cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sytokiini
Lääkekehityksen kohteena
Muutamia sytokiinilääkkeitä tai sytokiineihin vaikuttavia lääkkeitä on kuitenkin jo saatu markkinoille. Alfa-interferoneita voidaan käyttää muun muassa B- ja C-hepatiittien hoitoon, karvasoluleukemiaan, krooniseen myelooiseen leukemiaan, Kaposin sarkoomaan ja munuaissyöpään. Beeta-interferoneita käytetään MS-taudin hoitoon. Gamma-interferonia käytetään vähentämään vaikeita infektioita eräitä vaikeita sairauksia sairastavilla.
Etanersepti on tuumorinekroositekijöiden reseptorin fuusioproteiini ja se estää tuumorinekroositekijöiden vaikutuksia. Sitä käytetään nivelreuman, juveniilin polyartriitin, psoriaasiartriitin, selkärankareuman ja läiskäpsoriaasin hoitoon. Infliximabi ja adalimumabi ovat tuumorinekroositekijän monoklonaalisia vasta-aineita, jotka estävät tuumorinekroositekijän vaikutuksen. Infliksimabia käytetään mm. nivelreumaan, haavaiseen koliittiin ja Crohnin tautiin. Adalimumabin käyttöaiheita ovat mm. nivelreuma, nivelpsoriaasi, Crohnin tauti ja selkärankareuma.
Anakinra on interleukiini-1:n reseptorin antagonisti ja sitä käytetään nivelreumaan.
Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö
thumb|250px|PSOAS:n opiskelija-asuntoja Syynimaalla Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö (PSOAS) on Oulussa toimiva opiskelija-asuntoja rakennuttava, omistava, ylläpitävä ja vuokraava yleishyödyllinen asuntoyhteisö. Säätiöllä oli loppuvuonna 2018 yksiöitä 1 030, sekä 1 394 perhe- ja 1 419 soluasuntoa. Asuntopaikkoja oli yhteensä noin 5 400, ja yhteensä noin 5 300 vuokralaista.
Buskerudin lääni
Buskerudin lääni on entinen, nykyään Vikenin lääniin kuuluva, Norjan lääni maan eteläosassa Østlandetin alueella. Se sijaitsi Oslon kaupungin länsipuolella ja ulottuu lännessä Hardangerviddan ylängölle, idässä Oslonvuonolle. Sen hallinnollinen keskus oli Drammen. Läänissä oli 277 684 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala oli 14 910,93 neliökilometriä.
Buskerud on perinteistä kaivosaluetta, ja siellä on ollut jo varhain hopea- ja kobolttikaivoksia. Hopea ja koboltinsininen ovatkin edelleen läänin tunnusvärit. Nykyisin maanviljely, puunjalostus- ja muu teollisuus ovat alueen pääelinkeinoja; Begna- ja Randsjoista saadaan runsaasti vesivoimaa.
Kunnat
Buskerudin lääniin kuului yhteensä 21 kuntaa:
Nepalin jääkiekkoliitto
Nepalin jääkiekkoliitto hallinnoi jääkiekkoa Nepalissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2016. Vuonna 2021 maassa ei ollut yhtään rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa, mutta junioripelaajia oli 14 ja naiskiekkoilijoita 12. Maalla oli myös kaksi virallista jääkiekkotuomaria ja yksi jäähalli. Liiton presidenttinä toimii Bhuwan Pathak.
Billy Boyd
Billy Boyd (syntymänimeltään William Boyd, s. 28. elokuuta 1968 Glasgow) on skotlantilainen näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Taru sormusten herrasta -elokuvista, joissa hän esittää hobittia nimeltä Peregrin ”Pippin” Tuk.
Yksityiselämä ja ura
Boydin molemmat vanhemmat kuolivat hänen ollessaan varhaisteini ja isoäiti kasvatti hänet ja hänen isosiskonsa. Boyd kiinnostui näyttelemisestä jo varhain ja esiintyikin kuusitoistavuotiaana glasgowlaisen musiikkiteatterin Hans Anderson -näytelmässä. Ammatikseen hän kuitenkin valitsi kirjansidonnan ja työskentelikin seitsemän vuotta alalla. Taru sormusten herrasta oli yksi niistä teoksista, joiden parissa hän työskenteli. Päätettyään vaihtaa ammattia hän opiskeli Royal Scottish Academy of Music and Drama -koulussa. Elokuvien lisäksi hän on esiintynyt niin televisiosarjoissa kuin näytelmissäkin. Joulukuussa 2010 Boyd meni naimisiin pitkäaikaisen partnerinsa Alison McKinnonin kanssa. Pariskunnalla on huhtikuussa 2006 syntynyt poika.
Musiikki
Boyd esitti Kuninkaan paluu -elokuvassa Tolkienin runoon säveltämänsä kappaleen The Edge of Night (tunnetaan myös nimillä ”Pippin’s Song” ja ”All Shall Fade”). Hän on taitava muusikko, joka laulamisen lisäksi soittaa kitaraa, bassoa ja rumpuja. Heinäkuussa 2006 hän perusti kolmen vanhan muusikkoystävänsä kanssa yhtyeen nimeltä Beecake. Yhtyeeltä on ilmestynyt EP-levy ”Just B” sekä vuonna 2010 levy Soul Swimming ja he ovat esiintyneet sekä kotimaassaan että Yhdysvalloissa. Boyd esitti myös elokuvassa Hobitti – Viiden armeijan taistelu kuultavan kappaleen ”The Last Goodbye”.
The Black Keys
The Black Keys on yhdysvaltalainen rock-duo, joka perustettiin Akronissa, Ohiossa vuonna 2001. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita bluesista ja rockista. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kitaristi Dan Auerbach ja rumpali Patrick Carney. Ensimmäinen albumi, The Big Come Up ilmestyi vuonna 2002. Vuonna 2003 yhtyeen kappale ”Set You Free” soitettiin elokuvassa School of Rock.
Chris Cleaver
Christopher William Cleaver (s. 24. maaliskuuta 1979 Hitchin, Englanti) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän aloitti pelaamisen juniorina Norwich Cityssä, mistä siirtyi Peterborough Unitediin. Hän esiintyi ensi kerran liigatasolla elokuussa 1996, mutta ei koskaan pystynyt vakiinnuttamaan pelipaikkaansa, ja siirtyi liigan ulkopuoliseen Grantham Towniin tammikuussa 1999 lainasopimuksella. Hän päätyi uudestaan lainalle saman vuoden elokuussa King's Lynnin joukkueeseen. Seuraavan kauden hän vietti myös lainalla Cambridge Cityssä ja lopulta toukokuussa 2000 Peterborough vapautti hänet. Tämän jälkeen Cleaver siirtyi Suomeen TP-Seinäjokeen irlantilaisen seuratoveri Warren Kennan kanssa.
Cleaver siirtyi FF Jaroon pelattuaan kaksi kautta Seinäjoella ja tehden 17 maalia. Jarosta hän siirtyi AC Allianssin riveihin Vantaalle, jossa hän voitti kauden 2005 Liigacupin, tehden maalin finaalissa. Allianssista hän siirtyi Ruotsin Superettanin GIF Sundsvalliin, mutta palasi kuitenkin vuoden kuluttua takaisin Suomeen TPS:n riveihin. Neljän Turussa vietetyn kauden jälkeen Cleaver palasi Seinäjoelle edustamaan SJK:ta, jossa hän pelasi uransa päättymiseen asti. Aktiiviuransa jälkeen Cleaver on toiminut pelaaja-agenttina.
