cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cupori
Cupori Oy on suomalainen metalliteollisuusyritys. Yhtiön kotipaikka on Pori ja tuotantotilat sijaitsevat Porin Kupariteollisuuspuistossa. Cuporin toimiala on kuparin valmistus. Cupori Oy:n päätuotteet ovat kupariset LVV-putket sekä teollisuusputket. Tuotevalikoimaan kuuluu myös rihlattuja ja muovilla pinnoitettuja putkia. Päämarkkina-alueet ovat Pohjoismaat ja Suomi. Myyntiä on myös muualle Eurooppaan, jossa Italia on suurin asiakasmaa. Henkilöstöä Cupori Oy:ssä on 140, joista työntekijöitä noin 100. Tuotanto toimii kahdessa vuorossa. Vuosituotanto 2016 on noin 16 000 t. Noin 70 % tuotannosta tehdään asiakastilauksina, mutta LVV-putkia on myös varastomyynnissä. Liikevaihto on luokkaa 100 M€ ja siitä noin 90 % menee vientiin.
Puhdastila
Puhdastilalla tarkoitetaan kontrolloitua tilaa, missä valittuja olosuhteita ylläpidetään työskentelyn tai tuotteen puhtauden varmistamiseksi. Puhdastilan teknisessä toteutuksessa suuri määrä ilmaa painetaan ylhäältä HEPA-suodattimen läpi alas mahdollisemman tasaisena laminaarisena virtauksena, jonka tarkoitus on työntää männän tavoin epäpuhtaudet pois kriittisiltä vyöhykkeiltä. Tämä toteutetaan pääasiassa puhtaimmissa ISO-luokissa. Luokasta ISO 6 ja sitä "likaisemmissa" käytetään nimitystä turbulenttinen ilmavirtaus. Turbulenttisessa ilmanjaossa pääpaino on ilman epäpuhtauksien laimentaminen haluttuun tasoon. Puhdastilaan rakennettu tuotantolaitteisto on yleensä ritilälattialla ja katto on kauttaaltaan peitetty hepa-suodattimilla, jolloin ilmavirtaus koko tuotantotilan alalta on tasainen. Suuren kiertävän ilmamäärän vuoksi energiaa kuluu paljon, minkä vuoksi lattianeliöt tällaisessa tilassa ovat kalliita. Suurin epäpuhtauksien lähde on käyttöhenkilöstö, joka joutuu olemaan erityisessä puhdastila-asussa. GMP-puhdastiloissa "ritilälattioita" ei saa käyttää kontaminaatiovaaran vuoksi.
Cupori
Historia
Outokummun Porin metallitehdas valmistui vuonna 1941. Perustamisen taustalla olivat puolustusvoimien tarpeet. Tuotannosta kolme neljäsosaa meni sotatarvikkeisiin. Sodan jälkeen tehdas osallistui myös sotakorvauksiin. Outokummun Porin tehtaat nousivat yhtiön suurimmaksi yksiköksi.
Puhdastila
Puhdastilojen luokitus ja käyttö
Pääasialliset säädettävät parametrit ovat vaihtuvan ilman määrä, ilmankosteus ja lämpötila. Näitä suureita valvotaan monitorointijärjestelmän avulla. Puolijohdeteollisuudessa seurataan myös tilaan tuotavan ilman partikkelien määrää ja kokoa. Standardin ISO-14644, osassa 1 on esitetty suurimmat sallittu partikkelikoot ja määrät. Puhtausluokkia on 9 kappaletta (ISO 1, ISO 2 jne...), ISO 1:n ollessa puhtain luokka. Laajalti käytetyssä Yhdysvaltalaisessa luokittelussa (Federal Standard 209) merkinnät, esimerkiksi 100, joka on hyvin puhdas, tarkoittaa että kyseisessä tilassa on suurempia kuin 0,5 μm partikkeleita korkeintaan 100 kpl kuutiojalassa. Tästä luokittelutavasta pyritään kuitenkin eroon, koska Yhdysvalloissakin on ratifioitu ISO-standardin mukaiset luokittelutavat. Yhdysvaltalaisen ja ISO vastaavuus on seuraava: ISO 3 = FED STD 209 1, ISO 4 = 10, ISO 5 = 100 jne. ISO-standardi sisältää 2 FED STD 209 tiukempaa puhtausluokkaa. Luokittelutavoilla pyritään yhdenmukaistamaan luokittelua, joka on hyvin vaihtelevaa. Vertailun vuoksi on hyvä tietää, että normaalissa huonetilassa partikkeleita on miljoonia. Rakenteeltaan puhdastilat ovat sellaisia, että käynti puhtaamman luokan tiloihin tapahtuu aina edellisen puhtausluokan tiloista.
Cupori
Historia
Outokumpu päätti 2000-luvulla keskittyä ruostumattomaan teräkseen ja myi vuonna 2005 kupariliiketoiminnastaan pääosan pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. Outokummulle jäi tuolloin vielä kupariputkia valmistanut Copper Tube & Brass -divisioona ja Porissa yhtiö toimi nimellä Outokumpu Pori Tube oy. Sen yhtiö myi divisioonan toimivalle johdolle vuonna 2008. Ostettu liiketoiminta jaettiin kahteen yhtiöön, jolloin Porin ja Västeråsin tehtaat alkoivat toimia Cupori-nimellä. Alussa uuden yhtiön pääkonttori toimi Espoossa. Cupori siirsi vuonna 2012 oleellisimman tuotannon Västeråsista Poriin ja samana vuonna Västeråsin tuotantolaitos suljettiin. Nykyinen yhtiö on perustettu 2014, jolloin Cupori Oy myytiin itävaltalaisten yksityishenkilöiden omistuksessa olevalle Cupori Limitedille.
Puhdastila
Puhdastilojen luokitus ja käyttö
Käyttötarkoituksen mukaan puhdastilat voidaan luokitella eri tavoin. Puhdastiloja on nykyään kaikessa teollisessa tuotannossa, missä halutaan pitää prosessiin kuulumattomat epäpuhtaudet poissa. Lääketieteen puhdastiloissa huolehditaan pääasiassa eliöllisen ei toivotun materiaalin leviämisestä. Lääkeainevalmistuksessa puhdastilan suunnittelua, rakentamista ja käyttöä ohjaavat GMP (Good Manufacturing Practices) -säädökset. Elintarviketeollisuudessa tilojen puhtaudesta huolehditaan riittävän usein tapahtuvalla pesulla, mutta yleensä nämä tilat eivät kuitenkaan ole varsinaisiksi puhdastiloiksi luokiteltuja. Valmistavassa teollisuudessa puhdastiloja voidaan toteuttaa työpisteittäin, jolloin kyseinen työpiste on sijoitettu erilliseen huoneeseen tai muovitelttaan, jossa on oma ilmanvaihto. Puolijohdeteollisuudessa taas vaaditaan hyvin tarkkaa pölyn sekä muiden epäpuhtauksien poistoa ja nanoteknologiaa ei juuri toteuteta ilman kaikkien pientenkin epäpuhtauksien poistamista työskentelyalueelta.
Cupori
Historia
Alkuvuodesta 2022 Cuporin osti ruotsalainen investointiyhtiö Lazarus Industriförvaltning Oy.
Puhdastila
Käyttökoulutus
Pohjoismaiden ainoat koulutuskäytössä olevat puhdastilat sijaitsevat Technopolis Kuopiossa.
