cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
American Song Contest
Ensimmäinen semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 25. huhtikuuta 2022.
Tuomariston jatkoon pääsijä Yleisöäänten jatkoon pääsijä
Toinen semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 2. toukokuuta 2022.
Tuomariston jatkoon pääsijä Yleisöäänten jatkoon pääsijä
Mainostaminen
NBC News tuotti raportin, jossa edistettiin American Song Contestin hakuprosessia, ja se jaettiin ympäri Yhdysvaltoja ja sen territorioita. Se sisälsi haastattelun Michelle McNultyn kanssa, jossa todettiin, että he "etsivät seuraavaa suurta hittiä, kuten nuo hymmikappaleet...jotka vain jäävät päähän soimaan"". Måneskin, vuoden 2021 Eurovision laulukilpailun voittaja esiintyi The Voicen kauden 21 Top 10-jakson aikana, jossa juontaja Carson Daly mainosti American Song Contestia "Yhdysvaltalaisena versiona Euroviisuista".
15. joulukuuta 2021 NBC julkaisi American Song Contest Twitter-tilille mainosvideon, jossa sanotaan, että kilpailusta tulee "suurin livemusiikin tapahtuma, minkä Amerikka on koskaan nähnyt", ja että kappaleita tulee kaikista genreistä.
Mainos, joka esittelee räppäri Snoop Doggin ja laulajan Kelly Clarksonin ohjelman juontajina, debytoi ennen Super Bowl LVI:n väliaikashowta. Clarkson sanoi: "Olen ollut fani ja rakastan Euroviisujen konseptia ja olen innoissani voidessani tuoda musiikki-ilmiön Amerikkaan.Olen niin innoissani työskennellä Snoopin kanssa, enkä malta odottaa, että pääsen näkemään jokaisen osavaltion ja territorion edustavan artisteja, jotka laulavat omia kappaleitaan.". Clarkson esitti aiemmin keskusteluohjelmassaan hollantilaisen laulajan Duncan Laurencen kappaleen Arcade, joka voitti vuoden 2019 Eurovision laulukilpailun.
Potentiaaliteoria
pienoiskuva|Potentiaalikentän kolmiulotteinen malli. Potentiaaliteoria on matematiikan osa-alue, joka liittyy kenttien analyysiin. Sen peruskysymys on: "Voidaanko kenttä F esittää toisen kentän G derivaattana?" Toinen kysymys on: "Millä lisäehdolla G voidaan määrätä yksikäsitteisesti ?"
American Song Contest
Vastaanotto
BBC:n haastattelussa Cheryl Baker totesi, että kilpailu ei tuota tulosta hyvin Yhdysvalloissa, ja lisäsi, että maalla ”on vielä pitkä tie kuljettavaksi saadaakseen kilpailun hauska elementti”. Baker ehdotti, myös että Yhdysvaltojen pitäisi tuoda edustaja sen sijaan Eurovision laulukilpailuun. William Lee Adams WiWibloggsista vastusti, että ”valtioidentiteetti” ja alueellisen musiikin monimuotoisuus Yhdysvalloissa ovat avainasemassa kilpailussa. Adams hylkäsi myös käsityksen, jonka mukaan amerikkalaiset suhtautuisivat itseään liian vakavasti, viitaten tapahtumiin, kuten Miss America.
Potentiaaliteoria
Sovellutuksia
Potentiaaliteoriaa sovelletaan osittaisdifferentiaaliyhtälöiden (ODY) analyysissä. 2. asteen ODY:t kootaan tavallisesti useammasta 1. asteen ODY:stä, ja jokin näistä voidaan pakottaa voimaan käyttämällä potentiaalia. Esimerkiksi sähköstatiikassa Faradayn laki pakotetaan voimaan potentiaalilla, jolloin Gaussin laista sähkökentälle  seuraa 2. kertaluvun elliptinen osittaisdifferentiaaliyhtälö . Potentiaalin olemassaolokysymykseen vastaamiseksi tarvitaan kohomologiateoriaa ja sen tältä kannalta keskeisimmät asiat ovat de Rhamin lause ja Hodge-teoria.
American Song Contest
Vastaanotto
Chris Murphy huomautti, että Yhdysvaltojen televisiomaisema on pysähtynyt laulu- ja lahjakilpailuihin, ja lisäsi, että ”kukaan ei aio kirjoittaa yhtä tarttuvaa kappaletta kuin Husavik”.
Potentiaaliteoria
Esimerkkejä
Vektorikenttä voidaan usein esittää joko skalaarikentän gradienttina tai toisen vektorikentän roottorina. Ensimmäisessä tapauksessa kentän kaikkien kiertointegraalien on hävittävä (sen on oltava pyörteetön ja integraalien ensimmäisen homologiaryhmän alkioiden yli hävittävä) ja jälkimmäisessä kaikkien suljettujen pintojen yli on kentän pintaintegraalien hävittävä (lähteetön ja integraalien toisen homologiaryhmän alkioiden yli hävittävä).
American Song Contest
Vastaanotto
Kysyttäessä mahdollisuudesta kilpailla amerikkalaisessa laulukilpailussa, Flo Rida sanoi, että se olisi ”unelma”. Flo Rida on aiemmin esiintynyt Senhitin kanssa San Marinon kappaleessa vierailevana artistina vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa.
Potentiaaliteoria
Esimerkkejä
Ulkoderivaatat kuvaavat n-asteisilta differentiaalimuodoilta (n+1)-asteisille muodoille. Tällöin (n+1)-muoto voidaan vastaavin ehdoin esittää n-muodon ulkoderivaattana.
Warsteiner
thumb|200px|Warsteiner-pullon etiketti Warsteiner on saksalaisen Konrad Cramerin vuonna 1753 perustaman Warsteiner Brauerei Haus Cramer KG -panimon valmistama olutmerkki. Warsteiner-nimellä markkinoitavat oluet ovat verrattain suosittuja; niitä myydään yli 60 maassa, ja kyseessä on myydyin saksalainen olut yli 5 000 000 hehtolitran myynnillään. Warsteineria on saatavilla yli 35 000 baarista ja ravintolasta sekä yli 50 000 kaupasta. Warsteiner-oluita markkinoidaan ns. premium-tuotteina. Warsteinilaista tarkoittavan nimensä merkki saa kotipaikaltaan, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa sijaitsevalta Warsteinin kaupungilta. Warsteiner-panimo sponsoroi ja panostaa voimakkaasti erilaisiin kansainvälisiin tapahtumiin, kuten esimerkiksi Formula 1:seen.
Gino Mäder
Gino Mäder (4. tammikuuta 1997 Flawil – 16. kesäkuuta 2023) oli sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Dimension Data / NTT Pro Cycling -joukkueessa kausilla 2019–2020 ja edusti vuosina 2021–2023 Team Bahrain Victoriousta. Hän kilpaili myös cyclocrossissa ja ratapyöräilyssä.
Mäder voitti kuudennen etapin vuoden 2021 Italian ympäriajossa 12 sekunnin erolla Egan Bernaliin. Hän voitti nuorten kilpailun saman vuoden Espanjan ympäriajossa.
Mäder putosi vuoden 2023 Sveitsin ympäriajon viidennellä etapilla kolarin seurauksena rotkoon ja kuoli seuraavana päivänä sairaalassa.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Brice Tirabassi
pienoiskuva|Brice Tirabassi Katalonian rallissa 2006. Brice Tirabassi (s. 15. kesäkuuta 1977) on ranskalainen rallikuljettaja. Hän on ajanut 24 kilpailua rallin MM-sarjassa.
