cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iisveden rata
Iisveden radan kilometripylväiden numerointi oli poikkeuksellinen vuoteen 2014 saakka, sillä numerointi alkoi Suonenjoelta, eikä Helsingistä kuten normaalisti. Vuonna 2014 kilometripylväät uusittiin ja nyt Iisveden asema sijaitsee kilometrillä 420.
Luettelo televisiosarjan Surface hahmoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Surface pää- ja sivuhahmoista ensimmäisellä tuotantokaudella.
Parson’s Lodge
250px|thumb|Parson’s Lodge. Parson’s Lodge on vanha tykkipatteri ja linnake Gibraltarilla lähellä Rosia Baytä. Paikan rakensivat aluksi espanjalaiset ja sittemmin sitä käyttivät britit.
Historia
Espanjalaiset rakensivat paikalle alun perin muurin jo vuonna 1333 ja sitä paranneltiin vuonna 1627. Brittien vallattua Gibraltarin he tajusivat sen tärkeyden hieman pohjoisempana sijaitsevalle ankkuripaikalle. Paikka sai nykyisen nimensä vuonna 1761 ja se oli viittaus erääseen varuskunnan kirjaston kirjaan. Noin kolmenkymmenen vuoden päästä paikalle hankittiin parempia tykkejä, jotka saattoivat ampua noin kolmen kilometrin päähän. Ne olivat käytössä 1890–luvun lopulle. Tykeille rakennettiin lisäksi suojaukset ja paikalle tehtiin myös maan alle niiden miehistön asuinpaikka. Vielä lisäksi paikalle asennettiin valonheittimet. Kuitenkin ennen ensimmäistä maailmansotaa paikka jäi lähes käyttämättömäksi.
Parson’s Lodgen käyttö lisääntyi taas toisessa maailmansodassa. Tällöin paikalle tuotiin uudempia panssari- ja ilmatorjuntatykkejä. Britit hylkäsivät paikan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1956, mutta siellä järjestetään edelleen ajoittain sotaharjoituksia. Paikka on rapistunut ajan kanssa, mutta sitä ovat olleet suojelemassa Friends of Gibraltar ja Gibraltar Heritage Trust. Linnake ei ole avoinna yleisölle.
Linnoituksen osat
220px|thumb|Parson’s Lodgen numeroitu kartta.
Oras Tynkkynen
Topi Oras Kalevi Tynkkynen (s. 25. syyskuuta 1977 Jyväskylä) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001 ja vihreiden kansanedustaja Pirkanmaan vaalipiiristä vuodesta 2004 vuoteen 2015 sekä jälleen 2023 alkaen.
Vuosina 2007–2011 Tynkkynen oli Vanhasen II hallituksen ilmastopoliittinen asiantuntija, jonka tehtävä oli koordinoida hallituksen ilmastopolitiikkaa ja valmistella ilmastoa ja energiapolitiikkaa käsittelevä tulevaisuusselonteko. Tynkkynen on työskennellyt Sitrassa ilmastoratkaisujen parissa vanhempana neuvonantajana vuodesta 2014 alkaen.
Tausta ja kansalaisaktivismi
Tynkkynen varttui Jyväskylässä ja kävi Jyväskylän Rudolf Steiner -koulun. 15-vuotiaana hän muutti Tampereelle opiskelemaan Steiner-lukioon, minkä jälkeen hän suoritti siviilipalveluksen Kepassa vuosina 1997–1998 ja aloitti vuonna 1998 tiedotusopin opinnot Tampereen yliopistossa. Tynkkynen valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 2007 ja maisteriksi vuonna 2009. Hänen pro gradu -tutkielmansa käsitteli lihavien representaatiota tv-sarjoissa. Tynkkynen opiskeli lisäksi ympäristöpolitiikkaa laajana sivuaineena. Hän on toiminut eri lehtien avustajana ja kolumnistina sekä työskennellyt Ylen radiotoimituksessa.
Tynkkynen aloitti kansalaistoiminnan jo 13–14-vuotiaana. Hän oli perustamassa Vihreä Elämä ry:tä, joka myöhemmin sulautui Tampereen Maan ystäviin. Hän on Suomen Maan ystävien perustajajäsen ja oli järjestön varapuheenjohtaja vuosina 1996 ja 1997 sekä keväällä 2004. Tynkkynen on työskennellyt kansalaisjärjestöissä Suomessa ja Intiassa. Hän on jatkanut toimintaansa kansalaisjärjestöissä myös poliitikkona ja on kansalaisjärjestöjen ilmasto.org-ilmastosivuston päätoimittaja. Vuonna 2013 Tynkkynen julkaisi globaaleja haasteita käsittelevän kirjan Pieni maailmanpelastusopas. Syksystä 2014 hän on toiminut Sitran vanhempana neuvonantajana Resurssiviisas ja hiilineutraali yhteiskunta -teema-alueella.
Tynkkynen on streittari ja harrastaa vapaa-ajallaan matkustelua ja konemusiikkia. Hän on toiminut dj:nä nimellä DJ Muna. thumb|left|Oras Tynkkynen [[Riika|Riian Pride-tapahtumassa kesällä 2007.]]
Poliittinen ura
Tynkkysen puoluepoliittinen toiminta alkoi kun hän asettui Tampereella 18-vuotiaana vihreiden ehdokkaaksi vuoden 1996 kunnallisvaaleissa. Tuolloin hänet valittiin valtuuston varajäseneksi ja vuoden 2000 vaaleissa varsinaiseksi valtuutetuksi. Tynkkynen oli ehdolla myös vuoden 1999 eduskuntavaaleissa saaden 928 ääntä eikä tullut valituksi.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Tynkkynen valittiin varasijalle 1 560 äänellä. Heinäkuussa 2004 hänestä tuli varasijalta vaalikauden nuorin kansanedustaja Satu Hassin siirtyessä eduskunnasta Euroopan parlamenttiin. Ensimmäisellä kansanedustajakaudellaan Tynkkynen oli muun muassa talous- ja ympäristövaliokuntien jäsen.
Kesällä 2006 Tynkkynen oli Tampereen kaupunginvaltuuston opposition eli vihreiden, keskustan, sitoutumattomien ja kristillisdemokraattien pormestariehdokkaana saaden 15 ääntä 67:stä vaalin ensimmäisellä kierroksella.
Tynkkynen valittiin jatkokaudelle eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa, joissa hän oli 7 930 äänellä vihreiden ääniharava Pirkanmaan vaalipiirissä. Vuoden 2011 vaaleissa Tynkkynen sai 7 406 ääntä ja jatkoi eduskunnassa. Vaalikaudella hän toimi muun muassa tulevaisuusvaliokunnan varapuheenjohtajana, liikenne- ja viestintävaliokunnassa sekä tammikuusta 2013 lakivaliokunnassa. Tynkkynen oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa, mutta jäi 24 805 äänellä varasijalle. Hän ilmoitti jo ennen vaaleja, ettei aio asettua ehdolle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Tynkkynen oli jälleen ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa tullen valituksi varasijalle. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa hän on jälleen ehdolla ja tuli valituksi
Tynkkysen puhevuorot, luottamustehtävät ja kirjoitukset liittyvät usein globaaliin oikeudenmukaisuuteen, kansalaisvaikuttamiseen ja ympäristöön, erityisesti ilmastonmuutokseen. Eduskunnassa Tynkkynen on tehnyt lakialoitteita esimerkiksi muovipussi-/kertakäyttökassiverosta, päästökauppajärjestelmän muuttamisesta ja kahdesti avioliittolain muuttamisesta sukupuolineutraaliksi. Tynkkynen oli Suomen ensimmäinen julkisesti homoseksuaalinen kansanedustaja. Syyskuussa 2013 hän herätti keskustelua käyttämällä eduskunnan juhlaistunnossa sateenkaarisolmiota ja ottamalla kantaa Venäjän politiikkaan, vaikka politikointia oli määrä välttää istunnossa, jossa oli paikalla myös Venäjän edustajia.
