cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sylwester Sypień
Kilpaura
2000 Sypień saavutti aluksi maaliskuussa Euroopan Cupissa pronssia. Sittemmin hän voitti Puolan mestaruuskisoissa hopeaa ja Puolan Openissa pronssia. Sypień saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Andrei Onopchenkon.
2001 Sypień jatkoi menestystään voitettuaan kolmannen Puolan mestaruuden, kun taas Puolan Openissa hän sijoittui toiseksi. Kesällä hän saavutti Unkarissa toisen Euroopan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Aleksandr Goulevichin. Syyskuussa Sypień sijoittui kuudenneksi All American Openissa.
2002 jäi heikommaksi vuodeksi saavutettuaan ainoastaan neljännen sijan EM-kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotikaupungissaan Wroclaw:ssa. Sypień hävisi pronssiottelun Alexei Drobyazkonille.
2003 Sypień voitti neljännen Puolan mestaruutensa ja kesällä Ukrainassa uransa kolmannen Euroopan mestaruuden ja samalla toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Nicolae Stoianin.
2005 hän sijoittui 5–8 parhaan joukkoon Bulgarian EM-kisoissa. Syyskuussa Sypień sijoittui vielä viidenneksi All American Openissa.
Stronghold
Stronghold tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Sylwester Sypień
Kilpaura
2006 Sypień voitti Katowicessa viidennen Puolan mestaruuden ja otteli vielä 2007 World Openissa, jonka jälkeen hän päätti aktiiviuransa.
Ikämiesten tasolla
Sypień on sittemmin otellut aktiiviuransa jälkeen ikämiessarjoissa ja saavutti 2015 yli 45-vuotiaiden maailmanmestaruuden avoimessasarjassa. Hän voitti sitä ennen toukokuussa yli 40-vuotiaiden Euroopan mestaruuden alle 85-kiloisten sarjassa.
2019 hän osallistui toistamiseen World Openissa ikämiesten sarjaan, tällä kertaa yli 50-vuotiaiden yli 80-kiloisten sarjaan. Sypień voitti mestaruuden kohdattuaan loppuottelussa Jean Pierre Nauden
Kwangmyŏngsŏng-2
Kwangmyŏngsŏng-2 ( eli Kirkas tähti 2) oli Korean demokraattisen kansantasavallan 5. huhtikuuta 2009 Unha-kantoraketilla Musudan-rin avaruuskeskuksesta laukaisema piensatelliitti.
Pohjois-Korea ilmoitti tämän laukaisun onnistuneen, mutta Yhdysvallat ja sitä lähellä olevat maat kuten Etelä-Korea ja Japani kiistivät laukaisun onnistumisen. Myöhemmin Japani on tunnustanut löytäneensä raketin osia, mutta paljon kauempaa (3000 km laukaisupaikasta) kuin raketin 1. vaihe normaalisti putoaa. Ylempien vaiheiden ja satelliitin pudotessa mereen jäljelle jää yleensä vaikeasti havaittavia määriä romua. Koska lännen ja Pohjois-Korean välillä on ollut vuosikymmeniä kireä suhde, johon liittyy propagandasodan omaisia piirteitä, kummankaan osapuolen väite ei välttämättä ole totta. Venäjän avaruusjärjestö on ilmoittanut, ettei havaintoja Pohjois-Korean satelliitista ole tehty. Tämä merkinnee sitä, että matalalle maan kiertoradalle (radan piti olla yli 490 km korkea) laukaistu satelliitti ei ole saavuttanut lainkaan kiertorataa tai saavutettu kiertorata on ollut niin matala, että satelliitin rata on supistunut hyvin nopeasti ja satelliitti on pudonnut ilmakehään. Länsimaat ilmaisivat huolensa Pohjois-Korean kantoraketin nostokyvystä päätellen Pohjois-Korean pyrkivän rakentamaan mannertenvälisen ballistisen ohjuksen, joka uhkakuva johti mm. siihen, että Japani alkoi rakentaa omaa ohjuspuolustusjärjestelmää ja YK tuomitsi laukaisun, koska YK on kieltänyt Pohjois-Korealta ohjustekniikan resoluutiollaan 1718. . Korean demokraattinen kansantasavalta liittyi YK:n ulkoavaruussopimukseen ja avaruuslaitteiden rekisteröintisopimukseen 12. maaliskuuta 2009 ja ilmoitti tulevasta laukaisustaan ICAOlle ja IMOlle.
Kwangmyŏngsŏng-2 oli kokeellinen tietoliikennesatelliitti. Pohjois-Korean mukaan satelliitin rata oli 490 km x 1426 km. Sen inklinaatio oli 40,6 astetta. Satelliitin oli tarkoitus lähettää Kim Il-sungin ja Kim Jong-ilin lauluja taajuudella 470 MHz.
Vihola (Muolaa)
Vihola (v:sta 1948 ) on kylä Muolaanjärven itärannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Vihola kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Kyläkuva
Vihola sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan keskiosassa Muolaanjärven itärannalla noin 10 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Viholan naapurikyliä olivat pohjoisessa Oinala, idässä Kyyrölä ja Parkkila, etelässä Lavola sekä lännessä Muolaanjärven toisella puolella Taaperniemi ja Keskikylään kuuluneet Norkkola, Jääskelä, Pyykkölä ja Orola. Viholaan kuului myös erillinen metsäpalsta, joka käsitti osan Muolaanjärven länsirannikosta sekä Muolaanjärven pohjoisosassa olevat saaret: Suursaari, Petäjäsaari ja Ruma Koirasaari. Tämän erillispalstan ranta-alueella sijaitsi Suurniemen kulmakunta, joka kuitenkin luettiin yleensä läheisen Taaperniemen kylän osaksi.
Viholan pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 11,95 neliökilometriä, josta oli peltoa 245 hehtaaria, niittyä seitsemän hehtaaria ja metsää 928 hehtaaria. Viholan kautta kulki Muolaanjärven itärantaa kulkeva kylätie Lavolasta Kangaspeltoon. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle ja siihen laskevan Ruotsiojan varsille. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Viholan kylän elämään toi väriä ja lisäansioita noin 30 huvilaa käsittänyt huvila-asutuskeskus. Suomen itsenäistymisen jälkeen huvilat kuitenkin tyhjenivät.
Viholan koulupiiri perustettiin vuonna 1936 jakamalla Muolajärven koulupiiri kahtia Viholan ja Keskikylän piireihin. Viholan koulupiiriin kuului Viholan lisäksi Oinolan ja Tervolan kylät. Kun koulupiirin jakamisen yhteydessä Muolajärven koulu jäi Keskikylän piirin alueelle, valmistui Viholan piirille uusi koulu vuonna 1937.
Viholan erotti Kyyrölästä ja Suuresta Pietarintiestä Muolajärven itäpuolella laaja suoalue, jonka takia kylään oli vain pelkkä polku ja talvisin rekiura. Asia korjaantui vuonna 1830, jolloin rakennettiin tie kruununvouti Nils Hertzinin johdolla suoalueen läpi Kyyrölään.
Sota-aika
Viholan alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Viholan asukkaat asutettiin Kylmäkoskelle.
Sandhurstin kuninkaallinen sotakorkeakoulu
Kaikki Britannian armeijan upseerit koulutetaan Sandhurstissa, mukaan lukien aliupseeristosta ylenneet. Kadeteista noin 10 prosenttia on naisia ja lähes 10 prosenttia ulkomailta.