Ura
Tirabassi aloitti rallin ajamisen vuonna 1997. Hän voitti JWRC-sarjan mestaruuden Renault Clio S1600 -autolla vuonna 2003.
Kaudella 2004 Tirabassi siirtyi ajamaan N-ryhmän ralliautoa, jolla hän kilpaili N-ryhmän MM-sarjassa. Kaudella 2006 Tirabassi ajoi muun muassa kaksivetoista Citroën C2 S1600 -ralliautoa MM-ralleissa juniorien sarjassa.
Tirabassi oli mukana Ranskan joukkueessa vuoden 2009 Rally of The Nations -kisassa ja sijoittui joukkuetoverinsa Didier Auriolin kanssa kolmanneksi.
Filótheoksen luostari
Filótheoksen luostari (, myös Filotheoun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Filótheos on sijalla kaksitoista.
thumb|left|240px|Filótheoksen luostarin pääkirkko. Filótheoksen luostari on perustettu mahdollisesti 900-luvun lopulla. Sen perustajana pidetään Filotheosta, joka oli Athanasios Athoslaisen aikalainen. Tästä luostari myös sai nimensä. Luostaria tukivat aikoinaan Bysantin keisarit Nikeforos, Andronikos II ja Andronikos III. 1300-luvulla luostariin tuli erityisesti serbialaisia ja bulgarialaisia munkkeja. Vuonna 1540 Kakhetin kuningas Levan rakennutti luostariin tilavan ruokasalin ja vuonna 1734 Valakian ruhtinas Gregorios antoi luostarille kultaisen bullan. 1700-luvulla Kosmas Aitolialainen uudisti luostarin kirkkoja. Luostarissa oli vakava tulipalo vuonna 1871. Vuodesta 1973 luostari on noudattanut kinobioottista elämäntapaa. Vuonna 2011 luostarissa oli 65 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa noin 1,5 kilometriä niemimaan itärannikosta. Se on rakennettu metsäiseen rinteeseen noin 530 metrin korkeuteen. Paikka on lähellä antiikin aikaista Asklepioksen temppelin paikkaa. Luostarin pääkirkko (katholikon) on tiettävästi rakennettu vuonna 1746 aiemmin sortuneen kirkon paikalle. Luostarissa on kuusi kappelia sen sisäpuolella sekä kolme sen ulkopuolella, muun muassa muurien ulkopuolella olevalla hautausmaalla sijaitseva Kaikkien pyhien kappeli. Luostarin alaisuudessa on 12 keljaa sekä vierasmaja Karyéen kylän alueella. Luostarin pyhäinjäännöksiin lukeutuu muun muassa Johannes Khrysostomoksen oikea käsi. Luostarin kirjastossa on muun muassa 250 käsikirjoitusta, noin 2 500 painettua kirjaa sekä yksi Athoksen vanhimmista evankeliumikirjoista.
FS Hallebarde (L9062)
Valmistus
Alus tilattiin Villeneuve la Garennesta Société finistérienne de construction navalelta (SFCN), missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1988. Se laskettiin vesille 3. marraskuuta nimellä CDIC 9062 ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1989.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Touloniin sijoitettuun Force d'Action Navaleen. Se nimettiin Hallebardeksi 21. heinäkuuta 1997. Alus poistettiin palveluksesta 21. heinäkuuta 2014.
Katja Kuusela
Katja Marianne Kuusela (o.s. Liikola, s. 15. elokuuta 1974 Mikkeli) on suomalainen seitsenottelija ja pikajuoksija. Hän edustaa Mikkelin Kilpa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimii Kari Kuusela. Kalevan kisoista Kuusela on voittanut seitsenottelun pronssia vuonna 1999. Lisäksi hän on saavuttanut viestijuoksun SM-kisoista kultaa ja pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut hopeaa ja kaksi pronssia viisiottelussa.
Crosslake
Crosslake on kaupunki Crow Wingin piirikunnassa, Minnesotassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku on 1 893 (2000).
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 95,6 km², josta vettä on 29,2 km² eli 30,54 %. Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 1 893 asukasta, 899 taloutta ja 623 perhettä.
Cocoon – nuoruudenlähde
Cocoon – nuoruudenlähde (Cocoon) on yhdysvaltalainen tieteiselokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1985. Se kertoo ryhmästä vanhahkoja ihmisiä, jotka avaruusolennot nuorentavat. Ron Howardin ohjaaman elokuvan pääosissa nähdään Don Ameche, Wilford Brimley, Hume Cronyn, Brian Dennehy, Steve Guttenberg, Jessica Tandy, Maureen Stapleton ja Jack Gilford.
Cocoon voitti kaksi Oscar-palkintoa, kun Don Ameche sai Oscarin parhaasta miessivuosasta ja erikoistehostetyöryhmä elokuvan visuaalisista efekteistä. Lisäksi Cocoon oli ehdolla parhaana komedia- tai musikaalielokuvana Golden Globeen.
Elokuvalle tehtiin myös jatko-osa Paluu nuoruudenlähteelle, joka valmistui vuonna 1988.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa lämminhenkiseksi, sadunomaiseksi ja ihmisläheiseksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tero
Tero on suomalainen miehen etunimi. Tero ilmestyi Suomen nimistöön 1900-luvun alussa, mutta ennen vuotta 1920 se oli annettu vain muutamalle pojalle. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Suomessa annettu noin 16 230 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla. Almanakassa Tero on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Alkuperä
Tero-nimi pohjautuu roomalaiseen nimeen Terentius. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi varhaiskristillinen marttyyri Terentius (Terentios), joka toimi Iconiumin piispana ensimmäisellä vuosisadalla. Ortodoksisissa ja katolisissa kirkoissa hänen muistopäiväänsä vietetään 21. kesäkuuta.
Pentálofos (Kozáni)
Pentálofos on Kreikan kylä sekä samanniminen Vóion kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Πενταλόφου, Dimotikí Enótita Pentalófou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 620 ja varsinaisen Pentálofoksen kylän väkiluku 446 (vuonna 2011).
Pentálofoksen kylä, suomeksi ”Viisi kukkulaa”, sijaitsee Vóio-vuoren rinteessä linnuntietä noin 56 kilometriä länsilounaaseen Kozánista. Pentálofoksen kunnallisyksikkö käsittää Vóion kunnan lounaisosan. Pentálofos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Vóion kunnaksi yhdessä Áskion, Neápolin, Siátistan ja Tsotýlin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Pentálofoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Aleksandr Nikolski
Aleksandr Sergejevitš Nikolski (, 1. huhtikuuta 1884 Saratov – 16. heinäkuuta 1953 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.
Aleksandr Nikolski valmistui Pietarin siviili-insinööri-instituutista (IGI) vuonna 1912. Hän työskenteli opettajana IGI:ssä vuosina 1927–1932 (vuodesta 1928 lähtien professorina) ja taideakatemiassa vuosina 1933–1953. Vuosina 1925–1932 hän toimi Neuvostoarkkitehtien yhdistyksen Leningradin osaston johtajana.
