cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Minareetti
Aiemmin rukoukseen kutsuja eli muezzin kiipesi minareettiin ja lauloi rukouskutsun (adhaan) ikkunasta tai parvelta, mutta nykyisin käytetään äänentoistojärjestelmiä.
Historiaa ja nykypäivää
Minareetin nimen johtaminen majakasta (al-manarah) osoittaa, että minareetin esikuvana ei ollut kirkontorni vaan majakka. Ensimmäiset minareetit rakennettiin 800-luvulla abbasidien hallintokaudella, eivätkä ne olleet kovin tavallisia ennen 1000-lukua. Sitä ennen rukouskutsu huudettiin temppelin katolta tai ovensuusta. Kun abbasidit alkoivat 800-luvulla rakentaa minareetteja, Egyptiä hallinneet šiialaiset fatimidit eivät seuranneet uutta tapaa. Minareetti oli pitkään sunnalaisiin abbasideihin liitetty ilmiö. Ensimmäinen minareetti läntisessä islamissa rakennettiin Tunisian Kairouaniin vuonna 836. Sen nelikulmainen malli omaksuttiin roomalaisesta Salaktanin majakasta. Minareetin huipulta saattoi majakan tavoin loistaa myös valo. Yöllä se saatiin aikaan tulen avulla ja päivällä lasitettujen tiilien avulla, jotka heijastivat auringonvaloa. Valo symboloi paitsi abbasidien myös islamin valtaa ja viittasi Koraanin jakeeseen: "Jumala on taivaan ja maan valo" (24:35).
Minareetin puuttuminen sai moskeijan näyttämään šiialaiselta, minkä takia myös Andalusian muslimit alkoivat 900-luvulla rakentaa niitä. Myös Espanjassa ne olivat afrikkalaiseen tapaan nelinurkkaisia. Tunnetuin niistä on Córdoban moskeijassa. Wahhabiitit eivät aluksi hyväksyneet minareetteja ja kielsivät ne, mutta nykyisin ne ovat yleisiä myös Saudi-Arabiassa.
Useimmissa moskeijoissa on yksi, kaksi tai neljä minareettia. Istanbulin Sinisessä moskeijassa niitä on kuusi. Medinan Profeetan moskeijassa ja Mekan Masjid al-Haramissa minareetteja on vielä enemmän.
thumb|"Kuoleman minareetti" Buharassa Buharan Kalänin moskeijassa on noin 100 metriä korkea Suuri minareetti, jota kutsutaan myös Kuoleman Minareetiksi. Sitä käytettiin emiirikunnan aikana teloituspaikkana eli vakaviin rikoksiin syyllistyneet, kuten homoseksuaalit, heitettiin alas minareetin huipulta. Minareetti toimi myös majakkana karavaaneille ja tähystystornina vihollisten varalta. Neuvostovallan vuosina se, kuten koko moskeijakin, oli museo.
Maailman korkein minareetti on 210 metriä korkea torni kuningas Hassan II:n moskeijassa Casablancassa, Marokossa. Sen huipulla on vihreä valonsäde, joka osoittaa Mekkaan.
Sveitsissä minareettien rakentaminen kiellettiin kansanäänestyksessä vuonna 2009.
Minareettien historian perusteos on J.M. Bloomin Minaret, jonka toinen painos ilmestyi vuonna 2013.
Otto Wilhelm von Struve
thumb|Otto Wilhelm von Struve Otto Wilhelm von Struve (, 7. toukokuuta (J: 25. heinäkuuta) 1819 Tartto, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1905 Karlsruhe, Saksa) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut venäläinen astronomi.
Otto Wilhelm von Struve oli astronomi Friedrich Georg Wilhelm von Struven poika ja astronomi Otto Struven isoisä. Hänellä oli kaksi poikaa, joista tuli merkittäviä astronomeja, Ludwig Struve (1858–1920), ja Hermann Struve (1854–1920).
Ludwig Struve opiskeli Tarton yliopistossa. Hän toimi 1839 perustetussa Pietarin tiedeakatemian Pulkovon observatoriossa sen ensimmäisenä johtajana toimineen isänsä Wilhelm von Struven apulaisena alusta asti, ja seurasi itse tätä laitoksen johtajana 1862–1889. Pulkovon observatorio sijaitsee 19 kilometrin päässä Pietarista etelään. Vuonna 1885 observatorioon asennettiin 30 tuuman kaukoputki, joka oli silloin maailman suurin kaukoputki.
Kassiano Soares
Kassiano Soares (s. 24. huhtikuuta 1995 São Gonçalo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa Maltan valioliigan Qormi FC:ssa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Suomessa Soares pelasi vuoden 2014 Veikkausliigaa MyPassa pelinumeronaan 14. Soares saapui Suomeen toukokuussa 2014 kotimaansa Fluminesesta.
MyPasta Soares siirtyi takaisin Fluminensen alle 20-vuotiaiden joukkueeseen. Hän kävi lainalla STK Fluminense Samorinissa Slovakian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla muutaman kuukauden syksyllä 2015. Lainan päätyttyä Kassiano pelasi Fluminensen nuorten joukkueessa muutaman vuoden, ennen ilmaista siirtoaan Maltan pääsarjan Qormiin heinäkuussa 2018.
Ludwig Struve
thumb|Ludwig Struve Gustav Wilhelm Ludwig Struve (1. marraskuuta (J: 20. lokakuuta) 1858 – 4. marraskuuta 1920 Sevastopol) oli venäläinen astronomi.
Hänen isoisänsä oli Friedrich Georg Wilhelm von Struve, isänsä Otto Wilhelm von Struve, poikansa Otto Struve ja veljensä Hermann Struve, kaikki merkittäviä astronomeja.
Ludwig Struve opiskeli Tarton yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen isänsä johtamassa Pulkovon observatoriossa Pietarissa. Hän vieraili 1883–1886 useissa johtavissa Länsi-Euroopan observatorioissa ja työskenteli sitten Tarton observatorion astronomina 1886–1894. Tämän jälkeen Struve muutti Harkovaan, jossa hänen poikansa Otto Struve syntyi. Vuonna 1897 Ludvig Struvesta tuli Harkovan yliopiston astronomian professori ja observatorion johtaja.
Otto Struve taisteli valkoisten puolella Venäjän sisällissodassa. Sodan loppuvaiheessa Ludwig Struve perheineen väistyi uutta valtaa Krimille Simferopolin yliopistoon, mutta kuoli vuonna 1920. Otto Struve pakeni maasta ja vaikutti sittemmin astronomina Yhdysvalloissa jossa kuoli 1963.
Gustav Paulig
Gustav Wilhelm Paulig (20. heinäkuuta 1850 Lyypekin vapaakaupunki, Saksan liitto – 9. helmikuuta 1907 Helsinki) oli saksalaissyntyinen liikemies ja Paulig-kahvipaahtimon perustaja. Hän oli kotoisin Saksan Lyypekistä, ja hän muutti Suomeen vuonna 1871.
Ura
Lyypekkiläisen puutarhurin poika Gustav Paulig tuli Suomeen aluksi konttoristiksi Fredrik Idestamin perustaman Nokia Ab:n puuhiomoon Tampereelle. Nokia-yhtiössä Paulig oppi suomalaiset kaupankäyntitavat, ja työt toivat hänet muutaman vuoden kuluttua Helsinkiin. Kun Sinebrychoffin panimon omistaja Paul Sinebrychoff lainasi alkupääoman, Paulig pääsi toteuttamaan haaveensa omasta kauppaliikkeestä.