Nykyisessä muodossa oleva koulu muodostettiin 1947 Woolwichissa sijainneen Royal Military Academyn ja sandhurstlaisen Royal Military Collegen yhdistyessä. Royal Military College oli ollut toiminnassa vuodesta 1802, jonka katsotaan olevan myös nykyisen Sandhurstin sotakorkeakoulun perustamisvuosi.
Sandhurstin alumniin lukeutuu useita maineikkaita sotilasjohtajia, sekä myös kuninkaallisia, poliitikkoja ja kulttuurihenkilöitä eri puolilta maailmaa.
Mouhamadou L. Malang Cissokho
Mouhamadou L. Malang Cissokho (s. 27. toukokuuta 1962 Senegal) on senegalilainen koran soittaja sekä laulaja. Hän on soittanut muun muassa J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeessä. Malang Cissokho on nykyisin Suomen kansalainen ja asuu Helsingissä. Hänen äidinkielensä on mandingon kieli.
Teologia: Johdatus tutkimukseen
Teologia: Johdatus tutkimukseen on suomalainen oppikirja teologiasta. Antti Raunion ja Petri Luomasen toimittaman teoksen julkaisi Edita vuonna 2001 ja neljäs uudistettu painos ilmestyi 2010.
Forevermore (televisiosarja)
Forevermore on televisioyhtiö ABS-CBN:n esittämä filippiiniläinen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Enrique Gil ja Liza Soberano.
Seiken densetsu
Seiken densetsu, myös nimellä Mana, on Square Enixin omistama roolipelisarja. Sen kehitti alun perin Square, ja sen suunnittelusta on pitkälti vastannut sarjan luojana tunnettu Kōichi Ishii. Sarjan pelejä on julkaistu käsi- ja kotikonsoleille sekä matkapuhelimille. Pääosin toimintaroolipeleiksi luokitelluille Seiken densetsu -peleille ovat tyypillisiä reaaliaikaiset taistelut. Pelejä yhdistävät myös useassa osassa esiintyneet olennot ja taianomainen Mana-puu, jota sarjan tarinoissa yritetään puolustaa.
Pelisarja syntyi vuonna 1991, joskin peruuntunut Seiken densetsu -nimikettä käyttävä peli oli ollut kehitteillä neljä vuotta aiemmin. Sarjan ensimmäinen osa kuului Final Fantasy -sarjan sivutarinoihin, ja seuraavan pelin Secret of Manan myötä Seiken densetsu kehittyi omaksi sarjakseen. Vuosina 2006–2007 Square Enix julkaisi World of Mana -hankkeen yhteydessä useita pelejä, jotka ovat tuoneet Seiken densetsuun uusia peli-ideoita. Pelisarjan nimellä on ilmestynyt myös sarjakuvia. Seiken densetsu -pelejä on kehuttu grafiikasta ja musiikista, ja esimerkiksi Secret of Mana on useasti valittu yhdeksi kaikkien aikojen parhaista peleistä. World of Manaan kuuluvat osat eivät tosin ole saaneet yhtä hyvää vastaanottoa kuin aiemmat pelit.
1991–2003
Seiken densetsu -sarjan ensimmäinen osa oli Euroopassa nimellä Mystic Quest ja Pohjois-Amerikassa nimellä Final Fantasy Adventure julkaistu Seiken densetsu: Final Fantasy gaiden, joka ilmestyi Game Boylle 1991; Sunsoft julkaisi pelin uudelleen 1998. Mystic Quest sai jonkin verran vaikutteita alkuperäisestä emosarjastaan Final Fantasystä, josta se kuitenkin eroaa siten, että peli painottuu enemmän toimintaan. Mystic Questissä pelaaja voi myös itse valita, mitä pelihahmon ominaisuuksia hahmonkehityksen yhteydessä parannetaan. Pelaajan ohjaamaa päähenkilöä avustavat tarinan edetessä eri taitoihin erikoistuneet NPC-hahmot.
Kaksi sarjan peliä on ilmestynyt Super Nintendo Entertainment Systemille. Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Secret of Manana tunnettu Seiken densetsu 2 julkaistiin Super Famicomille ja Super Nintendo Entertainment Systemille. Suunnittelun alkuvaiheessa peli oli tarkoitus sovittaa konsolin CD-lisälaitteelle, mutta Nintendon luovuttua laitteen kehityksestä peli päätyi tavanomaiselle kasetille. Secret of Mana esitteli pelihahmoa ympäröivän komentovalikon, jota on käytetty myöhemmissäkin osissa. Pelin muita ominaisuuksia ovat aseiden päivittäminen ja konsoliroolipeleille epätavallinen kolmen pelaajan moninpeli. Vuonna 2008 pelistä julkaistiin ladattava versio Wiin Virtual Console -palvelussa. Toinen Super Nintendolle kehitetty sarjan osa oli vuonna 1995 ilmestynyt Seiken densetsu 3. Peli julkaistiin ainoastaan Japanissa, mutta siitä laadittiin myös epävirallinen englanninkielinen käännös. Seiken densetsu 3:ssa on edellisosia siinä mielessä enemmän valinnanvaraa, että pelissä voi muodostaa kolmijäsenisen ryhmän kuudesta vahvuuksiltaan vaihtelevasta hahmovaihtoehdosta. Valittu kokoonpano vaikuttaa pelin juoneen. Uudistuksia ovat myös vuorokaudenajan vaihtuminen päivästä yöhön sekä valon ja pimeyden luokkiin jakautuva hahmoluokkajärjestelmä.
Seuraavan konsolisukupolven Seiken densetsu -peli oli PlayStationille vuonna 1999 ilmestynyt Seiken densetsu: Legend of Mana, joka nimettiin Pohjois-Amerikassa Legend of Manaksi. Aiemmista osista peli eroaa siten, että pelaajan on itse luotava pelimaailma eri tehtävistä saamillaan artefakteilla, jotka muuntuvat esimerkiksi kaupungeiksi ja vuoriksi. Väliaikaisten NPC-hahmojen lisäksi pelin päähahmoa voivat avustaa pyydystettävät lemmikkieläimet ja rakennettavat golemit. Neljä vuotta myöhemmin sarja palasi käsikonsoliformaattiin Game Boy Advancelle kehitetyn Sword of Manan myötä, joka tunnetaan Japanissa Shin'yaku Seiken densetsuna. Sword of Mana on Brownie Brownin kehittämä päivitetty versio Mystic Questista. Se poikkeaa esikuvastaan niin grafiikaltaan kuin pelillisiltä piirteiltään.
World of Mana
Seiken densetsu elvyttämiseen tarkoitettu World of Mana -kampanja julkistettiin heinäkuussa 2005. Pelisarja muuttui hankkeen myötä lajityyppiensä osalta monipuolisemmaksi. World of Mana alkoi Nex Entertainmentin kehittämällä ja vuonna 2006 Nintendo DS:lle julkaistulla Children of Manalla. Pelissä valitaan pelihahmo useista vaihtoehdoista, joilla on omat vahvuutensa. Nintendo DS:lle ilmestyi vuonna 2007 myös Brownie Brownin kehittämä Heroes of Mana, joka on lajityypiltään reaaliaikainen strategiapeli. Pelin tarina edeltää Seiken densetsu 3:n tapahtumia. Toisin kuin muut World of Mana -pelit, Children of Mana ja Heroes of Mana julkaistiin Japanin lisäksi sekä Pohjois-Amerikassa, Euroopassa että Australiassa. Moninpeli korostuu peleissä aiempia osia enemmän.