Yleistä puhdastiloista
Puhdastilat voivat olla hyvin suuria. Puhdastiloihin voidaan sisällyttää tuotantolaitoksia, joiden tuotantotilat käsittävät tuhansia neliömetrejä. Ne ovat laajamittaisessa käytössä puolijohteiden valmistuksessa, biotekniikassa, biotieteessä sekä muilla tieteenaloilla, jotka ovat herkkiä ympäristön epäpuhtauksille.
Puhdastiloihin ulkoapäin virtaava ilma suodatetaan pölyn poistamiseksi, ja sisäilmaa kierrätetään jatkuvasti HEPA- ja/tai ULPA-suodattimien lävitse, jotta puhdastilojen sisällä syntyneet epäpuhtaudet saadaan poistettua.
Puhdastiloissa käytetään mahdollisimman paljon automaatiota ja robotteja, koska merkittävin epäpuhtauksien lähde on ihminen itse. Henkilökunta kulkee puhdastilaan sisälle ja sieltä ulos ilmalukon kautta, johon voi sisältyä läpikulku puhalluskaapin kautta. Puhalluskaapin tarkoitus on poistaa mahdollinen irtopöly vaatteista paineilman avulla. Puhdastilassa käytetään suojaavia vaatteita, kuten huppuja, kasvosuojaimia, käsineitä, jalkineita ja haalareita.
Yleiset luonnonkuiduista valmistetut materiaalit, kuten paperi, kynät ja kankaat, ovat usein kiellettyjä ja korvattu vaihtoehtoisilla materiaaleilla. Puhdastilat eivät ole steriilejä eli vapaita mikrobeista ; ainoastaan ilmassa liikkuvien partikkeleiden määrä on rajoitettu. Yleensä partikkeleiden määrä tarkistetaan siihen tarkoitetulla mittalaitteella. Mikrobien havaitsemiseen ja laskentaan käytetään ympäristön seurantamenetelmiä.
Jotkin puhdastilat pidetään positiivisessa ilmanpaineessa mahdollisten vuotojen varalta. Vuodon syntyessä ilma virtaa ulos tilasta eikä tilaan pääse virtaamaan suodattamatonta ilmaa.
Joissakin puhdastiloissa käytettävät HVAC-järjestelmät säätävät ilmankosteuden niin alhaiseksi, että lisälaitteistojen ("ionisaattoreiden") käyttö on välttämätöntä, jotta sähköstaattisilta purkauksilta vältyttäisiin.
Alhaisen ISO-luokituksen mukaisissa puhdastiloissa saattaa olla riittävää pitää vain erikoisvalmisteisia kenkiä, joissa on täysin sileä, pölyä ja likaa keräämätön pohja. Turvallisuussyistä kengänpohjalliset eivät kuitenkaan saa muodostaa liukastumisvaaraa. Puhdastilaan ei yleensä pääse ilman puhdastilapukua.
Puhdastilan sisääntulossa ei välttämättä käytetä puhalluskaappia, jos vaatimustasot ilman epäpuhtauksien suhteen eivät ole tiukat. Puhdastilapuku puetaan erillisessä pukuhuoneessa.
Jotkin tuotantolaitokset eivät käytä täysin luokiteltuja puhdastiloja, mutta epäpuhtausvaatimuksien ylläpitämiseksi käytössä on joitain puhdastilakäytäntöjä.
Puhdastilakäytännöt
Puhdastilojen sisälle tuotavien materiaalien ja tavaroiden tulee olla puhtaita. Tämän vuoksi voidaan käyttää järjestelyä, jossa puhdas tavara pakataan etukäteen monikerroksiseen pakkaukseen, joka sitten puretaan asteittain auki siirryttäessä korkeampaan puhdastilaluokkaan.
Muita puhdastilaratkaisuja
Yksi tekninen ratkaisu pienen puhdastilan luomiseen on suojakäsineillä varustettu vetokaappi. Tällaisesta on esimerkkinä nykyaikainen keskoskaappi.
Allan Measures
Allan Measures (s. 8. toukokuuta 1965 Barrhead, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija.
Vancouver Canucks varasi Measuresin vuoden 1983 varaustilaisuudessa 9. kierroksella numerolla 170. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut ainuttakaan NHL-ottelua, vaan pelasi juniorivuosien jälkeen vain yhden kauden farmisarjoissa ennen tuloa Eurooppaan. Measures vietti suurimman osan urastaan Suomessa, jossa hän kiekkoili 14 kauden ajan. SM-liigaurallaan Measures pelasi 619 ottelua, mikä oli pitkään ennätyksenä ulkomaalaisten pelaajien ottelumäärässä, kunnes vuonna 2018 JYPin Eric Perrin pelasi 620. liigaottelunsa, joka nosti hänet kärkeen.
Kausien 1987–1988 ja 1992–1993 välisen ajan Measures pelasi Rauman Lukossa, josta siirtyi kesällä 1993 Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Measures pelasi kausien 1993–1994 ja 1998–1999 välisen ajan, jonka jälkeen hän palasi Lukkoon kausiksi 1999–2000 ja 2000–2001. Kausi 2000–2001 päättyi niskavammaan, jonka takia Measures joutui lopettamaan pelaajauransa.
Ilveksessä pelatessaan Measures valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi syyskuussa 1997. Kauden 1997–1998 jälkeen hänet valittiin SM-liigan All Stars -kentälliseen ja palkittiin liigan parhaana puolustajana.
Kanadan maajoukkueessa Measures pelasi neljä ottelua Spengler Cupissa kaudella 2000–2001.
Allan Measures toimi apuvalmentajana Espoo Bluesissa kaudella 2001–2002. Bluesista hän palasi Kanadaan, synnyinkaupunkiinsa Barrheadiin, missä hän on jatkanut uraansa juniorivalmentajana ja erotuomarina.
Salsette
Nykyinen Mumbain alue koostui alun perin seitsemästä asutetusta saaresta. 1600-luvulla alkaneessa maantäyttöhankkeessa seitsemän saarta yhdistettiin 150 vuoden kuluessa yhdeksi saareksi.
Walesinpaimenkoira
Walesinpaimenkoira on walesilainen koirarotu. Se edustaa samaa collie-tyyppiä bordercollien, koolien, brasilianpaimenkoiran ja australianpaimenkoiran kanssa.
Ulkonäkö
Kuten muitakin työkoiria, walesinpaimenkoiraa jalostetaan normaalisti paimennusominaisuuksia silmällä pitäen. Koska ulkonäkö on toissijainen, sen rakenne, väritys ja koko vaihtelee. Keskimääräisesti se muistuttaa kuitenkin ulkonäöltään eniten koolieta ja käyttölinjaista bordercollieta. Jälkimmäiseen verrattuna rotu on kuitenkin pitkäraajaisempi, leveärintaisempi ja leveäkuonoisempi. Jotkut walesilaiset maanviljelijät suosivat erikoisen värisiä silmiä. Korvat ovat yleensä pystyt, mutta silti usein kärjistään taittuneet. Häntä on pitkä ja tuuhea. Karvapeite voi olla lyhyt tai kohtalaisen pitkä. Väritys voi olla musta, mustavalkoinen, mustaruskea (black & tan), kolmivärinen (tricolor) tai merle.