Kamariherra
Kamariherra on keisarillisen Venäjän aikainen arvonimi, joka otettiin käyttöön Venäjän keisari Pietari Suuren aikana vuonna 1722. Arvonimi kuului alun perin kuudenteen arvoluokkaan, mutta korotettiin neljänteen arvoluokkaan vuonna 1737. Venäjän keisari Aleksanteri I muutti kamariherran tehtävän luonnetta vuonna 1809, jonka jälkeen kamariherran arvonimi oli kunnianosoitus merkittävistä saavutuksista.
Arvonimen myönsi keisarillisen Venäjän valtioneuvosto eli keisarillinen kabinetti. Sitä myönnettiin erityisesti diplomaattis-kaupallisista ansioista.
Eräs tunnetuimpia suomalaisia kamariherroja oli Mustion ja Kytäjän kartanoiden omistaja, varatuomari Hjalmar Linder.
SdKfz 253
SdKfz 253 leichter Gepanzerter Beobachtungskraftwagen oli saksalainen kevyt tarkkailuajoneuvo, jota käytettiin tykistön etätarkkailijana täydentääkseen panssarivaunu- ja moottorisoituja jalkaväkiyksiköitä. Ajoneuvo kuuluu SdKfz 250 -sarjaan.
Kamariherra
Arvonimi oli henkilökohtainen eikä siis periytyvä. Arvoasteikossa se sijoittuu hiukan vapaaherran alapuolelle.
SdKfz 253
Ulkoasu oli samanlainen kuin SdKfz 250:lla, mutta SdKfz 253 oli umpinainen.
Kamariherra
Arvonimen myöntäminen loppui Helmikuun vallankumoukseen.
Agit Prop 1970–1977
Agit Prop 1970–1977 on suomalaisen lauluyhtye Agit Propin kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1995.
Kapteeni Marvel
Kapteeni Marvel, tunnettu myös nimellä Shazam, on DC Comicsin kustantamissa lehdissä esiintyvä supersankari ja sarjakuvahahmo, jonka loivat C. C. Beck ja Bill Parker. Hänellä on supersankarien perusvoimat, yliluonnollinen vahvuus sekä lentokyky.
Huntsville
Huntsville on usean paikan nimi:
Kapteeni Marvel
Kapteeni Marvel, oikealta nimeltään Billy Batson, oli alun perin Fawcett Comicsin sarjakuvahahmo, mutta siirtyi DC Comicsille yrityskaupan myötä. Kapteeni Marvelin ympärille muodostui myös ensimmäinen niin sanottu supersankariperhe: myös Billyn sisko Mary ja hänen hyvä ystävänsä Freddy Freeman ovat supersankareita (jälkimmäinen saa voimansa kutsumalla Billy Batsonin nimeä).
Kapteeni Marvelin ensiesiintyminen oli Whiz Comics -lehden toisessa numerossa helmikuussa 1940, Suomessa 1950-luvun Sarjakuvalehdessä. Johtuen Marvel Comicsin samannimisestä hahmosta, DC Comics muutti oman hahmonsa nimen "Shazamiksi".
Tarina
Nuori Billy Batson todisti tieteilijävanhempiensa murhan ollessaan Egyptissä vanhempiensa kanssa tutkimusmatkalla. Myöhemmin hänen ollessaan kävelyllä jokin salaperäinen hahmo viittoili häntä tulemaan metrotunneliin. Siellä hän tapasi muinaisen tietäjän nimeltä Shazam. Hän neuvoi Billyä toistamaan nimeään. Tuskin Billy oli saanut sanotuksi ”Shazam”, kun häneen iski maaginen salama, joka muutti hänet Kapteeni Marveliksi, maailman mahtavimmaksi kuolevaiseksi (”World’s mightiest mortal”). Hän sai voimansa kuudelta jumalalta:
Muuta tietoa
Billy pystyi siitä lähtien saamaan supervoimat aina, kun sanoi "Shazam". Hänen pukunsa on punainen ja siinä on salaman kuva. Viitta on valkoinen ja siinä on vaaleankeltainen reunus sekä vaaleankeltaisia ristikuvioita. Kapteeni Marvel on joskus nähty myös Oikeuden Puolustajissa.
Kapteeni Marvel on suurin piirtein yhtä voimakas kuin Teräsmies. Hänen arkkivihollisensa on Musta Adam (Black Adam), joka tappoi Billyn vanhemmat. Adam saa myös voimansa lausumalla sanan "Shazam" mutta päinvastoin kuin Kapteeni, hän saa voimansa muinaisilta egyptiläisiltä jumalilta.
Kapteeni Marvel pystyy käyttämään hänet muuttavaa salamaa aseenaan, kohdistaen salaman tuhoisasti vastustajaansa kohti. Maagisen voimanlähteensä ansiosta Kapteeni on myös tavallista ihmistä vastustuskykyisempi taikaa vastaan. Hahmon pahin heikkous on se, että Salomonin viisaudesta ja Shazamin voimista huolimatta Billy Batson on kuitenkin vasta nuori lapsi ja hänellä on tämän vuoksi lapsenomainen luonne ja naiivisuus. Billyllä ei myöskään ilman Shazamia ole yliluonnollisia kykyjä.
Vastustajat
Kapteeni Marvelilla, kuten muillakin supersankareilla, on vastustajinaan suuri joukkio erilaisia superroistoja ja konnia. Näistä merkittävimpiä ovat:
Justice League Unlimited
Jerry O’Connell oli Kapteeni Marvelin äänenä Justice League Unlimitedin jaksossa "Clash", jossa Marvel taisteli Teräsmiestä vastaan, joka ei luottanut Lex Luthoriin. Kapteeni Marvel luuli Luthorin tekevän hyvää kaupungille, mutta erehtyi.
Barahir
1. Barahir oli Dorthonionin mies, Bëorin suvun jälkeläinen Ensimmäisellä Ajalla, Bregorin poika, Emeldirin aviomies sekä kaikkein tunnetuin Berenin isänä.
Valtakuntansa tuhoutumisen jälkeen Barahir jäi Dorthonioniin Tarn Aeluinissa yhdessä kahdentoista kumppaninsa kanssa. Nämä olivat Gildor, Belegund, Baragund, Gorlim, Beren, Urthel, Dagnir, Ragnor, Radhruin, Dairuin, Arthad ja Hathadir. Heidät petti Sauronille Gorlim, joka ikävöi vaimoaan. Heidän salainen piilopaikkansa löydettiin ja Barahirin väki lyötiin. Vain Barahirin poika Beren pakeni teurastusta ja häntä odotti suuri kohtalo.
2. Kahdeksas Gondorin hallitseva käskynhaltija.
3. Barahir oli myös Ithilienin kolmas prinssi Neljännellä Ajalla, Faramirin ja Éowynin pojanpoika. Hän kirjoitti Aragornin ja Arwenin tarinan.
Petsamon läänin vaakuna
pienoiskuva|188x188px|Petsamon läänin vaakuna Petsamon läänin vaakuna oli 14.2–31.12.1921 toimineen lyhytikäisen Petsamon läänin heraldinen tunnus. Vaakunan suunnitteli taiteilija Eric O. W. Ehrström ja sen heraldinen selitys kuului "mustassa kentässä päälletysten kolme halkaistua kullanväristä turskaa." Vaakunan alkuperäisessä mallissa kilpeä ympäröivät lisäksi sen yläreunasta lähtevät sini-valkoiset sianmustikka- eli variksenmarjavarvut. Aiheet kuvasivat Petsamon alueen elinkeinoja ja luontoa.
pienoiskuva|150x150px|Eric O. W. Ehrströmin alkuperäismalli vaakunasta vuodelta 1921.Vaakuna vahvistettiin sisäasiainministeriön asetuksella 27. tammikuuta 1921 ja se säilyi läänin käytössä vuoden 1921 loppuun, jolloin Petsamon lääni liitettiin osaksi Oulun lääniä. Vaakuna oli aikanaan poikkeuksellinen, sillä vuonna 1919 antamallaan asetuksella valtioneuvosto oli poistattanut käytöstä läänien aiemmin käyttämät vaakunat. Suomen luovutettua Petsamon Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940 on läänin vaakunaa käytetty Petsamon epävirallisena perinnevaakunana.