Matkapuhelimille ilmestyi niin ikään kaksi World of Manaan kuuluvaa peliä, jotka tulivat ladattaviksi japanilaisten Yahoo! Keitai, iMode ja EZweb-palveluiden kautta vuosina 2006–2007. Niistä ensimmäinen on elokuussa 2006 julkaistu Mystic Questin matkapuhelinsovitus, jonka grafiikkaa on Sword of Manan tavoin paranneltu Game Boy -pelistä. Pelaamisen ja hahmosuunnittelun puolesta peli kuitenkin vastaa enemmän alkuperäisversiota kuin Sword of Manaa. Toinen matkapuhelinpeli, Seiken densetsu: Friends of Mana, ilmestyi kaksi kuukautta myöhemmin. Moninpeliominaisuuden sisältävässä Friends of Manassa pelaajan tehtävänä on kasvattaa Mana-puuta keräämällä ihmisten auttamisesta saatavia "onnellisuuspisteitä". Pelissä on useita Legend of Manassa esiintyneitä hahmoja ja paikkoja.
Pelaaminen
Useimmissa sarjan osissa on käytetty myös pyörivää kehävalikkoa. Se koostuu pelihahmon ympärillä olevista kuvakkeista, jotka esittävät esimerkiksi peliasetuksia, hahmolle liitettäviä varusteita tai tälle osoitettavia komentoja, kuten taikojen ja esineiden käyttöä. Valikkoja voi olla useita, ja niitä vaihtaakseen pelaajan on painettava peliohjaimen ylä- tai alanäppäintä; kuvakkeesta toiseen siirrytään oikeaa tai vasenta suuntanäppäintä painamalla. Tällaista valikkoa käytettiin ensimmäisen kerran Secret of Manassa. Sarjan ensimmäisessä osassa ei ollut kehävalikkoa, vaan se otettiin käyttöön vasta pelin uudemmassa versiossa Sword of Manassa. Ideaa lainattiin myös Seiken densetsu -sarjaan kuulumattomaan Secret of Evermoreen.
Mana
200px|thumb|left|Mana-puu Seiken densetsu 4:ssä. Mana on Seiken densetsu -pelien ympäristössä vallitseva maaginen voima, joka on kaiken elollisen lähde. Seiken densetsu 3:ssa ja Sword of Manassa kerrotun tarinan mukaan Manan jumalatar loi maailman pyhän Mana-miekan avulla ja muutti itsensä Mana-puuksi, jonka tehtävänä on maailman säilyttäminen ja suojeleminen. Jos puu kuolee, se saa seuraajan Mana-perheestä, johon kuuluvat ihmiset uhrautuvat ja muuttuvat uuden Mana-puun siemeneksi gemmaksi. Mana-perheen jäseniä tosin on rajoitetusti. Puuta suojelevaa vartijaa kutsutaan gemma-ritariksi, joka käyttää Mystic Questissa Excaliburiksi kutsuttua Mana-miekkaa. Miekan kantaja voi sekä luoda että tuhota elämää. Kun Mana-puun ylläpitämä järjestys häviää, pelien päähenkilöiden tavoitteena on yleensä Mana-miekkaa käyttämällä voittaa puun voimaa havittelevat viholliset ja siten palauttaa maailman hyvinvointi.
Kaliriini
Kaliriini (englanniksi Kalirin) on muun muassa aivojen toimintaan vaikuttava proteiini, joka on havaittu olevan tärkeä aivojen synapsien välisten yhteyksien muodostumisessa. Kaliriinin geeni on mahdollisesti yhteydessä myös sydän ja verisuonisairauksiin. Reaktioissaan kaliriini tarvitsee kofaktorina magnesiumia.
Seiken densetsu
Olennot
Ensi sijassa Final Fantasy -pelien tunnetuksi tekemiä chocobo-lintuja ja moogleja on ollut myös Seiken densetsussa. Sarjan pääosassa ovat enimmäkseen ihmiset, mutta esimerkkejä muista yleisistä humanoidesta ovat kääpiöt sekä kissaeläintä muistuttavat kauppiaat ja vaeltajat, joita kutsutaan Children of Manassa niccoloiksi. Secret of Manassa kissahahmot tarjoavat mahdollisuuden pelin tallentamiseen sekä tavaroiden ostamiseen ja myymiseen. Legend of Manassa ja Children of Manassa niccolo on yksi pelaajan ryhmään liittyvistä hahmoista. Kääpiöistä keskeisimpiä on yleensä pelihahmojen aseita ja haarniskoja tekevä seppä Watts. Seiken densetsu 4:ssä Watts on vulkaanista saarta hallitseva kuningas, joka edistää päähenkilöiden rauhanomaisia tavoitteita. Pelaajaa avustaa muutamassa sarjan pelissä myös L'il Cactus -niminen kaktushahmo, joka Legend of Manassa ja Sword of Manassa merkitsee muistiin pelaajan edesottamuksia ja antaa Friends of Manassa neuvoja lataustaukojen aikana.
Łukasz Skorupski
Łukasz Skorupski (s. 5. toukokuuta 1991 Zabrze) on puolalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa. Skorupski on oikeajalkainen.
Seiken densetsu
Olennot
Seiken densetsun maskotteina on pidetty Mystic Questistä lähtien sarjaan kuuluneita rabiteja,, jotka ovat usein olleet oheistuotteiden aiheena. Rabitet ovat yksihampaista jänistä muistuttavia olentoja, joiden ruumis muodostuu vain päästä ja pyrstöstä. Ne ovat yleisiä pelihahmoja vastaan hyökkääviä vihollisia, mutta lemmikkeinä ja pelaajaa avustavina voimina niitä on esiintynyt Legend of Manassa, Seiken densetsu 4:ssä ja Heroes of Manassa. Seiken densetsun ulkopuolella rabiteihin viitataan muun muassa Final Fantasy X-2:ssa, jossa pelihahmojen onnea voidaan kasvattaa rabiten jalaksi kutsutulla esineellä.
Kaliriini
Kaliriinia on erilaisia muotoja, joista Kaliriini-7:n vähäisyydellä aivoissa oletetaan olevan merkitystä skitsofrenian puhkeamisessa. Kaliriini on tärkeä myös muistin toiminnassa ja Alzheimerin taudilla on havaittu olevan myös yhteyksiä kalirin proteiinin toimintaan.
Łukasz Skorupski
Seurajoukkueura
Skorupski aloitti ammattilaisuransa Ekstraklasan Górnik Zabrzessa vuonna 2008. Vuonna 2011 hän kävi lainalla Ruch Radzionkówissa. Skorupski edusti Zabrzea vuoteen 2013 asti. Kesällä 2013 hän siirtyi Italian Serie A:n AS Romaan. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2014 ja pelasi kauden aikana kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2014–2015 Skorupski pelasi Mestarien liigassa Manchester Cityä ja Bayern Müncheniä vastaan. Kaudet 2015–2017 hän pelasi lainalla Serie A -seura Empolissa, jossa hän sai enemmän peliaikaa. Kesällä 2018 hän siirtyi Bolognaan.
Seiken densetsu
Olennot
Pelisarjan eläimiin kuuluu myös Secret of Manassa ensiesiintymisensä tehnyt nelisiipinen flammie-lohikäärme, jonka on sanottu polveutuvan pelin viimeisenä vastuksena toimivasta Mana-pedosta. Turkin peittämien flammie-olentojen ulkoisia piirteitä ovat pitkät korvat, höyhenpeitteiset siivet ja linnun nokkaa muistuttava suu. Flammien osana on pelihahmojen kävelyä nopeampi ja vaivattomampi kuljettaminen maailmankartalla. Kun pelaaja saa lohikäärmeen käyttöönsä, hän voi kutsua sen luokseen rummulla. Secret of Manassa joko takaa tai ylhäältä kuvattua flammieta ohjataan käsin pelimaailman yllä. Children of Manassa pelaaja valitsee kartalta sen kohteen, jonne flammien on tarkoitus lentää.