Clifford LB Hubbard määritteli kirjassaan Dogs In Britain, A Description of All Native Breeds and Most Foreign Breeds in Britain joka julkaistiin vuonna 1948 walesinpaimenkoiran säkäkorkeuden olevan noin 46 cm. Desmond Morriksen mukaan se vaihtelee noin 43–51 cm ja Eva-Maria Krämerin mukaan 50–60 cm välillä. Rotutyypin vaihtelevuuden vuoksi kevytrakenteisempi ja pitkäraajaisempi pohjoiswalesilainen muunnos painaa 16 kg, kun taas jykevämpi Glamorganshiren ja Monmouthsiren muunnos painaa 18–20 kg. Desmond Morriksen mukaan rodun keskimääräinen paino olisi kaiken kaikkiaan 18–20 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on älykäs, lempeä ja omistajaansa kiintyvä. Näiden ominaisuuksien vuoksi se soveltuu lampaiden paimennuksen ja lammaskoirakokeiden lisäksi myös seurakoiraksi. Se on kuitenkin äärimmäisen aktiivinen, minkä vuoksi se tarvitsee paljon liikuntaa ja henkistä aktivointia jos sitä aiotaan pitää kotikoirana.
Alkuperä
left|thumb|250px|Kolmivärinen walesinpaimenkoira maatilalta [[Brecon Beaconsista Walesistä]] Clifford LB Hubbard kuvailee teoksessaan:
"Aikoinaan oli monta erilaista Walesille ominaista lammaskoiraa, mutta nykyisin ne ovat vähentyneet ainoastaan kahteen tai kolmeen rotuun. Muinaiset mustaruskea lammaskoira ja welsh hillman ovat lähes sukupuuttoon kuolleet ja niitä näkee enää nykyisin tuskin koskaan työskentelemässä. Kaksi edellä mainittua rotua olivat todennäköisesti tuhansia vuosia sitten Walesissa käytettyjen muinaisten hirvikoirien - joita alettiin myöhemmin kutsua walesinsusikoiriksi - jälkeläisiä. Walesinsusikoiran edeltäjät mainittiin usein walesilaisissa laeissa 900-luvun alkupuolella rotuna nimeltä gellgy (modernissa walesissa Gellgi)... Nykyisin Walesissa parhaiten tunnettu tyyppi on lähinnä mustaruskeasta lammaskoirasta polveutunut, mutta osittain myös työlinjaisen collien jälkeläinen."
1820-luvulla skotlantilaiset bordercolliet saapuivat ensikertaa Walesiin, missä paikalliset lammasfarmarit alkoivat kasvattaa niitä ja muokkasivat niitä hieman uuteen elinympäristöön sopivammiksi. Skottilaisen alkuperänsä vuoksi niitä kutsuttiin toisinaan nimellä Highland Heeler, "ylämaankarjakoira". Vuonna 1873 Walesissa järjestettiin Britannian ensimmäiset lammaskoirakokeet, ja niihin osallistuneita koiria kutsuttiin walesilaisiksi lammaskoiriksi - vaikka ne muistuttivat yhä huomattavan paljon bordercollieita.
Hubbardin mukaan 1700-luvun aikana walesilaiset karjanajajat ottivat lampaita myyntiin viedessään mukaansa viisi tai kuusi walesinpaimenkoiraa "paimeniksi kapeille teille, vartijoiksi maantierosvoja vastaan ja riistanhankkijoiksi matkan aikana". Nämä koirat olivat varhaisentyyppisiä rodunedustajia, nykyistä pidempiraajaisia ja nopeampirakenteisia.
Monien vuosisatojen mittaan bordercollie alkoi laajalti syrjäyttää walesinpaimenkoiran lammaskoirana Walesissä, ja uutta paikallista rotua uhkasikin sukupuutto. 1990-luvulla lammasfarmari John Davies järjesti kokouksen, jonka tarkoitus oli pelastaa rotu sukupuutolta ja vahvistaa sen asemaa. 60 muun maanviljelijän avulla hän onnistui perustamaan roturekisterin ja järjestön nimeltä Welsh Sheepdog Society (Cymdeithas Cwn Cymreig). 44 yksilöä luokiteltiin riittävän puhdasrotuisiksi, jotta ne voitiin lisätä rekisteriin.
Terveys
Walesinpaimenkoiran keskimääräinen elinikä on 12–15 vuotta.
Hanebon kirkko
Hanebon kirkko on Ruotsin Bollnäsin kunnan Hanebossa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkon rakentamisajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se on ollut olemassa ainakin 1300-luvun alussa ja siinä on myös selvästi vanhempia osia.
Historia
Kirkossa on nähtävissä eri aikakausia. 1700-luvun muistiinpanojen perusteella tiedetään, että vanhin kirkko Hanebossa oli pieni ja kapea romaaninen harmaakivikirkko, josta osa on myös nykyisen kirkon rakenteissa. Muuraustekniikan perusteella joidenkin seinän osien on päätelty olevan 1100-luvun lopusta tai 1200-luvun alusta. Pohjoisseinässä on pieni jäänne ensimmäisestä goottilaisesta kirkosta 1200-luvulta.
Isoja muutoksia tehtiin vasta vuosina 1777-1778, kun kirkko oli jo pitkään tuntunut ahtaalta. Uudesta kirkosta tuli ristikirkko, jossa vanhaan kirkkoon lisättiin esimerkiksi suorakulmainen kuori ja viisisivuinen sakaristo, vanha sakaristo purettiin, ja sen sisäänkäynti muurattiin umpeen. Uudet osat tehtiin harmaakivestä ja tiilistä, katto peitettiin paanuilla. Holvauksia tehtiin tiilistä eikä puusta, joka oli siihen aikaan tavallinen materiaali. Vanha kellotapuli purettiin 1876, ja tilalle rakennettiin uusi.
Dubăsari
Dubăsari on Moldovan itäosissa, autonomisessa, separatistisessa Transnistriassa sijaitseva kaupunki ja Dubăsarin piirin keskus. Kaupunki sijaitsee maanteitse 62 kilometriä aluekeskus Tiraspolista luoteeseen Dnestrin itärannalla. Molodovan pääkaupunki Chișinău on noin 50 kilometriä Dubăsarista lounaaseen. Moldovan puoleinen rajakaupunki Dnestrin länsipuolella on Criuleni.
Vuoden 2014 alussa kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 25 060, kun koko Dubăsarin piirissä asui yhteensä 34 994 henkeä. Vuosikymmen aikaisemmin (2004) kaupungissa oli 23 650 ja piirissä 37 449 asukasta.
thumb|230px|Dubăsarin piirin kartta. Huomaa seudun jakautuminen Moldovan (kellertän vihreä) ja separatistisen Transnistrian alueisiin. Kaupungin nimi Dubăsari tarkoittaa soutajaa. Paikkakunta on yksi Dnestrin varren kohdista, joihin aikoinaan rakennettiin linnoitus (kuten Benderiin etelämpänä ja Sorocaan pohjoisempana). Seutu on ollut pitkään asuttua, sillä ympäristöstä on löydetty kivikautista esineistöä, vaikka Neuvostoliiton ajan raskas teollisuus turmelikin osan muinaisista asuinpaikoista. Itse Dubăsarin kylä on 1500-luvulta. Kaupungin eteläpuolella on silta Dnestrin yli ja rajanylityspaikka Transnistriasta varsinaisen Moldovan puolelle. Viitisen kilometriä sillasta luoteeseen - kaupungin länsipuolella - on Dubăsarin vesivoimala (Dubossaeskaja GES), jossa on mahdollista vierailla.
Rajanylityspaikkana kaupungissa käytiin vuoden 1992 sodan tärkeimpiä taisteluita. Luodinreikiä saattaa yhä nähdä rakennusten seinissä (tieto vuodelta 2010). Palvelut ovat keskittyneet erityisesti prospekt Leninan varrelle. Sieltä löytyy muun muassa ravintola, muutama kahvila ja sairaala.