Gustav Paulig perusti 1876 Helsinkiin kahvin ja mausteiden maahantuontiliikkeen. Yhtiö aloitti myös paahtimotoiminnan, ja vuodesta 1904 alkaen Pauligin tarjoama erikoisuus oli valmiiksi paahdettu kahvi. Aikaisemmin oli totuttu siihen, että kuluttajan täytyi itse paahtaa ja jauhaa pavut. Tosin paahtamisen luultiin olevan huonosti kannattavaa, sillä johtaja pohdiskeli, että ”kahvin paahtaminen ei ole afääri mutta kylläkin antoisa harrastus.” Gustav Pauligin kuoleman 1907 jälkeen yritys siirtyi hänen vaimonsa Bertha Pauligin vastuulle, ja tämä rakennutti 1911 firman pääkonttorin Katajanokalle. Bertha Pauligin jälkeen liikettä johti heidän poikansa Eduard Paulig.
Paulig oli aktiivinen myös yhteiskunnallisissa asioissa. Hän toimi muun muassa Saksan varakonsulina ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1894–1899.
Yksityiselämä
Gustav Paulig meni naimisiin Bertha Maria Bohnhofin kanssa vuonna 1876. Heillä oli seitsemän lasta, muiden muassa pojat Bertel ja Eduard. Pauligit muuttivat 1877 Töölön alueelle ostamaansa Villa Humlevik -nimiseen huvilaan, jonka puutarhasta tuli varsin kuuluisa kaupunkilaisten keskuudessa. Perhe menetti huvilan 1931, kun kaupunki ei suostunut jatkamaan sen vuokrasopimusta.
Code R
Code R oli amerikkalainen toimintaseikkailutv-sarja, jota esitettiin 21. tammikuuta – 10. kesäkuuta 1977. Sarja keskittyi kalifornialaiseen hätätilapalveluun, johon kuuluivat poliisi, palokunta ja meripelastus. Sarjan pääosia näyttelivät James Houghton, Martin Kove ja Tom Simcox. Yksi jakso kesti noin yhden tunnin.
Simcox esitti sarjassa Walt Robinsonia, saaren poliisipäällikköä. Joan Freeman esitti hänen vaimoaan Barbaraa, ja Robbie Rundle näytteli heidän nuorta poikaansa Bobbya. Ben Davidson näytteli Waltin sijaista, Ted Milbankia. Houghton esiintyi Rick Wilsonina, joka oli saaren palokunnan päällikkö, ja Kove oli George Baker, rantojen ja meripelastusten päällikkö. Kaikki hätätilapalvelut olivat saatavilla samassa rakennuksessa. Susanne Reed esitti Suzya, hätätilapalvelun kuljettajaa. WT Zacha näytteli sarjassa Harrya, majakkabaarin omistajaa ja baarimikkoa. Pelastusjoukot menivät usein käymään Harryn baariin.
Code R korvasi kesken kauden loppuneen Spencer's Pilots -sarjan. Ohjelmaa tuotti Warner Brothersin Edwin Self. Code R oli hyvin lyhytkestoinen, ja sitä näytettiin vain joissain maissa.
Kaksi vuotta Code R:n jälkeen Houghton aloitti Kenny Wardin esittämisen Knots Landing -viihdedraamassa. Kove pääsi esittämään Victor Isbeckiä sarjaan Cagney and Lacey, ja sen jälkeen Kove keskittyi pääasiassa elokuviin.
Juha Kotilainen
Juha Kotilainen (s. 21. toukokuuta 1955 Raahe) on suomalainen oopperalaulaja, baritoni, bassobaritoni. Kotilainen opiskeli kirkkomusiikkia Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa vuosina 1978–1982 Olavi Hautsalon johdolla ja Sibelius-Akatemiassa vuosina 1982–1985 Matti Tuloiselan johdolla. Lauludiplomin hän suoritti vuonna 1985. .
Kotilainen on esiintynyt suurten kirkkomusiikkiteosten solistina sekä Suomen Kansallisoopperan ja muiden suomalaisten oopperoiden lavoilla. Kansallisoopperassa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1986 ja on sen jälkeen ollut vakituinen vierailija siellä. Hänen ensimmäinen roolinsa siellä oli Tuhkimon Dandini. Vuosina 1992–1997 hän oli kiinnitettynä Essenin Aalto-teatteriin. Hän on vieraillut säännöllisesti Saksan, Belgian ja Ranskan oopperataloissa.
Kotilainen laulaa myös liediä. Pianistina hänellä on usein ollut Tuula Hällström, Ilmo Ranta tai Gustav Djupsjöbacka.
Kesällä 2010 Kotilainen lauloi pääroolin (Yrjö Jylhän roolin) Ilmajoen Musiikkijuhlilla kantaesitetyssä Ilkka Kuusiston oopperassa "Taipaleenjoki".
Juha Kotilaisen soololevy, kansanlaulusovituksia sisältävä "Apilankukka" (FC Records) julkaistiin vuonna 2012.
Claire Thompson
Claire Thompson (s. 28. tammikuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana.
Thompson on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022. Hänet valittiin olympiaturnauksen tähdistökentälliseen. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa Kanadassa 2021 ja saavuttanut hopeaa jälleen Kanadassa 2023.
Uolevi Manninen
Uolevi Manninen (7. huhtikuuta 1937 Äänekoski – 10. marraskuuta 2009 Naantali ) oli suomalainen kaupan alan yritysjohtaja, joka nuoruudessaan loi maajoukkuetason koripallouran.
Urheilu-ura
Manninen aloitti koripalloilun kotipaikkakuntansa Äänekosken Urheilijoissa. SM-sarjassa Manninen pelasi 12 kautta ja 216 ottelua seuroinaan Helsingin Ilves, Helsingin NMKY ja Tapion Honka. Hän oli mukana Suomen menestyksekkäimmässä koripallomaajoukkueessa, joka osallistui Tokion 1964 olympialaisiin ja sijoittui Suomessa järjestetyissä EM-kisoissa 1967 kuudenneksi. Manninen oli 202 senttimetrin pituudellaan Suomen kaikkien aikojen pisin olympiaurheilija, kunnes vuonna 2008 Suomea edusti Pekingin olympialaisissa eteläafrikkalaissyntyinen Frantz Kruger. EM-kisoihin hän osallistui yhteensä neljä kertaa ja voitti PM-kultaa kolmesti ja Tapion Honkaa edustaen myös Suomen mestaruuden kolmesti. Maaotteluissa hän pelasi 106 kertaa. Manninen valittiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2020.
Ura liike-elämässä
Koripallouransa jälkeen Manninen toimi Kalle Anttila Oy:n toimitusjohtajana 1976–1993 ja Tukkukauppojen Oy:n (myöhemmin Tuko Oy) konsernijohtajana 1993–1996.
Terje Andersen
Hän oli Norjan pikaluisteluliiton puheenjohtaja vuosina 1997–1999 ja vuonna 2003.
Huk-kapina
Huk-kapina oli Filippiineillä toimineen kommunistisen Hukbalaph- eli lyhyemmin Huk-järjestön aseellinen kapina etenkin Luzonin saaren keskiosissa ensin Filippiinit toisen maailmansodan aikana maan miehittänyttä Japania vastaan ja kapinan toisessa vaiheessa maailmansodan jälkeen itsenäisen Filippiinien hallintoa vastaan. Kapinan taustalla oli esimerkiksi talonpoikien tyytymättömyys maan vuokraamisen suhteen suurmaanomistajilta. Kapina kuitenkin tukahdutettiin vuoden 1952 kuluessa Yhdysvaltojen tuella. Filippiineillä tehtiin myös joitakin uudistuksia, jotka vastasivat osittain kapinallisten vaatimuksiin.
Tausta
Yhdysvallat oli vallannut Filippiinit Espanjalta Espanjan–Yhdysvaltain sodassa vuonna 1898 ja kukisti sen jälkeen filippiiniläiset kapinalliset Filippiinien–Yhdysvaltain sodassa. Yhdysvaltalaista hallintoa Filippiineillä johti aluksi kuvernööri William Howard Taft, myöhempi Yhdysvaltain presidentti. Hän hankki tukea suurilta maanomistajilta, jotka saivat myös lisää maata katoliselta kirkolta takavarikoiduilta mailta. Yhdysvaltain maatalouden kaupallistuessa muutokset vaikuttivat myös Filippiineillä. Jännitteet maanomistajien ja maanvuokraajien välillä kasvoivat. 1930-luvun laman aikana Filippiineillä alkoi muodostua kommunistisia ja sosialistisia liikkeitä, jotka järjestivät esimerkiksi lakkoja ja mielenosoituksia. Yhdysvallat lupasi Filippiineille itsenäisyyden 10 vuoden siirtymäajan kuluessa vuonna 1934, mutta väliin tuli Filippiinien miehitys Japanin puolesta toisen maailmansodan aikana vuonna 1941.
Kapinan alku
Filippiinien kommunistinen puolue perusti japanilaisten vastaisen aseellisen vastarintajärjestön nimeltä Hukbalahap Luzonilla maaliskuussa 1942. Järjestöstä alettiin myöhemmin käyttää lyhyempää nimeä Huk. Kenraali Douglas MacArthurin johtamat yhdysvaltalaiset palasivat Filippiineille vuonna 1944. Japanilaisten lisäksi MacArthur päätti japanilaisten ohella toimia myös kommunisteja vastaan. Järjestö kiellettiin ja sen tärkeimmät johtajat kuten Louis Taruc ja Casto Alejandro pidätettiin. Hukbalaphin joukot kukistettiin helmikuuhun 1945 mennessä ja satoja sen jäseniä sai surmansa. MacArthur sovitteli myös filippiiniläisten suurmaanomistajien kanssa, joista osa oli sodan aikana tehnyt yhteistyötä japanilaisten kanssa. Toiminta näiden maanomistajien herätti vastustusta talonpoikien parissa. Sodan jälkeen 4. heinäkuuta 1946 Filippiineistä tuli ainakin muodollisesti itsenäinen, vaikkakin Yhdysvalloilla oli edelleen huomattava vaikutusvalta. Uudeksi presidentiksi nostettiin Japanin liittolaiseksi syytetty Manuel Roxas.
Sodan jälkeen talonpojat vaativat muutoksia maan vuokran suhteen. Vuokria oli peritty osuutena maanvuokraajien sadosta. Talonpojat alkoivat vaatia vuokraosuuden pienentämistä 55 % sadosta 40 %. Kun vaatimuksiin ei suostuttu, seurasi mielenosoituksia, jotka poliisi hajotti väkivaltaisesti. Talonpoikien johtohahmoja salamurhattiin. Vuonna 1946 talonpojat olivat tukeneet Roxasin vastustajaa Sergio Osmeñaa, joka kuitenkin hävisi Yhdysvaltojen tukemalle Roxasille. Vuonna 1947 sodan aikana merkittävä, mutta sen jälkeen vankilaan päätynyt Huk-johtaja Luis Taruc vapautettiin vankilasta. Hän alkoi johtaa uusia Huk-joukkoja, joita oli alkanut muodostua Luzonin keskiosissa.
Kapinan toinen vaihe
thumb|[[Elpidio Quirino (3. oik.) tapaa Huk-kapinallisten johtoa Malacañanin palatsilla. Heidän joukossaan Luis Taruc (2. vas.)]] Roxas yritti toteuttaa joitakin uudistuksia talonpoikien lepyttelemiseksi. Hänen säätämänsä lain mukaan talonpojat olisivat oikeutettuja 70 % sadostaan. Lakia oli kuitenkin käytännössä hyvin vaikea valvoa maaseudulla ja kapinalliset lisäsivät kannatustaan. Vuoteen 1949 mennessä Huk-kapinalliset hallitsivat suuria alueita Luzonin keskiosissa ja kapinaliike jatkoi leviämistään. Kapinan ollessa huipussaan kapinallisia oli myös Visayalla ja Mindanaolla. Vuoden 1949 väkivaltaisissa ja korruptoituneena pidetyissä vaaleissa uudeksi presidentiksi oli noussut Elpidio Quirino. Hän sai tukea Yhdysvaltojen presidentti Harry Trumanin hallinnolta, joka oli tuolloin huolestunut kommunismin leviämisestä kylmän sodan aikana. Huk-kapinallisia pidettiin mahdollisina Neuvostoliiton edun ajajina. Viralliseen sotilaalliseen väliintuloon Filippiineillä ei haluttu ryhtyä. Filippiinit ja Yhdysvallat olivat kuitenkin tehneet sopimuksen, jolla Yhdysvallat ylläpiti maassa 23 sotilastukikohtaa. Niiden puolustamiseksi sai sopimuksen nojalla tuoda käytännössä rajattamon määrän joukkoja. Yhdysvaltojen Joint U.S. Military Advisory Group eli JUSMAG teki kenraali Leland S. Hobbsin johddolla yhteistyötä filippiiniläisten poliitikkojen ja erityisesti yhdysvaltalaisten suosikin puolustusministeri Ramon Magsaysayn kanssa. Yhdysvaltojen ohjeistuksen mukaisesti muodostettiin uudet Filippiinien asevoimat.
Filippiinien armeija alkoi toimia Huk-kapinallisten alueella 1 100 sotilaan pataljoonien ryhmissä. Samalla käynnistettiin psykologisia operaatioita. Huk-kapinallisten ydinalueilta pyrittiin värväämään miehiä sotilaiksi samalla, kun aloitettiin laajamittainen propagandakampanja. Tähän liittyen kapinallisten alueille pudotettiin yli 13 miljoonaa lentolehtistä. Samalla aloitettiin niin sanottu "maata maattomille" hanke. Sen virallisena tarkoituksena oli jakaa maata puolia vaihtaville kapinallisille. Maata maattomille -hanke jäi kuitenkin varsin vaatimattomaksi. Maata sai hankkeen kautta lopulta vain 246 entistä Huk-kapinallista, mutta iloisia "uusia maanomistajia" näytettiin kansalle suunnatuissa propagandaelokuvissa. Propagandan ohella käytettiin myös ankarampia metodeja. Yhdysvallat ja Magsaysay taivuttelivat presidentti Quirinon julistamaan maahan poikkeustilan. Vuodesta 1951 alkaen pidätettiin ilman oikeudenkäyntiä tuhansia Huk-kapinallisia tai heidän tukijoikseen epäiltyjä.