Kaliriini
Muodostuminen
Estradiolin on näytetty vaikuttavan Kalirin-7 proteiinin tuotantoon aivojen hippokampuksessa. Varsinkin miehillä estradiolia muodostuu aivoissa testosteronista ja stereoidien esiasteista aromataasin avulla. Estrogeenitasoja kehossa voidaan lisätä hormoniterapialla. Myös estrogeenin kaltaisia aineita sisältävien tuotteiden syönti kuten soija saattaa vähentää estrogeenimääriä.
Łukasz Skorupski
Maajoukkueura
Skorupski on pelannut Puolan nuorten maajoukkueissa. Debyytti Puolan A-maajoukkueessa tapahtui 14. joulukuuta 2012 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan. Tämän jälkeen hän on pelannut kaksi maaottelua vuonna 2018 ja ollut lukuisia kertoja maaotteluissa varamaalivahtina.
Seiken densetsu
Tausta
Ennen Mystic Questia Square oli jo vuonna 1987 mainostanut nimeä Seiken densetsu: The Emergence of Excalibur kantavaa roolipeliä, joka oli tarkoitus julkaista Famicom Disk Systemille. Peli oli tilattavissa ennakkoon, vaikka sen tuotanto oli vasta alkuvaiheessa. Myöhemmin Square päätti kuitenkin lopettaa pelin kehityksen rahoitusvaikeusten takia ja tiedotti ostajille rahojen palautuksesta sekä mahdollisuudesta tilata The Emergence of Excaliburia vastaava Final Fantasy -sarjan ensimmäinen osa. Jos The Emergence of Excalibur olisi julkaistu, se olisi viiden levykkeen kokoisena ollut alustansa laajimpia pelejä. Squaren kääntäjänä työskennelleen Kaoru Moriyaman mukaan pelistä ei ehditty tuottaa huhuttuja prototyyppejä.
Peruuttamastaan projektista huolimatta Square ei halunnut luopua Seiken densetsu -tuotemerkistä, ja siksi aluksi nimellä Gemma Knights tunnettu Mystic Questin japanilaisjulkaisu nimettiin lopulta Seiken densetsu: Final Fantasy gaideniksi. Peli julkaistiin Final Fantasy -sarjan sivutarinana vuonna 1991, ja käsitys Seiken densetsusta omana pelisarjanaan syntyi, kun Secret of Mana ilmestyi kaksi vuotta myöhemmin.
Suunnittelu
Seiken densetsu syntyi, kun Kōichi Ishii halusi luoda kuvitteellisen maailman, joka hänellä oli ollut mielessä lapsesta saakka. Toimintaroolipelisarjan sijasta Seiken densetsu on Ishiille ensijaisesti miljöö, jonka pelaaja voi kokea kyseisen lajityypin kautta. Seiken densetsua suunnitellessaan Ishii on käyttänyt suureksi osaksi lapsuuteensa liittyviä mielikuvia, jotka syntyivät esimerkiksi elokuvista, sarjakuvista ja fantasiakirjallisuudesta. Vaikutteita hän on saanut useista tarinoista, joihin kuuluvat muun muassa Taru sormusten herrasta, Muumit ja Liisan seikkailut ihmemaassa. Ishiin mukaan Seiken densetsu -pelien maailmoilla ja tarinoilla ei ole suoraa yhteyttä toisiinsa. Peleissä esiintyvät hahmot eivät yhteisestä nimestä tai persoonallisuudesta huolimatta ole välttämättä samoja henkilöitä vaan pikemminkin toistensa eri inkarnaatioita.
Sarjan peleistä Ishii on ohjannut Mystic Questin, Secret of Manan, Legend of Manan ja Seiken densetsu 4:n, jonka hän on myös tuottanut. Muita hänen tuottamiaan pelejä ovat Sword of Mana ja Heroes of Mana. Seiken densetsu 3:ssa hän kehitti hahmoja ja ohjasi pelin suunnittelua; Children of Manassa hän vastasi pelimekaniikan suunnittelemisesta. Seiken densetsu 3:n pääohjaajana toimi Hiromichi Tanaka, joka on myös suunnitellut pelisarjan taistelujärjestelmän. Reaaliaikaisiin taisteluihin perustuvan pelaamisen tarkoituksena oli vuoropohjaista Final Fantasya yksinkertaisemman konseptin luominen. Tanaka kuitenkin säilytti roolipelaamiseen liittyvän taktikoinnin, jotta pelit olisivat olleet myös niiden omaksuttavissa, jotka eivät hallitse hyvin toimintapelejä. Usean Seiken densetsu -osan kehitykseen ovat Ishiin ja Tanakan ohella osallistuneet Shin'ichi Kameoka ja Masato Katō. Kameoka vastasi Secret of Manan ja kolmen seuraavan pelin hahmosuunnittelusta. Katō puolestaan työsti Children of Manan ja Seiken densetsu 4:n juonta sekä Heroes of Manan käsikirjoitusta.
Vuonna 2006 ilmestynyt Seiken densetsu 4 oli ensimmäinen kolmiulotteinen Seiken densetsu -peli. Syynä esimerkiksi Legend of Manan kaksiulotteisuuteen olivat PlayStationin tekniset rajoitukset, joiden takia pelin maailmasta ei olisi kolmiulotteisena voitu tehdä sellaista, jollaiseksi Ishii oli sen kuvitellut. Muutoin 2D- tai 3D-grafiikan käyttäminen ei ole Ishiin mukaan riippunut pelialustan kapasiteetista vaan siitä, kumpi ulottuvuus palvelee paremmin pelin tyyliä. Ennen Seiken densetsu 4:n valmistumista Ishii kuuli väitteitä, joiden mukaan kolmiulotteisen Seiken densetsu -pelin luominen olisi mahdotonta. Kun Ishii oli vuoden 2003 E3-messuilla nähnyt esittelyn Half-Life 2:sta, hän päätti hyödyntää pelissä käytettyä Havok-moottoria Seiken densetsu 4:ää varten, koska arveli sen avulla voivansa luoda realistisen kolmiulotteisen maailman.
Musiikki
Kenji Itō sävelsi ensimmäisen Seiken densetsu -osan musiikin pelistä näkemiensä kuvien pohjalta. Yhdestä Mystic Questin kappaleesta tosin vastasi Final Fantasy -sävellyksistään tunnettu Nobuo Uematsu. 2000-luvulla Itō palasi sarjan pariin Sword of Manan, Children of Manan ja Seiken densetsu 4:n säveltäjänä. Children of Manan sävelsivät hänen lisäkseen Masaharu Iwata ja Takayuki Aihara, Seiken densetsu 4:n taas Tsuyoshi Sekito, Masayoshi Soken, Jun'ya Nakano ja pelin tunnuskappaleesta vastannut Ryūichi Sakamoto.