Pääosan entisestä Suomen Petsamosta nykyisin kattava Venäjän Petsamon piiri järjesti vuonna 2017 suunnittelukilpailun vaakunan valitsemiseksi piirin käyttöön. Kilpailun vaakunaehdotuksista osa perustui vanhaan Petsamon läänin vaakunaan käyttämällä aiheinaan vaakunan halkaistuja turskia. Petsamon piirin kunnallishallinto päätyi kuitenkin ottamaan käyttöönsä muun aiheisen vaakunan, joka perustui 1970-luvulla suunniteltuun neuvostotunnukseen.
Macedonia (diokeesi)
Macedonia oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti suunnilleen nykyisen Albanian, Kreikan ja Pohjois-Makedonian.
Diokeesi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin jakamalla aiempi Moesian diokeesi kahdeksi diokeesiksi, jotka olivat Macedonia ja Dacia. Diokeesi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Illyricumin prefektuuriin.
Provinssit
Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
Selitykset:
Enmerkar
Enmerkar oli muinainen sumerilainen sankari ja myyttinen Urukin kuningas. Hänen uskotaan eläneen 3000-luvulla eaa. Enmerkar on Lugalbandan ja Gilgamešin ohella merkittävimpiä hahmoja säilyneissä sumerilaisissa taruissa. Enmerkar esiintyy kolmessa eepoksessa.
Eepoksessa Enmerkar ja Arattan herra kerrotaan, että Enmerkar on auringon jumala Utun poika. Enmerkar kadehtii Arattan kaupungin metalli- ja kivivarantoja, sillä hän haluaisi rakentaa niistä useita temppeleitä, etenkin temppelin Enki-jumalalle. Enmerkar pyytää apuun sisarataan, jumalatar Inannaa. Inannan neuvosta Enmerkar lähettää Arattan herralle uhkaavan vaatimuksen metallista ja kivistä. Arattan herra kuitenkin vaatii, että Enmerkar lähettäisi ensin Arattaan suuren määrän viljaa. Enmerkar täyttää vaatimuksen, mutta Arattan herra ei täytä omaa osaansa vaihtokaupasta. Loppuosa tekstistä ei ole säilynyt kokonaan, mutta Enmerkar on ilmeisesti lopulta voittoisa.
Eepoksessa Enmerkar ja Ensuhkeshdanna kerrotaan Arattan tuhosta. Arattan hallitsija Ensuhkeshdanna vaatii, että Enmerkar tulisi hänen vasallikseen. Enmerkar kieltäytyy ja julistaa olevansa jumalten suosikki ja että Ensuhkeshdannan pitäisi sen sijaan alistua Enmerkarille. Eräs pappi lupaa Ensuhkeshdannalle, että Aratta pystyy alistamaan Urukin valtansa alle. Mutta kun pappi saapuu Urukiin, vanha viisas nainen Sagburru ja kaksi jumalatar Nidaban poikaa surmaavat tämän. Kuultuaan papin kohtalosta Ensuhkeshdanna taipuu Enmerkarin vaatimuksiin.
Eepos Lugalbanda ja Enmerkar kertoo Lugalbandan sankarillisesta matkasta Arattaan. Eepoksen mukaan seemiläiset paimentolaiset olivat hyökänneet Urukiin. Pelastaakseen valtakuntansa Enmerkar tarvitsi Arattassa olevan Inannan apua. Enmerkar pyysi vapaaehtoisia hakemaan Inannaa, ja ainoastaan Lugalbanda suostui vaaralliselle matkalle. Lugalbanda saa Inannalta viestin välitettäväksi Enmerkarille, ja sen mukaan Enmerkarin tuli valmistaa erityisiä vesiastioita ja pyydystää outo kala eräästä joesta.
Italia suburbicaria
Italia suburbicaria oli myöhäisen Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti Italian keski- ja eteläosan sekä Sisilian, Sardinian ja Korsikan saaret.
Maantiede
Italia suburbicaria käsitti aiemman Italian diokeesin eteläosan. Sen pohjoispuolella sijaitsi Italia annonarian diokeesi. Niiden rajana toimivat Arnus (nyk. Arno) ja Aesis (nyk. Esino) -joet. Italia suburbicariaan kuului koko keskinen ja eteläinen Italian niemimaa sekä sen länsipuolen suuret saaret Sisilia, Sardinia ja Korsika.
Historia
Diokeesia hallitsi vikaari, jonka toimipaikka oli Rooma. Sen verotulot käytettiin pääasiassa Rooman ruokahuoltoon.
Provinssit
pienoiskuva|pysty|Italian diokeesit noin vuonna 400.
Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta
Ounaskosken rautatiesilta on Kemijoen Ounaskosken Rovaniemen keskustassa ylittävä teräsristikkorakenteinen kaksikantinen rautatie- ja maantiesilta. Ylempää sillan kantta käyttää rautatieliikenne, alempaa kantta käyttää kaupungin, Ounasvaaran ja lähiseutujen välinen autoliikenne. Autokannen sivuilla kulkevat kävely- ja pyörätiet. Sillan pituus on 404 metriä, ja sen pisin jänneväli on 71 metriä.
Altim Ademaj
Altim Ademaj (s. 4. tammikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja. Ademaj edustaa Ykkösessä pelaavaa Grankulla IFK:ta.
Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta
Alkumatkalleen suuria ja kalliita siltoja vaatinut rautatie Kemijärvelle vihittiin käyttöönsä heinäkuussa 1934. Sillat ehtivät olla käytössä runsaat kymmenen vuotta. Lapin sodan aikana, 10. lokakuuta 1944 kello 20.00, saksalaiset räjäyttivät Ounaskosken sillan, ja silta tuhoutui täysin. Sodan jälkeen Kemijoki ylitettiin erilaisten tilapäisratkaisujen avulla aina vuoteen 1951 saakka, jolloin Ounaskosken kaksikantinen maantie- ja rautatiesilta otettiin uudelleen käyttöön. Kemijoki oli ylitetty esimerkiksi jääteitä myöten, lautoilla, losseilla, veneillä ja laivoilla. Tilapäisratkaisuna oli myös Ounaskosken pukkisilta sekä Lainaan kantavampi puusilta, jota käytti kauas Pohjois-Lappiin vienyt valtatie. Jäätietä käytti talvisin myös Kemijärven rautatie.
Ounaskosken rautatiesilta on yksi Rovaniemen nähtävyyksistä. Usein matkailijat käyvät ottamassa sieltä käsin kuvia Kemijoesta sekä kaupungin jokivarsinäkymistä. Vuonna 2007 joulukuussa Ounaskosken rautatiesillan ylitti vanha perinteinen höyryjuna, joka kuljetti turisteja Rovaniemeltä Kemijärvelle ja takaisin.
Altim Ademaj
Ademaj on VJS:n kasvatti. A-junioreissa hän siirtyi PK-35/VJS Akatemiaan. Ademaj pelasi Ykkösen kaudella 2015 PK-35 Vantaassa kuusi ottelua seuran noustessa Veikkausliigaan. Pääsarjatasolla hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 21. toukokuuta 2016, kun PK-35 Vantaa pelasi kotonaan 2–2-tasapelin PS Kemiä vastaan. Ademaj edusti kaksi kautta PK-35 Vantaata pelaten kaudella 2015 ykkösessä 6 ottelua ja viime vuonna Veikkausliigassa 12 ottelua. Keväällä 2017 Ademaj siirtyi Ykkösen Grankulla IFK:hon.
Mihail Fjodorovitš Orlov
thumb|Mihail Fjodorovitš Orlov (1788-1842), Henri-Francois Riesener, 1816-1817 Mihail Fjodorovitš Orlov (ven. Михаил Федорович Орлов); ( 25. maaliskuuta [ J: 5. huhtikuuta] 1788 Moskova, Venäjän keisarikunta – 19. maaliskuuta [ J: 31. maaliskuuta] 1842 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen sotilas Napoleonin sodissa vuosina 1805-1814 ja sai kenraalimajurin arvon palattuaan Venäjälle vuonna 1814. Hänestä tuli sotilasuransa jälkipuolella vapaamielinen, koulutuksen ja valtiontalouden uudistusten kehittäjä.
Suku ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat kreivi Fjodor Grigorjevitš Orlovin ja Jelisaveta Mihailovna Gusjatnikova Popova (1757-1791), hattu- ja pellavatehtaan omistajan, Moskovan juomaviljelijöiden yrityksen pääjohtaja Mihail Petrovitš Gusjatnikov (1707-1776) tyttären poika heidän avoliitostaan (aatelisoikeus ja sukunimi virallistettiin vuonna 1796). Mihail ei kuitenkaan saanut aatelisarvoa. Hänen vanhempi veljensä oli Aleksei Fjodorovitš Orlov.
Hän sai koulutuksensa vuosina 1796-1801 jesuiitta Abbé Nicolasin aatelispoikien sisäoppilaitoksessa, joka oli Pietarin arvostetuin koulu.
Napoleonin sodissa 1805-1814
Hänet ilmoitettiin "opiskelijaksi" ulkoasiainkolleegioon vuonna 1801. Hän astui asepalvelukseen vuonna 1805 ilmoittautumalla Kavaljeerikaartin rykmenttiin 'lippu junkkeriksi' (estandard junker, эстандарт-юнкер). Hänet ylennettiin kornetiksi vuonna 1806 tunnustuksena kunnostautumisesta Austerlitzin taistelussa. Vuonna 1807 hän taisteli Guttstadtin-Deppenin, Heilsbergin ja Friedlandin taistelussa sekä sai ansioistaan kultaisen miekan ("Urheudesta") kunnianosoituksen. Hänet nimitettiin ruhtinas, kenttämarsalkka Pjotr Volkonskin adjutantiksi vuosiksi 1810-1812.
Vuoden 1812 isänmaallisen sodan alkuun mennessä hän oli Kavaljeerikaartin rykmentin luutnantti. Hän seurasi kenraaliadjutantti Aleksandr Balašovia Vilnaan Napoleonin luo pian sodan alkamisen jälkeen, mitä varten hänet nimitettiin Aleksanteri I:n sivuadjutantiksi. Hän oli ensin marsalkka Barclay de Tollyn ja sitten sotamarsalkka Mihail Kutuzovin adjutantti, osallistui Smolenskin puolustukseen sekä Ševardinon ja Borodinon taisteluihin, oli kenraali Ivan Dorohovin partisaaniosastossa ja hänelle myönnettiin Pyhän Yrjön 4. luokan ristin Verejan vapauttamisen aikana marraskuussa 1812. Hän taisteli lähellä Malojaroslavetsia, Vjazmaa ja Krasnyita, jossa hänet ylennettiin kapteeniksi. vasen|pienoiskuva|265x265px|Mihail Fjodorovitš Orlov, Pietro Rossin miniatyyri luulle (kaulassa ja rinnalla Pyhän Vladimirin 2. luokan risti vuodelta 1814) Vuonna 1813 hän oli mukana partisaani-toiminnassa ja kunnostautumisensa ansiosta Kaliszin lähellä hänet palkittiin Pyhän Annan 2. luokan ristillä ja ylennettiin everstiksi maaliskuussa samana vuonna. Plesvitskin aselevon jälkeen hänet määrättiin kenraali Johann Adolf von Thielemannin joukko-osastoon, hän osallistui Merseburgin piiritykseen ja valloitukseen sekä Leipzigin taisteluun. Vuonna 1814 hän taisteli kenraali Vasili Orlov-Denisovin joukko-osastossa Champobertin taistelussa, Troyesissa ja Arcy-sur-Aubes'n taistelussa.
C/2006 P1
pienoiskuva|McNaught 10. tammikuuta. pienoiskuva|McNaught 7. tammikuuta. C/2006 P1 (McNaught) on komeetta, jonka löysi Robert McNaught 7. elokuuta 2006 Australiassa. Komeetta oli ratansa perihelissä eli lähimpänä Aurinkoa 12. tammikuuta 2007. Se kirkastui joulukuun lopulla 2006 paljain silmin näkyväksi. Aurinkoa lähestyessään McNaught kirkastui odotettua enemmän ja oli 10. tammikuuta magnitudiltaan –2 eli kirkkain komeetta 30 vuoteen, sitten vuoden 1975 Westin komeetan. Vaikka komeetta oli siten näennäisesti kirkkaampi kuin yksikään tähti, oli se niin lähellä Aurinkoa, että se näkyi vain auringonnousun ja -laskun aikaan. Niinpä se ei ollut päivätaivaalla suuresta kirkkaudestaan huolimatta yhtä vaikuttava näky kuin yötaivaan komeetat.
Mihail Fjodorovitš Orlov
Napoleonin sodissa 1805-1814
Pariisin valloituksen aikana, jäätyään panttivangiksi marsalkka Auguste de Marmontin leiriin, hän laati ehdot ja "sommitteli sopimuksen tämän Ranskan valtakunnan pääkaupungin antamisesta liittoutuneille joukoille". Huhtikuussa 1814 hänelle myönnettiin Pyhän Vladimirin 2. luokan risti ja kenraalimajurin arvo. Tämän diplomaattisen menestyksen vuoksi hänet lähetettiin Tanskaan neuvottelemaan Norjan luovuttamisesta Ruotsin kruunulle. Vuosina 1815-1817 hän osallistui toiseen sotaretkeen Ranskassa 7. jalkaväkikomppanian esikuntapäällikkönä. Koska keisari oli tyytymätön Orlovin protestointiin Puolan ja Liettuan tilanteeseen liittyen, vuonna 1817 hänet siirrettiin 4. jalkaväkijoukko-osaston esikuntapäälliköksi Kiovaan. Kesäkuussa 1820 hän sai Kišinjovissa sijaitsevan 16. jalkaväkidivisioonan komennon itselleen.
C/2006 P1
pienoiskuva|left|McNaught [[Tyynimeri|Tyynenmeren yllä nähtynä ESOn Paranalin observatoriolta.]]
Mihail Fjodorovitš Orlov
Kišinjovin aika ja sotilaitten valistaminen
Mihail Orlov palasi ulkomaan sotaretkiltä tsaarinhallintoa vastustavien näkemysten kanssa ja kirjoitti keisarille ehdotuksen maaorjuuden poistamisesta. Keisari Aleksanteri I hylkäsi viisi kertaa anomuksen 16. jalkaväkidivisioonan antamisesta Orlovin johdettavaksi ja osoitti yleisesti epäluuloa häntä kohtaan. Kišinjovissa palvellessaan Orlov asetti itselleen tavoitteen levittää valistusta sotilaiden keskuudessa ja omaksua inhimillisemmän asenteen heitä kohtaan: hän järjesti alkeiskoulutusta alempien arvojen sotilaille ja kielsi ruumiillisen rangaistuksen kurinpito- ja opetusmenetelmänä divisioonassaan. Mihail Orlov kannatti koulutuksen ja lukutaidon nopeaa levittämistä alimpien yhteiskuntaluokkien keskuuteen. Vuonna 1817 hän kehitti Kiovassa Vladimir Rajevskin perustaman kantonistien Lancaster-koulua arvoltaan alimmille sotilaille, Pariisissa vuonna 1816 saamansa esimerkin ja Société d'instruction élémentaire (Alkeisopetuksen seura) -yhdistyksen neuvojen avulla. Vuonna hän perusti vuonna 1821 sotilaiden ja kadettien koulun Kišinjoviin16. jalkaväkidivisioonan päämajaan, Lancaster-kouluja rykmenttien keskinäistä koulutusta varten sekä koosti heille koulutusmateriaalia.
Hän antoi useita määräyksiä ja ohjeita ruumiillisen rangaistuksen lieventämisestä sekä upseerien saattamisesta oikeuden eteen sotilaiden huonosta kohtelusta. Hänet erotettiin virastaan ​​'Hyvinvointiliitossa' (ven. Союз благоденствия, Sojuz blagodenstvija) Lancaster-koulua johtaneen Vladimir Rajevskin kurinpito-oikeudenkäynti tapauksen yhteydessä, syytettynä "epäluotettavasta ajattelusta" ja "palvelussääntöjen" rikkomisesta. Vuosina 1822-1823 häntä tutkittiin virkavelvollisuuden laiminlyönnistä, minkä jälkeen hänet vapautettiin tehtävästään komentajana, mutta hän oli vielä armeijan palveluksessa.
Poliittinen toiminta ja elämän loppuvuodet
Mihail Orlov oli runoilija Aleksandr Puškinin ystävä, jäsen edistyksellisessä Arzamas-seurassa ja vakaumukseltaan vapaamielinen. Hän keskitti huomionsa maaorjien vapauttamiseen ja tasavaltalaisen hallituksen muodostamiseen. Vuodesta 1818 lähten hän oli Kišinjovin dekabristien johtaja, mutta hänen sijastaan joukkoa Pietarissa johtamaan valittiin ruhtinas Sergei Petrovitš Trubetskoi. Kapinayrityksen epäonnistuttua joulukuussa 1825 hänet pidätettiin ja vangittiin kuudeksi kuukaudeksi Pietari-Paavalin linnoitukseen, mutta vapautettiin veljensä Aleksei Orlovin avulla, joka oli keisariperheen suosikki. Hänet määrättiin asumaan perimässään kartanossa poliisivalvonnassa yli 300 kilometriä Moskovasta Miljatinon kylässä, Mosalskin alueella Kalugan kuvernementissä, jossa oli 1 300 maaorjaa. pienoiskuva|Mihail Orlov, Eugène Pluchart, 1840 Miljatinon vankeudessa jatkuvasti taloudellisissa vaikeuksissa ollut Mihail Orlov yritti olla antautumatta joutilaisuuteen. Hän käytti paljon aikaa uraauurtavan "Valtion luototuksesta" tutkielman kirjoittamiseen vuosina 1824-1832 ja yritti syventyä perimänsä lasitehtaan asioihin. Orlovin tehdas esitteli I Manufaktuurinäyttelyssä vuonna 1829 lasiesineitä, joissa oli "värillistä, kullattua lasia ja rikkaasti hiottua kristallia". Toimelias Orlov luovutti runoilija, ruhtinas Pjotr Vjazemskin välityksellä valtiovarainministeri Jegor Kankrinille kirjeen ja paketin maalattuja lasiesineitä. Kirjeessään hän pyysi ministeriöltä tilausta ja lupaa maalattua lasia valmistavan tehtaan rakentamiseen Moskovaan. "Valtion luototuksesta" -kirjan julkaiseminen sensuroituna vuonna 1833 ja tilausten puutteesta tappiota tuonut värilasitehdas eivät kuitenkaan parantaneet Orlovin taloudellista tilannetta.
Vuonna 1831 hän sai palata asumaan Moskovaan poliisin valvonnan alaisena poikansa koulutuksen vuoksi. Orlovin asema oli näinä vuosina edelleen yhtä vaikea: toisaalla viranomaiset katsoivat vinoon häneen vapaamielisyyttään ja alistivat hänet poliisin valvonnan alaiseksi; toisaalla vapaamieliset piirit vertasivat hänen suhteellisen etuoikeutettua asemaansa muitten dekabristien onnettomaan kohtaloon. Siitä huolimatta miehestä, joka hyväksyi Pariisin antautumisen vuonna 1814, tuli Moskovan seurapiirien arvostettu jäsen. Vapaa-ajatteleva yliopistonuoriso kunnioitti Orlovia yhtenä harvoista Moskovaan jäljelle jääneistä dekabristeista, joiden kanssa oli mahdollista seurustella.
Orlovin veljeksistä nuoremmalla ei ollut enää mahdollisuutta osallistua yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän omisti elämänsä viimeiset vuodet maalauksen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin koulun toiminnan järjestämiseen Moskovassa. Hän sai kerran poistua Moskovasta vuonna 1841 käymään Tallinnassa ja Pietarissa. Hän kuoli kuumeeseen maaliskuussa 1842 ja hänet haudattiin Novodevitšin luostariin Moskovaan.
Välittömästi hänen kuolemansa jälkeen Moskovan poliisipäällikkö takavarikoi kaikki hänen asiapaperinsa: ne tarkistettiin, perhe- ja raha-asioita koskevat dokumentit annettiin takaisin ja loput tutki salaisen poliisin (Keisarin kanslian III osasto) päällikkö Aleksandr von Benckendorff, joka antoi vapauttavan lausunnon toukokussa 1842. Suurin osa palautettiin perheelle, paitsi virallinen kirjeenvaihto, joka tuhottiin.
Perhe
pienoiskuva|Mihail Orlov poikansa Nikolain kanssa 1830-luvulla vasen|pienoiskuva|243x243px|Jekaterina Orlova, François Lagrenée, 1822-1823 Mihail Orlov meni naimisiin vuonna 1821 Jekaterina Nikolajevna Rajevskajan (1797–1885), kenraali Nikolai N. Rajevskin ja Sofia Aleksejevna Konstantinovan (1769–1844) vanhimman tyttären kanssa. Jekaterina sai erinomaisen kotikoulutuksen, hänellä oli kahdeksan sisarusta. Hän osasi valloittaa ihmiset luonteensa lujuudella ja suoraviivaisuudella, josta hänen ystävänsä antoivat hänelle leikkimielisesti lempinimen "Marfa Boretskaja". Mihail Orlov oli toiminut Nikolai Rajevskin esikuntapäällikkönä. Jekaterina Orlova oli maanpaossa Miljatinon kylässä, Mosalskin alueella Kalugan kuvernementissä vuosina 1826-1831 yhdessä aviomiehensä kanssa. Vuoden 1826 lopulla hän tuli Moskovaan hyvästelemään sisartaan Mariaa, joka oli lähdössä Siperiaan karkotetun dekabristimiehensä ruhtinas Sergei Volkonskin luo.
Heillä oli kaksi lasta:
vasen|pienoiskuva|227x227px|Jekaterina Nikolajevna Orlova Rajevskaja, S. I. Sudarikov, 1830-luku
Aviomiehensä kuoleman vuonna 1842 jälkeen Jekaterina Orlova matkusti paljon ulkomailla, hän asui joko Moskovassa tai Pietarissa tai Tsarskoje Selossa. Hän käytti paljon aikaa isoisoisänsä tiedemies ja kirjailija Mihail Lomonosovin asiapapereiden järjestämiseen ja arkiston kuvaamiseen. Hyvin vanhaksi asti hän säilytti mielensä terävyyden, sielunsa selkeyden ja asenteensa ystävällisyyden. Hän oli edelleen kiinnostunut kirjallisuudesta ja seurasi tiiviisti, mitä hänen nuoruudenystävästään Aleksandr Puškinista kirjoitettiin. Hän kuoli vuonna 1885 Tsarskoje Selossa ja hänet haudattiin Novodevitšin luostariin aviomiehensä viereen.
Yorkin herttua
thumb|Prinssi Andrew, nykyinen Yorkin herttua Yorkin herttua on  periytyvä päärinarvo, jonka on annettu Englannin kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenille, yleensä hallitsevan monarkin toiseksi vanhemmalle pojalle. Vuonna 1474 tapahtuneet arvonimen toisen luonnin jälkeen yksikään Yorkin herttua ei ole siirtänyt arvonimeä eteenpäin. Jokainen heistä on joko kuollut ilman perillistä tai noussut kuninkaaksi. Skotlannissa Yorkin herttuaa vastannut arvo oli Albanyn herttua. Yrjöjen aikana oli käytössä arvonimi Yorkin ja Albanyn herttua.
Nykyinen Yorkin herttua on Prinssi Andrew, kuningatar Elisabet II:n toiseksi vanhin poika. Prinssi Andrewilla ei ole miespuolista perillistä. Yorkin herttuan vaimo on Yorkin herttuatar. Yorkin herttua viittaa Yorkin kaupunkiin, joka oli keskiajalla Pohjois-Englannin tärkein kaupunki.
Khašurin piirikunta
Khašurin piirikunta on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 52 603 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 585,2 neliökilometriä. Sen keskus on Khašurin kaupunki.
Khašuri on rautatieliikenteen solmukohta, jossa Tbilisin–Potin rautatielinjasta lähtee haara Akhaltsikheen ja lyhyt sivuraide Suramiin, joka on piirikunnan alueella sijaitseva historiallinen linnoituskylä ja lomakohde. Piirikunnan nähtävyyksiin lukeutuu lisäksi Tsromin keskiaikainen, 600-luvun alkupuolella rakennettu kirkko.
Kadir I. Natho
Kadir I. Natho (1927 Hatramtook, Anapa, Kaukasia – 2021) oli yhdysvalloissa asunut tšerkessi-kirjailija.
Nathosta tuli pakolainen saksalaisten joukkojen edettyä pohjois-Kaukasiaan toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen hän pakeni Neuvostoliiton järjestämiä pakkomuuttoja Itävaltaan. Vuonna 1947 hän muutti Italiaan, josta jatkoi Jordaniin 1948. Vuonna 1956 hän muutti New York Cityyn, Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli englantia ja kirjoittamista, ja valmistui Amerikkalaisen journalismin ja Henry George School of Social Science-kouluista 1959. Vuonna 1969 hän julkaisi kokoelman kaukasialaisia tarinoita ja vuonna 1978 kirjan Nicholas and Nadiusha. Hän on myös julkaissut kaksikielistä aikakauslehteä The Circassian Star.
Luettelo Suomen entisistä kunnista
Tämä on aakkosellinen luettelo kuntaliitosten tai nimenmuutosten yhteydessä tai muuten hävinneistä Suomen kunnista ja kaupungeista. Kunnan nimen jälkeen on kaupunki tai muu kunta, johon se liitettiin, tai muu selvennys. Luettelossa eivät ole mukana ne kuntaliitoksissa lakkautetut entiset kunnat, joiden seuraajana on samassa kuntaliitoksessa tai vain lyhyen erinimisyyden jälkeen muodostunut uusi samanniminen kunta.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
Toimitusjako
Toimitusjako on perinnönjako, jonka suorittaa tuomioistuimen määräämä pesänjakaja. Se on pakollinen toimi silloin, kun joku kuolinpesän osakas sitä vaatii tai kun jonkun osakkaan osuus on ulosmitattu pesästä. Pesänjakajan määrää hakemuksen perusteella vainajan viimeisen kotipaikan käräjäoikeus. Pesänjakaja pyrkii siihen, että pesän osakkaat voisivat sopia perinnönjaon toimittamistavasta. Siltä osin toimitusjako muistuttaa kuolinpesän osakkaiden keskenään suorittamaa perinnönjakoa. Pesänjakajan päätöstä nimitetään jakokirjaksi. Jos pesän osakas on tyytymätön päätökseen ja haluaa moittia sitä, hänellä on kuusi kuukautta aikaa nostaa moitekanne tuomioistuimessa. Toimitusjaon lähikäsitteitä ovat sovintojako, toimitusositus ja sovinto-ositus.
Frank-Walter Steinmeier
Frank-Walter Steinmeier (s. 5. tammikuuta 1956 Detmold, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) poliitikko. Hän toimi Saksan ulkoministerinä Merkelin I hallituksessa vuosina 2005–2009. Franz Münteferingin jättäessä hallituksen marraskuussa 2007 Steinmeierista tuli myös varakansleri. Hänet valittiin Saksan liittopresidentiksi helmikuussa 2017. Hänet valittiin toiselle kaudelle liittopresidentiksi 13. helmikuuta 2022.
Tausta ja yksityiselämä
Vuosina 1976–1982 Steinmeier opiskeli oikeustiedettä ja valtio-oppia Giessenin yliopistossa, ja hänestä tuli oikeustieteen tohtori vuonna 1991. Hän on naimisissa Elke Büdenbenderin kanssa ja heillä on yksi tytär.
Syksyllä 2013 Steinmeieria syytettiin väitöskirjansa osittaisesta kopioinnista 1990-luvulla.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Steinmeier on kalvinisti.
Poliittinen ura
Steinmeier toimi vuosina 1999–2005 Saksan kansliaministerinä. Saksan ulkoministerinä Steinmeier toimi vuoden 2007 ensimmäisen puoliskon ajan Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana.
Vuoden 2009 liittopäivävaaleissa Steinmeier oli Merkelin vastaehdokas liittokansleriksi. SPD kuitenkin koki vaaleissa kuitenkin merkittävän tappion CDU:lle ja Steinmeierista tuli oppositiojohtaja.
Uudessa tilanteessa, jossa Venäjä oli saanut haltuunsa Krimin ja Itä-Ukrainan sota oli jatkunut kaksi vuotta, ulkoministeri Steinmeier arvosteli sotilasliitto Naton lisääntynyttä aktiviteettiä Itäisessä Euroopassa ja Itämeren seudulla sapelinkalisteluksi ja vaati vuoropuhelua Venäjän kanssa huomauttaen, etteivät "symboliset panssarivaunuparaatit" ole omiaan lisäämään turvallisuutta.
Kasper
Kasper on miehen etunimi, joka juontuu persiankielisestä rahastonhoitajaa tai kalleuksien vartijaa tarkoittavasta sanasta kansbar. Suomessa nimestä on käytössä myös muoto Kasperi. Keskiaikaisen perimätiedon mukaan yksi Jeesukselle lahjoja tuoneista itämaan tietäjistä oli nimeltään Kaspar, vaikkei heidän nimiään Raamatussa mainitakaan; muut olivat saman perimätiedon mukaan Melchior ja Balthasar.
UC Sampdoria
Unione Calcio Sampdoria on genovalainen jalkapallojoukkue, joka pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa. Seura perustettiin vuonna 1946, kun kaksi joukkuetta, Sampierdarenese ja Andrea Doria yhdistyivät. Seura tunnetaan lempinimellä Blucerchiati (sinirenkainen) ja joskus sen nimi lyhennetään muotoon Samp tai Doria. Sampdoria pelaa ottelunsa Stadio Luigi Ferrarisilla, jonka se jakaa yhdessä paikallisvastustajansa Genoa CFC:n kanssa.
Sampdoria on voittanut scudetton kerran vuonna 1991. Italian Cupin se on voittanut neljästi (viimeisin vuonna 1994) ja Cup-voittajien cupin vuonna 1990. Vuonna 1992 se hävisi Mestarien liigan finaalissa FC Barcelonalle.
Sampdoria nousi pitkän tauon jälkeen takaisin Serie A:han kaudeksi 2003–2004. Kaudella 2004–2005 se sijoittui peräti viidenneksi päästen Uefa Cupiin. Kausi 2005–2006 oli pettymys. Liigassa seura jäi 14. sijalle, joka muuttui Italian jalkapalloskandaalin jälkeen 12. sijaksi, ja Uefa Cupista se putosi jo lohkovaiheessa.
Kaudella 2009–2010 Luigi Delneri johdatti Sampdorian upeisiin suorituksiin ja seura sijoittui sarjassa neljänneksi. Näin ollen se pääsi karsimaan paikastaan Mestarien liigan lohkovaiheeseen, missä se kuitenkin epäonnistui. Delneri jätti paikkansa kauden jälkeen ja siirtyi Juventuksen peräsimeen. Hänen seuraajakseen palkattiin Domenico Di Carlo. Di Carlo luotsasi Sampdorian Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen. Talven tullen Sampdorian meno kuitenkin hyytyi ja lopulta kehnot tulokset johtivat Di Carlon potkuihin maaliskuussa 2011. Valmennusvastuun otti Alberto Cavasin. Kauden päätteeksi Sampdoria sijoittui 18. ja tippui Serie B:hen. Vuotta myöhemmin se nousi takaisin pääsarjaan kukistettuaan nousukarsintafinaalissa Varesen
Sampdoria osti heinäkuussa 2015 Ajaxista suomalaispelaaja Niklas Moisanderin.
Seppo Säynäjäkangas
Seppo Juhani Säynäjäkangas (1. lokakuuta 1942 Kemijärvi – 6. huhtikuuta 2018 Kempele) oli yrittäjä ja tutkija, joka tunnetaan erityisesti Polar Electro Oy:n perustajana ja sykemittarin kehittäjänä. Hän oli Oulun yliopiston elektroniikan professori 1976–1994. Vuodesta 1995 vuoteen 2003 hän toimi Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan osa-aikaisena yrittäjäprofessorina.
Henkilöhistoria
Seppo Säynäjäkangas syntyi maanviljelijä Arvo Säynäjäkankaan ja emäntä Alma Kärpän perheeseen. Hän meni naimisiin 1965 Ritva Hietalan kanssa ja heillä on neljä lasta Sari, Satu, Vesa ja Kari. Ylioppilaaksi Säynäjäkangas tuli Kemijärven yhteislyseosta vuonna 1963 ja valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi vuonna 1969 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1971. Tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1973, väitöskirjan aiheenaan A non-destructive electromagnetic method for structural studies of ferrons alloys. Säynäjäkangas oli ensimmäinen Oulun yliopiston maaliskuussa 1967 perustetulta sähkötekniikan osastolta valmistunut diplomi-insinööri ja sen lisäksi yliopiston järjestyksessä kolmas väitellyt tohtori. Edelleen, hän oli ensimmäinen teknillisessä tiedekunnassa opiskelleista, joka nimitettiin Oulun yliopiston professoriksi.
Uvaroviitti
pienoiskuva|Uvaroviittikiteitä thumb|Uvaroviittiriipus.
Uvaroviitti, Ca3Cr2(SiO4)3, on kalsiumkromisilikaatti ja kuuluu granaattiryhmään. Kiderakenteeltaan uvaroviitti on kuutiollinen. Se on yleinen kidemuotoisena, mutta esiintyy myös kasaumina. Väriltään uvaroviitti on smaragdinvihreä, mikä johtuu sen sisältämästä kromista. Viiru on valkoinen ja kiilto on lasikiilto, hartsikiilto tai rasvakiilto. Uvaroviitti voi olla läpinäkyvä tai läpinäkymätön, ja läpinäkyviä uvaroviittejä pidetään jalokivinä. Uvaroviitin kovuus on 6,5–7,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino 3,5–4,5 g/cm³.
Seppo Säynäjäkangas
Ammatillinen ja muu toiminta
Sykemittareita kehittävän Polar Electro Oy:n, joka toimii Kempeleessä, Säynäjäkangas perusti vuonna 1977. Yrityksen perustamiseen hän pyysi ja sai luvan Oulun yliopiston tuolloiselta rehtorilta Markku Mannerkoskelta. Yrityksen ensimmäinen toimipaikka oli Oulun Heinäpään kaupunginosassa kerrostalohuoneistossa. Ensimmäiset tuotteet tulivat markkinoille jo vuoden kuluttua yrityksen perustamisesta. Ensimmäinen sykkeen mittaukseen liittyvä patentti Säynäjäkankaalla on vuodelta 1975. Amerikkalainen Success-lehti listasi hänet vuonna 1996 maailman yhdentoista parhaan yrittäjän joukkoon. Keksintösäätiö puolestaan listasi sykemittarin vuonna 2000 yhdeksi vuosituhannen viidestätoista merkittävimmistä suomalaiskeksinnöstä maailmassa.
Uvaroviitti
Uvaroviitti esiintyy kromiitin, peridotiitin ja serpentiinin yhteydessä. Uvaroviitti on melko harvinainen, ja sitä tavataan muun muassa Venäjän Uralvuorilla, Suomessa (muun muassa Outokummussa), Etelä-Afrikassa, Italiassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa.
Seppo Säynäjäkangas
Ammatillinen ja muu toiminta
Säynäjäkangas perusti nimeään kantavan tiedesäätiön 50-vuotispäivänään 1992. Säätiön tarkoituksena on edistää suomalaista tutkimusta, kehittää suomalaisten kansainvälistymistä ja nostaa suomalaisen tieteen tasoa uuden tekniikan ja elektroniikan aloilla. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja lahjakkaiden suomalaisten, erityisesti pohjoissuomalaisten tutkijoiden ja korkeakouluopiskelijoiden jatko-opintojen ja kansainvälistymistä edistävien henkilökohtaisten tutkimusohjelmien rahoittamiseen.
Uvaroviitti
Uvaroviittiä käytetään jalokivinä, korukivinä ja hionta-aineena.
Seppo Säynäjäkangas
Ammatillinen ja muu toiminta
Vuonna 2009 Säynäjäkangas osallistui AC Oulu Oy:n osakeantiin ja nousi sijoituksellaan AC Oulu Oy:n suurimmaksi osakkeenomistajaksi. Samalla Säynäjäkangas valittiin osakeyhtiön kunniapuheenjohtajaksi.
Luettelo Risto Räppääjä -kirjojen sivuhahmoista
Aimo Kuukkeli
Aimo Kuukkeli on Kullervo Vonnisen vaari. Kullervo tuli auttamaan vaaria löytämään itselleen kumppanin kirjassa Risto Räppääjä ja komea Kullervo, koska vaari oli jäänyt leskeksi. Aimo Kuukkeli on postilainen. Kullervo löysi vaarille Elvi Räppääjän, postilainen hänkin.
Eino Kuukkeli
Eino Kuukkeli on Aimo Kuukkelin kaksoisveli. Eino Kuukkeli on osallistunut paljon näytelmien tekoon. Eino Kuukkeli esiintyi yhdessä kuvassa kirjassa Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi.
Hilpuri Tilli
Hilpuri Tilli esiintyi kirjassa Risto Räppääjä ja Hilpuri Tilli sijaisopettajana. Ensin Rauha Räppääjää luultiin sijaiseksi. Luonteeltaan Hilpuri Tilli on hiljainen ja hiukan ujo. Hilpuri saapui koululle ja siellä hänelle kerrottiin, että koulussa on jo sijainen ja Hilpurin käskettiin lähteä pois. Myöhemmin Risto ja Nelli löysivät Hilpuri Tillin ja he keksivät, että Hilpuri Tilli olisi sairastunut pahkarokkoon ja oikea Hilpuri Tilli olisi neiti Ruusupapu. Kun neiti Ruusupapu, eli Hilpuri Tilli vei luokkalaiset retkelle metsään herra Lindbergin kanssa, hän huusi yhtäkkiä kovaa: "Stop tykkänään!" Hilpuri Tilli sai lapset kuriin ja he selvittivät asiat Rauhan kanssa. Hilpuri Tilli, oikealta nimeltään Hildur Tilli, meni naimisiin kyselijä Niilo Rummukaisen kanssa.
Antero Himberg
Antero Himberg esiintyi kirjassa Hetki lyö, Risto Räppääjä, jossa hän oli juhannusvierailulla mumminsa luona äitinsä kanssa. Antero Himberg harrastaa kirjainten liimaamista. Hänen lähdettyään takaisin kotiin Risto Räppääjä piti Anteroa ihan lapsellisena.
Tellervo Himberg
Tellervo Himberg on Antero Himbergin äiti. Tellervo on tukeva kooltaan. Rauha Räppääjä luuli ensin, että hänen sukunimensä on Lindberg. Aluksi Rauha näki Tellervon hakevan Anteron leikkipistoolin taksista ja Rauha luuli, että Tellervo pitää Anteroa vankinaan ja kutsui poliisit. Sen jälkeen Rauha pyysi Tellervon ja Anteron kylään. Seuraavana päivänä he menivät piknikille, ja kun he nukkuivat, Antero ja Risto menivät kiven taakse. Kun he heräsivät, olivat pojat kadonneet ja he tekivät hälytyksen. Kaikki päättyi kuitenkin hyvin.
Henrietta Himberg
Henrietta Himberg on Tellervo Himbergin äiti ja Antero Himbergin mummi. Henrietta Himberg alkoi pudotella Riston ja Rauhan postiluukusta varoituskirjeitä, kun Risto rummutti. Risto alkoi tutkia tapausta ja myöhemmin Henrietta kaappasi herra Lindbergin Vanessa-koiran. Lopuksi selvisi, että Henrietta Himberg oli ennen sirkustaiteilija ja hänellä on päristyskammo, koska hän putosi trapetsilta vuonna 1977, kun rummut alkoivat soida. Päristyskammo meni kuitenkin ohi ja kumppanukset järjestivät pihalle Sirkus Henrietan.
ABT Schaeffler FE01
ABT Schaeffler FE01 on Formula E -sarjaan suunniteltu sähköauto, jolla Abt Sportsline -talli kilpaili kaudella 2015–2016. Autolla kilpailivat Lucas di Grassi ja Daniel Abt.
Luettelo Risto Räppääjä -kirjojen sivuhahmoista
Buda Pörkölt
Buda Pörkölt on herra Lindbergin unkarilainen tuttu, joka omistaa Unkarin suurimman makkaratehtaan. Hän esiintyi kirjassa Risto Räppääjä ja kauhea makkara. Buda Pörkölt tarkoittaa kirjaimellisesti käännettynä Tonavan oikealla puolella olevaa lihapataa tai höystöä. Samanniminen hahmo on myös Nopoloiden Heinähattu ja Vilttitossu -kirjasarjassa jossa hän on Matti Kattilakosken Unkarissa asuva tutkijaystävä. Nopoloiden mukaan unkarilaiset ovat purskahtaneet nauruun nimen kuultuaan.
Kullervo Vonninen
Kullervo Vonninen, eli komea Kullervo on kirjassa Risto Räppääjä ja komea Kullervo seikkaillut nuori poika. Kullervo Vonninen tuli kotoaan Kauhavalta vaarinsa, Aimo Kuukkelin luo. Kullervon oli määrä etsiä vaarilleen sopiva leskirouva, koska Kullervon mummi oli kuollut. Rauha Räppääjä luuli Kullervoa aateliseksi, koska hän luuli, että Kullervon nimi on Kullervo von Ninen. Nelli Perhonen halusi olla Kullervon ystävä, jonka takia Ristosta tuli mustasukkainen. Lopulta he ystävystyivät ja Risto, Kullervo ja Nelli matkustivat Kauhavalle, jossa Kullervon vaarin veli, Eino Kuukkeli piti näytelmäleiriä. Myös Riston äiti oli tullut Kauhavalle tekemään tutkimusta.
Harri Veistinen
Harri Veistinen (s. 31. joulukuuta 1975 Kiukainen) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka asuu Ylöjärvellä.
Elämä ja ura
Veistinen on koulutukseltaan taiteiden maisteri. Veistinen on käsikirjoittanut televisiosarjoja. Hän sai sarjasta Rakastuin mä luuseriin (2005) Erikois-Venlan ja Koura-kunniamaininnan. Vuonna 2007 Veistinen sai Sokeain kuunnelmapalkinnon kuunnelmasta Festarikesä ja oli Laivakello-palkintoehdokkaana vuonna 2018.
Vuonna 2016 Veistinen julkaisi nuortenromaanin Kotitekoisen poikabändin alkeet, joka kertoo yläastetta käyvästä Rene Kolppasesta, joka yrittää olla mahdollisimman tavallinen välttääkseen kiusatuksi tulemisen. Yläasteen lopulla hän kuitenkin kyllästyy rooliinsa ja päättää pyrkiä tyttöjen suosioon perustamalla bändin.
Janne Heikkinen (poliitikko)
Janne Heikkinen (s. 16. toukokuuta 1990 Oulu) on suomalainen poliitikko. Hän on Oulun kaupunginvaltuutettu ja toimi aiemmin Kempeleen kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2015–2016. Hän on ollut myös Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen varapuheenjohtaja. Hänet valittiin kevään 2019 eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi 4 124 äänellä.
Koulutus ja varhainen ura
Heikkinen valmistui ylioppilaaksi Kempeleen lukiosta vuonna 2009. Hän opiskeli yleistä valtio-oppia Jyväskylän yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi. Hän on työskennellyt viestinnän suunnittelijana Elinkeinoelämän valtuuskunta EVAn toimistossa Helsingissä.
Poliittinen ura
Heikkinen valittiin kunnanvaltuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2008 sekä uudelleen puolueensa äänikuninkaana vuoden 2012 kuntavaaleissa. Aikaisemmin hän toimi kunnanhallituksen varapuheenjohtajana vuosina 2013–2014. Lisäksi hän on toiminut Kokoomuksen puoluevaltuustossa vuosina 2014–2016.
Eduskuntaan Heikkinen oli ehdolla Oulun vaalipiiristä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän saavutti ensikertalaisena 2 295 ääntä.