Urho Viinikainen
Leo Urho Viinikainen (15. tammikuuta 1898 Kotka – 14. helmikuuta 1961 Haapajärvi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.
Ginzburg
Ginzburg on Günzburgin kaupungin nimeen perustuva sukunimi. Useimpien tämä nimisten henkilöiden esivanhemmat olivat Ulmista karkotettuja juutalaisia. Nimi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Katso myös
Ginsberg, Ginsburg, Gensburg, Ginsburgh, Ginzberg, Ginzborg
Punapuut
Punapuut (Sequoia) on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuiden suku. Punapuut ovat suurikokoisia ainavihantia puita. Suvussa on ainoastaan yksi nykyisin elävä laji, jättiläispunapuu (Sequoia sempervirens), mutta siihen on luokiteltu useita muitakin fossiilisista jäänteistä kuvattuja lajeja. Vanhimmat punapuille kuuluvina pidetyt fossiilit ovat peräisin jurakaudelta. Suvun levinneisyys on ollut menneinä aikoina huomattavasti nykyistä laajempi, ja fossiileja on löydetty laajalta alueelta Pohjois-Amerikasta, Aasiasta ja Euroopasta. Suvun ainoaa nykyisin elävää lajia esiintyy vain suppealla alueella Yhdysvaltain länsirannikolla.
Nimet
Suvun tieteellisen nimen Sequoia uskotaan yleisesti olevan johdettu cherokee-kansan päällikön Sequoyan nimestä. Suvun 1840-luvulla nimennyt Stephan Ladislaus Endlicher ei kuitenkaan kirjannut ylös nimen alkuperää, ja jotkin myöhemmät kasvitieteilijät, kuten Asa Gray, ovat ehdottaneet nimen olevan alkujaan johdettu latinan kielen sanoista sequi tai sequor, jotka tarkoittavat ”sekvenssiä” tai ”seuraavaa”.
Kuvaus
pienoiskuva|vasen|Jättiläispunapuun versoja.
Punapuut ovat suurikokoisia ainavihantia puita. Silmut ovat pieniä ja lukuisten limittäisten silmusuomujen peittämiä.
Lehdet voivat olla kapeita ja tasasoukkia tai pieniä ja suomumaisia. Lehtiasento on kierteinen. Tasasoukat lehdet ovat tyypillisesti asettuneet vuorottaisesti kaksirivisesti versorangan sivuille. Ruodittomien lehtien kannat ovat johteisia. Nykyisellä jättiläispunapuulla lehdet ovat kaksimuotoisia siten, että samalla puulla esiintyy sekä tasasoukkia että suomumaisia lehtiä, mutta joillakin muinaisilla lajeilla oli ainoastaan tasasoukkia lehtiä.
Puut ovat yksikotisia, jolloin samalla yksilöllä on sekä hede- että emikäpyjä. Hedekävyt koostuvat useista kierteisesti rangan ympärille asettuneista hedelehdistä. Kussakin hedelehdessä on 2–5 siitepölyä tuottavaa pölylokeroa. Siitepölyhiukkaset ovat pallomaisia.
Emikävyt eli kävyt koostuvat lukuisista kilpimäisistä käpysuomuista, joista kukin itsessään koostuu yhteenkasvettuneesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Siemenet ovat litteitä ja siivellisiä. Sirkkalehtiä on kaksi.
Luokittelu
Punapuut ovat sypressikasvien heimon (Cupressaceae) alaheimoon Sequoioideae kuuluvia havupuita. Punapuiden lähimmät elävät sukulaiset ovat mammuttipetäjät (Sequoiadendron) ja kiinanpunapuut (Metasequoia).
Lajit
Sukuun on luokiteltu yhden nykyisin elävän lajin lisäksi lukuisia esihistoriallisia lajeja:
Useat tutkijat luokittelevat monet näistä lajeista muihin sukuihin, ja esimerkiksi alun perin punapuiden sukuun kuvattu laji Sequoia langsdorfii luokitellaan yleensä nykyisin kiinanpunapuiden sukuun. Punapuille läheisesti sukua olevia fossiileja on luokiteltu myös sukuihin Austrosequoia, Parasequoia, Quasisequoia, Sequoiaoxylon, Sequoiites ja Sequoiopsis.
Kehityshistoria
pienoiskuva|Lajin Sequoia abietina fossiilisia versoja.
Mesotsooiselta maailmankaudelta jurakaudelta liitukaudelle tunnetaan useita punapuiden sukuun luokiteltuja fossiilisia puita. Vanhin nimetyistä punapuulajeista on jurakautisista jäänteistä kuvattu Sequoia jeholensis. Mesotsooisen maailmankauden ja paleogeenikauden punapuut eroavat hieman tuntomerkeiltään nykyisin elävästä punapuusta. Neogeenikauden kerrostumista löydetyt fossiiliset punapuut ovat monesti täysin ulkoisesti yhdennäköisiä nykyisin elävän jättiläispunapuun kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Nykyisin elävää jättiläispunapuuta esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Pohjois-Amerikassa kapealla kaistaleella Yhdysvaltain länsirannikkoa keskisestä Kaliforniasta eteläiseen Oregoniin. Lajia on kuitenkin käytetty metsänistutuksessa ja koristekasvina laajalti sen luontaisen elinalueen ulkopuolella.
Suvun levinneisyys on ollut menneisyydessä huomattavasti nykyistä laajempi. Punapuiden sukuun luokiteltuja fossiilisia jäänteitä on löydetty laajalta alueelta nykyisestä Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Lisäksi hyvin samankaltaisia sukuun Austrosequoia luokiteltuja puita on kasvanut myös eteläisellä pallonpuoliskolla Australiassa.
Punapuita on esiintynyt läpi historiansa yleensä kostean lämpimänlauhkeassa tai subtrooppisessa ilmastossa. Punapuiden on esitetty kadonneen Aasiasta mioseeniepookin jälkeen Itä-Aasian monsuunin voimistuttua, mikä on aiheuttanut aiempaa kosteampia kesiä ja kuivempia talvia. Nykyisen jättiläispunapuun siemenet eivät pysty itämään kuivan talven ilmastossa.
The Plague of a Coming Age
The Plague of a Coming Age on suomalaisen metalliyhtye October Fallsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2013 levymerkillä Debemur Morti Productions.
Luettelo Suomen virallisen mid-price-listan ykkösistä vuonna 2010
Tämä on luettelo Suomen virallisen mid-price -listan ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä artisteista/yhtyeistä ja mid-price -levyistä vuonna 2010.