Nikolskin tuotanto edustaa etupäässä 1920–1930-lukujen neuvostoliittolaista konstruktivismia. Hän osallistui mm. Leningradin Traktorikadun asuinalueen suunnitteluun (1925–1927). Tärkeimpiä itsenäisiä töitä ovat Statšek-prospektin koulurakennus (1927), Politehnitšeskaja-kadun koulu Lesnoissa (1930–1932) ja Mužestva-aukion pyöreä julkinen sauna (1927–1929). Nikolski johti Kirovin stadionin suunnittelua, josta hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Leningradin piirityksen aikana arkkitehti kuvasi kaupungin elämää päiväkirjassaan ja piirustuksissaan. Hänet on haudattu Volkovon kirjailijahautausmaalle.
Monisoluinen eliö
Monisoluinen eliö on eliö, joka koostuu useammasta kuin yhdestä solusta. Kaikki eläimet ja versokasvit ovat monisoluisia. Myös sienistä ja levistä suuri osa on monisoluisia.
Rakenne
Yksinkertaisimpia nykyisin eläviä monisoluisia eliöitä ovat sienieläimet. Ne koostuvat syöjäsoluista, tukisoluista, kaulussiimasoluista ja pintasoluista. Nämä solut ovat erikoistuneita omaan tehtäväänsä mutta ovat toisistaan riippuvaisia ja tekevät yhteistyötä.
Useimpien monisoluisten eliöiden solut ovat järjestäytyneet elimiksi, jotka suorittavat erilaisia tehtäviä. Nisäkkäiden elimet ovat hyvin erikoistuneita, mutta myös kaikkein alkeellisimmillakin monisoluisilla eliöillä on elimet.
Monisoluinen eliö kasvaa ja uudistaa kudoksiaan solunjakautumisen avulla.
Synty
Monisoluisen elämän syntytapaa tai ajankohtaa ei tiedetä varmasti. Todennäköisimpänä pidetään selitystä, että monisoluinen eliö kehittyi samantyyppisten yksisoluisten eliöiden yhteiskunnasta. Monisoluisuuden on arvioitu syntyneen eliökunnan historiassa ainakin 25 kertaa. Kasveilla, eläimillä ja sienillä on kolme eri yksisoluista esivanhempaa ja erilaisilla levillä ainakin viisi.
Vuonna 2017 julkaistu tutkimus antoi viitteitä siitä, että monisoluinen elämä olisi syntynyt jo vähintään 1,6 miljardia vuotta sitten. Ajoitusta vaikeuttaa se, että ensimmäiset monisoluiset eliöt koostuivat pehmeistä kudoksista, minkä vuoksi niistä on löytynyt vain harvoja fossiileja. On löydetty muun muassa 1,2 miljardia vuotta vanhojen monisoluisten levien fossiileja sekä 540 miljoonaa vuotta vanhoja hyvin säilyneitä kalkkikuoristen eläinten fossiileja.
Monisoluisuuden edut ja haitat
Monisoluiset eliöt ovat menestyneet hyvin ja kukoistavat kaikkialla maapallolla. Ne toimivat yksisoluisia eliöitä tehokkaammin, koska niiden yksittäiset solut tai elimet ovat erikoistuneet suorittamaan tiettyjä tehtäviä. Monisoluiset eliöt voivat myös kasvaa yksisoluisia suuremmiksi, mikä parantaa niiden mahdollisuuksia tyydyttää valontarpeensa, kilpailla uusista ravinnonlähteistä sekä vaeltaa paremmille elinalueille. Toisaalta monisoluisuus altistaa eliön syövälle eli solujen hallitsemattomalle jakautumiselle, mikä ei yksisoluisia vaivaa.
Mark Ovendale
Mark John Ovendale (22. marraskuuta 1973 – 29. elokuuta 2011) oli englantilainen jalkapalloilija ja maalivahti. Hän joutui lopettamaan uransa heinäkuussa 2007 lonkkavamman vuoksi. Hän kuoli syöpään elokuussa 2011.
Jääpallon Elitserien-kausi 2020–2021
Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2020–2021 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta selviytyivät suoraan pudotuspelien neljännesvälieriin, sijoille 7–10 päätyneet karsivat pääsystä neljännesvälieriin. Sarjasta ei pudonnut yhtään joukkuetta.
Sarjaan oli noussut IK Tellus yhden Allsvenskan-kauden jälkeen.
Elitserien sai kauden alussa uuden hallipaikkakunnan, kun Tukholmaan valmistui Gubbängenin pikaluistelu-jääpallohalli ennen kauden alkua elokuussa 2019. Tällä sarjakaudella 10 Elitserien-joukkuetta 14:stä pelasi kotiottelunsa hallissa eli Västerås SK, IFK Vänersborg, Sandvikens AIK, Vetlanda BK, Villa-Lidköping, Edsbyns IF, Broberg/Söderhamn Bandy, AIK, Hammarby IF ja IK Tellus.
Sarjataulukko
Kuusi parasta suoraan pudotuspeleihin, sijojen 7–10 joukkueet karsivat pääsystä pudotuspeleihin. Elitserieniin nousi Örebro SK Allsvenskanin voittajana ja IFK Rättvik karsinnan kautta eli kaudella 2021–2022 Elitserienissä pelaa 16 joukkuetta.
Loppuottelu
Uppsalan Recoverhallissa pelatussa loppuottelussa pelasivat Villa Lidköping ja AIK Bandy. Ottelussa ei ollut yleisöä koronavirusepidemiasta johtuen. Villa Lidköping BK otti toisen Ruotsin jääpallomestaruuden dramaattisten vaiheiden jälkeen. Ottelu päättyi tasalukemiin 4-4, joten ottelua jatkettiin äkkikuolemaperiaatteella. Villa Lidköpingin Martin Karlsson viimeisteli ratkaisumaalin 5–4:een ajassa 105+3.
Mestaruus oli suosikkina loppuotteluun lähteneelle Villa Lidköpingille seurahistorian toinen. Edellinen tuli vuonna 2019. Viime vuonna Villa Lidköping joukkue oli häviäjän roolissa loppuottelussa. Suomalaisia loppuottelussa edusti kolme AIK:laista, joista Esa Määttä valmentajana, puolustuspelaaja Ilari Moisala ja tällä kertaa pelaavan AIK-joukkueen ulkopuolella Kalle Lempinen.
Ensimmäisen puoliajan tasatuloksen 2-2 jälkeen näytti Villa Lidköping ratkaisevan pelin toisen puoliajan ensimmäisen kymmenminuuttisen aikana kahdella maalilla Christoffer Edlundin ja Petter Björlingin toimesta. AIK Bandy tuli kuitenkin tasoihin seuraavan 20 minuutin kuluessa Erik Petterssonin ja Daniel Anderssonin maaleilla. Näin ottelun varsinainen peliaika päättyi lukuihin 4-4. Jatkoaikaa oli pelattu 105+3, kun Martin Karlsson rangaistusalueen ulkopuolelta ampumallaan laukauksella sinetöi Villa-mestaruuden.
== Parhaat maalintekijät - runkosarja ==
Vihdin pappila
Vihdin pappila on Vihdin kirkonkylässä sijaitseva vanha vuonna 1855 rakennettu pappila. Pappila sijaitsee rinteessä Vihdin seurakuntatalon takana ja rakennuksen omistaa Vihdin seurakunta, jonka varhaiskasvatuksen toimitilat sijaitsevat pappilassa nykyisin. Seurakunta myös vuokraa pappilaa erilaisiin tilaisuuksiin.