Kapinan päättyminen
Huk-kapina alkoi hiipua ja sota oli käytännössä päättynyt vuoden 1952 puoliväliin mennessä. Hiipumisella oli Filippiinien asevoimien toiminnan ohella monia syitä. Monet kapinalliset olivat toimineet jo vuodesta 1942 lähtien ja he alkoivat olla väsyneitä sotiin. Osa kapinallisista katsoi myös heidän saavuttaneen tavoitteensa, kun Filippiinien hallinto myöntyi joihinkin uudistuksiin. Kapinallisten harjoittama terrori ja murhat olivat myös syöneet heidän kannatustaan. Yksi erityisen tunnetuksi tullut tapaus oli entisen presidentti Manuel Quezonin yleisesti pidetyn vaimon Aurora Quezonin salamurha.
Vuonna 1951 käytiin Filippiinien kongressin vaalit, jotka nekin olivat veriset, mutta silti suhteellisen rehellisinä pidetyt. Vuonna 1953 presidentiksi nousi puolestaan Yhdysvaltain suosikki Ramon Magsasay. Uusi hallinto oli paitsi amerikkalaismyönteinen, mutta toteutti myös joitakin uudistuksia. Uusi maaohjelma siirsi entisiä Huk-taistelijoita etenkin perinteisesti muslimien asuttamalle Mindanaolle, jonne muutti tuhansia entisiä taistelijoita. Näin talonpoikien ongelmia siirrettiin pois keskeiseltä Luzonilta ja toisaalta samalla myöskään suurmaanomistajien ei tarvinnut luopua omistuksistaan. Karismaattisena johtajana pidetty Magsasay sai laajaa kannatusta myös talonpojilta ja työläisiltä, jotka olivat aikaisemmin lukeutuneet Huk-kapinallisten tukijoihin.
Pattani (provinssi)
Pattani  on provinssi Thaimaan eteläosassa. Provinssin pinta-ala on 1 940,4 km² ja asukasluku 609 015 (2010). Alueen hallinnollinen keskus on Pattani.
Luigi Ganna
Luigi Ganna (1. joulukuuta 1883 Induno Olano, Italia – 2. lokakuuta 1957 Varese, Italia) oli italialainen ammattipyöräilijä. Hän voitti ensimmäisen vuonna 1909 pidetyn Giro d'Italian ja oli ensimmäinen italialainen klassisen Milano — San Remon voittaja. Hänen uransa kohokohtia olivat viides sija vuoden 1908 Tour de Francessa ja useat palkintokorokepaikat italialaisissa maantiepyöräilyn klassikossa. Hänen vuoden 1908 Italian ennätys tunnin ajossa pysyi voimassa kuuden vuoden ajan.
Hän syntyi Induno Olonassa, Varesen lähellä Lombardiassa. Ennen kuin hänestä tuli ammattipyöräilijä, hän työskenteli muurajana. Hän kulki jopa sadan kilometrin työmatkatkansa polkupyörällä.
Tuntien kirjat
pienoiskuva|Huhtikuu. [[Les Très Riches Heures du Duc de Berry -rukouskirjan kuvitusta.]] Tuntien kirjat olivat maallikoille tarkoitettuja hartaus- ja rukouskirjoja, joiden kuvissa tuotiin esiin paikallista arkielämää ja luontoa. Kirjojen kuvittajat olivat yleensä itsekin maallikoita, joten kuvien maisemia ja toimintoja voidaan pitää autenttisina kuvauksina. Tuntien kirjat edustavat gotiikan kirjamaalaustaidetta.
Tuntien kirjat olivat erittäin suosittuja myöhäiskeskiajalla. Ensimmäiset tuntien kirjat ilmestyivät 1200-luvulla, ja ne sisälsivät rukouksia, jotka tuli lausua hetkipalvelukseen kuuluvina rukoushetkinä Neitsyt Marian kunniaksi. Tuntien kirjoja ryhdyttiin valmistamaan, koska keskiajalla oli suuri kysyntä pienille, perheen tai yksityishenkilöiden käyttöön sopiville rukouskirjoille. Tämä tarve loi pohjan gootiikan kirjamaalaustaiteen kehitykselle. Runsaasti kuvitetut rukouskirjat vaihtelivat sisällöltään tilaajiensa maun mukaan.
Tuntien kirjoista loisteliaimpiin lukeutuu Les Très Riches Heures du Duc de Berry (noin 1409–1416). Se valmistettiin Pohjois-Ranskassa, ja kirja kuuluu nykyisin Chantillyn Musée Condéen kokoelmiin. Très Riches Heures du duc de Berryn sivuilla kuvataan pikkutarkasti Berryn herttuan näyttävät tilukset ja asunnot. Rukouskirjassa on lisäksi Limbourgin veljesten laatimat upeat kalenterikuvat sekä useita kohtauksia Raamatusta ja pyhimysten elämästä. Muita kuuluisia tuntien kirjoja ovat Livre d'heures de Jeanne d'Évreux (noin 1325) ja Livres d’Heures de Rohan.
Re (kana)
れ hiraganalla tai レ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen 42. sijalla ru- ja ro-tavujen välissä.
Alkuperä
Hiragana れ ja katakana レ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 礼.
Kirjoitus
thumb|Vetojen järjestys merkille れ.
Hiragana れ kirjoitetaan kahdella vedolla: Hiragana muistuttaa kanaa ね.
thumb|Vetojen järjestys merkille レ.
Katakana レ kirjoitetaan yhdellä vedolla:
Zeuksen temppeli (Olympia)
Historia
pienoiskuva|vasen|Zeuksen temppelin rauniot Olympian arkeologisella alueella. pienoiskuva|vasen|Zeuksen temppeli (keskellä) Olympian pienoismallissa. [[British Museum.]]
Zeuksen temppeli rakennettiin klassisella kaudella vuosina 470–456 eaa., mikä oli Olympian huippukautta. Kerrotaan, että Eliksen ja Pisan välillä oli ollut vuonna 470 eaa. sota, ja Eliksen kärsittyä tappion sen tuli rahoittaa uuden temppelin rakentaminen pyhäkköalueelle. Ennen temppelin rakentamista myöhempi Heran temppeli, joka oli rakennettu jo noin vuonna 600 eaa., oli toiminut sekä Zeukselle että tämän puolisolle Heralle omistettuna temppelinä Olympiassa.
Pausaniaan mukaan Zeuksen temppelin suunnitteli paikallinen arkkitehti Libon Elisläinen. Temppelin valmistuttua spartalaiset lahjoittivat sen päätykolmioon kultaisen kilven ateenalaisista Tanagran taistelussa saavuttamansa voiton kunniaksi. Temppelin valmistumisvuosi tiedetään kilven yhteyteen liitetystä piirtokirjoituksesta.
Kuvanveistäjä Feidias valmisti temppeliin suuren Zeuksen kuvapatsaan. Se valmistui noin vuonna 435–430 eaa. Suurtyötä varten hänelle rakennettiin alueelle oma niin kutsuttu Feidiaan työpaja (ergasterion). Temppeli sai ajan kuluessa mainetta kokonsa ja kauneutensa ansiosta. Myöhemmän antiikin aikana Zeuksen kuvapatsas luettiin yhdeksi antiikin maailman seitsemästä ihmeestä.
Temppeliä kunnostettiin sen historian aikana usein, koska se kärsi vaurioita muun muassa maanjäristyksissä. Vuoden 146 eaa. jälkeen roomalainen kenraali Mummius lahjoitti temppeliin 21 kultaista kilpeä Korintin tuhon kunniaksi. Herulien hyökkäyksen uhatessa vuonna 267 jaa. temppelin ja Etelästoan ympärille rakennettiin muuri, mutta nämä eivät koskaan tulleet Olympiaan asti.
Temppeli oli käytössä ainakin 300-luvun lopulle jaa., johon asti myös Olympian kisoja järjestettiin. Se poltettiin vuonna 426 jaa. keisari Theodosius II:n käskystä osana pyrkimystä kitkeä kreikkalainen pakanauskonto valtakunnasta. Lopullisesti pahoin vaurioitunut temppeli tuhoutui maanjäristyksissä vuosina 551 ja 552 koko muun Olympian alueen ohella.
Temppelin arkeologiset kaivaukset alkoivat, kun ranskalaiset suorittivat Olympian alueella ensimmäisiä kaivauksia vuonna 1829. Tuolloin osa temppelin koristeosista vietiin Ranskaan.
Rakennus
Temppeli sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen eteläisen osan keskellä ja se oli rakennettu kreikkalaisille temppeleille tyypillisesti itä-länsisuunnassa. Temppeli oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli 6 × 13 pylvästä eli yhteensä 34 pylvästä, ja sen kolmiportaisen jalustan eli stylobaatin koko oli noin 27,7 × 64,1 metriä. Pylväiden korkeus oli noin 10,4 metriä ja niiden halkaisija alapäässä noin 2,25 metriä. Näin temppeli oli koko Peloponnesoksen suurin temppeli ja sitä pidettiin malliesimerkkinä doorilaisesta temppelistä.
pienoiskuva|upright=1.3|Temppelin pohjapiirros. Temppeli oli rakennettu paikallisesta kalkkikivestä, jossa on paljon muun muassa simpukankuoria, ja se oli päällystetty valkoisella marmoria jäljittelevällä samoin kalkkikivestä tehdyllä stukkolla. Kattotiileissä ja muissa kattorakenteissa oli käytetty marmoria tyypillisen terrakotan sijaan. Marmori oli alun perin paroslaista ja myöhemmissä korjauksissa Pentelikon-vuoren marmoria. Temppelin naos eli cella avautui itään päin. Sen julkivisun puolella oli pronaos ja toisella puolella opisthodomos. Sekä pronaoksen että opisthodomoksen edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Idänpuoleiselle pääsisäänkäynnille nousi pitkä, kalteva luiska. Naoksessa oli kaksi seitsemän doorilaisen pylvään riviä, jotka jakoivat sen kolmeen laivaan.
Temppelistä on jäljellä lähinnä sen perustus sekä kaatuneita ja hajonneita pylväitä. Yksi pylväistä on kunnostettu ja pystytetty merkiksi temppelin mittasuhteista.
Zeuksen kulttikuva
pienoiskuva|upright|Rekonstruktiopiirros Zeuksen kuvapatsaasta. Antoine Chrysostome Quatremère de Quincy, 1815.
Feidiaan noin vuosina 435–430 eaa. veistämä Zeuksen kulttikuva esitti ylijumalaa istumassa valtaistuimella. Kuvapatsas oli valmistettu kullasta ja norsunluusta ja asetettu naoksen perälle. Suurikokoisen patsaan korkeus oli noin 12,4 metriä. Zeuksen vaate ja sandaalit olivat kultaisia, ja puku oli koristeltu eläimillä ja kukilla. Vaatteen peittämättömät osat oli tehty norsunluusta. Jumalan oikeassa kädessä oli samoin kullasta ja norsunluusta valmistettu siivekäs voitonjumalatar Nike ja vasemmassa kädessä valtikka, jonka päällä istui kotka. Sekä valtaistuin että patsaan jalusta oli koristeltu myyttisiä aiheita esittäneillä kuvilla, ja siinä esiintyi lukuisia jumalia, puolijumalia ja heeroksia. Valtaistuimen yläosassa oli kuvattu kolme khariittia ja kolme vuodenaikaa. Koristeluun oli käytetty myös eebenpuuta ja jalokiviä.
Kuvapatsas oli niin korkea, että istuvanakin jumalan pää lähes osui naoksen kattoon, sillä välissä oli alle metrin verran tilaa. Zeus ei siis olisi mahtunut seisomaan sisällä temppelissä, minkä huomion monet esittivät jo antiikin aikana.
Konstantinopolin perustamisen jälkeen patsas siirrettiin sinne, ja se tuhoutui todennäköisesti keisarillisen palatsin tulipalossa joko vuonna 464, 475 tai viimeistään Nika-kapinan yhteydessä vuonna 532. Tämän vuoksi patsaasta ei ole säilynyt nykyaikaan mitään. Se tunnetaan siksi, että Pausanias esittää siitä yksityiskohtaisen kuvauksen ja se esiintyy usein kuva-aiheena elisläisissä rahoissa.
Muu koristelu
Temppelin koristelu esitti erilaisia kreikkalaisen mytologian aiheita. Pylväiden päällä kummassakin päässä olivat päätykolmiot, joissa oli marmoriset veistosryhmät. Itäisen eli etupuolen koristelu kuvasi valmistautumista vaunuajoon Pelopsin ja Oinomaoksen välillä, ja asetelman keskellä oli Zeus. Oinomaos oli Zeuksen oikealla puolelle vaimonsa Steropen kanssa. Tämän jälkeen tulivat hevoset, joita oli neljä, sekä Oinomaoksen vaununajaja Myrtilos ja avustajat. Oikeassa kulmauksessa oli personifioitu Kladeos-joki. Zeuksen vasemmalla puolella olivat Pelops, Hippodameia sekä Pelopsin vaununajaja Sfairos (tai Killas), hevoset ja avustajat. Vasemmassa kulmassa oli personifioitu Alfeios-joki.
pienoiskuva|upright=1.3|Länsipään päätykolmiokoristelu. [[Olympian arkeologinen museo.]] Läntisen eli takapuolen päätykolmion koristelu esitti kentauromakhiaa eli kentaurien ja lapiittien välistä taistelua Peirithooksen ja Deidameian häissä; tämän asetelman keskellä oli Apollon. Näiden lisäksi siinä esiintyvät mm. Eurytion, Kaineus ja Theseus. Aiheen valinta johtui mahdollisesti siitä, että Peirithoos oli Zeuksen poika ja Theseus puolestaan Pelopsin jälkeläisiä.
Pausaniaan mukaan itäpään päätykolmion veistokset olisi tehnyt Paionios ja länsipään veistokset Alkamenes. Nykyisin kyseiset veistoskoristelut laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin.
Temppelin säilyneet koristeosat, kuten päätykolmioryhmien osat, ovat esillä Olympian arkeologisessa museossa. Ranskalaisten alkuvaiheen kaivausten yhteydessä viemät metooppien osat ovat nykyisin Louvressa.
Laajan rautatieasema
Laajan rautatieasema oli Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi noin kuuden kilometrin päässä Laajan kylän kaakkoispuolella Suomussalmen kunnassa Kainuussa. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta on 722,3 rautatiekilometriä mitattuna Pieksämäen rautatieaseman kautta.
Historia
Liikennepaikka avattiin kaupalliselle liikenteelle 1. joulukuuta 1952.
Laajan asemalla on aiemmin ollut tavara- ja henkilöliikennettä. 1960-luvulla Laajassa kohtasivat päivittäin Kontiomäeltä ja Pesiökylästä tulevat kiskobussit. Tuolloin Laajan liikennepaikka toimi Hyrynsalmen liikennepaikan alaisena miehitettynä laiturivaihteena. Viimeisinä vuosinaan Laajan liikennepaikka toimi ainoastaan liikenteenohjauksen luvankysymis- ja luvanantopaikkana. Liikennepaikalla ei ollut loppuaikoina lainkaan sivuraiteita.
Kaupallinen tavaraliikenne lakkautettiin 1976, ja henkilöliikenne 15. heinäkuuta 1982. Liikennepaikka oli käytössä 29. toukokuuta 1983 saakka, kunnes se lakkautettiin.
Liikennepaikka otettiin uudelleen käyttöön luvankysymis- ja ilmoittautumispaikkana, ja se lakkautettiin aikataulukauden vaihtuessa 3. kesäkuuta 2007.
Asemarakennus on yksityisasuntona.
Michael Bay
Michael Benjamin Bay (s. 17. helmikuuta 1965 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen elokuvansa ovat tunnettuja isosta budjetista, nopeista toimintakohtauksista ja kineettisestä elokuvauksesta. Vaikka hänen elokuvansa eivät ole juurikaan olleet arvostelumenestyksiä, ne ovat silti olleet rahallisesti erittäin menestyneitä.
Alkuvuodet
Bay alkoi työskennellä elokuva-alalla 15-vuotiaana aluksi harjoittelijana George Lucasin Kadonneen aarteen metsästäjät -elokuvan storyboardien parissa. Bay uskoi, että elokuva tulisi näyttämään kamalalta, mutta nähtyään sen teatterissa hän oli vakuuttunut ja halusi itsekin tulla elokuvaohjaajaksi. Myöhemmin Bay valmistui Wesleyanin yliopistosta 1986, pääaineenaan englanti ja elokuva. Hän opiskeli lopputyön aikana myös Art Center College of Designissa elokuva-alaa ja sen jälkeen työskenteli ohjaajana mainosten ja musiikkivideoiden parissa Propaganda Filmsillä. Bayn ensimmäinen Punaiselle ristille tehty kansallinen mainos voitti Clio-palkinnon vuonna 1992. Vuotta myöhemmin 1993 Bayn ohjaama ja Goodby, Silverstein & Partnersin kehittämä mainos Got Milk? sai myös tunnustusta vuoden 2009 Clio-palkintogaalassa.
Elokuvaohjaajana
Bayn menestys musiikkivideoiden parissa herätti elokuvatuottajien Jerry Bruckheimerin ja Don Simpsonin kiinnostuksen. He palkkasivat hänet ohjaamaan ensimmäisen täyspitkän elokuvan Pahat pojat, jonka pääosissa esiintyivät Will Smith ja Martin Lawrence. Kuvaukset käytiin Miamissa vuonna 1994. Elokuva sai lopulta ensi-iltansa Yhdysvalloissa 7. huhtikuuta 1995. Siitä tuli menestys 19 miljoonan dollarin budjettiinsa nähden. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa 65,8 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti yhteensä yli 141 miljoonaa dollaria. Elokuva palkittiin myös musiikista BMI Film Music -palkinnolla ja se sai MTV Movie Awards ehdokkuuden parhaasta toimintakohdasta. Elokuvan myötä Bayn ja Bruckheimerin yhteistyökumppanuus ja kaverisuhde sai alkunsa.
Keithy Simpson
Keithy Simpson (s. 19. huhtikuuta 1990 Jamaika) on jamakailainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigaa Vaasan Palloseuran riveissä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja ja hänen pelinumeronaan on 14. Simpson saapui Suomeen kaudeksi 2014 ja onnistui heti ensimmäisellä liigakaudellaan vakiinnuttamaan paikkansa pelaavassa kokoonpanossa.
Michael Bay
Elokuvaohjaajana
Bay ohjasi seuraavaksi Alcatraziin sijoittuvan toimintaelokuvan The Rock – paluu helvettiin. Pääosissa esiintyivät Sean Connery, Nicolas Cage ja Ed Harris. Elokuvan tuottajina olivat Jerry Bruckheimer ja Don Simpson. Simpson kuoli viisi kuukautta ennen elokuvan julkaisua, mistä syystä elokuva oli omistettu hänelle. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa ja Kanadassa 7. kesäkuuta 1996. Elokuvan budjetti oli 75 miljoonaa dollaria. Se menestyi hyvin lipputuloissa, tuottaen Yhdysvalloissa hieman yli 134 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti yhteensä yli 335 miljoonaa dollaria. The Rock huomioitiin myös Oscar-ehdokkuudella äänityksestä. Elokuva saavutti myös menestystä palkintojen suhteen voitettuaan muun muassa BMI Film & TV -gaalassa BMI Film Music -palkinnon Hans Zimmerin säveltämästä musiikista. MTV Movie Awardsissa Connery ja Cage palkittiin parhaasta elokuvakaksikosta. The Rock oli ehdokkaana myös parhaana elokuvana ja parhaasta toimintakohdasta.
Bayn ja Bruckheimerin kolmas yhteistyöllä tehty elokuva Armageddon sai ensi-iltansa kesällä 1998. Elokuvan päärooleissa nähtiin Bruce Willis, Ben Affleck ja Liv Tyler. Bayn kaksi edellista elokuvaa olivat enemmän toimintaelokuvapainotteisia siirtyi hän enemmän katastrofielokuvan pariin Armageddonissa. Elokuvan budjetti oli 140 miljoonaa dollaria, joka oli selkeästi suurempi kuin Bayn aikaisemmat elokuvat. Armageddon menestyi hyvin lipputuloissa, tuottaen Yhdysvalloissa hieman yli 201 miljoonaa dollaria ollen toiseksi tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa vuonna 1998. Maailmanlaajuisesti se tuotti yhteensä yli 553 miljoonaa dollaria ollen vuoden 1998 tuottoisin elokuva. Armageddon sai myös neljä Oscar-ehdokkuutta luokissa, paras äänitys, erikoistehosteet, äänitehosteet ja laulu. Elokuva palkittiin myös hieman pienemmissä palkintogaaloissa. Armageddon palkittiin muun muassa parhaana elokuvana Saturn-palkinnolla. Myös Bay palkittiin samassa gaalassa parhaana ohjaajana. MTV Movie Awardsissa se voitti parhaan laulun palkinnon Aerosmithin kappaleella "I Don't Want To Miss A Thing", sekä parhaasta toimintakohdasta.
Bay jatkoi Bruckheimerin kanssa yhteistyötä myös seuraavassa elokuvassaan Pearl Harbor, joka sai ensi-iltansa viikkoa ennen Memorial Dayta 2001. Bayn edellisen elokuvan tapaan Ben Affleck esiintyi pääosassa yhdessä Josh Hartnettin ja Kate Beckinsalen kanssa. Tällä kertaa Bay ohjasi draamapainotteisen sotaelokuvan, joka perustui löyhästi Pearl Harborin tapahtumiin. Elokuvan budjetti oli Bayn edellisen tuotannon Armageddonin tapaan 140 miljoonaa dollaria. Se menestyi hyvin lipputuloissa, tuottaen Yhdysvalloissa yli 198 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti yhteensä yli 449 miljoonaa dollaria. Pearl Harbor huomioitiin Armageddonin tapaan neljällä Oscar-ehdokkuudella paras äänitys, erikoistehosteet, äänitehosteet ja laulu, joista se palkittiin Oscarilla äänitehosteista. Se oli samalla ensimmäinen Oscar-voitto Bayn ohjaamalle elokuvalle. Pearl Harbor huomioitiin myös kahdella Golden Globe -ehdokkuudella Hans Zimmerin sävellyksistä ja Diane Warrenin laulusta "There You'll Be". MTV Movie Awardsissa puolestaan elokuva sai kolme ehdokkuutta, parhaasta toimintakohdasta, parhaasta mies- ja naisesiintyjästä. Voiton se sai parhaasta toimintakohdasta, joka sijoittui hyökkäykseen Pearl Harboriin. Elokuva saavutti myös pienempiä palkintoja, kuten Taurus-palkinnon parhaasta stuntin suunnittelusta, Teen Choice -palkinnon se voitti parhaana draama/toimintaseikkailu elokuvana ja Ben Affleck parhaana näyttelijänä.
2003 Bay julkisti Pahat pojat toimintaelokuvan jatko-osan Bad Boys 2, joka sai ensi-iltansa 9. heinäkuuta. Pääosissa nähtiin ensimmäisen osan tavoin Will Smith ja Martin Lawrence, sekä sivuroolissa Joe Pantoliano ja Theresa Randle. Mukana olivat myös Jordi Mollà, Gabrielle Union, Peter Stormare ja Michael Shannon. Elokuvan kestoa hieman pidennettiin noin puolella tunnilla ja sen budjetti oli huomattavasti suurempi ykkösosaan nähden. Se oli arviolta noin 130 miljoonaa dollaria ja tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 138 miljoonaa dollaria lipputuloissa. Maailmanlaajuisesti tuotto oli noin 134 miljoonaa dollaria. Elokuvan säveltäjä Trevor Rabin palkittiin BMI Film Music -palkinnolla parhaasta sävellyksestä. NRJ Ciné sen sijaan palkitsi Will Smithin ja Martin Lawrencen parhaana Buddy elokuvakaksikkona. Lisäksi se voitti Taurus-palkinnon parhaasta ajoneuvostuntista, jossa Ferrarilla ajetaan rekkaa takaa vilkkaalla maantiellä. Takaa-ajon aikana rekan lasti purkaantuu matkalla ja asettaa esteitä Ferrarin eteen. Se onnistuu väistämään eteen tulevat yllättävät esteet ja myöhemmin rekka törmää muihin ajoneuvoihin ja aiheuttaa suuren kolarin. Myös kolmikko Andy Gill, Steve Picerni ja Spiro Razatos palkittiin parhaan stuntin koordinoimisesta. Elokuvan huomattavin ehdokkuus tuli Gabrielle Unionille Saturnin gaalassa tulevaisuuden kasvona.
Viiden elokuvan jälkeen Bayn ja Bruckheimerin yhteistyö loppui ja Bayn The Island elokuvan tuotannossa oli mukana DreamWorks, sekä hänen oma tuotantoyhtiö Platinum Dunes. Tieteisjännityselokuvan pääosissa nähtiin Ewan McGregor ja Scarlett Johansson. Sivurooleissa olivat muun muassa Djimon Hounsou, Sean Bean, sekä Michael Clarke Duncan ja Steve Buscemi, jotka esiintyivät aikaisemmin Armageddonissa 1990-luvun lopulla. Elokuvan sävellyksestä vastasi Steve Jablonsky, joka oli aiemmin ollut hänen elokuvissaan mukana pienemmässä roolissa musiikkia tehdessä. Ensi-ilta oli 11. heinäkuuta New Yorkissa ja virallinen ensi-ilta oli Yhdysvalloissa. 22. heinäkuuta. Kolmeen edelliseen elokuvaan nähden The Islandin budjetti oli pienempi, 126 miljoonan dollarin elokuva tuotti Yhdysvalloissa hieman yli 35.8 miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti se tuotti sitä vastoin 127.1 miljoonaa dollaria. Elokuva ei saavuttanut palkintoja ja ainoa maininta tuli Hollywood Filmilta, joka palkitsi Greg Nicoteron vuoden maskeerauksista elokuvista Narnian tarinat: Velho ja leijona, Sin City ja Kuolleiden valtakunta The Islandin lisäksi. Saturn gaalassa elokuva huomioitiin vuoden parhaana tieteiselokuvana, kun taas Golden Schmoes gaalassa The Island huomioitiin kolmessa eri luokassa; vuoden aliarvostetuin elokuva, vuoden paras tieteiselokuva ja vuoden paras toimintakohta. Elokuvan tarina sai kuitenkin oikeussyytteen kopioinnista, kun vuonna 1979 julkaistu Varaosat elokuvan tuottajat syyttivät heidän elokuvansa tarinan laittomasta kopioinnista. DreamWorks maksoi oikeuden päätteeksi sopimansa seitsemännumeroisen summan.
Transformers (2007–)
Heinäkuussa 2005 Steven Spielberg pyysi Bayta ohjaamaan Transformers-elokuvaa, joka perustuisi Hasbron lelusarjaan Transformers. Bay ei aluksi halunnut olla elokuvan kanssa tekemisissä pidettyään sitä tyhmänä ideana, mutta muutti mielensä vierailtuaan Hasbrolla ja tutustuttuaan sarjaan tarkemmin. Hän halusi luoda elokuvaan enemmän armeijahenkisen pohjan, jotta se ei tuntuisi liian lapselliselta. Bay säästi elokuvan budjettia vähentämällä palkkaansa 30%, mutta säilytti suunnittelemansa 83 päivän kuvausaikataulun ja asetti enemmän kameroita per päivä mitä hän tavallisesti on tehnyt. Hän halusi kuvata elokuvan Yhdysvalloissa, eikä esimerkiksi Australiassa tai Kanadassa, jotta voisi työskennellä hänelle tutun työryhmän kanssa, joka ymmärtäisi hänen työskentelytapaansa. Elokuvan tuotti DreamWorks ja Paramount Pictures ja pääosissa esiintyivät Shia LaBeouf, Megan Fox, Tyrese Gibson ja Josh Duhamel. Muissa rooleissa olivan muun muassa Anthony Anderson, Rachael Taylor, John Turturro ja Jon Voight. Elokuvan ensi-ilta oli 12. kesäkuuta 2007 ja budjetti oli 150 miljoonaa dollaria, joka oli Bayn suurin elokuvansa sitten Armageddonin ja Pearl Harborin. Se tuotti Yhdysvalloissa 319,2 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti yhteensä 709,7 miljoonaa dollaria, joka teki elokuvasta Bayn uran tuottoisimman elokuvan. Siitä tuli myös vuoden 2007 kolmanneksi tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa ja viidenneksi tuottoisin elokuva maailmanlaajuisesti. Transformers huomioitiin kolmella Oscar-ehdokkuudella parhaasta äänityksestä, äänitehosteista ja erikoistehosteista. Se palkittiin useaan kertaan erityisesti erikoistehosteista muun muassa Saturnilla, Hollywood Filmilla, Las Vegas Film Critics Societyn Sierra palkinnolla ja Visual Effects Society gaalassa. Steve Jablonsky palkittiin myös elokuvan sävellyksistä BMI Film & TV -palkinnolla. Näyttelijöistä LaBeouf huomioitiin useiden eri gaalojen luokissa ja voitti yhden Teen Choice -palkinnon vuoden läpimurrolla. Transformers palkittiin myös vuoden elokuvana MTV Movie Awardseissa.
Bunjae Artpia
Bunjae Artpia on maailman laajin kasvitieteellinen puutarha Etelä-Koreassa Jejun saarella 40 kilometrin päässä saaren pääkaupungista Jejusta. Puutarha avattiin heinäkuussa 1992. Sen pinta-ala on 39 700 neliömetriä, ja siellä on jopa 300 vuotta vanhoja puita. Puutarhassa esitellään Korean 700 vuoden mittaista puutarhahistoriaa. Puutarhassa käy vuosittain 300 000 matkailijaa.
Luettelo Taivalkosken julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Taivalkosken julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Taivalkosken kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Franz Bartl
Franz Bartl (7. tammikuuta 1915 – 12. heinäkuuta 1941) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Itävallan hopeaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Bartl pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Kalevan kisat 1997
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1997 Lappeenrannassa 17.–20. heinäkuuta. Kilpailupaikka oli Kimpisen kenttä. Kalevan maljan voitti Turun Urheiluliitto.
Oneonta (New York)
Kaupunki sijaitsee Catskill-vuorten pohjoispuolella ja sen eteläosan läpi virtaa Susquehanna-joki. Jokea pitkin kulkee päätie Interstate 8.
Oneotassa sijaitsee New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluva State University of New York at Oneonta (SUCO), sekä yksityinen yleissivistävä Hartwick College. Näiden korkeakoulujen opiskelijat muodostavat suuren osan kaupungin asukkaista (yhteensä 7 000 henkilöä).
Knut Johannesen
Knut Johannesen (s. 6. marraskuuta 1933 Oslo) on entinen norjalainen pikaluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Johannesen otti ensimmäisen arvokisamitalinsa Cortinan olympiakisoissa 1956 sijoittumalla toiseksi 10 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kisoissa 1957 hän voitti kultaa. Kolme vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Johannesen nappasi kaksi olympiamitalia. Hän voitti kultaa 10 000 metrillä uudella maailmanennätysajalla 15.46,6. Johannesen rikkoi vanhan ennätyksen peräti 46 sekunnilla ja oli ensimmäinen luistelija, joka alitti 16 minuutin rajan 10 000 metrillä. Hän sai Squaw Valleyssa hopeaa 5 000 metrillä, jolla hän hävisi Neuvostoliiton Viktor Kositškinille 9,5 sekuntia.
Innsbruckin 1964 olympialaisissa Johannesen lisäsi palkintokaappiinsa kaksi olympiamitalia. Kultaa hän voitti tällä kertaa 5 000 metrillä ja jäi 10 000 metrillä pronssille.
Johannesen rikkoi uransa aikana useita maailmanennätyksiä. Hän teki 10 000 metrin ennätyksen lisäksi uudet kärkiajat sekä 5 000 että 3 000 metrillä.
Reino Routavaara
Reino Richard Routavaara, vuoteen 1927 Rosvall (8. joulukuuta 1907 Oulu – 14. tammikuuta 1991 ) oli suomalainen opettaja ja historioitsija.
Henkilöhistoria
Routavaaran vanhemmat olivat vahtimestari Oskar Vilhelm Rosvall ja Anna Pieniniemi. Toimittaja Akseli Routavaara oli hänen veljensä. Reino Routavaara oli naimisissa vuodesta 1935 talousopettaja Elsa Rakel Tuomaisen kanssa. Routavaara tuli ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän toimi opettajana Tyrväällä 1933–1937 ja Oulun yhteislyseossa 1937–1963. Oulun yliopiston opettajainvalmistuslaitoksen historian lehtorina Routavaara toimi vielä ennen eläkkeelle jäämistään.
Bubusara Beišenalijeva
thumb|220px|Bubusara Beyshenalieva 5 [[kirgisian somin setelissä]]
Bubusara Beišenalijeva (, 15. syyskuuta 1926 – 11. toukokuuta 1973), joka tunnettiin nimellä Bubusara oli ensimmäinen suuri kirgisialainen ballerina.
Hän opiskeli Vaganovan balettiakatemiassa Leningradissa ja debytoi tanssijana Bolšoi-teatterissa Moskovassa. Vuoden 1944 jälkeen hän oli prima ballerina Kirgisian baletissa. Myöhemmin hän toimi balettiopettajana ja Kirgisian akateemisen balettikoulun professorina.
Hänen kuvansa on 5 somin setelissä.
Jarmila Kratochvílová
Jarmila Kratochvílová (s. 26. tammikuuta 1951 Golčův Jeníkov, Tšekkoslovakia ) on tšekkiläinen 400 ja 800 metrin juoksun maailmanmestari, 400 metrin olympiahopeamitalisti ja 800 metrin maailmanennätyksen haltija. Aiemmin hänen nimissään oli myös 400 metrin maailmanennätys. Kratochvílová kehittyi juoksijana myöhään ja hän kärsi urallaan myös loukkaantumisista ja sairauksista. Hän oli itäsaksalaisen Marita Kochin varjossa lähes koko uransa – parhaimmillaan hän oli vuonna 1983, 32-vuotiaana.
Kratochvílová sijoittui 400 metrillä kuudenneksi San Sebastiánin EM-hallikilpailuissa 1977. Seuraavana vuonna hän karsiutui samalla matkalla alkuerissä Milanon EM-hallikilpailuissa ja välierissä Prahan EM-kilpailuissa. Hän saavutti 400 metrillä hopeaa sisäratojen EM-kilpailissa Wienissä 1979 ajalla 51,81.
Kratochvílová voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden jälleen Budapestissa 1983 ajalla 49,69. Hän osallistui 26. heinäkuuta Münchenissä 800 metrin kilpailuun, ilmoittamansa mukaan harjoitusmielessä. Hän teki kilpailussa maailmanennätyksen ajalla 1.53,28. Maailmanennätys on edelleen rikkomatta (helmikuu 2023), ja siitä on tullut yksi kaikkien aikojen pisimpään säilyneistä yleisurheilun maailmanennätyksistä.
Elokuussa 1983 Kratochvílová haki tuplamestaruutta yleisurheilun ensimmäisistä MM-kilpailuista Helsingissä. Hän voitti 800 metriä ajalla 1.54,68 ja teki 400 metrillä uuden maailmanennätyksen, 47,99. Se on kaikkien aikojen toiseksi paras aika edelleen helmikuussa 2023. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Tšekkoslovakian joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Mainittakoon, että Marita Koch oli ollut loukkaantuneena harjoituskaudella, juoksi siksi Helsingin MM-kilpailuissa 200 metriä ja voitti matkan.
Kratochvílová voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 200 metrillä Göteborgissa 1984 ajalla 23,02. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi ajalla 1.57,81.
Sisäradat
WR= maailmanennätys, NR = maan ennätys
Tähtiaika
Tähtiajan laskeminen
Periaatteessa tähtiajan laskeminen on melko monimutkaista. Sen voi kuitenkin helposti arvioida useimpiin tarkoituksiin riittävän tarkasta kaavasta:
Jossa:
Jos jonkin taivaankappaleen rektaskensio tunnetaan ja oma havaintopaikan tuntikulma voidaan määrittää, voidaan laskea tähtiaika niiden välisestä riippuvuudesta. Useimmille taivaankappaleille on tunnettu rektaskensio, joka lyhyellä aikavälillä on muuttumaton. Havaintopaikan tuntikulma on kulmaetäisyys etelämeridiaanista myötäpäivään: Etelämeridiaani on Maan pyörimisakselin jatkeen ja zeniitin kautta pohjoisesta etelään taivaankannen ylitse kulkevan meridiaanin eteläinen osa.
Paikallinen keskiaurinkoaika ei ole suoraan seinäkelloaika, koska kellomme käyvät elämämme rytmittämiseksi Auringon mukaan Maan synodisen pyörähdysajan mukaista aikaa, vaan se voidaan laskea seuraavasta kaavasta: