cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Google Kääntäjä
Toimintaperiaate
Googlen käännöspalvelu perustui alun perin tilastolliseen kääntämiseen. Siinä tietokoneohjelmalle syötetään opetusaineistona valtava määrä ihmisen kääntämiä tekstikatkelmia, ja ohjelma pyrkii oppimaan niistä, millaiset sanat ja sanajonot vastaavat toisiaan eri kielissä. Kuitenkin joidenkin kielten, kuten ranskan, saksan ja japanin kohdalla kääntäjä käyttää tekoälyyn pohjautuvaa menetelmää. Lisäksi kääntäjän mahdolliset käyttötavat (esimerkiksi suoraan puheesta kääntäminen tai kuvasta poimitun tekstin kääntäminen) eroavat eri kielten välillä.
Käännösmenetelmästä johtuen käännöksissä on usein erikoisia virheitä erityisesti kielten- ja paikannimien kohdalla. Käännöksissä tulee usein virheitä, koska kääntäjä ei välttämättä tunne asiayhteyttä. Joissain lauseissa kääntäjä voi päätellä sen, mutta ei kaikissa.
Google-kääntäjä alkoi käyttää hyväkseen neuroverkkoja syksyllä 2016. Käännin hyödyntää voimakkaasti Googlen itse keräämiä hakutuloksia ja verkosta löytyvää tietoa.
Toini Aunola
Toini Maria Aunola (12. tammikuuta 1917 Oulu – 19. kesäkuuta 1989 Oulu) oli Valtionarkistossa uransa tehnyt historioitsija ja arkistonhoitaja. Hänet nimitettiin arkistoneuvoksen virkaan ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa. Toini Aunolan vanhemmat olivat Johan Erik Aunola (1877-1944) ja Maria Kristiina Lepistö (1888-1970).
Nuoruus ja opinnot
Aunola kirjoitti ylioppilaaksi Oulun tyttölyseosta vuonna 1937. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1955. Suomen historiassa ja kasvatus- ja opetusopissa hän oli laudaturin oppilas. Filosofian maisterin arvon Aunola sai vuonna 1956. Vuonna 1967 hän väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi Pohjois-Pohjanmaan kauppiaiden ja talonpoikien kauppa- ja luottosuhteista Ruotsin ajan lopulla.
Työura arkistoissa
Aunola palkattiin Oulun maakunta-arkistoon ylimääräiseksi apulaiseksi keväällä 1938. Jatkosodan aikana hän siirtyi Viipurin maakunta-arkiston palvelukseen. Hän teki myös lyhyen lottakomennuksen sotasairaalassa vuonna 1944.
Arkistoalan töiden lomassa Aunola työskenteli lukuvuoden 1945-1946 matematiikan vanhempana lehtorina omassa opinahjossaan Oulun tyttölyseossa. Vuonna 1957 hän toimi Oulun maakunta-arkiston v.t. arkistonhoitajana (myöh. maakunta-arkiston johtaja). Valtionarkistoon Helsinkiin hän siirtyi vuonna 1956. Tultuaan nimitetyksi arkistoneuvoksen virkaan Aunola toimi kansliaosaston päällikkönä eläköitymiseensä vuoteen 1980 saakka. Vuonna 1973 Valtionarkisto antoi yhteensä 10 000 todistusta, joita entiset punavangit tarvitsivat saadakseen korvausta valtiolta. Aunolan ansioksi on laskettu työrupeaman hyvä hoito. Aunola osallistui keskeisesti myös asiakirjojen mikrokuvausyhteistyön ja mikrofilmivaihtojen toteutukseen Neuvostoliiton arkistojen kanssa. Hän osallistui myös Valtionarkiston yleisluetteloiden toimitustyöhön.
Tuottelias kirjoittaja
Aunola oli tuottelias artikkelien kirjoittaja. Hänen tekstejään julkaistiin lukuisissa historia-alan julkaisuissa. Aunola kirjoitti myös Valtionarkiston toimintaa esitteleviä artikkeleita. Hän oli Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen ja Arkistoyhdistyksen kunniajäsen.
Aunola on haudattu perhehautaan Oulun hautausmaalle.
Eero Ylitalo
Eero Ylitalo (s. 11. heinäkuuta 1953 Liminka ) on oululainen tietokilpailija ja tietokilpailukysymysten laatija. Hän opiskeli yleistä historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1982. Hän on työskennellyt Oulun kaupungille tietopalvelupäällikkönä. Hän on yksi jahtaajista Jahti-visailuohjelmassa.
Tietokilpailut
Ylitalo on ollut Oulun tietokilipailuyhistyksen puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana. Hän osallistuu pubivisoihin, ja on osallistunut myös tietokilpailun Suomen-mestaruuskilpailuihin ja maailmanmestaruuskilpailuihin.
Ylitalon nimi on palkintosekissä, jota Lasse Lehtinen pitää kädessään Haluatko miljonääriksi? -videopelin kotelon takakannessa.
Malagassi
Malagassi eli malagasi on Madagaskarilla puhuttava austronesialaisten kielten malaijilais-polynesialaiseen kieliryhmään kuuluva kieli. Se on virallinen kieli Madagaskarilla. Sillä on 19,9 miljoonaa puhujaa. pienoiskuva|Puhuttua malagassia Malagassin läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu Borneon saarella puhuttava Ma’anyan. Malagassissa on lainasanoja bantukielistä (esimerkiksi omby lehmä, amboa koira vrt. esimerkiksi swahilin ng'ombe, mbwa), arabiasta ja Intian kielistä.
Monet paikalliset sanomalehdet julkaisevat sisältöä sekä ranskaksi että malagassiksi kuten esim. La Gazette de la Grande Isle, Lakroan'i Madigasikara ja Midi Madigasikara. Yksinomaan malagassinkieliä lehtiä ovat mm. Ao Raha, Ino Vaovao ja Triatra. .
Fonologia ja oikeinkirjoitus
Malagassi käyttää latinalaisia aakkosia A, B, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, T, U, V, Y, Z.
IPA-merkinnöistä poikkeavat oikeinkirjoitusasut on merkitty ⟨⟩ -sulkeisiin.
=== Konsonantit === Kirjain ⟨s⟩ äännetään [s], mutta [ʃ] on myös vaihtoehto kirjainyhdistelmässä ⟨sy⟩.
Vokaalit
Malagassi on viisivokaalinen kieli. Kirjain ⟨o⟩ äännetään aina [u] ja ⟨ô⟩ äännetään [o]. Sanaloppuinen ⟨y⟩ äännetään [i]. Lisäksi yhdistelmät ⟨ay⟩ ja ⟨ai⟩ ääntyvät [aj], ⟨ey⟩ ja ⟨ei⟩ [ej] ja ⟨oy⟩ ja ⟨oi⟩ [uj]. .
Kielioppi
Substantiivi ei taivu suvussa, luvussa tai sijaissa. Määräinen muoto ilmaistaan artikkelilla ny. Verbien taivutus on sen sijaan melko monimutkaista: kolmen aikamuodon lisäksi erilaisilla suffikseilla ilmaistaan mm. tekijää, kokijaa, hyötyjää ja välinettä. .
Malagassin sanajärjestys on yleisimmin muotoa verbi-objekti-subjekti. Myös muunlainen sanajärjestys on mahdollinen ja esim. VSO on melko usein käytössä käskyjen yhteydessä. .
Lukusanat 1–10 malagassiksi:
Kuokkalan kansakoulu
Kuokkalan kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Terapian tarpeessa (albumi)
Terapian tarpeessa – tribuutti Terapialle on tamperelaisen gospel-rock-yhtye Terapian kunniaksi tehty tribuuttialbumi. Levyllä 14 yhtyettä esittävät cover-versionsa Terapian kappaleista. Yhtyeet edustavat pääasiassa rock- ja metallimusiikkia, poikkeuksena dance-artisti G-Powered. Levy julkaistiin marraskuussa 2007. Terapian tarpeessa kävi viikolla 47 Suomen virallisella albumilistalla sijalla 30.
Gabelsbergerin järjestelmä
thumb|400px|Esimerkki Gabelsbergerin järjestelmällä kirjoitetusta tekstistä Gabelsbergerin järjestelmä on saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin 1800-luvun alkupuolella kehittämä pikakirjoitusjärjestelmä, joka oli suosittu saksankielisissä maissa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Gabelsbergerin järjestelmästä tehtiin muunnoksia myös useille muille eurooppalaisille kielille, ja muun muassa Lars Neovius-Nevanlinnan laatima suomenkielinen pikakirjoitusjärjestelmä perustuu siihen.
Järjestelmän rakenne
Gabelsbergerin järjestelmässä kullekin konsonantille ja useille konsonanttiyhdistelmille on oma merkkinsä. Merkit perustuvat tavallisten kaunokirjoituskirjainten muotoihin ja ovat oikealle kallellaan. Vokaalit kuvataan tavallisesti eri tavoin konsonanttimerkkien avulla, siten että sekä konsonantti- että vokaalimerkki saadaan yhdellä kynänvedolla. Erilaisia merkitsemistapoja on useita: konsonanttimerkkiä voidaan alentaa, ylentää, vahventaa, pidentää, pyöristää tai jyrkentää, tai peräkkäisten konsonanttien etäisyyttä voidaan pidentää. Vokaaleille on myös omat merkkinsä, joita käytetään tavallisesti vokaalilla alkavien sanojen alussa.
Synty
Gabelsberger aloitti järjestelmän kehittämisen vuonna 1817 toimiessaan virkamiehenä Münchenissä. Vuonna 1819 hän toimi yhdessä ensimmäisen oppilaansa kanssa pikakirjoittajana Baijerin maapäivillä, mutta pikakirjoittaminen ei kuitenkaan onnistunut vielä tuolloisella järjestelmällä tyydyttävästi. Gabelsberger jatkoi järjestelmän kehittämistä: vuonna 1823 kirjainmerkit olivat lopullisessa muodossaan ja vuonna 1826 koko järjestelmä siinä muodossa, jossa Gabelsberger julkaisi sen vuonna 1834 nimellä Anleitung zur deutschen Redezeichenkunst oder Stenographie. Kirjassa oli yli 500 sivua, ja sitä on pidetty kaikkien aikojen suurimpana ja kattavimpana pikakirjoituksen oppikirjana. Tämän jälkeen Gabelsberger jatkoi edelleen lyhennysopin kehittämistä. Oppikirjan toinen laitos julkaistiin vuonna 1850, vuosi Gabelsbergerin kuoleman jälkeen.
Kolme koulukuntaa
Gabelsbergerin kuoleman jälkeen järjestelmän kehittäminen hajaantui, ja muodostui kolme erillistä koulukuntaa: Münchenin, Dresdenin ja Wienin koulukunnat. Eri koulukuntien välillä alkoi tulla eroja sanojen kirjoitustavoissa. Erojen vähentämiseksi Münchenin pikakirjoitusyhdistys järjesti elokuussa 1852 kokouksen, johon kutsuttiin eri yhdistysten jäseniä. Saatiin aikaan niin sanottu Münchenin päätös (Münchener Beschlüsse), jossa päätettiin joistakin yksittäisten sanojen kirjoitustavoista ja vokaalien merkitsemisestä.
Vuonna 1902 saatiin aikaan uusi järjestelmäasiakirja, joka toi järjestelmään kaksi eritasoista versiota: liikepikakirjoitus (Verkehrsschrift) ja puhepikakirjoitus (Redeschrift).
Suosio
Gabelsbergerin järjestelmä oli 1900-luvun alussa Saksan suosituin pikakirjoitusjärjestelmä: Gabelsbergerin koulukunnassa oli noin 2000 pikakirjoitusyhdistystä, joissa oli yhteensä noin 100 000 jäsentä. Järjestelmän käyttö hiipui, kun Saksassa siirryttiin käyttämään uutta yhtenäisjärjestelmää 1920-luvulta lähtien.
Sovitukset muille kielille
Gabelsbergerin järjestelmästä tehtiin sovituksia yli kolmellekymmenelle kielelle. Suomessa on ollut käytössä J. E. Svanin ja August Fabritiuksen kehittämä ruotsinkielinen järjestelmä ja Lars Neovius-Nevanlinnan kehittämä suomenkielinen järjestelmä.
Sateenkaari
thumb|250px|Sateenkaari Sateenkaari on spektrin väreissä esiintyvä ilmakehän optinen ilmiö. Se syntyy, kun valo taittuu pisaran etupinnasta, heijastuu pisaran takapinnasta ja taittuu jälleen pisaran etupinnasta. Koska vesipisara on dispersiivinen, valkoinen valo hajoaa väreiksi muodostaen sateenkaaren.
Sateenkaari ilmakehän valoilmiönä on herättänyt kiinnostusta kautta historian. Kertomuksia sateenkaaresta esiintyy tarustossa joka puolella maapalloa. Sitä on pidetty jumalallisen varjeluksen ja valaistumisen symbolina, sekä ennusmerkkinä.
Sateenkaaren värit
Prisman tuottama spektri on valon eri aallonpituuksien tasainen jatkumo ilman kaistoja. Ihmissilmä kykenee erottamaan spektristä erikseen joitain satoja eri värejä. Tämän mukaisesti Munsellin värisysteemi (19. vuosisadan systeemi värien numeroimiseksi, joka pohjautuu tasaväleihin ihmisen näköaistimuksessa) erottaa 100 eri värisävyä. Päävärien näennäinen erillisyys on ihmisen näköjärjestelmän ominaisuus ja päävärien tarkka lukumäärä on jossain määrin vapaavalintainen.
Newton, joka totesi etteivät hänen silmänsä ole kovin tarkat erottamaan eri värejä, jakoi alun perin (1672) spektrin viiteen pääväriin: punainen, keltainen, vihreä, sininen ja violetti. Myöhemmin hän lisäsi oranssin ja indigonsinisen, jolloin päävärejä oli seitsemän kuten nuotteja sävelasteikossa. Newton päätti jakaa näkyvän spektrin seitsemään väriin, pohjaten antiikin Kreikan sofistien uskomuksiin yhteyksistä värien, musiikin nuottien, tunnettujen aurinkokunnan kappaleiden ja viikonpäivien määrän välillä.
Isaac Asimovin mukaan, ”on tapana luetella indigonsininen värinä sinisen ja violetin välillä, mutta minusta indigonsininen ei ole koskaan näyttänyt sen arvoiselta, että sitä pitäisi ajatella erillisenä värinä. Minun silmissäni se näyttää vain syvän siniseltä.” Nykyisin Newtonin vaalean siniseksi nimittämä väri (~520–490 nm / ~580–510 THz) erotetaan omaksi värikseen nimeltä syaani.
Sateenkaaren värikuvio poikkeaa spektristä ja sen värit ovat vähemmän saturoituneet. Sateenkaaren spektrissä tapahtuu tahriintumista, koska jokaiselle aallonpituudelle on jakauma eri lähtökulmia, yhden vakiolähtökulman sijaan. Lisäksi, sateenkaari on sumentunut versio yhdestä pisteestä lähtöisin olevasta kaaresta, koska auringon kehän halkaisija (0,5°) ei ole merkityksetön suhteessa sateenkaaren leveyteen (2°).
Sateenkaaren tieteellinen selitys
thumb|150px|right|Koska vesipisara on [[Dispersio|dispersiivinen, Auringon valkoinen valo hajoaa eri väreiksi muodostaen sateenkaaren.]] Sateenkaari syntyy, kun Auringosta tuleva valkoinen valo, joka sisältää eri aallonpituuksia, osuu ilmakehässä olevaan vesipisaraan. Vesipisaran pinta on kaareva ja veden optinen tiheys on sopiva toimimaan prismana. Eriväriset aallonpituudet taipuvat ja heijastuvat vesipisaran sisällä hieman eri tavoin, jolloin valkoinen valo hajoaa eri väreihin. Pisarat myös heijastavat valoa tiettyyn suuntaan (tulosuuntaansa), joten on mahdotonta nähdä sateenkaarta samassa suunnassa kuin Aurinko on. Värit järjestyvät aallonpituutensa mukaan järjestykseen.
Sateenkaari ei ole taivaan väri-ilmiö, vaan tarkkailijan havainnoimaa auringonvaloa.
Sateenkaaren tutkimuksen historiaa
Ensimmäiset tunnetut sateenkaareen liittyvät uskomukset ovat sumerilaista ja kaldealaista perua. He pitivät sateenkaarta tulvan enteenä. Kreikassa se liitettiin Iris-jumalaan, joka oli huonojen uutisten tuoja. Kaaresta on löydetty myös käärmeen muoto. Suomalaisessa mytologiassa sateenkaari oli Ukko-jumalan jousi, jolla hän ampui salamoita ja siirtolohkareita. Taivaalla näkynyt kaari on myös helposti yhdistetty siltaan maan ja jumalien välillä. Raamatussa sateenkaari mainitaan merkiksi liitosta Jumalan ja kaikkien maan päällä elävien kanssa. Kuun sateenkaarta tai joskus myös sivukaarta on pidetty Paholaisen kaarena, sillä Paholainen ei ole pystynyt luomaan yhtä hienoa kaarta kuin Luoja. Sateenkaaren päähän on liittynyt ikuinen rauha, onni, kauneus ja terveys. Yhtä saavuttamaton on myös sieltä löytyvä kulta-aarre. Tarustossa esiintyvät kaarikertomukset voidaan jakaa mytologisiin, teologisiin ja lukusymmetrisiin.
Erilaisia sateenkaaria
Mikäli pisarat ovat kooltaan hyvin pieniä, dispersiota ei tapahdu ja kaari jää valkoiseksi. Tällöin puhutaan sumusateenkaaresta.
Vaikka valo usein esitetään sädeoptiikassa säteenä, valoa tarkasteltaessa täytyy ottaa huomioon sen aaltomaisuus. Tällöin hieman eri vaiheessa olevat aaltorintamat saattavat vahvistaa tai heikentää toisiaan eli interferoida. Sen seurauksena voidaan havaita ns. interferenssisateenkaaria. Teoreettisesti on tutkittu, että sivusateenkaaren lisäksi on periaatteessa olemassa ääretön määrä lisäsateenkaaria. Ns. toista sivusateenkaarta on yritetty havainnoida, se kuitenkin laskujen mukaan sijaitsee Auringon suunnassa, joten sen havaitseminen voi olla vaikeaa tai peräti mahdotonta.
Sateenkaarelle otollinen tilanne syntyy, kun katsojan etupuolella on vesisade ja selän takana paistaa Aurinko tai Kuu. Kuun sateenkaaret ovat Auringon sateenkaaria huomattavasti harvinaisempia. Pääkaaren keskipiste on aina Auringon tai Kuun vastapisteessä ja sen säde on aina 42°. Jos valonlähde on tarpeeksi korkealla, kaari muodostuu horisontin alapuolelle eikä näy. Jos sateenkaari on vesialueen yllä, saattavat vedestä tulevat heijastukset muodostaa heijastussateenkaaria. Ne ovat kuitenkin verraten harvinaisia.
Sivusateenkaari
right|thumb|250px|Pää- ja sivusateenkaari sekä niiden välinen tumma Aleksanterin vyö right|thumb|250px|Valon kulku vesipisaran sisällä, kun se heijastuu kahteen kertaan niin, että syntyy sivusateenkaari Jos valo kulkee pisaroissa heijastuksen verran pidemmän reitin, syntyy sivusateenkaari. Sivusateenkaaressa värit ovat pääsateenkaareen nähden päinvastaisessa järjestyksessä. Pääsateenkaaren ja sivusateenkaaren välissä on toisinaan muuta taivasta tummempi alue. Sitä kutsutaan Aleksanterin vyöhykkeeksi. Sen synty on seurausta sädeoptiikasta, pisarasta tulevan valon intensiteetti laskee jyrkästi sateenkaaren reunalla.
Korkeamman kertaluvun sateenkaaret
Teoreettisesti on tutkittu, että sivusateenkaaren eli toisen sateenkaaren lisäksi on periaatteessa olemassa ääretön määrä lisäsateenkaaria. Ne syntyvät, kun valo heijastuu vesipisaroiden sisällä useaan kertaan. Ne on kuitenkin erittäin vaikea havaita. Aikoinaan niitä yritettiin etsiä toisen sateenkaaren yläpuolelta, mutta 1700-luvulla Edmond Halley osoitti laskennallisesti, että kolmas ja neljäs sateenkaari ovat havaitsijasta katsottuna auringon puolella; kolmannen kaaren säde on 40°20’ ja neljännen 45°33’. Kolmannessa kaaressa violetti on sisäreunalla ja punainen ulkoreunalla, kun taas neljännessä asian laita on päin vastoin. Auringon puolella taivas on kuitenkin niin kirkas, että nämä kaaret voivat näkyä vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, jos tausta jostakin syystä on riittävän tumma. Viides ja sitä korkeamman kertaluvun sateenkaaret taas ovat jo niin himmeitä, ettei niitä käytännössä voida havaita, vaikka ne ovatkin havaitsijaan nähden päinvastaisella suunnalla kuin aurinko.
Kun valo kokonaisheijastuu vesipisaran sisällä k kertaa, sen kulkusuunnan muutoskulma on kaikkiaan:
Kun veden taitekerroin on punaiselle valolle 1,330 ja violetille 1,344, saadaan näistä eri kertalukujen sateenkaarten ylä- ja alareunojen säteille teoreettisesti seuraavat arvot:
Harvinaisia sateenkaari-ilmiöitä
Moninkertaiset sateenkaaret
Moninkertaisia sateenkaaria voi syntyä, kun valonlähteitä on useampia. Toinen valonlähde syntyy yleensä heijastuksen aikaansaamana. Heijastus tapahtuu yleensä veden pinnasta. Veden aaltoilu saa todennäköisesti aikaan erikoisefektejä. On havaittu mm. kaaren juuresta nousevia pilareita.
Ylimääräiset sateenkaaret
Heijastuskaarien lisäksi on havaintoja myös valkoisista kaarista, jotka ovat olleet sivussa normaalista sateenkaaren paikasta, jolloin kaaren tyvi on ollut keskellä pääkaarta tai kaari on ollut valonlähteen puolella. Tällainen ilmiö on hyvin vaikeaselitteinen, jos havainnot edes pitävät paikkaansa.
Liikkuvat kaaret
Sateenkaari on joskus nähty liikkuvan havaitsijan ja valonlähteen suhteen. Tällaista luonnonlakien vastaista ilmiötä on hankala selittää, mikäli havainnot ovat luotettavia.
Taivaan värit sateenkaaren eri puolilla
Joskus on myös raportoitu epätavallisista väreistä kaarien välissä tai ulkopuolella. Kyseessä saattaa olla vain suurempi heijastuma pääkaaren alapuolella, jolloin myös Aleksanterin vyö on tummempi. Auringon ollessa lähellä horisonttia muuttuvat taivaan värit myös vastapuolella.
Purppuraiset sateenkaaret
Joskus nähdään myös purppuraisia sateenkaaria. Ne ovat liittyneet auringon nousuun ja myös ilmeisesti pieniin pisaroihin kun sumua on havaittu.
Säteet kaaren poikki
Sateenkaaren poikki meneviä säteitä on havaittu silloin tällöin myös Suomessa. Silloin kyseessä ovat vastapilvi-, tai ruskosäteet.
Ukkosen ja salaman vaikutus sateenkaareen
Ukkosen jyrinän vaikutuksesta sateenkaareen on yksi havainto vuodelta 1908 Suomesta, jolloin havaittiin kaaren värien sekoittuvan ja muuttuvan epäteräviksi, sekä tärisevän jyrinän aikana. Selitys saattaa olla pisaroiden pintajännityksen muuttuminen ukkosen takia.
Interferenssikaaret
Muodoltaan vääristyneet sateenkaaret
Sateenkaaressa olevia muodon vääristymisiä on havaittu yleensä sateenkaaren ollessa hyvin matalalla. Aivan horisontissa esiintyneissä ilmiöissä myös ilmakehän taittaminen on voinut vaikuttaa vääristävästi.
Symbolisia merkityksiä
thumb|250px|[[Sateenkaarilippu]] Sateenkaari on vanha toivon symboli. Vanhassa testamentissa sateenkaari on liiton merkki, jonka Jumala asetti taivaalle vedenpaisumuksen jälkeen lupaukseksi siitä, ettei moinen toistu (Nooan liitto). Sateenkaaren värit ovat punainen, oranssi, keltainen, vihreä, sininen, indigo ja violetti (lila). Saduissa sateenkaaren päässä voi olla aarre.
Sateenkaarilippua käytetään maailmanlaajuisena symbolina edustamaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä ja sanasta sateenkaari on johdettu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen konsepteja käsittelevää terminologiaa kuten sateenkaariperhe ja sateenkaarimessu.
Arkikielen filosofia
Arkikielen filosofia (joskus tavallisen kielen filosofia, luonnollisen kielen filosofia tai lingvistinen filosofia; ) lähestyy perinteisiä filosofisia ongelmia väärinkäsityksinä, jotka johtuvat kielen sanojen todellisen merkityksen unohtamisesta. Arkikielen filosofiassa vältetään rakentamasta filosofisia ”teorioita” ja niiden asemasta huomio kiinnitetään ”arkisen”, jokapäiväisen kielen yksityiskohtiin.
Arkikielen filosofia liitetään usein Ludwig Wittgensteinin myöhäisfilosofiaan sekä Gilbert Rylen, J. L. Austinin, Peter Strawsonin ja Norman Malcolmin ajatteluun. Se vallitsi filosofiaa 1930–1970-luvulla, ja se on nykyajan filosofiassa edelleen merkittävä taustatekijä. Nimitys ”arkikielen filosofia” juontuu vastakkainasettelusta aiempien analyyttista filosofiaa hallinneiden lähestymistapojen kanssa, joita kutsutaan nykyään joskus ”ideaalikielen filosofiaksi”.
Historia
Varhainen analyyttinen filosofia ei suhtautunut arkikieleen yhtä myönteisesti. Bertrand Russell sivuutti kielen filosofisesti vähämerkityksisenä ja arkikielen liian epämääräisenä, jotta siitä olisi apua ontologisten ja tietoteoreettisten ongelmien ratkaisemisessa. Gottlob Frege ja Wienin piiri (erityisesti Rudolf Carnap), nuori Wittgenstein ja W. V. O. Quine pyrkivät kehittämään sen tilalle nykyaikaista logiikkaa tieteen esitysmuodoksi. Wittgensteinin Tractatuksessa esittämä näkemys vastasi Russellin näkemyksiä sikäli, että kieli tulisi muotoilla uudelleen, jotta se ei olisi enää epämääräistä vaan kuvaisi todellisuutta täsmällisesti ja ihmiset voisivat paremmin käsitellä filosofisia ongelmia.
Wittgensteinin julkaisemattomissa teoksissa 1930-luvulla tapahtunut muodonmuutos keskittyi pitkälti kahden ajatuksen ympärille: että arkikielessä ei ollut mitään vikaa sinänsä ja että monet perinteiset filosofiset ongelmat olivat vain harhoja, jotka seurasivat kielen ja sen kuvaamien asioiden välisen suhteen väärinymmärtämisestä. Ensin mainittu ajatus johti aiemman analyyttisen filosofian – ja todennäköisesti koko aiemman filosofian – lähestymistapojen hylkäämiseen, ja viimeksi mainittu johti siihen, että filosofinen tutkimus korvattiin arkikielen tutkimisella. Tavoitteena oli filosofisilta ongelmilta vaikuttavien kysymysten ”purkaminen” sen sijaan että niitä yritettäisiin ratkaista.
Aluksi arkikielen filosofiaa pidettiin analyyttisen filosofian laajennuksena tai vaihtoehtona. Kun käsitteen ”analyyttinen filosofia” merkitys on sittemmin vakiintunut ja selvennyt, on arkikielen filosofia nähty analyyttisen filosofian vaiheeksi, joka seurasi loogista empirismiä ja edelsi vielä nimeämätöntä vaihetta, jossa analyyttinen filosofia on ilmennyt muun muassa Richard Rortyn uuspragmatismina ja Saul Kripkelle ominaisena ajatteluna.
Vaikka arkikielen filosofia on saanut paljon vaikutteita Wittgensteinin ja hänen oppilaidensa tutkimuksista Cambridgen yliopistossa, 1940-luvulla se kehittyi suurelta osin Oxfordin yliopistossa Austinin ja Rylen johdolla ja levisi laajalle, ennen kuin sen suosio laski nopeasti 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alkupuolella. Nykyään ei ole harvinaista kuulla väitettävän, että arkikielen filosofia on kuollut. Wittgenstein on harvoja, joka on säilyttänyt tuonaikaisen maineensa. Joka tapauksessa filosofian kielellinen käänne on nykyaikaisen ajattelun käännekohta, ja monet eri aloilla vaikuttavat seuraukset voidaan johtaa arkikielen filosofiasta.
Keskeisiä ajatuksia
Wittgensteinin mukaan sanojen merkitys on niiden käytössä ja filosofit kompastuvat usein abstrakteihin sanoihin. Ajatusta, jonka mukaan sanoja ei pidä yrittää ymmärtää irrallaan niiden käytöstä arkikielessä, kutsutaan myös kontekstualismiksi.
Esimerkki: Mitä on todellisuus? — Filosofit ovat kohdelleet ”todellisuutta” substantiivina: se kuvaa jotakin, millä on tietyt ominaisuudet. Näistä ominaisuuksista on väitelty tuhansia vuosia.
Arkikielen filosofia sen sijaan kysyisi, kuinka käytämme sanaa ”todellisuus”. Ihmiset voivat sanoa: ”Näyttää siltä että X; mutta todellisuudessa asia on Y.” Tällä ilmauksella ei kuitenkaan tarkoiteta, että Y:llä olisi jonkinlainen erityinen olemassaolo, jota X:llä ei ole. Oikea tulkinta kuuluu: ”X vain kuulosti oikealta, mutta se oli jollain tavalla harhaanjohtavaa. Nyt kerron totuuden: Y.”
Näin ”todellisuudessa” käyttäytyy ikään kuin sana ”kuitenkin”. Näin lausuma ”Todellisuudessa asia on – –” palvelee samanlaista tarkoitusta – sen tehtävänä on muokata kuulijan odotuksia. Kun taas puhumme esimerkiksi ”todellisesta aseesta”, emme esitä ontologista väitettä todellisuuden luonteesta vaan ainoastaan erotamme tämän aseen tehottomasta aseesta, kuvitteellisesta aseesta ja niin edelleen.
Kiistat syntyvät, kun arkikielen filosofit soveltavat samaa lähestymistapaa sellaisiin kysymyksiin kuin ”Mitä on totuus?” tai ”Mitä on tietoisuus?” Tuon koulukunnan mukaan emme voi olettaa, että (esimerkiksi) totuus olisi ”olio” tai ”esine” (samassa merkityksessä kuin esimerkiksi pöydät ja tuolit ovat ”esineitä”), jota sana ”totuus” edustaa. Sen sijaan meidän tulee katsoa, millä tavalla sanat ”totuus” ja ”tietoisuus” todella toimivat arkikielessä. Asiaa tutkittuamme saatamme huomata, ettei ole olemassa yhtä yksityistä asiaa, jota sana ”totuus” vastaisi. Wittgenstein pyrki kuvaamaan tätä perheyhtäläisyyden käsitteellään. Niinpä arkikielen filosofit ovat taipuvaisia antiessentialismiin, vaikka se on sangen kiistanalainen kanta. Antiessentialismi ja siihen liittyvä kielifilosofia liittyvät usein oleellisesti feministiseen, marxilaiseen ja muihin yhteiskunnallisiin filosofioihin, jotka arvostelevat vallitsevan tilanteen epäoikeudenmukaisuuksia. Essentialistinen ”totuus” jonakin ”esineellisenä” liitetään niissä usein hallinnon ylläpitämään sortoon ja vaihtoehtoisten totuuksien kielto vaihtoehtoisten elämänmuotojen kieltoon.
Jon Jonsson (syntynyt 1582)
pienoiskuva| Arboga Jon Jonsson oli ruotsin kuningas Kaarle IX:n kamarihenkilö, Gripsholmin linnanvouti, asetehtaan johtaja ja Arbogan pormestari. Hän syntyi 11. huhtikuuta 1582 Vissefjärdassa. Hän kuoli 1663 jälkeen.
Jonsson oli Vissefjärdan kirkkoherran poika. Isä oli Jonas Jonæ (latinaksi Jonsson) ja äiti Catarina Nilsdotter Halvhjort av Älmtaryd. Hän kävi koulua Kalmarissa noin 1589, Linköpingissä noin 1598-1599 ja Växjössä noin 1599-1600. Sitten hän palveli Kaarle IX kamarimiehenä, oli ratsastaja 1602–1604 ja linnanvouti Gripsholmin linnassa 1605. Vuonna 1605 Jon Jonssonista tuli tehtaanjohtaja Arbogan, Eskilstunan ja Närke'n aseiden työpajoissa. Vuosina 1631-1663 hän oli Arbogan kaupungin pormestari.
Jon Jonsson tunnetaan parhaiten "retkeilykirjastaan", muistelmistaan elämästään vuoteen 1620 asti. Sen ensimmäinen osa kertoi elämästä Kaarle IX: n palveluksessa ja mm. hänen kuvauksensa Kirkholmin taistelusta.
Hänen vaimonsa oli jahtimestarin tytär Anna ja heidän lapsillaan oli sukunimi Palmgren. Yksi hänen lapsenlapsistaan oli professori Johan Palmroth.
Johnny Wayne
Johnny Wayne (alun perin John Louis Weingarten, 28. toukokuuta 1918 Toronto, Kanada – 18. heinäkuuta 1990) oli tunnettu kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja. Hän oli parhaiten tunnettu komediaparivaljakon "Wayne ja Shuster" yhteydestä, aisaparinaan Frank Shuster. Heitä pidetään kanadalaisen TV-komedian "isinä" ja he tekivät yhteistyötä 1930-luvulta lähtien, esiintyen näyttämöllä, radiossa ja televisiossa. Wayne kuoli syöpään ja on haudattu kotikaupunkiinsa Torontoon.
M/S Hälsingland
M/S Hälsingland (nyk. Farah K) on saksalainen vuonna 1990 rakennettu kuivarahtialus. Alus nousi otsikoihin Kalajoen edustalla Perämerellä 14. elokuuta 1997 tapahtuneen karilleajon jälkeen, jonka seurauksena laajahko alue Perämeren rannikkoa Lohtajan edustalla tahriintui öljyyn.
Karilleajo 14.8.1997
Karilleajoa edelsi lastin purkaminen Raahen satamassa 13. elokuuta 1997, minkä jälkeen alus lähti tyhjänä rannikkoa seurailleen kohti Rahjan satamaa 14. heinäkuuta kello 01.45. Luotsi saapui alukselle hieman ennen lähtöaikaa ja sopi päällikön kanssa aluksen reitin Rahjan satamaan. Tällöin luotsi ehdotti ajan säästämiseksi rannikon lähellä kulkevaa väylää, jolloin aluksen ei tarvitsisi kiertää Maakallan ja Merikallan saaria.
Luotsi hälytti paikalle apua tekemällä kymmenen minuuttia myöhemmin ilmoituksen tapahtuneesta Raahen luotsiasemalle. Samaan aikaan laivan miehistö totesi, että aluksesta vuotaa mereen öljyä, joka muodosti noin 0,7 km² suuruisen lautan. Osa lautasta ajautui rantaan Lohtajalla.
Alus saatiin irti karilta 16. elokuuta iltapäivällä, ja se hinattiin kahdella hinaajalla Rahjan satamaan, jossa se ympäröitiin puomeilla öljyvahinkojen rajaamiseksi. Öljyntorjunta-alukset Letto ja Vanadis saattoivat aluksia, ja Oili keräsi öljyä karilleajopaikalta. Hälsingland lähti 21. elokuuta hinattuna Rahjasta Hampuriin telakalle korjattavaksi.
Pierre-Michel Lasogga
Pierre-Michel Lasogga (s. 15. joulukuuta 1991 Gladbeck) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä. Pelipaikaltaan Lasogga on keskushyökkääjä.
Seurajoukkueura
Monessa eri saksalaisseurassa juniorina pelannut Lasogga teki ammattilaisdebyyttinsä vuonna 2010 Bundesliiga-seura Bayer Leverkusenin reservijoukkueessa. Kun paikkaa ykkösjoukkueessa ei auennut, siirtyi Lasogga jo samana vuonna Hertha BSC:n riveihin. Herthassakin saksalaishyökkääjä pelasi aluksi kakkosjoukkueessa, mutta sai vuonna 2010 paikan tuolloin 2. Bundesliigassa pelanneessa ykkösjoukkueessa. Lasogga teki debyyttinsä Saksan kakkostasolla syyskuussa 2010.
Kaudeksi 2011-12 Hertha nousi Bundesliigaan ja näin Lasogga sai pelata ensimmäistä kertaa urallaan Bundesliigaa. Hertha putosi kuitenkin takaisin 2. Bundesliigaan kauden jälkeen. Huhtikuussa 2013 Lasogga ratkaisi Herthalle suoran nousun takaisin maan korkeimmalle sarjatasolle. Hän siirtyi kuitenkin kaudeksi 2013-14 lainalle Bundesliiga-seura Hamburger SV:hen. Lasogga teki heti toisessa ottelussaan hampurilaisjoukkueessa hattutempun 1. FC Nürnbergiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana 20 Bundesliiga-ottelua ja teki niissä 13 maalia, jotka säästivät seuran putoamiselta. Hamburger SV osti Lasoggan kauden jälkeen omakseen. Kaudella 2014-2015 Lasogga teki Bundesliigassa 26 ottelussa neljä maalia.
Maajoukkueura
Lasogga debytoi Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2011 Alankomaita vastaan. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 2013 asti. Helmikuussa 2014 Saksan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Joachim Löw kutsui Lasoggan mukaan harjoitusmaaotteluun Chileä vastaan. Lasogga ei kuitenkaan pelannut ottelussa.
Muuta
Lasoggan isäpuoli on entinen Saksan maajoukkueen maalivahti Oliver Reck ja hänen managerinaan toimii hänen äitinsä Kerstin. Lasoggan veljet Gian-Luca ja Etienne pelaavat molemmat Hertha BSC:n juniorijoukkueissa.
Nestekidepolymeerit
pienoiskuva|kuva 1: Kevlarin molekyyli rakenne Nestekidepolymeerit (eng. Liquid-crystal polymers) ovat polymeerejä, joilla on nestekiteiden (eng. Liquid-crystal, LC) ominaisuuksia. Nestekidepolymeerit koostuvat sellaisista mesogeeneistä, eli nestekidemolekyyleistä, joita pystytään polymeroimaan. Esimerkiksi ristisilloittamattomat nestekidepolymeerit (LCP:t), nestekide-elastomeerit (LCE:t) ja nestekideverkot (LCN:t) osoittavat kykyä nestekiteisyyteen. LCE ja LCN ovat molemmat ristisilloitettuja nestekidepolymeereja, mutta niillä on erilainen ristisilloitustiheys. Nestekidepolymeerien ominaisuuksia ovat esimerkiksi lämpöaktuaatio, anistrooppinen turpoaminen ja pehmeä elastisuus. Esimerkiksi kevlar (kuva 1) on sovellettu nestekidepolymeeri
Historia
Pienimolekyyliset nestekiteet on tunnettu jo pitkään. Kuvassa 2 on esitetty nestekidemolekyyli 5CB. Nestekiteet löysivät F. Reinitzer (1888) ja O. Lehmann (1889) suhteellisen samaan aikaan. Nestekiteillä yhdistyy kiteiden optiset ja nesteiden mekaaniset ominaisuudet. Nestekiteet virtaavat kuin nesteet, mutta voivat optisesti muuttaa valon polarisaatiota kiteiden tavoin. Pierre-Gilles de Gennes on ollut avainasemassa nestekiteiden ja polymeerien yhdistämisessä ja tutkimuksessa. De Gennes on saanut tutkimuksestaan 1991 Nobelin palkinnon. De Gennes pystyi antamaan vastauksia arvoituksille, joita nestekiteissä esiintyvät omituiset ja usein kauniit ilmiöt aiheuttivat. De Gennes osoitti nestekiteiden erilaiset mesofaasit, eli aineen olomuodon, joka on nesteen ja kiinteän aineen välimuoto. Hän osoitti kuinka siirtymät järjestyksestä epäjärjestykseen tapahtuvat erityisesti liuoksessa nestekiteiden ja polymeerien osalta. pienoiskuva|Kuva 2: Esimerkki NestekidemolekyylistäNestekidepolymeerit ovat kuitenkin vielä suhteellisen uusi keksintö. Keksintö perustuu nestekidenäytöissä käytettyyn teknologiaan, joka on kehitetty 1960-luvulla. Tarkemmat rakenteelliset luokittelut ja kehitys on tehty 80-luvulla.
Aluksi nestekidepolymeerejä käytettiin tieteellisiin tutkimustarkoituksiin, mutta niiden soveltaminen kaupallisesti arvokkaisiin tuotteisiin kehittyi nopeasti. Nestekidepolymeerit ovat osoittautuneet erittäin monipuolisiksi elintarvikepakkauksista mekaanisiin osiin ja monofilamenttikuituihin sekä molekyylirakenteen että ominaisuuksien osalta. Nykyään LCP:t voidaan parhaiten luokitella kestomuovien alakategoriaksi. LCP-materiaalien kehitys jatkuu edelleen ja niitä tutkitaan uusien sovelluskohteiden löytämiseksi. LCP:tä tutkitaan ja kehitetään erityisesti pehmeään robotiikkaan, reagoiviin tekstiileihin ja muihin älykkäisiin pintoihin.
Ominaisuudet
Polymeereistä voidaan valmistaa ominaisuuksiltaan monenlaisia materiaaleja. Polymeerit tyypillisesti jaetaan muoveihin ja elasteihin. Elasteilla on ominaisuus palautua mekaanisesta jännityksestä takaisin matalaenergisempään epäjärjestyneeseen tilaan. Yleensä elastien mekaanisia ominaisuuksia säädellään ristisilloilla. Ristisillat ovat polymeeriketjujen välisiä “jäykkiä” molekyylejä. Mitä enemmän ristisiltoja sitä jäykempi materiaali on. Silloitusaste vaikuttaa millä nimellä materiaali kutsutaan, tästä syystä puhutaan esim. Nestekide-elastomeereista tai nestekidepolymeereista. LCN on yleisnimitys ristisilloitetusta polymeeristä, jota ei varmuudella voida luokitella ristisiltojen määrän mukaan.
Sitomalla nestekiteitä polymeeriketjuihin saadaan materiaaleja, joissa yhdistyy molempien ominaisuuksia. LCN:ien toiminta perustuu nestekiteiden faasitransitioon mesofaasin ja isotrooppisen faasin välillä. Yksi tärkeimmistä LCN:ien ominaisuuksista on niiden kyky toimia aktuaattoreina. Aktuaattorilla tarkoitetaan rakennetta, joka muuttaa systeemin syötetyn energian, kuten valo- tai lämpöenergian mekaaniseksi liike-energiaksi.
Nestekidepolymeerien synteesit
Nestekidepolymeerejä voidaan syntesisoida eri lämpötiloilla ja eri tavoilla, jolloin niille muodostuu erilaisia ominaisuuksia. Nestekidepolymeerien esiasteet voidaan jakaa eri alaryhmiin. Pienimoolimassaiset monomeerit muodostavat nestekiteitä ristisidoksia ristisidosaineilla, kun käytetään oikeanlaista katalyyttiä. Nestekide-eslatomeerien synteesissä  käytetään yleensä polyhydrosiloksaaneja, jolloin reaktion seurauksena muodostuu ristisidos.
Käyttökohteet
Kaikista tunnetuin nestekidepolymeerien käyttökohde on kevlar, jota käytetään luotiliiveissä ja taistelukypärissä sekä muissa suojavarusteissa erinomaisen voima- ja painosuhteensa ansiosta. Muita tyypillisiä käyttökohteita ovat erilaiset elektroniset ja sähköiset komponentit, valaistuslaitteet, polttoaineita ja kaasuja eristävät rakenteet, anturit, uuninkestävät astiat ja ruostumatonta terästä korvaavat lääkinnällisten laitteiden osat. Nestekidepolymeerien erityiset ominaisuudet tekevät niistä sopivia etenkin autojen sytytinjärjestelmissä, lamppujen kannoissa, pumppujen komponenteissa ja turvavöiden antureissa.
Torsten Hiiskero
thumb|Lapuan liikkeen valtuuskunta vuonna 1930. Torsten Hiiskero neljäs vasemmalta. Torsten Sanfrid Hiiskero (vuoteen 1937 Hedman, 1. heinäkuuta 1893 Kalajoki – 1962) oli suomalainen everstiluutnantti.
Vuonna 2931 Hiiskero palasi armeijaan ja palveli vuodesta 1934 lähtien 3. divisioonan yleisesikuntaupseerina. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi jatkosodan aikana tammikuussa 1941. Asekätkennän yhteydessä Hiiskero toimi everstiluutnantti Usko Haahden apualaisena muun muassa teknillisenä neuvonantajana ja laati suunnitelmia suojeluskuntapiirien taisteluvälinevahvuuksista. Huhtikuussa 1948 Hiiskero tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankeuteen, josta hän joutui suorittamaan seitsemän kuukautta.
Viesīte
Viesīte on pieni kaupunki Seloniassa Kaakkois-Latviassa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1928. Vuonna 2020 siellä oli 1 574 asukasta.
Historia
pienoiskuva|vasen|Viesīten kirkko Ensimmäinen maininta Eckengrafenin kartanosta on vuodelta 1477. Asutus kehittyi 1800-luvulla kartanon ympärille Jaunjelgavasta Jēkabpilsiin ja Aknīstesta Neretaan johtavien teiden risteykseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan armeija rakensi kapearaiteisen rautatien, jonka liittymä oli Viesītessä. Pieni höyryveturi on edelleen esillä kaupungin keskustassa. Viesīten evankelis-luterilaisen kirkon on rakentanut arkkitehti Pauls Kundziņš vuosina 1937–1939.
Viesītelle myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1928.
Viesīten kunta
Viesīten kunta muodostettiin vuonna 2009, jolloin Viesīten kaupunki ja neljä ympäröivää kuntaa yhdistettiin yhdeksi hallintoalueeksi. Se rajoittuu Neretan, Jaunjelgavan, Salan, Jēkabpilsin ja Aknīsten kuntiin sekä Liettuan Panevėžysin lääniin. Kunnan keskus on Viesīten kaupunki.
Australopithecus garhi
Australopithecus garhi oli muinainen ihmisapinalaji, josta todisteita löysi ensimmäisenä etiopialainen paleontologi Berhane Asfaw ja yhdysvaltalainen tutkija Tim White Etiopiasta vuonna 1996. Lajin jäänteiden on ajateltu olevan merkittävä linkki suvun Australopithecus ja ihmissuvun Homo välissä, mutta tutkijat ovat erimielisiä siitä onko A. garhi vain ihmisten esi-isien kanssa kilpaillut laji ja edistynein suvustaan. Lajin fossiilit on ajoitettu 2,0–3,0 miljoonaa vuotta vanhoiksi.
Garhi on paikallista kieltä ja tarkoittaa "yllätystä".
Löydöt
A. garhin fossiileissa, esimerkiksi BOU-VP-12/130:ssa, on samanlaisia piirteitä kuin lajeilla Australopithecus afarensis ja Australopithecus africanus. Lajin aivokapasiteetti on noin 450 kuutiosenttimetriä, kuten muillakin Australopithecus-lajeilla. Lajin väli- ja takahampaissa on joitakin samoja piirteitä kuin lajilla Paranthropus boisei, ja ne ovat suurempia kuin muiden sukunsa lajien vastaavat hampaat, halkaisijaltaan noin 18 mm. A. garhi voisi olla Homo-suvun kantaisä, kuten lajin Homo habilis, jos sen yläleuka olisi muuttunut evoluution seurauksena nopeasti noin 200 000–300 000 vuodessa. Viimeaikaiset löydökset ovat sekoittaneet paljon teorioita ihmissukua edeltävistä lajeista.
Varhaisimmat kivityökalut
Lajin fossiilien läheltä on löytynyt Olduvain kulttuurin aikaisia kivityökaluja, ja ne on ajoitettu 2,5–2,6 miljoonaa vuotta vanhoiksi. Vuoden 1999 Science-lehden numero esittää niiden olevan vanhempia kuin lajin myöhempien ihmislajien esi-isän Homo habiliksen käyttämät. Antropologit ovat pitkään pitäneet työkalujen käyttöä vain suvun Homo ominaisuutena, mutta niitä ovat saattaneet käyttää muutkin samoihin aikoihin eläneet suvut.
Gamberale
Gamberale on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 300 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 328 asukasta.
Mario Castoldi
pienoiskuva|Mario Castoldi Mario Castoldi (6. helmikuuta 1888 Zibido San Giacomo, Milano, Italia – 31. toukokuuta 1968 Trezzano sul Naviglio, Milano, Italia) oli italialainen lentokonesuunnittelija.
Castoldi työskenteli Italian sotilasilmailun tutkimuskeskuksessa Guidonia Monteceliossa, lähellä Roomaa.
Vuonna 1922 hän siirtyi Nieuport-Macchille, jossa suunnitteli muutamia nopeita vesilentokoneita, esimerkiksi Macchi-Castoldi M.C.72. 1930-luvulla hän suunnitteli Italian ilmavoimille MC.200, MC.202 ja Macchi MC.205 hävittäjät.
Vuonna 1945 Castoldi siirtyi eläkkeelle.
Alembic Inc
Yhtiön perusti Owsley Stanley, joka aloitti toimintansa Grateful Deadin harjoitustilassa, avustaen yhtyettä saavuttamaan paremman soundin koko ketjussa instrumentista nauhalle.
Pian Alembic alkoi avustaa äänityksissä, modifioimaan ja korjaamaan kitaroita, bassoja ja PA-järjestelmiä. 1970-luvulle tultaessa Alembicista tuli osakeyhtiö, jonka jakoivat tasan kolmeen osaan Ron Wickersham, elektroniikka-asiantuntija joka oli aiemmin työskennellyt Ampexilla. Sekä kitaristi ja soittimenrakentaja Rick Turner, ja äänitysinsinööri Bob Matthews.
Nykyisin yhtiö on suuri, ja tunnettu laadukkaista bassokitaroistaan.
Luettelo varakkaimmista kuninkaallisista
Tämä on talouslehti Forbesin julkaiseman maailman rikkaimmat kuninkaalliset -luettelon mukainen luettelo varakkaimmista kuninkaallisista nettovarallisuuden mukaan dollareissa. Tiedot ovat vuodelta 2011.
