cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karsta
Vastaanotto
Tähtivaeltaja-lehden Toni Jerrmanin mukaan kirjan lähtökohdat ovat erinomaiset ja se toimii hyvin kuvittaessaan tapahtumia. Muuten kirjailija korostaa yhteiskuntakriittisiä näkemyksiä liiankin saarnaavasti. Alussa juoni kulkee liikaa paikallaan ja muutamat ilmaan heitetyt oletukset jäävät irrallisiksi. Viimeistelemättömyys vaivaa myös tekstiä, johon on jäänyt liikaa toistoa ja outoja termejä. Muuten teos on parasta suomalaista avaruus-scifiä Nimbus ja tähdet -kirjan jälkeen.
Magnus Moan
Maailmancupissa Moan on saavuttanut 25 osakilpailuvoittoa. Hän on sijoittunut cupin kokonaiskilpailussa toiseksi talvina 2005–2006 ja 2008–2009, kolmanneksi kausilla 2006–2007 ja 2009–2010, neljänneksi 2013–2014, viidenneksi 2004–2005 ja 2012–2013, kahdeksanneksi 2003–2004 ja 2014–2015, yhdeksänneksi 2007–2008, 12:nneksi kausilla 2010–2011 ja 2011–2012 ja 41:nneksi kaudella 2002–2003.
Torinon olympialaisissa Moan oli kolmas normaalikilpailussa ja toinen sprintissä. Sotšin olympialaisissa hän oli suurmäen kilpailussa toinen ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut yksitoista mitalia: mestaruus ja hopea Oberstdorfista 2005, hopea ja pronssi Sapporosta 2007, pronssi Liberecistä 2009, kaksi pronssia Oslosta 2011, pronssi Val di Fiemmestä 2013, hopea ja pronssi Falunista 2015 sekä kaksi hopeaa Lahdesta 2017.
Karsta
Vastaanotto
Warkauden lehden arvostelijan mukaan kirja on vanhanaikainen tieteistarina hyvässä ja pahassa mielessä. Tarina on ajoittain kömpelö ja kieli on paikoin kuin huonoa käännöstä englannista.
Vampyyritanssijatar
Juoni
Suositun vampyyritanssin esittäjän Silvia Lafontin uudeksi pariksi kiinnitetään nuori tanssija Oscar Borch. Kokematon Oscar rakastuu intohimoisesti Silviaan, mutta tulee useaan kertaan torjutuksi. Ennen illan esitystä Oscar juo myrkkyä ja makaa tanssin päätyttyä näyttämöllä kuolleena.
Tuotanto ja vastaanotto
Nordisk Films Kompagnin tuottama Vampyyritanssijatar on mainittu yhtenä ensimmäisistä vampyyrielokuvista, mutta todellisuudessa se on valkoinen orjakauppa -elokuvien ja Asta Nielsenin Kuilun vanavedessä tehty eroottinen melodraama. Elokuvan ”vampyyri” on klassisen tanssijakoulutuksen saaneen Clara Wiethin esittämä femme fatale, jonka naisellinen viehätysvoima ajaa rakastuneen miehen tuhoon. Nimitys vamppi vakiintui myöhemmin Yhdysvalloissa Helen Gardnerin ja Theda Baran tähdittämien elokuvien myötä. August Blomin ohjaustyön ansioita ovat juonta kuljettava määrätietoinen leikkaus, tuolloin vielä harvinaiset lähikuvat sekä teatteriyleisön reaktoiden kuvaaminen loppuhuipennuksen luoman vaikutelman lisäämiseksi.
Aikansa rohkeimpiin elokuviin kuulunut Vampyyritanssija oli suuri yleisömenestys ja teki Wiethistä kansainvälisen tähden. Helsingissä, jossa elokuvaa esitettiin heti Tanskan ensi-illan jälkeen, sitä mainostettiin ”näytäntökauden parhaana kuvana”. Tamperelaisen elokuvateatterin mukaan ”kaikkialla missä tätä kuvasarjaa on viime viikkoina näytelty ovat teatterissa kävijät suorastaan tapelleet lipuista!”
Elokuvan heikkotasoinen kopio on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Dies Irae (yhtye)
Dies Irae on puolalainen death metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1992.
Yhtyeen varhaistuotantoa on huomattavasti inspiroinut sekä vaikuttanut Vader ja Morbid Angel.
Luettelo Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajista
Tämä on luettelo Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajista.
Itseoikeutetut jäsenet
Kirkolliskokoukseen kuuluvat itseoikeutettuina edustajina myös piispat:
Let’s Dance (David Bowien albumi)
Let’s Dance on David Bowien vuonna 1983 julkaistu albumi. Albumi on Bowien uran kaupallisesti suurin menestys, sitä oli myyty vuoteen 2005 mennessä yli 10 miljoonaa kappaletta. Let’s Dance nousi listaykköseksi muun muassa Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa, jossa levy pysyi listaykkösenä peräti 16 viikkoa. Levyn musiikkia on myös arvosteltu liiasta kaupallisuudesta.
Myös albumilta julkaistut singlet menestyivät hyvin. Albumin nimikappale "Let’s Dance" oli ykköshitti Britanniassa. "China Girl" ja "Modern Love" nousivat molemmat Britanniassa sijalle 2.
Blueskitaristi Stevie Ray Vaughan vierailee albumilla ja hänen blues-tyylinen soittonsa toi levylle omaperäistä ilmettä. Erikoista albumille on se, että David Bowie itse ei soita sillä ainuttakaan instrumenttia.
Malin kuningaskunta
Malin kuningaskunta perustettiin 1200-luvun alussa ja 1300-luvun puolivälissä se oli suurvalta, jonka alue poikkesi huomattavasti nykyisen Malin valtion rajoista. Mandinkat polveutuvat Malin kuningaskunnan asukkaista. Maasta tuli kuuluisa Välimerenkin alueella erityisesti Timbuktun ja Walatan kaupunkien kautta Saharan yli käydyn kaupan ansiosta. Kuuluisa marokkolainen tutkimusmatkailija ibn Battuta kävi Malin kuningaskunnassa vuosina 1352 ja 1353, ja hänen matkakertomuksensa ovat tärkeä tietolähde kuningaskunnan asioista.
Mansa Kankan Musa I:n hallituskaudella 1312–1337 puolet maailman kullantuotannosta oli Malin alueella. Musa oli vakaumuksellinen muslimi ja hänen aikanaan islamilainen oppineisuus kukoisti. Timbuktun yliopisto kehittyi mahtavimmilleen, ja sinne virtasi opiskelijoita muista islamilaisista valtioista. Musa teki pyhiinvaelluksen Mekkaan 1324, ja ajan perinteen mukaisesti jakoi matkallaan kultalahjoituksia. Musan lahjoitukset olivat niin suuria että valtiontalous häiriintyi, mutta vastaavasti tieto retkestä ja sillä jaetusta kullasta toi Timbuktun maailmankartoille niin islamilaisessa kuin kristityssäkin maailmassa.
Malin suurvalta jakaantui pian Malin ja Songhain valtakunniksi. Malin suurvalta hajosi lopullisesti 1500-luvun lopussa.
Historia
240px|thumb|vasen|[[Mansa Musa, Malin kuningas, kuvattuna kartassa 1300-luvulta.]] Malin perustaminen tunnetaan lähinnä perimätiedon ja joidenkin kirjoitettujen arabilähteiden perusteella. Guinealaisen historioitsijan Souleyman Kantén mukaan Mali perustettiin 1200-luvun alkupuolella, mahdollisesti vuosien 1235–1236 välillä. Valtakunnan perustajana pidetään Sundiataa. Arabihistorioitsija Ibn Khaldun kirjoitti hänestä vuosisata myöhemmin. Hän kutsui Sundiataa nimellä Mari Jata ja kertoi tämän hallinneen 25 vuotta. Mandejen suullisissa tarinoissa eli jeliweissä Sundiata yhdisti aiemmin hajanaiset mandeheimot oman valtansa alle. Sundiata myös kukisti Ghanan kuningaskunnan valloittaneen Sumangurun ja Souleyman Kanté ajoitti Malin varsinaisen perustamishetken voiton jälkeen pidettyyn neuvostoon.
