cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veskilais
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistavat. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
YouPorn
YouPorn on ilmainen pornografinen verkkosivusto. Sivusto aloitti toimintansa elokuussa 2006 ja on noussut yhdeksi internetin suosituimmista pornografiasivustoista. Marraskuussa 2007 sivuston kerrottiin olevan laajin ilmaista pornografiaa tarjoava sivusto ja toukokuussa 2011 se oli internetin 83. suosituin sivusto. Joulukuussa 2020 sivuston Alexa-sijoitus oli 429.
Me & My
Me & My on tanskalainen eurodance- ja purkkapop-duo, jonka muodostavat sisarukset Susanne (s. 1976) ja Pernille (s. 1974) Georgi. Kokoonpano tunnetaan kansainvälisesti parhaiten hittikappaleista ”Dub-I-Dub”, ”Baby Boy”, ”So Many Men” ja ”La La La Superstar” sekä videopelisarjasta Dance Dance Revolution.
Yhtye osallistui vuonna 2007 maansa kansallisiin Eurovision laulukilpailun esikarsintoihin. Vuonna 2009 Susanne edusti Andorraa euroviisuissa omalla kappaleellaan ”La teva decisió (Get a Life)”.
Maija Kaunismaa
alt=|pienoiskuva|Maija Kaunismaa 2020. Kuva Mikko Ijäs. Maija Kaunismaa (Ijäs, s. 1974 Jyväskylä) on suomalainen säveltäjä. Kaunismaa työskentelee vapaana taiteilijana, säveltäjänä, muusikkona, laulajana ja esiintyjänä sekä äänivalmentajana ja laulunopettajana Finnvox-studiolla. Hän on suorittanut Estill Figure Professional-tutkinnon vuonna 2018 Lontoossa.
Lars Skalm
thumb|Kuva 1400-luvun kalkkimaalauksesta [[Sauvon kirkko|Sauvon kirkossa. Pyhän Laurentiuksen edessä polvistuvan lahjoittajan oletetaan mahdollisesti esittävän Lars Skalmia. ]] Lars (Lasse) Skalm (alkujaan muodossa Lorentz Skallme; syntynyt n. 1430, mahdollisesti Paraisilla) oli keskiajalla elänyt Rövarnäsin kartanon herra, kauppias ja Turun pormestari. Hän kuului Skalmin sukuun, joka oli aateloitu hänestä alkaen.
Maija Kaunismaa
Kaunismaan musiikissa on kuultavissa sävyjä niin suomalaisesta kansanmusiikista, klassisesta musiikista kuin populaarimusiikistakin, mutta Kaunismaan musiikki on omaleimaista ja universaalia. Hän on tehnyt tiivistä yhteistyötä useiden suomalaisten näytelmäkirjailijoiden ja runoilijoiden kanssa. Kaunismaan säveltämä ja tuottama levy En morgon vid havet valittiin Hufvudstadsbladetin musiikkitoimittajien vuoden levyksi 2022.
Lars Skalm
Larsin isästä ei ole täyttä varmuutta, mutta hän saattoi olla Paraisten Atussa elänyt Jöns Bengtsson Skallme ja mahdollisesti ammatiltaan kauppias. Vanhempien kuoltua Lars muutti nuorella iällä naimattoman ja lapsettoman setänsä luokse asumaan, joka kasvatti häntä kuin omaa poikaansa. Setä oli antanut yhden laivan Larsille omaksi, ja jo nuorena merenkulkuun perehtynyt oli lähtenyt laivalla Itämerelle harjoittamaan kaupankäyntiä, joihin kuului tervan, turkiksen ja puutavaran toimittaminen Hansakaupunkeihin.
Maija Kaunismaa
Kaunismaa on naimisissa kuvataiteilija ja tutkija Mikko Ijäksen kanssa, ja heillä on yksi poika. Kaunismaa on perustanut miehensä kanssa kansainvälisen Zen Peacemakersin affiliaattiryhmän Peacemakers Finlandin vuonna 2017.
Lars Skalm
Kun Ruotsissa puhkesi kapina vuonna 1457, tarjoutui Skalm auttamaan kuningas Kristian I:stä kapinan kukistamisessa kuljettamalla kuninkaan joukkoja ja tarvikkeita laivallaan meren yli. Kiitokseksi kuningas antoi vuonna 1461 Skalmille aatelisarvon ja kolme tilaa Paraisilta Atun saarelta. Näin kuningas kirjoittaa Skalmille annetussa aateliskirjeessä:
Larsin setä kuoli neljä vuotta myöhemmin ja Lars oli ainoa perijä. Tämän jälkeen hän rakensi talon Rövarnäsille ja ryhtyi lahjoittamaan rahaa Sauvon kirkon rakentamiselle, joka valmistui 1472. Kunnianosoituksena Skalmia kohtaan hänen sukunsa vaakuna asetettiin kirkon eteen ja Skalmin kuva maalattiin alttarin takana olevaan seinään polvistumaan Pyhälle Laurille, jolle kirkko oli pyhitetty.
Vuosien 1501–1502 aikana Skalm toimi Turun pormestarina. Pormestarin virassa ollessaan hän asui pääsääntöisesti Korppoolaismäellä omistamassaan maatilallaan, vaikka välillä kävikin Rövarnäsillä.
Skalm avioitui ja sai avioliittonsa aikana kaikkiaan neljä poikaa: Anders (s. 1460), Hans (s. 1465), Dan (s. 1467) ja Erik (s. 1480). Kaikista pojista tuli myös perheellisiä.
Pyhäjärvi (Käkisalmen piiri)
Pyhäjärvi tai Plodovoje  on maalaiskunta   Karjalankannaksella Leningradin alueen Käkisalmen piirissä.
Kunta sijaitsee Käkisalmen piirin keskiosassa suuren Pyhäjärven (ven. Ozero Otradnoje) pohjoispuolella. Se rajoittuu pohjoisessa Norsjoen (Larionovo) kuntaan, etelässä Sakkolan (Gromovo) kuntaan ja lännessä Räisälään (Melnikovo). Kunnassa on runsaat 2300 asukasta.
Nykyinen Pyhäjärven maalaiskunta sijaitsee suurelta osin Suomen entisen Viipurin läänin Pyhäjärven kunnan alueella. Nykykunnan keskustaajama Pyhäjärvi eli Plodovoje sijaitsee entisen Pyhäjärven kirkonkylän ja sen naapurikylien Taubilan ja Larjavan aueella järven pohjoisrannalla. Entisen Pyhäjärven asemakylän nimi puolestaan on nykyisin Otradnoje. Keskustaajamasta on Pietariin noin 110 kilometriä, piirikeskus Käkisalmeen 25 km.
Kunnassa on yhteensä 12 asutuskeskusta:
Iban Mayo
Iban Mayo Diez (s. 19. elokuuta 1977 Igorre, Baskimaa) on espanjalainen kilpapyöräilijä.
