cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linnanmäki
Linnanmäen omistaa Lasten Päivän Säätiö, jonka liikevaihto oli vuonna 2014 noin 25 miljoonaa euroa. Matkailun Edistämiskeskuksen vuonna 2007 teettämän kyselyn mukaan Linnanmäki on Suomen suosituin matkailukohde. Lasten Päivän Säätiö jakaa vuosittain lastensuojeluun rahaa tuotostaan. Vuonna 2015 Lasten Päivän Säätiö jakoi 4,1 miljoonaa euroa lastensuojelutyöhön.
Snacky
Historiaa
Ketju toimi vuoteen 2015 asti franchise-periaatteella. Uudistetun konseptin Snackyjä oli seitsemän, joista neljä sijaitsi Helsingissä, kaksi Vantaalla ja yksi Espoossa.
Linnanmäki
Historia
Alppi- ja Lenininpuistojen muodostaman virkistysalueen keskeltä vuokrattiin vuonna 1950 niin sanottu Vesilinnanmäen alue aluksi kolmeksi vuodeksi lastensuojelujärjestöille, jotka perustivat paikalle huvipuiston. Nimi tuli kahdesta vesitornista eli -linnasta, jotka sijaitsevat mäellä yhä edelleenkin. Toukokuussa 1950 avatun huvipuiston toiminnasta vastaa nykyisin vuonna 1956 perustettu Lasten Päivän Säätiö. Huvipuiston alue oli aluksi 5,37 hehtaarin laajuinen, mutta vuonna 1956 se laajennettiin yli 7 hehtaarin suuruiseksi.
Albany River Rats
River Ratsillä oli vuosien 1993 ja 2010 välillä kaikkiaan kuusi eri päävalmentajaa, joista ensimmäinen, ja pitkäaikaisin, oli Robbie Ftorek, joka toimi seuran päävalmentajana myös mestaruuskaudella 1994–1995. Seuran muita päävalmentajia olivat John Cunniff, Bobby Carpenter, Dennis Gendron, Tom Rowe ja Jeff Daniels.
Snacky
Historiaa
Snackyn tuotteista ”Poliisi” oli kerroshampurilainen, joka sisälsi muun muassa paistetun kananmunan, kun taas ”Taksi”-hampurilainen sisälsi ananasta. ”Pressa”-hampurilaisessa oli muun muassa pekonia ja paistettu muna, ja ”Heavy Monster” oli jättimäinen kerroshampurilainen.
Linnanmäki
Historia
Vesilinnanmäki oli Alppipuiston korkein kallio, joka oli saanut nimensä mäellä sijaitsevista vesisäiliöistä. Linnanmäki on puolestaan lyhennys Vesilinnanmäestä. Vesisäiliöt eivät ole enää alkuperäisessä käytössään, sillä toinen niistä toimii nykyään sisävuoristorata Linnunrata extrana, toinen taas varastona.
Snacky
Historiaa
21. joulukuuta 2015 Snackyn omistanut Effect Investment Oy hakeutui konkurssiin. Ketjun toiminta loppui 18. maaliskuuta 2016, kun yrityksen toiminnalle ei löytynyt jatkajaa. Viimeinen Snacky -ravintola Helsingin Pihlajistossa sulkeutui elokuun lopussa 2016. Se toimi franchise-periaatteella, joten toiminta jatkui aina vuokrasopimuksen päättymiseen saakka.
Linnanmäki
Historia
Linnanmäellä on kuollut huvipuisto-onnettomuuksissa kaksi ihmistä. Vuonna 1953 kuoli vuoristoradan kuljettaja. Vuonna 1985 kuoli henkilö, joka oli onnistunut avaamaan vaunun turvapuomin ja putosi vuoristoradasta.
Snacky
Talousrikokset
Snacky-ketjun omistaja ja entinen toimitusjohtaja Jukka Pekka Edvard Nieminen tuomittiin maaliskuussa 2017 käräjäoikeudessa viiden ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen useista törkeistä talousrikoksista. Nieminen oli nostanut Snackyn taustalla olleen Effect Investment Oy:n tileiltä 1,1 miljoonaa euroa. Hän oli myös saanut haltuunsa Snacky-ravintoloiden käteismyyntivaroja lähes 600 000 euroa. Kirjanpito oli jäänyt pääosin tekemättä ja yrityksen laskut maksamatta, mikä johti konkurssiin. Lisäksi Nieminen tuomittiin petoksista, jotka liittyivät valheellisiin kertomuksiin Snacky-ketjun laajentamisesta. Käräjäoikeus määräsi Niemisen menettämään lähes 3 miljoonaa euroa.
Hovioikeudessa vankeusrangaistus lyheni neljään ja puoleen vuoteen ja myös korvaussummat pienenivät hieman. Käräjäoikeuden langettama viiden vuoden liiketoimintakielto jäi kumoamatta. Syyttäjän mukaan Niemisen suunnitelma oli ollut muuttaa Australiaan rahojen haltuunoton jälkeen. Siellä Nieminen oli toiminut joitakin vuosia ravintolayrittäjänä jo vuosituhannen vaihteen paikkeilla.
Linnanmäki
Lasten Päivän Säätiö
Lasten Päivän Säätiön perustajatahot eli lastensuojelujärjestöt asettavat omia edustajiaan valtuuskuntaan, joka puolestaan nimittää Säätiön hallituksen. Linnanmäen toimitusjohtaja toimii hallituksen alaisuudessa. Johtoryhmään kuuluvat toimitusjohtaja, palvelujohtaja, tekninen johtaja, ravintolatoimen johtaja, markkinointiviestintäjohtaja sekä henkilöstöpäällikkö.
Laitteet
Linnanmäellä on 43 huvipuistolaitetta, joista kahdeksan on maksutta asiakkaiden käytössä. Huvipuiston vanhin laite on karuselli, joka valmistui vuonna 1896. Suosituin laite on Vuoristorata, joka otettiin käyttöön vuonna 1951. Toiseksi suosituin laite oli vuoteen 2017 asti Vekkula, vuonna 1961 valmistunut hupitalo. Vekkula saapui kuitenkin käyttöikänsä päähän ja se purettiin huvipuistokauden 2017 jälkeen.
Suuri osa Linnanmäeltä poistetuista laitteista on myöhemmin siirretty Lasten Päivän Säätiön aiemmin omistamaan Tykkimäen huvipuistoon Kouvolaan. Osa vanhoista laitteista on myös myyty muualle, ja osa on romutettu. Tilaa uusille laitteille on vuosien saatossa saatu myös esimerkiksi viheristutuksien paikalta. Istutusten vähentyessä huvipuistolaitteiden lukumäärä on vuosien saatossa noussut.
Linnanmäki muutti kaikkien laitteidensa nimet suomenkielisiksi vuonna 2004, josta Helsingin yliopiston Suomen kielen laitos myönsi sille Vuoden kielihelmi -tunnustuksen. pienoiskuva|Helsingin kesäolympialaisten kisavieraita heittämässä vedenneitoja kesällä 1952.
Vedenneidot
Vedenneidot oli suosittu kohde, joka avattiin vuonna 1951. Kohteessa uimapukuihin pukeutuneet nuoret neidot asettuivat makaamaan vesialtaan yläpuolella olevalle tasanteelle. Altaat olivat verkon takana. Kävijät koettivat maksua vastaan osua pallolla verkkojen etupuolella tolpassa olevaan pudotusnappiin. Heiton osuessa maaliin tasanteen ylhäällä pitänyt lukko avautui ja vedenneito putosi veteen. 1970-luvun loppupuolella pudotettavana oli myös miehiä naisasiajärjestön kiinnitettyä asiaan huomiota tasa-arvon nimissä.
Naisasialiitto Unioni piti hallin toimintaa naisten arvoa alentavana ja lähetti vuonna 1978 kirjelmän Linnanmäen johdolle. Tämän johdosta vedenneitohalli suljettiin vuonna 1980.
Teatterit ja näyttämöt
Linnanmäellä on myös vuonna 1956 rakennettu Peacock-teatteri, jossa aikoinaan pidettiin kansainvälisiä varietee-esityksiä. Ne olivat suosituimmillaan 1960-luvulla, jolloin niitä seurasi yli 100 000 katsojaa vuodessa. Myöhemmin niiden suosio kuitenkin väheni, kunnes ne lopetettiin kokonaan. Vuosina 1979–2009 ja jälleen vuodesta 2015 lähtien siellä on pitänyt alkukesäisin esityksiään Uusi Iloinen Teatteri (UIT).
Keskellä Linnanmäkeä olevan aukion reunalla oli aikaisemmin suuri ulkonäyttämö katsomoineen, jolla esiintyi kesällä huvipuiston aukioloaikana muun muassa muusikkoja, teatteriryhmiä ja erilaisia akrobaatteja. Näyttämö kuitenkin purettiin vuonna 2007, jolloin sen kohdalle sijoitettiin uusi huvipuistolaite, Kirnu. Toiseen kohtaan Linnanmäelle, käytöstä poistetun autoradan sisään, rakennettiin uusi, entistä huomattavasti pienempi näyttämö, Ohjelmalava, joka sekin myöhemmin purettiin. Vuonna 2012 valmistui Linnanmäelle uusi esiintymislava, Estradi.
Linnanmäen taideteokset
Linnanmäen alueella on useita taideteoksia.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut uidaan vuosittain talvella, yleensä joulukuun alussa. LEN:n järjestämät kilpailut uidaan 25 metrin radalla. Vuoteen 1996 saakka kilpailuja kutsuttiin nimellä Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut.
Annie-gaala 1972
Annie-gaala 1972 oli ensimmäistä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1972 parhaille animaatioiden tekijöille. Gaala järjestettiin Studio Cityssä Kaliforniassa, ja isäntänä toimi animaattori Myron Natwick.
Voittajat
Voittajat lihavoituna:
Radio Jihad... SRJTNT vol. 2
Radio Jihad... SRJTNT vol. 2 on rap-artisti Julma-Henrin 14. joulukuuta 2011 julkaistu studioalbumi. Sen julkaisi Mörssi. Albumin kaikki biitit on tehnyt DJ Polarsoul ja RPK. Albumin masteroinnista vastaa Bommitommi. Albumin kappaleista ”Punainen”, ”Radio Jihad” ja ”Kauppaan kauppaan” on julkaistu musiikkivideot. Albumin on tuottanut kokonaan DJ Polarsoul, paitsi kappaleen ”Punainen” remixversion on tuottanut RPK. Albumi nousi Suomen virallisen listan 49. sijalle.
Karvianjärvi
Karvianjärvi on Karviassa sijaitseva keskisuuri, matala ja runsasravinteinen humusjärvi. Keskimäärin järvi on 1,7 metriä syvä. Suurin syvyys on 8,1 metriä. Kesällä järven vesi on sameaa. Vuodesta riippuen Karvianjärvellä voi esiintyä vähän, ei ollenkaan tai runsaasti leväkukintahavaintoja, kuten sinilevää. Talviaikaan Karvianjärvessä on havaitaan voimakasta hapen kulumista. Karvianjärvi laskee vetensä Karvianjokeen, joka on veden laadultaan välttävässä kunnossa.
Karvianjärvellä on tavattu seuraavia kalalajeja: särki, hauki, lahna, siika, made, ahven, kuha, säyne ja kirjolohi. Kuha on istutettu järveen vuosien 1993 ja 2001 välisenä aikana säännöllisesti. Siikakanta on istutettu vuosina 1996, 1997 ja 2000. Kuha on menestynyt järvessä hyvin, mutta siika ei. Järvellä harjoitetaan sekä virkistys- että kotitarvekalastusta. Rapuja ei järvessä ole enää, sillä kanta on tuhoutunut eikä rapuistutuksia ole suoritettu.
Karvianjärven suurin saari on Ämmäsaari. Saari on suosittu retkeilykohde ja sinne onkin rakennettu muun muassa grillikatos. .
Karvianjärvellä on kolme yleistä uimarantaa: Karviankylän Leiriranta, Sarvelan Soutajanniemessä sijaitseva ranta ja järven länsirannalla sijaitseva Marjasuon ranta.
Järven pohjoispuolella sijaitsee Jäkäläneva-Isoneva (FI0200137), joka on Natura 2000 -alue.
Howard Martin Temin
Howard Martin Temin (10. joulukuuta 1934 – 9. helmikuuta 1994) oli yhdysvaltalainen virologi. Hän oli syöpätutkimuksen professori Wisconsinin yliopistossa vuodesta 1971. Yhdessä entisen professorinsa David Baltimoren ja tämän toisen oppilaan Renato Dulbeccon kanssa hän sai syövän syntyä koskevista tutkimuksista ja käänteiskopioijaentsyymin löytämisestä Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1975.
Temin teki väitöskirjansa Baltimoren ohjauksessa CalTechissa Rousin sarkoomaviruksista. Hän väitteli 1959. Vuotta myöhemmin hän lähti Wisconsinin yliopistoon, Madisoniin. Siellä Temin tutki 1960-luvun lopulla sitä, miten Rousin sarkoomavirusten tartuttamat ja normaalit solut lisääntyivät soluviljelmissä.
Temin päätteli jo vuonna 1964, että virus siirtää RNA:nsa DNA:han. Tämä oli tuon ajan käsitysten mukaan mahdotonta, mutta vuonna 1970 Temin ja Baltimore osoittivat hypoteesin oikeaksi.
Hiilinanoputki
thumb|Hiilinanoputken kolmiulotteinen rakenne. thumb|330px|Kolmen erityyppisen yksiseinäisen hiilinanoputken 3D-malli
Hiilinanoputki on hiiliatomeista muodostunut molekyyli, jonka pituus voi olla jopa millimetrin suuruusluokkaa. Nanoputki on kuin venytetty fullereeni. Hiilinanoputket johtavat sähköä, ja niistä voidaan rakentaa myös mekaanisia nanokoneita. Nanoputket tai -renkaat saadaan pyörimään niihin suunnatun laserin avulla ja soveltuvat siksi niin kutsuttuihin nanorobotteihin. Sisäkkäiset nanoputket pyörivät ilman sanottavaa kitkaa. Niitä voidaan mahdollisesti myös käyttää vedyn varastoimiseksi ympäristöystävällisissä vetyakuissa. Myös tietotekniikassa on löydetty käyttötarkoitus. Nanoputket soveltuvat hyvin valon johtamiseen optisissa prosessoreissa.
Hiilinanoputken keksi vuonna 1991 japanilaisprofessori Sumio Iijima.
Hiilinanoputkia voidaan valmistaa usealla eri menetelmällä. "Kaaripurkaus"-menetelmässä käytetään hiilielektrodeja, joiden läpi johdetaan 50–100 A tasavirtaa n. 20–30 V jännitteellä. Mikäli halutaan yksiseinäisiä nanoputkia on anodiin seostettava katalyytiksi sopivia metalleja kuten Fe, Co, Ni, Y, Mo, Gd. Prosessi suoritetaan inertissä matalapaineisessa kaasukehässä, jossa on 50–700 mbar paineessa argonin ja heliumin seosta. Hiilitankojen päät ovat millimetrin päässä toisistaan.
Kun järjestelmään kytketään sähkövirta syntyvä purkaus höyrystää toista hiilitangoista (anodi), jonka hiiliatomit lopulta muodostavat katodille ja reaktorin seinämiin tuotetta. Saanto riippuu plasmakaaren tasaisuudesta ja muodostuvan kappaleen lämpötilasta. Saatavien nanoputkien ominaisuuksia voidaan muuttaa monilla eri tavoilla modifioimalla prosessiparametrejä. Moniseinäisiä nanoputkia saadaan käyttämällä grafiitista valmistettuja seostamattomia elektrodeja. "Kaaripurkaus"-menetelmä synnyttää paljon erilaisia sivutuotteita kuten fullereeneja, amorfista hiiltä ja grafiitin nanohiukkasia, joiden seasta nanoputket on saatava talteen. Menetelmästä on olemassa monia eri variaatioita, joilla pyritään optimoimaan prosessia.
Omanin jääkiekkomaajoukkue
Omanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Omania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Oman on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2014. Vuonna 2019 Omanin maajoukkue otti osaa IIHF:n Challenge Cup of Asiaan sijoittuen viimeiseksi seitsemän joukkueen turnauksessa. Maajoukkue voitti turnauksessa yhden ottelun, Macaon maajoukkuetta vastaan.
Vuonna 2022 Omanissa oli kaksi jäähallia ja 38 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa. Tuolloin sillä ei ollut sijoitusta IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa.
Iskelmäparaati
Iskelmäparaati on vuodesta 2003 lähtien vuosittain Ikaalisten Kylpylässä kesäkuussa järjestetty suomalainen kevyen musiikin tapahtuma. Tapahtumassa esitettävää iskelmämusiikkia sisältävä kokoelma on julkaistu CD:nä.
Iskelmäparaatissa esiintyivät vuonna 2007 mm. Paula Koivuniemi, Kari Vepsä orkestereineen, Jari Sillanpää, Anna Eriksson ja Matti ja Teppo. Tapahtuma keräsi yli 4 000 osallistujaa. Vuonna 2008 kolmipäiväisessä tapahtumassa mukana olivat mm. Paula Koivuniemi, Anne Mattila, Kari Tapio ja Charles Plogman.
Bent-sääntö
Kemiassa Bent-säännön avulla voidaan ennustaa molekyylin välisten atomien sidoskulmien ja -pituuksien välisiä eroja. Sääntö on yleistys, eikä sillä voi määrittää näille tarkkoja arvoja.
Sääntö on: molekyylin spn hybridisoituneen keskusatomin p-orbitaaliluonne kasvaa siihen sitoutuneiden elektronegatiivisimpien atomien tai atomiryhmien (ligandien) suuntaan. Säännön seurauksena elektronegatiivisimpien ligandien väliset sidoskulmat ovat usein pienimpiä, ja keskusatomin ja elektropositiivisimpien ligandien väliset sidospituudet lyhyimpiä.
Henry A. Bent keksi säännön 1961 ja sääntö sen vaihtoehtoisessa alkuperäisessä muodossa on: "atominen s-luonne keskittyy orbitaaleilla elektropositiivisten substituenttien suuntaan."
Sääntö toimii yleisemmällä tasolla kuin VSEPR-teoriaan pohjautuvat yleistykset. Bent-sääntö selittää esimerkiksi miksi veden sidoskulma on 104.5°, joka VSEPR-teorian mukaan olisi virheellisesti 109.5°. Bent-sääntöä on siksi esitetty sisällytettäväksi kemian opetukseen.
Sidoskulmat
Elektronit pyrkivät p-orbitaalia matalaenergisemmälle s-orbitaalille, ja siksi sääntö yleensä toimii. Fluorimetaanissa C-F sidoksen elektronitiheys on fluorin elektronegatiivisuuden vuoksi suhteessa suurempi kuin C-H sidoksissa. C-H sidoksen elektronit pyrkivät siksi miehittämään ensisijaisesti s-orbitaalin kasvattaen siten sidoksen s-orbitaaliluonnetta.
Jos keskusatomissa on vapaita elektronipareja, voidaan niitä Bent-säännön mukaisissa yleistyksissä pitää kaikkein vähiten elektronegatiivisina (elektropositiivisimpina) ligandeina. Säännöllä voidaan selittää siksi veden täydellisestä tetraedristä (~109.5°) poikkeava H-O-H sidoskulma, joka on noin 104.5°, sillä vedyt ovat elektronipari-"ligandeja" elektronegatiivisempia. vasen|pienoiskuva|Vesi. Elektroniparit ovat keltaisella.
Sidospituudet
Bent-säännön mukaan sidosorbitaalien s-luonteen kasvaessa σ-sidospituus lyhenee, kuten alla.
Räktjärven rautatieasema
Räktjärven rautatieasema oli rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi 9,6 ratakilometrin päässä Morajärven rautatieasemalta itään Haaparannan radan alkuperäisen linjauksen varrella. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1910 kun rautatie Morajärveltä Lapinjärvelle valmistui, ja se lakkautettiin lopullisesti kun liikennepaikan ohittava rataoikaisu otettiin käyttöön 1986 ja vanha ratalinja siltoineen purettiin.
Räktjärven asemalla on edelleen nähtävissä vanhoja rautatierakennuksia. Puretun radan linja on ajettavissa lähes koko matkaltaan lukuun ottamatta Lillån-joen ylittäneelle puretulle sillalle johtanutta lyhyttä osuutta.
Haaparannan radasta erkani lyhyt pistoraide pohjoiseen Räktjärven rantaan. Raidetta käytettiin puutavarankuljetukseen.
Narodnikit
pienois|[[Ilja Repin, Propagandistin pidätys, 1892.]] Narodnikit olivat Venäjän keisarikunnan 1860–1880-luvun vallankumouksellisia. Liike tunnettiin nimellä narodnikkilaisuus. Nimi tulee ”lähtemisestä kansan pariin”, hoždenije v narod.
Liikkeen jäsenet olivat lähinnä yliopisto-opiskelijoita, jotka lähtivät maaseudulle valistamaan talonpoikia. Liike oli ideologialtaan varsin hajanainen, tärkeimpinä yhdistävinä tekijöinä toimivat yksinvaltiuden vastustus ja maan jakaminen talonpojille. Narodnikkien lähtökohdat olivat kansalliset ja nostalgiset. Tavoitteena oli myös lähentää sivistyneistöä ja kansaa.
Historia
Narodnikkilaisuus syntyi maaorjien vapautuksen jälkeen 1861. Maaseudun köyhien olot eivät vapautuksesta huolimatta paljon parantuneet, vaan maanomistus jäi rikkaille isännille, kulakeille. Narodnikit saivat vaikutteita Karl Marxin teoksista, ja he omaksuivat etenkin hänen vaatimuksensa, että maa on jaettava takaisin talonpojille. He sivuuttivat kuitenkin teollisuusväestön, jota Venäjällä oli vain pieni osa kansasta, ja Marxin esittämän kehityksen maataloudesta teollisuuteen. Narodnikit pitivät perinteistä kyläyhteisöä tulevaisuuden mallina. Ajatus oli alun perin lähtöisin Aleksandr Herzeniltä, joka piti länsimaista järjestelmää rappeutuneena ja halusi perustaa sosialismin talonpoikien itsehallinnon avulla. Ajattelussa oli slavofiileille tyypillisiä piirteitä. Narodnikit saivat vaikutteita myös Pierre-Joseph Proudhonin ja Mihail Bakuninin anarkismista esimerkiksi Herzenin ja ukrainalaisen sosialistin Myh’ailo Drahomanovin kautta.
Narodnikkien aktiivisuus keskittyi 1860-luvun loppuun ja 1870-luvun alkuun. Tällöin sadat nuoret kulkivat maaseudulla yllyttäen talonpoikia nousemaan järjestelmää vastaan. Talonpojat eivät kuitenkaan aina vastanneet propagandaan odotetusti, vaan jopa luovuttivat idealistit ohranalle. Kuuluisin oikeudenkäynti järjestettiin vuonna 1878 193 idealistia vastaan.
Myöhemmin liike muutti muotoaan. Vuonna 1876 liike organisoitiin järjestöksi Zemlja i volja, joka aluksi luotti maaseudulla tehtävään valistustyöhön mutta siirtyi sittemmin terrorismiin. Terrorismin pääkohde oli keisari, tavoitteena murtaa tsaarin perinteinen jumaluusasema. Tosin maaseudulla monet olivat ”vapauttajatsaarin” kuolemasta kauhuissaan.
Georgi Plehanov taas muodosti 1879 maltillisemman propagandaryhmän Tšornyi peredel, jonka päämäärä oli jakaa kaikki maa uudelleen talonpojille, kunnes se 1880-luvulla siirtyi kaupunkien proletariaatin pariin.
Narodnikkien ideologia jatkui 1900-luvulla erilaisissa sosiaalivallankumouksellisissa ryhmissä.
Massalia (kaupunki)
Massalia, roomalaisella kaudella Massilia (lat.), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Marseillen kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Massalia oli alun perin kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin liguurien alueelle noin vuonna 600 eaa. Kaupunki liittoutui 200-luvulla eaa. Rooman kanssa liguureja ja Karthagoa vastaan, ja kehittyi ajan kuluessa tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi. Massalia oli merkittävä kauppa- ja merenkulkukaupunki, joka perusti lukuisia omia siirtokuntia Gallian etelärannikolle ja Iberiaan.
Maantiede
Massalia sijaitsi Gallian etelärannikolla itään Rhodanos-joen (lat. Rhodanus, nyk. Rhône) suusta. Roomalaisella kaudella kaupunki sijaitsi Gallia Narbonensiissa. Antiikin aikainen kaupunki oli rakennettu niemelle, joka sijaitsi nimellä Lakydon tunnetun satamalahden eli nykyisen Marseillen vanhan sataman (Vieux Port) pohjoispuolella. Niemen kärki tunnetaan nykyisin nimellä Saint-Jean. Julius Caesar kuvaa teoksessaan Commentarii de Bello Civili, että meri ympäröi Massaliaa lähes kolmelta suunnalta. Neljäs oli niemen juuri, jonka kautta kaupunki yhdistyi mannermaahan, mutta myös tältä sivulta kaupunkia suojasivat paitsi kaupunginmuuri myös syvä laakso. Satamalahden suun edustalla sijaitsi kolme saarta.
pienoiskuva|vasen|Pienoismalli hellenistisen kauden Massaliasta. [[Marseillen historiallinen museo (Musée d'histoire de Marseille‎).]] Alkuperäinen arkaaisen kauden kreikkalaissiirtokunta sijaitsi oletettavasti satamalahden pohjoisrannalla. Klassisella ja hellenistisellä kaudella se kasvoi kattamaan lähes koko niemen. Niemessä oli kolme kukkulaa, nykyisiltä nimiltään lännestä itään Butte Saint-Laurent samannimisen kirkon kohdalla, Butte des Moulins niemen keskellä nykyisen Place des Moulinsin kohdalla ja Butte des Carmes. Näistä keskimmäisen eli Butte des Moulinsin oletetaan korkeutensa ja keskeisen sijaintinsa vuoksi toimineen kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena. Neljäs kukkula eli nykyinen Butte St-Charles jäi kaupunginmuurien ulkopuolelle.
pienoiskuva|vasen|Ennallistus Massalian muureista ja portista. Marseillen historiallinen museo. Massalian kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Massaliotis. Sen alueen kooksi arkaaisella ja klassissella kaudella on arvioitu noin 70 neliökilometriä. Hellenistisellä ja roomalaisella kaudella kaupunki sai lisää alueita. Kaupungin alueen sanotaan olleen maaperältään köyhää mutta tuottaneen hyvää viiniä ja oliiviöljyä, kun taas merestä saatiin kalaa. Seudun alkuperäiset asukkaat olivat liguureja tai mahdollisesti sekoitus liguureja ja kelttejä.
Kaupungin perustaminen
Massalian perustivat Joonian Fokaiasta tulleet kreikkalaiset siirtokuntalaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 600 eaa. Fokaialaiset olivat aikansa merkittävintä merenkulkukansaa, ja olivat ensimmäisiä kreikkalaisia, jotka asuttivat Adrianmeren ja Tyrrhenanmeren alueita sekä Iberiaa. Herodotos ei kuitenkaan sano mitään siitä, että he olisivat käyneet kelttien alueilla Galliassa. Kertomus Massalian perustamisesta on säilynyt Aristoteleen nimiin laitettuna katkelmana. Kertomuksen mukaan fokaialainen Euksenos oli paikallisen liguurien kuninkaan Nannuksen (kreikkalaisittain Nannoksen) ystävä. Tämä oli naittamassa tytärtään, jonka nimi oli Petta, ja kutsui maassaan olleen Euksenoksen juhliin. Avioliitto järjestettiin niin, että neito saapui juhliin ja antoi maljan sille kosijalle, jonka katsoi mieluisimmaksi, ja tästä tulisi hänen aviomiehensä. Hän antoi maljan Euksenokselle, ja Nannus myöntyi avioliittoon ja katsoi sen olevan jumalten tahdon mukaista. Euksenos antoi vaimolleen uuden nimen Aristoksena. Kerrotaan, että vielä Aristoteleen aikana kaupungissa oli suku nimeltä Protiadai, sillä Euksenoksen ja Aristoksenan pojan nimi oli Protis.
Massalian perustamiseen liittyen tunnetaan myös lukuisia muita kertomuksia. Gallialaista tai liguarialaista alkuperää olleen Pompeius Troguksen teoksesta lyhennelmän kirjoittanut Junianus Justinus kertoo tarinan hieman eri tavalla. Hän ajoitti fokaialaisten tulon Galliaan Rooman kuningas Tarquinius Priscuksen aikaan. Fokaialaiset saapuivat ensin Tiberille, ja tekivät sopimuksen kuninkaan kanssa. Tämän jälkeen he jatkoivat matkaansa Gallian rannikolle ja Rhodanos-joen suulle. He mieltyivät alueeseen, ja Fokaiaan palattuaan saivat monet mukaansa lähtemään asuttamaan Galliaa. Tässä versiossa siirtokuntalaisten johtajiksi mainitaan Simos ja Protis. He esittelivät itsensä Nannukselle, Segobrigii-heimon kuninkaalle, joiden alueelle he halusivat perustaa kaupungin. Nannus oli kuitenkin juuri järjestämässä tyttärensä Cyptiksen (tai Gyptiksen) häitä, ja vieraat kutsuttiin hääjuhlaan vieraanvaraisuuden osoituksena. Neito valitsi Protiksen puolisokseen. Plutarkhos mainitsee Massalian perustajaksi pelkästään Protiksen.
pienoiskuva|upright|[[Efesoksen Artemis|Efesoksen Artemiin patsaan torso Massaliasta.]] Strabon tunsi kertomuksen, jonka mukaan oraakkeli olisi kehottanut fokaialaisia ennen Galliaan purjehtimista pyytämään neuvos Efesoksen Artemiilta. Näin me menivät Efesokseen kysymään jumalattarelta, kuinka heidän tulisi toteuttaa oraakkelin käsky. Jumalatar ilmestyi unessa Aristarkhelle, eräälle Efesoksen ylhäisönaisista, ja kehotti tätä liittymään mukaan matkalle ja ottamaan mukaan Artemiin patsaan temppelistä. Niin Aristarkhe lähti Galliaan, ja siirtokuntalaiset rakensivat uuteen kaupunkiinsa Artemiin temppelin, ja tekivät Aristarkhesta sen papittaren. Massalialaiset perustivat myös omiin siirtokuntiinsa samanlaisen Artemiin kultin, ja pystyttivät niihin samanlaisen puisen patsaan. Näin kaupunki sai asukkaansa Fokaiasta mutta kulttinsa Efesoksesta.
Kaupungin perustamisen perinteinen ajoitus on peräisin siitä, että antiikin lähteet ajoittavat sen 120 vuotta ennen vuoden 480 eaa. Salamiin taistelua, eli 600 eaa. Myös arkeologia vahvistaa perustamisajaksi noin vuoden 600–580 eaa. Livius kertoo, että fokaialaiset olisivat tulleet Massalian paikalle samoihin aikoihin kuin Bellovesus ja hänen kelttinsä olivat matkalla valloittamaan Italiaa. Tämä ajoittuu suunnilleen samoihin aikoihin, mutta muuten hänen kertomustaan ei ole pidetty uskottavana.
Myöhempi arkaainen ja klassinen kausi
Massalialaisten kerrotaan joutuneen usein liguurien hyökkäysten kohteeksi. He kuitenkin voittivat nämä, valloittivat lisää alueita ja perustivat niille uusia kaupunkeja. Justinus kertoo eräästä liguurien hyökkäysyrityksestä seuraavasti. Nannuksen kuoltua häntä seurasi liguurien kuninkaana Comanus. Joku liguureista sai hänet omaksumaan ajatuksen, jonka mukaan massalialaiset ennen pitkää tuottaisivat tuhon kaikille ympäröiville kansoille, ja siksi uusi kaupunki piti tuhota heti alkuunsa. Kuningas käytti hyväkseen Massaliassa vietettyjä Anthesteria-juhlia, joista Justinus käyttää roomalaista nimeä Floralia, ja lähetti kaupunkiin miehiä, jotka pääsivät nauttimaan massalialaisten vieraanvaraisuudesta. Lisää miehiä hän lähetti piiloutuneina kärryihin tavaroiden sekaan. Sitten hän odotti joukkoineen läheisillä vuorilla sitä, että kaupunkiin päässeet avaisivat sen portit yöllä, kun massalialaiset nukkuisivat viinistä juopuneena. Juonen pilasi kuitenkin kuninkaan sukulaisiin kuulunut nainen, joka oli rakastunut kreikkalaiseen. Hän kertoi miehelle petoksesta ja kehotti tätä pelastamaan itsensä. Mies kertoi asiasta kaupungin hallintovirkamiehille. Kaupungissa olleet ligurialaiset surmattiin, samoin kuin ulkopuolella odottaneet joukot. Tämän jälkeen massalialaisten kerrotaan juhlien aikaan sulkeneen porttinsa ja olleen muutoinkin valppaana.
Massalia kasvoi kaupankäynnin ansiosta nopeasti kukoistavaksi, ja alkoi jo varhain perustaa omia siirtokuntiaan. Massalian perustamiksi tai myöhemmin uudelleen asuttamiksi mainitaan usein monet Iberian kreikkalaiskaupungeista, kuten Emporion ja Rhode. Joskus niiden perustajaksi mainitaan kuitenkin myös Massalian emäkaupunki Fokaia. Ajan kuluessa massalialaisilla oli suuri vaikutus myös kreikkalaisen sivistyksen leviämisessä kaupungin ympäristöön gallien keskuuteen. He oppivat kreikkalaisilta viljelemään viiniä ja oliiveja, säätämään lakeja sekä rakentamaan muurit kaupunkiensa ympärille.
Kun Kyyros valtasi Joonian vuonna 546 eaa., osa Fokaian asukkaista jätti kaupunkinsa ja siirtyi Korsikan Alalieen, jonka fokaialaiset olivat perustaneet parikymmentä vuotta aiemmin. Herodotos, joka kertoo fokaialaisten seikkailuista pitkälti, ei sano mitään siitä, että heitä olisi muuttanut myös Massaliaan tässä vaiheessa. Strabon sen sijaan sanoo, että kotimaastaan paenneita fokaialaisia muutti sekä Alalieen että Massaliaan, ja heidän johtajanaan toimi Kreontiades. Kun heidät ajettiin pois mainituista kaupungeista, he siirtyivät Italiaan ja perustivat sinne Elean kaupungin.
Antiikin aikana vaikuttaa todella olleen yleinen käsitys, että osa Fokaiasta persialaisia paenneista olisi asettunut Massaliaan ikään kuin toisena siirtokuntalaisten joukkona, ja tästä seurasi myös sekaannusta sen suhteen, mitkä asiat olivat tapahtuneet jo kaupunkia alun perin perustettaessa ja mitkä vasta tässä toisessa vaiheessa. Varsinainen todistusaineisto toista siirtokuntavaihetta koskien on kuitenkin vähäistä. Thukydides sanoo, että fokaialaiset olisivat Massalian perustaessaan voittaneet karthagolaiset meritaistelussa, mikä voi periaatteessa viitata kumpaan tahansa vaiheeseen. Pausanias sanoo massalialaisten olleen Fokaian siirtokuntalaisia ja osaksi niitä, jotka pakenivat persialaisia; ja että he saivat maansa haltuunsa voitettuaan karthagolaiset. Voittonsa jälkeen he omistivat Delfoihin Apollonin pronssipatsaan.
pienoiskuva|Massalian lyömä raha, n. 470/460–390/386 eaa. Kuvituksessa miehen pää sekä nelipuolainen pyörä. Massalia löi omaa hopearahaa noin vuodesta 525/520 eaa. lähtien. Kaupungin merkittävyydestä jo arkaaisella kaudella kertoo, että se pystytti 500-luvun eaa. lopulla Delfoihin oman aarrekammion, Massalialaisten aarrekammion.
Massalian vaiheista klassisella kaudella tiedetään antiikin lähteistä vähemmän. Viimeistään 400-luvulla eaa. kaupunki alkoi perustaa Gallian etelärannikolle linnoitettuja siirtokuntia suojellakseen rannikkoa sisämaan barbaareilta. Näitä siirtokuntia olivat Agathe 400-luvun eaa. lopulla, Olbia 300-luvun eaa. alussa, Tauroeis saman vuosisadan lopulla ja Nikaia 200- tai 100-luvulla eaa. Ne luetaan Massalian alaisiksi linnoituksiksi, joskin osa niistä on saattanut olla sen alaisia poliksia.
Massalian valtiomuoto oli oligarkinen, joskin jossakin vaiheessa se muutettiin lähemmäksi politeiaa (katso alla: Yhteiskunta, politiikka ja väestö). Kaupungin valtiomuodon kuvaus oli osana Aristoteleen koulukunnan kokoelmaa 158 kaupungin valtiomuodot.
pienoiskuva|Massalian lyömä hopeinen tetroboli, n. 200–150 eaa. Kuvituksessa seppelöity [[Artemis|Artemiin pää sekä leijona ja teksti (”massalialaisten (polis)”) sekä -kirjain.]]
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Hellenistisellä kaudella Massalia tuki Roomaa Karthagoa vastaan ja sai lisää alueita Rooman avustuksella. Rooman ja Massalian välinen ystävyys sai alkunsa vuosien 217–202 eaa. toisesta puunilaissodasta, jossa massalialaiset auttoivat roomalaisia. Vuonna 208 eaa. massalialaiset lähettivät Roomaan tiedon, että Hasdrubal oli tullut Galliaan.
Massalian hellenistisen kauden huippuaikaa vaikuttavat arkeologian perusteella olleen noin vuodet 175–140 eaa. Se ei kuitenkaan ollut koskaan täysin turvassa liguureilta, jotka tekivät hyökkäyksiä kaupunkiin jopa mereltä. Lopulta massalialaisten oli pakko pyytää apua Roomasta vuonna 154 eaa. Oxybii- ja Deceates-heimoja vastaan. Quintus Opimius kukisti nämä. Toisen kerran massalialaiset pyysivät apua Roomasta Salyes-heimoa vastaan vuonna 125 eaa. Tuolloin heitä auttoivat Fulvius Flaccuksen joukot. Vähitellen roomalaiset saivat koko Gallia transalpinan eteläosan valtaansa.
Karthagon kukistuminen vuosien 149–146 eaa. kolmannen puunilaissodan lopussa ja Massalian liitto Rooman kanssa todennäköisesti kasvattivat Massalian taloudellista kukoistusta. Massaliasta ei kuitenkaan koskaan tullut samanlaista suurtekijää kuin Karthago, mistä kertoo sekin, että massalialaisten täytyi pyytää Rooman apua pieniä liguuriheimoja vastaan.
pienoiskuva|vasen|upright=0.7|Massaliasta löydetty mosaiikki, 200-luku jaa. Roomalaisten voitettua liguurit massalialaiset saivat näiden alueita itselleen. Sen jälkeen kun Gaius Marius oli voittanut teutonit Aquae Sextiaen lähellä vuonna 102 eaa., hän antoi massalialaisille Rhodanoksen itäiseen suuhaaraan rakennuttamansa kanavan, ja he saivat periä tullia sitä käyttäneiltä laivoilta. Massalialaiset olivat Rooman uskollisia liittolaisia koko sen Gallian sotien ajan ja osallistuivat joukkojen huoltoon. Pompeius antoi massalialaisille maat, jotka olivat kuuluneet Volcae Arecomici ja Helvii -heimoille. Julius Caesar antoi heille lisää alueita.
Kun Caesar marssi Italiasta Hispaniaan Pompeiuksen legaattia vastaan vuonna 49 eaa., Massalia sulki porttinsa häneltä. Tekosyynä oli se, että kaupunki halusi olla puolueeton. Massalialaiset osoittivat kuitenkin tukevansa todellisuudessa Pompeiusta päästämällä Lucius Domitiuksen joukkoineen kaupunkiin. Pompeiuksen kehotuksesta kaupungin asukkaat olivat myös tehneet paljon valmisteluja puolustautumista varten. Caesar jätti kolme legioonaa legaattinsa Gaius Treboniuksen johdolla piirittämään Massaliaa, ja antoi Decimus Brutuksen johtoon 12 laivaa, jotka oli rakennuttanut Arelatessa. Caesarin ollessa Hispanissa massalialaiset taistelivat omine laivoineen Brutusta vastaan. He menettivät taistelussa yhdeksän laivaa, mutta jatkoivat silti taistelua. Tämä johti useita kuukausia kestäneeseen Massalian piiritykseen.
Massalia kärsi piirityksessä suuria tuhoja. Kun kaupunki lopulta antautui Caesarille, sen asukkaat luovuttivat hänelle aseensa ja sotakoneensa, laivansa ja kaikki kaupungin kassan varat. Massalia esiintyy Caesarin Roomassa viettämässä triumfissa, ja Cicero luonnehti kaupunkia sanoen, ettei Rooma ilman sitä olisi koskaan voittanut Alppien tuonpuoleisia kansoja. Kaikesta huolimatta Massalia eli roomalaisittain Massilia säilytti vapautensa itsehallinnollisena ; roomalaisten käyttämällä ilmaisulla se oli vapaakaupunki, civitas libera, toisin sanoen se eivätkä sen hallussa olleet alueet olleet Rooman provinssihallinnon alaisia. Plinius vanhempi sanoo Massalian olleen civitas foederata eli liittolaiskaupunki.
pienoiskuva|Kartta [[Massalian piiritys|Massalian piirityksestä vuonna 49 eaa.]] Massalian antiikin aikaisista vaiheista Caesarin ajan jälkeen tiedetään aikakauden lähteiden perusteella paljon vähemmän. Kaupunkia rakennettiin uudelleen ja se alkoi kasvaa hitaasti uudelleen varhaisella keisarikaudella. Se säilyi kaupan ja kulttuurin keskuksena. Roomalaisen Narbon kaupungin perustamisen on kuitenkin täytynyt olla isku massalialaisten kaupankäynnille. Strabon mainitsee Narbon omana aikanaan lähiseudun merkittävimpänä kauppakaupunkina.
Yhteiskunta, politiikka ja väestö
pienoiskuva|Roomalaisaikainen piirtokirjoitus Massaliasta, n. 75–99 jaa.
Massalian väkiluvun arvellaan olleen suurimmillaan korkeintaan henkeä. Väestö oli jaettu fyleihin eli heimoihin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Massaliōtēs eli joonialaisittain Massaliētēs  sekä Massalieus  ja feminiinissä Massaliōtis. Myöhemmin latinaksi etnonyymi oli Massiliensis.
pienoiskuva|vasen|Roomalaisaikainen sarkofagi. Marseillen historiallinen museo. Joskus koko Massalian valtiomuotoa on yritetty rekonstruoida säilyneistä katkelmista, mutta tämä ei ole mahdollista. Kaupungin laeista on kuitenkin säilynyt muun muassa seuraavanlaisia yksityiskohtia. Hallinto piti varastossa myrkkyä. Mikäli joku halusi kuolla, hän saattoi vedota kuudensadan neuvostoon, ja jos hän perusteli asiansa hyvin, hän sai ottaa myrkkyä. Näin kenenkään ei sallittu kuolla ilman hyvää syytä, mutta hyvällä syyllä sallittiin nopea kuolema. Kaupungin portilla oli aina valmiina kaksi arkkua, toinen vapaalle ja toinen orjalle. Hautajaiset suoritettiin nopeasti ja halvalla, ja sureminen päättyi hautajaispäivään. Kukaan muukalainen ei saanut tulla kaupunkiin aseistettuna; aseet otettiin pois ja palautettiin lähtiessä. Tämä liittyi selvästi kaupunkilaisten tuntemaan turvattomuudentunteeseen barbaarien keskellä elettäessä.
Antiikin kirjailijat kehuvat usein massalialaisten tapojen maltillisuutta, säädyllisyyttä ja yksinkertaisuutta, ainakin ennen näiden tuloa Rooman vallan alaisiksi. Turmelevat näytännöt oli kielletty eikä uskonnollisia huijareita suvaittu. Naiset eivät juoneet viiniä. Myötäjäisten määrä oli rajattu, ja vaimo tuli ottaa ennemmin hänen omien ominaisuuksiensa kuin rahan vuoksi. Liguurien kerrotaan työskennelleen päiväpalkkaa vastaan massalialaisille. Massaliassa oli normaaliin tapaan myös orjia, joita saatiin gallien keskuudesta. Gallien kerrotaan myyneen orjiksi lapsiaan, mutta tämän paikkansapitävyydestä ei ole varmuutta.
Talous ja siirtokunnat
pienoiskuva|Roomalaisen kauppalaivan keula 100–200-luvulta jaa. Marseillen historiallinen museo.
Kun massalialaiset perustivat omia siirtokuntiaan Gallian etelärannikolle ja Iberiaan saakka, paikat oli valittu kaupankäynnin kannalta edullisesti. Massalian oma alue oli melko merkityksetön ja maaperä suhteellisen huonoa, mikä ohjasi kaupungin suuntautumaan merelle ja kauppakaupungiksi. Antiikin aikana massalialaiset tunnettiin erinomaisista laivoistaan ja muusta insinööritaidosta. Massalialaiset kävivät laajaa kauppaa Välimeren alueella, ja veivät muualle Gallian tuotteita, joista saattoivat maksaa galleille tuomillaan tuontitavaroilla tai omalla viinillään, oliiviöljyllään tai muilla tavaroilla. Se seikka, että helvetialaiset käyttivät Caesarin aikana kreikkalaisia kirjaimia, todistaa kreikkalaisten ja gallien tiiviistä suhteista.
Massalia löi omaa hopea- ja pronssirahaa, jonka kuvituksessa esiintyvät Artemis ja Apollon. Kaupunki ilmeisesti löi rahaa myös gallien käyttöön, sillä näiden tiedetään käyttäneen jo kauan ennen ajanlaskun alkua rahaa, joissa oli kreikkalaiset kirjaimet. Massalian lyömiä kultarahoja ei tunneta, mutta jotkut muista metalleista tehdyt rahat on päällystetty kullalla tai hopealla. Tällöin ovat selvästi kyseessä väärät rahat, mutta niistä voi päätellä, että vastaavia oikeita rahoja oli olemassa.
pienoiskuva|vasen|Roomalaisaikaisia [[amfora|amforoita, ensimmäinen vuosisata – 200-luku jaa. Marseillen historiallinen museo.]] Jotkut Massalian siirtokunnista perustettiin jo hyvin varhain, ja osan niistä saattoi perustaa jo emäkaupunki Fokaia. Varhaisimpia siirtokuntia oli Tauroeis eli Tauroention. Muut siirtokunnat Massalian itäpuolisella rannikolla olivat Olbia, Athenopolis, Antipolis ja Nikaia. Massalialaiset olivat asuttaneet myös Stoikhades-saaret (nyk. Rioun saaret). Massaliasta länteen sijaitsivat Agathe ja Iberian siirtokunnat Rhode ja Emporion. Rhode oli joko rhodoslainen tai massalialainen siirtokunta, mutta myöhemmin joka tapauksessa Massalian alaisuudessa. Emporion oli joko massalialainen tai fokaialainen siirtokunta. Strabon puhui vielä kaukaisemmistakin massalialaissiirtokunnista Iberian rannikolla Sucro-joen ja Carthago Novan välillä. Niistä tärkein oli Hemeroskopeion. Kaukaisimmaksi massalialaiseksi tai fokaialaiseksi kaupungiksi Iberiassa antiikin lähteet mainitsevat Mainaken, joka oli kuitenkin ennemmin foinikialainen kaupunki.
Kulttuuri
pienoiskuva|[[Kybelen pyhäkön löytöjä Rue Négrel -kadulta.]]
Roomalaisella kaudella Massalia oli yksi roomalaisten vapaa-ajanviettopaikoista. Joskus myös maanpakoon karkotetut valitsivat sen asuinpaikakseen. Rooman vallattua koko Gallian Massalian ei tarvinnut enää suojella itseään paikallisia heimoja vastaan. Ihmiset, joilla oli varallisuutta ja vapaa-aikaa, omistivat aikansa retoriikalle ja filosofialle, ja Massaliasta tuli yksi Gallian merkittävimmistä koulukaupungeista. Myös gallit opiskelivat siellä kreikkaa, ja kutsuivat retoriikan ja filosofian opettajia koteihinsa. Myös jotkut roomalaiset valitsivat Massalian opiskelupaikakseen Ateenan sijasta. Tacitus mainitsee, että tarvittaessa Massaliassa ”maanpako voitiin verhota opiskeluun”. Olosuhteiden vuoksi kaupungissa käytettiin sekä kreikkaa, latinaa että galliaa, ja opinnoissa kahta ensiksi mainittua. Massaliassa kehitettiin myös lääketiedettä, jonka tunnetuimmat massalialaiset edustajat olivat Roomassa keisari Neron aikana toimineet Krinas ja Kharmis.
Massaliassa harrastettiin kirjallisuutta, vaikka kaupunki ei ilmeisesti tuottanutkaan runoilijoita tai historioitsijoita. Eräs Homeroksen nimiin laitettujen eeposten tekstilaitos, joka tunnettiin massalialaisena laitoksena, oli käytössä Aleksandriassa Homeroksen tekstimuotoa vakiinnutettaessa. Sen laatijaa ei tunneta, mutta nimestä päätellen se oli massalialaista alkuperää. Pytheaan nimi liittyy oleellisesti Massalian merenkulkumaineeseen, mutta jo antiikin ajoista lähtien on ollut kiistanalaista, missä hän kävi matkoillaan ja missä määrin hänen kuvauksensa ovat todenmukaisia. Mitä ilmeisimmin Pytheas kävi kuitenkin ainakin Atlantin valtamerellä ja näki Britannian ja suuren osan Euroopan länsirannikosta. Toinen massalialainen matkoistaan kirjoittanut tutkimusmatkailija oli Euthymenes.
Massalian tärkeimmät kultit oli omistettu Efesoksen Artemiille, Athenelle, Apollon Delfiniokselle (jonka kultti oli kaikille joonialaisille yhteinen), Kybelelle ja Leukothealle. Athenea on arveltu kaupungin suojelijaksi. Kaupungin juhliin kuuluivat ainakin Anthesteria ja Thargelia.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|[[Joonialainen pylväsjärjestelmä|Joonialainen kapiteeli, 1. vuosisata eaa.]] pienoiskuva|Löytöjä roomalaisaikaisesta satamasta. [[Musée des Docks Romains.]]
Akropolis ja agora
Asemakaava ja kaupunginmuurit
Massaliassa on mitä ilmeisimmin ollut suunniteltu ruutuasemakaava, niin sanottu Hippadamoksen asemakaava, jossa kadut ovat kohdanneet toisensa suorassa kulmassa, korttelit ovat olleet määräkokoisia ja tietyt alueet on varattu tietynlaisille toiminnoille, kuten pyhäköille ja käsityöläisille. Asemakaavassa on havaittavissa suunnitelmallisuutta jo kaupungin perustamisen ajalla. Ruutuasemakaava on peräisin viimeistään noin vuosilta 540–520 eaa., jolloin asemakaava uusittiin.
Kaupunki on ollut ympäröity muurein. Kaupunginmuuri kulki ainakin 200-luvulla eaa. niemen poikki alkaen etelästä satamalahden pohjukasta ja päättyen luoteeseen nykyiselle La Jolietten lahdelle. Muurit uusittiin noin vuosina 180–150 eaa., jolloin ne tehtiin Cap Couronnen vaaleanpunasävyisestä kivestä. Muurit purettiin ainakin osaksi Caesarin vallattua kaupungin vuonna 49 eaa., ja ne uusittiin jälleen keisari Neron aikana. Muurin jäänteitä on löydetty useista kohdista.
Jardin des Vestiges
Nykyisen kaupungin tärkein arkeologinen alue on arkeologinen puisto nimeltä Jardin des Vestiges, joka sijaitsee Centre Boursen vieressä (43.29778°N, 5.37472°W). Siellä on esillä vuonna 1969 kaivettuja sataman jäänteitä antiikin aikaisen kaupungin kaakkoiskulmasta. Rannan tukimuureista näkee antiikin aikaisen vesirajan sijainnin. Alueella on myös suuri makeanveden allas laivojen vesihuoltoa varten. Se sai vetensä läheisestä lähteestä. Satamaan liittyvät rakennelmat ajoittuvat ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. 100-luvulle jaa. Varhaisimmat löydöt alueelta ovat noin ajalta 520–480 eaa.
Arkaaisen kauden asutuksesta on löydetty jäänteitä useista paikoista. Lisäksi on löydetty attikalaisen, korinttilaisen ja muun tuontikeramiikan sirpaleita. Varhaisimmat ajoittuvat heti kaupungin perustamisen ajoille. Kaupungin kreikkalainen teatteri sijaitsi Butte St-Laurentin kukkulan itäpuolella. Satamalahden pohjoisrannalta on löydetty roomalaisaikaisen telakan jäänteet, jotka ovat nykyisin osa roomalaisen telakan museota Musée des Docks Romains.
Löytöihin lukeutuu myös Kybelen pyhäkkö nykyisellä Rue Négrel -kadulla, josta on löydetty nelisenkymmentä stele-naiskosta istuvaa Kybele-jumalatarta esittävine patsaineen. Kaupungin hautausmaat sijaitsivat sen muurien ulkopuolella. Niitä on löydetty satamalahden eteläpuolelta, kaupungin itäpuolelta sekä kaupungista pohjoiseen päin johtaneen tien varrelta. Satamalahden eteläpuolelta nykyisestä Abbaye de Saint Victorista on löydetty joitakin antiikin aikaisten rakennusten jäänteitä, nekropolis, sarkofageja sekä varhaisen kristillisen kauden kirkkojen jäänteitä.
Duodesimaalijärjestelmä
Duodesimaalijärjestelmä eli 12-järjestelmä on kantalukujärjestelmä, jossa kantalukuna on 12. Kymmenjärjestelmän lukua 10 merkitään duodesimaalijärjestelmässä usein kirjaimella A ja lukua 11 kirjaimella B.
Alkuperä
Duodesimaalijärjestelmää käyttävät kielet ovat harvinaisia. Nigerian keskivyöhykkeen kielten kuten janjin, gbiri-niragun, pitin ja gwandaran kielen nimbia-murteen, Nepalin chepang-kielen ja Malediiveilla ja Malikun saarella puhuttavan divehin tiedetään käyttävän 12-järjestelmää.
Germaanisissa kielissä on erityiset sanat luvuille 11 ja 12, kuten englannin eleven ja twelve. Niiden uskotaan tulevan kantagermaanin ilmaisuista *ainlif ja *twalif (’yksi jäljellä’ ja ’kaksi jäljellä’), jotka molemmat perustuvat kymmenjärjestelmään.
Luvun 12 merkittävyyden on arveltu johtuvan siitä, että vuodessa on 12 kuunkiertoa, tai siitä, että ihmisillä on 12 sormiluuta (falangia) kummassakin kädessä (kolme jokaisessa neljässä sormessa). Kahteentoista voi laskea käyttämällä peukaloa osoittimena ja koskettamalla vuorotellen jokaista sormiluuta. Monin paikoin Aasiassa edelleen käytetty sormillalaskemisjärjestelmä perustuu juuri sormiluiden määrään, ja voi selittää 12:een ja 60:een perustuvat lukujärjestelmät perinteisten 10:een, 20:een ja 5:een perustuvien järjestelmien lisäksi.
Aristoteleen biologia
Aristoteleella biologia liittyy läheisesti filosofiaan sekä muihin luonnontieteisiin. Vaikka Aristoteles tunnetaan ennen kaikkea filosofina, häntä voidaan pitää myös länsimaisen tieteen ensimmäisenä biologina. Jo ennen häntä useat luonnonfilosofit ja lääkärit olivat tehneet huomioita kasvi- ja eläinkunnasta, mutta kukaan heistä ei ollut harjoittanut samanlaista systemaattista ja kriittistä empiiristä tutkimusta biologisista ilmiöistä. Aristotelesta voidaan pitää erityisesti eläinopin ja botaniikan perustajana.
Aristoteleen biologian tunteminen antaa paitsi kuvan luonnontieteen historiasta ja filosofiasta, myös auttaa ymmärtämään hänen muita töitään. Monet keskeiset biologiset konseptit esiintyvät myös Aristoteleen muissa kirjoituksissa, kuten psykologiaa, etiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevissä teoksissa. Biologisissa teoksissaan Aristoteles kirjoitti laajasti erityisesti eläinten lajeista, rakenteesta, syntymisestä ja kehittymisestä. Biologisia tutkimuksia hän harjoitti sekä havainnoimalla että suorittamalla leikkauksia eri eläimillä.
Aristoteleen biologiset kirjoitukset
Huomattava osa, noin kolmannes, Aristoteleen säilyneistä teoksista käsittelee biologiaa, ja noin neljännes eläinoppia. Nämä tutkielmat ovat todennäköisesti peräisin Aristoteleen varhaisemmilta vuosilta, jolloin hän suoritti luonnontieteellisiä tutkimuksia muun muassa Kallonínlahdella Lesboksella, eikä vielä johtanut Lykeionin peripateettista koulua Ateenassa. Tuona aikana hän tutki yli 500 eri eläinlajia, joita hän tarkkaili itse tai joita Aleksanteri Suuren alaiset toimittivat hänelle. Aristoteles suoritti ruumiinavauksia ja leikkauksia eläimillä — ihmisten ruumiinavaukset eivät kuitenkaan olleet tuolloin sosiaalisesti hyväksyttyjä.