Van (Turkki)
Van (kurdiksi: Wan tai وان) on kaupunki Turkin itäosassa lähellä Iranin rajaa. Suurin osa kaupungin asukkaista on kurdeja. Kaupunki sijaitsee Vanjärven itäisellä rannalla ja on samannimisen maakunnan pääkaupunki. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungissa oli 284 464 asukasta, vuonna 2010 arvioitu kaupungin asukasluku on noin 355 000.
Kaupungin tärkein nähtävyys on järven rannalla sijaitseva Vanin linna. Lisäksi Akdamarin saarella Vanjärvellä sijaitsee 900-luvulla rakennettu armenialainen kirkko. Van tunnetaan myös matoistaan ja hopeaseppien töistä.
Lokakuussa 2011 maanjäristys surmasi jopa tuhat ihmistä Vanin ja Ercişin kaupungeissa. Turkin pääministeri Recep Tayyip Erdoğan myönsi virheet avustustöissä. Toisen maanjäristyksen jälkeen kurdit vaativat Wanin alueen kuvernöörin eroa, johon Turkin armeija vastasi kyynelkaasulla mielenosoittajia vastaan.
HMS Cadmus (J230)
Valmistus
Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Harland and Wolffin telakalta Belfastista Pohjois-Irlannista. Aluksen köli laskettiin 21. heinäkuuta 1941 telakkanumerolla 1136 ja se laskettiin vesille 27. toukokuuta 1942. Alus valmistui vielä samana vuonna 9. syyskuuta.
Palvelus
Syyskuussa 1942 alkoivat valmistajan koeajot ja alus sai määräyksen liittyä perustettavaan 12. miinanraivaajalaivueeseen. Alus valmistui 9. syyskuuta ja se luovutettiin laivastolle vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä alus siirtyi Tobermoryyn koulutettavaksi ja valmistautumaan operatiivisiin tehtäviin. Lokakuussa alus oli Port Edgarissa saamassa raivauskoulutusta, minkä päätyttyä se siirtyi Harwichiin liittyen laivueeseensa.
Cadmus osallistui 14. marraskuuta ilmahyökkäyksessä pahoin vaurioituneen joukkojenkuljetusalus HMS Narkundan eloonjääneiden pelastamiseen. Cadmus yritti 4. joulukuuta törmäämällä upottaa pinnalla yllättämänsä sukellusveneen tuloksetta.
Alus jatkoi vuonna 1943 Välimerellä miinojen raivausta ja saattueiden suojaamista. Se avusti 29. tammikuuta 1943 ilmahyökkäyksessä torpedoitua apuilmatorjunta-alus HMS Pozaricaa pääsemään Bougieen. Toukokuussa alus määrättiin laivueen mukana raivaamaan väylä Galitan ja Sisiliansalmen lävitse (operaatio Antidote). Alus siirtyi 9. toukokuuta operaatiota varten Bizertaan yhdessä laivueensa ja 13. miinanraivaajalaivueen kanssa. Alus osallistui 20. toukokuuta miinan räjähdyksessä pahoin vaurioituneen HMS Fantomen pelastamiseen, minkä jälkeen se hinasi vaurioituneen aluksen Boneen. Hinauksen jälkeen alus palasi laivueeseensa jatkamaan raivausta, joka saatiin päätökseen 7. kesäkuuta. Operaatiossa 12. miinanraivaajalaivue tuhosi kaikkiaan 126 miinaa.
Kesäkuussa alus määrättiin laivueen mukana tukemaan Sisilian maihinnousua (operaatio Husky). Heinäkuussa alus erkani Flyn, Mutinen ja Espieglen kanssa laivueestaan liittyen 14. miinanraivaajalaivueeseen operaation ajaksi. Alus suojasi 10. heinäkuuta saattueen maihinnousualueen läntiselle sektorille ja se aloitti 12. heinäkuuta miinojen raivaamisen maihinnousualueelta. Raivauksen jälkeen alus jäi suojaamaan aluetta sukellusveneiltä sekä suojaamaan Maltan, Bizertan ja maihinnousualueen välisiä saattueita.
Syyskuussa alus palasi laivueeseensa aloittaen valmistautumisen Italian mantereelle tehtävään Salernon maihinnousuun (operaatio Avalanche). Alus lähti 8. syyskuuta laivueen mukana raivaamaan Salernon rannikon miinoituksia. Se vaurioitui lievästi lähelle osuneesta rannikkotykistön laukauksesta. Alus vapautui 16. syyskuuta operaatiosta ja se siirtyi laivueen mukana raivaamaan Napolinlahtea. Laivue sai 30. syyskuuta määräyksen siirtyä Caprille saatuaan Napolinlahden raivauksen päätökseen.
Lokakuun alusta alkaen alus oli laivueen mukana raivaamassa Sisilian länsirannikolla, mikä mahdollisti laivaston tuen eteneville maajoukoille. Vuoden lopulla alus määrättiin laivueen mukana tukemaan suunnitteilla olevaa Anzion maihinnoususa (operaatio Shingle) ja laivue siirtyi Napoliin valmistautumaan operaatioon.
Tammikuussa 1944 Cadmus siirtyi Anzioon aloittaen maihinnousualueen raivaukset 21. tammikuuta. Vapauduttuaan operaatiosta tammikuun lopulla alus palasi Napoliin. Alus osallistui laivueensa ja 19. miinanraivaajalaivueen kanssa laivaväylien ja tulitukialueiden raivaamiseen. Alus raivasi 11. toukokuuta Gaetan rannikolla varmistaakseen tulitukitoiminnan Monte Cassinoon. Seuraavana päivänä se raivasi rannikon lähistöllä varmistaen tulitukiosaston toiminnan, jolloin alukset joutuivat rannikkotykistön tuleen. Tehtävästä vapauduttuaan alus palasi laivueeseensa raivaamaan väyliä Napolista Anzioon.
Alus raivasi 4. kesäkuuta Civitavecchian sataman suulla ja 13. kesäkuuta alkaen sataman edustalla olevaa ankkuripaikkaa. Alus osallistui 14. heinäkuuta Livornoon johtavaa väylää (operaatio Lobster), joka saatiin valmiiksi 25. heinäkuuta. Elokuusta alkaen alus raivasi laivueen mukaan Italian länsirannikon väyliä varmistaen meriliikenteen turvallisuuden. Lokakuussa alus määrättiin laivueen mukana Kreikkaan (operaatio Manna) ja se siirtyi 22. lokakuuta Kreikkaan.
Alus osallistui 1. marraskuuta alkaen Egeanmeren alueen raivauksiin tukien Kreikan mannermaan ja saariston takaisinvaltausta. Vuoden 1945 alussa alus osallistui Kinarosin ja Doron väylien raivaamiseen. Maaliskuussa alus palasi Maltalle, mistä se lähti 23. maaliskuuta Napoliin. Alus osallistui huhtikuussa laivueen mukana Livornon ja Genovan välisten väylien raivaamiseen. Genovan satama saatiin raivattua 9. toukokuuta, mutta Genovanlahden raivaus jatkui elokuulle.
Cadmus lähti Britteinsaarille huhtikuussa 1946. Alus huollettiin Plymouthissa ja kesäkuusta syyskuuhun se raivasi itärannikon ja kanaalin alueen miinoituksia. Syyskuusta alkaen alus raivasi Alankomaiden rannikolla ennen kuin se siirrettiin reserviin Devonportissa.