Mohamed Chalali
Ura
Chalali pelasi juniorivuosina CA Romainvillessa, josta hän siirtyi Le Havreen kesällä 2003. Chalali pelasi neljä kautta junioritasolla, kunnes hänet nostettiin joukkueen edustukseen kaudella 2007–2008. Chalali pelasi yhteensä kaksi ottelua kahden kauden aikana, kunnes hän siirtyi Ligue 2:ssa pelanneeseen Châteaurouxiin kesällä 2008. Peliaika jäi yhtä vähiin kuin edellisessä joukkueessa ja Chalali päätti solmia kolmen vuoden sopimuksen kreikkalaisen Panioniosin kanssa elokuussa 2010.
Mustalammi (Tammelan Patamo)
Mustalammi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Tammelan Patamon kylässä. Järvi kuuluu Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen valuma-alueeseen. Sen pinta-ala on 4,24 hehtaaria, rantaviivan pituus 0,96 kilometriä ja korkeus merenpinnasta 107,4 metriä.
Mustalammiin laskee luoteesta Haiponjärvi ja se laskee etelään Tourunjärveen. Järvi on suorantainen. Sitä ympäröivä suo on nimeltään Mustakorpi.
Pioneering Spirit
Pioneering Spirit, entinen nimi Pieter Schelte on hollantilaisen Allseas Engineering -yhtiön omistama laiva, jota operoi sveitsiläinen Allseas Marine Contractors. Sen päätehtävä on öljynporaustornien asentaminen ja purkaminen sekä öljy- ja kaasuputkien laskeminen mereen. Alus oli valmistuttuaan 2015 luokkansa suurin. Vuonna 2013 julkaistiin suunnitelma vieläkin suuremman aluksen rakentamisesta, jonka luovutus tapahtuisi 2022.
Aluksen aiempi nimi Pieter Schelte aiheutti laajaa vastustusta julkistamisestaan lähtien. Laiva nimettiin Allseas-varustamon johtajan Edwin Heereman isän, sotarikoksista tuomitun Waffen SS:n upseerin Pieter Schelte Heereman mukaan. Laajojen reaktioiden vuoksi laivan nimi muutettiin helmikuussa 2015.
Tekniset tiedot
Jättimäisen, kahdesta rungosta koostuvan aluksen pituus on 382 metriä ja leveys 117 metriä. Laivan pääkoneina on kahdeksan 11,2 MW MAN dieselmoottoria kokonaisteholtaan 85 MW. Rolls-Royce toimittaa 12 potkurilaitetta työntövoimaltaan 5,5 MW. Aluksen on suunnitellut suomalainen Deltamarin.
Martin Cikl
Cikl teki debyyttinsä Continental Cupissa helmikuussa vuonna 2002, ja hän on voittanut kaksi Continental Cupin kisaa. Marraskuussa vuonna 2007 Cikl teki debyyttinsä mäkihypyn maailmancupissa, Kuusamossa. Paras maailmancupin sijoitus Ciklillä on yhdeksäs sija Engelbergistä vuodelta 2007.
Okinawantikka
Okinawantikka (Dendrocopos noguchii) on tikkoihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen lintu.
Koko ja ulkonäkö
Okinawantikka kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen höyhenpeite on tumman ruskea ja höyhenten kärjessä on punainen pilkku. Pää on vaaleamman ruskea. Päälaki on koiraalla tummanpunainen ja naaraalla lähes musta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Okinawantikkaa tavataan vain Okinawan saarella Japanissa. Niitä arvellaan olevan jäljellä enää 600 yksilöä. Se pesii metsissä, joissa on suuria vanhoja ikivihreitä lehtipuita. Suurimmat uhat ovat elinalueen supistuminen metsätalouden, maanviljelyn, tekoaltaiden ja golfkenttien laajenemisen myötä.
Neil Fox (juontaja)
Neil Andrew Howe Fox (s. 12. kesäkuuta 1961 Lontoo) on brittiläinen radio- ja televisiojuontaja. Hän on toiminut juontajana muun muassa Capital Radiossa ja myöhemmin Magic 105.4 FM:llä. Televisiossa hän oli yhtenä Pop Idolin tuomareista. Fox on saanut yhdeksän Sony-palkintoa ja hänet on valittu Radio Academyn Hall of Fameen.
The Collection
The Collection voi tarkoittaa:
Larry Byrom
Lawrence "Larry" Byrom (27. joulukuuta 1948 Huntsville, Alabama, USA) on yhdysvaltalainen kitaristi. Yhtyeitä ja artisteja, joiden kanssa hän soittanut, ovat mm. Steppenwolf, Ratchell, Neil Young, Steve Winwood, Peter Frampton ja Eddie Rabbit. Hän on myös toiminut studiomuusikkona Nashvillessä ja soittanut monien country-artistien, kuten Travis Trittin, Dolly Partonin, Kenny Rogersin ja Tanya Tuckerin kanssa.
C.-H. Hermansson
thumb|right|Carl-Henrik Hermansson vuonna 2003. Carl-Henrik Hermansson (14. joulukuuta 1917 Bollnäs – 26. heinäkuuta 2016 Tukholma ) oli ruotsalainen poliitikko. Hän oli kommunistisen puolueen johdossa vuosina 1964–1975, jona aikana se otti käyttöön nimen Vasemmistopuolue Kommunistit. Hermansson istui valtiopäivillä vuosina 1963–1985. Hän ohjasi puolueensa linjauksia vähemmän uskollisiksi Moskovalle.
Hermansson julkaisi lukuisia kirjoja sekä kapitalismiin että vasemmistolaisuuteen liittyvistä aiheista.
Josif Stalinin kuoleman (1953) aikaan Hermansson ylisti diktaattoria puheissaan; toimittajat ja poliittiset vastavoimat muistuttivat häntä tästä toistuvasti, mutta hän sanoi katuvansa aiempia näkemyksiään.
Hermansson oli aikansa varakkain ruotsalainen puoluejohtaja.
Keijo Ahlqvist
Keijo Ahlqvist (17. kesäkuuta 1955 Kauhajoki – 22. kesäkuuta 2022 Kemi) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän toimi Limingan taidekoulussa sarjakuvaopettajana vuodesta 2000. Suomen sarjakuvaseura nimitti hänet sarjakuvaneuvokseksi vuonna 2009.
Ahlqvist piirsi Kemin kaupungin kunnalliskertomuksen 1985 sarjakuvamuotoon Hannu Sainion käsikirjoituksen pohjalta (nyk. Simeoni Hellman). Vuonna 1984 Ahlqvist myös aloitti kunnallispoliittisen huumorisarjakuvan Kemistit piirtämisen Kemin kaupungin tiedotuslehteen Sortteeriin. Yhteistyössä Ari Kutilan kanssa hän teki ensimmäisen suomalaisen sarjakuvaoppikirjan, Piirrä sarjakuvaa!, vuonna 1988. Kemin kaupunki myönsi hänelle kulttuuripalkinnon 1987 ja 1989. Hänelle myönnettiin Kemin sarjakuvapäivien Lempi Grand Prix vuonna 2001.
Ahlqvist teki myös sarjakuvamuotoisia kulttuuriarvosteluja Kansan Tahtoon.
Keijo Ahlqvist käynnisti Kulttuurirahaston apurahan turvin vuonna 2008 sarjakuvantekowikin, jonka tarkoituksena on tarjota tietoa sarjakuvan tekemisestä. Sivusto käsittää toistatuhatta artikkelia ja yli 800 kuvaa.
Näön heikennyttyä hän jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Vuoden 2021 lopulla hänellä diagnosoitiin parantumaton syöpä. Viimeisenä tekonaan hän laati sarjakuvakirjan Umpimähkä, jossa hän pyrkii välittämään kokemuksensa elämästä ja taiteen luonteesta. Kirjan valmistuttua hän otti henkensä itse.