Super Nintendolle julkaistujen Secret of Manan ja Seiken densetsu 3:n musiikin on säveltänyt Hiroki Kikuta. Secret of Mana oli ensimmäinen Kikutan säveltämä videopeli, ja työstämistään Square-peleistä hän pitää sitä suosikkinaan. Mahdollisimman korkealaatuisen ääniraidan tekemistä haittasi Super Nintendon 8-kanavainen pulssikoodimodulaatio, joka rajoitti musiikin tiedostokokoa. Muokatakseen pelien kappaleita sujuvammin Kikuta käytti pelijärjestelmässä olevia soittimia syntetisaattorissaan. Hän lisäsi soittimiin vibrato-tehosteen, jonka tarkoituksena oli saada sävellykset kuulostamaan immersiivisiltä ja kolmiulotteisilta. Innoitusta pelien musiikkiin Kikuta sai Fidžisaarilla näkemistään maisemista. Super Nintendo -pelejä seuranneen Seiken densetsu: Legend of Manan säveltäjänä toimi Yōko Shimomura, jonka mielestä pelin musiikki kuvastaa häntä itseään paremmin kuin mikään muu hänen sävellyksistään. Legend of Manan jälkeen Shimomura sävelsi myös Heroes of Manan musiikin.
Kirjat ja sarjakuvat
thumb|125px|Princess of Manan ensimmäinen numero Vuosina 2000–2002 Enterbrain julkaisi viidestä osasta koostuvaa Legend of Manan mangasovitusta, josta Japanin ulkopuolella julkaistiin Egmontin tekemä saksankielinen versio. Sarjakuva on tyyliltään komedia, ja sen tarina kertoo pelin päähenkilöstä. Legend of Mana -mangan piirtämisestä vastasi Shiro Amano. Sarjakuvien lisäksi pelistä on tehty yli 600-sivuinen opaskirja, Seiken densetsu: Legend of Mana Ultimania, joka ilmestyi 30. heinäkuuta 2004 osana Square Enixin Ultimania-sarjaa. Peliohjeiden lisäksi siinä on tietoa Legend of Manan tarinasta ja kehityksestä. Kirja on Seiken densetsu -sarjan ainoa Ultimania-opas. Kaikista Legend of Manaa seuranneista sarjan konsolipeleistä on kuitenkin julkaistu pelioppaita muissa muodoissa.
Sword of Manan nimellä julkaistiin 16. tammikuuta 2004 usean tekijän piirtämä Sword of Mana yon-koma manga theater -sarjakuvakokoelma. Enterbrain julkaisi 25. helmikuuta 2004 myös peliin perustuvan mangan, jota seurasi 27. tammikuuta ilmestynyt Sword of Mana -romaani. Kirja käsittää kaksi Matsui Oohaman kirjoittamaa osaa. Sword of Mana ja Legend of Mana -sovitusten ohella Seiken densetsu -sarjakuviin kuuluu Square Enixin Gangan Comicsin julkaisema Seiken densetsu: Princess of Mana, jota on tuotettu yhteensä viisi osaa. Satsuki Yoshinon piirtämän sarjan ensimmäinen osa ilmestyi 22. helmikuuta 2007.
Vastaanotto
Multimediasivusto IGN:n mielestä Seiken densetsu -sarja osoitti toiminnallisella taistelujärjestelmällään, miten vuoropohjaisuudesta poikkeavistakin roolipeleistä voidaan tehdä toimivia. Pelisarjan innovaatioiden ansiosta sivusto nimesi Kōichi Ishiin yhdeksi parhaimmista videopelisuunnittelijoista. Seiken densetsun arvostetuimpiin puoliin kuuluu sarjan musiikki, jolle on annettu tunnustusta myös silloin, kun pelit ovat kokonaisuudessaan saaneet keskinkertaisia arvioita. Secret of Manan musiikkia on luonnehdittu ikimuistoiseksi. ScrewAttack piti pelin alkuvalikossa soivaa "Fear of the Heavens" -kappaletta kaikkien aikojen 7. parhaana videopelisävellyksenä. Mystic Questin musiikkia on sanottu tunnelmalliseksi ja Legend of Manan kappaleita pelin tapahtumiin ja paikkoihin hyvin sopiviksi. GameSpy luokitteli Children of Manan musiikin Nintendo DS:n parhaimmistoon.
Sarjan aloittanutta Mystic Questia IGN piti Game Boyn parhaana toimintaroolipelinä The Legend of Zelda: Link's Awakeningin jälkeen, ja RPGFan totesi pelin olevan mahdollisesti paras konsolilleen tapahtunut asia. Square Enixin vuonna 2004 teettämän kyselyn perusteella Mystic Quest oli myös yhtiön suosituimpia pelejä, joista asiakkaat halusivat uudistetun version Nintendo DS:lle. Peliä seurannut Secret of Mana on saanut Game Rankingsissa arvostelukeskiarvon 86,5 %. Peliä on kehuttu hyvin toteutetusta taistelujärjestelmästä, grafiikasta ja moninpelistä. Se on useaan kertaan sijoittunut parhaimpien videopelien joukkoon eri pelilehtien ja -sivustojen järjestämissä selvityksissä. Vuonna 2006 Famitsū-lehden lukijat äänestivät pelin sijalle 97, ja se on valittu myös kaikille IGN:n toimittajien laatimille listoille. Secret of Manaa myytiin maailmanlaajuisesti yli 1,8 miljoonaa kappaletta. Seiken densetsu 3 on saanut länsimaisilta kriitikoilta niin ikään hyviä arvosteluja, joissa on harmiteltu, että peli on julkaistu vain Japanissa. Seiken densetsu 3:n audiovisuaalista laatua on pidetty niin korkeana, että pelin on ajateltu hyödyntäneen alustansa ominaisuuksia äärimmilleen. Kauniista taustagrafiikastaan kiitelty Seiken densetsu: Legend of Mana oli julkaisuviikollaan NPD Group -markkinatutkimusyhtiön mukaan myydyin PlayStation-nimike. Peli julkaistiin myöhemmin Square Enixin Ultimate Hits -sarjassa, joka koostui yhtiön suosituimpien pelien uudelleenjulkaisuista.
World of Mana -pelejä ei ole pidetty pelisarjan ensimmäisten osien veroisina, ja niiden arvosanat ovat vaihdelleet hyvän ja heikon välillä. Pelejä kehuttiin niiden visuaalisesta esityksestä. Juonen osalta Children of Mana ei kuitenkaan herättänyt arvostelijoissa mielenkiintoa, ja pelin taisteluja luonnehdittiin itseään toistavaksi. Famitsūlta peli tosin sai kiitettäväksi luokiteltavan arvion 36/40. Seiken densetsu 4:ää arvosteltiin häiritsevistä kamerakulmista, ohjauksesta ja tasohyppelykohdista. Heroes of Manan heikkouksina mainittiin pelaajalle epäsuotuisasti käyttäytyvä tekoäly ja vaikeus ohjata taisteluyksiköitä. 1UP.comin mielestä Ishii oli sabotoinut luomaansa pelisarjaa uusimmilla peleillään, joiden esittelemiä ideoita Eurogamer kutsui luoviksi mutta epäonnistuneiksi. RPGamer sanoi World of Manan tulevaisuuden olevan synkkä. Dengekin ja Famitsūn julkaisemien tietojen mukaan Children of Mana ja Seiken densetsu 4 olivat kuitenkin kaksi viikkoa Japanin kymmenen myydyimmän pelin joukossa. Heroes of Mana ei sen sijaan yltänyt Children of Manaa vastaavaan myyntiin, minkä Ishii arveli johtuvan pelin japanilaisille vieraasta lajityypistä.