Mayo tunnettiin uransa aikana erityisesti mäkien erikoismiehenä. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2000 ja pysyi Euskaltel-Euskadi-tallissa vuoden 2006 loppuun. Baskisyntyinen Mayo onkin hyvin suosittu kotiseudullaan. Hän voitti vuonna 2001 Midi Libre -etappikilpailun, Classique des Alps -ajon sekä kuudennen etapin Dauphiné Libéréssä. Espanjan ympäriajossa hän oli yhdestoista ja seuraavana vuonna viides. Hänen ehkä paras voittonsa tuli Ranskan ympäriajossa 2003, kun hän voitti Alpe d'Huez'n nousulle päättyneen etapin lähes kahdella minuutilla, vaikka löysäsi lopussa. Lisäksi hän oli yhdeksännellä osuudella kolmas ja 15. etapilla toinen. Mayo sijoittui kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Samana vuonna hän voitti Baskimaan ympäriajon oltuaan paras etapeilla 1, 5A ja 5B. Dauphiné Libéréssä hän voitti prologin, neljännen etapin sekä piste- ja mäkikilpailun ja oli kokonaiskilpailussa toinen. Liège–Bastogne–Liège-klassikossa Mayo sijoittui toiseksi Tyler Hamiltonin jälkeen.
thumb|left|200px|Mayo [[Euskaltel-Euskadi|Euskaltelin väreissä vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa hieman ennen keskeyttämistään tulehduksen vuoksi.]] Kaudella 2004 Mayo voitti Ranskan ympäriajon valmistautumiskilpailuna pidetyn Dauphiné Libérén, voittaen prologin sekä kukistaen neljännellä etapilla Lance Armstrongin kahdella minuutilla Mont Ventoux'n vuorella ajetussa aika-ajossa rikkoen myös nousun aikaennätyksen. Yhtenä ennakkosuosikeista Tourille lähtenyt Mayo koki kuitenkin pettymyksen toisensa perään: Hän ajoi ulos jo alkuetapeilla menettäen paljon aikaa. Pyreneillä loukkaantunut ja kaiken lisäksi tulehduksen saanut Mayo menetti lisää aikaa ja vetäytyi kilpailusta ennen 15. etapin alkua. Hän voitti samana vuonna Asturian ympäriajon ja sijoittui toiseksi Baskimaan ympäriajossa.
Vuonna 2006 Mayo voitti Burgosin ympäriajon neljännen etapin ja kokonaiskilpailun, Subida Urkiola -ajon sekä Dauphiné Libérén kuudennen osuuden.
Kaudeksi 2007 Mayo siirtyi espanjalaiseen Saunier Duval - Prodir -talliin. Yhtenä syynä siirtoon pidettiin pahoja motivaatio-ongelmia aiemmassa tallissaan. Hän otti 19. etapin voiton Giro d'Italiassa. Ranskan ympäriajossa hän oli 8. etapilla toinen ja yhteistuloksissa kuudestoista. Kilpailun jälkeen, 30. heinäkuuta 2007, Mayon ilmoitettiin jääneen kiinni EPO-hormonin käytöstä Tour de Francessa. Häntä epäiltiin dopingin käytöstä jo toukokuisen Italian ympäriajon aikana, mutta korkeiden testosteroniarvojen osoitettiin johtuneen luonnollisista syistä. Lokakuussa 2007 Mayo kuitenkin vapautettiin dopingepäilyistä, kun hänen heinäkuisen dopingtestin B-näyte osoittautui negatiiviseksi. B-näytteen testasi eri laboratorio kuin A-näytteen. Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI vaati B-näytteen testaamista samassa laboratoriossa kuin A-näytteen, jolloin myös B-näyte osoittautui positiiviseksi. Tämän jälkeen urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin (CAS) määräsi elokuussa 2008, että Mayo on testattu positiiviseksi doping-testissä ja asetettu kahden vuoden kilpailukieltoon alkaen takautuvasti päivämäärästä 31. heinäkuuta 2007.
Mayo ei jatkanut ammattilaisuraansa kilpailukieltonsa jälkeen.
Rhein-Neckar-Kreis
Rhein-Neckar-Kreis on piirikunta Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee osavaltion luoteisosassa Karlsruhen hallintopiirissä Heidelbergin kaupungin ympärillä. Nimensä piirikunnalle antavat joet Rein ja Neckar. Piirikunnassa asui kesäkuun 2021 lopussa 548 533 asukasta. Rhein-Neckar-Kreis on asukasmäärältään Baden-Württembergin suurin piirikunta. Se perustettiin vuoden 1973 piirikuntauudistuksen yhteydessä.
Maantiede
Rhein-Neckar-Kreis rajoittuu luoteessa Mannheimin kaupunkiin, pohjoisessa Hessenin osavaltioon kuuluviin Kreis Bergstraßen ja Odenwaldkreisin piirikuntiin sekä idässä, kaakossa ja etelässä Baden-Württembergiin kuuluviin Neckar-Odenwald-Kreisin, Heilbronnin ja Karlsruhen piirikuntiin. Lännessä Reinjoki muodostaa Rhein-Neckar-Kreisin ja Rheinland-Pfalzin osavaltioon kuuluvan Speyerin kaupungin ja Rhein-Pfalz-Kreisin piirikunnan välisen rajan. Heidelbergin kaupunki on melkein kokonaan Rhein-Neckar-Kreisin alueen ympäröimä kuulumatta itse siihen. Kuitenkin piirikunnan hallinto sijaitsee Heidelbergissä.
Rhein-Neckar-Kreisin alue kuuluu historialliseen Kurpfalzin maakuntaan. Nykyään piirikunta muodostaa yhdessä muiden Baden-Württembergiin, Rheinland-Pfalziin ja Hesseniin kuuluvien piirikuntien ja kaupunkien kera niin sanotun Rein-Neckar-kolmion (Rhein-Neckar-Dreieck) metropolialueen, jossa asuu yhteensä noin 2,4 miljoonaa ihmistä. Rhein-Neckar-Kreisin alueen läntinen osa kuuluu alavaan Reinin laaksoon, itäinen osa sen sijaan Odenwaldin vuorialueeseen. Neckarjoki virtaa itä-länsi-suuntaan piirikunnan läpi ja suistuu Mannheimin kohdalla Reiniin.
Kunnat ja kaupungit
pienoiskuva|Rhein-Neckar-Kreisin kartta Rhein-Neckar-Kreisiin kuuluu 54 kuntaa, joita 17 on kaupunkeja. Asukasluvut 30. kesäkuuta 2021.
Mari Lampinen (ampumahiihtäjä)
Mari Lampinen (s. 11. syyskuuta 1971 Lahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä.
Lampinen aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1981 ja kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1992–1999. Hän osallistui kolme kertaa olympialaisiin ja kuudesti MM-kilpailuihin.
Lampinen kuului Albertvillen olympialaisissa 1992 Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli sprintissä (7,5 km) kuudestoista, Anterselvan MM-kisoissa 1995 samassa lajissa viidestoista ja normaalimatkalla (15 km) seitsemästoista sekä Ruhpoldingissa 1996 viestijoukkueen mukana kahdeksas.
Lampinen sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 sprinttikilpailussa kahdeksanneksi. Samana vuonna Hochfilzenissä käydyssä joukkuekilpailun (7,5 km) MM-kilpailussa hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen Katja Holannin, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa. Kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Pokljukassa käydyssä takaa-ajon MM-kilpailussa Lampinen oli samana vuonna kahdeksastoista.
Lampinen sijoittui maailmancupin kokonaispisteissä yhdeksänneksi kaudella 1994–1995 ja viidenneksitoista kaudella 1992–1993. Osakilpailuissa hän oli parhaimmillaan kolmas sprinttikilpailuissa Oberhofissa kaudella 1994–1995 ja Östersundissa kaudella 1995–1996. Hän sijoittui maailmancupissa kaikkiaan 12 kertaa kymmenen parhaan joukkoon.