Alus sijoitettiin 1949 poistolistalle ja se huollettiin Chathamissa ennen kuin se liitettiin tammikuussa 1950 Belgian laivastoon nimellä Georges Lecointe. Alus romutettiin vuonna 1960 Burchtissa Belgiassa.
Päälliköt
Aluksen päällikköinä olivat :
Seppo Syrjä
Seppo Syrjä (s. tammikuu 1930 Orivesi ) on suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Syrjä siirtyi päätoimiseksi kuvittajaksi 1960-luvulla ja suunnitteli muun muassa kirjojen kansikuvia. Hän toimi Gummeruksen kirjansuunnitteluosaston päällikkönä. 1970-luvulla hän jäi freelanceriksi ja keskittyi 1980-luvulla pilapiirroksiin. Hän teki lehtikuvituksia muun muassa Ilta-Sanomille ja Suomen Kuvalehdelle. 1980-luvun lopusta 2009 loppuun hän työskenteli pääasiassa Aamulehdelle.
Syrjä on Eppu Normaali -yhtyeen rumpalin Aku Syrjän ja käsikirjoittaja Heikki Syrjän isä sekä kirjailijoiden Juhani ja Jaakko Syrjän veli.
Kuparioksidi
thumb|Kupari(I)oksidia Kuparioksidia on yleensä kahdenlaista: Näistä kupari(I)oksidilla on tieteen ja tekniikan alalla enemmän käyttöä. Kuparioksidin käyttökohteita ovat mm. väriaineet sekä erittäin nopeasti palava termiitti.
Lisäksi tunnetaan harvinaisemmat oksidit:
Esko Leimu
Esko Leimu (3. tammikuuta 1943 Tampere – 12. lokakuuta 2005 Tampere) oli suomalainen televisio-ohjaaja.
Leimu teki pitkän uran asia- ja viihdeohjelmien sekä televisiosarjojen ohjaajana Yle TV2 -kanavalla. Hän aloitti kanavan palveluksessa jo 1960-luvulla. Erityisesti hänet muistetaan yhteistyöstä Neil Hardwickin ja Jussi Tuomisen kanssa. Hän vastasi muun muassa heidän kirjoittamansa Tankki täyteen -sarjan (1978–1980) sekä Kielipuolipotilas-elokuvan (1978) ohjauksesta. Muita ohjauksia ovat muun muassa minisarja Luonnonmukainen rakastaja (1992) ja visailusarja Thilia Thalia (1998–2005).
Saksan jalkapalloskandaali 2005
Saksan jalkapallonskandaali 2005 oli useita Saksan jalkapallosarjoja koskettanut sopupeliskandaali, jossa kroatialaisen Ante Sapinan johtama vedonlyöntiorganisaatio lahjoi erotuomareita ja pelaajia. Ringin epäiltiin järjestäneen 23 ottelun tuloksen 2. Bundesliigassa, Regionalligassa ja Saksan cupissa. Petoksen arvoksi on arvioitu yli kaksi miljoonaa euroa.
Skandaalin keskeinen henkilö oli erotuomari Robert Hoyzer, joka tuomitsi otteluita. Hän tunnusti vaikuttaneensa tuloksiin. Hoyzer sai elinikäisen toimitsijakiellon ja hänet tuomittiin kahden vuoden ja viiden kuukauden vankeuteen. Myös toinen erotuomari, Dominik Marks, sai ehdollista vankeutta. Vedonlyöntiorganisaatiota johtanut Sapina sai kahden vuoden ja 11 kuukauden tuomion.
Suomen kuntavaalit
thumb|300px|Kuntavaalien 2017 äänestyspaikka. Kuntavaalit (vuoteen 2015 asti kunnallisvaalit) ovat vaalit, joissa valitaan kuntien ja kaupunkien valtuustoihin valtuutetut ja varavaltuutetut. Suomessa kuntavaaleista säädetään perustuslaissa, kuntalaissa, vaalilaissa ja Ahvenanmaata koskien sen omassa lainsäädännössä.
Valtuusto valitaan välittömillä, suhteellisilla ja salaisilla vaaleilla joka neljäs vuosi. Vuoden 2012 kunnallisvaaleihin saakka vaalipäivä oli lokakuun neljäs sunnuntai ja uusi kunnanvaltuusto aloitti toimikautensa vaalivuotta seuraavan kalenterivuoden alusta. Toimikausi päättyi seuraavan vaalivuoden loppuun. Vuoden 2017 kuntavaaleista lähtien vaalit järjestetään eduskuntavaalien tavoin huhtikuun kolmantena sunnuntaina ja uudet valtuustot aloittavat toimintansa kesäkuussa. Pääsiäisen vuoksi vaalit kuitenkin aikaistettiin vuonna 2017 ja suunnitellaan aikaistettavan vuonna 2025.
Historia
Suomen suuriruhtinaskunnassa asetettiin uusi kunnallisasetus vuonna 1873. Sen mukaan kunnalliset oikeudet ja velvollisuudet tulivat kaikkien kuntalaisten yhteisiksi. Kaupunginvaltuutetut valittiin kolmeksi vuodeksi, siten että vuosittain kolmannes valtuutetuista oli erovuorossa. Täten uudet vaalit järjestettiin vuosittain. Ehdokkaaksi saattoi asettua yli 25-vuotias miespuolinen kuntalainen. Äänivalta vaaleissa kuitenkin riippui maksetusta veroäyristä, joten yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta ei ollut.
Vuonna 1917 hyväksyttiin uusi kunnallisvaalilaki, joka takasi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden. Ensimmäiset uuteen vaalilakiin perustuvat kunnallisvaalit pidettiin loppuvuodesta 1918 tai alkuvuodesta 1919 riippuen kunnasta. Lain mukaan pienimmällä vertausluvulla valittu kolmannes valtuustosta oli erovuorossa ensimmäisen toimivuoden lopussa, seuraava kolmannes toisen ja viimeinen kolmannes kolmannen vuoden lopussa. Tästä seurasi, että kunnallisvaalit oli järjestettävä joka vuoden joulukuussa. Näin jatkui vuoteen 1925 saakka, jolloin kunnallislakia muutettiin siten, että koko valtuusto valittiin yhdellä kerralla.
Vuoden 1925 kunnallislain muutoksesta huolimatta kunnallinen vaalikausi pysyi siihenastisena kolmivuotisena. Joulukuussa 1928 valittujen valtuustojen toimikausi jäi kuitenkin kaksivuotiseksi, kun eduskunta määräsi Lapuanliikkeen oikeistoradikaalin toiminnan seurauksena uudet kunnallisvaalit pidettäviksi ennenaikaisesti joulukuussa 1930. Joulukuussa 1936 valitut valtuustot istuivat kaikkiaan yhdeksän vuotta, koska vaaleja jouduttiin sotien vuoksi jatkuvasti lykkäämään. Kun uudet vaalit päästiin lopulta pitämään joulukuussa 1945, uusien valtuustojen toimikausi jäi eduskunnan päätöksen nojalla kaksivuotiseksi.
Marraskuussa 1955 eduskunta hyväksyi kunnallisen vaalikauden pidentämisen kolmivuotisesta nelivuotiseksi. Päätös tuli voimaan siten, että vuoden 1956 kunnallisvaaleissa valittujen valtuustojen toimikausi päättyi vuoden 1960 lopussa.
Vuoteen 1988 saakka kunnallisvaalit järjestettiin lokakuun ensimmäisenä sunnuntaina ja sitä seuranneena maanantaina. Vuonna 1990 eduskunta muutti vaalilakia siten, että kunnallisvaalit muuttuivat kaksipäiväisistä yksipäiväisiksi. Ensimmäiset yksipäiväiset kunnallisvaalit olivat vuonna 1992.
Äänioikeus
Nykyisin kuntavaaleissa ovat äänioikeutettuja 18 vuotta viimeistään vaalipäivänä täyttävät Suomen tai muun Euroopan unionin jäsenvaltion, Islannin tai Norjan kansalaiset, joiden kotikunta kyseinen kunta on. Kuntavaaleissa ovat äänioikeutettuja myös muut 18 vuotta viimeistään vaalipäivänä täyttävät ulkomaalaiset, joilla on ollut kotikunta Suomessa kahden edeltävän vuoden ajan. Tässä kuntavaalit poikkeavat eduskuntavaaleista ja presidentinvaalista, joissa äänioikeuteen vaaditaan ehdottomasti Suomen kansalaisuus. Kunta, jossa äänioikeutetulla on äänioikeus, määräytyy 51. päivänä ennen vaalipäivää.
Vaalikelpoisuus
Kuntavaaleissa vaalikelpoisia ovat henkilöt, joiden kotikunta on ko. kunnassa ja jotka ovat jossain kunnassa äänioikeutettuja. Vaalikelpoisia eivät kuitenkaan ole valtion virkamiehet jotka hoitavat kunnallishallintoa koskevia valvontatehtäviä, kunnan palveluksessa olevat henkilöt jotka toimivat tietyissä johtavissa ja vastuullisissa tehtävissä sekä kunnan määräysvallassa olevan yhteisön tai säätiön sekä kuntayhtymän palveluksessa olevat henkilöt, jotka voidaan asemaltaan rinnastaa em. kunnan palveluksessa olevaan henkilöön.
Vaalikelpoisuus määräytyy lähtökohtaisesti sen mukaan missä kunnassa äänestäjä on väestötietojärjestelmässä 51. päivänä ennen vaalipäivää, mutta henkilön muuttaessa vaalikelpoisuus seuraa mukana. Keskusvaalilautakunta tarkastaa kotikunnan 34. päivänä ja ehdokasluetteloon voidaan tehdä korjauksia vielä 32. päivänä ennen vaalipäivää, joten sama henkilö voi olla ehdolla eri kunnassa kuin minkä alueella hän äänestää samoissa vaaleissa.
Vaalitapa
Ahvenanmaalla kunnallisvaalit toimitetaan maakunnan omien säädösten mukaisesti. Vaalit toimitetaan joka neljäs vuosi, samanaikaisesti maakuntapäivävaalien kanssa.
Vaalien järjestelyssä tapahtuneesta virheestä tai lainvastaisuudesta voi valittaa hallinto-oikeuteen, joka voi oikaista vaalien tuloksen tai määrätä vaalit uusittaviksi. Kunnallisvaalit on uusittu Enontekiöllä (1972), Humppilassa (1980) ja Keminmaalla (1996). Vuoden 2008 vaalit uusittiin Kauniaisissa, Vihdissä, ja Karkkilassa sähköisen äänestysjärjestelmän ongelmista johtuen.
450px|thumb|Äänestysaktiivisuus Suomen kunnallisvaaleissa 1976–2012
Piña Colada
pienoiskuva|220px|Piña Colada koristeltuna ananaslohkoilla ja kirsikoilla. Piña Colada on makea, rommipohjainen drinkki, joka alun perin valmistettiin alkoholittomaksi juomaksi makeutetusta paksusta kookoskermasta, ananasmehusta ja jäämurskasta. Siitä tehtiin alkoholipitoinen cocktail, johon lisättiin vaaleaa rommia. Resepti on kehittynyt vielä siitäkin, ja siihen on lisätty myös kermaa ja muutama tippa Angostura Bittersiä. Se tarjoillaan yleensä hurrikaanilasista ja koristellaan ananaslohkoilla ja kirsikoilla.
Historia
Piña Colada sai alkunsa vuonna 1952 Puerto Ricossa Hilton-hotelliketjuun kuuluvassa Caribe Hilton -hotellissa, kun baarimikko Ramon ”Monchito” Marreroa pyydettiin luomaan cocktail hotellin Beachcomber-rantabaarille. Se oli alun perin alkoholiton cocktail, joka tehtiin shakerilla ravistamalla. Kun baariin saatiin tehosekoittimia, juomaan alettiin lisäämään rommia ja jäämurskaa. Myöhemmin siitä on tehty erilaisia muunnoksia ja sitä myydään myös valmiina tölkeissä.
Letícia Santos
pienoiskuva|Letícia Santos Letícia Santos de Oliveira (s. 2. joulukuuta 1994) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Brasilian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 24 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Brasilian kaikissa neljässä ottelussa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi vuonna 2017.
Letícia Santos on pelannut seuratasolla kotimaansa lisäksi Norjassa Avaldsnesin joukkueessa vuosina 2015–2016 ja sen jälkeen Saksassa SC Sandin joukkueessa.
Penna Paunu
Juho Benjamin (Penna) Paunu (vuoteen 1906 Bastman, 5. lokakuuta 1868 Messukylä − 24. elokuuta 1920 Messukylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909, 1911–1917 ja 1919–1920. Paunu oli myös yksi suomalaisen osuustoimintaliikkeen varhaisista vaikuttajista, joka kuului muun muassa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan SOK:n perustajajäseniin.
Elämä
Penna Paunun vanhemmat olivat Hauholta kotoisin olleet mylläri Benjamin Bastman (1837–1883) ja Vilhelmina Jakobintytär Mattila (1831–1898). Paunu kasvoi Tammerkosken rannalla nykyisen Keskiputouksen voimalaitoksen paikalla sijainneen Tampereen myllyn ympäristössä, joka tuolloin kuului Messukylän pitäjään. Vuoteen 1906 hän käytti nimeä Juho Bastman.
Paunu kävi Tampereen pellavatehtaan ylläpitämän tehtaankoulun ja työskenteli isänsä kuoltua 15-vuotiaasta lähtien renkinä, tiilenkantajana, muurarina, puuvillatehtaan työmiehenä ja myllärinä. Vuodesta 1907 Paunu oli Messukylän Osuuskaupan hoitajana, josta hän siirtyi 1910 SOK:n Tampereen konttorin myyntiedustajaksi ja kiertäväksi neuvojaksi. Vuosina 1917–1918 Paunu toimi SOK:n Keski-Suomen konttorin johtajana Jyväskylässä. Osuustoimintaliikkeen jakaannuttua Paunu työskenteli uuden edistysmielisen osuustukkuliikkeen OTK:n Tampereen konttorin johtajana vuodesta 1919 kuolemaansa saakka.
Paunu liittyi Tampereen työväenyhdistyksen muurarien ammattiosastoon vuonna 1895. Hän oli perustamassa Messukylän työväenyhdistystä ja Messukylän Osuuskauppaa. Paunu lukeutui myös SOK:n perustajajäseniin ja toimi hallintoneuvoston varapuheenjohtajana. Lisäksi hän oli Suomen Maanvuokraajain Liiton ensimmäinen puheenjohtaja.
Paunu valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907 Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän oli kansanedustajana vuoteen 1917 saakka lukuun ottamatta vaalikausia 1909 ja 1910. Sisällissodan jälkeen Paunu valittiin jälleen eduskuntaan Keski-Suomen käsittäneestä Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Paunu kuoli kotonaan 51-vuotiaana elokuussa 1920 saatuaan edellisenä iltana sydänkohtauksen. Hänet on haudattu Messukylän hautausmaalle. Paunun tilalle eduskuntaan nousi Matti Lassila.
Perhe
Paunun puoliso oli tamperelainen Maria Sofia Kruhming (1866–1900). Pariskunnalla oli neljä lasta.
Rosvikin kirkko
Rosvikin kirkko on kirkkorakennus Ruotsissa Piitimen kunnan Rosvikissä. Se on vihitty käyttöön 2. syyskuuta 1984. Sitä käyttävät Norrfjärdenin seurakunta ja EFS-lähetysyhdistys. Kirkon alkuunpanija oli arkkitehti Heiko-Becker Sassenhof. Sisätiloissa on Tora Cederin ja Arne Bäckströmin tekemää taidetta.
My Life as a Teenage Robot
My Life as a Teenage Robot on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu piirrossarja, jonka loi Rob Renzetti. Sarjasta on tuotettu yhteensä 40 jaksoa, jotka on esitetty vuodesta 2003 alkaen. Sarja sijoittuu tulevaisuuteen vuoteen 207X ja se kertoo 16-vuotiaasta robottitytöstä, joka ei enää halua taistella rikollisia vastaan vaan elää, kuten tavallinen teini-ikäinen tyttö.
Juoni
Tarina kertoo 16-vuotiaasta robottitytöstä nimeltä XJ-9, joka mieluiten haluaisin kutsua itseään Jennyksi. Hän asustaa kaupungissa nimeltä Tremorton, jossa Jenny tykkää käydä ostoksilla ja yrittää sopeutua high schooliin, sekä viettää aikaansa ystäviensä Bradin ja Tuckin kanssa. Hänen luojansa tohtori Wakeman suunnitteli Jennyn erittäin sivistyneeksi taistelurobotiksi, mutta antoi tälle myös tunteellisen sydämen. Tämän myötä Jennyllä on usein omat mielipiteet siitä miten hänen pitäisi elää elämäänsä. Eikä Jenny haluaisi aina pelastaa maailmaa pahuudelta vaan viettää aikaansa, kuten teini-ikäiset. Koulussa hänen vihollisinaan ovat huomiota vailla olevat Crustin serkukset, jotka eivät pidä siitä, kun Jenny saa kaiken huomion.
O (täsmennyssivu)
O voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Jack Russell -terrieri
pienoiskuva|Jack Russell -terrieri
Jack Russell -terrieri eli Working Jack Russellin terrieri on pitkäikäinen terrierirotu. Sitä käytetään yleisesti luolastukseen. Pienen kokonsa, nopeutensa ja älykkyytensä ansiosta se on hyvä luola- ja agilitykoira. Se tarvitsee paljon liikuntaa ja aktiviteettia, ettei pura energiaansa tuhoamalla kotia.
The Jack Russell Terrier Club of Great Britain perustettiin vuonna 1974, kun pieni joukko alkuperäisen Jack Russell -terrierin omistajia kokoontui yhteisenä määränpäänään oikean metsästävän Jack Russell -terrierin suojeleminen.
Nykyisin maailmassa Jack Russell -terrierinä tunnettu metsästysterrieri on säilynyt tällaisenaan yli 200 vuotta. Rodun oma rotuyhdistys (JRTCGB) ei ole mennyt kennelliiton alaiseksi, koska haluaa rodun pysyvät tällaisenaan ja metsästävän. Se haluaa myös säilyttää metsästävän terrierityypin ja suojella rotua rappeutumiselta. JRTCGB-SF järjestää toimintaa alueittain ja näyttelyitä pari kertaa vuodessa.
Boryspilin kansainvälinen lentoasema
Boryspilin kansainvälinen lentoasema on Ukrainan suurin lentoasema, joka sijaitsee 29 kilometriä Kiovasta itään Boryspilin kaupungissa. Asema on rakennettu 130 metriä merenpinnan yläpuolelle ja sillä on käytössä kaksi kiitotietä.
Vuonna 2013 lentoaseman kautta kulki 7,93 miljoonaa matkustajaa. Edellisvuonna Boryspilin kautta oli kulkenut 8,47 miljoonaa lentomatkustajaa.
Terminaalit
Boryspilin kansainvälisellä lentoasemalla on toiminnassa neljä terminaalia, joista yksi on VIP-terminaali (C-terminaali). Lisäksi on suunnitteilla Terminaali E, joka lisäisi matkustajakapasiteettiä n. 2000 matkustajaa tunnissa.
Terminaali B (Kansainväliset ja kotimaan lennot)
Terminaali B palvelee sekä kotimaan- että kansainvälisiä lentoja. Se on lentoyhtiö Aerosvit Airlinesin solmupiste. Terminaali on palvellut kaikkia kotimaan lentoja 15. syyskuuta 2011 alkaen.
Terminaali D (Kansainväliset lennot)
Terminaali D on lentoaseman kansainvälisten lentojen pääterminaali. Rajatarkastuspisteitä on yhteensä 68 (40 saapuville matkustajille ja 28 lähteville). Lentokentän sujuvuuden lisäämiseksi on harkittu, että terminaali palvelisi myös kotimaanlentoja, joka mahdollistaisi joustavammat vaihtoajat.
alt=Terminaali D|pienoiskuva|Terminaali D|tyhjä
Terminaali F (Kansainväliset lennot)
Terminaali avattiin 21. syyskuuta 2010 Ukraine International Airlinesin (UIA) päätukikohdaksi ja otettiin säännölliseen käyttöön lokakuu 2010 lopussa. Terminaalin kapasiteetti on 900 matkustajaa tunnissa.
Terminaalia käyttää UIA:n lisäksi 14 muuta lentoyhtiötä: UM Air, UTair Ukraine, airBaltic, Armavia, Adria Airways, Belavia, Caspian Airlines, Austrian Airlines, Georgian Airways, Germanwings, Libyan Arab airlines, Lufthansa, Finnair ja S7 Airlines.
Sud Aviation Caravelle
thumb|Sud Aviation Caravelle III thumb|Sud Aviation SE-210 Caravelle thumb|250x250px|Caravelle [[Finnairin väreissä]] thumb|[[Swissairin Caravelle III vuonna 1961]]
pienoiskuva|Super Caravelle OH-LSF Amsterdamissa 1. kesäkuuta 1974. Kuvan on ottanut Finnairin pitkäaikainen kapteeni [[Börje Hielm.]]
Sud Aviation SE 210 Caravelle oli ranskalaisen Sud Aviation-yhtiön (sittemmin osa Aerospatialea) valmistama lyhyen ja keskipitkän kantaman suihkumatkustajakone. Konetyyppi otettiin käyttöön vuonna 1955 ja se oli ensimmäinen menestyksellinen suihkumatkustajakone. Aiempia englantilaisia De Havilland Cometeja oli tuhoutunut useita, jonka takia ne poistettiin käytöstä varsin pian. Caravelle oli hyvin suosittu Länsi-Euroopassa, mutta Yhdysvaltoihin niitä ostettiin vain 20 kappaletta.
Historia
12. lokakuuta 1951 Ranskan Comité du Matériel Civil (siviililentokonekomitea) julkaisi spesifikaation keskipitkän kantaman lentokoneelle. Direction Technique et Industrielle toimitti sen teollisuudelle. Siinä pyydettiin suunnitelmaa 55–65-paikkaisesta lentokoneesta, jonka kantama on 2 000 kilometriä, joka kuljettaa tuhat kilogrammaa rahtia ja lentää 600 kilometrin tuntinopeudella. Moottorien tyyppi ja lukumäärä oli vapaasti valittavissa. Ranskan lentokonetehtaat olivat tehneet tutkielmia tällaisesta koneesta vuodesta 1946 asti. 1951 jokainen ranskalainen lentokonetehdas teki ainakin yhden oman ehdotuksen, kaikkiaan ehdotuksia tuli 20.
Comité du Matériel Civil valitsi kolme ehdotusta lähemmin tarkasteltaviksi 28. maaliskuuta 1952:
Tässä vaiheessa Rolls-Royce lupasi toimittaa uuden version Avon-moottorista, jossa olisi 40 kilonewtonin työntövoima, jolloin S.O.60:n ja X-210:n moottoreiden lukumäärää voitiin vähentää.
Komitea pyysi SNCASE:a päivittämään X-210 -ehdotusta kaksimoottoriseksi, joka jätettiin komitealle heinäkuussa 1952. Tämä hanke valittiin rahoitettavaksi. 6. heinäkuuta 1953 tilattiin kaksi prototyyppiä ja kaksi runkoa väsymistesteihin. Koneessa oli DH Cometista lainattuja piirteitä, mm. nokka ja ohjaamo. Comet oli tuhoutunut siten, että sen neliskulmaisten ikkunoiden kulmista oli metallin väsymisen kautta syntynyt säröjä, jotka saavutettuaan kriittisen koon hajottivat koko koneen lennon aikana. Tämä johtui siitä, että brittiläiset pommikoneet eivät olleet toisen maailmansodan aikana paineistettuja, ja siksi paineistetun koneen suunnittelussa ei ymmärretty tehdä pyöreitä ikkunoita. Amerikkalaiset ymmärsivät tämän, koska olivat tehneet paineistettuja pommikoneita sotaan. Ranskalaiset pyrkivät välttämään brittien virheet. Caravellestä tuli myös ensimmäinen matkustajakone, jonka moottorit oli sijoitettu takarunkoon.
Ensimmäisen prototyypin ensiesittely oli 21. huhtikuuta 1955 ja se teki ensilentonsa 27. toukokuuta 1955. Air France tilasi konetta 1956 ja SAS 1957. 1957 Sud-Est fuusioitui Sud-Ouest -yhtiön kanssa ja syntyi Sud Aviation, mutta SE säilyi koneen tyyppinimessä. Kone sai tyyppihyväksynnän toukokuussa 1959.
Koneesta valmistettiin useita eri versioita sen käyttöiän aikana. Moottorit tulivat tehokkaammiksi ja lentoonlähtöpaino kaksinkertaistui.
Sud Aviation alkoi suunnitella yliäänimatkustajakonetta, jonka nimeksi tuli Super-Caravelle. Tämä suunnittelutyö johti tulokseen vasta yhdessä brittiläisen Bristol Aeroplane Companyn suunnitelmien kanssa – tuloksena syntyi Concorde.
Kaikkiaan 279 Caravellea rakennettiin, kun 200 konetta oli kannattavuusraja. Caravelle oli lentokonetehtaille ensimmäinen suihkumoottoreilla varustettu matkustajakone, joka tuotti voittoa. Tähän päästiin seuraavaksi vasta 1970-luvulla.
28. elokuuta 2004 tuhoutui Ruandassa viimeinen varmasti käytössä ollut Caravelle, tosin toukokuussa 2005 raportoitiin arvostetussa AirlinerWorld-lehdessä, että kaksi Caravellea olisi vielä käytössä, molemmat Afrikassa.
Suomen ilmailumuseoyhdistys asettaa entisen SAS:n Caravelle III:n (rek. SE-DAF) näytteille 2020-luvun aikana. Kone sijoitetaan Turun lentoasemalle.
Versiot
pienoiskuva|300px|Finnairin Super Caravelle OH-LSF (“Pori”) [[Pulkkilanharjun yllä. Kuva vuosilta 1964–67.]]
Caravellea on valmistettu useana eri versiona:
Onnettomuudet
Valmistetuista 282 Caravelle-koneesta 65 eli noin 23,0 prosenttia tuhoutui onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa, оn huomionarvoista, että mikään näistä onnettomuuksista ja vaaratilanteista ei liity suunnitteluvirheeseen. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus de Havilland Cometilla on 22,3 prosenttia ja Tupolev Tu-104:llä 17,9 prosenttia.
Caravellen pahin onnettomuus tapahtui 14. toukokuuta 1972 Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Kalbassa, kun Sterling Airwaysin lennon 296 miehistö luuli vanhentuneen lentosuunnitelman vuoksi olevansa lähempänä Dubaita kuin todellisuudessa. He aloittivat lähestymisen liian aikaisin eivätkä huomanneet virhettään, koska luulivat läheisiä kaupunkeja lentokentän valoiksi. Kone päätyi vuoristoiselle alueelle ja laskeutui alemmas, kunnes törmäsi vuoreen. Kaikki 112 lennolla ollutta saivat surmansa onnettomuudessa.
Teknisiä tietoja
Lentokoneen suoritusarvoihin vaikuttavat monet tekijät, kuten koneen kulloinenkin massa ja säätila. Lisäksi lentoyhtiöt ovat eri aikoina tehneet koneisiin erilaisia muutoksia, jotka vaikuttavat suoritusarvoihin. Tekniset tiedot ovat siis vain suuntaa antavia.
Käyttö Finnairilla
thumb|right|Finnairin Super Caravelle Baselin lentoasemalla huhtikuussa 1976 18. tammikuuta 1958 Aero, nykyinen Finnair, tilasi kolme Caravelle IA -konetta, jotka toimitettiin keväällä 1960. Suomen siviili-ilmailun ensimmäinen suihkukone OH-LEA "Sinilintu" saapui 23.2.1960. Kutsuvieraina lennolla olivat mm. kulkulaitosministeri Arvo Korsimo, Aeron toimitusjohtaja Leonard Grandell, Helsingin Sanomien päätoimittaja Yrjö Niiniluoto ja merenkulkuneuvos Antti Wihuri. Koneen lensi Suomeen Olli Puhakka. Koneissa oli 16 ensimmäisen luokan ja 57 turistiluokan paikkaa. Toinen yksilö, OH-LEB "Sinisiipi" saapui maaliskuussa 1960, ja seuraavassa kuussa koneet aloittivat Helsinki-Kööpenhamina-Köln-Frankfurt-reitillä sekä Helsinki-Tukholma-reitillä. OH-LEC "Sininuoli" saapui toukokuussa 1960, päällikkönä toimituslennolla oli kapteeni Kaarlo Juurikas. Koneet (LEA-LEC) muutettiin Caravelle III -malleiksi alkuvuonna 1961, jolloin koneet saatiin myös kotimaan liikenteeseen, ensimmäisenä Oulun reitille. Vuonna 1962 Finnair sai vielä yhden Caravelle III:n, rekisteriltään OH-LED "Sinipiika", jonka myötä tilauslennot tulivat mahdollisiksi, niitä lennettiin Teneriffalle, Palma de Mallorcaan ja Riminiin: Tämä perustui siihen, että kasvaneen lentonopeuden ansiosta charter-reittejä voitiin operoida yöaikaan reittiliikenteen ohessa, vaikuttamatta reittiliikenteen aikatauluihin haitallisesti. Yhtiön sisällä Caravelle III -malleista käytettiin kutsumanimeä Höyry-Caravelle uudempien versioiden tultua käyttöön. Aero myi Caravelle III:t (LEA-LED) syksyllä 1964.