Päivä kerrallaan (Elastisen kappale)
Päivä kerrallaan on rap-artisti Elastisen toinen single studioalbumilta Anna soida. Se julkaistiin vuonna 2007. Siitä julkaistiin musiikkivideo, jolla Elastinen laulaa talojen katoilla Helsingin keskustassa. Videon on ohjannut Lauri Aalto.
Anna Maxwell Martin
Anna Maxwell Martin on englantilainen näyttelijä, joka on saanut kahdesti Baftan televisiopalkinnon. Hänet tunnetaan muun muassa Esther Summersonin roolista BBC:n minisarjassa Kolea talo sekä pääroolista Lyra Belacquana Universumien tomu -trilogian alkuperäisessä teatterisovituksessa.
Elämä ja ura
Martin syntyi Beverleyssä Yorkshiressä 1970-luvun lopulla. 18-vuotiaana hän lähti Liverpoolin yliopistoon opiskelemaan historiaa, vaikka haaveilikin jo tuolloin näyttelijän urasta – hän ei kuitenkaan uskonut olevansa vielä tarpeeksi kypsä teatterikouluun. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1998. Royal Academy of Dramatic Artiin Martin rohkeni hakea vasta 21-vuotiaana, mutta ei päässyt sisään. Sen sijaan hänet hyväksyttiin London Academy of Music and Dramatic Artiin. Kertomansa mukaan hän ei menestynyt koulussa, mutta onnistui kuitenkin valmistumaan.
Martinin ensimmäinen roolityö koulun jälkeen oli Lillian Hellmanin näytelmässä The Little Foxes. Hänen isänsä kuoli pian näytelmän ensiesityksen jälkeen syöpään, joka oli diagnostisoitu Martinin käydessä viimeistä vuottaan teatterikoulussa. Liittyessään Equityyn, näyttelijöiden brittiläiseen ammattijärjestöön, Martin otti toiseksi nimekseen isoisänsä nimen Maxwell, koska jäseniin kuului jo yksi Anna Martin.
Kun Martin kuuli Royal National Theatren suunnittelevan Philip Pullmanin Universumien tomusta näytelmäversiota, hän otti teatteriin yhteyttä ja sai kuin saikin Lyran pääroolin. Kaikkiaan peräti kuusituntista näytelmää esitettiin joulukuusta 2003 maaliskuuhun 2004. Loppuvuodesta 2004 näytelmä palasi muutamaksi kuukaudeksi ohjelmistoon, mutta vaihdetuin näyttelijöin. Martin sai roolistaan kiittäviä arvosteluja ja myös Laurence Olivier -palkintoehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Martin on palkittu televisiorooleistaan kahdesti parhaan naisnäyttelijän Bafta-palkinnolla. Ensimmäisen kerran hänet palkittiin roolistaan Esther Summersonina BBC:n vuoden 2005 Dickens-sovituksessa Kolea talo (Bleak House) ja toistamiseen roolistaan vuoden 2008 televisioelokuvassa Hullu-Poppy (Poppy Shakespeare).
Vuoden 2007 elokuvassa Jane Austenin jalanjäljillä Martin esittää kirjailija Jane Austenin sisarta Cassandraa.
Martin on naimisissa ohjaaja Roger Michellin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt tytär.
Merovingiaika
Merovingiaika Pohjois-Euroopassa
Norjassa ja Suomessa merovingiajaksi kutsutaan rautakauden jaksoa, joka vallitsi noin vuosina 550/600–800/825. Suomalaisessa tutkimuskirjallisuudessa on varsinkin aiemmin käytetty myös ajoituksia 575– tai 600–800. Norjan ja Suomen arkeologiaan merovingiajan käsite on lainattu Keski-Euroopan saksankielisestä terminologiasta. Ruotsissa puhutaan tyypillisesti Vendel-ajasta, Tanskassa nuoremmasta kansainvaellusajasta tai nuoremmasta germaanisesta rautakaudesta, Virossa esiviikinkiajasta, Latviassa ja Liettuassa keskisen rautakauden (400–800/900) jälkipuoliskosta.
Merovingiaika Suomessa
Merovingiaika tunnetaan etupäässä kalmistoissa eli hautapaikoilla suoritettujen arkeologisten kaivausten perusteella. Asuinpaikkoja on toistaiseksi tutkittu melko vähän.
Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Pirkanmaalla, Etelä-Pohjanmaalla, Länsi-Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla merovingiaika on hyvin runsaslöytöinen ajanjakso. Näillä alueilla hautoihin laitettiin runsaasti aseita ja muita metalliesineitä. Pienempi määrä hautalöytöjä tunnetaan myös Kanta-Hämeestä ja Päijät-Hämeestä. Jonkin verran hautalöytöjä on myös Etelä-Savossa (Mikkeli), Etelä-Karjalassa (Rautjärvi), Karjalankannaksella (Sakkola) ja mahdollisesti Lapissakin (Kemijärvi). Muillakin Suomen alueilla on ollut asutusta tai säännöllistä ihmistoimintaa (eränkäyntiä), joka kuitenkin on jättänyt vain hyvin heikkoja arkeologisia jälkiä itsestään. Lounais-Suomessa ja Etelä-Pohjanmaalla maanviljelyllä ja karjanhoidolla oli suuri merkitys elinkeinoina. Syrjäisemmillä seuduilla korostui kalastuksen ja metsästyksen merkitys.
Asesepän taidot olivat korkealle kehittyneitä. Yhteyksiä pidettiin yllä sekä Skandinaviaan, Länsi-Eurooppaan, Baltiaan että Venäjällä asuvien suomensukuisten väestöjen suuntaan. Viimeksi mainittuun ryhmään kuuluivat varsinkin permiläiset Kama-joen laaksossa Itä-Venäjällä. Vilkkaiden ulkomaanyhteyksien rinnalla Suomen alueella kehitettiin myös omintakeisia ase- ja korutyyppejä.
Yleisin hautaustapa oli polttohautaaminen. Hautarovion jäännökset kätkettiin kiviröykkiöön tai polttokenttäkalmistoon. Euraan ja Köyliöön Ala-Satakunnassa ilmaantui kuitenkin merovingiajan alussa polttamatta hautaaminen eli ruumishautaus. Arkeologi Nils Cleve on verrannut näitä ruumiskalmistoja Länsi-Euroopan varhaiskristillisiin rivihautakalmistoihin. Hän on arvellut, että uuden hautaustavan toivat tullessaan germaaniset maahanmuuttajat tai kenties "paluumuuttajat", jotka palasivat Suomeen palveltuaan mannermaalla sotureina. Kysymystä ei ole kuitenkaan vielä selvitetty lopullisesti.
Rikkaat hautalöydöt viittaavat jonkinlaiseen yhteiskunnalliseen hierarkiaan. Eräät paikalliset päälliköt Lounais-Suomesta ja Etelä-Pohjanmaalta ovat ehkä palvelleet Keski-Ruotsin ja Etelä-Skandinavian kuninkaiden hoveissa aseistettuina seuruemiehinä. Tähän viittaavat miekat, joiden kahvat on koristeltu ns. Salinin tyylillä II.
Tunnettuja tämän vaiheen muinaisjäännöksiä Suomessa ovat polttokenttäkalmistot (esimerkiksi Laitilan Vainionmäki, Turun Ristimäki, Uudenkaupungin/Kalannin Kalmumäki, Vesilahden Kirmukarmun mäki, Isonkyrön Pukkila) ja ruumiskalmistot (esimerkiksi Euran Luistari ja Pappilanmäki sekä Köyliön Köyliönsaari). Merovingiaikaan ajoittuu myös Isonkyrön Leväluhta, joka on tulkittu joko uhrilähteeksi tai suokalmistoksi.
Integrated Taxonomic Information System
right|200px Integrated Taxonomic Information System eli ITIS on Yhdysvaltain useiden eri virastojen koordinoima hanke eliöiden taksonomisen tiedon koordinoimiseksi ja kehittämiseksi. Yhteistyössä ovat mukana EPA, NOAA, USGS, NBS, ARS, NRCS ja Smithsonian-instituutti.
Tietokanta
Projektin tietokantaan kuuluu yli 589 000 sivua. Tietokanta keskittyy erityisesti Pohjois-Amerikan lajistoon, mutta tietokannassa on mukana myös useita lajeja Amerikan ulkopuolelta, erityisesti lintuja, kaloja, nisäkkäitä ja matelijoita. ITIS:tä käytetään lajien taksonomian de facto -lähteenä useissa biodiversiteettiä käsittelevissä projekteissa.
ITIS tekee yhteistyötä tuottaakseen vuosittain Catalogue of Lifen, jonka tarkoituksena on listata kaikki maailman tunnetut lajit.
Juhana Perkki
thumb|upright|Juhana Perkki vuonna 1977. Väinö Kaarlo Juhana Perkki (vuoteen 1934 Berg; 25. lokakuuta 1915 Hiitola – 14. helmikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen majuri, kustannusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän suomensi muun muassa Tenavat-sarjakuvaa.
Henkilöhistoria
Perkin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Väinö Kalle Pekka Perkki ja Ida Anna Maria Augusta Gunmmerus. Perkki pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja kävi sitten Merisotakoulun merikadettikurssin 1936–1939.
Talvisodan aikana hän oli Laatokalla sijainneen Rautaveräjän linnakkeen päällikkönä, ja sodan loppuvaiheissa hän johti Mantsinsaaren puolustusta komppanianpäällikkönä. Välirauhan aikana Perkki oli erään maalinnakkeen päällikkönä, ja hän suoritti kenttätykistön kapteenikurssin 1941. Jatkosodan alussa Perkki toimi patteriston päällikkönä Kannaksella, Itä-Karjalassa ja viimeksi Syvärillä. Kesällä 1944 Perkki toimi Kenttätykistörykmentti 2:ssa patteristoupseerina ja patteriston komentajana osallistuen Laatokan Karjalassa käytyihin taisteluihin.
Sodan päätyttyä Perkki toimi 1944–1947 Turun Rannikkotykistörykmentissä Utön linnakkeen päällikkönä, ja viimeksi hän oli toimistopäällikkönä Merivoimien esikunnassa. Hän erosi puolustusvoimain palveluksesta 1948 ja valmistui Svenska Handelshögskolanista diplomiekonomiksi 1949. Perkki oli sitten vuodesta 1949 Helsingin Sanomia kustantavan Sanoma Osakeyhtiön palveluksessa ensin konttoripäällikkönä ja sitten kustannusjohtajana eläkkeelle jäämiseensä saakka 1977.
Kirjallinen tuotanto
Perkki on kirjoittanut pakinoita sekä suomentanut kaunokirjallisuutta ja dekkareita. Tunnetuin Perkin suomentamista teoksista on William Goldingin romaani Kärpästen herra. Hän on myös suomentanut Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvaa sekä Masi-sarjakuvaa.
Taru Laihanen
Taru Laihanen (s. 15. huhtikuuta 1986 Hämeenlinna) on suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Laihanen on edustanut Hämeenlinnan Palloa, Hämeenlinnan Jalkapalloseuraa, FC Unitedia, FC Honkaa, Tampereen Ilvestä, saksalaista SG Essen-Schönebeckiä ja Helsingin Jalkapalloklubia. Laihanen voitti Hongassa Suomen mestaruuden vuosina 2006 ja 2007 sekä Unitedissa Suomen cupin 2005. Kaudella 2022 hän edusti nimellä Taru Penttilä eteläisen alueen vitosessa pelaavaa Vantaalaista PK-50 joukkuetta (15 peliä, 25 maalia).
Naisten maajoukkueessa Laihanen pelasi vuosina 2007 ja 2008 kaikkiaan 13 maaottelua. Hän pelasi Suomen nuorten joukkueissa alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen selviytyessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006.
Terroripommitus
thumb|250px|Tokio palaa: Yhdysvaltain ilmavoimien palopommihyökkäys 26. toukokuuta 1945. Terroripommitus on ilmapommitusstrategia, jonka tarkoitus on tuhota siviilikohteita ja siviilejä. Tavoitteena on vihollisen taistelutahdon murtaminen ja sekasorron aiheuttaminen siviiliväestön keskuudessa.
Historia
Lähes kaikki nykyaikaiset ilmasodankäynnin muodot kehittyivät ensimmäisen maailmansodan aikana.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäinen terroripommituksen suorittivat saksalaiset zeppelin-ilmalaivat Englannin rannikolla 9. tammikuuta 1915. Iskussa kuoli neljä siviiliä, 16 haavoittui ja aineellisen tuhon määräksi arvioitiin 7 740 puntaa. Huolimatta vähiin jääneestä tuhosta yleisö ja media reagoivat tapahtumaan voimakkaasti. Lisää iskuja kuitenkin seurasi ja sodan loppuun mennessä terroripommitus oli vaatinut 557 henkeä, haavoittaen 1 358 ihmistä.
Espanjan sisällissota
Francisco Francon johtamien kansallismielisten kapinallisten puolella taistelleet saksalaiseen Legion Condor -osastoon kuuluneet pommikoneet pommittivat Guernican kaupunkia 1937. 9 000 asukkaasta kuoli noin 1 600 ja noin 70 prosenttia rakennuksista tuhoutui.
Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Toisen Kiinan–Japanin sodan aikana Japani pommitti Kiinan väliaikaista pääkaupunkia Chongqingia yli viiden vuoden ajan. Chongqingin pommituksissa kuoli kymmeniä tuhansia ja koska Japani käytti runsaasti palopommeja kaupunki kärsi valtavia tuhoja.
Luftwaffen pommitukset
thumb|250px|Lontoo ilmahyökkäyksen jälkeen toisen maailmansodan aikana Saksan hyökätessä Puolaan vuonna 1939 Luftwaffe pommitti useita siviilikohteita, kuten Wieluńia, Frampolia ja Varsovaa.
Saksalaisten hyökättyä Alankomaihin toukokuussa 1940 Rotterdamia pommitettiin raskaasti 14. toukokuuta 1940, minkä tarkoituksena oli pakottaa Alankomaat rauhaan.
Myöhemmin suuren pommitusoperaation aikana, joka Britanniassa tunnettiin nimellä the Blitz, Luftwaffe pommitti Lontoota ja muita suuria kaupunkeja syyskuun 1940 ja toukokuun 1941 välisenä aikana.
Liittoutuneiden pommitukset
Myös länsiliittoutuneet pommittivat siviilikohteita. Huolimatta Neuvostoliitolle annetuista lupauksista liittoutuneet olivat haluttomia muodostamaan todellista suurta rintamaa ennen vuotta 1944. Tällöin etenkin Winston Churchill halusi korvata rintaman puutteen turvautumalla pommitusten laajentamiseen.