Historia
Vihdin nykyinen pappila rakennettiin vuonna 1855 entisten huonossa kunnossa olevien rakennusten tilalle. Pappila on valmistunut Intendenttikonttorin piirustusten mukaan, mutta rakennusta on myöhemmin muutettu esimerkiksi laajentamalla sitä. Vuonna 1938 Vihdin pappilan leivintupa ja väentupa muutettiin kanttorilaksi. Pappilan maille 1811 rakennetun suuren, kolmikerroksisen viljamakasiinin on suunnitellut kapteeni C. F. Arnkihl.
Pappila on lautapeitteinen, osin kaksikerroksinen puurakennus, jonka tunnistettavimpia piirteitä on muun muassa lasitettu kuisti.
Vihdin pappila kuuluu osaksi Vihdin kirkonkylän ja Vanhalan viljelymaiseman muodostamaa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä, joka on Museoviraston suojelema kokonaisuus.
Judy Loman
Judith Ann ”Judy” Loman (s. Leatherman; 3. marraskuuta 1936 Goshen, Indiana) on yhdysvaltalais-kanadalainen harpisti. Hän opiskeli harpunsoittoa Carlos Salzedon johdolla Camdenissa, Mainessa sekä Curtisin musiikki-instituutissa.
Loman soitti Toronton sinfoniaorkesterissa vuosina 1960–2001. Sen jälkeen hän on keskittynyt opettamiseen, konsertointiin ja transkriptioidensa ja sovitustensa julkaisemiseen. Hän on usein ollut Toronton sinfoniaorkesterin solistina ja lisäksi vieraillut muiden suurten pohjoisamerikkalaisten ja eurooppalaisten orkesterien solistina.
Loman on tilannut useita harpputeoksia Kanadan johtavilta säveltäjiltä. Hän on levyttänyt ja esittänyt sooloresitaaleissa näitä teoksia eri puolilla Pohjois-Amerikkaa sekä Eurooppaa, lisäksi Israelissa ja Japanissa. Loman on sisällyttänyt ohjelmistoonsa muiden muassa John Weinzweigin, Harry Somersin ja R. Murray Schaferin teoksia. Lisäksi hän on tulkinnut harppuohjelmiston standardeja sellaisilta säveltäjiltä kuin Marcel Grandjany, Manuel de Falla, Gabriel Fauré, Paul Hindemith ja Gabriel Pierné. Schaferin teoksen Crown of Ariadne kantaesityksessä (1979) Loman soitti sekä lyömäsoittimia että harppua; hänen levytyksensä teoksesta sai Juno-palkinnon (paras klassinen albumi, 1979) ja Kanadan musiikkineuvoston Grand prix du disquen. Loman on toiminut Israelin ja Yhdysvaltain kansainvälisten harppukilpailujen tuomarina. Hän on toiminut professorina Toronton yliopistossa ja kuulunut myös Kuninkaallisen musiikkikonservatorion (Toronto) henkilökuntaan. Vuonna 1998 hän liittyi Curtisin musiikki-instituutin henkilökuntaan. Hän perusti vuonna 1977 kesäkoulun harpisteille Ontarion Fenelon Fallsiin. Hänen oppilaitaan ovat olleet Gianetta Baril, Nora Bumanis, Sarah Davidson, Erica Goodman ja Elizabeth Volpé.
Vuonna 1985 Lomanista tuli Maailman harppukongressin lautakunnan jäsen. Hänellä oli avioliitto trumpetisti Joseph Umbricon kanssa. Loman on levyttänyt muiden muassa RCA:lle, Naxokselle, CBC:lle, Musica Vivalle ja Marquis Musicille.
Apuvelvoite
Apuvelvoite eli sivuvelvoite on sopimuksen aikaansaama velvollisuus, jonka tarkoituksena on edistää päävelvoitteena olevaa suoritusta. Pohjoismaissa apuvelvoitteita ei säännellä eikä niillä ole oikeusseuraamuksia. Apuvelvoitteen rikkomisesta voi seurata vain vahingonkorvaus tai sopimuksen purku. Apuvelvoitteen noudattamatta jättämistä ei useinkaan pidetä olennaisena sopimusrikkomuksena. Apuvelvoitteita ovat
Suurteholaskenta
Historia
Suurteholaskennan historia on alkuvaiheiltaan pitkälti sama kuin tietokonetekniikan historia. Control Data Corporationin CDC 1604 oli ensimmäinen suuren mittakaavan transistoripohjainen tietokone.
Pohjois- ja Keski-Andamaanit
Pohjois- ja Keski-Andamaanit on pohjoisin Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorion kolmesta piirikunnasta. Se sisältää Andamaanien saariston pohjoisosan. Piirikunnan pääkaupunki on Mayabunder.
Suurteholaskenta
Suurteholaskennan vaatimukset
Suurteholaskentaa varten on huomioitava useita vaatimuksia, kuten sähköverkon toimintavarmuus, tietoliikenneverkot ja jäähdytysmahdollisuudet datakeskuksessa.
Pohjois- ja Keski-Andamaanit
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Pohjois- ja Keski-Andamaaneilla oli 105 597 asukasta.
Saantokirja
Saantokirja on saannon olemassaolosta todistava tai saannon perusteena olevasta oikeustoimesta laadittu asiakirja. Ominaisuuksiensa perusteella se luokitellaan määräämis- eli dispositiiviseksi asiakirjaksi. Saantokirjan perusteella voidaan todeta omistusoikeuden syntyminen. Saantokirjoja ovat esimerkiksi kiinteistön kauppakirja, perinnönjakokirja ja testamentti.
Suurteholaskenta
Suurteholaskenta Suomessa
Suomessa supertietokoneita on ollut muun muassa CSC:llä ja Ilmatieteen laitoksella. Kesäkuun 2006 maailman TOP500 -listalla ei ollut yhtään Suomessa käytettyä supertietokonetta. Kesäkuun 2005 listalla CSC:n käyttämä supertietokonemalli oli sijalla 497 ja marraskuussa 2005 Ilmatieteen laitoksen tuolloin juuri käyttöön otettu SGI Altix 3700 BX2 -sarjan supertietokone oli sijalla 465. Kesäkuussa 2009 CSC:n Cray XT5/XT4 QC 2.3 GHz oli TOP500-listalla sijalla 49.
Crispin Bonham-Carter
Crispin Bonham-Carter (s. 23. syyskuuta 1969) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta Ylpeys ja ennakkoluulo (1995), jossa hän esitti Mr Bingley -nimistä roolihahmoa. Helena Bonham Carter on hänen serkkunsa. Hänen vanhempansa ovat Peter Malcolm Bonham-Carter ja Clodagh Greenwood. Hän valmistui skotlantilaisesta St Andrewsin yliopistosta vuonna 1992. Hän on naimisissa Katherine Julian Dawnayn kanssa. Heillä on neljä lasta.
Suurteholaskenta
Suurteholaskenta Suomessa
EU:n jäsenmaiden ja komission yhteisyrityksen EuroHPC Joint Undertaking supertietokone sijoitetaan Suomeen ja se valmistuu vuodeen 2020 lopulla. Tietokone tunnetaan nimellä LUMI ja siitä tulee yksi maailman tehokkaimmista tietokoneista. Tietokoneen tuottamaa hukkalämpöä on tarkoitus hyödyntää kaukolämmössä.
Jorma Kaisalo
Jorma Allan Kaisalo (s. 1. elokuuta 1928 Oulu) on suomalainen kontra-amiraali evp.