Malin voitto avasi tien valtakunnan laajentumiselle kohti pohjoista, mikä puolestaan mahdollisti Malin hallita Saharan ylittävien kauppareittien toista päätä. Näin Mali sai myös hallintaansa tärkeät Taghazan suolakaivokset ja Takeddan kuparikaivokset. Mali laajeni myös länteen edelleen hallitakseen kauppareittejä. Itään ja etelään laajennuttiin ilmeisesti lähinnä maanviljelyn takia. Nigerjoesta ja sen varren kauppakaupungeista, kuten Djennéstä, Timbuktusta ja Gaosta, kehittyi Malin keskus. Malista tuli myös Länsi-Afrikan voimakkain ja suurin mahti. Malin kultakausi koettiin Mansa Musan valtakaudella 1300-luvun alussa.
1400-luvun loppupuolella fulanit kapinoivat Malia vastaan Fouta Djallonin päällikkö Tenguellan johtamina. Fulanit valloittivat muun muassa Wolofin ja Futa Tooron kuningaskunnat jättäen Malin hallintaan vain pienen maakaistaleen Gambiajoen varrella. Joelta oli kuitenkin yhteys Atlantille ja Malin oli mahdollista jatkaa kauppaa Portugalin kanssa. Portugali ei kuitenkaan suostunut myymään malilaisille heidän erityisesti haluamiaan tuliaseita. Portugalilaiset päätyivät myös auttamaan paikallisia hallitsijoita Malia vastaan, mikä johti usean pienen kuningaskunnan itsenäisyyteen Malista. 1500-luvun loppupuolella Malin hallitsija Mansa Mahmud IV yritti vielä laajentaa valtakuntaansa hyökkäämällä Marokon kimppuun. Marokko oli tuolloin vallannut Songhain valtakunnan alueita. Marokkolaisten tuliaseet veivät kuitenkin voiton. Mansa Mahmud IV:n kuoltua hänen viisi poikaansa jakoivat valtakunnan jäljellä olleet alueet ja 1600-lukuun mennessä Mali oli hävinnyt Afrikan kartalta.
Elaine Cunningham
Elaine Cunningham (s. 12. elokuuta 1962) on yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti Forgotten Realms -fantasiamaailmaan sijoittuvista töistään.
Cunninghamin suosituimpia hahmoja ovat puolihaltia Arilyn Kuunterä, bardi Danilo Thann ja omapäinen drow-velhotar Liriel Baenre. Cunninghamin suomennetuista teoksista Arilyn ja Danilo seikkailevat Laulut ja miekat -sarjassa ja Liriel Drowprinsessa-sarjassa.
Kaprionlahti
thumb|250px|Suomenlahden eteläranta [[Venäjän puolella.]] Kaprionlahti (, myös Копорский залив, Koporski zaliv) on Suomenlahden etelärannalla Soikkolanniemen ja Uustianniemen välissä sijaitseva lahti. Sen pituus on 12 kilometriä, leveys 26 kilometriä ja suurin syvyys 20 metriä. Rannat ovat alavia ja kivisiä, paikoin metsän peittämää hiekkaa. Kaprionlahteen laskevia jokia ovat Siestajoki, Vornaisienjoki ja Hevaanjoki.
Lahti on saanut nimensä sen eteläpuolella sijaitsevasta Kapriosta. Hevaanjoen suussa on Sosnovyi Borin kaupunki.
Waimes
Waimes on vallonialainen kunta Belgiassa. Se kuuluu Liègen maakuntaan. Waimesissa oli 7 309 asukasta vuonna 2015. Sen pinta-ala on 96,93 km² ja asukastiheys 69 asukasta per neliökilometri.
Waimes on Malmedyn ohella toinen Belgian itäisten kantoneiden pääosin ranskankielisistä kunnista. Myös vähemmistökielen asemassa olevaa saksaa puhutaan alueella yleisesti. Muut Waimesin naapurit kuuluvat Belgian saksankieliseen yhteisöön.
Oula
Oula on alun perin saamelainen miehen etunimi. Se on muunnos nimistä Olli ja Olavi. Nykyään sitä käyttävät suomalaisetkin.
Nimeä Uula pidetään eräänä muotona Oula-nimestä.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Oula-nimisiä on Suomessa ollut vuoden 2019 loppuun mennessä noin 960 ja Uula-nimisiä 371. Vuodesta 2020 lähtien Oulan nimipäivä on 29. heinäkuuta, Olavin päivänä.
Pirkko Alhoniemi
Pirkko Kaarina Alhoniemi (o.s. Salokas; s. 16. maaliskuuta 1935 Turku) on suomalainen kirjallisuuden tutkija, joka toimi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessorina ja professorina 1974–1999. Hänen puolisonsa on professori Alho Alhoniemi.
Zingo
Zingo on ruotsalainen virvoitusjuoma, joka esiteltiin 1950-luvulla. Silloin se tunnettiin nimellä Ingo-läsk, joka tulee nyrkkeilijä Ingemar "Ingo" Johanssonista. Tämä nimi ei ollut juomalla käytössä kovin pitkään (varsinkin, kun Johansson menetti maailmanmestaruuden raskaan sarjan nyrkkeilyssä), ja näin juoma nimettiin uudelleen Zingoksi. Brändi ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1962. Juomalla oli senaikaisena iskulauseena "försvinnande god" (suom. häviämisen hyvä). Juomaa on saatavilla vain appelsiininmakuisena, mutta vuonna 1973 valmistajat kokeilivat kolmea uutta makuvaihtoehtoa, jotka olivat banaani, kirsikka ja päärynä.
Vuonna 1973 markkinoitiin myös suklaanmakuista Zingoa. Se oli hiilihapollista suklaavirvoitusjuomaa. Suklaanmakuinen Zingo oli läpikuultavan ruskeaa limonaadia, ja se oli ollut erittäin suosittua.
Ciutat Vella
thumb|Ciutat Vella Barcelonan kartalla thumb|La Rambla Ciutat Vella (esp. Ciudad Vieja) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Se käsittää käytännössä koko Barcelonan vanhan kaupungin, jossa on jäljellä useita keskiaikaisia rakennuksia. Aluetta halkoo sekä paikallisten että turistien suosima maineikas La Rambla -kävelykatu, jonka varrelle myös suuri osa alueen kaupoista ja ravintoloista on keskittynyt. Vuoden 2005 väestönlaskennassa alueella oli 111 290 asukasta.
Ciutat Vella on jaettu neljään kaupunginosaan, jotka ovat La Barceloneta, El Gòtic, El Raval ja Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera.
HPA
HPA tai hPa voi tarkoittaa seuraavia:
Maari
thumb|Maari Japanissa. Maari (, latinan sanasta mare ’meri’) on vulkaanisen kaasun purkautuessa syntynyt allas, jonka vesi on yleensä myöhemmin täyttänyt. Kaasupurkaus syntyy kuuman laavan tai magman joutuessa kosketuksiin pohjaveden kanssa. Tällainen suppilomainen, jyrkkärantainen ja muodoltaan pyöreähkö allas on vulkaanisten purkaustuotteiden ympäröimä. Maarien halkaisija vaihtelee 60 metristä kahdeksaan kilometriin ja syvyys kymmenestä metristä 200 metriin. Maareja on Pohjois-Amerikassa, Chilessä ja Euroopassa esimerkiksi Eifelvuoristossa Saksassa ja Auvergnessa Ranskassa.
Pygame
Pygame on alustariippumaton Python-ohjelmointikieleen tehty moduuli. Pygame on tarkoitettu enimmäkseen peliohjelmointiin ja se sisältää grafiikka- ja äänikirjastot. Se on tehty Simple DirectMedia Layerin (SDL) päälle ja toteutettu korvaamaan pySDL sen kehityksen loppumisen takia.
Pygamen toteutti alun perin Pete Shinners ja se on julkaistu LGPL-lisenssin alla. Pygamen kehitys on ollut avoimeen lähdekoodiin perustunut yhteisöprojekti vuosien 2004–2005 jälkeen.
Tiina Ruuska
,
Tiina Maarit Ruuska (s. 28. huhtikuuta 1970 Reisjärvi) on suomalainen laulaja joka voitti Lavatähti-kilpailun vuonna 1995 ja siitä alkoi hänen levytysuransa. Tiina toimi keikkailun ohella radiotoimittajana parin vuoden ajan. Nykyisin Tiina Ruuska asuu Vesangassa (Jyväskylä) ja pyörittää keikkailun ohella isänsä Sointuset-ohjelmatoimistoa. Lisäksi hän on sekä suurtalous- että ravintolakokki.
Meedia
thumb|Meedian valtakunta Meedia oli muinainen kuningaskunta, jonka keskus sijaitsi nykyisen Iranin alueella. Meedian valtakunta ulottui laajimmillaan aina Keski-Aasiaan ja Afganistaniin asti. Meedian alue kattoi Teheranin ja Hamadanin kaupungit, Azerbaidžanin Esfahanista pohjoiseen, Zanjanin ja Kurdistanin. Tärkein Meediasta ja sen asukkaista kertova lähde on kreikkalainen historioitsija Herodotos.
Assyrialaisissa kirjoituksissa mainitaan meedialaiset "amadai"-heimot jo 836 eaa., jolloin Assyriaa hallitsi Salmanassar III. Meedian valtakunta syntyi noin 750–700 eaa. Meedia mainitaan assyriankielisissä lähteissä nimellä Mada tai Manda, kreikankielisissä nimellä Madai. Meedialaiset olivat luultavasti indoeurooppalaisia tai skyyttien, iranilaisten tai uralilais-kaukasuslais -sukuisia heimoja. Skyytit hallitsivat maata 653–625 eaa. Madiuksen johdolla. Suuri meedialainen valloittaja oli Kyaxares. Meedialaiset tuhosivat Assyrian valtakunnan ja jakoivat sen yhdessä babylonialaisten kanssa.
Persia oli alkujaan Meedian vasalli. Kyyros II Suuren aikana Persia riistäytyi Meedian vallasta ja hän teki siitä Persian maakunnan.
Ari Kurko
Ari Kurko (10. kesäkuuta 1949 Kotka – 30. lokakuuta 1970 Kotka) oli suomalainen painonnostaja, joka saavutti MM-hopeaa punnerruksen 75 kg:n sarjassa vuonna 1970. Kurko edusti Kotkan Voimailijoita ja Hektor-nimistä seuraa, joista jälkimmäisen perustajajäsen hän oli. Kurkon valmentaja oli Risto Räkköläinen, ja myös hänen pikkuveljensä Kari Kurko kilpaili painonnostajana.
Kurko oli 1960–1970-lukujen vaihteessa Suomen lupaavimpia painonnostajia. Hän voitti SM-hopeaa 60 kilon sarjassa 1968, SM-pronssia 67 kilon sarjassa 1969 ja SM-kultaa 75 kilon sarjassa 1970. Vuonna 1970 hän saavutti myös punnerruksen MM-hopeaa 75 kilon sarjassa mutta jäi EM-kisoissa tempauksessa ilman tulosta. Hänen haltuunsa jäi punnerruksen Suomen ennätys 140,5 kg sarjassa 67,5 kg, kun tämä nostolaji lopetettiin 1970-luvulla.
Kurko kuoli ampumavälikohtauksessa tavattuaan Kotkan keskustassa ravintolasta tulossa olleen juopuneen teollisuusvartijan. Heidän seuraansa liittyi pian Kurkon ystävä, jonka kanssa teollisuusvartija riitaantui. Kurko sai surmansa teollisuusvartijan ilmeisesti erehdyksessä ampuessa häntä.
Nokia N91
Nokia N91 on Nokian vuonna 2006 julkaisema älypuhelin. Puhelimessa on kahden megapikselin kamera ja 4Gt kiintolevy. N91 tukee monia musiikkiformaatteja, kuten AAC, AAC+, eAAC+, MP3, mp3PRO, WAV, MIDI sekä Microsoftin WMA. Puhelin toimii 3G-verkoissa sekä langattomissa lähiverkoissa (WLAN). Näytön tarkkuus on 176 × 208 pikseliä ja puhelimessa on erillinen näppäimistö musiikille. Tämän näppäimistön alla on tavalliset puhelimen numeronäppäimet. Akun käyttöaika musiikkia kuunnellessa on noin 10 tuntia. Puhelimesta on myös 8 gigatavun muistilla varustettu musiikkiversio Nokia N91 8GB.
Aiheesta muualla
Nokia Nseries
Mainingit
Mainingit on Kari Vahtialan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1988 levymerkillä Wave Productions.
Nelson Henriques
Nelson Henriques (s. 2. lokakuuta 1986 Luanda) on angolalainen meloja. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän jäi siellä miesten 200 metrin kanadalaisyksikössä 23. ja 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa 12. sijalle. Vuoden 2011 Afrikan kisoissa Henriques sai Fortunato Pacaviran kanssa hopeaa.
Aaronin pappeus (mormonismi)
Aaronin pappeus (joskus käytetään myös nimitystä leeviläinen pappeus tai vähäisempi pappeus) on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä yksi pappeuden kahdesta (tai kolmesta) asteesta. Se on pappeuden muodoista alempi, sen yläpuolella on korkeampi Melkisedekin pappeus. Joskus erotetaan myös erikseen patriarkaalinen pappeus, mutta yleensä tätä pidetään vain Melkisedekin pappeuden erityisenä muotona.
Aaronin pappeus on Myöhempien aikojen pyhien liikkeen uskontulkinnan mukaan saanut nimensä Aaronilta, Mooseksen veljeltä, jolle pappeuden avaimet annettiin Mooseksen aikaan Siinailla. Vanhan liiton aikaan Aaronin pappeus oli ennen muuta uhripappeutta, sen edustajien tehtävänä oli uhrata uhreja Jumalalle ilmestysmajassa ja sittemmin Jerusalemin temppelissä. Vanhan liiton aikaan oli myös ylempää, Melkisedekin pappeutta, mutta se hävisi Israelista kansan luopumuksen takia. Sen sijaan Aaronin pappeus pysyi Israelissa aina Kristuksen aikaan asti. Jeesuksen kastaneella Johannes kastajalla oli aaronilaisen syntyperänsä johdosta Aaronin pappeus, ja hänen kauttaan se periytyi myös uuden liiton kansalle. Kristuksen kuoleman jälkeen Aaronin pappeuden valtuus uhrata uhreja menetti merkityksensä, mutta pappeuden muut valtuudet, kuten kastaa, säilyivät. Varhaisilla kristityillä oli MAP-kirkon mukaan Aaronin pappeus, mutta se katosi myöhemmin luopumuksen myötä. Samalla katosi myös maan päältä valtuus suorittaa Aaronin pappeuden mukaisia toimituksia, kuten kasteita. Oppi ja liitot sanovat Aaronin pappeudesta: "Vähäisemmän eli Aaronin pappeuden voimaan ja valtuuteen kuuluu pitää hallussaan enkelten palveluksen avaimia ja huolehtia ulkonaisin toimituksin evankeliumin kirjaimesta, parannuksen kasteesta syntien anteeksisaamiseksi, liittojen ja käskyjen mukaan." (107:20).
Joseph Smithin, mormonismin ensimmäisen profeetan mukaan, ylösnoussut Johannes kastaja palautti maan päälle Aaronin pappeuden valtuudet 15. toukokuuta 1829 Susquehanna-joen varrella, New Yorkin osavaltiossa. Smith kertoi vetäytyneensä joen rantaan yhdessä toverinsa Oliver Cowderyn kanssa kysymään Jumalalta kasteesta ja syntien anteeksiantamuksesta. Smithiä tovereineen ei koskaan ollut kastettu, mutta he olivat lukeneet sekä Raamatusta (Matteuksen evankeliumi 28:18-20) että Mormonin kirjasta kasteen tarpeellisuudesta. Vastauksena heidän rukoukseensa heille ilmestyi Johannes kastaja, joka palautti heille Aaronin pappeuden ja siihen kuuluvan valtuuden kastaa. Samalla Johannes kastaja lupasi heille myös myöhemmin palautettavan korkeamman pappeuden, Melkisedekin pappeuden.
Nykyään MAP-kirkossa Aaronin pappeus on ennen muuta käytännöllisen palvelemisen pappeutta. Siihen voidaan asettaa kirkon jokainen miespuolinen jäsen, joka on täyttänyt 12 vuotta, joka uskoo kirkon opetukseen ja joka elää evankeliumin mukaisesti. Käytännössä tämä tarkoittaa siveyden ja kymmenysten lain noudattamista, viisauden sanan pitämistä (eli pidättäytymistä alkoholista, huumausaineista, tupakasta, kahvista ja teestä), säännöllistä osanottamista kirkon jumalanpalveluselämään sekä muutoin kristillistä elämäntapaa. Kelvollisuus Aaronin pappeuteen ratkaistaan seurakunnan piispan haastattelussa. Aaronin pappeuteen asetetaan rukouksen ja kätten päälle panemisen kautta. Toimituksen voivat suorittaa vain ne, joilla itsellään on vihittävä Aaronin pappeuden aste. Tähän poikkeuksen muodostavat vain kirjaimelliseen Leevin sukukuntaan kuuluvat, joilla Aaronin pappeus on syntyperänsä perusteella (Oppi ja liitot 107:16, 69).
Aaronin pappeuden alin aste on diakonin aste, johon kirkon arvolliset miespuoliset jäsenet asetetaan 12 vuoden iässä. Diakonina arvollisesti palvellut saa 14 vuoden iässä opettajan ja 16 vuoden iässä papin kutsumuksen. 18-vuotiaana miehet voidaan asettaa korkempaan eli Melkisedekin pappeuteen. Kirkkon aikuisiällä liittynyt myös voi myös saada Aaronin pappeuden virkoja, mikäli hän osoittautuu arvolliseksi. Hänen ei kuitenkaan tarvitse käydä läpi yhtä pitkäaikaista ohjelmaa kuin nuorten, vaan hän voi saada Melkisedekin pappeuden jo vuoden kuluttua kirkkoon liittymisestään. Aaronin pappeuden eri asteiden haltijat muodostavat keskenään koorumin eli pappeuden haltijoiden ryhmän, jota johtaa presidentti kahden neuvonantajansa kanssa.
Myös piispan virka kuuluu Aaronin pappeuden järjestykseen. Piispa johtaa paikallisseurakuntaa yhdessä kahden neuvonantajansa kanssa (piispakunta) sekä pitää huolta seurakuntalaisten ajallisesta ja hengellisestä hyvinvoinnista. Aaronin sukukuntaan kuuluvat voivat toimia piispoina syntyperänsä perusteella, mutta yleensä piispoina toimivat Melkisedekin pappeuden haltijat (Oppi ja liitot 107:17, 69-70).
On the Sunny Side of the Street
”On the Sunny Side of the Street” on Jimmy McHugh’n säveltämä ja Dorothy Fieldsin sanoittama musiikkikappale vuoden 1930 musikaalinäytelmästä Lew Leslie’s International Revue. Sen esitti näytelmässä Harry Richman, mutta itse näytelmä oli paha floppi ja esitykset loppuivat nopeasti. Musikaalin huonosta menestyksestä huolimatta ”On the Sunny Side of the Streetistä” tuli todella suosittu. Vuonna 1930 listoille nousivat Richmanin ja Ted Lewisin nauhoitukset. Louis Armstrong nauhoitti oman versionsa vuonna 1934, ja kappale yhdistetään nauhoituksen suosion vuoksi usein nimenomaan häneen.
Kappaleesta on tehty lukuisia nauhoituksia; Charles Hammin kokoaman listan mukaan se oli Yhdysvalloissa yksi 1900-luvun ensimmäisen puoliskon 40 levytetyimmästä kappaleesta. Muun muassa Art Tatum, Frank Sinatra, Ella Fitzgerald ja Dizzy Gillespie ovat nauhoittaneet sen. Tommy Dorsey ja Jo Stafford nostivat sen 1940-luvun puolivälissä uudelleen listoille, ja Stevie Wonder äänitti kappaleesta oman versionsa vuonna 1960.
Vaikka sävellyksen tekijänoikeudet rekisteröi McHugh, huhun mukaan kappale saattaa olla alun perin jazzpianisti Fats Wallerin säveltämä. Kerrotaan, että Waller olisi säveltänyt sekä ”On the Sunny Side of the Streetin” että vuonna 1928 julkaistut kappaleet ”If I Had You” ja ”I Can’t Give You Anything But Love” ja myynyt ne sitten sellaisenaan eteenpäin.
Usko Kemppi kirjoitti kappaleeseen suomalaiset sanat nimellä Kadun aurinkoisella puolella ja sen ovat levyttäneet mm. Eero Väre vuonna 1950 ja Lasse Liemola vuonna 1957.
Ehrlich
Ehrlich tai Erlich on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pekka Vihma
Kalle Pekka Vihma (s. 7. maaliskuuta 1935 Paltamo) on suomalainen Sveitsissä asuva teologian maisteri, kirkkoherra ja kirjailija.
Vihma toimi pappina Virroilla, Jyväskylässä, Tampereella ja Helsingissä sekä merimiespappina Rotterdamissa ja Lontoossa. Hän piti myös omaa palstaa Mona Lisa-, Eeva- ja Anna-lehdissä sekä työskenteli 1969–1972 Helsingin SOS-Palvelu/Itsemurhien ehkäisykeskuksessa ja vuonna 1974 Kaliforniassa Los Angelesin Suicide Prevention Centressä.
Vihma oli Nummen kirkkoherrana 1972–1981 ja tämän jälkeen vuosina 1981–1991 Sveitsissä Zürichin luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1991 Siblingenin reformoidun seurakunnan kirkkoherrana Schaffhausenin kantonissa. Eläkkeelle jäätyään vuonna 1998 hän on toiminut vielä Sveitsin suomalaisen seurakunnan eläkepappina sekä pappien lomasijaisena Pohjois-Sveitsissä.
Vihman teos Hyvinä ja pahoina päivinä käsitteli hänen vaimonsa Pia Vihman (1937–1978) vakavaa sairautta ja kuolemaa. Seuraava kirja Elämä on matka oli surutyötä käsitellyt päiväkirja. Kirjassa Kaiken keskellä ihminen Vihma muisteli merimiespappina oloaan ja matkojaan ulkomailla ja viimeksi ilmestynyt kirja Hyvän paimenen sunnuntai oli puhe- ja saarnakokoelma.
Mamadou Bagayoko
Mamadou Bagayoko (s. 21. toukokuuta 1979 Pariisi, Ranska) on malilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Bagayoko edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa PAS Gianninaa.
Ura
Bagayoko aloitti jalkapalloilun aikuisten tasolla vuonna 1998 Dunkerquessa ranskan neljänneksi korkeimmalla tasolla Championnat de France amateurissa. Hän siirtyi syyskuussa 1998 sarjatasoa alemmaksi FC Sensiin, jossa Bagayoko teki 29 maalia pelaamassaan 34 ottelussa. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden tammikuussa 2009 RC Strasbourgiin.
RC Strasbourg
Strasbourgissa Bagayoko pelasi ensimmäisellä kaudellaan 11 ottelua Ranskan pääsarjassa, mutta ei onnistunut kertaakaan maalinteossa. Myös seuraavalla kaudella Bagayokon maalisaldo jäi nollille, mutta oli mukana voittamassa Ranskan cupin. Strasbourgin pudottua kauden päätteeksi Ligue 2:een sai Bagayoko enemmän peliaikaa pelattuaan kauden aikana 21 ottelua. Maalinteossa hän onnistui kahdesti, joista ensimmäinen maali Ligue 2:ssa syntyi 6. joulukuuta 2001 Martiguesia vastaan. Strasbourg nousi kauden päätteeksi takaisin Ranskan pääsarjaan. Bagayoko pelasi kauden aikana 17 ottelua ja onnistui maalinteossa kahdesti. Hänen ensimmäinen maali Ranskan pääsarjassa syntyi 4. joulukuuta 2002 kotiottelussa Stade Rennaisia vastaan.
AC Ajaccio
Kaudeksi 2003–2004 Bagayoko siirtyi Ajaccioon, jossa hän oli pelaamassa joukkueen kaikissa sarjaotteluissa. Maalinteossa hän onnistui kahdeksan kertaa, joista kaksi oli joukkueensa voittomaaleja. Ensimmäinen voittomaali syntyi 9. elokuuta 2003 vierasottelussa Le Mansia vastaan. Toinen voittomaali syntyi puolestaan 29. helmikuuta 2004 kotiottelussa Bordeauxta vastaan. Menestyksekkään kauden päätteeksi Bagayoko päätti vaihtaa seuraa.
FC Nantes
Bagayoko aloitti kauden 2004–2005 Nantesissa, jossa hän pelasi yhteensä 30 ottelua onnistuen maalinteossa seitsemän kertaa. Tämä ei kuitenkaan tyydyttänyt joukkueen valmentajaa ja Bagayoko siirtyi pelaamaan lainasopimuksella Niceen. Kausi nizzalaisseurassa tuotti vielä vähemmän maaleja. Bagayoko onnistui tekemään kauden aikana viisi maalia, joista kaksi osoittautui voittomaaleiksi. Kauden ensimmäinen tärkeä maali tuli 27. elokuuta 2005 vierasottelussa Paris Saint-Germainia vastaan, jossa hän teki 1–2 voittomaalin ottelun 88 minuutilla. Toinen maali syntyi lähes kuukautta myöhemmin kotiottelussa Le Mansia vastaan, jonka myötä ottelu päättyi Nicen 1–0 voittoon.
Bagayoko jatkoi uraansa toistamiseen toisessa seurassa. Tällä kertaa hänet lainattiin arabiemiraatteihin, jossa Bagayokon seurana oli Abu Dhabin Al Wahda. Hän auttoi seuraansa seitsemällä maalilla sijoittumaan pääsarjassa toiseksi. Samaan aikaan Nantes sijoittui Ranskan pääsarjassa viimeiseksi ja putosi pääsarjasta. Bagayokon palattua Arabiemiraateista Ranskaan hän päätti jatkaa Nantesin riveissä Ligue 2:ssa. Kausi 2007–2008 osoittautui menestyksekkääksi, kun hän onnistui nostamaan Nantesin kauden päätteeksi kymmennellä maalillaan takaisin Ranskan pääsarjaan. Kausi 2008–2009 ei kuitenkaan mennyt joukkueen kannalta hyvin jäätyä sarjassa toiseksi viimeiseksi kolmen pisteen erolla pudotusviivan alapuolelle. Maalinteossa Bagayoko onnistui seitsemän kertaa, joista kaksi syntyi rangaistuspotkusta.
OGC Nice
24. heinäkuuta 2009 Bagayoko allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Nicen kanssa, jossa hän pelasi aikaisemmin lainalla kaudella 2005–2006. Avauskausi Nicessa ei tuottanut kuin yhden maalin pelaamassaan 23 ottelussa. Ainut maali syntyi kotiottelussa Lyonia vastaan. Toisella kaudellaan Bagayoko jäi tyysti ilman peliaikaa erityisesti loukkaantumisien vuoksi ja joutui pelaamaan Nicen kakkosjoukkueessa. Lokakuussa 2010 hän sai kolmen ottelun pelikiellon Ranskan kurinpitolautakunnalta näyteltyään loukkaavia käsimerkkejä kannattajille kesken ottelun. Kauden aikana Bagayoko kävi marraskuussa kolmen päivän testissä Valioliigaseura Wolverhamptonissa. Hän pelasi kauden aikana lopulta viisi sarjaottelua. Bagayoko jätti seuransa sopimuksensa päätyttyä.
Giannina
Bagayoko siirtyi 31. elokuuta 2011 Kreikkaan PAS Gianninaan riveihin ilmaisella siirrolla. Hän pelasi avausottelunsa 16. lokakuuta 2011 Panioniosia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle.
Alan Davies
Alan Roger Davies (s. 6. maaliskuuta 1966 Chingford, Iso-Britannia ) on brittiläinen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Jonathan Creek – illuusioiden mestari, Many Splintered Thing ja Bob and Rose. Stephen Fryn juontaman QI-televisiovisailun vakiojäsenenä hän on ollut sarjan alusta 2003 saakka.
Robert von Trapp
pienoiskuva|Erik Johan Löfgrenin maalaama salaneuvos Robert von Trappin muotokuva (1871) Robert von Trapp (vuoteen 1868 Trapp; 7. kesäkuuta 1802 Turku – 21. maaliskuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies ja Suomen Pankin pääjohtaja.
Henkilöhistoria
Trappin suku on alkujaan Saksasta ja tuli Tallinnan kautta Suomeen isonvihan jälkeen. Trappin isä, turkulainen kauppias Kristian Trapp toimi Porvoon valtiopäivillä 1809 porvarissäädyn puhemiehenä ja palkittiin kauppaneuvoksen arvolla. Hänen äitinsä oli Anna Sofia Lundgren. Trapp kirjoitti ylioppilaaksi Turusta 1818 ja pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen suoritettuaan kaksi vuotta myöhemmin tuomarintutkinnon. 1826 hän sai varatuomarin arvon ja viran senaatin kopistina. Hän toimi 1834–1838 senaatin kansliatoimituskunnan kanslistina ja Helsingfors Tidningar -lehden toimittajana sekä 1838–1854 Viipurin lääninkamreerina. 1854 Trapp nimitettiin Suomen Pankin johtokuntaan veljensä Carl Wilhelm Trappin seuraajana. Toinen veli, kauppaneuvos Kristian Trapp, toimi Suomen Pankin tilintarkastajana. Hänestä tuli myös pankin johtokunnan vt. puheenjohtaja kahdeksi vuodeksi. Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Lars Gabriel von Haartman järjesti Trappille 1856 nimityksen senaattoriksi, ensin oikeusosastolle ja sitten seuraavana vuonna talousosastolle, vaikka useat vaikutusvaltaiset henkilöt pitivät häntä sopimattomana ja yrittivät estää hankkeen. Von Haartmanin on sanottu toivoneen Trappista seuraajaansa valtiovaraintoimituskunnan päällikkönä, mutta virkaan nimitettiin 1858 Fabian Langenskiöld. Trapp tuli huonosti toimeen Langenskiöldin ja varsinkin hänen seuraajansa J. V. Snellmanin kanssa.
Trapp toimi 1859–1862 senaatin sotilastoimituskunnan ja 1862–1865 kamaritoimituskunnan päällikkönä. Hän palasi vuosiksi 1865–1867 takaisin oikeusosastoon ja sitten uudelleen talousosastoon kamaritoimituskunnan johtoon. 1868 hänestä tuli viimein valtiovaraintoimituskunnan päällikkö, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1871, jolloin sai omasta pyynnöstään eron. Trapp aateloitiin 1868 nimellä von Trapp ja hän sai salaneuvoksen arvonimen. Hän edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1872.
Trapp toimi 1833–1838 Yleisen paloapuyhtiön johtokunnan sihteerinä ja vuodesta 1858 Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hän kuului 1857–1861 Tie- ja vesikulkulaitosten johtokuntaan sekä Helsinki–Hämeenlinna-radan johtokuntaan ja hänet nimitettiin 1872 Hanko–Hyvinkää-radan johtokunnan puheenjohtajaksi.
Trapp kirjoitti teoksen Den unge juristen eller juridisk handbok för medborgare (1833), josta otettiin useita uusintapainoksia ja joka suomennettiin 1847.
Trappin puoliso vuodesta 1827 oli Christina Charlotta Wilhelmina Råbergh (k. 1856). Trappilta ei jäänyt miespuolista perillistä, joten von Trapp -aatelissuku sammui mieslinjalta hänen kuollessaan ja lopullisesti vuonna 1906. Perheen vanhin tytär meni naimisiin senaattori John Snellmanin kanssa.
Kommunikatiivisuus
Kommunikatiivisuus on argumentaation avulla yhteisymmärrykseen pyrkivää toimintaa vastakohtana toista ihmistä välineenä käyttävälle toiminnalle.
Erämaan vaeltaja
Erämaan vaeltaja (engl. Wanderer of the Wasteland) on Zane Greyn kirjoittama kirja. Teos ilmestyi vuonna 1923. Erämaan vaeltaja kertoo nuoresta Adam Lareysta joka ihastuu samaan naiseen, Margaritaan kuin isoveljensä Guerd. Adamin ja Guerdin välillä on kitkaa Guerdin rahankäytöstä sillä Adam joutuu lainaamaan veljelleen usein rahaa jotka tämä menee tuhlaamaan saluunoihin. Adamin ja Guerdin välinen kiista kulminoituu eräässä saluunassa jossa Adam ampuu veljeään.
Tapauksesta säikähtäneenä Adam lähtee erämaahan pakoon ja ottaa käyttöönsä hänelle erään irlantilaisen antaman kutsumanimen Wandsfell. Erämaassa Adam on kuolla nestehukan ja nälän heikentämänä mutta Dismukes niminen mies pelastaa hänet. Dismukes hoivaa Adamin kuntoon ja antaa tälle aasin ja ruokatarvikkeita. Adamin jatkaessa matkaa hän menettää ruokatarvikkeensa nopeasti aasin tavoitellessa kuormasta syötävää ja sytyttäessä samalla kuorman palamaan. Adam jatkaa matkaa intiaanien leiriin josta hän toivoo saavansa apua. Leiri on kuitenkin hylätty joten Adam joutuu tulemaan toimeen omillaan. Adam selviääkin jonkin aikaa omillaan mutta lopulta aliravitsemuksesta uupunut ruumis antaa myöten ja Adam menettää tajuntansa. Herätessään Adam huomaa että hänet on siirretty telttaan. Coahuila intiaanit olivat palanneet viime hetkellä ja Oella niminen nuori nainen oli löytänyt Adamin. Adam viettää kylässä monta kuukautta oppien sinä aikana metsästämään. Lopulta päällikkö käskee hänen lähteä. Oella haluaisi karata Adamin matkaan mutta Adam estää nämä aikeet.
Lähdettyään intiaanien luota Adam harhailee aavikolla päätyen kuolemanlaaksoon. Kuolemanlaaksossa Adam törmää pariskuntaan joka on rakentanut talon vaarallisen lähelle mahdollisen maanvyörymän paikkaa. Pariskunnan mies - Virey huvittelee öisin pudottelemalla kiviä vaarallisen lähelle mökkiä jossa hänen vaimonsa Margarita nukkuu. Virey jatkaa vaimonsa kiusaamista heittämällä tarantulan tämän päälle saaden hänet pyörtymään. Muutaman kuukauden kuluttua Virey saattaa alulle maanvyöryn joka surmaa hänen vaimonsa. Virey yrittää surmata samalla Adamin mutta tulee saattaneeksi liikkeelle maanvyöryn joka tempaisee hänet mukaansa. Virey selviää maanvyörystä hengissä mutta maamassat ovat imaisseet hänet vyötäröään myöten kiviin eikä hän pääse omin avuin irti. Adam yrittää tappaa Vireyn kivillä onnistumatta kuitenkaan siinä. Maanvyöryn jälkeen Adam lähtee kuolemanlaaksosta.
Harhailtuaan kanjoneissa Adam törmää jälleen Dismukesiin joka on intiaanien vankina ja joutuu pyörittämään valtavaa Arrastraa. Adam surmaa intiaanit ja vapauttaa Dismukesin.
Futuurin perfekti
Futuurin perfekti on verbin aikamuoto, joka ilmaisee tapahtumaa, joka tapahtui tai joka odotetaan tai suunnitellaan tapahtuvan ennen tulevaisuudessa olevaa hetkeä tai tapahtumaa. Suomen kielessä ei ole futuurin perfektiä (eikä futuuriakaan), mutta se voidaan periaatteessa ilmaista muodolla tulla olemaan tehnyt, vaikka jotkut ovat tulkinneet sen svetisismiksi. Muissa kielissä esiintyviä lauseita futuurin perfektissä ilmaistaan suomessa tavallisesti perfektillä ja usein sellaisilla sanoilla kuin "sitten", "varmasti" tai "jo":
Englannissa futuurin perfekti muodostetaan lisäämällä will-verbi perfektimuotoon, jonka have-apuverbi ei kuitenkaan taivu persoonan mukaan, kun kyseessä on itse asiassa perfektin infinitiivi: He will have spoken before 10 AM, "hän on (jo/varmasti/varmasti jo) puhunut ennen klo 10" (svetisismi: hän tulee olemaan puhunut).
Futuurin perfektiä käytetään englannissa, kun halutaan ilmaista, että jotain tapahtuu tulevaisuudessa ennen toista tulevaa tapahtumaa. Sääntöä kuvaa lause When A occurs, I will (already) have done B: "Kun A tapahtuu, olen (jo) tehnyt B:n", jossa suomessa on jälkimmäisessä lauseessa perfekti, mutta englannissa on futuurin perfekti.
Itse asiassa futuurin perfektiä käytetään englannissa myös silloin, kun halutaan ilmaista, että jotain tapahtui menneisyydessä ennen toista tulevaa tapahtumaa. Tästä on esimerkki jälkimmäinen lause:
Sulpitia Cesis
Sulpitia Cesis (1577–?) oli italialainen säveltäjä ja luutisti San Agostinon luostarissa Modenassa. Hänet tunnetaan vain vuonna 1619 julkaisemastaan Motetti Spiritualesta, 23:n hengellisen motetin kokoelmasta, jonka joissain teoksissa on käytetty sinkkejä ja pasuunoita. Kyseisiä soittimia ei tuohon aikaan hyväksytty luostarissa.
Cesis oli aatelissuvusta; hän oli kreivin tytär.
Lennu Juvela
pienoiskuva|Onni Muusari : Taiteilija Juvela 1912. Lennu Juvela (ent. Juvenius, ent. etunimet Toivo Lennart, v. 1905–1910 käyttänyt nimeä Toivo Kalervo, s. 7. marraskuuta 1886 Tampere – k. 26. marraskuuta 1979) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Juvela opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1906–1907, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1909 ja Pariisissa Académie Colarossissa 1911.
Kemoreseptori
Kemoreseptori on aistinsolu, jonka tarkoitus on reagoida, joko elimistön ulkopuolisiin tai sen itse tuottamiin aineisiin. Haju- ja makureseptorit ovat kemoreseptoreja.
Miss Van
upright|pienoiskuva|Miss Vanin graffiti
Miss Van (s. 1973 Toulouse, Ranska) on ranskalainen graffititaiteilija, jonka maalaukset esittävät yleensä erilaisia "nukkemaisia" tai pinup-tyylisiä, usein seksikkäitä naishahmoja. Hän aloitti uransa 1990-luvun alkupuolella ja oli vuosikymmenellä yksi Toulousen graffitikulttuurin naisvaikuttajia Fafin ja Mademoiselle Katin ohella. Myöhemmin hän siirtyi Espanjan Barcelonaan. Hänen töitään on kadunvarsien lisäksi nähty useissa näyttelyissä.
Rektaskensio
Deklinaatio ja rektaskensio muodostavat tähtitieteessä käytetyn ekvatoriaalisen koordinaattijärjestelmän koordinaatiston. Jos ajatellaan pallo, jonka pyörimisakseli on Maan akselin suuntainen ja jaetaan se akseliin nähden kohtisuoralla tasolla kahteen yhtä suureen puolipalloon, nimitetään tasoa ekvaattoritasoksi. Rektaskensio kertoo kohteen kulmaetäisyyden ekvaattoritasolla jostakin kiinteästi valitusta suunnasta. Suunnaksi on valittu kevättasauspiste. Rektaskensiosta käytetään usein symbolia α.
Rektaskensio ilmoitetaan tähtitieteessä tunteina (h), minuutteina (m) ja sekunteina (s). ”Tunti” tarkoittaa tässä yhteydessä täydestä ympyrästä eli 15°; ”minuutti” on  tuntia eli 15 kulmaminuuttia; ”sekunti” on  minuuttia eli 15 kulmasekuntia. Koska maapallon pyöriessä kohde liikkuu taivaalla, sen suunta (tuntikulma) on helppo laskea seuraavasti: tuntikulma = tähtiaika − rektaskensio.
Tähtitieteellisessä navigoinnissa rektaskensiota ei käytetä; sen korvaa sideerinen tuntikulma (SHA), joka ilmoitetaan asteina.
Fiakkeri
thumb|250px|Museoitu fiakkeri. thumb|250px|Fiakkeri Itävallan parlamentin edustalla. Fiakkeri tarkoittaa osittain tai kokonaan katettuja hevosvetoisia ajurinvaunuja. Ensimmäiset fiakkerit olivat kuomullisia, mutta muuten avoimia, nelipyöräisiä vaunuja, joita veti kolme hevosta Pariisin mutaisilla kaduilla. Nimitys pohjautuu siihen, että ensimmäiset tällaiset vaunut alkoivat tarjota palvelujaan 1640-luvulla pariisilaisen majatalon Hôtel Saint-Fiacre edustalla. Se oli nimetty pyhän Fiacriuksen mukaan.
Pariisissa oli 1794 käytössä noin 800 fiakkeria ja 1800-luvulla niiden määrä oli yli 1 500. Fiakkereissa oli 1800-luvulla kokonaan katettu matkustamo ajurin istuessa täysin avoimella penkillään. Samalla vuosisadalla fiakkerin kaltaisia vaunuja käytettiin Englannissa ja Yhdysvalloissa, jossa niistä käytettiin nimitystä hackney. Wienissä fiakkerista käytettiin nimitystä Fiaker.
Balkanvuoret
thumb|Balkanvuoret thumb|Näkymä Rayn vuoristotuvalta. Balkanvuoret on Karpaattien vuoriston jatke Tonavan eteläpuolella Kaakkois-Euroopassa, Balkanin niemimaan koillisosassa. Vuoristo on noin 600 kilometrin pituinen, sen keskikorkeus on 900 metriä ja leveys 19–32 kilometriä. Se ulottuu Serbian itäosista keskisen Bulgarian poikki Mustallemerelle. Se on syntynyt vain muutamia miljoonia vuosia sitten ja sitä kutsutaan nuoreksi poimuvuoristoksi. Vuoristo on syntynyt, kun Afrikan laatta on työntynyt Euraasian laatan alle. Bulgarian puolella korkein huippu on Botev, joka on 2 376 metriä korkea.
Lukuseurat Suomessa
Suomeen lukuseura-aate saapui Saksasta Itämeren rantoja pitkin, toinen haara Tanskan ja Ruotsin, toinen haara Baltian kautta. Suomen ensimmäinen varsinainen lukuseura perustettiin Vaasaan vuonna 1794. Säilyneiden lähteiden mukaan vuoteen 1830 mennessä Suomeen oli perustettu lukuseuroja ja lukukirjastoja 14 paikkakunnalle.
Lukuseurojen edeltäjät
Lukuseurojen edeltäjiä olivat sanoma- ja aikakauslehtien tilausrenkaat. Esimerkiksi Suomessa 1700-luvun alkupuolella Turun Akatemian osakunnat tilailivat sanomalehtiä, joita jäsenet saivat lukea pienestä maksusta. 1760-luvulla Suomessa Vaasan seudulla toimi puolestaan lukupiiri, jota kutsuttiin ”kirjasosioteekiksi” (Bok Societet). Tämä oli tyypiltään kierrätyslukuseura: lukupiirin jäsenet, papit ja virkamiehet, avasivat yksityiskirjastonsa toistensa käyttöön, hankkivat vuorollaan kirjoja ja kierrättivät niitä muiden jäsenien keskuudessa. Pohjalaisen kirjasosioteetin lisäksi ei lukuseuroista Suomen alueella ole tietoja ennen suomalaisten lukuseurojen kulta-aikaa, joka alkoi 1790-luvulla.
Vaasan lukuseura
Vuonna 1794 perustettu Vaasan lukuseura oli ensimmäinen Suomen lukukirjastoja ylläpitävistä lukuseuroista ja ainakin joidenkin Pohjanmaan rannikon lukuseurojen esikuva. Lukuseura syntyi aatelisten virkamiesten pitkäaikaisen kirjallisen yhteistoiminnan tuloksena. Lukuseura ylläpiti lukukirjastoa, ja kirjastonhoitajina toimivat hovioikeuden asessori Olof Langenstain sekä pappi ja Vaasan triviaalikoulun opettaja P.U.F Sadelin. Kirjaston kokoelmissa oli vuoden 1813 kirjaluettelon mukaan 753 nidettä ja vuoden 1828 luettelon mukaan yhteensä 1 099 nidettä. Ajan myötä romaanien ja näytelmien suhteellinen osuus kasvoi hankinnoissa, ja Sadelinin aikana romaaneja hankittiin suhteessa enemmän kuin Langensteinin aikana. Siten Vaasan lukukirjaston ilme muuttui porvarillisemmaksi, populaarimmaksi ja naislukijoille mieluisammaksi. Vaasan lukuseuran lukukirjastoa voidaan pitää myös Suomen ensimmäisenä yleisenä kirjastona, sillä se alkoi ensimmäisenä lainata kokoelmistaan kirjoja maksua vastaan.
Turun lukuseura
Keski-Euroopassa toimi 1700-luvulta lähtien lukukabinetteja, jotka kehittyivät lukukirjastoista isommissa kaupungeissa. Lukukabinetin erityispiirteenä olivat eri tilat kirjastoa, lukusalia ja seurustelua varten. Tällaista lukukabinettia eniten vastaava suomalainen lukuseura perustettiin vuonna 1798 Turkuun, vaikkakin toiminta oli paljon ulkomaisia esikuvia vaatimattomampaa. Jäseniä perustettavan lukuseuran toimintaan haettiin lehti-ilmoituksella. Talousseuran lainahuoneesta saatiin toiminnalle tilat, jotka olivat avoinna pari päivää viikossa 3-4 tuntia kerrallaan. Turun lukuseura keskittyi aluksi sanoma- ja aikakauslehtiin, eikä sen kokoelmissa myöhemminkään ollut yhtä paljon kirjoja kuin muissa Suomen lukuseuroissa. Turun lukuseurassa tärkeänä pidettiin jäsenien sosiaalisesti ja akateemisesti korkeaa tasoa. Turun lukuseuran toiminta lakkasi vähitellen 1822 Helsingin tultua pääkaupungiksi ja keskusvirastojen muuttaessa Helsinkiin.
Rannikon lukuseurat
Vaasan pohjoispuoliselle rannikolle syntyi useita lukuseuroja 1800-luvun alkuvuosikymmeninä. Näistä Kokkolan lukuseuraa on pidetty Vaasan lukuseuran rinnakkaisinstituutiona. Sen perustajajäseniin kuului virkamiesten ja kauppiaiden lisäksi muun muassa Anders Chydenius. Lukuseuran perustamisella oli merkitystä pikkukaupungin kulttuuri- ja sivistyskehitykselle. Kaikki samankaltaisten rannikkokaupunkien, eli Kokkolan, Uudenkaarlepyyn, Pietarsaaren, Raahen, Oulun ja Tornion lukuseurat olivat luonteeltaan porvarillisia. Jäsenet kuuluivat yhteisönsä ylimpään kerrokseen, kuten menestyneisiin kauppias- ja laivanvarustajaperheisiin. Rannikon lukuseuroilla oli myös omat lukukirjastot, ja näiden kokoelmissa suosikkeja olivat matkakirjat, historiateokset, elämäkerrat sekä romaanit.
Helsingin lukuseurat
Helsingin tultua pääkaupungiksi kaupunkiin muuttaneet virkamiehet perustivat vuonna 1819 kaupunkiin lukuseuran, jota kutsuttiin nimillä Helsingfors Läsesällskap tai Läse-Sällskapet i Helsingfors. Osa jäsenistä oli ollut mukana jo Turun lukuseurassa, mutta Helsingin lukuseura sai vähän viihteellisemmän luonteen. Lukuseuran kokoelmissa oli historiallisia teoksia, matkakirjoja ja todennäköisesti romaanejakin. Helsingin lukuseura lopetti itse toimintansa 1829, mikä johtui mahdollisesti jäsenten välisistä erimielisyyksistä tai varautumisesta tuleviin tiukempiin sensuurisäädöksiin. Helsingissä toimi 1830-luvulla myös pieni Sällskapets Bibliothek, jonka kokoelma koostui romaaneista. Myös helsinkiläisten intellektuellien Lauantaiseura lähti liikkeelle lukuseuramaisissa puitteissa.
Viipurin lukuseura
Viipuriin oli jo 1785 avattu lainakirjasto, jossa oli pääasiassa johtavien saksalaisten kirjailijoiden teoksia, sillä Itämeren rannikolla oli voimakas saksalainen vaikutus. Kirjaston toiminta päättyi melko pian, mutta sen vaikutus saattoi olla vielä taustalla, kun kymnaasin yliopettaja A. W. Tappen perusti Viipuriin 1806 lukuseuran. Se toimi aluksi varsinaisesti lukupiirinä, sillä hankitut kirjat jaettiin jäsenten kesken. Lukukirjaston tavoin toimiva kirjasto, Wiburgsche Stadtbibliothek, perustettiin vuonna 1808. Viipurin lukuseuralla oli jäseniä myös Sortavalassa ja Savonlinnassa, ja nämä jäsenet lupasivat myös luovuttaa heille kuuluvat kirjat yhteiseen kirjastoon. Kirjaston kokoelmissa oli pääosin saksalaista, osin venäläistä ja ranskalaista, mutta ei ruotsalaista kirjallisuutta. Tämän lisäksi Viipuriin perustettiin 1841 uusi lukuseura, jonka perustajina olivat muun muassa hovioikeuden presidentti C. G. Mannerheim ja kirjailija Jac Juden.
Lukuseurat muualla Suomessa
Suurin osa lukuseuroista syntyi rannikkokaupunkeihin, joiden elinkeinoelämä oli vilkasta ja joilla oli suhteellisen hyvät yhteydet muualle Eurooppaan. Tällaisia rannikkokaupunkien lukuseuroja Vaasan eteläpuolella edustivat ainakin Porvoon ja Porin lukuseurat. Sisämaassakin toimi kuitenkin lukuseuroja, esimerkiksi Hämeenlinnassa, Tampereella ja Leppävirralla, joka on ainoa maaseutupaikka, jossa tiedetään olleen lukuseura 1800-luvun alussa.
Fakkilukuseurat
Lukuseurat hankkivat enimmäkseen yleistajuista kirjallisuutta, useiden säännöissä jopa kiellettiin varsinaisen tieteellisen kirjallisuuden hankkiminen. Monen erikoisammatinharjoittajan täytyi kuitenkin seurata oman alansa kirjallisuutta, ja yleisten lukuseurojen rinnalle alkoikin syntyä yhä enemmän erikoislukuseuroja, ”fakkilukuseuroja” (Fachlesegesellschaften), ammatillisen ja tieteellisen kirjallisuuden välittämistä varten. . Säännöllistä lukuseuratoimintaa oli Suomessa 1800-luvun alkupuolella ainakin papeilla, lääkäreillä ja upseereilla.
Pitäjänlukuseurat
Lukuseuran keskeistä piirrettä, tiedon hankintaa sosiaalisen kanssakäymisen kehyksessä, saatettiin soveltaa myös kansanvalistukselliseen tarkoitukseen. Näin syntyi ajatus pitäjänlukuseuroista, jotka olivat säätyläisten johtamia keskustelutilaisuuksia. Niiden avulla kansaa sivistettiin tilanteessa, jossa vakinaiset koulut puuttuivat, eikä ollut myöskään sellaisia julkaisuja, joista halukkaat omin päin olisivat voineet omaksua uusia asioita. Perinteisen näkemyksen mukaan rahvas tarvitsi tietoa, mutta sen tuli olla heidän tarpeidensa mukaista, esimerkiksi uskonnollista tai maatalouteen liittyvää tietoa. Sen sijaan yleinen, opillinen tieto kuului ainoastaan säätyläistölle, joten sitä ei pitänyt jakaa rahvaalle. Pitäjänlukuseuraehdotuksissa talonpojilla ei oletettu olevan suurta oma-aloitteisuutta, vaan aloitteen piti tulla säätyläisiltä. Talonpojilla ei uskottu olevan kiinnostusta lukemiseen, mutta pitäjänlukuseurojen järjestäminen koettiin kuitenkin velvollisuudeksi.