cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurokolikot
thumb|Euron symboli Eurokolikoita on kahdeksan eriarvoista, yhdestä sentistä kahteen euroon (yksi euro jakautuu sataan senttiin). Kolikot otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002. Maat aloittivat kolikoiden valmistamisen 1999 ja löivät niihin vuosiluvun 2002, paitsi Alankomaat, Belgia, Espanja, Ranska ja Suomi, jotka löivät kolikoihin valmistusvuoden.
Monte Carlon ralli
Monte Carlon ralli (Rallye Automobile Monte Carlo) on tammikuussa Ranskan Alpeilla ajettava perinteikäs rallikilpailu. Se on ajettu vuodesta 1911 lähtien joka vuosi lukuun ottamatta vuosia 1913–1923 ja 1940–1948 sekä vuosia 1957, jolloin ralli peruttiin Suezin kriisin Euroopassa aiheuttaman polttoaineiden säännöstelyn takia, ja 1974, jolloin kilpailua ei ajettu öljykriisin vuoksi. Kilpailu on viittä poikkeusvuotta lukuun ottamatta kuulunut rallin MM-sarjaan sen perustamisesta 1973 lähtien. Vuonna 1974 ralli siis peruttiin, vuonna 1996 se oli MM-sarjan sijaan osa FIA:n kaksilitraisten autojen maailmancupia, ja vuosina 2009–2011 se kuului IRC-rallisarjaan. Kuuluessaan MM-sarjaan ralli on vuotta 1989 lukuun ottamatta toiminut aina sarjan avauskilpailuna.
Eurokolikot
Kolikoiden arvopuoli (klaava) on kaikissa euromaissa yhtäläinen, mutta tunnuspuolen (kruuna) on jokainen euroalueen maa suunnitellut itse. Tämän vuoksi kustakin kolikosta on useita eri malleja liikkeessä samaan aikaan. Kolikot ovat Euroopan unionin jäsenmaiden kansallisten rahapajojen valmistamia. Kaikissa euromaissa ei ole rahapajaa, ja näiden maiden kolikot on valmistettu jossakin toisessa EU-maassa sen mukaan, miltä rahapajalta on saatu edullisin tarjous valmistuskustannuksista (esimerkiksi Viron eurokolikot Suomen Rahapajalla ). Valmistusmäärissä noudatetaan tiukkoja kansallisia kiintiöitä, ja valuuttaa kokonaisuudessaan hallinnoi Euroopan keskuspankki (EKP).
Monte Carlon ralli
Ranskalainen Sébastien Ogier on voittanut rallin ennätykselliset yhdeksän kertaa. Hänen maanmiehensä Sébastien Loeb on voittanut rallin kahdeksan kertaa. Neljään voittoon rallissa ovat yltäneet Italian Sandro Munari, Saksan Walter Röhrl ja Suomen Tommi Mäkinen, kolmeen voittoon puolestaan ranskalaiset Jean Trévoux ja Didier Auriol sekä Espanjan Carlos Sainz. Ensimmäinen pohjoismainen voittaja oli Norjan Per Malling vuonna 1955. Menestynein autonvalmistaja on italialainen Lancia, jonka autoilla ralli on voitettu 13 kertaa.
Eurokolikot
Kolikoiden koot ja käytetyt metallit
Kolikoiden arvot, koot ja niissä käytetyt metalliseokset ovat seuraavat:
Monte Carlon ralli
Historia
Ensimmäiseen Monte Carlon ralliin vuonna 1911 osallistui 23 autoa ja seuraavana vuonna osallistujia oli jo 87. Rallin alkuperäisenä tarkoituksena oli lähinnä houkutella varakkaita turisteja talvella hiljaiseen Monacoon ja osanottajien joukossa oli sen mukaisesti prinssejä, kreivejä ja ruhtinaita. Ajon luonne – retkeilyajo Monte Carloon vaihtoehtoisista, etukäteen määrätyistä lähtöpisteistä eri puolilta Eurooppaa – poikkesi 1930-luvulle saakka jyrkästi siitä, millaiseksi se kehittyi toisen maailmansodan jälkeen. Varakkaimmat osallistujat nauttivat matkasta autojensa takaistuimilla samaan aikaan kun varsinaisen ajon suorittivat heidän virkapukuiset kuljettajansa.
Osallistujien lukumäärä lähti voimakkaaseen kasvuun toisen maailmansodan jälkeen ja saavutti huippunsa vuonna 1953, jolloin rallissa oli mukana 404 autoa. Osallistujat edustivat tällöin yli 20 kansallisuutta. 1960-luvun alkupuolelta lähtien autourheilun voimakas ammattimaistuminen ja lajin kallistuminen alkoivat karsia joukosta harrastelijoita: vuonna 1963 osallistujia oli vielä 357, mutta vuonna 1966 enää 192. Monte Carlon rallin historian skandaaleista kohutuimpia on ollut kaikkien Minillä ajaneiden kilpailijoiden suoritusten hylkääminen ”sääntöjen vastaisten” valolaitteiden vuoksi vuonna 1966. Vuonna 1966 voittajaksi tuli Pauli Toivonen.
Eurokolikot
Yhteinen puoli
Kolikkojen yhteiset puolet on suunnitellut belgialainen Luc Luycx, jonka nimikirjaimet "kaksois-L" ovat pienellä kolikoiden arvopuolella.
Monte Carlon ralli
Historia
Monte Carlon rallissa oli aluksi painotus kestävyyden ja luotettavuuden haasteeseen nopeuden sijaan ja se alkoi "kokoontumisajolla" eri paikoista kuten Glasgow'sta lähtien. Vuoteen 1965 saakka kokoontumisajoon liittyi pisteytys navigointikykyjen mukaan. Kokoontumisajo oli mukana vuoteen 1997 saakka, tosin lyhennetyssä muodossa kunnes siitä lopulta luovuttiin kokonaan ja vuodesta 1998 lähtöpaikka oli virallisesti Monacossa. Vuonna 2007 lähtöpaikka siirtyi Valenceen.
Eurokolikot
Yhteinen puoli
Kolikkojen arvopuoli on yhteinen kaikissa jäsenmaissa. Arvopuolella on rahan nimellisarvo sekä kartta-aihe, joka 1, 2 ja 5 sentin kolikoissa esittää Eurooppaa osana maapalloa ja suuremmissa kolikoissa vuoden 2007 alusta koko Eurooppaa.
Monte Carlon ralli
Historia
Ensimmäinen Monte Carlon rallissa kilpaillut suomalainen oli insinööri Lothar Westrén-Doll vuonna 1934. Vuonna 1935 oli mukana kuusi suomalaista, mutta tämän jälkeen siellä nähtiin suomalaisia osanottajia seuraavan kerran vasta sotien jälkeen, vuonna 1949. Alkuaikoina suomalaisten kilpailijoiden taustatukena oli silloinen Suomen Automobiiliklubi. Suomalaisten, kuten muidenkin pohjoismaalaisten, menestys Monte Carlon rallissa oli kuitenkin melko vaatimatonta 1960-luvun alkuun saakka, kunnes Esko Keinänen sijoittui kokonaiskilpailun kuudenneksi vuonna 1961. Ensimmäinen rallin suomalaisvoittaja oli Timo Mäkinen vuonna 1965. Vuonna 1986 Suomi otti kolmoisvoiton: voittaja oli Henri Toivonen, toinen Timo Salonen ja kolmas Hannu Mikkola. Tommi Mäkinen voitti rallin peräti neljä kertaa peräkkäin vuosina 1999–2002. Muut suomalaisvoittajat ovat olleet Pauli Toivonen (1966), Rauno Aaltonen (1967), Ari Vatanen (1985), Marcus Grönholm (2006) ja Mikko Hirvonen (2010).