Kaisalo syntyi Oulussa vuonna 1928. Hänen vanhempansa olivat alikonemestari Aarne H. Kaisalo ja Helmi o.s. Sandelin. Kaisalo valmistui Oulun Lyseosta 1950 ja suoritti varusmiespalveluksensa rannikkotykistörykmentissä vuosina 1950–1951. Vuosina 1951–1953 hän opiskeli Merisotakoulun 25. merikadettikurssilla. Sieltä valmistuttuaan hän palveli Turun lippueessa förstinä eli laivan 1. upseerina vuoteen 1957 ja laivan päällikkönä vuodet 1957–1960. Vuosina 1960–1967 hän toimi Saaristomeren merivartioston meritoimiston päällikkönä ja merivartioston komentajana 1968–1973 sekä Rajavartiolaitoksen meritoimiston päällikkönä 1973–1974.
Vuodesta 1975 eläköitymiseensä saakka 1988 Kaisalo toimi Rajavartiolaitoksen meriosaston osastopäällikkönä. Hänet ylennettiin kommodoriksi 1.11.1976 ja kontra-amiraaliksi 1.3.1983.
Ilmari Kelo
Uuno Matti Jore (synt. Jussilainen, 27. helmikuuta 1904 Kurkijoki – 23. heinäkuuta 1982 Tampere ) oli suomalainen kirjailija, joka käytti kirjailijanimeä Ilmari Kelo.
Kelon 30-luvulle sijoittuvassa seikkailuromaanissa Tulta ja tuulta venäläiset sissit hyökkäävät Suomen puolelle yrittaen siepata maassa vierailevan unkarilaisen paronittaren Zitan. Suomalainen luutnantti Routa estää kuitenkin tämän ja palkinnoksi onnistuneesta toiminnastaan hänet siirretään yleisesikunnan palvelukseen Helsinkiin.
Natasha Pyne
Natasha Pyne (s. 9. heinäkuuta 1946) on brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin tilannekomediasarjasta Father, Dear Father (1968–1973).
Pyne on esiintynyt paitsi televisiossa, myös näytelmissä, elokuvissa ja radiossa.
Jussi-palkinnot 1979
Jussi-palkinnot 1979 jaettiin 27. toukokuuta 1979 elokuvateatteri Gloriassa. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka olivat saaneet ensi-iltansa aikavälillä 1. maaliskuuta 1978 – 28. helmikuuta 1979.
Saarijärvi (Lavia, itä)
Saarijärvi on Satakunnan Porissa ja entisessä Laviassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Sävijoen alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 250 metriä. Merkittävin tulo-oja on Katosjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Yliseen-Pylppynään. Se laskee järvien kautta Lumiaisojaan, joka yhtyy lopulta Sävijokeen.
Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta osa siitä on soistunutta. Järven itärannassa on korkea ja 100 metriä pitkä saari. Rannalla on vain yksi loma-asunto, jonne johtaa tie Laviasta ja Torisevankulmalta.
Clark Ashton Smith
Clark Ashton Smith (13. tammikuuta 1893 Long Valley, Kalifornia – 14. elokuuta 1961 Pacific Grove, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, runoilija ja kuvataiteilija. Hän on tullut tunnetuksi pääasiassa novellimuotoisesta tuotannostaan, joka koostuu lähinnä kauhu-, fantasia- ja tieteiskirjallisuudesta.
Smith itse katsoi olevansa ensisijaisesti runoilija. Hän julkaisi neljä romanttista tyyliä edustavaa runokokoelmaa, mutta siirtyi proosan pariin ennen muuta taloudellisista syistä. Tuotteliaimmillaan Smith oli vuosina 1929–1937, minkä jälkeen hän kirjoitti vain harvakseltaan. Suurin osa hänen teksteistään julkaistiin pulp-lehti Weird Talesissa, jossa hän oli lehden merkittävimpiä kirjoittajia yhdessä Robert E. Howardin ja H. P. Lovecraftin kanssa. Smithin novelleja on julkaistu useissa kokoelmissa, suomeksi muun muassa valikoimissa Viimeinen hieroglyfi (1994) ja Zothique (2021).
Smithin proosa on runollista, polveilevaa ja unenomaista. Useimmat hänen tekstinsä sijoittuvat kuvitteellisiin maailmoihin, joissa taikuus on todellista, ja monet niistä tapahtuvat lähestyvän maailmanlopun alla. Tyypillinen Smithin henkilöhahmo kärsii sietämättömästä ikävystymisestä ja masennuksesta, joita paetessaan hahmo ajautuu erilaisiin ihmeellisiin ja makaabereihin tapahtumiin. Usein tarinat päättyvät julmaan kohtalon ivaan. Toistuvia teemoja Smithin tuotannossa ovat perikadon ja menetyksen tunteet, rappiokuvaukset, ruumiit ja elävät kuolleet sekä hienovarainen erotiikka.
Lapsuus ja nuoruus
pienoiskuva|pysty|vasen|Smith vuonna 1912.
Smithin isä Timeus Smith syntyi Englannissa ja äiti Mary Frances Smith (”Fanny”, o.s. Gaylord) Yhdysvaltain Keskilännessä. Timeus ja Fanny avioituivat 1891. He asuivat alkuun Fannyn suvun maatilalla Kalifornian Long Valleyssä, joka sijaitsee Sierra Nevadan aluskukkuloilla. Perheen ainoa lapsi Clark Ashton syntyi tammikuussa 1893. Nuori Smith asui isovanhempiensa luona teini-ikään saakka.
Vuonna 1902 Timeus osti hotellivirkailijan palkasta säästämillään rahoilla 17 hehtaaria metsää läheltä Auburnin pikkukaupunkia. Seuraavina vuosina Timeus rakensi poikansa avustuksella nelihuoneisen talon ja kaivoi kaivon. Noin vuonna 1907 perhe muutti uuteen kotiinsa asumaan. Maaperä oli kuitenkin hedelmätöntä ja kuivaa, ja perhe pysyi köyhänä.
Smith kävi koulua kahdeksan vuotta. Hän pääsi Auburnin high schooliin mutta lopetti opinnot muutaman päivän jälkeen. Smith alkoi vanhempiensa suostumuksella opiskella yksin. Hän luki Encyclopædia Britannican kahdesti. Hän oli kiinnostunut myös sanojen etymologioista ja luki sanakirjoja läpi. Hän opetteli latinaa ja myöhemmin myös ranskaa ja espanjaa. Smithin vanhemmat suhtautuivat kannustavasti hänen itseopiskeluunsa ja kirjailijahaaveisiinsa.
Vuosien 1907 ja 1910 välillä Smith kirjoitti seikkailuromaanit The Black Diamonds ja The Sword of Zagan, jotka julkaistiin vasta 2000-luvun puolella. Vuosina 1910–1912 teini-ikäinen Smith julkaisi neljä lehtinovellia. Kertomukset olivat itämaisia conte cruel -seikkailuja. Jo ensimmäisissä tarinoissaan Smith viljeli paljon eksoottista kuvastoa, josta tuli myöhemmin tunnetuksi.
Runoilija
pienoiskuva|pysty|Smithin esikoiskokoelma vuodelta 1912. Vuodesta 1911 alkaen Smith keskittyi runouteen. Auburnilaisissa lehdissä julkaistut runot saivat hyvän vastaanoton, ja äidinkielen opettajan ehdotuksesta Smith lähetti tekstejään ihailemalleen George Sterlingille. Tämä piti runoja tekijän 18 vuoden ikään nähden hämmästyttävän kypsinä ja antoi Smithille korjausehdotuksia ja lukusuosituksia. Sterling alkoi mainostaa Smithin runoja haastatteluissa ja esitteli niitä esikuvalleen Ambrose Biercelle, joka myös vaikuttui Smithin ”arvokkuudesta ja voimasta”. Sterling kutsui Smithin luokseen Carmel-by-the-Sean kaupunkiin. Smith sai Carmelissa vaikutusvaltaisia suojelijoita, joiden seurassa hän matkusti San Franciscoon. Paikalliset lehdet julkaisivat Smithin novelleja ja haastattelivat häntä. Pian häntä ylistettiin lehtien etusivuilla ”Sierra Nevadan ihmelapseksi” ja Sterlingin kustantaja A. M. Robertson ehdotti Smithille runokokoelman julkaisua.
The Star-Treader and Other Poems ilmestyi marraskuussa 1912. Myönteisissä arvioissa Smithin tyyliä verrattiin Percy Bysshe Shelleyyn ja John Keatsiin, kielteisissä arvosteltiin hänen makaaberia tyyliään. Sekä Sterling että Bierce ryhtyivät puolustamaan Smithiä julkisesti. Kohu toi kirjalle näkyvyyttä, ja kirjaa myytiin yli tuhat kappaletta. Sen ylistäjiin lukeutui muun muassa brittiläinen Arthur Machen. Auburnissa Smithistä tuli paikallinen suuruus. Tekijänpalkkiota hän sai kuitenkin vain noin 50 dollaria.
Kuntonsa salliessa Smith teki perheensä maatilalla erilaisia ruumiillisia töitä. Hän elätti itsensä kiertelevänä työläisenä ja teki lähistön maatiloilla erilaisia aputöitä. Hän esimerkiksi pilkkoi puita ja poimi hedelmiä. Ruumiillinen työ vahvisti hänen hintelää ruumiinrakennettaan ja ulkoilma auttoi tuberkuloosia paranemaan.
Smithin toinen kokoelma Odes and Sonnets ilmestyi vuonna 1918. Lyhyessä kirjassa oli vain 15 runoa ja lisäksi Sterlingin esipuhe, jossa Smithiä kiitettiin elävistä amerikkalaisrunoilijoista parhaaksi. Teos sai myönteisiä arvosteluja. Kolmas runokokoelma Ebony and Crystal ilmestyi 1922. Se oli omakustanne ja painos 500 kappaleen suuruinen. Kokoelmassa julkaistu ”The Hashish-Eater” on sittemmin kohonnut Smithin arvostetuimmaksi runoksi. Aikalaisarvostelut olivat kuitenkin aiempaa huonompia, sillä Smithille ominainen fantastinen romantiikka oli mennyt muodista ja modernistinen, realistinen proosa hallitsi kirjamarkkinoita. 1910-luvun mittaan Smith alkoikin käsitellä lehtirunoissaan rakkauden ja luonnon kaltaisia aiempaa arkisempia aiheita.
Smithillä oli vuosina 1923–1926 vakituinen palsta Auburn Journalissa. Hänen tekstinsä olivat lähinnä lyhyitä runoja. Niistä parhaat hän kokosi vuonna 1925 julkaistuun Sandalwood-kirjaan. Sekin oli omakustanne, jota Smith painatti vain 250 kappaletta. Tämän jälkeen Smith ei enää kirjoittanut laajoja runokokonaisuuksia, vaikka pysyikin taiteenlajin harrastajana kuolemaansa saakka.
Kioskikirjailija
pienoiskuva|pysty|vasen|Smithiä esittävä piirros. [[Wonder Stories, 1930.]] Smith oli vuodesta 1915 alkaen kirjeenvaihdossa runoilija Samuel Lovemanin kanssa. Vuonna 1922 Loveman näytti Smithin kirjeitä ja runoja kauhukirjailija H. P. Lovecraftille. Vuonna 1922 Lovecraft lähestyi Smithiä ihailijakirjeellä, jossa hän kehui tämän tekstin kauneutta ja mielikuvitusta. Kirjeenvaihto jatkui Lovecraftin kuolemaan saakka. Tämä kannusti Smithiä kirjoittamaan proosaa ja kehotti tarjoamaan tekstejä Weird Tales -lehteen. Vuonna 1923 perustettu lehti keskittyi yliluonnollisiin ja ”outoihin” tarinoihin. Smith lähetti lehteen ensin runoja ja vuodesta 1925 myös proosaa. Proosaan siirtymistä motivoi rahan tarve.
Lovecraftin vaikutuksesta Smith siirtyi kirjoittamaan ”weird fictionia” ja ryhtyi päätoimiseksi proosakirjailijaksi 1929. Osasyynä aktiivisuuteen oli lokakuun 1929 pörssiromahdus ja yleinen talouden syöksykierre. Vuoteen 1937 mennessä Smith oli kirjoittanut noin sata novellia. Niistä yli puolet julkaistiin Weird Talesissa, ja 1930-luvun alussa lähes jokaisessa numerossa oli Smithin tarina. Hänen novellejaan julkaistiin myös Wonder Stories- ja Amazing Stories -lehdissä sekä useissa muissa pulp-lehdissä. Lukijoiden parissa Smith oli suosittu mutta mielipiteitä jakava hahmo. Vastustusta herättivät tarinoiden irvokkaat aiheet ja poikkeaminen perinteisistä kioskikirjallisuuden kaavoista.
Smith kävi kirjeenvaihtoa muiden Weird Tales -kirjailijoiden kanssa, tunnetuimpina H. P. Lovecraft ja Robert E. Howard. Niin sanotussa Lovecraftin piirissä Smith oli Lovecraftin jälkeen arvostetuin ja vaikutusvaltaisin jäsen. Smith kirjoitti jokaisesta novellistaan neljä tai viisi versiota, joiden tekstiä hän hioi huolellisesti. Kirjoittaessaan hän asettui usein vanhempiensa mökin lähellä sijainneiden puiden alle.
Smithin omakustanteena julkaisema novellikokoelma The Double Shadow and Other Fantasies ilmestyi 1933. Se kävi heikosti kaupaksi. Omakustanteen avulla hänen oli kuitenkin mahdollista julkaista sellaisia novelleja, joita sensuuriin taipuvaiset ja kaupalliset pulp-lehdet eivät helposti hyväksyneet.
Smithin äiti kuoli syyskuussa 1935. Seuraavana vuonna Robert E. Howard teki itsemurhan, ja vuonna 1937 H. P. Lovecraft kuoli luonnollisen kuoleman. Myöhemmin samana vuonna kuoli myös Timeus Smith. Isänsä kuoleman jälkeen Smithillä oli keskittymisvaikeuksia ja hän joi paljon. Vuodesta 1940 alkaen hän kirjoitti jälleen, mutta harvakseltaan. Valmiiksi hän sai loppuelämänsä aikana vain runsaat kymmenen tarinaa. Lisäksi lehdissä ilmestyi joitakin hänen vanhemmista, julkaisematta jääneistä novelleistaan.
Viimeiset vuodet
August Derlethin ja Donald Wandrein Arkham House -kustantamo julkaisi vuonna 1942 Smithiltä kokoelman Out of Space and Time. Seuraavina vuosina Arkham House julkaisi Smithiltä useita novelli- ja runokokoelmia. Vuosina 1952–56 Smith kirjoitti runomuotoiseen vuoropuheluun pohjautuvan teoksen The Dead Will Cuckold You, jota piti eräänä pääteoksistaan.
Vuoteen 1954 mennessä Smith oli myynyt lähes kaiken vanhemmiltaan perimänsä maan. Samana vuonna hän avioitui Pacific Grovessa asuneen Carolyn Dormanin kanssa. Smith kieltäytyi myymästä kotitaloaan ja sitä ympäröivää maatilkkua, paikallisen liikemiehen painostuksesta huolimatta. Vuonna 1955 Smithin poissaolon aikana hänen kotiinsa murtauduttiin, minkä jälkeen Smith alkoi siirtää omaisuuttaan Pacific Groveen. Kotitalo paloi vuonna 1957. Joidenkin arvioiden mukaan kyseessä oli tuhopoltto. Tulipalossa tuhoutui suuri määrä Smithin käsikirjoituksia, joukossa mahdollisesti jokunen julkaisematon teksti. Tämän jälkeen Smith myi loputkin maastaan ja muutti Pacific Groveen.
Viimeisinä vuosinaan Smith elätti itsensä hoitamalla muiden Pacific Groven asukkaiden puutarhoja. Vuonna 1953 hän sai sydänkohtauksen ja vuonna 1961 useita aivoinfarkteja. Smith kuoli nukkuessaan elokuussa 1961. Hän oli 68-vuotias. Kuolemasta kerrottiin lyhyesti muutamissa kalifornialaisissa lehdissä. Hänen ruumiinsa tuhkattiin, ja muutamaa vuotta myöhemmin tuhkat levitettiin lähelle hänen vanhempiensa mökin paikkaa.
Yksityiselämä
Smith oli komea, hoikka mies, jolla oli ruskeat hiukset. Hän oli noin 180 senttimetriä pitkä, mikä oli 1900-luvun alussa paljon. Hän pukeutui hienosti ja käytti usein pukua ja barettia, mikä herätti kummastusta muissa Auburnin asukkaissa. Vanhemmalla iällä hän kasvatti viikset ja pukinparran. Smith puhui hiljaisella, matalalla ja rauhallisella äänellä. Hän tupakoi paljon ja joi mielellään viiniä, jonka usein valmisti itse.
Smith ei mielellään työskennellyt muille. Hän joutui kuitenkin ajoittain tekemään erilaisia ruumiillisia töitä, ensin isänsä apulaisena ja myöhemmin elättääkseen itsensä ja vanhempansa. Smith poistui aikuisiällä harvoin Auburnin lähistöltä ja asui vanhempiensa mökissä vielä vanhoilla päivillään. Talossa oli neljä huonetta ja tervapahvikatto, ei sähköä eikä juoksevaa vettä. Auburnin asukkaiden kanssa Smith tuli hyvin toimeen. Hän teki joitakin matkoja San Franciscoon, Sacramentoon, Montereyyn ja Nevadaan.
Keski-ikäisenä Smithillä oli ilmeisesti pitkäkestoinen parisuhde, joka päättyi 1950-luvun alussa. Naimisiin Smith meni vasta vuonna 1954, jolloin hän oli 61-vuotias. Smithin vaimolla Carolyn Emily Jones Dormanilla oli edellisestä avioliitosta kolme lasta. Avioiduttuaan Smith vietti aikaa sekä Auburnissa että vaimonsa luona, kunnes vanhempiensa mökin tuhouduttua muutti pysyvästi vaimonsa luo Pacific Groveen.
Vaikutteet ja kehitys
Smith katsoi olevansa ennen muuta runoilija. Hänen esikuviaan olivat Ambrose Bierce, Edward Markham ja George Sterling sekä muut Yhdysvaltain länsirannikon boheemikirjailijat. Smithin runot määritellään yleensä osaksi Yhdysvaltain länsirannikon romanttista suuntausta, johon Biercen ja Sterlingin ohella kuuluivat muun muassa Joaquin Miller ja Nora May French. Smith oli suuntauksen viimeisiä edustajia. Erityisen suuri vaikutus Smithiin oli Sterlingin fantastisella runolla ”A Wine of Wizardry” (1907). Smith oli jo aiemmin vienyt runouttaan kosmiseen suuntaan, ja Sterlingin kiinnostus tähtitieteeseen rohkaisi häntä hylkäämään Poe-pastissit.
Vuoden 1912 tienoilla Smith tutustui Charles Baudelairen Pahan kukkiin ja Pieniin proosarunoihin, joiden pohjalta hän kehitti oman proosarunotyylinsä. Kielen opittuaan hän käänsi useita dekadenttien ja parnassolaisten runoja englanniksi. Viimeisinä vuosikymmeninään Smith kirjoitti useita rakkausrunoja, joista osan hän omisti vaimolleen.
Tutkijat ovat erimielisiä Smithin proosan esikuvista. Elämäkerturi Donald Sidney-Fryer kiisti lordi Dunsanyn ja H. P. Lovecraftin vaikuttaneen Smithin kirjallisuuteen merkittävästi. Päinvastaista mieltä on Lovecraft-tutkija S. T. Joshi, jonka mukaan Dunsany antoi esikuvan kuvitteellisille maille ja Smithin ivalliselle huumorille. Lovecraftin tuotanto puolestaan osoitti Smithille, että weird fictionia oli mahdollista kirjoittaa vakavana kirjallisuudenlajina. Smithin ja Lovecraftin lähestymistavat olivat tosin hyvin erilaiset, minkä he itsekin tiedostivat. Kumpikin kirjailija halusi pitäytyä omassa taiteellisessa näkemyksessään. Lovecraft myös teki näin, mutta Smith joutui perheensä taloushuolien vuoksi tekemään myönnytyksiä julkaisijoidensa toiveille. Hän kirjoitti tarinoita paljon ja oli valmis muokkaamaan niiden tyyliä toiminnallisempaan suuntaan, mikäli julkaisija sitä edellytti.
Smith julkaisi useita itämaisia seikkailuja muun muassa Oriental Stories -lehdessä. Monet tarinoista olivat Beckford-vaikutteisia ja käsittelivät makaabereja aiheita. Yksi novelleista jopa sijoittuu Hirmuvaltiaan päähenkilön al-Wathiqin hallitsemaan Bagdadiin. Lisäksi Smith käänsi ranskasta ja viimeisteli Beckfordin keskeneräisen tarinan ”The Third Episode of Vathek”. 1930-luvun mittaan Smith vei tyyliään tieteiskirjallisuuden suuntaan, koska lajityyppi myi fantasiaa paremmin.
Tyyli ja teemat
Smithin novelleista noin kaksi kolmasosaa sijoittuu joko kuvitteelliseen muinaishistoriaan tai kaukaiseen tulevaisuuteen. Useimmat niistä sekoittavat tieteiskirjallisuutta ja fantasiaa. Aikakauden tieteiskirjallisuudelle poikkeuksellisesti Smith käsitteli teksteissään filosofisia ja psykologisia teemoja. Fantasioidensa kautta Smith kuvasi pelkoa, surua, uteliaisuutta ja muita tunteita. E. F. Bleilerin (1983) mukaan Smithin yleisin teema on äärimmäinen itsekkyys, jota seuraa yliluonnollinen rangaistus. Ryan Harvey (2006) on toisaalta huomauttanut, etteivät tarinoiden henkilöhahmot välttämättä tuhoudu moraalisen tuomion seurauksena, vaan päähenkilön hirvittävä kuolema on tarinan sisäisen logiikan puitteissa täysin tavanomainen tapahtuma. Jos tarinassa onkin toisinaan siveä moraaliopetus, Smith itse ei vaikuta siihen uskovan. Juri Nummelinin (2003) mukaan Smithin tuotanto heijastelee Lovecraftin piirin jäsenten pessimismiä: ”ihmisen osa on tuhoutua muinaisten jumalten ahdistamana, syömänä tai muuten silpomana. Ihmiset itsekin ovat pahoja ja turmeltuneita ja viehättyvät jatkuvasti pahuudesta.” Monissa tarinoissa päähenkilö tuhoutuu, koska ei kykene vastustamaan ”kuoleman kutsua”.
Eva Paalma
Eva Paalma (s. 21. joulukuuta 1994 Tallinna) on virolainen tennispelaaja. Paalma edusti Viroa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2012.
Clark Ashton Smith
Tyyli ja teemat
Monissa novelleissaan Smith käsitteli eroottisia aiheita, kuten sadomasokismia ja nekrofiliaa. Pulp-lehdet vaativat rohkeimpia kohtauksia sensuroitavaksi, eikä Smith vaivautunut korjailemaan sensuroituja tekstejä uusintapainoksia varten. Brian Stablefordin (1997) mukaan on yllättävää, että Smith ylipäätään sai julkaistuksi äärimmäisiä rappiokuvauksiaan. Osa alkuperäisversioista tuhoutui Smithin mökin tulipalossa, mutta osa on säilynyt, ja tuoreemmissa uusintapainoksissa käytetään usein alkuperäisiä versioita.
Robert M. Pricen mukaan Smithin novellit voidaan jakaa kolmeen ryhmään: Dunsany-vaikutteisiin fantasioihin, lovecraftilaisiin Cthulhu-kertomuksiin sekä ”perinteisiin kummitusjuttuihin”. Markku Sadelehto pitää Smithin kauhutarinoista parhaana riivausaiheista kertomusta ”Genius loci” (1933). Monet Smithin luomukset on sittemmin omaksuttu Cthulhu-taruston osaksi. Niistä tunnetuimpia ovat salatieteellisen Eibonin kirja sekä paha jumala Tsathoggua. S. T. Joshin mukaan Smith ei varhaisessa vaiheessa kuitenkaan kirjoittanut Lovecraft-pastisseja, vaan Lovecraft pikemminkin sai vaikutteita Smithiltä. August Derlethille vuonna 1933 lähettämässään kirjeessä Smith arveli: ”Näyttää siltä, että olen aloittamassa mytologiaa.” Smith allekirjoitti toisinaan kirjeensä Cthulhu-tarustoon viittaavalla lempinimellä ”Klarkash-Ton” ja myöhemmin signeerasi veistoksiaan kirjaimilla ”KA” eli ”Klark-Ashton”.
Smithin maailmoissa dekadenteilta omaksuttu melankolinen ikävystyneisyys yhdistyi tieteellisestä maailmankuvasta ammentavaan ulkopuolisuuteen ja kylmään tunteettomuuteen. Lovecraftin tavoin Smithin kauhu perustui ihmisen merkityksettömyyteen mahtavien kosmisten voimien armoilla. Tieteistarinoissaan Smith ei yleensä piitannut todellisen tieteen havainnoista ja kuvasi tulevaisuuden pessimistisessä valossa.
Omaelämäkerrallisuus
Monet Smithin painajaismaisista ja raaoista aiheista todennäköisesti heijastelivat hänen pitkiä ja traumaattisia sairausjaksojaan, joita leimasivat sekä fyysinen että psyykkinen oireilu. Smithin isä oli ennen avioitumistaan matkustellut paljon, ja tämä saattoi olla eräs syy Smithin viehtymykselle eksotiikkaan. Mahdollisesti hän sai vaikutteita myös lapsuuden ympäristöstään, joka sijaitsi suuren vuoriston alarinteillä ja jossa kasvoi hedelmäpuita. Alueella oli paljon hylättyjä kaivoksia. Smithin aikuisiän tuotannossa esiintyy usein kaivoksia ja geologian sanastoa. Osa Smithin luontokuvauksesta on realistista, ja esimerkiksi novellissa ”Laulavan liekin kaupunki” hän kuvailee elävästi kotinsa ympäristöä.
Smithin viimeisiin novelleihin kuuluu vuonna 1952 valmistunut ”Morthylla”. Siinä nuori runoilija kyllästyy maallisiin nautintoihin ja joutuu levottomuuden valtaan. Runoilija luopuu suurkaupungin houkutuksista ja vaeltaa hautausmaalle, missä hän rakastuu demonina esiintyvään naiseen. Totuuden paljastuessa päähenkilö pettyy ja surmaa itsensä. Todellisen onnen hän löytää vasta kuolemaa seuraavasta varjomaisesta rakkauden toisinnosta. Novellissa runoilija myös pohtii unien alkuperää ja haaveilee löytävänsä maailman, josta unet ovat lähtöisin. Maailma ilman unia sen sijaan herättää runoilijassa pelkkää epätoivoa.
Teossarjat
Hyperborea (10 novellia, kirjoitettu 1929–1957) on kuvitteellinen versio esihistoriallisesta Grönlannista, joka on hitaasti jäämässä mannerjään alle. Tarinoissa on satiirisia elementtejä, mustaa huumoria ja surrealistisia juonenkäänteitä. Toistuvia hahmoja ovat veijarivaras Satampra Zeiros, erakkovelho Eibon ja irvokas epäjumala Tsathoggua. Hyperborea-novellien ironinen kirjoitustyyli on vaikeaselkoinen, ja hänen eläessään tarinat kävivät huonosti kaupaksi. Sittemmin sarjan suosio on noussut, mikä on pitkälti groteskin huumorin ja Cthulhu-tarustosta otettujen vaikutteiden ansiota.
Poseidonis (5 novellia, kirjoitettu 1929–1933) on Smithin tulkinta Atlantiksesta. Mantereen asukkaat käyttävät magiankaltaista, äärimmäisen edistynyttä tekniikkaa, joka ei kuitenkaan voi estää uppoamista. Kahdessa tarinassa esiintyy velho Malygris, mikä on kertakäyttöhahmoja suosineen Smithin tuotannossa poikkeuksellista. Joissakin novelleissa on viittauksia Hyperborea-tarinoihin, joten Poseidonis on niiden kronologinen seuraaja.
Averoigne (11 novellia, julkaistu 1930–1941) on kuvitteellinen Etelä-Ranskan maakunta, jossa tapahtuu erilaisia yliluonnollisia kohtaamisia. Smithin muista sarjoista poiketen Averoignen outoudet ovat enimmäkseen perinteistä kauhukirjallisuuden kuvastoa, kuten vampyyrejä, ihmissusia, noitia ja lumottuja metsiä. Novellit ajoittuvat keskiajalle ja varhaismodernille aikakaudelle. Smithille poikkeuksellisesti tarinoissa on melko paljon inhimillisten tunteiden ja jopa rakkauden kuvausta. Myöhemmin Averoigne-novellit ovat jääneet Smithin fantastisempien tekstien varjoon.