Moukarinheitto olympialaisissa
Moukarinheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan miesten kilpailuissa vuodesta 1900 lähtien. Naisten moukari tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 2000. Parhaiten olympialaisten moukarissa ovat menestyneet Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. Lajin menestyneimmät olympiaurheilijat ovat miehissä yhdysvaltalainen John Flanagan ja naisissa puolalainen Anita Włodarczyk, joilla molemmilla on kolme olympiavoittoa.
Shentayet
Shentayet (muinaisegyptin "Leski") oli muinaisessa Egyptissä palvottu vähäinen jumaluus, jonka alkuperä ja merkitys ovat epäselvät. Shentayet kuvattiin lehmänä tai lehmäpäisenä naisena. Myöhäisemmässä muodossaan Shantayet yhdistettiin Isis-jumalattareen Isis-Shentayet-nimellä. Tällaisena jumalatar yhdistettiin Osiriksen ylösnousemukseen, ja tämä kuvattiin osiriksen sarkofagina.
George Biondo
George Michael Biondo (s. 3. syyskuuta 1945 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen basisti. Hänet muistetaan parhaiten Steppenwolfin basistina vuosina 1970–1976, ja hän on myös toiminut päälaulajana joillakin yhtyeen kappaleilla. Biondo on myös soittanut John Kayn sooloyhtyeessä, ja hänellä ja Steppenwolf-rumpali Jerry Edmontonilla oli oma yhtye 1980-luvulla. Sen jälkeen hän on toiminut klubi- ja studiomuusikkona.
Variuksen kylpylä
Variuksen kylpylä eli Skholastikian kylpylä oli antiikin aikainen kylpylä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Variuksen kylpylä rakennettiin alun perin Rooman keisarikaudella 100-luvulla jaa. Sen uusi myöhäisantiikin aikana noin vuonna 400 kristitty Skholastikia-niminen nainen, josta rakennus on saanut toisen nimensä. Tuossa vaiheessa rakennukseen käytettiin uudelleen varhaisempien rakennusten kiviä.
pienoiskuva|vasen|Variuksen kylpylän raunioita ja Skholastikian patsas. Variuksen kylpylä sijaitsi nykyisen Panayır-dağin kukkulan lounaispuolen alarinteessä. Rakennuksen sisäänkäyntihuoneena toimi apsiksen muotoinen apodyterium. Huoneessa on jäljellä istuvaa Skholastikiaa esittävä patsas, jossa on tämän nimen mainitseva piirtokirjoitus. Vaatteidenvaihtotilat olivat apodyteriumin sivuilla. Huoneesta oli pääsy kylpylän muihin huoneisiin, frigidariumiin, tepidariumiin, caldariumiin ja sudatoriumiin. Lattian alla oli hypokausti, ja myös osassa seiniä oli lämmitysjärjestelmä. Lämmitystä hoidettiin praefurnium-huoneesta.
Stellerinmerilehmä
Stellerinmerilehmä (Hydrodamalis gigas) on sukupuuttoon kuollut suuri sireenieläin, joka eli Beringinsalmen Aasian-puoleisella rannikolla. Ennen ihmisen saapumista alueelle stellerinmerilehmä eli koko pohjoisen Tyynenmeren alueella. Eurooppalaisista sen löysi vuonna 1741 luonnontieteilijä Georg Wilhelm Steller, joka matkusti tutkimusmatkailija Vitus Beringin mukana. Pieni stellerinmerilehmäpopulaatio eli tuolloin Beringinsaaren ja läheisen Copper Island -saaren ympäristössä. Laji kuoli sukupuuttoon vuoteen 1768 mennessä, eli vain 27 vuotta myöhemmin, todennäköisesti metsästyksen seurauksena.
Variuksen kylpylä
Kylpylän yhteydessä sen pohjoispuolella oli paidiskeion eli latriini sekä asuinrakennus, joka on usein tulkittu virheellisesti ilotaloksi. Samaan rakennuskokonaisuuteen kuului myös Hadrianuksen temppeli.
Stellerinmerilehmä
Nisäkkäiden nimityöryhmän ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”stellerindugongi”.
Piirteet
thumb|vasen|pysty=1.1|Stellerinmerilehmän luuranko Muséum national d'Histoire naturellessä. Eri lähteiden mukaan stellerinmerilehmä kasvoi 7,5 -10 metriä pitkäksi ja painoi 4 000 – 11 000 kg. Stellerinmerilehmällä ei ollut varsinaisia hampaita, vaan se pureskeli ravintonaan käyttämän ruskolevän parilla suussa olleella piikikkäitä harjanteella. Georg Wilhelm Steller ja hänen mukanaan ollut Sven Waxell tekivät muistiinpanoja näkemistään stellerinmerilehmistä. Niitä havaittiin kellumassa ja ruokailemassa alueen suurilla merileväesiintymillä rannikon matalilla vesillä. Stellerinmerilehmän iho oli paksu ja musta. Steller kuvaili sen muistuttavan vanhan puun kuorta. Lajin yksilöt olivat hidasliikkeisiä ja uteliaita. Steller ja muut mukana olleet pääsivät eläinten lähelle veneillä, joista he keihästivät tai ampuivat niitä toivoen haavoittuneiden yksilöiden kuolevan ja ajautuvan rantaan aaltojen mukana. Useimmiten haavoihinsa kuolleet yksilöt vajosivat kuitenkin meren pohjaan. Rantaan ajautuneet yksilöt teurastettiin ja niiden lihaa kuvailtiin naudanlihan makuiseksi. Lihan ohella stellerinmerilehmistä saatiin traania, jota polttaessa syntyi vain vähän savua ja hajua. Nahkaa käytettiin erilaisten nahkatuotteiden tekoon.
Häviäminen
thumb|vasen|pysty=1.1|Stellerinmerilehmän luuranko Helsingin [[Luonnontieteellinen museo (Helsinki)|Luonnontieteellisessä museossa.]] Stellerinmerilehmä on yksi harvoista nykyaikana sukupuuttoon kuolleista suurista nisäkäslajeista. Laji kuoli sukupuuttoon vuoteen 1768 mennessä, eli vain 27 vuotta sen löytymisen jälkeen. On mahdollista, että laji selviytyi vielä jonkin aikaa muiden saarten vesistöillä, mutta 1700-luvun lopun tutkimusretkeilijät eivät enää tavanneet yhtäkään yksilöä. On mahdollista, että laji oli harvinainen jo silloin, kun Steller löysi sen. Leonhard Hess Stejnegerin vuonna 1887 tekemän arvion mukaan stellerinmerilehmiä oli lajin löytöhetkellä jäljellä enää vain noin 1 500 yksilöä. Nykyisin kannan uskotaan olleen suurempi, sillä mallinnusten mukaan 1 500 yksilön kanta ei olisi selvinnyt vuoteen 1768 saakka. Luu- ja fossiililöydöistä tiedetään, että stellerinmerilehmän esiintymisalue on aikanaan ollut paljon suurempi kuin lajin löytöhetkellä. Löytöjä on tehty Tyynenmeren pohjoisosien rannikoilta aina Baja Californiasta Japaniin.
Lajista on jäljellä vain muutamia vanhoja piirroskuvia ja luurankoja. Yksi näistä harvoista luurangoista tuotiin Suomeen, Helsingin Luonnontieteelliseen museoon vuonna 1861. Se on toinen tiettävästi vain kahdesta säilyneestä stellerinmerilehmän luurangosta, jotka ovat peräisin luonnollisesti kuolleesta yksilöstä. Lähes kaikki muut maailman museoissa olevat luurangot on koottu teurastuspaikoilta löydetyistä jäännöksistä, ja ne sisältävät siten osia useista eri yksilöistä. Luuranko on nykyisin Helsingin luonnontieteellisen museon arvokkain näyte.
Nastolan vaakuna
150px|thumb|Nastolan vaakuna (1953-2015) Nastolan vaakuna on Nastolan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa Ruuhijärvellä sijaitsevaan Ristimäen kalmistoon, joka esinelöydöksiensä perusteella on varhainen kristillinen kalmisto ajalta, jolloin uusi usko ei vielä täysin ollut vakiinnuttanut asemaansa. Ristin naulakärki viittaa kunnan nimeen (naula/nasta).
Vaakunan selitys on ”punaisessa kilvessä hopeinen, naulakantainen ankkuriristi.” Vaakunan on suunnitellut Kimmo Kara, ja Nastolan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. joulukuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 23. huhtikuuta 1953. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2016, kun Nastola liittyi Lahden kaupunkiin.
Alan Silvestri
Alan Silvestri (s. 26. maaliskuuta 1950 New York) on yhdysvaltalainen palkittu elokuvasäveltäjä. Hän on opiskellut Berklee College of Musicissa Bostonissa. Silvestri tunnetaan ohjaaja Robert Zemeckisin kanssa tekemästään pitkästä yhteistyöstä, jonka aikana syntyivät elokuvat Forrest Gump (1994), Paluu tulevaisuuteen -trilogia (1985, 1989, 1990), Ensimmäinen yhteys (1997), Cast Away – tuuliajolla (2000), Vihreän timantin metsästys (1984), Napapiirin pikajuna (2004), Beowulf (2007) ja Saiturin joulu (2009).
Silvestrillä on kolme lasta.
Manaatit
Manaatit (heimo Trichechidae, suku Trichechus) ovat suuria vedessä eläviä nisäkkäitä. Manaatit eroavat merilehmistä (Dugongidae) kallon ja hännän muotojen osilta. Manaattien hännät ovat melojen muotoisia, kun merilehmien hännät ovat haaroittuneita. Manaatit ovat kasvinsyöjiä, jotka viettävät suurimman osan aikaansa matalissa vesissä.
Vaikka manaatilla ei olekaan luontaisia vihollisia, ihmisten laajentuminen on pienentänyt sen luonnollista elintilaa rannikkoisilla suoalueilla, ja monet manaatit ovat saaneet vammoja moottoriveneiden potkureista. Manaatit syövät usein kalastusvälineistöä (koukkuja, metallipainoja yms.) normaalin ravinnon mukana. Nämä vieraat aineet tai esineet eivät tunnu vahingoittavan manaatteja — pois lukien siima, joka voi juuttua manaatin ruoansulatuskanavaan ja tappaa sen hitaasti.
Manaatit keskittyvät usein lähelle sähkövoimaloita, jotka lämmittävät vesiä. Ne ovat tulleet riippuvaisiksi tästä epäluonnollisesta lämmönlähteestä. Niiden tiedetään lakanneen siirtymästä lämpimämpiin vesistöihin, koska tätä voimaloiden lämmittämää vettä on aina tarjolla. Viime aikoina voimaloita on suljettu, ja koska tiedetään manaattien riippuvuus näistä voimaloista, Yhdysvaltain Kalastus- ja villieläinviranomaiset koettavat löytää keinoja lämmittää vettä manaateille.
José Luandino Vieira
José Vieira Mateus da Graça, kirjailijanimeltään José Luandino Vieira, (s. 4. toukokuuta 1935) on etnisesti portugalilainen, mutta jo vuonna 1938 vanhempineen Angolaan muuttanut kirjailija. Hän kasvoi Luandan afrikkalaisalueilla ja aloitti kirjoittamisen portugalin ja paikallisen kimbundun sekoituksella.
Vieira paljasti vuonna 1961 BBC:n haastattelussa salaisia listoja Afrikassa taistelleen portugalilaisarmeijan sotilaskarkureista, mikä johti hänen vangitsemiseensa. Kirjailijan varhainen työ joutui usein sensuroiduksi, ja novellikokoelma Luuanda (1963) oli Portugalissa kielletty teos aina vuoteen 1974.
Vieiran virallinen hyväksyntä Portugalissa alkoi kasvaa neilikkavallankumouksen ja siirtomaa-ajan päättymisen jälkeen 1970-luvulla. Hänelle myönnettiin toukokuussa 2006 arvostettu portugalinkielisen kirjallisuuden Camões-palkinto, josta hän kuitenkin kieltäytyi henkilökohtaisista syistä.
Paul Bostaph
thumb|Paul Bostaph Paul Steven Bostaph (s. 6. maaliskuuta 1964 San Francisco) on toiminut Slayer-yhtyeen rumpalina vuosina 1992–1996, 1997–2001 ja 2013 alkaen. Hän liittyi Exodukseen vuonna 2005, mutta erosi siitä kuitenkin 2007. Hän on ollut myös Testamentin vuoden 2006 kiertueella rumpalina sekä antaa yksityisiä rumputunteja.
Helge Løvland
Helge Andreas Løvland oli norjalainen kymmenottelija, olympiavoittaja Antwerpenissa 1920.
Vediuksen gymnasion
Vediuksen gymnasion on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta gymnasionista ja kylpylästä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Helge Løvland
Løvland teki olympialaisissa sarjan 12,0–628–11,19–165–54,8–16,2–37,34–320–48,06–4.48,6, mistä kertyi 6 804,35 pistettä. Hänen voittonsa oli niukka, vain alle 34 pistettä. Pistemäärä olisi nykytaulukolla alle 6 000 pistettä. Hän otti osaa myös viisiotteluun sijoittuen viidenneksi.
Vediuksen gymnasion
Gymnasion rakennettiin roomalaisella kaudella 100-luvun puolessa välissä. Sen rakensivat raunioista löydetyn piirtokirjoituksen mukaan M. Claudius P. Vedius Antoninus Phaedrus ja tämän vaimo Flavia Papiana. Gymnasion oli omistettu Efesoksen Artemiille, keisari Antoninus Piukselle ja Efesoksen kaupungille. Antiikin aikana rakennus tunnettiin nimityksellä ”Gymnasion Koressoksessa”.
Helge Løvland
Myöhemmin Løvland työskenteli upseerina ja Norjan puolustusvoimien urheiluneuvoston puheenjohtajana vuosina 1948–1955.
Vediuksen gymnasion
Gymnasion sijaitsi Efesoksen stadionin pohjoispuolella. Sen koko oli noin 135 × 75 metriä. Rakennuskokonaisuuden itäosassa oli palaistrana toiminut pylväspiha, jonka koko oli noin 40 × 50 metriä. Sen länsisivulla oli Antoninus Piuksen keisarikultille omistettu huone, jossa oli keisarin patsas ja alttari. Lounaiskulmassa oli 17 metriä pitkä latriini eli käymälä. Rakennuskokonaisuuden länsiosassa sijaitsi kylpylä, jonka keskiössä oli suuri halli sekä frigidarium eli kylmän veden huone altaineen. Sen länsipuolella sijaitsivat ensin tepidarium eli haalean veden huone ja sitten caldarium eli lämpimän veden huone, sekä apodyteriumit eli vaatteidenvaihtotilat. Kylpylä oli koristeltu kuuluisien veistosten kopioilla.
Tuhovišta
Tuhovišta on kylä Bulgariassa. Tuhovištan asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 691. Kylä sijaitsee Satovtšan kunnassa Blagoevgradin alueella.
Norra Vedbon kihlakunta
thumb|Norra Vedbon kihlakunnan sijainti [[Smålandin maakunnan kartalla.]]
Norra Vedbon kihlakunta oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 905,86 neliökilometriä ja asukasluku 13 321 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Askeryd, Bredestad, Bälaryd, Lommaryd, Haurida, Vireda, Marbäck, Frinnaryd, Linderås, Säby ja Adelöv.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Linderås, Säby ja Adelöv kuuluvat nykyään Tranåsin kuntaan ja muut muodostavat Anebyn kunnan.
Libyan Arab Airlinesin lento 114
Libyan Arab Airlinesin lento 114 oli Libyan Arab Airlinesin lento Tripolista Kairoon. Israelin ilmavoimien hävittäjät ampuivat lennon alas Siinain niemimaalla 21. helmikuuta 1973. Virallisten tietojen mukaan 90 ihmistä kuoli, joista kaksi israelilaisessa sairaalassa. Egyptin mukaan koneessa oli 113 henkilöä, joista 106 kuoli. Kone oli luultavasti erehtynyt suunnasta ja lentänyt Israelin miehittämän Siinain yli.
Israelin ilmavoimien kaksi F-4 Phantom II -hävittäjää yritti pakottaa koneen laskeutumaan, jonka jälkeen ilmavoimat ampuivat lentokonetta, joka putosi Siinain erämaahan 30 kilometrin päähän Suezin kanavasta.
Reaktiot lennon alasampumisesta saivat suurta kansainvälistä huomiota. Arabimaat Egyptin johdolla tuomitsivat tapauksen. Israelin pääministeri Golda Meir valitteli tapahtunutta. Hän kertoi Israelin toimineen kansainvälisten ilmailusääntöjen mukaisesti ja että koneen ranskalainen kapteeni ei ollut laskeutunut Israelin lennonjohdon ohjeiden mukaisesti. Israelin ilmavoimien päällikkö Mordechai Hod selitti lehdistötilaisuudessa 22. helmikuuta, että hävittäjälentokoneiden ei ollut tarkoitus ampua alas konetta, vaan tavoitteena oli pakottaa se laskeutumaan Siinain erämaahan. Hodin mukaan lentokone oli lentänyt tärkeiden sotilastukikohtien yllä Siinailla, jolloin vakoilu oli mahdollista. Hänen mukaansa koneen kapteeni ei raegoinut varoituksiin.
Kairossa esitettiin nauhat, joista selvisi lennon kulku. Nauhoista ei selvinnyt Israelin ilmavoimien ampuneen varoituslaukauksia. Nauhan mukaan kapteeni luuli lentävänsä Egyptin ilmatilassa ja luuli Israelin ilmavoimien lentokoneita Egyptin ilmavoimien MiG-hävittäjiksi. Israelin puolustusministeri Moshe Dayanin mukaan Israel kantaa osan vastuusta lentokoneen alasampumisesta, mutta päävastuu on hänen mukaansa koneen lentokapteenilla.
Katolisten emansipaatio
Katolisten emansipaatiolla tarkoitetaan Ison-Britannian ja Irlannin historiassa 1700-luvun lopulle ja 1800-luvun alkupuolelle sijoittunutta vaihetta, jolloin katolisia syrjinyt lainsäädäntö kumottiin. Tunnetuin syrjivistä laeista oli virkakieltolaki eli Test Act.
Kostia
Kostia on sukunimi:
Katolisten emansipaatio
Ennen emansipaatiovaihetta katolisilta oli kielletty Isossa-Britanniassa julkisissa siviili- tai sotilasviroissa toimiminen, parlamentin jäsenyys, maan ostaminen ja omaisuuden periminen. Myös katolisen uskonnon harjoittamisesta saattoi saada rangaistuksia. Irlannissa katolisilla ei ollut äänioikeutta Irlannin parlamentin vaaleissa ja protestantit saivat laillisesti ottaa haltuunsa katolisten sukulaistensa maaomaisuuden ilman näiden suostumusta. 1700-luvun lopulle tultaessa katolisia ei kuitenkaan koettu Isossa-Britanniassa enää uhkaksi, mikä mahdollisti emansipaation käynnistämisen. Ensimmäinen ”vapautuslaki” (Relief Act) säädettiin vuonna 1778. Se salli katolisille kiinteistöjen ja maan ostamisen. Vuoden 1791 toinen laki salli katolisille vapaan uskonnonharjoituksen ilman pelkoa rangaistuksesta. Irlannissa säädettiin vuonna 1793 vielä huomattavasti pidemmälle mennyt laki, joka antoi katolisille äänioikeuden ja mahdollisuuden päästä useimpiin virkoihin.
Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin vuoden 1801 unionilailla. Sen jälkeen katolisten emansipaatio pysähtyi muutaman vuosikymmenen ajaksi kuningas Yrjö III:n, toryjen sekä Irlannin prostestanttien vastarintaan. Irlannissa emansipaation puolesta ryhtyi kamppailemaan kansanjohtaja Daniel O’Connell, joka onnistui saamaan massat mukaan vuonna 1823 perustamansa Catholic Associationin toimintaan. Vuonna 1828 O’Connell valittiin parlamentin alahuoneeseen, mutta hän ei voinut vastaanottaa paikkaansa uskontonsa vuoksi. Kapinointi Irlannissa uhkasi, joten konservatiivinen pääministeri lordi Wellington ja hänen sisäministerinsä Robert Peel ajoivat 1829 läpi Roman Catholic Relief Act -lain, joka salli katolisille pääsyn parlamenttiin ja lähes kaikkiin virkoihin. Tämä merkitsi myös käytännössä Test Actin kumoutumista.
Emansipaation viimeistä vaihetta edusti 1871 säädetty laki, joka salli katolisille vapaan pääsyn yliopistovirkoihin.
Yleinen lukukuntaseula
Matematiikassa yleinen lukukuntaseula (GNFS) on tehokkain tunnettu algoritmi suurten kokonaislukujen jakamiseen alkutekijöidensä tuloksi. Siltä kestää
askelta jakaa n-numeroinen luku tekijöihin. Algoritmi on yleisempi kuin erityinen lukukuntaseula: siinä missä jälkimmäinen voi jakaa vain tiettyjä lukuja tekijöihin, yleinen lukukuntaseula voi jakaa tekijöihin kaikki paitsi alkuluvun potensseja. Sana lukukuntaseula viittaa yleensä nimenomaan yleiseen lukukuntaseulaan.
Lukukuntaseulat (sekä erityinen että yleinen) voidaan ymmärtää laajennuksena yksinkertaisemmasta rationaaliseulasta. Rationaaliseulaa käytettäessä luvun n tekijöihin jakamiseen on välttämätöntä etsiä niin sanottuja sileitä kertalukua n olevia lukuja (eli lukuja, joiden alkutekijät ovat pieniä). Toisaalta näitä lukuja on vähän, joten rationaaliseula on varsin käyttökelvoton tekijöihinjakamisalgoritmi. Tosin siitä kehitetyt neliöseulat ovat tehokkaita koska ne toimivat noin \sqrt{n} kokoisilla luvuilla – MPQS on edelleen nopein menetelmä noin 60–120-numeroisiin lukuihin, rajakohta riippuu toteutustavasta.
Yleinen lukukuntaseula sen sijaan vaatii lukujen etsimistä lukuun n1/d saakka, missä d on jokin ykköstä suurempi kokonaisluku. Koska isot luvut ovat paljon pienemmällä todennäköisyydellä sileitä kuin pienet luvut, johtuu tästä yleisen lukukuntaseulan tehokkuus kokonaislukujen tekijöihinjakamisalgoritmina. Mutta saavuttaakseen tämän nopeuseron, on algoritmin suoritettava laskut lukukunnissa. Tuloksena saadaan melko monimutkainen algoritmi verrattuna rationaaliseulaan.
Menetelmä
Valitaan kaksi jaotonta polynomia f(x) ja g(x), joilla on yhteinen juuri m (mod n). Nämä polynomit ovat kertalukua m, vaikka niiden asteet ovat pienet luvut d ja e. Toistaiseksi ei ole pystytty kehittämään algoritmia, joka todistettavasti osaisi antaa parhaimmat polynomit, mutta yleensä valinta tehdään ottamalla jokin d-asteinen polynomi ja esitetään n m-kantaisessa lukujärjestelmässä, missä m on luvun n1/d kertaluku. Tämän tavoitteena on saada f:n ja g:n kertoimet mahdollisimman pieniksi. Toistaiseksi parhaiten tämä onnistuu Murphyn ja Brentin kehittämällä menetelmällä.
Seuraavaksi tarkastellaan lukukunnassa renkaita Z[r1] ja Z[r2], missä r1 ja r2 ovat f:n ja g:n juuria, ja etsitään arvot a ja b siten, että r = bd·f(a/b) ja s = be·g(a/b) ovat sileitä lukuja valitun "alkulukukokoelman" suhteen. Jos a ja b ovat pieniä, r ja s ovat myös pieniä (mutta vähintään kertalukua m), ja ne ovat kumpikin sileitä suuremmalla todennäköisyydellä.
Kun näitä pareja on löydetty tarpeeksi monta, voidaan Gaussin eliminoimismenetelmällä kiinteä r ja s saada neliöiksi samaan aikaan (tosin käytännössä otetaan jokin nopeampi menetelmä, esimerkiksi Lanczos). Samalla menetelmällä ne voidaan saada lukukunnan normin suhteen neliöiksi. Jokainen r on a- r1*b:n normi ja vastaavien tekijöiden a- r1*b tulo on neliö Z[r1]:ssä (tulo Z[r1]:n tunnetuista tekijöistä), joten tästä luvusta voidaan ottaa "neliöjuuri". Tämä esitetään tyypillisesti algebrallisena lukuna. Samoin saadaan, että tekijöiden a- r2*b tulo on neliö Z[r2]:ssa, jonka "neliöjuuri" on myös laskettavissa.
Koska m on sekä f:n, että g:n juuri modulo n, on olemassa homomorfismit renkailta Z[r1] ja Z[r2] renkaalle Z/nZ, joka kuvaa r1:n ja r2:n m:lle, ja nämä homomorfismit kuvaavat saadut "neliöjuuret" (joita ei esitetä tyypillisesti rationaalilukuina) niiden kokonaislukuesityksille. Nyt tulo muotoa a-m*b mod n olevista tekijöistä voidaan esittää kahdella tapaa neliönä, joista kumpikin homomorfismi antaa toisen. Siten löydetään kaksi lukua x ja y, joille x2-y2 on jaollinen n:llä ja vähintään 50 %:n todennäköisyydellä saadaan selville jokin n:n tekijä laskemalla n:n ja x-y:n suurin yhteinen tekijä.
Koskipää
Koskipää on entinen kartano Hartolassa. Sen omistajia ovat olleet muun muassa Tandefeltien ja von Gerdtenien suvut. Vuodesta 1929 sen rakennuksissa on ollut Itä-Hämeen museo. Koskipään kartano muodostaa valtakunnallisesti merkittävänä pidetyn rakennetun kulttuuriympäristön.
KV24
KV24 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Se sijaitsee laakson vähemmän käytetyssä länsiosassa. Hauta on arvioitu esineiden ja sijaintinsa perusteella Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Hautaa on käytetty myös kolmannella välikaudella sekä kreikkalais-roomalaisella ja bysanttilaisella kaudella.
Löydettäessä hauta oli täynnä kiviromua. Haudassa oli myös suuria ampiaisyhdyskuntia. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, ihmisten ja eläinten jäännöksiä, muumion käärinliinoja, köysiä, hautakalusteita ja astioita.
Jens Skålberg
Jens Skålberg (s., Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja.
Hän pelasi vuosina 2007–2009 Elitserieniä Färjestadissa. Yhteensä hän on pelannut 92 ottelua Elitserienissä tehopistein 2+8. Skålberg siirtyy kaudeksi 2009–2010 TPS:ään vuoden mittaisella vuokrasopimuksella. Keväällä 2010 hän voitti TPS:ssä Suomenmestaruuden. Skålberg palasi seuraavaksikin kaudeksi TPS:aan. Kesällä 2011 hän siirtyi Allsvenskanin Örebrohon.
Vistan kihlakunta
thumb|Vistan kihlakunnan sijainti [[Smålandin maakunnan kartalla.]]
Vistan kihlakunta oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 284,95 neliökilometriä ja asukasluku 6 357 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Grännan maalaiskunta, Visingsö, Ölmstad ja Skärstad.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Jönköpingin kuntaan.
Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunta
YTV oli vuosina 1970–2009 Suomen pääkaupunkiseudun lakisääteinen yhteistyöelin. YTV-alueeseen kuuluivat pääkaupunkiseudun kaupungit Helsinki, Vantaa, Espoo ja Kauniainen.
YTV:n tehtävänä oli edistää pääkaupunkiseudun kehitystä tuottamalla korkeatasoisia joukkoliikenteen, jätehuollon, ilmansuojelun ja kehityssuunnittelun palveluita. YTV vastasi muun muassa bussien seutuliikenteen ja kaupunkiratojen liikenteen suunnittelusta ja tilaamisesta, mutta ei liikennöinnistä. YTV:n olemassaoloaikana Helsingin kaupungin sisäisen joukkoliikenteen suunnitteli ja osin liikennöi Helsingin kaupungin liikennelaitos HKL.
Erillissopimusten perusteella YTV antoi palveluita myös muille Uudenmaan kunnille. Kerava otti seutulippujärjestelmän osittain käyttöön maaliskuun 2006 alussa sekä loput lipputuotteet 1. tammikuuta 2007 alkaen. Kirkkonummi otti käyttöön seutulippujärjestelmän junaliikenteessä ja osassa linja-autoliikennettä 1. tammikuuta 2007 alkaen. Kirkkonummi liittyi YTV Jätehuollon järjestämän jätehuollon piiriin 1. huhtikuuta 2008.
YTV:n toiminta lakkautettiin vuoden 2009 lopussa. Samalla sen tehtävät siirrettiin kahdelle uudelle kuntayhtymälle: Helsingin seudun liikenne (HSL) ja Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY).
Organisaatio ja talous
YTV:n asioista päättivät seutukokous ja hallitus. Toimintaorganisaation johdossa oli yhteistyöjohtaja. Seutukokouksessa 23. tammikuuta 2009 valittiin tammikuussa 2008 Helsingin kaupungin apulaiskaupunginjohtajaksi siirtyneen Hannu Penttilän tilalle uudeksi yhteistyöjohtajaksi Raimo Inkinen (vihr), joka aloitti työssään 9. maaliskuuta 2009.
Organisaation toiminta oli vuoden 2006 alusta jakautunut neljään tulosalueeseen, jotka olivat liikenne, jätehuolto, seutu- ja ympäristötieto (kuten ilmanlaatu) sekä yhteiset palvelut.
Vuoden 2005 alusta Espoon, Vantaan ja Kauniaisten sisäisen liikenteen hoitoon liittyvät tehtävät siirtyivät YTV:lle. Kerava liittyi sopimusperusteisesti lippu- ja taksajärjestelmään (ns. 3. vyöhyke) 1. maaliskuuta 2006 alkaen, Kirkkonummi 1. tammikuuta 2007 alkaen.
YTV:n toimintatulot vuonna 2008 olivat 304,1 miljoonaa euroa ja toimintakulut 291,5 miljoonaa euroa ilman sisäisiä eriä. Liikenteen tulosalueen osuus toimintatuloista on noin 71 %, jätehuollon noin 28 %.
Toimintatuotoista joukkoliikenteen lipputulot muodostavat 39,1 %, jätteen käsittely- ja kuljetusmaksut 27,1 %. Kuntaosuuksilla rahoitetaan 29,6 % ja muilla toimintatuotoilla 4,2 %.
Historia
Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunnan YTV:n esivaiheena toimineen Pääkaupunkiseudun yhteistyötoimikunnan (YTT) perustava kokous pidettiin 16. kesäkuuta 1970. YTT perustui seudun kunnanjohtajien (Helsingin ylipormestari Teuvo Aura, Espoon kauppalanjohtaja Teppo Tiihonen, Kauniaisten kauppalanjohtaja Åke Almark ja Helsingin maalaiskunnan kunnanjohtaja Lauri Lairala) aloitteeseen. Näistä kunnista muodostettiin tuolloin virallisesti pääkaupunkiseutu. Ensimmäisen merkittävän palvelutehtävän YTV sai vuonna 1982, jolloin seudun kunnat siirsivät sopimusperusteisesti jätehuoltotoimintansa. Uuden vaiheen pääkaupunkiseudun joukkoliikenteessä aloitti varsinkin seutulipun käyttöönotto vuonna 1986 ja seudun bussiliikennöitsijöiden liikenteen omien tilaajatehtävien siirtyminen YTV:lle. Lisäksi tuosta vuodesta lähtien YTV alkoi yhteistyössä HKL:n kanssa päättää seudun joukkoliikenteen hinnoista. Jo 1970-luvulta lähtien Helsingin sisäisen liikenteen matkalippujen tarkastus ja tilaamistehtävät olivat HKL:n hallussa.
YTV:n lopettaminen ja toiminnan siirtäminen HSL:lle ja HSY:lle
Pääkaupunkiseudun neuvottelukunnan koordinaatioryhmä hyväksyi 18. tammikuuta 2008 YTV:n jäsenkuntien kaupunginjohtajien esityksen pääkaupunkiseudun joukkoliikenteen sekä vesi- ja viemärilaitosten uudelleenorganisoinnista. Myös kaupunginhallitukset hyväksyivät esityksen ja organisaatiomuutosten valmistelu aloitettiin maaliskuussa 2008. Sopimusluonnokset hyväksyttiin kaupunginvaltuustoissa joulukuussa 2008, Espoossa vesilaitosten yhdistämisen osalta tammikuussa 2009. Tavoitteena on saada organisaatiomuutokset voimaan 1. tammikuuta 2010.
YTV lakkautettiin 31. joulukuuta 2009. Samalla 1. tammikuuta 2010 aloitti toimintansa uusi henkilöliikennelakiin perustuva kuntayhtymä, Helsingin seudun liikenne (HSL).
Pääkaupunkiseudulla aiemmin toimineista organisaatioista uuteen joukkoliikenteen kuntayhtymään siirtyivät YTV Liikenne sekä HKL:n suunnittelu- ja tilaajatoiminnot sekä matkalippujen tarkastus. HKL:ään jäävät edelleen raitio- ja metroliikennettä liikennöivät toimintayksiköt. Uuden HSL-kuntayhtymän perustajajäseniä ovat Helsinki, Espoo, Vantaa, Kerava, Kirkkonummi ja Kauniainen. HSL:n liikevaihdoksi vuonna 2010 budjetoitiin 500 miljoonaa euroa, ja henkilöstön määrä oli noin 330. HSL:n sisaryhtymä, Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY) on Suomen suurin vesi- ja ympäristöalan toimija. Se on tarjonnut vuoden 2010 alusta alkaen vesi- ja jätehuoltopalveluita yhteensä yli miljoonalle Helsingin seudun asukkaalle. HSY tuottaa myös seutu- ja ympäristötietoa muun muassa ilmanlaadusta ja asumisesta. Uudessa kuntayhtymässä yhdistyivät YTV Jätehuolto ja seutu- ja ympäristötieto sekä Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan vesilaitokset.
Logot
YTV:n ensimmäinen logo oli käytössä 1970-luvun alusta 1990-luvun alkupuolelle asti. Siinä oli tyylitelty Y-kirjain, sen alla vaakunakilven napa ja yläpuolella pienoiskoossa Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan vaakunat. Logon vasemmalla puolella oli kirjaimet YTV ja oikealla puolella ruotsiksi SAD.
Toinen logo tuli käyttöön vuonna 1992 ja viimeinen vuonna 2005.
Matkustajien yksityisyys ja oikeusturva
YTV:tä on kritisoitu matkustajien yksityisyyttä loukkaavan matkakorttijärjestelmän rakentamisesta. Järjestelmä tallensi sen käytön alkuvaiheessa kortinhaltijan kaiken liikkumisen julkisilla kulkuvälineillä tietokantaan, jossa tiedot oli teoriassa mahdollista yhdistää kortin omistajaan, muun muassa henkilötunnukseen. Oikeus tähän oli kuitenkin vain muutamalla palvelupisteen työntekijällä ja sekin kortinhaltijan itsensä pyynnöstä, jos hän epäili esimerkiksi, että kortilla on jäljellä liian vähän arvoa. Tietojen keruu lopetettiin tietosuojavaltuutetun väliintulon jälkeen, koska hän ei hyväksynyt esitettyjä perusteluja.
Matkakorttiin ladatulla rahalla eli "arvolla" maksusta ei jää asiakkaalle tositetta, joten virhe järjestelmässä voisi johtaa perusteettomaan tarkastusmaksuun.
Vol. 2
Vol. 2 on Sapattivuosi-yhtyeen toinen albumi. Ensimmäisen tapaan se sisältää Black Sabbath -yhtyeen kappaleita suomen kielellä laulettuna.
Aiheesta muualla
Sapattivuosi Vol. 2
Lentokenttämetro
Lentokenttämetro on Helsingin kaupungin suunnitelma Helsingin metroverkon ulottamiseksi Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Suunnitelman lähtöpaikkana on Pasila, jonne on suunniteltu Helsingin toisen metrolinjan alkuvaiheen pääteasema (toisen pääteaseman ollessa Kampissa, nykyisen metroaseman alla).