Kuuluisin oli Dresdenin pommitus helmikuussa 1945, joka vaati kymmenien tuhansien siviilien hengen. Sodan loppuvaiheessa Dresdeniin ja muihin Saksan kaupunkeihin kohdistettuja pommituksia on kritisoitu, koska niistä ei ollut enää merkittävää hyötyä sodankäynnille korkeaan siviiliuhrien määrään nähden. Samoin Yhdysvaltain ilmavoimien palopommihyökkäykset japanilaisiin kaupunkeihin, kuten Tokioon ja Kobeen vaativat satoja tuhansia ihmisuhreja.
Hiroshiman ja Nagasakin atomipommit
Yhdysvallat pudotti 6. elokuuta 1945 atomipommin Hiroshimaan ja kolme päivää myöhemmin toisen Nagasakiin. Nämä kaksi valtavaa tuhoa aiheuttanutta pommia pakottivat Japanin antautumaan. Tarkkaa uhrien lukua ei tiedetä, mutta pelkästään Hiroshiman atomipommin arvioidaan vaatineen räjähdyksen, kuumuuden ja säteilyn tähden välittömästi noin 70 000 ihmisen hengen. Vuoteen 1950 mennessä arvioidaan jopa yli 130 000 kuolleen säteilysairauden, syövän ja muiden pitkäaikaisvaikutusten vuoksi. Vaikka läheiset kukkulat suojelivat Nagasakia, myös siellä kuoli välittömästi noin 40 000 ihmistä ja vuoden 1946 loppuun mennessä noin 70 000. Suurin osa molempien pommitusten uhreista oli siviilejä.
Toisen maailmansodan jälkeen
Vaikka toisen maailmansodan jälkeen varsinaisia terroripommituksia ei ole juuri suoritettu, erityisesti Yhdysvaltain pommitukset eri kriiseissä ovat aiheuttaneet myös laajoja siviilivahinkoja. Yhdysvaltain suorittamia Christmas Bombing -nimellä tunnettua Hanoin ja Pohjois-Vietnamin pommitusta joulukuun loppupuoliskolla 1972 on pidetty terroripommituksina.
ProTracker
ProTracker on Amigalle tehty tracker-ohjelma, jonka ensimmäinen versio ilmestyi syksyllä 1990. Se on ensimmäisiä ohjelmia, jolla pystyttiin tekemään digitaalista musiikkia. Se pystyy käsittelemään 4 yhtäaikaista kanavaa ja 31 eri ääninäytettä, mutta myöhemmissä versioissa kanavia oli jopa 32. ProTracker tallentaa kappaleet mod-tiedostomuotoon, ja sillä tehdyt modulet olivat aikoinaan hyvin suosittuja Amigan peleissä.
Ohjelman esikuva oli Karsten Obarskin kehittämä Ultimate SoundTracker (1987), joka oli ensimmäinen MOD-tiedostomuotoa käyttänyt ohjelma. SoundTrackerin lisäksi Noisetrackerillä oli vaikutus ProTrackeriin.
Kik Messenger
Historia
Kik Messengerin perusti vuonna 2009 pieni ryhmä kanadalaisen Waterloon yliopiston opiskelijoita. Ensimmäinen beetaversio julkaistiin huhtikuussa 2010 ja vakaa versio saman vuoden lokakuussa. Alun perin Kik Messenger oli saatavilla Androidille, iOS:lle ja BlackBerryn puhelimille ja myöhemmin myös Windows-puhelimille. Joulukuussa sovellus kuitenkin katosi Windows-puhelinten sovelluskaupasta. Sovelluksen viimeiseksi jäänyt sovelluspäivitys oli edeltävältä vuodelta.
ProTracker
Ohjelman kehittivät Lars Hamre, Anders Hamre, Sven Vahsen ja Rune Johnsrud.
Kik Messenger
Historia
Heinäkuussa 2011 julkaistiin Kik ohjelmointirajapinta, jonka avulla ulkopuolisten oli mahdollista tehdä sovelluksia Kik Messengeriin.
ProTracker
Vaikutus
Ohjelmalla oli merkittävä vaikutus tracker-musiikin, demoskenen ja uusien muusikoiden kehittymiseen. Ohjelma oli hyvin suosittu ja sille tuli paljon jäljittelijöitä ja klooneja.
Ohjelmalla oli merkitys MOD-tiedostomuodon popularisoimiseen muillakin alustoilla kuin Amigalla. Tiedostomuodon suosio johti sitä toistavien ohjelmien ilmestymiseen myös muun muassa IBM PC:lle ja Macintoshille.
Kik Messenger
Ominaisuudet
Kikissä käyttäjät voivat ottaa yhteyttä toisiin käyttäjiin, mikäli heidän nimimerkkinsä on tiedossa.
ProTracker
Vaikutus
Ohjelmaa käyttäneitä muusikoita ovat:
Kik Messenger
Ominaisuudet
Kikissä voi lähettää muille käyttäjille tekstimuotoisia viestejä, kuvia, videoita ja GIF-animaatioita. Tekstimuotoisia viestejä voi elävöittää emojeilla ja tarroilla. Kikissä voi lisäksi kommunikoida chatbottien kanssa ja pelata niitä vastaan.
ProTracker
Vaikutus
Ohjelmasta on tehty myös Atari ST:lle klooniversio ProTracker ST.
Kik Messenger
Turvallisuus
Kik Messenger sai 4. marraskuuta 2014 yhden pisteen seitsemästä Electronic Frontier Foundation -järjestön pikaviestinvertailussa, jossa keskityttiin yksityisyyteen ja tietoturvaan. Kik sai pisteen siitä, että se salaa käyttäjän ja palvelimen välisen viestinnän. Kik menetti pisteitä siitä, että viestejä ei salata avaimilla joihin ylläpitäjillä ei ole pääsyä, käyttäjät eivät voi varmistaa ettei yhteydenpidossa ole tapahtunut mies välissä -hyökkäystä, viestit eivät ole turvattuja jos vanhat salausavaimet varastetaan, lähdekoodi ei ole avoin vapaalle tarkastelulle, turvasuunnittelua ei ole dokumentoitu riittävän hyvin eikä ulkopuolinen taho ole tarkastanut lähdekoodia viimeisen 12 kuukauden aikana.
Johan Hymander
Johan Hymanderin lapsia olivat pianopedagogi Ingeborg Hymander ja urkujenrakentaja Josef Hymander (1882–1954).
Mouth & MacNeal
thumb|right|250px|Mouth & MacNeal vuonna 1971. Mouth & MacNeal oli vuosina 1971–1974 toiminut alankomaalainen pop-duo. Sen jäsenet olivat Big Mouth (oik. Willem Duyn) ja Maggie MacNeal (oik. Sjoukje van’t Spijker). Duon kuuluisin kappale oli Euroopassa ja Yhdysvalloissa vuonna 1972 menestystä saavuttanut ”How Do You Do?”. Lisäksi vuonna 1974 Mouth & MacNeal edusti Alankomaita vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa sijoittuen kolmanneksi kappaleella ”I See a Star”, joka singlenä ilmestyessään ylsi Britannian top 10:een. Kotimaassaan duo saavutti kaikkiaan yhdeksäntoista top 20 -hittiä.
Duo hajosi vuonna 1974, kun Big Mouth ryhtyi työskentelemään vaimonsa, Ingrid Kupin, kanssa. Tuloksena oli uusi duo, Big Mouth & Little Eve. Maggie MacNeal puolestaan saavutti jonkinasteista menestystä sooloartistina, kunnes siirtyi televisiotyöhön.
Willem Duyn kuoli sydänkohtaukseen 67-vuotiaana 3. joulukuuta 2004.
Lipovo
Lipovo voi tarkoittaa seuraavia asioita: