkin radiotekniikkaan. Se valmisti sekä radion lähetystoiminnassa tarvittavia laitteita että radiovastaanottimia. Yritys varusti 1900-luvun alkupuolella monien maiden radiolähetysverkot lähettimineen, studiolaitteineen ja mikrofoneineen. Suomessa muun muassa Lahden vanha radioasema (1928–1935) oli varustettu Telefunkenin tekniikalla. Suomen ularadiolähetykset alkoivat 1951 Helsingin olympiastadionin mastosta Telefunkenin 250 W:n lähettimellä. Varsinaisent tuotannollisen verkon laajentaminen jatkui RCAn laitteilla.
Yritys valmisti myös radioputkia ja muita laitteissa tarvittavia komponentteja ja oli emoyhtiönsä AEG:n rinnalla keskeisesti mukana nauhurin eli magnetofonin kehittämisessä, mikä mahdollisti etukäteen äänitetyt radiolähetykset ja mullisti äänilevytuotannon. Suomen Yleisradio oli yksi ensimmäisiä Telefunkenin magnetofoneja hankkineita radioyhtiöitä 1930-luvun lopulla, koska niitä oli tarkoitus käyttää talvisodan takia peruuntuneissa Helsingin kesäolympialaisissa 1940.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Kaupungin siirto Vironniemelle vuonna 1640
Vantaanjoen suulla sijaitsevan Helsingin ja Porvoon vähäinen kaupallinen merkitys sai valtaneuvoston pohtimaan uuden kaupungin perustamista. Asiaan tutustuminen oli myös syksyllä 1637 Suomen kenraalikuvernööriksi nimitetyn Pietari Brahen ensimmäisiä työtehtäviä. Hän ehdotti samalla laajempaa hallinnon uudistamista. Hänestä hallinto helpottuisi jos laaja Uudenmaan ja Hämeen lääni jaettaisiin kahteen osaan.
Telefunken
Historiaa
Vuodesta 1932 Telefunken tunnettiin myös levy-yhtiönä sen ostettua saksalaisen Ultraphonin. Vuonna 1950 Telefunken ja Decca Records yhdistivät Saksassa äänilevytoimintonsa yhtiöksi nimeltä Telefunken-Decca Schallplatten GmbH, jonka perua on yhä levymerkkinä toimiva Teldec.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Kaupungin siirto Vironniemelle vuonna 1640
Uuden maaherran residenssi eli asunto tulisi perustettavaan kaupunkiin, jonne uskottiin saatavan asukkaita verohuojennusten turvin Vantaan Helsingistä ja Porvoosta. Kaupungin yhteyksiä sisämaahan tulisi parantamaan rakenteilla ollut maantie Hämeenlinnaan.
Paikaksi valittiin Helsingin edustalla oleva Santahamina, johon kaupunki oli jo alun perinkin suunniteltu rakennettavaksi. Se ei tälläkään kertaa kelvannut, sillä maaperä havaittiin kallioiseksi ja epätasaiseksi.
Telefunken
Historiaa
Kuluttajille Telefunken valmisti radiovastaanottimia, nauhureita, levysoittimia ja muita äänentoistolaitteita sekä televisioita. Radiot ja vahvistimet olivat 1960-luvulle asti putkitekniikkaan perustuvia, kunnes Telefunkenin Bajazzo-transistoriradioista tuli nopeasti matkaradioiden laadukkaimpiin kuuluvia. Telefunken toi ensimmäisenä markkinoille PAL-värijärjestelmällä toimivan väritelevision. Suomen markkinoille tv-vastaanottimia Telefunken-merkillä teki myös Oy Lohja Ab vuodesta 1975 alkaen oman Finlux-merkkinsä rinnalla.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Kaupungin siirto Vironniemelle vuonna 1640
Kuningatar Kristiina toivoi, että uusi kaupunki erioikeuksiensa ja erivapauksiensa avulla kasvaisi kunnolliseksi kaupungiksi, jossa rehellinen porvarillinen elinkeino kehittyisi ja aikaa myöten pääsisi huomattavaan asemaan ja kukoistukseen. Uusi kaupunki luvattiin vapauttaa kahdentoista vuoden ajaksi pikkutullista, leivinuuniverosta ja kontribuutiosta eli verosta, jota kannettiin sotajoukkojen ylläpitoon, sekä lisäksi aksiisimaksusta eli valmisteverosta kaupungin oikeudenkäyttöalueella valmistetusta oluesta ja poltetusta paloviinasta.
Pietari Brahelle lähetettiin kuninkaallinen kirje 30. toukokuuta 1639. Kirjeessä ilmoitettiin että uuden kaupungin paikaksi hyväksyttiin Pietari Brahen kirjeessään ehdottama Sörnäisten niemi (Södernäsin niemi, Södernäs Udd). Tukholmassa otettiin mielihyvin vastaan tieto siitä, että niemi oli hyvä paikka uudelle kauppakaupungille ja lisäksi pienin kustannuksin linnoitettavissa ja varustettavissa.
Helsingin kaupungin erioikeuskirja annettiin Köpingissä 2. lokakuuta 1639. Kaupunki sai luvan käyttää Ruotsin kaupunkilakia ja sen nojalla valita pormestarit ja raatimiehet. Sille annettiin kaupungin sinetti, jolla vahvistettiin tuomiot, välikirjat, valtakirjat, passit ja muut varmistuskirjat. Sinetissä oli sinisellä pohjalla koskessa oleva vene, jonka yläpuolella on kullattu kruunu. Kaupunkia nimitetään tästedeskin Helsingiksi (Helsingfors). Ennen luvattujen 12 vuoden verovapauden lisäksi saatiin 12 vuoden vapautus merisotilaan pidosta ja kaupunkien yleisestä suostuntaverosta.
Kaupungissa tuomituista sakoista kaupunki sai pitää puolet kirkkojen, koulujen ja yleisten rakennusten kunnossapitoon. Sille myönnettiin myös kymmenesosa perinnöistä ja vapautus majoituksesta ja kestityksestä. Vangitsemisen uhalla kiellettiin kulkevien käsityöläisten työskentelemästä neljää peninkulmaa lähempänä kaupunkia. Lopuksi alamaisia kiellettiin aiheuttamasta vastusta taikka haittaa Helsinkiin asumaan asettuville.
Lopulta myös Sörnäisten niemeä pidettiin liian ahtaana tulevaa kasvua ajatellen. Vasta Pietari Brahen Tukholmassa käymien neuvottelujen jälkeen asia ratkesi lopullisesti.
Kuninkaallisessa kirjeessä 29. lokakuuta 1640 ilmoitettiin, että kenraalikuvernöörin kanssa käydyissä neuvotteluissa oli päätetty kaupungille uusi paikka. Kaupunki perustettiin Södernäsin niemen ja Helsingin niemen (Helsingenäs) välillä olevalle Vironniemelle (Estnäs skatan). Niemen oli havaittu olevan purjehduksen kannalta paras paikka kaupungille. Sinne luvattiin myös lähettää maanmittari paaluttamaan kaupunki pohjapiirroksen osoittamalla tavalla.
Asukkaiden siirtyessä vanhasta kaupungista uuteen jäivät kaupungin maat Kumpulassa ja Koskelassa autioiksi ja kaupunkilaiset käyttivät niitä korkeintaan laidunmaina. Tilojen ei enää katsottu kuuluvan kaupungin alueeseen, vaan niitä pidettiin Helsingin pitäjään kuuluvina.
Töölön kylä vuosina 1643 ja 1644
Uuden kaupungin asukkaat halusivat kaupungin keskipisteeksi kivikirkon. Koska kaupungin tulot ja kruunun antamat avustukset eivät riittäneet edes puukirkon rakentamiseen, piti jostain saada lisätuloja. Töölön kylässä olevan kruununtilan haltijan kuoltua heräsi ajatus saada tila kaupungin haltuun. Se olisi nimittäin oiva paikka tiiliruukille, sillä sen mailla oli hyvää savea ja riittävästi puuta tiilien polttoon.
Päätöksessään 20. marraskuuta 1643 kuningatar Kristiina myöntyi uuden Helsingin porvariston anomukseen. Hän lahjoitti tilan kaupungille, jotta kaupunki voi laittaa sen tiluksille "tiilenkuivausladon". Tiiliruukin tulot kaupungin oli käytettävä kirkon rakentamiseen. Tilaa hallitseva leski sai korvaukseksi koko elinaikansa vuosittain 16 tynnyriä viljaa. Vasta tällä lahjoituksella kaupunki sai haltuunsa kaupunkialueen maapohjan Vironniemellä.
Toinen puoli Töölön kylästä eli 27 kyynärää (veroluku) oli autiona. Kaupungin oikeuspormestari anoi hallitsijalta sitäkin aluetta kaupungille ja kuningatar myöntyi anomukseen 1644.
Kirkko ei ehtinyt pitkään palvella helsinkiläisiä, sillä 5. elokuuta 1654 se ja kolme neljäsosaa muusta kaupungista tuhoutui tulipalossa.
Ratsumestari Skytten kuoltua hänen hallinnassaan Helsingin pitäjässä olleiden tilojen verot siirtyivät kruunulle. Kruunu puolestaan luovutti verotulot Helsingin kaupungin menojen kattamiseen. Asiasta riideltiin pitkään perillisten kanssa ja se ratkesi syksyllä 1653. Helsinki sai maistraatin palkkatiloiksi, mutta ei siis omistukseensa, Pikku-Haapalahden, Hindersnäsin (Meilahden), Talin ja Lauttasaaren.
Suomenlinnan saaret kuuluivat vanhojen karttojen mukaan Töölön kylän tilusalueeseen ja sijaitsivat siis kaupungin rajapyykkien sisäpuolella. Koska saaret Helsingin edustalla olivat sotilaallisesti tärkeitä, alkoi kruunu rakentaa sinne valleja jo 1656. Kaupungin suojaksi ja laivaston tukikohdaksi tarkoitetun linnoituksen rakentaminen alkoi 1748. Helsinkiläisten mielestä Ruotsin kruunu anasti nämä saaret pakkotoimin ja sai ainoastaan hallintaoikeuden niihin määräämättömäksi ajaksi. Asia selkiytyi lopullisesti vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, jossa saarista tuli Helsingin kaupunginosa numero 52.
On hyvä muistaa, että ennen kaupungiksi kutsuttu yhdyskunta oli erilainen kuin nykyisin. Kaupunki nimittäin muodostui ennen 1873 kunnallishallinnon uudistusta kolmesta julkisoikeudellisesta yhdyskunnasta: 1) maaomaisuuden ja oikeuden hoidosta sekä järjestyksestä huolehtimisesta vastaavasta porvaristosta eli porvarisoikeuden saaneista kauppaa ja käsitöitä tekevistä kaupunkilaisista; 2) talonomistajista, jotka rahoittivat palotoimen, kadut ja tiet; 3) seurakunnasta, johon kuuluivat kaikki kaupunkilaiset ja joka kirkollisten asioiden lisäksi huolehti koulutoimesta ja köyhäinhoidosta.
Vuoden 1906 alueliitos
Vuonna 1906 liitettiin Helsinkiin maita Meilahtea, Käpylää ja Kumpulaa myöten. Jo vuonna 1899 huvilanomistajat Helsingin pitäjässä sijaitsevista Hermanninkaupungin ja Toukolan esikaupungeista lähettivät kirjeen läänin kuvernöörille, jotta heidän asuinalueelleen saataisiin parempi hallinto. He pyysivät, että joko esikaupungista muodostettaisiin taajaväkinen maalaisyhdyskunta omine hallintoineen tai ne yhdistettäisiin Helsingin kaupunkiin. Kaupunginvaltuusto kannatti näiden Helsingin kaupungin omistaman Gumtähden kartanon maalla olevien esikaupunkien liittämistä kaupunkiin. Helsingin maalaiskunta ja seurakunta puolestaan halusivat rahakorvauksen alueiden siirrosta, mitä kaupunki puolestaan vastusti.
Keisarillinen senaatti hylkäsi rahakorvaukset ja päätti 1903, että seuraavat alueet vuoden 1906 alusta yhdistetään Helsinkiin:
Ruskeasuon ja Uusipellon liitos vuonna 1926
Turkuun johtavan viertotien itäpuolella olevalle Ruskeasuon 3,47 hehtaarin ja tien länsipuolella olevalle Uudenpellon 1,73 hehtaarin palstoille syntyi 1890-luvulta alkaen esikaupunkiasutusta. Vuoden 1906 alueliitoksessa nämä pienet alueet jäivät Helsingin kaupungin rajojen sisälle Helsingin maalaiskuntaan kuuluvina saarekkeina. Ensimmäisen kerran vuonna 1902 ehdotettu liitosajatus toteutui monen vuoden ja monen vaiheen jälkeen. Vuoden 1923 alusta Haagan kauppalaan kuuluneet alueet pakkolunastettiin ja liitettiin Helsinkiin vuoden 1926 alusta.
Melkön liitos vuonna 1931
Huopalahden kunnan Lauttasaaren (Drumsö) kylässä sijaitseva Melkön tilan maavero kuului Helsingin kaupungille. Koska pääosa alueesta kuului Suomen sotalaitokselle, sai kaupunki vastineeksi tilan kalavedet ja osan saarista omikseen 13. elokuuta 1890. Rysäkari (Rysskär) pakkolunastettiin 1922 ja siirtyi puolustusvoimien haltuun. Tilan liittäminen kaupunkiin jäi keskeneräiseksi ja toteutui vasta vuoden 1931 alussa.
Santahaminan liitos
Santahamina kuului Krimin sodasta lähtien Viaporin linnoitukseen. Suomen itsenäistyttyä maat siirtyivät Suomen valtion haltuun ja puolustusvoimien käyttöön. Valtioneuvosto päätti 22. joulukuuta 1924 liittää alueen Helsingin kaupunkiin. Kaupunginvaltuusto asetti liitokselle kuitenkin ehdon, ettei kaupungille saa koitua siitä kuluja. Siirto saattoi kirkollisessa suhteessa tapahtua vasta kun Helsingin pitäjän pappien palkanmaksu on turvattu. Hallinnollisesti ja oikeudellisesti siirto voi tapahtua vasta pappien palkka-asian ratkettua. Koska palkka-asia ei ratkennut, toteutui siirto Helsinkiin vasta suuressa alueliitoksessa 1946.
Uusien esikaupunkien liitokset
Varsinkin köyhemmän väestön asunto-olot Helsingissä olivat huonot 1900-luvun alussa. Koska asuntopulan vuoksi vuokrat olivat korkeat niin maaseudulta työhön kaupunkiin tullut muuttaja etsi itselleen asuinpaikan esikaupungista. Siellä ei ollut vesi-, viemäri-, kaasu- ja sähköjohtoja kuten kaupungissa, mutta siellä oli väljempi asunto ja puutarhapalsta sen vierellä. Myös varakkaampi väki alkoi muuttaa omakotitaloihin kaupungin lähelle kasvaviin esikaupunkeihin eli huvilakaupunkeihin. Syntyi myös monia yksityisiä yrityksiä, jotka ostivat maata, jakoivat sen omakotitonteiksi ja myivät tontit hyvällä voitolla.
Helsingin ja sen esikaupunkien väestönkasvu kääntyi vähenemiseksi vuosina 1917–1919. Tämän jälkeen väestömäärä jatkoi uudelleen kasvuaan. Esikaupunkien kasvamisen estämiseksi ja varatakseen maata kaupungin tulevalle kasvulle Helsinki aloitti vuonna 1917 laajat maanostot. Esikaupunkien kasvu siirtyi tämän vuoksi etäämmälle: Tapaninkylään, Leppävaaraan, Haagaan ja Oulunkylään.
Helsingin vuonna 1907 kunnallistettu sähkölaitos alkoi myydä sähköä myös kaupungin ulkopuolelle. Aluksi sähkövirtaa myytiin Oulunkylään ja Kulosaareen, sitten Haagaan ja Munkkiniemeen, ja vuosien mittaan sitä myytiin yhä laajemmalle. Näin alueet alkoivat vähitellen sitoutua kaupungin yhteyteen.
Asiaa edisti myös se, että talonpoikainen Helsingin maalaiskunnan väestö tunsi uudet asukkaat ja heidän alueensa itselleen vieraiksi. Uudet asuinalueet kaipasivat hallintonsa ja asioidensa järjestämistä. Vuonna 1894 saatiin voimaan oikeastaan ainoa merkittävämpi toimi uusilla alueilla eli terveydenhoitojärjestys. Se sisälsi määräyksiä puhtaanapidosta ja määräsi joka kylään vähintään yhden terveyskaitsijan.
Seuraava vaihe esikaupunkien olojen järjestämiseksi oli 1900-luvun alkuvuosina luoda uusi kunnallinen hallintomuoto. Näille alueille syntyi kaupunkien ja maalaiskuntien hallintojen välimuoto: ne julistettiin taajaväkisiksi yhdyskunniksi. Asukasmäärän yhä kasvaessa nähtiin tarpeelliseksi muodostaa esikaupungeista itsenäisiä kuntia. Näin syntyivät Huopalahden kunta (1920) ja siitä erotettu Haagan kauppala (1923) sekä Oulunkylän kunta (1921) ja Kulosaaren huvilakaupunki (1922). Samoihin aikoihin erotettiin myös Espoosta Grankullan (Kauniainen) kauppala (1920).
Vuoden 1946 suuri alueliitos
Vuosien mittaan tehtiin monia liitosaloitteita, mutta osoittautui ainoaksi vaihtoehdoksi tehdä Helsingin ympäristön kunnallisen jaotuksen uudelleenjärjestely yhtenä kokonaisuutena. Vuonna 1928 asetettiin selvitysmies Yrjö Harvia tekemään ehdotus asiasta.
Telefunken
Historiaa
Vuonna 1983 konkurssin partaalla ollut AEG myi tappiollisen Telefunkenin ranskalaiselle valtionyhtiölle Thomson-Brandtille. Tuolloin Telefunkenilla oli noin 3 500 työntekijää Braunschweigissa, Hannoverissa ja Cellessä. Myöhemmin Telefunken myytiin yhdysvaltalaiselle Tech Sym -yhtiölle ja Telefunken-televisiomerkki turkkilaiselle Profilo Telralle, joka oli tuolloin Euroopan suurin televisiovalmistaja. Vuonna 2009 Telefunken USA -yhtiön nimeksi muutettiin Telefunken Elektroakustik, ja se jatkaa muun muassa radioputkien ja mikrofonien tuotantoa.
Helsingin alueellinen laajeneminen
Vuoden 1946 suuri alueliitos
Helsingin suuri alueliitos toteutui vasta vuoden 1946 alussa, jolloin Helsinkiin liitettiin Helsingin maalaiskunnasta (nykyisestä Vantaasta) muun muassa Tali, Pakila, Tuomarinkylä, Suutarila, Pukinmäki, Malmi, Tapanila, Puistola, Viikki, Puotila, Mellunkylä, Herttoniemi, Herttoniemeen tuolloin kuulunut Roihuvuoren alue, Laajasalo ja Santahamina sekä osia Kaarelasta, Helsingin pitäjän kirkonkylästä ja Tikkurilasta. Lisäksi Helsinkiin liitettiin silloinen Haagan kauppala ja Huopalahden, Kulosaaren sekä Oulunkylän kunnat. Huopalahden kuntaan kuuluivat muun muassa Lauttasaari ja Munkkiniemi. Liitoksen seurauksena Helsinki sai 51 000 uutta asukasta ja kaupungin alue viisinkertaistui. Se oli vuoden 1946 alussa yli 160 neliökilometriä.