Okinotorishima
pienoiskuva|Okinotorishiman sijainti pienoiskuva|Okinotorishiman kartta
SAXS
SAXS eli pienkulmaröntgensironta on materiaalitieteen tutkimusmenetelmä, jolla saadaan tietoa materiaalien rakenteesta nanometrien kokoluokassa. Menetelmä perustuu tutkittavan näytteen röntgensäteilyn sirontakuvion tulkintaan ja se antaa siten epäsuorasti tietoa näytteen rakenteesta. SAXS-mentelmällä voidaan selvittää muun muassa proteiinien tai muiden hiukkasten muoto liuoksessa, aineiden nanorakenne ja erilaisten materiaalien fraktaalidimensio, kunhan tutkittavat rakenteet tai hiukkaset ovat suuruusluokaltaan 1 – 100 nm.
Pienkulmaröntgensironnassa röntgensäde tunkeutuu tutkittavaan näytteeseen, vuorovaikuttaa näytteen elektronien kanssa ja siroaa elastisesti eli ilman että säteen energia vähenee sirontaprosessissa. Menetelmä perustuu säteiden sirontaan hyvin pieniin kulmiin alkuperäiseen säteen suuntaan verrattuna, joten siitä etuliike pienkulma. Sirontakulma on kääntäen verrannollinen sirottavan rakenteen kokoon.
Magalhãesinsalmi
thumbnail|Magalhãesinsalmi satelliittikuvassa. Magalhãesinsalmi on Etelä-Amerikan mantereen ja Tulimaan välissä sijaitseva salmi, joka on saanut nimensä purjehtija Fernão de Magalhãesin mukaan. Magalhãesinsalmi on merireitti Atlantilta Tyynellemerelle.
Fernão de Magalhães löysi salmen vuonna 1520 etsiessään läntistä meritietä Maustesaarille. Hän purjehti salmeen pyhäinpäivänä, minkä vuoksi salmi tunnettiin aluksi nimellä Estrecho de Todos los Santos. Myöhemmin Espanjan kuningas antoi sille Magalhãesin kunniaksi nimen Estrecho de Magallanes, Magalhãesinsalmi.
Põldealune laht
Põldealune laht (myös Põldalune laht) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee aivan Siiksaaren kylän eteläpuolella ja Laidevahe lahden itäpuolella. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 2,0 m mpy. ja siihen ei ole johdettu ympäristöstään ojia. Järven valuma-alueen laajuus on vain 1,1 neliökilometriä. Järven 350 metriä pitkä laskuoja on johdettu Laidevahe lahden itärantaan. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,8 metriä ja suurin syvyys 1,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00025 kuutiokilometriä eli 0,25 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä ja rannat kasvavat pääasiassa ruokoa. Järvi on autio ja vain sen kaakkoisosaan johtaa tie Siiksaaresta.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen.
Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.
Barbadoksen lippu
right|thumb|188px|Barbadoksen lippu Barbadoksen lippu on Barbadoksen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Lippu otettiin käyttöön virallisesti 30. marraskuuta 1966. Lipun siniset raidat kuvaavat merta ja taivasta ja kullanvärinen Barbadoksen hiekkaa. Kolmikärki keskellä lippua on Neptunuksen ase, ja sen katkennut varsi kuvaa Isosta-Britanniasta irtautumista.
Thomas J. Herbert
thumb|Thomas J. Herbert Thomas James Herbert (28. lokakuuta 1894 Cleveland, Ohio – 26. lokakuuta 1974) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Ennen politiikkaan ryhtymistä Herbert palveli upseerina Yhdysvaltain ilmavoimissa ensimmäisessä maailmansodassa. Sotaa ennen Herbert aloitti lakiopinnot Western Reserven yliopistossa, josta hän valmistui sodan päättymisen jälkeen 1920.
Herbert toimi Ohion osavaltion oikeusministerinä vuosina 1939–1945. Hän toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1947–1949 ja tuomarina Ohion korkeimmassa oikeudessa vuodesta 1951 lähtien noin kymmenen vuoden ajan.
André Franquin
200px|thumb|right|Franquinin [[signeeraus]]
André Franquin (3. tammikuuta 1924 – 5. tammikuuta 1997) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänen kuuluisimmat luomuksensa olivat Niilo Pielinen ja Marsupilami, ja vähemmän tunnettuja oli Heiska ja Heta. Hän piirsi myös sarjakuvaa Piko ja Fantasio vuosina 1947–1969.
Franquin opiskeli piirtämistä École Saint-Lucissa vuonna 1943, mutta koulu jouduttiin sulkemaan sodan takia. Sen jälkeen hän oli Brysselissä töissä lyhytikäisessä animaatiostudiossa CBA. Siellä hän kuitenkin tapasi useita tulevia ammattitovereitaan. Heitä olivat Morris eli Maurice de Bevere, Lucky Luken luoja, REF eli René Follet, Peyo eli Pierre Culliford, joka on tunnetuin smurffeista ja Eddy Paape. CBAn konkurssin jälkeen kaikki neljä menivät töihin Spirou-lehteen.
Tuolloin tätä joukkoa (Peyo pois lukien) luotsasi Joseph Gillain (Jijé), joka oli muuttanut osan kodistaan työtilaksi nuorille sarjakuvapiirtäjille. Jijé tuotti tuohon aikaan monta eri sarjakuvaa, joita julkaistiin Spiroussa. Ryhmä tunnetaan usein nimellä bande des quatre (neljän kopla) ja heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi. Marcinelle oli yksi Brysselin esikaupunkialueista, jossa Spiroun kustantaja Dupuis siihen aikaan sijaitsi.
Jijé antoi Piko-sarjakuvan Franquinille vuonna 1946 kesken tarinaa Spirou et la maison préfabriquée. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana Franquin loi sarjan oikeastaan kokonaan uudelleen kirjoittaen siihen monipolvisia, pitkiä juonia ja suuren joukon huvittavia hahmoja. Merkittävin niistä oli Marsupilami, pitkähäntäinen, leoparditurkkinen, muniva, puussa asuva apinan tapainen otus.
1950-luvun alkuun mennessä Franquin oli löytänyt tyylinsä. Hänen viikoittain Spiroussa ilmestyvä sarjakuvansa sai suursuosion. Jijén tapaan Franquin otti nyt puolestaan opastukseensa joukon nuoria sarjakuvataiteilijoita, joista merkittävimmät olivat Jean Roba, Jean de Maesmaker (Jidéhem) ja Michel Régnier (Greg). He kaikki avustivat häntä Pikon ja Fantasion piirtämisessä.
Vuonna 1957 Spiroun päätoimittaja Yvan Delporte ideoi Franquinille antisankarin Niilo Pielinen (Gaston Lagaffe, gaffe tarkoittaa ranskaksi kömpelystä). Lopulta tästä täytesarjaksi kaavaillusta hahmosta tuli niin suosittu, että se sai oman viikoittaisen sivunsa.
1960-luvun alussa Franquin kärsi muutaman vuoden ajan masennuksesta, jonka takia hän lopetti hetkeksi Pikon ja Fantasion piirtämisen (kesken tarinaa SOS – Bretzelburg kutsuu). Niilo Pielistä hän piirsi masennuksestaan huolimatta. Vuonna 1967 Franquin luovutti kokonaan Pikon ja Fantasion piirtämisen Jean-Claude Fournierille. Niilo Pielinen alkoi painottua törmäilyhuumorin sijasta koko ajan enemmän Franquinille tärkeisiin aiheisiin kuten pasifismiin ja luonnonsuojeluun. Niiloa hän piirsi kuolemaansa saakka.
Suomessa Franquinin sarjakuvat tulivat lukijoille tutuiksi sarjakuvalehdistä Ruutu ja Non Stop.
Suurin muutos Franquinin tuotannossa tapahtui 1977 hermoromahduksen jälkeen. Silloin hän alkoi työstää satiirista Idées noires -sarjakuvaansa (julkaistu suomeksi nimellä Mustat sivut), joka oli sävyltään paljon synkempi.
When the Last Sword Is Drawn
Mibu gishi den  ( on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut japanilainen samuraielokuva. Elokuvan on ohjannut vuonna 2009 Oscar-palkittu japanilainen Yōjirō Takita. Se kertoo tarinan kahdesta Shinsengumissa  1880-luvun puolivälissä Tokugawa-shōgunaattia palvelevasta samuraista, joista Saitō Hajime (Koichi Sato), on kyyninen, säännöistä piittaamaton tappaja ja toinen Yoshimura Kan'ichiro (Kiichi Nakai) ristiriitainen, toisaalta rahanahne, toisaalta syvästi periaatteen mies. Tapahtumat sijoittuvat Japanin Bakumatsu-kaudelle jolloin pitkään kestänyt shogunien hallintovalta murtui ja keisari voitti verisen valtataistelun. Elokuva sisältää paljon takautumia, jotka selvittävät päähenkilöiden käytöstä ja asenteita sekä heidän keskinäisen suhteensa kehitystä.
Topi Lehtipuu
Topi Valtteri Lehtipuu (s. 24. maaliskuuta 1971 Brisbane, Australia) on suomalainen, Pariisissa asuva oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Opiskelu ja ura
Lehtipuu valmistui Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuslinjalta musiikin maisteriksi pääaineenaan kuoronjohto. Hän on saanut laulunopetusta muiden muassa Howard Crookilta, Peter Lindroosilta ja Irina Gavrilovicilta.
Lehtipuu on johtanut useita kuoroja kuten Suomen Laulua ja Hämäläis-Osakunnan Laulajia sekä opettanut sovitusta Sibelius-Akatemiassa. Hän on dubannut piirroselokuvia ja tuottanut niiden musiikkia. Hän on myös aikoinaan laulanut ja soittanut viulua progerockyhtyeessä Höyry-kone (1994–1997) sekä gospelyhtyeessä Jakaranda. Topi Lehtipuu on laulanut lähes 50 virttä Yleisradion ja kirkon yhteisessä nykyvirsikirjan äänityshankkeessa (2001–2005).
Topi Lehtipuu nousi 2000-luvulla nopeasti kansainvälisesti merkittäväksi barokkimusiikin ja Mozartin oopperoiden tenoriksi. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu sekä vanhaa että uutta musiikkia, oratorioita ja kantaatteja Bachista Monteverdiin, Einojuhani Rautavaaran Vigilia sekä muun muassa Arnold Schönbergin ja Arvo Pärtin teoksia. Hän on laulanut lukuisissa ooppera- ja barokkimusiikkilevytyksissä.
Lehtipuu oli Joroisten Musiikkipäivien taiteellinen johtaja vuosina 2004-2010. Turun musiikkijuhlien taiteellisena johtajana hän on toiminut vuosina 2010-2015. Lehtipuu aloittaa 1.10.2015 Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana.
Oopperalaulajana
Lehtipuun ensimmäinen oopperarooli oli 1999 Mozartin Taikahuilun Tamino Pariisin Théâtre des Champs-Elysées'ssä ja sitä seuranneella Atelier Lyrique de Tourcoing -ryhmän kiertueella eri puolilla Ranskaa. Savonlinnan oopperajuhlilla Lehtipuu esiintyi vuosina 2000 ja 2002. Suomen kansallisoopperan debyytti oli syyskaudella 2002 Cosi fan tutten Ferrando. Vuonna 2004 Lehtipuu lauloi oopperarooleja jo Berliinin valtionoopperassa sekä Pariisin Chatelét-oopperassa ja vuonna 2006 Salzburgin musiikkijuhlilla ja Glyndebournen festivaaleilla.
Toukokuussa 2007 hän teki Espanjan Bilbaossa "Taikahuilun" Taminon roolin ja marraskuussa "Don Giovannin" Don Ottavion roolin Ranskan Toulousessa. Vuoden 2007 Helsingin juhlaviikkojen konsertissa "Helsingin Barokkiorkesteri, Höbarth & Lehtipuu" hän esitti mm. Georg Friedrich Händelin ja Johann Sebastian Bachin musiikkia. Vuoden 2009 Salzburgin musiikkijuhlilla Lehtipuu lauloi taas Ferrandona, ja keväällä 2012 Suomen kansallisoopperassa Pelléaksen roolin Claude Debussyn Pelléas ja Melisande -oopperassa.
Bodøn lento-onnettomuus 1974
Kone lähti puolenpäivän aikaan Rovaniemeltä ja teki välilaskut Ivaloon ja Norjan Alattioon. Kone katosi illalla vähän ennen kahdeksaa huonossa säässä ollessaan valmistautumassa laskeutumaan Bodøn lentokentälle polttoainetäydennystä varten. Onnettomuutta selvittäneen tutkintatoimikunnan mukaan onnettomuus johtui turbulenssista ja lentäjän ohjausvirheestä. Onnettomuuden jälkeen esitettiin kuitenkin myös arveluita, että koneen katoaminen olisi voinut liittyä alueella pidettyihin Naton harjoituksiin, sillä useat silminnäkijät havaitsivat onnettomuuden tapahtuma-aikana Pohjois-Norjan taivaalla Naton Alloy Express -sotaharjoitukseen osallistuneita englantilaisia Harrier-hävittäjiä.
Nokia 9000 Communicator
Nokia 9000 Communicator on Nokian ensimmäisen älypuhelinsukupolven ensimmäinen Communicator -mallisarjan julkaisu. Nokia 9000 Communicatoria seurasi paranneltu 9000i jota seurasi Nokia 9110 Communicator.
Historia
Kommunikaattorin kehitys alkoi vuonna 1993 huippusalaisena, vain kymmenen hengen kehitysprojektina, jota vetivät Reijo Paajanen sekä sovelluskehittäjäsuhteista vastannut Lauri Hirvonen. Taustalla oli yhteistyökumppanien näkemys siitä, mihin maailma oli menossa: sähköpostista oli tulossa tärkeä väline kannettavissa laitteissa ja tietokoneissa. Sparraajana ja kilpailijaverrokkina oli etenkin sen aikainen Psion 3 -kämmentietokone, jota pystyi käyttämään kahdella paristolla parhaimmillaan kuukauden. Verrokkeja olivat myös vuonna 1993 esitelty HP Omnibook ja nopeasti flopannut Applen Newton.
Julkistus ja ominaisuudet
Puhelin julkaistiin 1996. Sen puhelinosa oli Nokia 2110:sta ja sen taskutietokoneosa perustui 25 MHz 80386-suorittimeen. Laite käytti PC-GEOS-käyttöliittymää. Alkuperäisen 9000-mallin ohjelmisto oli monella tapaa hyvin rajoitettu, ja siitä julkaistiin loppuvuodesta 1997 parannettu i-malli, jossa oli korjattu 9000-mallin ohjelmiston pahimpia puutteita. Parannuksiin kuuluivat muun muassa alikansiot, mahdollisuus pitää yhtä aikaa auki useampia saman napin takana olevia ohjelmia (esimerkiksi WWW-selain ja telnet-yhteysohjelma tai sähköposti ja selain), sekä soittoäänien vastaanottaminen ja lähettäminen tekstiviesteillä. Nokia ei kuitenkaan tarjonnut puhelimen omistajille mahdollisuutta päivittää puhelimen ohjelmistoa 9000-mallista 9000i-malliin, vaikka tämä olisi ollut teknisesti mahdollista. 9000:n PC-GEOS-käyttöliittymää ajetaan Datalight-yrityksen ROM-DOS-käyttöjärjestelmän päällä ja tälle on myös kehitetty komentorivi, joka käynnistetään yksinkertaisella Internetistä ladattavalla ohjelmalla.
Kommunikaattorissa oli puhelin- ja tietokoneosa erotettu toisistaan niin, että data kulki osien välillä lattakaapelia pitkin. Taustalla olivat virransäästösyyt sekä sen aikaiset viestintäalan määräykset, jotka eivät tunteneet ajatusta, että puhelimeen voisi asentaa sovelluksia.
Korunuolikko
Koko ja ulkonäkö
Korunuolikko kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen. Etuosa on valkea, takaosa ruskehtava, evät koristeellisen puna-sinijuovaiset.
Alkuperä
Korunuolikko elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen
Korunuolikko puolustaa reviiriään aggressiivisesti muita saman lajisia ja samanmuotoisia kaloja kohtaan. Toisaalta se säikähtää helposti ja säntäilee silloin päättömästi, joten piilopaikkoja pitää olla, ja on syytä varmistua, ettei akvaariosta ole helppoa hypätä ulos.
Ravinto
Korunuolikko syö eläinplanktonpitoista ruokaa, jota se siilaa virtaavasta vedestä. Jos ruoassa ei ole tarpeeksi vitamiineja, kalan värit haalistuvat.
North American XB-70 Valkyrie
North American XB-70 Valkyrie oli yhdysvaltalainen 1960-luvulla kehitetty prototyyppi Mach 3 -nopeuden pommikoneesta.
Kehitys
Kone oli nopeampi kun mikään tuonaikainen hävittäjä ja sai Neuvostoliiton kehittämään MiG-25-hävittäjän. Valkyrien lakikorkeus (24 400 m/80 000 jalkaa) oli myös lähes ylivoimainen tuon ajan ilmatorjuntaohjuksille sekä hävittäjille. Ennen MiG-25:n kehittämistä Valkyriellä ei ollut konkreettista vastustajaa kunhan se pääsi riittävän korkealle, minne vihollisella ei ollut enää mahdollisuutta päästä.
XB-70 -projekti keskeytettiin vuonna 1967, jolloin kaksi prototyyppiä oli valmistunut. Kehitysohjelma oli erittäin kallis, ja koneiden yksikköhinta nousi liian korkeaksi jopa Yhdysvaltain ilmavoimille.
Ensimmäisenä valmistunut koekone on nykyisin museoituna Daytonissa, Ohiossa, mutta toinen kone tuhoutui 8. kesäkuuta 1966 törmäyksessä F-104-hävittäjän kanssa. Onnettomuudessa kuoli kaksi pilottia. Heistä toinen oli Joseph Albert Walker, ensimmäinen kahdesti (X-15-koneella) avaruudessa käynyt ihminen.
pienoiskuva|North American XB-70 Valkyrie. pienoiskuva|North American XB-70 Valkyrie Edwardsin lentotukikohdassa vuonna 1967.
Kone käytti tasaista runkoa sekä saranoituja ulompia siipipaneeleita. Aliääninopeuksissa ulommat paneelit olivat vaaka-asennossa nostovoiman saamiseksi. Yliääninopeuksissa paneelit kallistuivat alaspäin, joka vähensi ilmanvastusta ja lisäsi pystyssä olevaa siipipinta-alaa vakauden lisäämiseksi. Eturungossa oli lisäksi Canard-siipi. Koneella todettiin heikko suuntavakaus ja sillä tehtiin vain yksi lento yli Mach 3 -nopeudella.
1960-luvulla miehitettyjen pommikoneiden tulevaisuus oli epävarma ja eräiden mielestä tulevaisuus oli ohjuksissa, joka osaltaan johti B-70 -ohjelman lopettamiseen.
Nokia 9110 Communicator
Nokia 9110 Communicator oli Nokian Communicator -sarjan toinen  älypuhelinjulkaisu  9000 / 9000i version jälkeen. Siitä tehtiin myös päivitetty Nokia 9110i -versio. Nokia 9110 Communicatoria seurasi Nokia 9210 Communicator.
Nuorten Akatemia
Nuorten Akatemia on Suomessa toimiva nuorten osallisuutta edistävä yhteistyöorganisaatio, jonka jäseniä ovat Suomen suurimmat nuoriso- ja liikuntajärjestöt. Nuorten Akatemia tarjoaa nuorille tekemisen paikkoja ja oppimisen kokemuksia sekä monipuolisia mahdollisuuksia vaikuttaa organisaatioiden toimintaan. Tarkoituksena on, että kaikenlaisilla nuorilla on yhteys itsensä kannalta merkityksellisiin yhteiskunnallisiin ilmiöihin ja tunne oman elämänsä hallittavuudesta.
Nokia 9110 Communicator
Nokia 9110 oli huomattavasti edeltäjäänsä Nokia 9000 Communicatoria pienempi ja siinä oli myös selvästi pidemmät toiminta-ajat. Laitteistoltaan 9110 vastasi Nokia 6110 -puhelinta johon oli sisällytetty x86-prosessori. 9110:ssa oli myös näytön taustavalo, joka paransi laitteen käytettävyyttä.
Vaihtosuuntaaja
thumb|200px|Vaihtosuuntaaja, joka muuntaa 12V tasajännitteen 115V vaihtojännitteeksi
Nokia 9110 Communicator
Kämmenmikropuolen x86 -prosessorina oli AMDn valmistama 33 MHz 486SX (Élan SC450), ja käyttöjärjestelmänä GEOS.
Vaihtosuuntaaja
Vaihtosuuntaaja eli invertteri on laite, joka muuntaa tasavirtaa vaihtovirraksi.
Nuorten Akatemia
Yhteistyöorganisaation toiminta koostuu yhteistyössä toteutetuista hankkeista. Yhdessä Nuorten Akatemian kanssa toimii mitä erilaisimpia nuoriin liittyviä kumppaniorganisaatioita: kouluja ja oppilaitoksia, järjestöjä, julkisia toimijoita sekä yrityksiä. Lisäksi Nuorten Akatemia tarjoaa palveluita myös suoraan nuorten parissa toimiville aikuisille: opettajille, ohjaajille tai muiden nuorten kanssa toimiville aikuisille. Nuorten Akatemian toiminta on valtakunnallista.
Nokia 9110 Communicator
9110i-versio eroaa perusversiosta ainoastaan ohjelmiston lisäominaisuuksilla. 9110i -mallissa on mukana mm. WAP-toiminnot valmiiksi asennettuna MMC-muistikortille. Perusmalli ja i-malli olivat siis laitteistotasolla täysin sama laite.
Nuorten Akatemia
Toiminta
Nuorten Akatemian brändit:
Vaihtosuuntaaja
Vaihtosuuntaajassa on hakkuriteholähde. Nykyisin yksinkertainen vaihtosuuntaaja koostuu oskillaattorin ohjaamasta transistorikytkennästä, joka katkoo sisään tulevaa tasajännitettä muodostaen kanttiaallon. Kanttiaalto johdetaan muuntajaan, josta saadaan ulos halutun suuruinen ja taajuinen vaihtojännite.
Bihari-eläimistökausi
Bihari-eläimistökausi oli varhais-pleistoseeniin sijoittunut nisäkäsfossiilien perusteella määritelty ajanjakso Euroopassa. Kaudelle nimen antanut Bihari sijaitsee Karpaateilla Unkarissa.
Vaihtosuuntaaja
Vaihtosuuntaajia käytetään esim. autoissa, veneissä ja muissa kulkuvälineissä. Tavallisesti vaihtosuuntaaja ottaa auton tupakansytyttimestä 12 voltin sähkövirran ja muuntaa sen 230 voltin verkkovirraksi Suko-pistorasiaan. Näin autossa voi käyttää verkkovirtaan kytkettäviä laitteita. Autokäyttöön tarkoitetut vaihtosuuntaajat tarjoavat tyypillisesti tehoa 100–300 wattia.
Nuorten Akatemia
Historia ja jäsenjärjestöt
Nuorten Akatemian nykyiset jäsenjärjestöt:
Talous
Nuorten Akatemian tärkeimmät rahoittajat ovat opetus- ja kulttuuriministeriö sekä Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus STEA. Näiden lisäksi yhteistyöorganisaatio saa rahoitusta useilta muilta julkisilta rahoittajilta, kuten ulkoministeriöltä, Liikennevirastolta ja Euroopan unionilta.
Nuorten Akatemia on toimintamalliltaan projektiorganisaatio ja rahoitus tulee hankkeista.
NA kehittämö Oy
NA kehittämö oy on Nuorten Akatemia ry:n kokonaan omistama yhtiö, jonka hallituksena toimii Nuorten Akatemian työvaliokunta. NA kehittömä Oy:n liikeidea on tukea asiakasta onnistumaan toiminnassa nuorten kanssa.
Yhtiö on perustettu toteuttamaan ALV:n alaista liiketoimintaa, mutta kaikki palvelut tarjotaan Nuorten Akatemian brändin alla. Tarvitsemansa resurssit NA kehittämö oy ostaa Nuorten Akatemialta tai ulkopuolelta.
Los Angelesin kansainvälinen lentoasema
Los Angelesin kansainvälinen lentoasema on lentoasema Los Angelesissa, Kaliforniassa. Lentoasema tunnetaan myös lyhenteellä L-A-X tai LAX, joka on lentoaseman IATA-koodi. LAX on maailman viidenneksi vilkkain, sekä Yhdysvaltain toiseksi vilkkain lentoasema matkustajamäärissä mitattuna (2019). Lentoaseman kautta matkusti 84 557 968 ihmistä vuonna 2017. Kentältä tehtiin nousuja ja laskuja 700 362 kappaletta vuonna 2017.
Historia
Los Angelesin kaupunki teki päätöksen Los Angelesin kansainvälisen lentokentän rakentamisesta Mines Fieldina tunnetulle alueelle heinäkuussa 1928. Lentokentän ensimmäinen rakennus, Hangar No. 1, rakennettiin seuraavana vuonna. Lentokenttä vihittiin käyttöön virallisesti 7. heinäkuuta 1930. Ensimmäiset kaupalliset lennot Los Angelesin lentokentällä aloitettiin kuitenkin vasta vuonna 1946. Lentokentän ensimmäinen terminaali avattiin tammikuussa 1984. Kuusi vuotta myöhemmin lentokentän alkuperäinen Hangar No. 1 -rakennus hyväksyttiin Register of Historical Places -listalle kansallisesti arvokkaana muistomerkkinä. Helmikuussa 2007 lentokentällä tehtiin ensimmäinen laaja remontti, kun Tom Bradley International -terminaaliin tehtiin 700 miljoonaa dollaria maksanut sisätilaremontti.
Lentoasema suljettiin 29. huhtikuuta 1992, Rodney Kingiin kohdistuneen rasistisen poliisiväkivaltatapauksen aiheuttamien Los Angelesin mellakoiden takia. Se avautui uudelleen 17. tammikuuta 1994, Northridgen maanjäristyksen jälkeen.
Arkkitehtuuri
LAX:iin kuuluu Theme Building-nimellä (suom. 'teemarakennus') tunnettu rakennus, joka on itsessään nähtävyys. Se on 1961 valmistunut 'avaruusajan arkkitehtuuria' (ns. Googie-arkkitehtuuria) ilmentävä rakennus, jonka on sanottu muistuttavan neljälle jalalle laskeutunutta avaruusalusta tai ufoa. Rakennuksen pääsuunnittelijoita olivat William Pereira ja Charles Luckman, mukana myös Paul Williams ja Welton Becket.pienoiskuva|Lentokoneita Tom Bradley International -terminaalin edessä vuonna 2015.
Terminaalit
Lentokenttä jakautuu yhdeksään terminaaliin, jotka muodostavat keskenään hevosenkengän muotoisen kompleksin. Terminaalien yhteenlaskettu pinta-ala on 186 000 neliömetriä.
Kiitotiet
Lentoasemalla on neljä keskenään samansuuntaista kiitotietä, 06L/24R, 06R/24L, 07L/25R ja 07R/25L.
Turvallisuus
Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman turvallisuus on Los Angelesin lentokenttäpoliisin vastuulla. Lentokenttäpoliisi perustettiin vuonna 1946 ja siihen kuului alkujaan vain kuusi aseistettua "lentokenttävartijaa" sekä yksi lentokenttäpoliisien toimintaa valvonnut valvoja. Nykyisin lentokenttäpoliisin alaisuudessa työskentelee noin 1 100 poliisia sekä siviiliä.
Kiitotiellä 24L sattui 35-henkeä vaatinut onnettomuus US Airwaysin lento 1493 helmikuussa 1991.
Joachim von Ribbentrop
Ulrich Friedrich Wilhelm Joachim Ribbentrop, vuodesta 1925 von Ribbentrop (30. huhtikuuta 1893 Wesel, Preussi, Saksa – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg, Saksa), oli natsi-Saksan ulkoministeri vuosina 1938–1945. Ribbentrop tunnetaan erityisesti Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin kanssa vuonna 1939 allekirjoittamasta hyökkäämättömyyssopimuksesta, joka tunnetaan Molotov–Ribbentrop-sopimuksena.
Perhesuhteet
Joachim Ribbentropin isä oli yliluutnantti Richard Ribbentrop ja äiti Johanne Sophie (synt. Hertwig). 15. toukokuuta 1925 hänen kaukainen sukulaisensa Gertrud von Ribbentrop (1863–1943), jonka isä Karl Ribbentrop oli saanut aatelisarvon 1884, otti Joachim Ribbentropin ottopojakseen. Tästä lähtien Joachim sai käyttää sukunimensä edessä aatelisarvoa osoittavaa von-etuliitettä.
Ribbentrop meni 5. heinäkuuta 1920 Wiesbadenissa naimisiin Anna Elisabeth (Annelies) Henkellin (12. tammikuuta 1896 Mainz – 5. lokakuuta 1973), kuohuviinitehtailija Otto Henkellin tyttären kanssa. Avioliiton myötä Ribbentrop siirtyi johtamaan yhtiön Berliinin edustustoa. Avioparille syntyi viisi lasta:
Elämä
Vuosien 1908 ja 1914 välisenä aikana Ribbentrop vietti useita vuosia ulkomailla, vuodesta 1910 pääasiassa Kanadassa. Tuona aikana hän pelasi jääkiekkoa. Kanadan vuosinaan hän oppi myös puhumaan erinomaista ranskaa ja englantia. Vuonna 1914 hän palasi kotimaahansa astuakseen Saksan armeijaan ensimmäisessä maailmansodan alettua. Hänelle myönnettiin yliluutnantin arvo sekä 1. luokan rautaristi. Haavoituttuaan sodassa hänestä tuli diplomaatti, asemapaikkanaan Istanbul.
