cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
300-luku eaa.
372. Trib. Mil. Cons. Pot., T. Quintius, Servius Cornelius, Servius Sulpicius, L. Papirius, L. Veturius
371. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Licinius Stolo, Lucius Sextius
370. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Licinius Stolo, Lucius Sextius
369. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Licinius Stolo, Lucius Sextius
368. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Licinius Stolo, Lucius Sextius
367. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Licinius Stolo, Lucius Sextius
366. L. (Lucius aut/et Marcus) Aemilius L.f. Mamercinus (Mamercus), Lucius Sextius f. Sextinus Lateranus
365. Lucius Genucius M.f. Aventinensis, Q. Servilius Q.f. Ahala
364. C.Sulpicius M.f. Peticus (dictator), C. Licinius C.f. Stolo (Calvus)
363. Cn. Genucius M.f. Aventinensis II, L. Aemilius Mamercinus II
362. Lucius Genucius M.f. Aventinensis II, Q. Servilius Q.f. Ahala II
361. C. Licinius C.f. Stolo (Calvus), C. Sulpicius Peticus II
360. M. Fabius N.f. Ambustus, C. Poetelius C.f. Libo Visolus
359. M. Popillius M.f. Laenas, Cn. Manlius L.f. Capitolinus Imperiosus
358. C. Fabius N.f. Ambustus, C. Plautius P.f. Proculus
357. C. Marcius L.f. Rutilus, Cn. Manlius L.f. Capitolinus Imperiosus II
356. M. Fabius Ambustus II, M. Popillius Laenas II
355. C. Sulpicius M.f. Peticus III, M. Valerius L.f. Poplicola
354. M. Fabius N.f. Ambustus III, Titus Quinctius Poenus Capitolinus Crispinus
353. C. Sulpicius M.f. Peticus IV, M. Valerius L.f. Poplicola II
352. P. Valerius P.f. Poplicola. C. Marcius L.f. Rutilus II
351. C. Sulpicius M.f. Peticus V, Titus Quinctius Poenus Capitolinus Crispinus (Caius or Cacso) II
350. M. Popillius M.f. Laenas III, L. Cornelius P.f. Scipio
348. M. Valerius M.f. Corvus, M. Popillius Laenas IV
347. C. Plautius Vennox (aut Venno) Hypsaeo, T. Manlius L.f. Imperiosus Torquatus I
346. M. Valerius M.f. Corvus II, C. Poetelius C.f. Libo Visolus II
345. M. Fabius Dorsuo, Servius Sulpicius Camerinus Rufus
344. C. Marcius L.f. Rutilus III, T. Manlius L.f. Imperiosus Torquatus II
343. M. Valerius M.f. Corvus III, A. Cornelius P.f. Cossus Arvina
341. C. Plautius Venox (Venno) II, L. Aemilius Mamercinus Privernas
340. T. Manlius L.f. Imperiosus Torquatus III, P. Publius Decius Q.f. Mus
339. Ti. Aemilius Mamercinus, Q. Publilius Q.f. Philo I
337. C. Sulpicius Ser.f. Longus, P. Aelius Paetus
336. L. Papirius L.f. Crassus, K. (C.) Duillius
334. Spurius Postumius Albinus (Caudinus), Ti. Veturius Calvinus
333. Primus annus dictatoris
332. Cn. Domitius Cn.f. Calvinus, A. Cornelius P.f. Cossus Arvina II
331. C. Valerius L.f. Potitus (Flacus), M. Claudius C.f. Marcellus
330. L. Papirius L.f. Crassus, L. Plautius L.f. L.n. Venno
329. L. Aemilius L.f. Mamercinus Privernas II, C. Plautius P.f. Decianus
328. L. Papirius L.f. Crassus II, L. Plautius L.f. Venox (Venno)
326. P. Plautius Proculus, P. Cornelius Scapula
327. L. Cornelius Lentulus, Q. Publilius Q.f. Philo II
326. C. Poetelius C.f. Q.n. Libo Visolus, L. Papirius Sp.f. L.n. Cursor
325. L. Furius Sp.f. Camillus II, D. Iunius Brutus Scaeva
324. 'Secundus annus dictatoris''
322. Q. Fabius Maximus Rullianus, L. Fulvius L.f. Curvus
321. Ti. Veturius Calvinus II, Spurius Postumius Albinus (Caudinus) II
320. L. Papirius Sp.f. Cursor II, Q. Publilius Q.f. Philo III
319. L. Papirius Sp.f. Cursor III, Q. Aulius Q.f. Cerretanus II
318. L. Plautius L.f. Venox (Venno), M. Foslius (Folius) C.f. Flaccinator
317. Q. Aemilius Q.f. Barbula, Caius Iunius C.f. Bubulcus Brutus
315. L. Papirius Sp.f. Cursor IV, Q. Publilius Q.f. Philo IV
314. M. Poetelius M.f. Libo, C. Sulpicius Ser.f. Longus III
313. L. Papirius Sp.f. Cursor V, Caius Iunius C.f. Bubulcus Brutus II
312. M. Valerius M.f. Maximus Corrinus, Publius Decius P.f. Mus
311. Caius Iunius C.f. Bubulcus Brutus III, Q. Aemilius Q.f. Barbula II
310. Q. Fabius Maximus Rullianus II, C. Marcius C.f. Rutilus (Censorinus)
309. Tertius annus dictatoris
308. Publius Decius P.f. Mus II, Q. Fabius Maximus Rullianus III
307. Appius Claudius C.f. Caecus, L. Volumnius C.f. Flamma Violens
306. Q. Marcius Q.f. Tremulus, P. Cornelius A.f. Arvina
305. L. Postumius L.f. Megellus I, Ti. Minucius M.f. Augurinus. Suff.: M. Fulvius L.f. Curvus Paetinus
304. P. Sempronius P.f. Sophus, P. Sulpicius Ser.f. Saverrio
303. Servius Cornelius Cn.f. Lentulus, L. Genucius Aventinensis
302. M. Livius Denter, M. Aemilius L.f.Paullus
301. Quartus annus dictatoris
200-luku eaa.
299. M. Fulvius Cn.f. Paetinus, T. Manlius T.f. Torquatus, Suff.: M. Valerius M.f. Corvus VI
298. L. Cornelius Cn.f. Scipio Barbatus, Cn. Fulvius Cn.f. Maximus Centumalus
297. Q. Fabius Maximus Rullianus IV, Publius Decius P.f. Mus III
296. Appius Claudius C.f. Caecus II, L. Volumnius C.f. Flamma Violens II
295. Q. Fabius Maximus Rullianus V, Publius Decius P.f. Mus IV
294. L. Postumius L.f. Megellus II (revocatus), M. Atilius M.f. Regulus
293. L. Papirius L.f. Cursor, Sp. Carvilius C.f. Maximus
292. Quintus Fabius Q.f. Maximus Gurges, D. Iunius D.f. Brutus Scaeva
291. L. Postumius L.f. Megellus III, C. Iunius C.f. Bubulcus Brutus
290. Manius Curius Dentatus I, P. Cornelius Cn.f. Rufinus
289. M. Valerius M.f. Maximus Corvinus II, Q. Caedicius Q.f. Noctua
288. Q. Marcius Q.f. Tremulus II, P. Cornelius A.f. Arvina II
287. M. Claudius M.f. Marcellus, C. Nautius Rutilus
285. C. Claudius M.f. Canina, M. Aemilius Lepidus
284. C. Servilius Tucca, Lucius Caecilius (Caelius) Metellus Denter, suff. Manius Curius Dentatus
282. C. Fabricius C.f. Luscinus, Q. Aemilius Cn.f. Papus (Papirius)
281. Lucius Aemilius Q.f. Barbula, Q. Marcius Q.f. Philippus
280. P. Valerius Laevinus, Tiberius Coruncanius
279. P. Sulpicius P.f. Saverrio, P. Decius P.f. Mus
278. C. Fabricius C.f. Luscinus II, Q. Aemilius Cn.f. Papus II
277. P. Cornelius Cn.f. Rufinus II, C. Iunius C.f. Bubulcus Brutus I
276. Q. Fabius Q.f. Maximus Gurges II, C. Genucius L.f. Clepsina
274. Manius Curius Dentatus III, Ser. Cornelius P.f. Merenda
273. C. Fabius M.f. Dorso Licinus, C. Claudius M.f. Canina II
272. L. Papirius L.f. Cursor II, Sp. Carvilius C.f. Maximus II
271. C. (or K.) Quinctius L.f. Claudus, L. Genucius L.f. Clepsina
270. C. Genucius L.f. Clepsina II, Cn. Cornelius P.f. Blasio
269. Q. Ogulnius L.f. Gallus, C. Fabius C.f. Pictor
268. P. Sempronius P.f. Sophus, Ap. Claudius Ap.f. Russus
267. Marcus Atilius Regulus, L. Iulius L.f. Libo
266. D. Iunius D.f. Pera, N. Fabius C.f. Pictor
265. Q. Fabius Q.f. Maximus Gurges, L. Mamilius Q.f. Vitulus
264. Appius Claudius C.f. Caudex, M. Fulvius Q.f. Flaccus
263. M' Otacilius C.f. Crassus, M' Valerius M.f. Maximus (Messalla)
262. Lucius Postumius (Albinus) L.f. Megellus, Quintus Mamilius Q.f. Vitulus
261. Lucius Valerius M.f. Flaccus, Ti. Otacilius C.f. Crassus
259. Lucius Cornelius Scipio, Caius Aquillius M.f. Florus
258. Aulus Atilius A.f. Calatinus, C. Sulpicius Q.f. Paterculus
257. C. Atilius M.f. Regulus, Cn. Cornelius P.f. Blasio II
256. Lucius Manlius A.f. Vulso Longus, Q. Caedicius Q.f. Suff. Marcus Atilius Regulus II
255. Marcus Aemilius M.f. Paullus, Servius Fulvius M.f. Paetinus Nobilior
254. Gnaeus Cornelius Scipio Asina II, Aulus Atilius A.f. Calatinus II
253. Cn. Servilius Cn.f. Caepio, C. Sempronius Ti.f. Blaesus
252. C. Aurelius L.f. Cotta, Publius Servilius Q.f. Geminus
250. C. Atilius M.f. Regulus II, L. Manlius A.f. Vulso II
249. Publius Claudius Pulcher, L. Iunius C.f. Pullus
248. C. Aurelius L.f. Cotta II, P. Servilius Q.f. Geminus II
247. L. Caecilius L.f. Metellus II, Numerius (Marcus) Fabius M.f. Buteo
246. M'. Otacilius C.f. Crassus II, M. Fabius C.f. Licinus
245. M. Fabius M.f. Buteo, C. Atilius A.f. Bulbus
244. A. Manlius T.f. Torquatus Atticus, C. Sempronius Ti.f. Blaesus II
243. C. Fundanius C.f. Fundulus, C. Sulpicius C.f. Galus
242. C. Lutatius C.f. Catulus, A. Postumius A.f. Albinus
241. A. Manlius Titus f. Torquatus Atticus II, Q. Lutatius Catulus f. Cerco
240. C. Claudius Ap.f. (Caecus f.?) Centho, M. Sempronius C.f. Tuditanus
239. C. Mamilius Q.f. Turrinus, Q. Valerius Q.f. Falto
238. Ti. Sempronius Ti.f. Gracchus, Pub. Valerius Q.f. Falto
237. L. Cornelius L.f. Lentulus Caudinus, Q. Fulvius M.f. Flaccus
236. P. Cornelius L.f. Lentulus Caudinus, C. Licinius P.f. Varus
235. T. Manlius T.f. Torquatus I, C. Atilius A.f. Bulbus II
234. L. Postumius A.f. Albinus, Spurius Carvilius Sp.f. Maximus (Ruga)
233. Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus, M' Pomponius M.f. Matho
232. M. Aemilius M.f. Lepidus, M. Publicius L.f. Malleolus
231. M. Pomponius M'.f. Matho, C. Papirius C.f. Maso
230. M. Aemilius L.f. Barbula, M. Iunius D.f. Pera
229. L. Postumius A.f. Albinus II, Cn. Fulvius Cn.f. Centumalus,
228. Sp. Carvilius Sp.f. Maximus II, Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus II
227. Publius Valerius L.f. Flaccus, M. Atilius M.f. Regulus
226. M. Valerius M'.f. Maximus Messala, L. Apustius L.f. Fullo
225. Lucius Aemilius Q.f. Papirius or Pappus, C. (Gaius) Atilius M.f. Regulus
224. T. Manlius T.f. Torquatus II, Q. Fulvius M.f. Flaccus II
223. C. Flaminius C.f., P. Furius Sp.f. Philus
222. Gnaeus Cornelius Scipio Calvus, M. Claudius M.f. Marcellus I
221. P. Cornelius Cn.f. Scipio Asina, M. Minucius C.f. Rufus, Suff. M. Aemilius M.f. Lepidus II
220. M. Valerius P.f. Laevinus I, Q. Mucius P.f. Scaevola. Suff.(?): L. Veturius L.f. Philo, C. Lutatius Catulus
218. P. Cornelius L.f. Scipio, T. Sempronius C.f. Longus
217. C. Servilius P.f. Geminus, C. Flaminius C.f. II, Suff.: Marcus Atilius M.f. Regulus II
Yrjö Verho
Yrjö Hjalmar Verho (2. lokakuuta 1901 Kärkölä – 22. joulukuuta 1992) oli suomalainen taidemaalari ja Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja. Verhon tuotantoon kuuluu muun muassa asetelmia ja maisemamaalauksia mutta myös abstrakteja sommitelmia.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
200-luku eaa.
216. L. Aemilius Paullus II, C. Terentius C.f. Varro
215. Ti. Sempronius Ti.f. Gracchus, L. Postumius A.f. Albinus III. Suff.: M. Claudius M.f. Marcellus II abd., Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus III
Yrjö Verho
Verhon töitä oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1928 Suomen Taiteilijain vuosinäyttelyssä. Hän opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1925–1929. Verho toimi vuosina 1944–1969 Taideteollisen oppilaitoksen piirustuksen ja maalauksen opettajana ja yliopettajana, ja vuosina 1965–1968 hän oli oppilaitoksen vararehtori. Verho kirjoitti Taide-lehteen ja toimi myös lehden päätoimittajana vuosina 1964–1966.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
200-luku eaa.
214. Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus IV, M. Claudius M.f. Marcellus III
213. Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus V, Ti. Sempronius Ti.f. Gracchus II
212. Ap. Claudius P.f. Pulcher, Q. Fulvius M.f. Flaccus III
211. P. Sulpicius Ser.f. Galba Maximus I, Cn. Fulvius Cn.f. Centunalus (Centumalus) Maximus
Yrjö Verho
Verho sai toisen palkinnon Suomen taideyhdistyksen dukaattikilpailussa vuonna 1934, ja Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin vuonna 1958. Verho oli yksi Tapiolan ateljeetalon varhaisimmista asukkaista.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
200-luku eaa.
210. M. Valerius P.f. Laevinus II, M. Claudius M.f. Marcellus IV
209. Q. Fabius Q.f. Maximus Verrucosus V, Q. Fulvius M.f. Flaccus IV
208. M. Claudius M.f. Marcellus V, T. Quinctius L.f. Crispinus
207. C. Claudius Ti.f. Nero, M. Livius M.f. Salinator II
206. Q. Caecilius L.f. Metellus, L. Veturius L.f. Philo
205. P. Cornelius P.f. Scipio Africanus Maior, P. Licinius P.f. Crassus Dives
204. M. Cornelius M.f. Cethegus, P. Sempronius C.f. Tuditanus
203. Cn. Servilius Cn.f. Caepio, C. Servilius C.f. Geminus
202. Ti. Claudius P.f. Nero, M. Servilius C.f. Pulex Geminus
201. Cn. Cornelius L.f. Lentulus, P. Aelius Q.f. Paetus
100-luku eaa.
200. P. Sulpicius Ser.f. Galba Maximus II, C. Aurelius C.f. Cotta
199. L. Cornelius L.f. Lentulus, P. Villius Ti.f. Tappulus
198. T. Quinctius T.f. Flamininus, Sex. Aelius Q.f. Paetus Catus
197. C. Cornelius L.f. Cethegus, Q. Minucius C.f. Rufus
196. L. Furius Sp.f. Purpureo, M. Claudius M.f. Marcellus
195. M. Porcius M.f. Cato, L. Valerius P.f. Flaccus
194. P. Cornelius P.f. Scipio Africanus Maior II, Ti. Sempronius Ti.f. Longus
193. L. Cornelius L.f. Merula, A. Minucius Q.f. Thermus
192. L. Quinctius T.f. Flaminius, Cn. Domitius L.f. Ahenobarbus
191. M'. Acilius C.f. Glabrio, P. Cornelius Cn.f. Scipio Nasica
190. L. Cornelius P.f. Scipio (Asiaticus), C. Laelius C.f
189. Cn. Manlius Cn.f. Vulso, M. Fulvius M.f. Nobilior
188. C. Livius M.f. Salinator, M. Valerius M.f. Messalla
187. M. Aemilius M.f. Lepidus I, C. Flaminius C.f.
186. Sp. Postumius L.f. Albinus, Q. Marcius L.f. Philippus I
185. Ap. Claudius Ap.f. Pulcher, M. Sempronius M.f. Tuditanus
183. Q. Fabius Q.f. Labeo, M. Claudius M.f. Marcellus
182. L. Aemilius L.f. Paullus, Cn. Baebius Q.f. Tamphilus
181. P. Cornelius L.f. Cethegus, M. Baebius Q.f. Tamphilus
180. A. Postumius A.f. Albinus (Luscus), C. Calpurnius C.f. Piso, Suff.: Q. Fulvius Cn.f. Flaccus
179. L. Manlius L.f. Acidinus Fulvianus, Q. Fulvius Q.f. Flaccus
178. M. Iunius M.f. Brutus, Aulus Manlius Cn.f. Vulso
Eeva Vekki
Eeva Vekki on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
176. Cn. Cornelius Cn.f. Scipio Hispallus, Q. Petillius. Suff.: C. Valerius M.f. Laevinus
175. P. Mucius Q.f. Scaevola, M. Aemilius M.f. Lepidus II
Eeva Vekki
Hän on esiintynyt Mad Cook Show -televisiosarjan vakiopanelistina sen molemmilla tuotantokausina 2017–2018. Hän oli toinen Noin viikon studio -ajankohtaissatiirin juontajista 2018-2021. Vekki on myös esiintynyt monissa viihdeohjelmissa.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
173. L. Postumius A.f. Albinus, M. Popillius P.f. Laenas
172. C. Popillius P.f. Laenas, P. Aelius P.f. Ligus
171. P. Licinius C.f. Crassus, C. Cassius C.f. Longinus
Eeva Vekki
Vuonna 2015 Vekki oli ehdolla Vuoden Stand up -tulokkaaksi. Hän kuuluu Improsiskot-nimiseen improvisaatioryhmään ja on myös helsinkiläisen Päiväkirjaklubin perustajajäsen. Päiväkirjaklubista on julkaistu myös Nemon kustantama kirja, jonka Vekki on kirjoittanut yhdessä Risto K. Järvisen kanssa.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
170. A. Hostilius L.f. Mancinus, A. Atilius C.f. Serranus
Eeva Vekki
Vekki on koulutukseltaan tuottaja.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
168. L. Aemilius L.f. Paullus II, C. Licinius C.f. Crassus
167. Q. Aelius Paetus, M. Junius Pennus
166. C. Sulpicius Gallus, M. Claudius Marcellus I
165. Ti. Manlius Torquatus, Cn. Octavius
164. Aulus Manlius Torquatus, Q. Cassius Longinus
163. Ti. Sempronius Gracchus II, M. Juventius Thalna
162. P. Cornelius Scipio Nasica Corculum I, C. Marcius Figulus I
161. M. Valerius Messalla, C. Fannius Strabo
160. M. Cornelius Cethegus, L. Anicius Gallus
Timokratia
Timokratia on valtiomuoto, jossa valta jakautuu omaisuuden määrän perusteella. Sana tulee kreikan sanoista timē / τιμή, joka tarkoittaa kunniaa, sekä -kratia, joka tarkoittaa valtaa. 500-luvulla eaa. Ateena on toiminut timokratian perustein. Timokratia on sukua plutokratialle, joka tarkoittaa rahavaltaa.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
158. M. Aemilius Lepidus, C. Popillius Laenas II
157. S. Julius Caesar, L. Aurelius Orestes
Timokratia
Timokratia ja politeia ovat lähellä toisiaan. Näihin verrattuna rahvaanvaltaa tarkoittava demokratia oli antiikissa halventava käsite.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
154. L. Postumius Albinus, Q. Opimius
153. Ti. Annius Luscus, Q. Fulvius Nobilior
152. L. Valerius Flaccus, M. Claudius Marcellus III
151. Aulus Postumius Albinus, L. Licinius Lucullus
150. Ti. Quinctius Flaminius, M' Acilius Balbus
149. Manius Manilius, Marcius Censorinus
147. P. Cornelius Scipio Aemilianus Africanus I, C. Livius Drusus
146. Gnaeus Cornelius Lentulus, Lucius Mummius Achaicus
145. Q. Fabius Maximus Aemilianus, L. Hostilius Mancinus
144. Servius Sulpicius Galba, L. Aurelius Cotta
143. Appius Claudius Pulcher, Q. Caecilius Metellus Macedonicus
142. Q. Fabius Maximus Servilianus, L. Caecilius Metellus Calvus
141. Cn. Servilius Caepio, Q. Pompeius
140. Q. Servilius Caepio, C. Laelius Sapiens
139. Cn. Calpurnius Piso, M. Popillius Laenas
138. P. Cornelius Scipio Nasica Serapio, Iunius Brutus Callaicus
136. L. Furius Philus, Sextus Atilius Serranus
135. Q. Calpurnius Piso, Servius Fulvius Flaccus
133. L. Calpurnius Piso Frugi, P. Mucius Scaevola
131. L. Valerius Flaccus, P. Licinius Crassus Dives Mucianus
130. L. Cornelius Lentulus, M. Perperna
129. Gaius Sempronius Tuditanus, Manius Aquillius
128. Titus Annius Rufus, Gnaeus Octavius
126. Marcus Aemilius Lepidus, Lucius Aurelius Orestes
125. M. Fulvius M.f. Flaccus, Marcus Plautius Hypsaeus
124. Gaius Cassius Longinus, Gaius Sextius Calvinus
123. Titus Quinctius Flaminius, Q. Caecilius Metellus Baliaricus
122. Cn. Domitius Ahenobarbus, Gaius Fannius
121. Quintus Fabius Maximus Allobrigicus, Lucius Opimius
119. Lucius Aurelius Cotta, L. Caecilius Metellus Delmaticus
117. Lucius Caecilius Metellus Diadematus, Q. Mucius Scaevola
116. Quintus Fabius Maximus Eburnus, Gaius Licinius Geta
115. Marcus Aemilius Scaurus, Marcus Caecilius Metellus
114. Manius Acilius Balbus, Gaius Porcius Cato
113. Gnaeus Papirius Carbo, Gaius Caecilius Metellus Caprarius
112. Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Marcus Livius Drusus
Breitenfeldin toinen taistelu
Breitenfeldin toinen taistelu (tunnettu myös nimellä Leipzigin taistelu) oli Leipzigin lähellä Breitenfeldissä kolmikymmenvuotisen sodan aikana 23. lokakuuta 1642 käyty taistelu, jossa vastakkain olivat Ruotsin ja Saksalais-roomalaisen keisarikunnan armeijat. Taistelu päättyi ruotsalaisten voittoon.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100-luku eaa.
111. Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio, Lucius Calpurnius Bestia
110. Spurius Postumius Albinus, M. Minucius Rufus
109. Q. Caecilius Metellus Numidicus, M. Iunius Silanus
108. Servius Sulpicius Galba, L. Hortensius
107. Lucius Cassius Longinus, Gaius Marius I
106. Q. Servilius Caepio, C. Atilius Serranus
105. Gnaeus Mallius Maximus, Publius Rutilius Rufus
103. Lucius Aurelius Orestes, Gaius Marius III
102. Quintus Lutatius Catulus, Gaius Marius IV
101. Manius Aquilius, Gaius Marius V
Ensimmäinen vuosisata eaa.
100. L. Valerius Flaccus, Gaius Marius VI
99. Aulus Postumius Albinus, Marcus Antonius Orator
98. Quintus Caecilius Metellus Nepos, Titus Didius
97. Gnaeus Cornelius Lentulus, Publius Licinius Crassus
96. Gaius Cassius Longinus, Gnaeus Domitius Ahenobarbus
95. Lucius Licinius Crassus, Quintus Mucius Scaevola
94. Gaius Coelius Caldus, Lucius Domitius Ahenobarbus
93. Gaius Valerius Flaccus, Marcus Herennius
92. Gaius Claudius Pulcher, Marcus Perperna
91. Sextus Julius Caesar, Lucius Marcius Philippus
90. Lucius Julius Caesar, Publius Rutilius Lupus
89. Gnaeus Pompeius Strabo, Lucius Porcius Cato
88. Lucius Cornelius Sulla I, Quintus Pompeius Rufus
87. Lucius Cornelius Cinna I, Gnaeus Octavius
86. Lucius Cornelius Cinna II, Gaius Marius VII
85. Lucius Cornelius Cinna III, Gnaeus Papirius Carbo I
84. Lucius Cornelius Cinna IV, Gnaeus Papirius Carbo II
83. Lucius Cornelius Scipio Asiaticus, Gaius Norbanus
82. Gnaeus Papirius Carbo III, Gaius Marius Minor
81. Gnaeus Cornelius Dolabella, Marcus Tullius Decula
80. Lucius Cornelius Sulla II, Quintus Caecilius Metellus Pius
79. Appius Claudius Pulcher, P. Servilius Vatia
78. Marcus Aemilius Lepidus, Q. Lutatius Catulus
77. Mamercus Aemilius Lepidus Livianus, Decimus Iunius Brutus
76. Gnaeus Octavius, Gaius Scribonius Curio
75. Gaius Aurelius Cotta, Lucius Octavius
74. Marcus Aurelius Cotta, Lucius Licinius Lucullus
73. Gaius Cassius Longinus, Marcus Terentius Varro Lucullus
72. Gnaeus Cornelius Lentulus Clodianus, Lucius Gellius Publicola
71. Publius Cornelius Lentulus Sura, Gnaeus Aufidius Orestes
70. Marcus Licinius Crassus I, Gnaeus Pompeius Magnus I
69. Quintus Caecilius Metellus Creticus, Quintus Hortensius
68. Lucius Caecilius Metellus, Quintus Marcius Rex
67. Manius Acilius Glabrio, Gaius Calpurnius Piso
66. Manius Aemilius Lepidus, Lucius Volcacius Tullus
65. Lucius Manlius Torquatus, Lucius Aurelius Cotta
64. Lucius Iulius Caesar, Gaius Marcius Figulus
63. Gaius Antonius Hybrida, Marcus Tullius Cicero
62. Decimus Iunius Silanus, Lucius Licinius Murena
61. M. Valerius Messalla Niger, M. Pupius Piso Frugi Calpurnianus
60. L. Afranius, Quintus Caecilius Metellus Celer
59. Gaius Iulius Caesar I, Marcus Calpurnius Bibulus
57. Publius Cornelius Lentulus Spinther, Quintus Caecilius Metellus Nepos
56. Cn. Cornelius Lentulus Marcellinus, L. Marcius Philippus
55. Marcus Licinius Crassus II, Gnaeus Pompeius Magnus II
54. Appius Claudius Pulcher, L. Domitius Ahenobarbus
53. Marcus Valerius Messalla Rufus, Gnaeus Domitius Calvinus I
51. M. Claudius Marcellus, Ser. Sulpicius Rufus
50. L. Aemilius Paullus, C. Claudius Marcellus
Siirtokuntien armeija
Siirtokuntien armeija oli  kolmentoista siirtokunnan luoma armeija Yhdysvaltain vapaussodassa. Päätös armeijan perustamisesta tehtiin toisessa mannermaakongressissa vuonna 1775. Siirtokuntien armeijan ylipäälliköksi valittiin lopulta George Washington. Armeijan toiminta loppui vapaussodan päätyttyä 1783, mutta virallinen päätös sen lopetuksesta tehtiin 1784. Toimittuaan joitakin vuosia Yhdysvaltain legioonana (Legion of United States) sotavoimat muuttuivat Yhdysvaltain armeijaksi vuonna 1796.
Umarin sopimus
thumb|Kalifi Umar valloittaa Jerusalemin vuonna 638. Kaiverrus 1800-luvulta. Umarin sopimus on tunnetuin keskiaikainen dhimmien asemaa määrittelevä islamilainen asiakirja. Dhimmeillä tarkoitetaan niitä islamin alaisuuteen joutuneita ei-muslimeita, joille on myönnetty suojeltu asema. Käytäntö liittyi arabiheimojen tapoihin, joissa päällikkö saattoi ottaa suojelukseensa oman klaanin ulkopuolisia vieraita.
Tällä nimellä kulkevasta sopimuksesta oli 800-luvun alussa olemassa useita versioita, kuten Abu Yusufin tai Al-Shafin versiot. Kanonisoitu ja klassinen versio Shurūt Umar vakiintui kalifi al-Mutawakkilin aikana vuoden 850 tienoilla. Se on kuitenkin säilynyt vasta 1100-luvulta peräisin olevana käsikirjoituksena. Vaikka Umarin sopimusta ei vielä 1000-luvullakaan noudatettu kovin järjestelmällisesti, siitä näyttää myöhempinä vuosisatoina tulleen yleisesti hyväksytty normi.
Teksti on muodoltaan kahdenvälinen sopimus. Sopimuksen myöhemmissä kuvauksissa (Abu Yusuf ja Shafi'i) muslimit ovat aktiivisia ehtojen esittäjiä ja dhimmit kuuntelijoita. Varhaisessa versiossa sen sijaan kristityt dhimmit itse ehdottavat kirjeessä kalifi Umarille, että heitä syrjittäisiin korvauksena muslimien antamasta suojelusta.
Varhainen versio
Umarin sopimuksen varhaisessa versiossa kristityt vaativat itselleen seuraavia ehtoja.
Siirtokuntien armeija
Taustat
1700-luvun alkuun mennessä jokaisella Amerikan siirtokunnalla oli oma militiansa intiaanien hyökkäyksiä vastaan. Miliisiyksiköt muodostuivat kaupunkilaisista ja ympäristön farmareista. Ryhmiin valitut johtajat eivät yleensä pystyneet pitämään vapaaehtoisjoukkoja kurissa, eivätkä militian aseistus ja sotataidot olleet vaaditulla tasolla. Yhdysvaltain vapaussodan syttyessä siirtokuntien militia kerättiin taistelemaan oman emomaansa sotaväkeä vastaan. Huhtikuussa 1775 käydyt Lexingtonin ja Concordin taistelut ja niitä seurannut Bostonin piiritys osoittivat, etteivät Uuden Englannin ja muiden siirtokuntien vapaaehtoisyksiköt kyenneet taistelemaan kyllin tehokkaasti ilman yhteistä komentajaa. thumb|George Washington Toukokuussa Philadelphian Pennsylvania State Housessa kokoontunut toinen mannermaakongressi yritti löytää ratkaisun sodan lopettamiseen, mutta ei onnistunut solmimaan rauhaa Britannian kanssa. Tämä johti päätökseen yhdistää Uuden Englannin joukot eteläisempien siirtokuntien sotavoimiin, ja perustaa siirtokuntien armeija. Kongressi hyväksyi päätöksen 14. kesäkuuta 1775. Seuraavana päivänä pidetyn äänestyksen yksimielisellä päätöksella kenraali George Washington valittiin uuden armeijan ylipäälliköksi. Kongressi valitsi myös neljä kenraalimajuria ja kahdeksan prikaatinkenraalia toimimaan Washingtonin alipäälliköinä.
Perustaminen
Washington saapui Bostoniin 3. heinäkuuta 1755 ja otti komentoonsa kaupunkia piirittävät miliisijoukot. Hän lupasi kongressille hankkivansa 20 000 sotilasta, mutta sai kokoon vain 16 000. Näistä 2 000 todettiin sopimattomiksi palveluun. Upseerit ja miehistö olivat lähes yhtä kokemattomia. Armeijan johdon taitamattomuus tuli esille muun muassa suurten päätösten tekemisessä. Vaikeuksia lisäsivät kongressin valitseman sota-asiain neuvokunnan huonot neuvot ja sotaväen puutteellinen kuri. Sotilaita karkasi päivittäin ja kokonaiset pataljoonat jättivät armeijan heti kun lyhyt palvelusaika päättyi.
Yhtenä ensimmäisistä töistään Washington pyysi kongressilta lupaa antaa kaapparilaivojen oikeudet aluksille, joiden tehtävänä oli häiritä brittien laivaliikennettä Bostonin lähettyvillä. Laivastoon kuului aluksi kuusi brigantiinia ja kuunaria.
Pohjoisilla taistelukentillä
Joulukuussa 1775 siirtokuntien armeija kärsi raskaan häviön briteille Quebecin taistelussa. Seuraavana keväällä tilanne muuttui valoisammaksi, kun Washingtonin joukot onnistuivat karkottamaan brittijoukot Bostonista. Saman kesän aikana amerikkalaisjoukkojen sotaonni loppui, sillä kenraali William Howen johtama brittiarmeija otti haltuunsa Long Islandin ja New Yorkin. Washington joukot vetäytyivät New Jerseyhin. Vuoden 1777 taisteluissa siirtokuntien armeija joutui aluksi tappiolle, mutta kesäisen Saratogan voiton jälkeen heidän menestykseensä vapaussodassa alettiin uskoa myös Euroopassa.
Eteläisillä taistelukentillä
Vuonna 1779 taisteluiden pääpaino siirtyi eteläisille taistelukentille. Englantilaisten saavuttamat edut olivat jääneet pieniksi pohjoisessa, mutta he menestyivät hyvin etelässä. Charlestonin valloitus kesällä 1780 oli heidän tärkein saavutuksensa. Washingtonin paikalle siirtokunnan armeijan johtoon määrätyn kenraali Horatio Gatesin odottamaton häviö Camdenin taistelussa huononsi koko armeijan asemaa, ja sotilaskuri armeijan sisällä löystyi.
Vapaussodan viimeinen suuri sotilasoperaatio oli Yorktownin piiritys syksyllä 1781. Syksyllä 1781 käydyn Yorktownin piirityksen jälkeen Yhdysvaltain voitto vapaussodassa alkoi näyttää varmalta. Brittiarmeija jäi kuitenkin majailemaan New Yorkiin, eikä siirtokuntien armeija päässyt hajaantumaan. Washington oli halukas marssittamaan armeijansa New Yorkiin, mutta ei saanut tukea kongressilta. Saman vuoden aikana siirtokunnat hyväksyivät kauan harkinnassa olleen yhteisen perustuslain, jolle perustettiin yhteinen yleiskongressi.
Armeijan sisäiset ongelmat
Siirtokunnan armeijan uudeksi ongelmaksi nousi vuonna 1781 hyväksytty perustuslaki, joka teki siirtokunnista liittokunnat. Uuden yleiskongressiksi kutsutun hallituksen toimenkuvaan kuului muun muassa rauhansopimuksen allekirjoittaminen siirtokuntien puolesta. Yksikään siirtokunnista ei ollut halukas parantamaan liittokunnan raha-asioita, vaan oli valmis mieluummin lopettamaan koko armeijan tarpeettomana. Lukuisat sotilaat ja upseerit jäivät ilman palkkojaan ja siirtokuntien painattaman rahan arvo aleni koko ajan. Kurittomuus sotilaiden keskuudessa lisääntyi. Kaiken lisäksi kongressin ja sotilaiden näkemykset palvelusajan pituudesta olivat eriävät. thumb|230px|Siirtokuntien armeijan sotilaat kapinoimassa New Jerseyn rintamalinjalla Tilanne johti kapinaan, joka puhkesi uudenvuodenpäivänä 1781. Noin tuhat sotilasta otti hallintaansa Washingtonin armeijan talvileirin Morristownin lähellä Pennsylvaniassa. Kapinalliset marssivat Philadelphian kongressitalolle ja vaativat palkkojaan. Washington puuttui asiaan määräämällä kenraalimajuri Anthony Waynen miehineen kukistamaan kapinan. Heti perään syttynyt toinen kapina New Jerseyn rintamalinjalla johti kahden kapinajohtajan teloitukseen ennen kuin tilanne rauhoittui.
Sotilasvallankumouksen puhkeaminen oli lähellä myös vuotta myöhemmin. Keväällä 1782 Washington sai kirjeen, jossa häntä kehotettiin tekemään lopun armeijaa kohtaan kiittämättömistä "pikku tasavalloista" ja julistamaan itsensä kuninkaaksi. Washington ei kuitenkaan ollut valmis luopumaan periaatteistaan, joiden vuoksi oli taistellut. Armeijalle antamassaan päiväkäskyssään hän rauhoitti uhkaavan tilanteen tilanteen, ja esti häntä kohtaan suunnitellun salaliiton toteuttamisen.
Siirtokuntien armeijan lakkauttaminen
Kun brittiläiset kirjoittivat Pariisin rauhan ja evakuoivat New Yorkin, kongressi ja uuden itsenäisen Amerikan kansalaiset eivät halunneet rauhanajan armeijaa. Armeijan miehistö vähennettiin minimiin ja 2. kesäkuuta suurin osa armeijasta lakkautettiin lukuun ottamatta West pointin tykistöä, johon jäi kapteeni ja 55 sotilasta. Kenraali Washington ehdotti sotakorkeakoulun perustamista tulevaisuuden nuorille sotilaille, mutta ajatus toteutettiin vasta 1800-luvulla. Kun Ohiolaakson intiaanisodat syttyivät 1790-luvun alussa, siirtokuntien armeija korvattiin Yhdysvaltain legioonalla, jonka komentajana toimi vapaussodassa kunnostautunut prikaatinkenraali Anthony Wayne.
Joukkojen vahvuudet
Yhdysvaltain vapaussodan aikana Siirtokuntien armeijaan pestattiin kaikkiaan 231 771 sotilasta. He eivät kuitenkaan olleet muonavahvuudessa samanaikaisesti. Osa värvättiin kahteen kertaan, osa menehtyi sotavammoihin tai kulkutauteihin ja osa karkasi. Vuoden 1776 lopulla miesten palvelusaikoja pidennettiin. Seuraavan vuoden alussa kongressi tarjosi kuuden dollarin värväysrahan sotilaille, jotka palkkautuivat Kanadaan lähetettävään armeijaan. Kesällä 1777 tarjousta parannettiin. Värvätyt, jotka suostuivat kirjoittamaan koko sodan ajan kestävän palvelusopimuksen, saivat 20 dollarin värväysrahan käteismaksuna, vaatekiintiön ja lupauksen pienestä maapalstasta sodan loputtua.
Umarin sopimus
Varhainen versio
Lopuksi dhimmit ilmoittavat, että jos he rikkovat näitä sitoumuksia vastaan, he menettävät suojelunsa ja ovat velvollisia kärsimään rangaistuksen niskoittelusta ja kansankiihotuksesta.
Siirtokuntien armeija
Joukkojen vahvuudet
Vahvimmillaan siirtokuntien armeija oli loppuvuodesta 1778, jolloin sen miehistövahvuus oli 35 000. Maaliskuussa 1779 tehty armeijan uudelleenorganisointi vähensi vakinaisten rykmenttien määriä ja seuraavina vuosina lukemat putosivat entisestään. Itsenäisten valtioiden miliisivoimia käytettiin vain paikallisissa puolustuksissa ja tilapäisenä tukena vakinaisen armeijan operaatioissa.
Armeijaan liittymisen taustalla oli monia eri tekijöitä. Osa värväytyi säännöllisen palkan ja muona-annosten takia, osa seikkailunhalusta ja osa halusta taistella maansa itsenäisyyden puolesta. Upseerit olivat lähes poikkeuksetta varakkaampia ja koulutetumpia kuin heidän alaisensa. Joskus tästä oli haittaa, sillä upseerien keskinäinen nokkimisjärjestys ja heidän monet etuoikeutensa sotilaisiin nähden lisäsivät armeijan sisäisä erimielisyyksiä. Monet upseerit, jotka omistivat maatiloja tai liikeyrityksiä käyttivät sotatilaa hyödykseen, ja kasvattivat vaurauttaan. Samalla he pyrkivät huolehtimaan siitä, etteivät joutuisi syytteeseen maanpetoksesta, jos vallankumous päättyisi itsenäisyystaistelijoiden tappioon. Kesken sodan armeijan kuria kovennettiin uuden sota-artiklan myötä ja tuomioita langetettiin entistä pienemmistä rikkeistä.
Umarin sopimus
Umarin sopimuksen arviointia
Islamilainen perinne sisältää muitakin samanlaisia säädöksiä, joiden kerrotaan sisältyvän ”Umarin sopimukseen”. Esimerkiksi fatimidikalifien aikana Egyptissä kristittyjen piti julkisessa kylpylässä kantaa kaulaan sidottua puista ristiä ja juutalaisten puista kultaisen vasikan kuvaa. Cohen katsoo, että ehtojen tarkoituksena oli suojella arabivalloittajien haurasta identiteettiä ja tukea heidän epävarmaa asemaansa. Toisin kuin kristityssä maailmassa, pukeutumisohjeiden tarkoituksena ei Cohenin mukaan ollut syrjiä ketään, vaan ainoastaan helpottaa monikulttuuristen tapojen noudattamista.
Siirtokuntien armeija
Eurooppalaiset vahvistukset
Siirtokuntien armeijan palveluksessa oli myös ranskalaisia, preussilaisia ja puolalaisia upseereja, jotka Ranskan Yhdysvaltain lähetystö valtuutti palvelemaan Washingtonin joukoissa. Toisinaan heidän taustansa jätettiin tarkastamatta ja osa osoittautui taidoiltaan tai tavoiltaan armeijaan soveltumattomiksi, joskus jopa huijareiksi. Parhaimmillaan nämä upseerit toivat mukanaan paljon uutta tietotaitoa Euroopan sotakentiltä ja lisäsivät omalla panoksellaan merkittävästi armeijan menestystä. Ranskalainen markiisi Gilbert du Motier de La Fayette lainasi jopa omia rahojaan Amerikan vallankumouksen tukemiseksi ja osoitti nerokkuutensa monissa taisteluissa brittijoukkoja vastaan. Hän sai myös irokeesien liittokunnan oneidat jatkamaan Yhdysvaltain tukemista. Preussilainen Friedrich Wilhelm von Steuben puolestaan opetti armeijalle sen ajan edistyksellisempiä sotataitoja ja sotilaselämän kurinalaisuutta. Oman erityisosaamisensa toivat myös puolalaiset Tadeusz Kościuszko ja Casimir Pulaski. Kościuszkon pioneeritaidot tekivät hänestä korvaamattoman ja Pulaskin kyvyt hyödyntää ratsuväen käyttöä sotakentillä toivat hänelle tunnustusta "Amerikan ratsuväen isänä".