Eurokolikot
Yhteinen puoli
Ennen vuotta 2007 10 sentin ja sitä suuremmissa kolikoissa kuva-aiheena oli vain vuosien 1995–2004 aikaisia EU:n jäsenmaita esittävä kartta. 1.5.2004 tapahtuneen EU:n laajentumisen vuoksi kartta-aihe kuitenkin oli jo vanhentunut ja olisi myöhemmin entisestään jäänyt jälkeen todellisesta EU:n kartasta, kun EU laajentuu lisää. Siksi 10 sentin ja sitä suuremmissa kolikoissa päätettiin korvata vuoden 2007 alusta lähtien pelkkiä EU-maita esittävä kartta koko maantieteellistä Eurooppaa esittävällä kartalla. Uuden kartan käyttöönotto ei tosin ollut pakollista vielä vuoden 2007 alusta, ja Italia, Itävalta, Portugali, San Marino ja Vatikaanivaltio löivät kolikoitaan vielä vuonna 2007 vanhalla kartalla. Alle 10 sentin kolikoihin muutosta ei tarvittu. Vanhoja kolikoita ei kuitenkaan vedetty pois käytöstä, vaan ne säilyttivät arvonsa ja niiden käyttö maksuliikenteessä jatkuu.
Monte Carlon ralli
Historia
Suomalaisten ralliajajien arvostusta Monte Carlon rallia kohtaan kuvasi, että vuonna 1952 perustettiin Monte Carlon Ajajien Kerho. Sen jäseneksi pääseminen edellytti loppukoetta edeltävän keräilyajon hyväksyttyä suoritusta eli selviytymistä Monte Carloon. Vuonna 1966 kerhossa oli 78 jäsentä.
Eurokolikot
Kansalliset puolet
Toisen puolen eli niin sanotun kansallisen puolen aiheen päättää kukin kansallinen keskuspankki. Kansallisella puolella on kuitenkin aina oltava EU:n 12 tähteä sekä kolikon lyöntivuosi. Poikkeuksena käteiseuron käyttöönottoa edeltänyt 3 vuoden siirtymäaika, jolloin kolikoihin sai lyödä joko lyöntivuoden tai käyttöönottovuoden 2002.
Monte Carlon ralli
Historia
Vuonna 2024 kilpailukeskus siirtyy Gapin kaupunkiin, jossa se oli vuosina 2014-2021. Virallinen lähtö-, loppu- ja palkintojenjakopaikka on edelleen Monacossa. Kilpailukeskusta oli vuosina 2022-2023 Monacossa, jossa on tilanpuutetta.
Eurokolikot
Kansalliset puolet
Nykyisin voimassa olevien päätösten mukaan ainakin euroalueeseen tulevaisuudessa liittyvien uusien jäsenmaiden kolikoissa on kansallisella puolella oltava myös valtion nimi tai sen lyhenne. Joidenkin nykyistenkin jäsenmaiden kolikoissa valtion nimi on jo ilmaistu, esim. España tai RF (République Française), mutta tämä on pohjautunut vapaaehtoisuuteen. Lisäksi kansallisella puolella ei tule toistaa rahan arvoa ja nimeä; tähän kuitenkin sallitaan poikkeus, jos maassa on käytössä eri kirjainmerkistö, esimerkkinä Kreikka nykyisine kolikoineen. Ennen vuotta 2007 lyödyistä kolikoista kreikkalaisten lisäksi ainoastaan itävaltalaisissa on ollut arvomerkinnät myös kansallisella puolella.
Bernhard Henrik Crusell
Bernhard Henrik (Berndt) Crusell (15. lokakuuta 1775 Uusikaupunki – 28. heinäkuuta 1838 Tukholma) oli suomalainen säveltäjä, klarinetisti ja soittokuntien johtaja.
Eurokolikot
Kansalliset puolet
Ainakin osassa Euroopan monarkioista on perinteenä tai lakiin kirjattuna vaatimuksena, että kolikkosarjan joissakin tai kaikissa kolikoissa on vallassa olevan monarkin kuva. Tämä näkyy myös näiden maiden eurokolikoissa. Samaa käytäntöä noudattaa myös Vatikaanivaltio. Näillä mailla on oikeus vaihtaa kolikoihinsa uudet kuvat hallitsijan vaihduttua tai muutoin 15 vuoden välein hallitsijan kuvan päivittämiseksi hänen piirteisiinsä iän myötä tulevien muutosten mukaan. Muiden euromaiden tulee säilyttää kolikoidensa kansalliset kuva-aiheet vakioina (pieniä yksityiskohtien muutoksia lukuun ottamatta).
Paphiopedilum spicerianum
Historia
P. spicerianumin kuvasivat Masters ja T. Moore vuonna 1879 julkaisussa Gardener's Chronicle. Laji nimettiin sitä ensi kerran Euroopassa kukittaneiden herra ja Lady Spicerin mukaan.
Kuvaus
P. spicerianum on pienehkö venuksenkenkä. 15-30 cm pitkiä ja 3-6 cm leveitä lehtiä on neljästä viiteen kappaletta. Väritys on päältä kiiltävä tummanvihreä, alta tyvestä violettipilkullinen. Kukkavana on 8-22 cm pitkä, lyhyen ja pehmeän nukan harvakseltaan peittämä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi, harvoin kaksi kukkaa. Kukka on 5-7 cm leveä. Laji kukkii toukokuusta kesäkuuhun.
Eurokolikot
Kansalliset puolet
Euroopan unioniin kuuluvat euromaat ovat Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Saksa, Slovakia, Slovenia, Suomi ja Viro. EU:hun kuulumattomat San Marino ja Vatikaani tuottavat eurokolikoita  Italian kiintiöstä ja Monaco Ranskan kiintiöstä. Myös Andorra käyttää euroja, mutta sillä oikeus omalla kuva-aiheellaan varustettuihin kolikoihin 1. heinäkuuta 2013 alkaen. Andorra suunnitteli julkaisevansa omat kolikkonsa maalis-huhtikuussa 2014. Ensimmäisiä rahoja alettiin kuitenkin viivästysten takia painamaan vasta heinäkuussa. Lopullinen rahojen julkaisupäivä ilmoitettiin loppuvuodelle 2014. Myöhemmin ilmoitettiin että kolikot julkaistaan 15. tammikuuta 2015.
Monte Carlon ralli
Voittajat
pienoiskuva|Ensimmäisen Monte Carlon rallin vuonna 1911 voittanut Henri Rougier autoineen ennen kilpailua.
Eurokolikot
Kansalliset puolet
Bulgaria on suunnitellut ottavansa Madaran ratsastajan tuleviin eurokolikkoihinsa. Bulgaria suunnitteli alun perin liittyvänsä euroon vuonna 2015. Bulgarian pitää kuitenkin olla vähintään kaksi vuotta Euroopan vaihtokurssimekanismin ERM II:n jäsen, mihin Bulgaria liittyi heinäkuussa 2020, jonka jälkeen Bulgaria ilmoitti liittyvänsä euroon vuonna 2024. Myöhemmin liittymisvuotta lykättiin vuoteen 2025 Romania suunnitteli alun perin ottavansa euron käyttöön vuonna 2019. Myöhemmin elokuussa 2017 Romanian ulkoministeri Teodor Meleșcanu ilmoitti Romanian ottavan euron valuutakseen vasta vuonna 2022. Myöhemmin liittymistä lykättiin vuoteen 2024 ja vielä pidemmälle vuoteen 2029. Kroatia liittyi ERM II:n jäseneksi heinäkuussa 2020 ja otti euron valuutakseen tammikuussa 2023.
Paphiopedilum spicerianum
Elinympäristö ja hoito
P. spicerianum kasvaa puolivarjossa kalkkipitoisten kallioniemekkeiden painaumissa jokien lähistöllä 300-1300 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu itäisimpään Intiaan ja Pohjois-Myanmariin. Alueen lämpötila vaihtelee 13 ja 24 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Eurokolikot
Pienkolikoiden käyttö
Suomessa ei ole otettu euroon siirryttäessä yhden ja kahden sentin kolikoita käyttöön, vaan jatkettiin jo markka-aikana aloitettua hintojen pyöristystä. Käteiskaupassa maksu pyöristetään lähimpään viiteen senttiin. Yhden ja kahden sentin kolikot ovat Suomessa laillisia maksuvälineitä ja kaupan on otettava niitä vastaan, ellei se ole selkeästi ilmoittanut kieltäytyvänsä vastaanottamasta niitä. Suomi on kuitenkin lyönyt vuosittain yhden ja kahden sentin kolikoita, ja ne menevät rahankeräilijöiden tarpeisiin.
Lähimpään viiteen senttiin on käteismaksut pyöristetty myös Alankomaissa (1.9.2004 alkaen), Belgiassa (1.10.2014 alkaen) ja Irlannissa (28.10.2015 alkaen). Myös nuo maat ovat jatkaneet yhden ja kahden sentin kolikoiden valmistusta.
Liikkeelle laskettujen kolikoiden määrät
Euroopan keskuspankin mukaan vuoden 2008 lopussa oli laskettu liikenteeseen yli 82 miljardia eurokolikkoa ja ne ylittävät yhteisarvoltaan 20 miljardia euroa.
Kahden euron erikoisrahat
Vuodesta 2004 kukin euroalueen maa voi laskea liikkeeseen yhden 2 euron erikoisrahan vuodessa. Poikkeustapauksissa maat voivat kuitenkin laskea yhdessä liikkeeseen myös toisen erikoisrahan, joka juhlistaa jotakin koko Euroopan kannalta tärkeää tapahtumaa. Erikoisrahoilla on samat tekniset ominaisuudet ja sama yhteinen puoli kuin tavanomaisilla 2 euron kolikoilla. Erikoisrahojen kansallisella puolella on kuitenkin erityinen kuva-aihe, joka eroaa tavanomaisten eurorahojen kuva-aiheista.
Ensimmäisen 2 euron erikoisrahan julkaisi vuonna 2004 Kreikka, ja sillä juhlistettiin Ateenan olympialaisia.
Suomi on julkaissut vuosittain 2 euron erikoisrahan:
Euromaat ovat yhdessä laskeneet liikenteeseen neljä erikoisrahaa:
Erikoisrahat ovat laillisia maksuvälineitä kaikkialla euroalueella.
Kansalliset juhlarahat
Euroalueen jäsenvaltiot voivat laskea liikkeeseen myös kansallisia juhlarahoja. Useimmiten juhlarahat lyödään jostakin jalometallista, tavallisimmin hopeasta ja eräät kullasta. Juhlarahat ovat euroarvoisia, mutta ne ovat laillisia maksuvälineitä vain liikkeellelaskumaissaan. Juhlarahan nimellisarvo ei saa olla mikään tavallisten käyttökolikoiden nimellisarvoista. Juhlarahojen myyntihinta on kuitenkin yleensä korkeampi kuin niiden nimellisarvo, ja sen vuoksi ne eivät käytännössä liiku maksuliikenteessä, vaan päätyvät suoraan keräilijöille.
Lyöntivirheitä
Suomen Rahapaja valmisti vahingossa noin 55 000 kappaleen erän virheellisiä kahden euron kolikoita loppuvuodesta 2006. Kolikossa oli uusi, vuonna 2007 käyttöön otettavaksi tarkoitettu arvopuoli, mutta vuoden 2006 kansallinen puoli. Tällainen virhe on syntynyt ilmeisesti siten, että kun Suomen Rahapaja löi vuoden 2007 alusta eurot käyttöön ottaneen Slovenian kolikot ja niihin kaikkiin tuli uuden mallinen arvopuoli, niin sen jälkeen alettiin lyödä Suomen vuoden 2006 kolikoita, mutta arvopuolen meisti unohdettiin vaihtaa vanhan malliseksi. Virhelyönnin keräilyarvo oli alkuvuodesta 2007 noin 120–150 € ja kesän aikana hintataso laski 70 euron tietämille. Sittemmin vastaavanlaisia virheellisyyksiä väärällä kartalla on lyöty ainakin Saksan ja Portugalin kolikoihin.
Muita, pienempiä virheitä kolikoissa on ollut paljonkin. Tunnetuimpia ovat erilaiset ylimääräiset pahkurat kolikoiden kuvioissa. Esimerkiksi vuosiluvulla 1999 olevissa kolikoissa jonkin yhdeksikön renkaan sisäpuoli saattaa olla umpimetallia. Tällainen lyöntivirhe on johtunut meistin vaurioitumisesta siten, että siitä on kulunut tai murtunut pois palanen, ja tällainen kohta on jäänyt kolikon pinnassa siten koholle. Virhetyyppiä näkee joskus ulkonäkönsä vuoksi kutsuttavan virheellisesti valuviaksi, vaikkei kolikoiden kuvioita muodostetakaan valamalla kolikko muottiin vaan lyömällä kaiverretulla meistillä suurella voimalla sileän kolikkoaihion pintaan kuvio. Näistäkin virhelyönneistä on toisinaan maksettu suurempi keräilyhinta kuin kolikon nimellisarvo.
Aiheesta muualla
€
Bernhard Henrik Crusell
Henkilöhistoria
Crusellin suku on satakuntalaista, hänen isoisänsä oli kirjansitojamestari Henrik Kruselius, joka asettui Poriin. Crusellin isä Jakob oli isänsä tavoin kirjansitoja, joka muutti Uuteenkaupunkiin vuonna 1765 saatuaan kisällinpaperit. Ensimmäisen puolison Helena Ylanderin kuoltua lyhyen avioliiton jälkeen Jakob avioitui 1769 Margaretha Elisabet Messmanin kanssa. Heille syntyi neljä lasta, joista vain Bernhard Henrik eli aikuisikään asti. Crusell syntyi Uudessakaupungissa, ja perhe asui Myllykadulla. Crusellin ollessa kahdeksanvuotias perhe muutti Nurmijärvelle Perttulan kylään.
Vanuatunmonarkki
Vanuatunmonarkki (Neolalage banksiana) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Vanuatunmonarkkia tavataan Vanuatussa. Laji on huonosti tunnettu, mutta se on ilmeisesti melko yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Teemu Salminen (muusikko)
Teemu Salminen (s. 5. kesäkuuta 1953 Helsinki) on suomalainen jazzsaksofonisti, -klarinetisti ja -huilisti.
Ura
Salminen opiskeli Sibelius-Akatemiassa solistisella osastolla klarinetin- sekä huilunsoittoa. Opiskelujensa aikana Salminen liittyi UMOon. Valmistuttuaan Salminen jatkoi opiskelujaan New Yorkissa muun muassa Steve Grossmanin ja Bob Bergin johdolla. Salminen on Tapiola Big Bandin perustajajäseniä ja on ollut jäsenenä mm. Edward Vesala Mau-Mau Ensemblessa sekä Jukka Linkola Octetissa. Vuonna 2002 hän perusti yhä satunnaisesti esiintyvän Teemu Salminen Septetin.
Muuta
Teemu Salminen on jazztrumpetisti Simo Salmisen veli.
Bernhard Henrik Crusell
Henkilöhistoria
Crusellin puoliso vuodesta 1799 oli Anna Sofia Klemming (1778–1855).
Röyhy
thumb|200px|[[Kauran kukinto on röyhy.]] Röyhy on heinäkasveilla tavattava kukintotyyppi. Se on terttumainen, pitkälapakkoinen kerrannaiskukinto, jonka haarojen kärkeen on kehittynyt tähkylöitä tai mykeröitä. Kukkalapakko on se osa kasvin vartta, johon kukat kiinnittyvät. Jos lapakon haarat ovat itsekin haarautuneita, syntyy kerrannaiskukinto. Tähkylä on heinä- ja sarakasvien pieni tähkä eli osakukinto. Tähkylä vastaa toiminnaltaan terälehdellisten kasvien kukkaa. Kukinto on röyhymäinen esimerkiksi järviruo'olla (Phragmites australis).
Bernhard Henrik Crusell
Taiteellinen tuotanto
Crusell sävelsi pääasiassa kamarimusiikkia, lauluja ja klarinettikonserttoja. Hän sävelsi myös yhden oopperan, Pienen orjattaren, joka sai ensiesityksensä Tukholmassa vuonna 1824. Lisäksi Crusell käänsi useita oopperoiden librettoja ruotsiksi, mukaan lukien Figaron häät, Sevillan parturi, Louis Spohrin Zemir ja Azur, Fidelio ja Fra Diavolo, Jacques Fromental Halévyn Salama sekä Giacomo Meyerbeerin Robert le Diable.
Teoksia
Suomen armeijan sotilassoittokuntien yhteisenä kunniamarssina on ollut vuodesta 1978 Crusellin säveltämä marssi, jonka partituuri löydettiin vuonna 1975 Yliopiston kirjastosta. Se tunnetaan nimillä Marssi n:o 9, Kenthorn-marssi ja Crusellin marssi. Kappaleen nykyisen sovituksen on tehnyt puolustusvoimien silloinen ylikapellimestari Arvo Kuikka.
Henri Sillanpää
Henri Sillanpää (s. 4. kesäkuuta 1979 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Henri Sillanpää pelasi juniorivuotensa Tornion Pallossa. Vuosina 1996–1997 hän pelasi kemiläisessä Visan Pallossa. Sen jälkeen hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Vaasan Palloseuraan neljäksi seuraavaksi kaudeksi 1999–2002.
Kaudeksi 2006 Sillanpää siirtyi takaisin VPS:n joukkueeseen. VPS:n noustua Veikkausliigaan kauden 2005 päätteeksi, lunasti Sillanpää nopeasti asemansa yhtenä liigan parhaista maalivahdeista. Seuraavat neljä kautta Sillanpää olikin VPS:n ykkösmaalivahti ja pelasi 95 Veikkausliigaottelua.
Tammikuussa 2010 Sillanpää kertoi siirtyvänsä Allsvenskanissa pelaavaan GAIS Göteborgiin. GAIS:ssa ykkösmaalivaihdin pelipaikka ei ollut koko ajan selvä. Niinpä syksyllä 2012 Sillanpää siirtyi lainaksi Norjan Tippeligaenissa pelaavaan Tromsø IL:ään, jossa hän pelasi kaksi ottelua, mutta sopimukseen norjalaisseuran kanssa hän ei päässyt. Koska GAIS:ssa paikan saaminen oli vaikeaa, päätti hän lähteä ruotsalaisseurasta.
Kolme vuotta VPS:stä lähdöstään Sillanpää palasi kolmannen kerran vaasalaisseuraan, joka pelasi edelleen Veikkausliigassa. Hän teki sopimuksen vuoden 2012 lopulla. Kaikkiaan Sillanpäällä on kauden 2014 alussa käynnistymässä 13. Veikkausliigakausi ja pelattuna 251 Veikkausliigaottelua. Lisäksi hän on pelannut Ruotsissa kolmen kauden aikana 32 Allsvenskanin ottelua ja Norjassa kaksi Tippeligan ottelua.
A-maajoukkueessa Sillanpää on toistaiseksi pelannut kuusi ottelua. Maaottelukokemus ei ole tullut MM- tai EM-karsintaotteluissa, vaan lähinnä valmistavissa talvikauden otteluissa. Hänellä on maaottelukokemusta myös nuorten ja poikien maajoukkueista.
Bernhard Henrik Crusell
Huomionosoitukset
Crusell oli Tukholman Kuninkaallisen Musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1801, ja hän sai Ruotsin Akatemian suuren mitalin vuonna 1833.
Uudessakaupungissa on vietetty vuodesta 1982 lähtien Crusellin kunniaksi vuosittaisia Crusell-viikkoja.
Helsingin Länsisatamassa sijaitseva Crusellinsilta on nimetty taiteilijan mukaan.
The Pale Ontologist
The Pale Ontologist on rap-artisti Palefacen debyyttialbumi vuodelta 2001. Albumi julkaistiin Sony BMG -levy-yhtiön kautta. Albumilta julkaistiin singlet "The Ultimate Jedi Mind Trick - Episode IV" ja "Back to Square One".
Chanel No. 5
thumb|220px|Chanel No. 5 -pullo. Chanel No. 5 on Chanel-tuotemerkin tunnetuimpia hajuvesiä. Sen kehitti venäläis-ranskalainen kemisti ja parfymisti Ernest Beaux vuonna 1921.
Chanel No 5:n tuoksu on klassinen, ja se on edelleen yksi maailman myydyimmistä hajuvesistä. Tuote sai nimensä, kun ranskalainen Coco Chanel arvioi erilaisia hajuvesiehdotuksia ja hänen suosikkinsa oli näyte pullossa numero viisi – No. 5. Suuren suosionsa kyseinen tuoksu on saavuttanut muun muassa sillä, että Marilyn Monroe kertoi tarvitsevansa ”yöpuvukseen” vain pari tippaa Chanel No. 5:sta. Parfyymin mainoskampanjoissa ovat esiintyneet muun muassa näyttelijät Catherine Deneuve ja Nicole Kidman.
Chanel No. 5:n ensituoksu koostuu aldehydeistä, bergamottista, sitruunasta ja nerolista, sydäntuoksu jasmiinista, ruususta, kielosta ja orris-juuresta, ja pohjatuoksu vetivertista, santelipuusta, vaniljasta ja meripihkasta.
Chanel No. 5 -tuoksuja on nykyään useampi eri versio. Eau de Parfum on 80-luvulla modernisoitu versio, Parfum taas noudattaa alkuperäistä reseptiä''. Eau de Toilette'' muistuttaa myös alkuperäistä, mutta sen tuoksupitoisuus on pienempi.
Osvald
Osvald tai Oswald on alun perin englantilainen miehen etunimi. Nimen alkumuoto on ollut Osveald, jonka alkuosa merkitsee jumaluutta, loppuosa voimaa tai hallitsijaa. Nimen vanha skandinaavinen vastine on ollut Asvald, jonka alkuosa merkitsee erityisesti skandinaavisia jumaluuksia, aasoja. Nimen yleistymiseen on vaikuttanut kaksi englantilaista pyhimystä, Northumbrian kuningas Oswald ja Yorkin arkkipiispa Oswald Worcesterläinen. Oswald esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Osvald on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 2 765 ja Oswald 152 henkilölle. Osvaldin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 11. tammikuuta.
Taekwondo kesäolympialaisissa 2020 – miesten 58 kg
Miesten 58 kg painoluokka taekwondossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 24. heinäkuuta Makuhari Messe Hall A:ssa. Kilpailuun osallistui 16 taekwondoinia.
Karsinnat
Viisi urheilijaa valittiin World Taekwondon rankingin perusteella. Yksi urheilija valittiin World Taekwondo Grand Prixin kautta. Näiden jälkeen järjestettiin maanosien omia karsintaturnauksia. Näihin sai osallistua vain sellaiset maat, joiden urheilijoita ei ollut päässyt olympiaturnaukseen korkeintaan yksi rankingin tai Grand Prix'n kautta. Aasiasta, Afrikasta, Euroopasta ja Amerikasta valittiin kaksi urheilijaa ja Oseaniasta yksi urheilija. Näiden lisäksi isäntämaa Japani sai nimetä yhteensä kaksi miesurheilijaa johonkin painoluokkaan, jos muita karsintareittejä pitkin olympiaturnaukseen pääsi alle neljä urheilijaa. Tämän jälkeen kansainvälinen olympiakomitea lähetti neljä kutsua sellaisiin painoluokkiin, joihin Japani ei ollut käyttänyt isäntämaapaikkoja.
Mary Wineberg
Mary Wineberg (o.s. Danner, s. 3. tammikuuta 1980) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Wineberg oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa pronssia. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 53,07, mutta oli mukana voittamassa hopeaa pitkässä viestissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa 400 metrillä kahdeksanneksi ajalla 50,96. Hän oli samoissa kisoissa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-kultaa.
Samarin saaren taistelu
Samarin saaren taistelu oli osa Leytenlahden taistelua. Se käytiin 25. lokakuuta 1944 Samarin saaren itäpuolella Leytenlahdesta pohjoiseen.
Tausta
Vara-amiraali Takeo Kuritan johtama laivasto-osasto oli matkalla hyökkäämään Leyten saarelle maihinnousun tehnyttä Yhdysvaltain laivastoa vastaan. Maihinnousualueen pohjoispuolella oli varmistamassa kontra-amiraali Clifton Spraguen johtama saattuetukilaivoista koottu laivasto-osasto, jonka varsinainen tehtävä oli maihinnousun tukeminen.
Taistelu
thumb|200px|Samarin saaren taistelu Osastot havaitsivat toisensa yllättäen kello 6.45. Kontra-amiraali Sprague lähetti kaikki lentokoneensa sekä osaston suojana olleet kolme hävittäjää ja neljä saattuehävittäjää suojaamaan saattuetukialusten paon. Näkyvyyttä peittääkseen kaikki alukset savuttivat voimakkaasti. Lentokoneissa oli panssaripommien ja torpedojen sijasta vain sirpale- ja miinapommeja, koska niiden piti seuraavana aamuna iskeä vihollisen jalkaväkeä vastaan – mutta ei ollut aikaa vaihtaa aseita. Sitä mukaa kuin koneet palasivat ensi-iskuista niihin asennettiin sopivampia aseita niin kauan kuin niitä riitti.
Savussa ja sekaannuksessa japanilaiset eivät tienneet olevansa taistelussa pientä ja heikkoa osastoa vastaan. Kurita oletti vastaan olevan Yhdysvaltain 3. laivaston lentotukialukset. Pahinta haittaa tuli siitä, että eräs Kuritan tiedustelu-upseeri tunnisti yhden amerikkalaisista sähköttäjistä. Jokaisen sähköttäjän tyyli on yksilöllinen, ja tämä kyseinen sähköttäjä sattui olemaan taistelulaiva USS New Jerseyn yliradisti ja kyseinen alus oli amiraali William F. Halseyn lippulaiva.
Menetettyään torpedoiskuissa kaksi risteilijäänsä, Chōkain ja Chikuman, Kurita päätti kello 9.10 vetäytyä. Tuolloin amerikkalaisilla oli jäljellä enää kaksi kahdella viiden tuuman tykillä aseistettua kevyttä saattuehävittäjää, USS Raymond (kapteeniluutnantti A. F. Beyer) ja USS Dennis (kapteeniluutnantti J. E. Pace), saattuehävittäjä USS John C. Butlerin (kapteeniluutnantti S. Hansen)  vaurioiduttua taistelukyvyttömäksi ja USS Samuel B. Robertsin (kapteeniluutnantti R. W. Copeland) tuhouduttua raskaan kranaatin täysosumasta ja keulatykin kartussien räjähdyksestä. Saattuehävittäjien torpedot olivat jo lopussa.
Maratinvinttikoira
Maratinvinttikoira on intialainen koirarotu. Se on harvinainen ja kotialueensa Maratin maakunnan ulkopuolella tuntematon.
Samarin saaren taistelu
Taistelu
Myös kaksi saattueen kolmesta hävittäjästä, USS Hoel (komentajakapteeni L.S. Kintberger) ja USS Johnston (komentajakapteeni E.E. Evans) oli jo uppoamassa saatuaan useita raskaiden kranaattien osumia.
Japanilaisten peräännyttyä kontra-amiraali Spraguen osasto ryhtyi kiireisiin korjauksiin, koska koneita oli menetetty runsaasti sekä kaikki pommit ja torpedot käytetty. Lentäjistä sen sijaan oli menetetty vain muutamia, koska pääosa vaurioituneista koneista oli joko päässyt takaisin saattuetukialuksille tai ainakin saattueen luo ja laskeutuneet mereen, josta saattuehävittäjät poimivat heidät. Myöhemmin amerikkalaiset sukellusveneet löysivät merestä pari laskuvarjoon turvautumaan joutunutta amiraali Spraguen lentäjää.
Maratinvinttikoira
Luonne ja käyttäytyminen
Rotua käytetään lähes yksinomaan metsästykseen; Intian elintaso tekee pelkän lemmikkikoiran omistamisesta vähäpätöisen harrastuksen. Kuitenkin muutama seurakoirana pidetty yksilö on todistettavasti onnistunut tehtävässään ja ollut isäntäväelleen uskollinen kumppani.
Samarin saaren taistelu
Ensimmäinen Kamikaze-isku
thumb|250px|St. Lo syttyi kamikaze-iskusta palamaan Yhdysvaltalaisten voitosta huolimatta viimeinen takaisku tuli jo kello 10.50. Luzonin saarelta lähtenyt japanilainen kamikaze-ryhmä hyökkäsi Spraguen laivojen kimppuun. Yksi koneista osui St. Lon (kommodori F. J. McKenna) lentokanteen läpäisten sen, minkä seurauksena alus paloi räjähdellen noin tunnin ennen uppoamistaan. Muut saattueen saattuetukialukset - kontra-amiraali Spraguen lippulaiva USS Fanshaw Bay (kommodori D. P. Johnson), USS Kalinin Bay (kommodori T. B. Williamson), USS Kitkun Bay (kommodori J. P. Whitney) ja USS White Plains (kommodori D. J. Sullivan)- selvisivät paosta vähin vaurioin.
Maratinvinttikoira
Alkuperä
Maratinvinttikoiran alkuperä on epäselvä: se on joko salukin jälkeläinen tai muiden kotoperäisten intialaisten vinttikoirien paikallismuunnos. Sen pieni koko rampurinvinttikoiraan ja muihin intialaisiin koiriin verrattuna viittaisi joko saluki-esi-isään tai puhtaaseen, muinaiseen alkuperään - näistä jälkimmäinen on rodun harrastajien suosima teoria. Poikkeuksellisen nopeutensa ja voimansa vuoksi se on menestynyt pienen ja keskikokoisen riistan jäljestyksessä alkuperäismaakunnassaan Maratissa. Yksikään suurempi kenneljärjestö ei ole tunnustanut sitä. Se oli erittäin harvinainen myös kotimaassaan jo 1900-luvun alussa.
Samarin saaren taistelu
Yhteenveto
Vasta sotatoimien päätyttyä selvisi taistelun poikkeuksellisuus. Leytenlahden taistelun sivunäyttämöllä käydyssä kamppailussa Yhdysvaltain laivaston kärsimät alustappiot olivat 5/6 koko taistelun tappioista. Menetykset Samarin edustalla olivat kaksi saattuetukialusta, kaksi hävittäjää ja yksi saattuehävittäjä. Kuudes tuhoutunut alus oli kevyt lentotukialus USS Princeton (kommodori W. H. Buracker).
Kauniainen (Salo)
Kauniainen on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu seututiehen 110, Salonjokeen, Helenankatuun ja Turuntiehen.
Palvelut
Alueella sijaitsee Salon ammattioppilaitos.
Yö kylpyammeessa
Yö kylpyammeessa on Itkevä tyttö -yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 2006. Albumi sisältää 11 kappaletta ja yhden piiloraidan. Levyn ovat äänittäneet ja miksanneet Timo Kuismanen ja Lauri-Matti Parppei sekä masteroinut Julius Mauranen.
Suippurisakas
Suippurisakas (Pseudosperma rimosum, syn. Inocybe rimosa vanh. Inocybe fastigiata) on myrkyllinen risakkaisiin kuuluva sienilaji. Sen tunnistaa suiposta ja vanhemmiten risaikseksi käyvästä lakista. Lakki on väriltään oljenkeltainen tai kellanruskea ja leveydeltään 3–7 senttimetriä. Heltat ovat melko tiheitä ja kellertäviä, mutta vanhemmiten ruskeanharmaita. Jalka on 4–8 senttimetriä pitkä ja lakkia vaaleampi. Itiöpöly on ruskeaa ja haju on spermaattinen. Suippurisakas on myrkyllinen, mutta myrkkyrisakas on sitä myrkyllisempi. Suippurisakasta tavataan yleisenä koko Suomessa. Se kasvaa lehdoissa, puistoissa ja pihoilla. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Hard trance
Hard trance on trance-musiikista kehittynyt nopeatempoisempi tyylilaji, joka syntyi Saksassa. Hard trance oli yksi trancen ensimmäisistä muodoista. Hard trance on tavallista trancea "rankempaa" ja on saanut jonkin verran vaikutteita hardcore-musiikista, se sisältää esimerkiksi enemmän kärjistettyjä ja säröisiä ääniä, kovemman kickin (nk. bassorummun) ja tempo on nopeampi (yleensä 150-160 BPM:n välillä). Suomalaisia tunnettuja Hard Trance -artisteja/DJ:tä ovat mm. Proteus ja DJ Neon.
Artisteja
Trance (Musik)
MM-rallikausi 1985
MM-rallikausi 1985 oli rallin maailmanmestaruussarjan 13. kausi. Kausi käsitti 1 osakilpailua, jotka olivat samoja kuin vuonna 1984. Kauden hallitsija oli Peugeotin Timo Salonen, joka voitti mestaruuden ylivoimaisesti. Audi ja Lancia kärsivät kauden aikana teknisistä ongelmista.
Salonen keräsi kaudella neljä voittoa putkeen: Kreikan, Uuden-Seelannin, Argentiinan ja Suomen ralleissa. Aiemmin WRC:ssä ei kukaan ollut onnistunut neljässä voitossa peräjälkeen ja vain Stig Blomqvist oli voittanut viisi kertaa kauden aikana. Salonen voitti kauden aikana viisi rallia, joista ensimmäinen oli Portugalin ralli.
Onnettomuudet
Korsikan rallissa Attilio Bettega menetti henkensä kun hänen ajamansa Lancia suistui tieltä ja osui puuhun. Hänen kartanlukijansa Maurizio Perissinot selvisi vammoitta.
Argentiinan rallissa Ari Vatanen joutui onnettomuuteen, jossa hän loukkaantui vaikeasti.
Mikumi
Mikumi on pikkukaupunki Tansaniassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan arvion mukaan siellä oli 11 778 asukasta. Mikumi kuuluu Morogoron alueeseen ja Kilosan piirikuntaan.
Kaupunki sijaitsee vuonna 1965 perustetun Mikumin kansallispuiston läheisyydessä ja sen tähden valtaosa kaupungin matkailupalveluista liittyy kansallispuiston toimintaan. Mikumi on myös liikenteellinen solmukohta yhdistäen Morogoron Tansanian eteläisiin kaupunkeihin, kuten Iringaan ja Mbeyaan. Mikumin lähellä sijaitsee myös Tansanian-Sambian junaradan väliasema.
Lähdesara
Lähdesara (Carex paniculata) on sarakasvien heimoon ja sarojen sukuun kuuluva, Euroopassa laajalle levinnyt kasvi. Lähdesaran tieteellinen nimi "paniculata" tulee latinan kielen sanasta "paniculus". Lähdesara on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|200px|Lähdesaran kukinto.
Monivuotinen lähdesara on sarojen joukossa suurikokoinen laji. Tiivis- ja korkeamättäinen kasvi saattaa kasvaa jopa 1,5 metriä korkeaksi. Varret ovat kolmisärmäisiä. Kasvin lehdet ovat noin 0,5 cm leveitä, harmaanvihreitä ja vartta lyhyempiä. Lähdesaran kukinto on röyhymäinen, monitähkäinen ja kasvaa 5–15 cm pitkäksi. Emikukat sijaitsevat ruskean tähkän tyvessä, hedekukat sen kärjessä. Lähdesara kukkii kesä-heinäkuussa.
Suomessa tavattavista saroista lähdesara muistuttaa läheisesti röyhysaraa (Carex appropinquata). Toisistaan lajit erottaa niiden lehdistä. Lähdesaralla lehdet ovat hieman kouruisia ja röyhysaralla puolestaan litteitä.
Levinneisyys
Lähdesara on tavallinen laji Länsi- ja Itä-Euroopassa, jossa sitä tavataan aina Volgalle saakka. Sitä tavataan myös Italiassa, Portugalissa, Pohjois-Espanjassa ja Balkanilla. Pohjoismaissa lähdesara on yleinen vain Tanskassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se sen sijaan on hyvin harvinainen.
Suomessa lähdesaraa tavataan lounais- ja länsiosassa maata sijaitsevien harjujen reunoilla olevista lähteiköistä. Pääasiassa kasvin kasvupaikat sijaitsevat Pohjankankaan ja Hämeenkankaan harjualueilla Karviassa, Kankaanpäässä ja Ikaalisissa. Suomen suurin, satojen lähdesarayksilöiden esiintymä on Oripään Myllylähteellä. Lajin pohjoisimmat kasvupaikat Suomessa sijaitsevat Kauhajoella ja Isojoella.
Elinympäristö
Kasvi on kadonnut monilta kasvupaikoiltaan muun muassa ojitusten, patoamisten, kala-altaiden rakentamisen ja erityisesti vedenottamoiden rakentamisen takia. Nämä ovat muuttaneet merkittävästi lähteiden tilaa ja näin hävittäneet lähdesaran kasvupaikkoja.
Lars Haglund
Lars Arne Mikael Haglund (s. 10. heinäkuuta 1897 Helsinki – 18. kesäkuuta 1982 Mölnlycke ) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Maria Kilpi
Maria Kilpi (s. 1979) on suomalainen dramaturgi. Hän on sekä kirjoittanut omia tekstejä että dramatisoinut muiden tekstejä. Hän on ollut myös perustamassa näytelmäkirjailijayhteisö Tekstiä (nyk. Pohjateksti). Kilpi on valmistunut dramaturgiksi Teatterikorkeakoulusta.
Maria Kilven tunnetuin teos on näytelmä Harmin paikka (2007). Se hyväksyttiin Berliinin Theatertreffenin Stückemarkt-teatterikatselmukseen, jossa se valittiin katselmuksen parhaaksi näytelmäksi. Näytelmä on tämän jälkeen esitetty Berliinissä Maxim-Gorki-teatterissa, Wienin Burgtheaterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Kilpi nimitettiin Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun dramaturgian lehtoriksi ajalle 1.8.2015 – 31.7.2020.
Mastodontit
300px|pienoiskuva|[[Villamammutti|Villamammutin ja Mastodontin erot käyvät ilmi tästä kuvasta.]]
Mastodontit (Mammut) ovat sukupuuttoon kuolleita norsueläimiä. Ne muistuttivat nykyisiä norsuja.
Pleistoseenin mastodontit Amerikassa
Pleistoseenilla eli Amerikassa suurikokoiseksi kehittyneitä mastodontteja, joista viimeinen, yli 11 000 vuoden takainen 3 metriä pitkä varsinainen mastodontti (Mammut americanum) oli mammutin tapaan pitkäkarvainen. Se muistutti nykyisiä norsuja, mutta oli niitä matalampi ja pidempiruumiinen. Aikuisen korkeus oli 2,5–3 metriä ja paino 3,5–5,4 tonnia. Säkäkorkeus oli 2–2,6 m. Mastodontit söivät muun muassa havupuiden oksia ja käpyjä, lehtiä, ruohoa ja suokasveja.
Mastodontit olivat tavallisia Yhdysvaltain Keskilännessä Suurten järvien eteläpuolella noin 40 000–11 000/9000 vuotta sitten. Joitain mastodontteja saattoi olla elossa vielä noin 7 000–5 500 vuotta sitten. Mastodontin sukupuuttoon epäillään syiksi silloista ilmastonmuutosta ja mahdollisesti niin sanottujen paleointiaanien harjoittamaa lajin metsästystä.
Aiheesta muualla
Мастодон Мастодонти
Suomen jääkiekkomaajoukkue talviolympialaisissa
Suomen jääkiekkomaajoukkue on edustanut Suomea talviolympialaisissa kuusitoista kertaa. Ensimmäistä kertaa jääkiekkomaajoukkue pelasi olympialaisissa vuonna 1952. Vuoden 1960 turnauksesta lähtien jääkiekkomaajoukkue on kilpaillut jokaisissa olympialaisissa. Suomi on saavuttanut jääkiekossa kuusi olympiamitalia, ja Suomen jääkiekkomaajoukkue on voittanut mitalin kolmesta viimeisestä olympiaturnauksesta.
Joukkue
Maalivahdit
Puolustajat
Hyökkääjät
Valmennusjohto
Turnaus
Suomi osallistui talviolympialaisten jääkiekkoon ensi kertaa vuonna 1952 Norjan järjestämissä olympialaisissa. Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmensi sen historian ensimmäisiin talviolympialaisiin Risto Lindroos, joka valitsi kisajoukkueeseen kaksi maalivahtia, kuusi puolustajaa ja yhdeksän hyökkääjää. Suomen tuon ajan suurin tähtipelaaja oli Tampereen Ilveksen hyökkääjä Aarne Honkavaara, joka oli myös maajoukkueen kapteeni.
Turnaukseen osallistui seitsemän joukkuetta, jotka kaikki pelasivat samassa lohkossa ja pelasivat kaikkia joukkueita vastaan yhden ottelun. Suomi avasi turnauksen ja samalla koko jääkiekkomaajoukkueen olympiahistorian 15. helmikuuta ottelulla Ruotsia vastaan. Ottelu päättyi Ruotsin 9–2-voittoon. Tämän jälkeen Suomi pelasi turnauksessa seitsemän ottelua, se hävisi Sveitsille, Kanadalle, Yhdysvalloille, Puolalle ja Tšekkoslovakialle sekä voitti isäntämaa Norjan ja Saksan. Suomen voitto Norjasta maalein 5–2 oli Leijonien kautta aikojen ensimmäinen olympiaturnaus-ottelun voitto. Suomi sijoittui yhdeksän joukkueen sarjassa seitsemänneksi, Kanada voitti olympiakultaa.
Suomen jääkiekkomaajoukkue ei osallistunut vuoden 1956 talviolympialaisten jääkiekkoon, mutta vuonna 1960 Yhdysvaltojen olympialaisissa, Leijonat teki paluun olympiajäille. Suomea valmensi vuoden 1952 olympiajoukkueen apuvalmentaja, kanadalainen Joe Wirkkunen ja apuvalmentajana toimi vuoden 1952 joukkueen kapteeni Aarne Honkavaara. Olympiaturnaukseen osallistui yhdeksän joukkuetta, jotka jaettiin kolmeen alkulohkoon. Alkulohkojen kaksi parasta selviytyi ylempään loppusarjaan taistelemaan olympiakullasta ja lohkon viimeiseksi jääneet joukkueet joutuivat alempaan loppusarjaan pelaamaan sijoituksista 7.–9. Suomi pelasi B-alkulohkossa, jossa pelasivat myös Neuvostoliitto ja Saksa. Suomi hävisi ensimmäisen ottelunsa Neuvostoliitolle 8-4 ja kun myös Saksa kärsi tappion Neuvostoliitolle, ratkaisivat Suomi ja Saksa lohkon päätöspelissä ylempään loppusarjaan menijän. Saksa voitti ottelun 4-1 ja pudotti Suomen alempaan loppusarjaan. Siellä Suomi kohtasi Australian ja Japanin. Alemmassa loppusarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja, eli joukkueet kohtasivat kaikki joukkueet kahdesti. Suomi oli alemmassa loppusarjassa ylivoimainen: Leijonat murjoi Australian 14-1 ja 19-2 ja pelasi Japanin kanssa 6-6 tasapelin, johtuen Suomen heikosta viimeisestä erästä, sekä voitti Japanin toisessa ottelussa 11-2. Näin ollen Suomi voitti alemman loppusarjan ja sijoittui turnauksessa lopulta seitsemänneksi. Olympiakultaa voitti isäntämaa Yhdysvallat.
Suomen lopullinen sijoitus oli lopulta kuudes, kun olympiakultaa voitti Neuvostoliiton joukkue.
Suomen joukkue vuoden 1968 turnaukseen oli aiempia selvästi nimekkäämpi. Suomella oli joukkueessaan nyt jo useita tähti- ja kulttipelaajia, kuten maalivahti Urpo Ylönen, SM-sarjassa loistaneet puolustajat Lalli Partinen ja Juha Rantasila, sekä hyökkääjät Lasse Oksanen, Esa Peltonen ja ensi kertaa maajoukkueessa mukana ollut Veli-Pekka Ketola. Valmennusjohto oli vaihtunut edellis-turnauksesta, sillä päävalmentajaksi oli palkattu tšekkoslovakialainen Gustav Bubník ja joukkueenjohtajana toimi nyt Pekka Aitero.
Suomi aloitti turnauksensa alkukarsinnalla, jossa vastaan asettui Jugoslavia. Suomi voitti ottelun selvästi 11-2 ja eteni A-sarjaan, jossa pelattiin olympiakullasta sekä sijoista 1.–8. Ensimmäisessä A-sarjan ottelussaan Suomi hävisi Neuvostoliiton äärimmäisen vahvalle joukkueelle 8-0, mutta sen jälkeen Leijonajoukkue teki todellisen uroteon voittaessaan moninkertaisen olympiavoittajan ja todellisen jääkiekon suurmaan Kanadan 5-2. Myös turnauksen loppu sujui hyvin, Suomi voitti Itä-Saksan ja Länsi-Saksan, pelasi tasapelin Yhdysvaltojen kanssa, sekä hävisi Ruotsille 5-1. Leijonat sijoittui lopputaulukossa viidenneksi ja oli jo lähellä olympiamitalia. Turnauksen voitti Neuvostoliitto, sillä Kanadan pudotessa kolmanneksi johtuen Suomi-tappiostaan.
Suomi lähti jälleen olympiaturnaukseen aiempaa vahvemmalla joukkueella, joukkueen runko ja lähes kaikki aiemman joukkueen tähdet olivat yhä mukana, mutta Leijonapaidassa pelasi nyt myös uusia nuoria ja taitavia pelaajia, kuten Heikki Riihiranta, Pekka Marjamäki ja Juhani Tamminen. Maalivahdeiksi valittiin Jorma Valtonen ja Stig Wetzell, joista ykkösmaalivahdin vastuun vei Valtonen. Valmennustiimi vaihtui edellisturnauksesta, sillä päävalmentajana toimi nyt Seppo Liitsola, apunaan Rauli Virtanen ja Olli Pulkkanen.
Turnaus pelattiin samaan tapaan kuin edelliset, ensin alkukarsinta, josta otteluparin voittajat etenivät A-sarjaan pelaamaan olympiakullasta ja häviäjät B-sarjaan pelaamaan sijoista 7.–11. Suomi kohtasi alkusarjassa Norjan, jonka Suomi voitti selvästi 13-1 ja eteni jälleen A-sarjaan. A-sarjassa Suomi hävisi ensin hallitsevalle mestarille Neuvostoliitolle 9-3, mutta avasi sitten A-sarjan voittitilinsä kaatamalla Puolan 5-1. Puola-ottelun jälkeen Suomi hävisi Tšekkoslovakialle ja Yhdysvalloille. Suomi kuitenkin päätti turnauksen voittoon, voittamalla ennakkosuosikkina otteluun lähteneen suurmaa Ruotsin upeasti 4-3. Suomen voitti Ruotsista pudotti Ruotsin pronssilta neljänneksi, Suomi sijoittui viidenneksi. Mestaruuden voitti ylivoimainen Neuvostoliitto.
Rengas (matematiikka)
Rengas on keskeinen algebrassa käytetty matemaattinen käsite, joka sijoittuu rakenteellisesti ryhmän ja kunnan väliin. Rengas sisältää kaksi laskutoimitusta: yhteen- ja kertolaskun. Yhteenlaskun suhteen se on Abelin ryhmä. Kertolaskun suhteen ryhmällä on olemassa neutraalialkio ja voimassa assosiatiivi- ja distributiivilait. Sen sijaan renkaan alkioilla ei tarvitse olla käänteisalkiota kertolaskun suhteen.
Määritelmä
Toisin sanoen
Jos \cdot on kommutatiivinen, R on kommutatiivinen rengas.
Rengas on siis monoidia ja ryhmää monimutkaisempi rakenne jo siinä mielessä, että se yhdistää kaksi operaatiota. Näin rengas eroaa olennaisesti suorasta tulosta.
Kannattaa huomata, etteivät edellä merkityt +, \cdot, 1 ja 0 eivät tarkoita lukujen yhteen- tai kertolaskua, tai lukuja 1 tai 0, vaan joukossa käytettäviä operaattoreita ja joukon alkioita. Tosin lukurenkaista puhuttaessa nämä ovat usein yhteneviä.
Kuten muillekin algebrallisille struktuureille, renkaiden välille voidaan määritellä rakenteen säilyttävä kuvaus eli homomorfismi.
Suomen jääkiekkomaajoukkue talviolympialaisissa
Turnaus
Suomi sijoittui lopulta tasapisteisiin Saksan sekä Yhdysvaltain kanssa ja joukkueen maaliero oli molempia maita parempi. Sääntöjen mukaan kolmanneksi sijoitettu maa määriteltiin kuitenkin laskemalla näiden kolmen maan keskinäisissä otteluissa tehtyjen maalien suhde päästettyihin maaleihin. Suomi oli tehnyt 9 maalia ja päästänyt 8, kun taas Saksan liittotasavalta oli tehnyt 7 ja päästänyt 6. Tämän myötä Suomi sijoittui turnauksen neljänneksi. Olympiaturnauksen voitti Neuvostoliiton joukkue.
Rengas (matematiikka)
Kääntyvät alkiot ja nollanjakajat
Renkaan R alkio u on kääntyvä eli säännöllinen, jos on olemassa sellainen ryhmän :n alkio u^{-1}, että ; silloin tätä alkiota u kutsutaan yleisesti yksiköksi. R:n kääntyvien alkioiden joukosta, eli yksikköryhmästä, käytetään merkintää R^*. on ryhmä, mikä todistetaan seuraavasti:
Nollasta poikkeavaa alkiota a \in R sanotaan nollanjakajaksi, jos on nollasta poikkeava b \in R, jolle ab = 0. Tällöin tietysti myös b on nollanjakaja. Kommutatiivista rengasta, jossa ei ole nollanjakajia, sanotaan kokonaisalueeksi.
Renkaan alkioista kääntyvät alkiot käyttäytyvät yleensä kaikkein säännöllisimmin, kun taas nollanjakajat vaikeuttavat tarkastelua. Erityisesti supistamissääntö on voimassa vain, jos a ei ole nollanjakaja. Tästä seuraa muun muassa se, että astetta n olevalla polynomilla, jonka kertoimet ovat R:n alkioita, voi olla enemmän kuin n juurta, jos ryhmässä R on nollanjakajia.