Natsi-Saksan aika
pienois|vasen|Von Ribbentrop solmimassa [[Molotov–Ribbentrop-sopimusta. Von Ribbentrop kuvassa taka-alalla, istuvan Molotovin takana.]] Vuonna 1930 Ribbentrop tapasi Adolf Hitlerin, johon hän teki vaikutuksen ulkoasiain tietämyksellään. Kaksi vuotta myöhemmin von Ribbentrop liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Hänestä tuli Hitlerin ulkopolitiikan asiantuntija ja Führerin suuri ihailija. Hänen yhteiskunnalliset suhteensa auttoivat Hitleriä saavuttamaan aseman Berliinin poliittisissa piireissä. Ribbentrop aloitti poliittisen uransa tarjoutumalla salaiseksi välikädeksi entisen sotatoverinsa valtakunnankansleri Franz von Papenin ja Hitlerin välille. Vuonna 1933 von Ribbentropille myönnettiin SS-Standartenführerin arvo.
Hitlerin tultua 30. tammikuuta 1933 valtakunnankansleriksi von Ribbentrop ei saanutkaan hänen valtakunnanhallituksessaan toivomaansa valtakunnanulkoministerin salkkua. Hitler oli kaavaillut tähän virkaan vanhaa puoluetoveriaan Alfred Rosenbergiä, toisaalta myös hallituksen konservatiivit vaativat salkkua itselleen. Valtakunnanulkoministeriksi tulikin konservatiivien Konstantin von Neurath. Vuonna 1934 von Ribbentropista tuli ”ulkopoliittinen neuvonantaja ja valtakunnanhallituksen valtuutettu aseriisuntakysymyksissä”.
Kesäkuussa 1935 hän sai ”Saksan valtakunnan täysivaltaisen erikoislähettilään” arvon. Tässä asemassa hän solmi Ison-Britannian kanssa 18. kesäkuuta 1935 englantilais-saksalaisen laivastosopimuksen, jossa Iso-Britannia antoi Saksalle vastoin Versailles’n rauhan pykäliä oikeuden pitää yllä laivastoa, joka oli kooltaan kolmasosa Britannian laivastosta. 25. marraskuuta 1936 hän solmi Japanin kanssa Neuvostoliiton johtamaa Kominterniä vastaan suunnatun Antikomintern-sopimuksen.
Elokuussa 1936 von Ribbentrop nimettiin Britanniaan suurlähettilääksi, jossa tehtävässä hän toimi kunnes seurasi von Neurathia Saksan ulkoministerinä 1938. Hän oli tärkeässä roolissa Böömin ja Määrin liittämisessä Saksaan seuraavana vuonna.
23. elokuuta 1939 hän allekirjoitti Moskovassa Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotovin kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen, joka tunnetaan Molotov–Ribbentrop-sopimuksena. Sen salaisessa lisäpöytäkirjassa Suomi oli Puolan itäosan ja Baltian maiden ohella luvattu Neuvostoliiton etupiiriin. Toisen maailmansodan puhjettua ja Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon von Ribbentrop, joka piti Josif Stalinista, välitti tälle venäläisen diplomaatin kautta viestin: ”Kertokaa Stalinille, että minä olin tätä sotaa vastaan ja tiedän, että se tuo suuren epäonnen Saksalle.” pienois|Kuva Nürnbergin oikeudenkäynnistä: von Ribbentrop istumassa vasemmalla, oikealla [[Baldur von Schirach.]] Toisen maailmansodan lopussa amiraali Karl Dönitz erotti von Ribbentropin. Nürnbergin oikeudenkäynnissä hän oli syytettynä rikoksista rauhaa vastaan, rikoksista ihmisyyttä vastaan, sotarikoksista ja salaliitosta rauhaa vastaan. Oikeuskäsittelyn aikana von Ribbentrop ei osoittanut vähäisintäkään katumusta. Hänet katsottiin syylliseksi kaikkiin neljään syytekohtaan ja tuomittiin kuolemaan. Koska Hermann Göring teki itsemurhan muutamaa tuntia ennen aiottua teloitusta, von Ribbentrop hirtettiin ensimmäisenä 16. lokakuuta 1946 kello 1.12 yöllä.
Seitsemän vuotta von Ribbentropin kuoleman jälkeen hänen leskensä Anna Elisabeth von Ribbentrop julkaisi miehensä muistiinpanojen ja muistelmien pohjalta teoksen Zwischen London und Moskau. Myöhemmin hänen jäämistöstään koottiin vielä teos Die Kriegsschuld des Widerstandes (Vastarinnan sotasyyllisyys). Teoksen julkaisi hänen poikansa Rudolf von Ribbentrop.
Forseti
Forseti oli Skandinavian mytologian oikeudenmukaisuuden, rauhan ja totuuden jumala. Hänen vanhempansa olivat Balder ja Nanna. Forseti syntyi Helgolandissa. Forseti asui myöhemmin palatsissaan Glitnirissä, jossa kultaiset pilarit ja hopeinen katto. Hän myös sovitteli ihmisten ja jumalten välisiä kiistoja palatsissaan. Häntä sanottiin myös kaikkien mahdollisten kiistojen ratkaisijaksi. Hänen muita nimiään on Forsete, Fosite ja Foseti.
Maailmankisat 1976
Naiset
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai keihäänheittäjä Seppo Hovinen, joka teki lajissa Stadionin ennätyksen.
Heimosoturi
pienoiskuva|Heimosotureita mahdollisesti [[Aunuksen retkikunta|Aunuksen retkellä vuosina 1919–1920. ]] Heimosoturi oli Suomen heimosotiin vuosina 1918–1921 osaa ottanut vapaaehtoinen sotilas. Heimosoturit olivat useasti alun perin Saksassa koulutettuja jääkäreitä, heimoaktivisteja, Suomen armeijan sotilaita tai suojeluskuntalaisia. Useasti heimosoturiksi alkoi tavallinen koululainen, mutta yleensä ylioppilas. Myös moni tavallinen heimoveljellisesti, kansallismielisesti ja isänmaallisesti ajatteleva siviili ryhtyi heimosoturiksi. Moni aikanaan Suomen itsenäisyyden puolesta taistellut aktivisti jatkoi itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen taistelussa heimokansojen vapauden puolesta. Sisällissodan jälkeen moni valkoisissa joukoissa palvellut halusi jatkaa taisteluaan Suomen lähialueilla venäläisiä bolševikkeja vastaan. Esimerkiksi Itä-Karjalassa Suomen sisällissota jatkui vielä kaksi vuotta varsinaisen päättymisensä jälkeen. Näin ollen monesta vapaussoturista tuli myöhemmin heimosoturi.
Ideologia
Valkoisen armeijan kenraali Mannerheimin sisällissodan aikana antamalla julistusmaiselle päiväkäskyllä, joka tunnetaan nimellä Miekkavala, oli tärkeä osa heimosoturien ideologiassa. Miekkavalassa Vienan Karjalassa asuvien veljien pelastaminen bolševismilta yhdistyi tavoitteeseen luoda sotilaallisin keinoin nuoresta Suomesta mahtava suuri Suomi. Heimosoturilta odotettiin tietynlaista vakaumusta, maailmankatsomusta ja idealismia, koska heimosoturi oli tavallaan ideologinen sotilas. Heimosoturillisuus määriteltiin sen mukaan, kuinka vankka sotilas oli heimoaatteelliselta vakaumukseltaan ja kuinka moneen heimosotaan sekä heimoveljelliseen liikkeeseen hän oli ottanut osaa. Pelkkä palkkasotilaan asenne tai vain seikkailunhalu eivät riittäneet heimosoturiksi.
Kansallisuudet
pienoiskuva|[[Suomalaiset|Suomalainen ja karjalainen heimosoturi taistelevat rinnakkain venäläisiä vastaan itäkarjalaisten kansannousussa, Tsolmon taistelussa Vienassa vuonna 1921. ]] Heimosoturit eivät olleet välttämättä vain suomalaisia. Suomen suomalaisten lisäksi heimosoturit olivat kansallisuudeltaan karjalaisia, virolaisia ja Inkerin suomalaisia. Näiden suurimpien kansallisuusryhmien lisäksi oli muitakin eri suomensukuisten kansojen edustajia. Heimosoturi ei välttämättä kuitenkaan ollut suomensukuinen, nimittäin heimosodissa palveli muun muassa ruotsalaisia. Ruotsalaisista heimosotureista lienee tunnetuin Martin Ekström, joka sittemmin loi uraa Suomen armeijassa ja Suojeluskunnassa. Lisäksi heimosotureina taisteli sellasia sotilaita, jotka olivat sukujuureltansa suomalaisia ja tunsivat Suomen ja sen heimokansojen asiat omikseen. Tällainen tunnettu heimosoturi oli eräs inkeriläisten kansannousun johtajista Yrjö (Georg) Elfvengren, joka oli puoliksi kaukasialainen ja puoliksi suomalainen. Kaiken lisäksi hän oli tavoiltaan venäläistynyt.
Heimosotakokemuksen merkitys
Heimosotiin osallistuneita heimosotureita oli aikanaan noin 9 000 miestä. Osa heimosotien veteraaneista pettyi Suomen tasavaltaan, joka solmi Neuvosto-Venäjän kanssa Tarton rauhansopimuksen vuonna 1920 ja pyrki olojen normalisoimiseen. He katsoivat Suomen pettäneen heimokansojen asian ja pitivät rauhansopimusta häpeällisenä. Pettymys johti Bobi Sivénin kohdalla protestiksi tehtyyn itsemurhaan. Hänestä tuli vuonna 1922 perustetun Akateemisen Karjala-Seuran marttyyri.
Sadat heimosoturit työllistyivät myöhemmin puolustusvoimiin. Puolustusvoimissa järjestettiin muistitietokeräys ja jokaisen heimosotaveteraanin tuli kirjauttaa muistonsa. Sotamuistoja myös julkaistiin kirjoina, joissa sotatapahtumia, operaatioiden yksityiskohtia, toiminnan poliittisia taustoja ja epäonnistumisen syitä eriteltiin.
Pohjan Poikien rykmentin veteraanit perustivat heimosotakokemuksen perintöä vaalivan muistoyhdistyksen vuonna 1931.
Heimosoturiaktiivit perustivat vuonna 1933 heimosoturien veteraanijärjestöksi yli 4 000-jäsenisen Suomen Heimosoturien Liiton, joka julkaisi omaa aikakauslehteä Heimosoturi. Suomen Heimosoturien Liitto lakkautettiin lokakuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklan tulkinnan nojalla Neuvostoliitolle vihamielisenä järjestönä.
Maarit Salin
Maarit Salin on Jaana Saarisen näyttelemä kuvitteellinen hahmo saippuasarjassa Salatut elämät. Hän oli sarjassa mukana vuosina 1999, 2000–2004, 2007–2008 ja 2015. Hänet nähtiin myös Ismo & Seppo Show / Seppo & Ismo Show -juhlalähetyksessä vuonna 2009, ja kesällä 2019 hän esiintyi Salattujen elämien spin-off-sarjassa Pihlajasatu.
Perhe
Ennen sarjan alkua Maarit on ollut naimisissa Jukka Salinin kanssa. Heillä on lapset Aleksi, Saku ja Silja. Maarit on alkoholisti, mikä olikin yksi syistä Jukan ja Maaritin eroon. Sittemmin Maarit saa kolme lastenlasta. Heistä sarjassa on nähty ainoastaan Aleksin tytär Sofia Salin. Siljalla on kaksi lasta, joista kumpaakaan ei ole nähty sarjassa muuta kuin valokuvia.
Kun Jukka menee naimisiin Hanna Salinin kanssa, Maarit saapuu Helsinkiin sotkemaan kuvioita. Hän muun muassa saa selville Hannan suhteen Aleksiin ja ajautuu Jukan kanssa sänkyyn. Jukan ja Hannan erottua Maarit ja Jukka asuvat jopa avoliitossa, mutta suhde kariutuu lopullisesti.
Sittemmin Maarit ei ole juurikaan tekemisissä Siljan tai Sakun kanssa, tai ainakaan yhteydenpidosta ei sarjassa mainita. Osasyynä on varmasti se, että Silja asuu Utahissa ja Saku Oslossa. Kun Maaritista tehdään haastattelu Milla Muurisen juontamaan televisio-ohjelmaan Kirjailijan koti, hän kuitenkin mainitsee, että hänen välinsä etenkin Siljaan ovat hyvät. Maaritin välit Aleksiin ovat pitkään hajalla, sillä hän on osasyyllinen Aleksin avovaimon, Hannan, kuolemaan. Aleksin Sofia-tytär on ollut Maaritille aina tärkeä. Kun Maaritin kanssa välit poikki pannut Aleksi on muuttanut Sofian kanssa Nakkilaan, yrittää Maarit parhaansa mukaan ylläpitää välejään Sofiaan, joka asuu jonkin aikaa Maaritin luona. Sofia muuttaa takaisin isänsä luokse keväällä 2008 esitetyissä jaksoissa.
Työelämä
Maarit tunnetaan sarjassa työstään toimittajana, joka yrittää löytää jutun vaikka mistä naapurustonsa tapahtumasta. Esimerkiksi Aki Nikkinen, Jenni Vainio ja Kristo Päivinen pääsevät hänen kauttaan otsikoihin. Maaritia pidetäänkin joidenkin naapureiden kesken juorutoimittajana, mutta myös vakavasti otettavana toimittajana.
Kun Maarit muuttaa sarjan ulkopuolella takaisin Suomeen, hän asuu eri puolilla Suomea. Tampereella hän törmää sattumalta Ulla Taalasmaahan, joka houkuttelee Maaritin kirjoittamaan kirjan Ullan elämästä. Toisesta Maaritin romaanista tuleekin Ullan kanssa kehitetty, Ullan elämästä reseptien ohella kertova Johan sopan keitin, jonka tekemisen kautta Maarit palaa Pihlajakadun kuvioihin. Kolmas Maaritin kirjoittama kirja, Murhamaisterit, kertoo Aaro Vaalanteesta.
Maarit saa Apisola Productions -tuotantoyhtiöltä työtarjoukseksi oman talk show’n. Siinä Maarit haastattelee erilaisia ihmisiä omassa kodissaan. Salin kuningatar päättyy Maaritin sortuessa jälleen alkoholiin.