Torture Killer
Torture Killer on suomalainen death metalia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 2002 Turussa. Yhtye aloitti uransa tekemällä Six Feet Underin ja Obituaryn kappaleista covereita. Pian yhtyeen jäsenet alkoivat kuitenkin kirjoittamaan kappaleita itse. Yhtyeeseen liittyi 2005 entinen Cannibal Corpsen laulaja ja Six Feet Underin perustaja Chris Barnes, ja yhtye kiinnitettiin Metal Blade Records -levy-yhtiölle. Barnes erosi yhtyeestä vuonna 2008, ja yhtyeen laulajaksi tuli Juri Sallinen. Hän oli jo aikaisemmin toiminut Barnesin tuuraajana Torture Killerin keikoilla. Yhtye erotti vuonna 2011 laulaja Sallisen. Seuraavana vuonna uudeksi laulajaksi valittiin Pessi Haltsonen.
Luettelo varakkaimmista kuninkaallisista
Forbes kehottaa lukijaa huomioimaan, että kuninkaallisten varallisuus perustuu perittyyn omaisuuteen ja heidän asemaansa hallitsijana, todellisuudessa varallisuus jakautuu usein laajalle suvun sisällä. Kaikkien luettelossa mainittujen henkilöiden todellinen nettovarallisuus jää alle miljardiin dollariin. Kyseinen Forbesin luettelo on koottu yhdistämällä arvauksia ja tietoa.
Torture Killer
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Split-albumit
Zilupe
Zilupe on kaupunki Itä-Latviassa lähellä Venäjän rajaa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1931. Vuonna 2020 siellä oli 1 417 asukasta.
Johann Gottfried Piefke
thumb|Johann Gottfied Piefke noin 1870. Johann Gottfried Piefke (9. syyskuuta 1815 Schwerin an der Warthe – 25. tammikuuta 1884 Frankfurt an der Oder) oli preussilainen sotilaskapellimestari ja marssimusiikin säveltäjä. Hän on säveltänyt eräät tunnetuimmista saksalaisista sotilasmarsseista.
Piefken isä oli Zielenzigin kaupungin urkuri. Asevelvollisuutensa aikana Piefke toimi oboistina Frankfurt an der Oderiin sijoitetun 8. henkikrenatöörirykmentin soittokunnassa. Vuosina 1838–1843 hän opiskeli Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palasi Frankfurtiin ja johti entisen rykmenttinsä soittokuntaa vuodesta 1843 kuolemaansa asti yli 40 vuoden ajan. Piefkeä pidettiin aikansa johtavana preussilaisena sotilaskapellimestarina, mutta historiaan hän on jäänyt ennen kaikkea säveltämiensä marssien ansiosta. Piefke sävelsi noin 60 marssia, joista 10 otettiin Preussin armeijan viralliseen marssiluetteloon, mikä on enemmän kuin kenenkään muun. Hänen tunnetuimmat sävellyksensä ovat Preussin kunnia (Preußens Gloria), Königgrätzer Marsch, Düppeler-Schanzen-Sturmmarsch ja Alexandrinenmarsch.
Piefke seurasi Preussin armeijaa sen tunnetuimmille sotaretkille. Vuoden 1864 Tanskan vastaisen sodan aikana hänen on kerrottu johtaneen Dybbølin taistelukentällä Beethovenin Yorckscher Marschin esitystä käyttäen sapelia tahdin näyttämiseen sen jälkeen kun tahtipuikko ammuttiin hajalle hänen kädestään. Königgrätzer Marschin hänen on sanottu säveltäneen Königgrätzin taistelupaikalla. Preussin–Itävallan sodan päätyttyä Piefke sai johtaa orkesteria kuningas Vilhelm I:n edessä pidetyssä voitonparaatissa. Mahdollisesti häneen ja hänen veljeensä Rudolf Piefkeen viitaten itävaltalaiset alkoivat vuoden 1866 sodan jälkeen kutsua kaikkia preussilaisia ”piefkeiksi”. Ranskan–Saksan sodan aikana 1871 Piefken terveys alkoi reistailla ja hän vetäytyi sen jälkeen loppuiäkseen Frankfurtiin. Kuoltuaan vuonna 1884 hänet haudattiin sotilaallisin kunnianosoituksin kotikaupunkinsa vanhalle hautausmaalle.
Ašanti
Ašanti oli nykyisen Ghanan alueella Länsi-Afrikassa noin vuosina 1570–1900 sijainnut voimakas valtio. Ašantin vauraus perustui alueen runsaisiin kultaesiintymiin. Alueen hallitseva etninen ryhmä, ašantit, puhuu nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvan akanin murretta.
Ašantit osallistuivat Atlantin orjakauppaan ennen vuotta 1827, jolloin valtio kielsi orjakaupan. Sen jälkeenkin ašantit toisinaan sieppasivat naapurimaista ihmisiä ja myivät nämä eurooppalaisille orjiksi 1800-luvun puoliväliin asti.
Ašanti oli yksi niistä Afrikan valtioista, jotka vastustivat siirtomaavaltojen tuloa maanosaan. Britit taistelivat Ašantin kuninkaita vastaan neljässä sodassa vuosien 1826 ja 1896 välisenä aikana. Vuonna 1900 britit valloittivat lopulta Ašantin ja liittivät sen hallinnoimaansa Kultarannikkoon.
Ašantin alue on nykyisin Ghanan maakunta, mutta ašantit kunnioittavat omaa itsenäisen valtion ajoilta periytyvää kruununperimysjärjestystään ja ylimystöään virallisen valtionjohdon rinnalla seremoniallisina johtajina.
Remix Max EP
Remix Max EP on Stigin remix-EP, joka julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 20. kesäkuuta 2014. EP sisältää remixejä Stigin Puumaa mä metsästän- ja Niks ja naks -albumeilta sekä Tähdet, tähdet -televisiosarjassa Stigin esittämän Nahkatakkinen tyttö -kappaleen remixin, jolla vierailee rap-artisti Heikki Kuula.
Superjoukko
thumb|300px|Neitsyen superjoukko thumb|300px|Lähimmät superjoukot. Maailmankaikkeus yhden miljardin valovuoden etäisyydellä Maasta. Arviolta 63 miljoonaa galaksia. Superjoukot koostuvat monista galaksijoukoista. Superjoukot muodostavat avaruuteen niin sanottuja seinämiä, jotka muodostavat maailmankaikkeuteen saippuavaahtomaisen rakenteen. Toisin sanoen seinämät ovat kuin saippuakuplien reunoja, joiden keskelle jää paljon tyhjää tilaa, missä ei ole galakseja. Oma galaksimme, Linnunrata, kuuluu paikallinen ryhmä -nimiseen galaksijoukkoon, joka puolestaan kuuluu Laniakean superjoukkoon.
Tim Duncan
Timothy Theodore Duncan eli Tim Duncan (s. 25. huhtikuuta 1976 Christiansted, Yhdysvaltain Neitsytsaaret) on kilpauransa lopettanut yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi koko ammattilaisuransa NBA-joukkue San Antonio Spursissa. Duncania pidetään yleisesti yhtenä historian parhaista isoista laitahyökkääjistä.
Duncan voitti NBA:n mestaruuden viisi kertaa (1999, 2003, 2005, 2007 ja 2014), ja hänet valittiin kolmesti finaaleiden parhaaksi pelaajaksi. Vuosina 2002 ja 2003 Duncan valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hänet valittiin lukuisia kertoja myös NBA:n puolustustähdistöön, tähdistöjoukkueeseen ja tähdistöotteluun.
Duncan jäi tammikuussa 2016 Houston Rocketsia vastaan pisteittä ensimmäisen kerran 19-vuotisella NBA-urallaan.