cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Treat Williams
Richard Treat Williams (1. joulukuuta 1951 Rowayton, Connecticut – 12. kesäkuuta 2023 Albany, New York ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka valmistui Franklin and Marshall Collegesta. Hänet tunnettiin hyvin muun muassa Everwood-televisiosarjan Andy Brownina. Muita Williamsin tunnettuja rooleja ovat elokuvissa Hair, Suuri gangsterisota, Mustanaamio ja Deep Rising – uhka syvyyksistä.
Alkuvaiheet
Treat Williams syntyi Rowaytonissa, Connecticutissa. Hänen isänsä oli Richard Norman Williams ja äiti Marion Williams. Hän valmistui Kentin koulusta Connecticutista ja myöhemmin Franklin and Marshall Collegesta.
Ura näyttelijänä
Williams sai paljon huomiota roolillaan Miloš Formanin elokuvasta Hair vuonna 1979. Elokuva perustui samannimiseen Broadway-musikaaliin. Sen jälkeen hän esiintyi yli seitsemässäkymmenessä elokuvassa ja televisiosarjassa, muun muassa elokuvissa 1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? (1979), Suuri gangsterisota (1984), Dead Heat (1988) sekä Deep Rising – uhka syvyyksistä (1998). Williamsista tuli yksi 1980-luvun suurimpia tähtiä ja hän oli yksi aktiivisimpia näyttelijöitä kuolemaansa saakka. Vuosina 2002–2006 hän näytteli tohtori Andy Brownia Everwood-televisiosarjassa ja voitti tästä roolista kaksi SAG-palkintoa.
Williams sai Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan Hair-elokuvassa. Hän sai toisen Golden Globe -ehdokkuutensa elokuvasta Vallan terällä ja vielä kolmannen elokuvasta Viettelysten vaunu. Vuonna 1996 hän sai parhaan näyttelijän ehdokkuuden roolistaan elokuvassa The Late Shift. Williams toimi myös ohjaajana, voittaen kaksi filmifestivaalipalkintoa ohjaamalla elokuvan Texans.
Williams esiintyi lukuisissa Broadway-esityksissä kuten Grease, Over Here!, Once in a Lifetime, Pirates of Penzance sekä Love Letters. Roolistaan Broadway-näytöksessä Follies hän voitti draama-palkinnon. Hän esiintyi myös muun muassa Off Broadway -musikaaleissa Oleanna, Oh, hell, Some Men Need Help sekä Maybe I’m Doing It Wrong.
Yksityiselämä
Williams asui vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa New Yorkissa. Hänellä oli talo myös Utahissa, jossa Everwood kuvattiin.
Kuolema
Williams oli osallisena moottoripyörän ja auton välisessä onnettomuudessa Vermontin osavaltion maantiellä numero 30. Hän itse ajoi moottoripyörällä törmäten vastaan tulleeseen ja vasemmalle kääntyvään autoon saaden kuolettavat vammat. Hänet lennätettiin Albanyn Medical Centeriin, jossa hänet julistettiin kuolleeksi.
Karbonaattimineraali
thumb|250px|Malakiitti on kuparipitoinen karbonaattimineraali.
Tuomaansilta
Tuomaansilta on Aurajoen ylittävä silta Turussa. Sillan kautta kulkee Helsinginkatu, joka muuttuu jonkin matkaa sillan kaakkoispuolella valtatie 1:ksi. Liikenne sillalla kulkee molempiin suuntiin, ja se on myös jalankulkijoiden ja kevyen liikenteen käytössä. Silta on nimetty 1200-luvulla eläneen piispa Tuomaan mukaan. Silta on tyypiltään jännitetty betoninen jatkuva palkkisilta.
Karbonaattimineraali
Karbonaattimineraalit ovat mineraaleja, jotka koostuvat metalleista ja karbonaatti-ionista CO32−. Karbonaattimineraalit ovat varsin pehmeitä.
Tuomaansilta
Tuomaansilta rakennettiin vuosina 1998–1999. Sen suunnitteli Insinööritoimisto Pontek Oy, joka suunnitteli myös Turun Teatterisillan. Tuomaansilta notkahti rakennusvaiheessaan tammikuussa 1999, kun Aurajoen jäät lähtivät Halistenkosken alapuolelta liikkeelle isoina lauttoina kesken sillan kannen valun ja törmäsivät valumuottien tukirakenteisiin. Saman vuoden aprillipäivänä Turun Sanomien aprillipilana oli, että silta olisi romahtanut uudestaan. Suomen Rakennusinsinöörien Liitto valitsi Tuomaansillan vuoden sillaksi vuonna 2001. Vuonna 2014 toinen turkulainen silta, Kirjastosilta, sai saman kunnian.
Karbonaattimineraali
Muita
炭酸塩
Tuomaansilta
Sillan läheisyydessä on Tuomaanpuisto. Ympäristössä sijaitsee myös Leena Ikosen tekemä Jäähuntu-taideteos.
250px|thumb|Notkahtanut Tuomaansilta tammikuussa 1999
Zc
Zc tarkoittaa seuraavia:
Aosta
Aosta on kaupunki Italiassa Aostanlaaksossa Italian Alpeilla. Aosta on pinta-alaltaan 21,37 neliökilometriä ja siellä on 35 049 asukasta (2010). Se on Aostan laakson merkittävin kaupunki muttei maakuntansa pääkaupunki, sillä pääkaupungin tehtäviä hoitavat maakunta ja sen kunnat yhdessä.
Unkarin Grand Prix 2002
Unkarin Grand Prix 2002 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. elokuuta 2002 Hungaroringilla Unkarissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Rubens Barrichello, jolle voitto oli kauden toinen.
Maria Giuseppa Robucci
Maria Giuseppa Robucci-Nargiso (20. maaliskuuta 1903 Poggio Imperiale, Italia – 18. kesäkuuta 2019 Poggio Imperiale, Italia) oli pitkäikäinen italialainen nainen ja kuollessaan tiettävästi Euroopan vanhin ja maailman toiseksi vanhin ihminen. Hän oli vain kaksi kuukautta nuorempi kuin maailman vanhin ihminen, japanilainen Kane Tanaka. Robucci tunnettiin paikallisesti nimellä Nonna Peppa. Hänellä oli viisi lasta, yhdeksän lapsenlasta ja 16 lapsenlapsenlasta.
Aosta
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat roomalainen Augustuksen kaari, kaupunginportti Porta Praetoria ensimmäiseltä vuosisadalta, Roomalainen teatteri, Aostan katedraali alun perin 300-luvulta ja Sant'Orson kirkko. Useita torneja kaupungin roomalaisista muureista on säilynyt.
Vanha suola janottaa
Vanha suola janottaa (As Time Goes By) on brittiläinen television komediasarja, jota BBC tuotti kymmenen tuotantokautta ja yhteensä 67 jaksoa vuosina 1993–2005. Siinä uudelleen vuosikymmenten jälkeen tapaavaa ikääntyvää pariskuntaa näyttelevät Judi Dench ja Geoffrey Palmer.
Juoni
1950-luvun alussa seurustelleet nuoret, upseeri Lionel ja sairaanhoitaja Jean, ovat kadottaneet toisensa kun Lionel lähti Korean sotaan. 38 vuotta myöhemmin leskeksi jäänyt Jean saa Lontoossa omistamaansa työnvälitystoimistoon asiakkaaksi kärttyisän oloisen miehen, joka kaipaa muistelmilleen puhtaaksikirjoittajaa. Hänelle lähetetään Jeanin tytär Judith. Ennen pitkää Jean ja Lionel tapaavat, asiat alkavat selvitä ja vanha romanssi alkaa syttyä uudelleen. He menevät naimisiin.
Stefan Matteau
Stefan Matteau (s. 23. helmikuuta 1992 Chicago, Yhdysvallat) on Yhdysvalloissa syntynyt kanadalainen jääkiekkoilija. Vasemmalta laukovan Matteaun pelipaikka on vasen laitahyökkääjä. New Jersey Devils varasi hänet numerolla 29 vuoden 2012 varaustilaisuudessa. Matteau debytoi NHL:ssä tammikuussa 2013 New York Islandersiä vastaan. Kauden aikana hän pelasi 17 peliä tehoin 1+2=3. Kauden 2013–2014 Matteau vietti kokonaan farmissa ja kauden 2014–2015 hän aloitti niin ikään farmissa. Matteaun isä Stéphane Matteau on myös entinen jääkiekkoilija ja Stanley Cup -voittaja vuodelta 1994 New York Rangersin riveistä.
Halistensilta
Halistensilta on Turussa sijaitseva Aurajoen Halistenkosken kohdalla ylittävä silta. Sillalta pohjoiseen johtaa Gregorius IX:n tie ja etelään Halistentie. Silta yhdistää eteläisen Nummen kaupunginosan pohjoiseen Halisten kaupunginosaan.
Haenaminkoira
Haenaminkoira (Haenam Gae) on sukupuuttoon kuollut korealainen koirarotu.
Halistensilta
Nykyinen silta silta on valmistunut vuonna 1982 asutuksen ja liikenteen määrien kasvettua. Vanha Halistensilta on 1930-luvulta, ja se on edelleen kevyen liikenteen käytössä.
Haenaminkoira
Alkuperä
Rotu oli kotoisin Haenamin alueelta Etelä-Jeollan maakunnasta. Japanilaismiehityksen aikana vuosina 1930-1931 se hävitettiin sukupuuttoon.
Kolibrikukat
Kolibrikukat (Strelitzia) on ruohovartisten kukkivien kasvien suku, johon kuuluu ainakin viisi lajia. Niitä kasvaa luonnonvaraisena eteläisessä Afrikassa. Niitä kasvatetaan koriste- ja huonekasveina, ja tuodaan pohjoiseen myös leikkokukkina.
Kolibrikukkien kukka on toispuoleinen ja muistuttaa pientä lintua. Suurikokoisin laji, valkokolibrikukka (Strelitzia nicolai), voi kasvaa lähes kymmenmetriseksi.
Lajit
Suomeksi nimetyt lajit:
Muut lajit:
Yl
Yl tarkoittaa seuraavia asioita:
Aurajoen ratasilta
Aurajoen ratasilta ) on rantaradan silta, joka ylittää Aurajoen Turun Raunistulassa. Sillalla on myös kevyen liikenteen väylä.
Alkuperäinen rautatiesilta avattiin käyttöön vuonna 1899. Se oli paraabeliristikkosilta, jossa ristikko oli raiteen alapuolella. Sillan kolme keskimmäistä jänneväliä olivat pituudeltaan 34 metriä ja niiden kummallakin puolella oli kolme 12 metriä pitkää jännettä. Se rakennettiin uudelleen vuonna 1954. Ristikkokannattajat korvattiin levypalkeilla, jotka olivat tuolloin Suomen pisimmät.
Sillan kannattajien vaihdon teki A. Ahlstöm Oy:n Varkauden konepaja. Yhdeksänaukkoisen sillan kokonaispituus on 180 metriä ja pisin jänne on 34 metriä, joka on Suomen rataverkon pisin ei-jatkuvan levypalkin aukko. Aukko on myös Suomen rautateiden kolmanneksi pisin teräksinen levypalkkisillan aukko, sitä pidempiä ovat Saimaan kanavan ratasillan 42 metrin aukko Lappeenrannassa ja Syrjäsalmen ratasillan 45-metrinen aukko Karjalan radalla Kiteellä. Syrjäsalmen silta on vuodelta 1966 ja Saimaan kanavan ratasilta vuodelta 1967.
Rautatiesillalla on kevylle liikenteelle tarkoitettu väylä, joka oli vuodesta 2004 suljettuna jalankulkijoilta ja pyöräilijöiltä. Sen puolesta nousi kansanliike, ja silta avattiin jälleen kevyelle liikenteelle levennettynä vuonna 2009. Vuodesta 2018 lähtien sillan kevyen liikenteen väylällä pyöräily on ollut kielletty. pienoiskuva|InterCity-juna Helsingistä tulossa Aurajoen sillalle lokakuussa 2012.
Rautatiesilta joudutaan purkamaan ja tilalle rakennetaan uusi silta Turun ja Kupittaan välisen rataosuuden kaksiraiteistamisen yhteydessä. Uudelle sillalle ei ole mahdollista rakentaa kevyen liikenten väylää, joten kevyelle liikenteelle rakennetaan oma silta uuden sillan viereen.
Peipun koulu
Peipun koulu oli Satakunnan Merikarvialla Peipun kylässä vuosina 1927–2005 toiminut alakoulu.
Historiaa
1900-luvun alussa peippulaiset kävivät koulua pitkän matkan takana Köörtilässä. Kun koulun oppilasmäärä aina vain lisääntyi, alettiin pohtia joko koulun laajentamista ja oman koulun perustamista Peippuun. Jälkimmäinen vaihtoehto voitti, ja johtokunta piti ensimmäisen kokouksensa Kantolassa syksyllä 1926, kokoonkutsuja Kalle Kantola. Koulun pitopaikasta pyydettiin tarjouksia, joista kunnanvaltuusto hyväksyi Alakylässä sijaitsevan, Juho Merimaan omistaman Härkkelin talon. Sen remonttia odotellessa koulu pääsi alkuun Mahlamäessä eli Kantolassa syksyllä 1927. Alakoulua piti kymmenisen ensimmäistä vuotta sama opettaja vuorovuosin Härkkelissä ja vuoroin Lammelan koulussa. Kun kouluun saatiin toinenkin opettaja, alakoulutoiminta muutettiin kokovuotiseksi.
574
Kuolleita
thumb|Paavi Johannes III
Peipun koulu
Historiaa
Uutta koulurakennusta saatiin Peipussa odottaa vuoteen 1954 saakka, ja silloinkin se oli pienempi kuin mitä oli kaavailtu. Suurten ikäluokkien myötä ahtaassa koulussa oli enimmillään 1960-luvun alkupuolella kolme opettajaa, seitsemän luokkaa ja yli 80 oppilasta. Jatkokoulu ja seitsemäs luokka siirrettiin Ylikylään, jonne perustettiin 2-vuotinen kansalaiskoulu.
1960-luvulta alkaen oppilasmäärä alkoi vähentyä niin, että vuonna 1988 oppilaita oli enää parikymmentä. Peipun koulu toimi silti vuoteen 2005 saakka.
Vuodesta 1959 Peipun koulun opettajana toiminut Reijo Ostamo laati koulun 75-vuotishistoriikin, joka julkaistiin 2002.
Ym
Ym tarkoittaa seuraavia:
AMD Opteron
pienoiskuva|AMD Opteron 2212 AMD Opteron on AMD:n K8-arkkitehtuuriin pohjautuva palvelinsuoritin.
Suoritin eroaa Athlon 64 -suorittimista ainoastaan siten, että useimmissa Opteron-malleissa on useampi HyperTransport-väylä sekä useimmiten erilainen suoritinkanta, joka mahdollistaa niiden käytön monisuoritinkokoonpanoissa. Tosin jotkin halvemmat Opteronit käyttävät samaa kantaa kuin Athlon 64:t ja ovat siten täysin identtisiä näiden kanssa. Toisaalta osa Athlon 64 FX -sarjan suorittimista käyttää samaa kantaa kuin kalliimmat Opteronit ja ovat siten täysin identtisiä näiden kanssa.
Opteron julkaistiin 22. huhtikuuta 2003 1,4–1,8 GHz kellotaajuuksilla. Myöhemmin kellotaajuutta on nostettu 3 GHz:iin asti.
Etenkin 939-kantaiset prosessorit (ja nimenomaan 1yy-mallinumeron Opteronit) ovat nousseet tietokoneharrastajien suosioon niiden hyvien ylikellottamisominaisuuksien vuoksi.
K8-ytimisien Opteron-prosessorien mallinumeroiden muodostuminen
Jokaisen Opteronin mallinumero koostuu kolmesta tai neljästä numerosta: Opteron xnyy tai Opteron xyy
Ensimmäinen numero (x) kertoo montako prosessoria kyseisessä kokoonpanossa voi olla:
Viimeiset numerot (yy) kertovat kyseisen prosessorin suhteellisen suorituskyvyn (kellotaajuudesta riippuva).
xnyy-mallinumeroisten Opteronien n kertoo suoritinkannan mallin. Numero 2 kertoo Opteronin olevan suoritinkannaltaan Socket F (1207) tai Socket AM2.
xnyy-mallinumeroisten Opteronien suoritinkanta on aina joko Socket AM2 tai Socket F, ja ne käyttävät DDR2-muisteja.
Apollo 19
Apollo 19 oli Apollo-avaruusohjelman peruutettu lento. Ennen peruutusta (NASA OMSF, Manned Space Flight Weekly Report - July 28, 1969 mukaan) Apollo 19:n piti suunnitelmien mukaan laskeutua Hyginus Rillen alueelle Kuuhun heinäkuussa 1972.
Suunniteltu miehistö
Missões Apollo canceladas
Fiina Pietikäinen
Adolfina (Fiina) Sofia Pietikäinen (o.s. Lindqvist, ent. Andersson, 8. helmikuuta 1870 Helsingin mlk − 12. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja poliitikko, joka oli suomalaisen työväenliikkeen 1900-luvun alkuvuosien merkittävimpiä naishahmoja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908−1909, mutta teki merkittävimmän uransa ammattiyhdistysliikkeessä sekä sosialidemokraattisessa naisliikkeessä.
Pietäkäinen perusti lukuisia ammattiosastoja sekä työväenyhdistysten naisosastoja toimien myös niiden puheenjohtajana. Valtakunnallisia luottamustehtäviä hänellä oli muun muassa Suomen sosialidemokraattisessa naisliitossa sekä Suomen Ammattijärjestössä. Naisliiton liittotoimikunnan jäsenenä Pietikäinen oli laatimassa lukuisia työläisnaisten ja -perheiden aseman parantamiseen tähdänneitä aloitteita. Lisäksi Pietikäisellä oli merkittävä rooli naisten äänioikeuskamppailussa sekä raittiusliikkeessä. Pietikäinen toimi myös puolueen ja ammattiyhdistysliikkeen agitaattorina. Hänet tunnettiin hyvänä ja innostavana puhujana, joka nautti esiintymisestä.
Sisällissodan aikana Pietikäinen toimi Helsingissä kansanvaltuuskunnan hallinnossa, jossa hän vastasi kaupungin köyhäinhuollosta. Vasemmistososialisteihin lukeutunut Pietikäinen vaikutti 1920-luvulla SSTP:n ja STPV:n riveissä, mutta palasi seuraavalla vuosikymmenellä jälleen sosialidemokraatteihin. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Varhaiset vuodet
Helsingin maalaiskunnan Riipilässä syntyneen Pietikäisen vanhemmat olivat Seppälän tilan syytinkiläinen Gustaf Adolf Lindqvist (1836–1876) ja Henrika Sofia Koistinen (s. 1846). Fiina oli vanhin perheen neljästä lapsesta. Pietikäisen äidinkieli oli ruotsi, mutta hän puhui sujuvasti myös suomea. Käytyään kolme luokkaa Königstedtin kartanon ylläpitämää kansakoulua, Pietikäinen joutui yksitoistavuotiaana aloittamaan työnteon, kun isäpuoli suutarimestari Otto Turpeinen ei halunnut elättää häntä. Pietikäinen oli aluksi piikana kirkkoherra J. E. Ahlgrenin perheessä. Hän palveli kirkkoherran samanikäisiä lapsia saaden palkakseen ainoastaan ylläpidon ja vaatteita. Vuonna 1886 Pietikäinen muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli kylmäkkönä Itämerellä seilanneilla höyrylaivoilla sekä myöhemmin ravintolatyöntekijänä. Lopulta Pietikäinen siirtyi palvelijaksi varakkaaseen porvarisperheeseen kyllästyttyään ravintola-alan epäkohtiin, kuten seksuaaliseen ahdisteluun ja maksullisen seksin tarjouksiin. Lisäksi hänen toimeentulonsa oli pitkälti riippuvainen juomarahoista.
Vuonna 1891 Pietikäinen avioitui räätäli Karl Anderssonin kanssa. Alkoholisoituneen Anderssonin kuoltua keuhkotautiin 1897, Pietikäinen meni vuoden kuluttua naimisiin kivenhakkaaja Tahvo Pietikäisen kanssa. Perheeseen syntyi viisi lasta ja lisäksi hänellä oli yksi lapsi ensimmäisestä avioliitostaan. Kotiäitinä Pietikäinen ryhtyi tekemään pyykkärin ja silittäjän töitä, jotka mahdollistivat myös lastenhoidon.
Yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi
Pietikäinen lähti mukaan ammattiyhdistystoimintaan puolisonsa Tahvon innoittamana. Jo vuonna 1898 hän oli mukana perustamassa Helsingin Työväenyhdistyksen pesijättärien ammattiosastoa, josta tuli kaupungin ensimmäinen naisammattiosasto. Vuonna 1905 Pietikäinen perusti kylvettäjäin ammattiosaston, jonka puheenjohtajana hän toimi kuolemaansa saakka ja 1909 silittäjien ammattiosaston, jota Pietikäinen johti vuoteen 1923. Suurlakon jälkeen Pietikäiset pitivät muutaman vuoden ajan Pasilassa toiminutta kansankeittiötä, ja hän työskenteli myös SDP:n Uudenmaan vaalipiirin agitaattorina. Puhujamatkoillaan hän oli käynnistämässä useiden ammattiosastojen toimintaa Hämeessä vuosien 1905–1906 aikana. Huhtikuussa 1907 Pietikäinen osallistui Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen ja kuului myös sen johtavaan toimikuntaan syksyyn 1908 saakka.
Vuoden 1908 eduskuntavaaleissa Pietikäinen valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Sosialidemokraattinen Naisliitto pyrki saamaan edustajia kaikista vaalipiireistä ja ruotsia äidinkielenään puhunut Pietikäinen laitettiin ehdokkaaksi Vaasaan. Hänen kansanedustajakautensa kesti vain muutaman kuukauden, kunnes eduskunta hajotettiin. Pietikäinen piti kansanedustajan työtä turhauttavana, eikä pyrkinyt uudelleen eduskuntaan. Hän halusi keskittyä ammattiyhdistystoimintaan kiertämällä työväestön parissa ja puhumalla heille järjestäytymisen tarpeesta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Pietikäinen kiinnitti huomiota köyhäinhuoltoon ja erityisesti hädänalaisten työläisperheiden auttamiseen. Hän esitti muun muassa kunnallisten koulukeittoloiden perustamista sekä oppivälineiden ja vaateavun järjestämistä työläislapsille.
Vallankumousvuodet
Sisällissodan käynnistyttyä Pietikäinen valittiin punaisten muodostamien Uudenmaan läänin lääninhallituksen sekä Helsingin kaupunginvaltuuston jäseniksi. Pietikäisestä tuli myös Helsingin köyhäinhoidosta vastannut komissaari, vaikkei hän ollut halukas ottamaan tehtävää vastaan. Tahvo Pietikäinen puolestaan oli muun muassa Vallankumouksellisen Ylioikeuden jäsen. Helsingin taistelun alla Pietikäiset jäivät useimmista kansanvaltuuskunnan jäsenistä poiketen kaupunkiin. Pariskunta onnistui aluksi välttämään pidätyksen, mutta huhtikuun lopussa he jäivät Helsingin vallanneiden saksalaisten vangeiksi. Pietikäinen oli aluksi tilapäisessä naisvankilassa Ruotsalaisen reaalilyseon tiloissa, jossa hän vappuna piti lyhyen puheen vankitovereilleen. Tämän seurauksena Pietikäinen siirrettiin Helsingin lääninvankilan kautta pahamaineiselle Suomenlinnan vankileirille.
Lokakuussa Valtiorikosoikeus tuomitsi Pietikäisen valtiopetoksesta kolmen vuoden kuritushuonerangaistukseen, josta hän pääsi armahduslakien johdosta ehdonalaiseen jo marraskuussa 1918. Pietikäisen saama rangaistus oli lievä verrattuna muihin punaisten johtonaisiin, sillä esimerkiksi kansanvaltuuskunnan ministeri Hilja Pärssinen sai elinkautisen ja Työväen pääneuvoston jäsen Ida Aalle-Teljo 12 vuoden tuomion. Tutkija Tuija Uusitalon mukaan syynä oli ilmeisesti se, etteivät valkoiset ymmärtäneet Pietikäisen merkitystä punaisten hallinnon jäsenenä. Lisäksi VRO sai Pietikäistä puoltavia lausuntoja muun muassa Tilma Hainarilta.
Sisällissodan jälkeen
Vapauduttuaan Pietikäinen kiersi maata Työväen Raittiusliiton puhujana. Hän oli itse absolutisti, josta nuoruusvuosien ja ensimmäisen avioliiton aikaiset kokemukset tekivät kiihkeän raittiusaatteen edistäjän. Sisällissodan myötä Pietikäinen radikalisoitui ja lähti jälleen mukaan puoluepolitiikkaan. Hän kannatti luokkataisteluoppia irtisanoutuen jyrkästi SDP:n uudistusmielisestä linjasta, jonka tavoitteena oli porvariyhteistyö. Joulukuussa 1918 hän osallistui SDP:n Helsingissä järjestettyyn ylimääräiseen puoluekokoukseen naisliiton edustajana. Aikaisemmissa puoluekokouksissa Pietikäinen oli keskittynyt ammattiyhdistysasioihin, eikä ottanut kantaa ideologisiin kiistoihin, mutta nyt hän asettui näkyvästi muun muassa vastustamaan hyväksyttyä hallintomuotoesitystä. Pietikäinen ei hyväksynyt sen sisältämää presidentti-instituutiota, vaan vaati vallan keskittämistä eduskunnalle ja valtioneuvostolle.
Puoluekokouksen jälkeen Pietikäinen toimi SDP:n vasemmisto-oppositiossa, joka toukokuussa 1920 järjestäytyi SSTP:ksi. Kun viranomaiset vangitsivat useita perustavan kokouksen osallistujia, päätti Pietikäinen jäädä sivuun aktiivitoiminnasta. Pidätys olisi hänen kohdallaan merkinnyt ehdonalaisen vapauden menetystä ja pitkää vankeusrangaistusta. Kun hänen puolisonsa oli edelleen suorittamassa omaa tuomiotaan, olisivat perheen lapset jääneen vaille huoltajaa. SSTP:ta pidettiin yleisesti kielletyn SKP:n peitejärjestönä, mutta Pietikäisellä ei ollut siihen yhteyksiä, koska hän ei hyväksynyt useita SKP:n linjauksia. Pietikäinen ei muun muassa kannattanut aseellista vallankumousta, eikä julkisesti toimivana ammattiyhdistysaktiivina kokenut omakseen SKP:n maanalaista toimintaa. Syksyllä 1920 Pietikäinen valtasi yhdessä Mimmi Kanervon, Elin Fagerholmin ja Rosa Sillanpään kanssa Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton, mutta hieman myöhemmin SSTP:n puolueneuvosto lakkautti järjestön. Tilalle perustettiin naissihteeristö, johon Pietikäistä ei valittu hänen vastustaessaan lakkautuspäätöstä.
Pietikäinen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran SSTP:n edustajana vuonna 1920 sekä myöhemmin puolueen seuraajien STP:n ja STPV:n listoilta. Puolisonsa vapautumisen jälkeen Pietikäinen lähti mukaan puolueen johtoelimiin ja vuodesta 1924 lähtien hän kuului STPV:n valtakunnallista toimintaa johtaneeseen Työväen keskusvaalikomiteaan. Kaupunginvaltuutettuna Pietikäinen kiinnitti huomiota erityisesti vähätuloisten perheiden ja yksinhuoltajaäitien ongelmiin. Pietikäinen oli valtuuston jäsenenä vuoteen 1930 saakka, jolloin hän joutui eroamaan äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen painostuksen vuoksi.
Viimeiset vuodet
1920–luvun alkupuoliskolla Pietikäinen kuului SAJ:n edustajistoon Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton edustajana. Vuonna 1929 hän liittyi vasemmistososialistien muodostamaan Suomen työväen vasemmistoryhmään, joka vastusti SKP:n ja Kominternin kasvanutta vaikutusvaltaa ammattiyhdistysliikkeessä pyrkien perustamaan uuden vasemmistopuolueen. Keväällä 1930 hänet valittiin ryhmän muodostamaan Suomen sosialististen työväenyhdistysten keskuskomiteaan. Seuraavana syksynä eduskunta kielsi kommunistisina pidetyt järjestöt, jonka seurauksena Pietikäinen palasi jälleen sosialidemokraattiseen työväenliikkeeseen. Pietikäinen vaikutti muun muassa Raittiusyhdistys Koitossa, Suomen Työläisliitossa, Osuusliike Elannossa sekä Sosialidemokraattisessa Naisliitossa, jonka kautta hän sai myös pohjoismaisia kontakteja.
Pietikäinen jatkoi aktiivisesti työväenliikkeessä viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Järjestötoiminnan ohella häntä pyydettiin muun muassa puhujaksi kirkosta eronneiden vasemmistolaisten hautajaisiin. Pietikäinen kuoli Marian sairaalassa 86-vuotiaana helmikuussa 1956.
Perhe
Pietikäisen ensimmäinen puoliso oli räätäli Karl Vilhelm Anderssonin (1872–1897), jonka kanssa hän avioitui 1891. He saivat kolme lasta, joista kaksi kuoli pian syntymän jälkeen. Fiina Pietikäisen toinen puoliso oli Pielavedeltä kotoisin ollut kivenhakkaaja Tahvo Pietikäinen (1871–1935). Pariskunnalla oli viisi yhteistä lasta. Perheen vanhin poika Hugo Felix Pietikäinen (s. 1899) taisteli sisällissodan aikana Helsingin punakaartissa ja sai vanhempiensa tapaan vankeustuomion. Pietikäisen ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Karin Ragnhild Andersson (s. 1892) muutti puolisonsa kanssa Neuvostoliittoon ja katosi 1930-luvulla Stalinin vainoissa.
Pyhä Johannes I
Pyhä Johannes I (n. 470–18. toukokuuta 526) oli paavina 13. elokuuta 523 – 18. toukokuuta 526. Hän oli kotoisin Toscanasta, ja nousi paavin istuimelle vasta hyvin vanhana ja hauraana. Teoderik Suuri, Ostrogoottien kuningas hallitsi Italiaa asuen Ravennassa. Teoderik epäili paavin vehkeilevän Bysantin keisari Justinus I:n kanssa, ja heitätti tämän tyrmään, jossa paavi kuoli nälkään ja hoidon puutteeseen.
Hastati
Hastati (lat.; yks. hastatus. Nimitys johtuu latinan sanasta hasta = keihäs; hastatus = keihäällä varustettu) olivat Rooman tasavallanaikaisen armeijan ensimmäinen, nuorin ja köyhin rivistö. Heidän tehtävänään oli aloittaa lähitaistelu vihollisen kanssa ja väsyttyään vaihtaa paikkaa seuraavan principes-rivistön kanssa. Hastatuksen varustuksena oli normaali kypärä (yleisimmin montefortino-tyypin), rinnalle kiinnitetty pectorale- (sydämen suojelija) metallilevy sekä pilum-tyypin heittokeihäs ja gladius-miekka. Legioonassa hastatuksia oli yleisesti suunnilleen saman verran kuin principes-joukkoja, 1 200. Hastatukset muodostuivat luultavasti alle 20-vuotiaista.
Billy Lancaster
William "Bill" Lancaster (17. marraskuuta 1947 – 4. tammikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -näyttelijä. Billy Lancaster oli näyttelijä Burt Lancasterin toiseksi vanhin lapsi tämän toisesta avioliitosta Norma Andersonin kanssa. Billy sairastui nuorena polioon ja sairauden seurauksena toinen jalka jäi lyhyeksi. Hänen tunnetuin työnsä oli käsikirjoitus John Carpenterin kauhuklassikkoon The Thing. Billy Lancaster kävi 1960-luvulla julkisen koulun yksityisen asemasta. Hän menehtyi 49-vuotiaana sydäninfarktiin.
Ylikiimingin koulu
Koulun yhteydessä sijaitsee myös liikuntasali Harjunkaari. Ylikiimingin kirjasto, entisen Ylikiimingin kunnankirjaston päätoimipiste, sijaitsee samassa rakennuksessa ala-asteen kanssa.
Nykyinen ala-asteen koulurakennus on otettu käyttöön lukukaudella 1959–1960, jolloin Kirkonkylän kansakoulu muutti nykyisiin ala-asteen tiloihin. Rakennuksen pohjoispäässä sijaitseva liikuntahalli muutettiin kirjastoksi 1987 ja uusi liikuntahalli sekä teknisen työn tilat rakennettiin rakennuksen eteläpäähän. Rakennuksen saneeraus käynnistyi syksyllä 2007.
Yläaste toimii uusissa, vuonna 2003 valmistuneissa tiloissa. Homevaurion vuoksi suljettu vanha yläaste purettiin syksyllä 2006 ja sen paikalle rakennettiin torialue.
Vuonna 2019 koulun yhteyteen valmistui Ylikiimingin päiväkoti.
Andron
pienoiskuva|Andron-huoneiden lattiamosaiikkeja. [[Ródoksen arkeologinen museo.]] Andron oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa miesten pitohuone yksityistalossa. Andronit olivat kreikkalaisen yksityistalon merkittävin tila, ja niitä käytettiin miesten keskinäisiin symposion-aterioihin.
Andronit sijaitsivat yleensä lähellä talon sisäänkäyntiä ja erillään muista huoneista. Huoneet oli yleensä reunustettu ruokailuun käytetyillä leposohvilla, ja niiden lattiat oli varsinkin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella koristeltu lattiamosaiikeilla.
Laajemmassa mielessä miesten osaa asuinrakennuksesta kutsuttiin nimellä andronitis. Naisten huoneita kutsuttiin nimellä gynaikeion, ja laajemmin naisten osaa rakennuksesta nimellä gynaikonitis.
Puritanismi
pienoiskuva|Kuuluisia 1700-luvun puritaaniteologeja: [[Thomas Gouge, William Bridge, Thomas Manton, John Flavel, Richard Sibbes, Stephen Charnock, William Bates, John Owen, John Howe ja Richard Baxter.]] Puritanismi on 1500-luvulla syntynyt kristillinen liike. Sitä voidaan pitää protestanttisena liikkeenä, jossa korostettiin Raamatun arvovaltaa kaikessa uskovan ja seurakunnan elämässä. Puritanismi syntyi Englannissa, ja sen merkittävimpiä teologeja ovat olleet William Perkins, William Ames ja John Owen.
Oppi
Puritanismi perustui Raamattuun ja hurskauteen. Pyhää sanaa oli levitettävä kaikkialle ympäristöön, ja ihmiset oli saatava ymmärtämään oman elämänsä syntisyys. Puritaanien hallintomalli oli ankara, ja siihen sisältyi mm. yritys estää lähimmäisten syntiset teot sekä ruokailutapojen ja pukeutumisen säätely. Puritaanien mukaan Raamattu oli uskon ja muun elämän ylin ohje, jonka mukaan kirkollinen elämä ja julkinen hallinto järjestettiin.
Historia ja vaikutus Yhdysvalloissa
Ensimmäiset puritaanit nousivat 21. marraskuuta 1620 Pohjois-Amerikan mantereelle Cape Codissa. Purjealus Mayflower oli kuljettanut heidät uuteen maailmaan. Intiaanien kylät olivat lähes autioita vuonna 1616 puhjenneen isorokkoepidemian jäljiltä. Pyhiinvaeltajat tekivät tutkimusmatkoja pitkin rannikkoa etsien itselleen asuinpaikkaa. He jäivät paikkaan, jonka englantilaiset olivat hieman aiemmin nimenneet Uudeksi-Plymouthiksi.
Puritaanit olivat rantautuneet Amerikkaan juuri talven kynnyksellä, ja monet heistä menehtyivät pakkaseen ja jäätävään viimaan vailla kunnon ravintoa. Pyhiinvaeltajien alkutaival oli vaikea, mutta maaliskuussa 1621 he saivat vieraita, kun paikalliset wampanoag-intiaanit tulivat tervehdyskäynnille. Tapaaminen muutti puritaanien tulevaisuuden. Wampanoagit opettivat heidät viljelemään, kalastamaan ja metsästämään. Ensimmäinen elonkorjuujuhla vietettiin syksyllä, ja wampanoagit kutsuttiin juhlaan.
Puritaanien alkuperäinen tarkoitus oli rakentaa Amerikan mantereelle yhteisö, joka toimisi esimerkkinä muille. Kukkulan laelle nouseva kaupunki tulisi olemaan Uusi Jerusalem. He kohtasivat matkalla onneen ja menestykseen kuitenkin yllättäviä vaikeuksia: alkuperäisasukkaat. Hyödyntämällä Uuden-Englannin siirtolaisten tulivoimaa ja intiaanien omia keskinäisiä riitaisuuksia puritaanit onnistuivat kasvattamaan yhteisöään.
Myöhempinä aikoina onkin sanottu, että puritaaniyhteisö oli luultavasti merkittävin yksittäinen ryhmä, joka on vaikuttanut Yhdysvaltain kehitykseen ja kulttuuriin. Puritaanien keskuudesta on lähtöisin myös amerikkalaisen saarnaajan perustyyppi, joka sanomansa perille saamiseksi osasi käyttää helppoja kielikuvia. Evankeliset liikkeet omaksuivat tämän saarnakäytännön itselleen ja levittivät sitä maailmalle.
Gynaikeion
pienoiskuva|Nainen ja peili. Kohtaus gynaikeionissa. Kuvitusta [[antiikin Attika|attikalaisessa valkopohjatekniikalla koristellussa astiassa, n. 480–470 eaa.]] Gynaikeion (, myös, ; ) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa naisten huoneiden nimitys yksityistalossa. Laajemmassa mielessä naisten osaa asuinrakennuksesta kutsuttiin myös nimellä gynaikonitis.
Triarii
Triarii (lat.; yks. triarius) olivat Rooman tasavallanaikaisen armeijan kolmas standardirivistö. Tiukan paikan tullen nuoremmat hastati- ja principes-rivistöt vetäytyivät triarii-rivistön luo, jolloin oli mahdollista yrittää vastahyökkäystä tai turvata Rooman joukkojen turvallinen vetäytyminen. Triarii-yksikön upseerius oli kunnia-asia; rivistö muodostui legioonan parhaista ja yleensä vanhimmista joukoista. Triarii-sotilailla oli parempi palkka ja he saivat pitkille marsseille hevosen.
Triariukset jaoteltiin kymmeneen 160-miehen vahvuiseen manipuliin, jotka taas koostuivat kahdesta centurion komentamasta, 80 miehen vahvuisesta centuriasta. Joissain tapauksissa triariukset jaettiin vain kymmeneen 120 miehen vahvuiseen manipuliin, joka vastasi yhtä hastati- tai principes-centuriaa. Triariukset olivat Rooman armeijoiden veteraaneja ja tämä kokemus teki heistä täydellisiä joukkoja tukemaan nuorempia rivistöjä. Triariusten varustus koostui yleisesti joko lorica hamata-tyyppisestä rengaspanssarista tai kreikkalaistyylisestä pronssisesta rintapanssarista, scutum-tyypin kilvestä, työntökeihäästä ja gladius-miekasta.
Lynn Lake
Lynn Lake on 714 asukkaan pieni kaupunki Manitoban provinssin luoteisosassa Kanadassa. Se sijaitsee linnuntietä 1 071 kilometriä luoteeseen Winnipegistä. Nimensä paikkakunta on saanut Sherritt Gordon Mines -kaivosyhtiön pääinsinöörin Lynn Smithin mukaan. Lynn Lake perustettiin vuonna 1950, kun alueelta löydettiin nikkelimalmiesiintymä. Nikkelikaivostoiminnan alkaessa alueelta löydettiin myös kultaa.
Useimmat Lynn Laken taloista on tuotu jää- ja talviteitä pitkin Sherridonin kylästä. Rakennusten siirto tapahtui kaivamalla talot perustuksineen irti maaperästä ja kuljettamalla ne traktoreiden ja/tai hevosten vetämillä kelkoilla.
Lynn Laken perustaminen oli seurausta Sherridonin kupariesiintymien ehtymisestä, ja useimmat Lynn Laken asukkaista muuttivat uudelle paikkakunnalle juuri Sherridonista, jossa kaivostoiminta päättyi.
Nikkelintuotannon lisäksi kullankaivu oli alueen toinen tärkeä kaivostoiminnan muoto. Kultakaivos suljettiin ennen vuotta 2000, mutta mikäli kullan ja muiden metallien hinta nousee, saattaa arvomineraalien kaivostoiminta Lynn Lakessa jatkua.
Vuoden 1996 väestönlaskennan mukaan Lynn Lakessa asui 1 038 asukasta, mutta vuoden 2001 väestönlaskennassa väkiluku oli pudonnut 699 asukkaaseen. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli kasvanut 714 henkeen, joista 208 on West Lynn Heights Schoolin opiskelijoita.
Lynn Lake on myös kanadalaisen rockmuusikko Tom Cochranen syntymäkaupunki. Paikkakunnalla on asunut myös sarjakuvataiteilija Lynn Johnston.
Liikenne
Lynn Lake sijaitsee maanteiden PR 394 sekä PR 396 risteyskohdassa. Kaupungista on päivittäinen bussivuoro Thompsoniin ja Winnipegiin. Paikkakunnalle johtaa myös rautatie The Pas'n kaupungista: rautatieliikennettä hoitavat Keewatin Railway Company ja Hudson Bay Railway. Lynn Laken lentoasema sijaitsee noin kilometrin länteen kaupungin keskustasta, josta on päivittäin yhteys Thompsoniin ja Winnipegiin.
Lukukunta
Matematiikassa lukukunta on äärellinen (ja siten algebrallinen) rationaalilukujen \mathbb Q kuntalaajennus. Lukukunta on siten kunta, joka sisältää \mathbb Q:n ja joka on äärellisulotteinen \mathbb Q-vektoriavaruus.
Algebrallisten lukukuntien sekä myös ääretönulotteisten rationaalilukujen kunnan laajennusten tutkiminen on nykyään algebrallisen lukuteorian keskeisiä tutkimuskohteita.
Aarrekammio
pienoiskuva|upright=0.9|Ennallistuspiirros [[Ateenalaisten aarrekammiosta Delfoissa.]] Aarrekammio oli antiikin kreikkalaiselle arkkitehtuurille ominainen rakennus, jota käytettiin votiivilahjojen säilyttämiseen. Aarrekammioita sijaitsi erityisesti merkittävillä yleiskreikkalaisilla pyhäkköalueilla ja kulttipaikoilla, kuten Delfoissa, Deloksella ja Olympiassa, ja niitä pystyttivät eri kaupunkivaltiot vaurauttaan ja mahtiaan osoittaakseen.
Aarrekammiot näyttivät tyypillisesti pieniltä kreikkalaisilta temppeleiltä. Ne edustivat useimmiten doorilaista tyyliä ja distylos in antis -tyyppiä, toisin sanoen niiden julkisivussa oli kaksi pylvästä. Parhaiten tunnettu esimerkki on Delfoin Ateenalaisten aarrekammio, joka on kunnostettu. Eräät aarrekammiot edustivat joonialaista tyyliä, mutta niissä oli tyypillisten joonialaisten pylväiden sijasta karyatidipylväät. Myös aiolialaista tyyliä edustaneita aarrekammioita tunnetaan. Joissakin temppeleissä, kuten Parthenonissa, aarrekammiona käytettiin takaosan opisthodomosta.
Rauta(II,III)oksidi
Rauta(II,III)oksidi (Fe3O4) on rauta- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pigmenttinä, elektrodeina ja magneettisissa sovellutuksissa. Luonnossa rauta(II,III)oksidi esiintyy magnetiittimineraalina.
Ominaisuudet
Rauta(II,III)oksidi on huoneenlämpötilassa väriltään mustaa kiteistä ainetta. Yhdisteessä rauta on hapetusluvultaan sekä +II että +III. Sen rakenne on niin sanottu käänteisspinellirakenne. Rauta(II,III)oksidi on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematonta eikä se liukene laimeisiin happoliuoksiinkaan. Väkeviin happoihin se kuitenkin liukenee. Rauta(II,III)oksidi johtaa oksidiksi poikkeuksellisen hyvin sähköä johtuen varauksensiirrosta Fe2+- ja Fe3+-ionien välillä. Yhdiste on voimakkaasti ferrimagneettista ja sen Curie-piste on 586 °C.
Valmistus ja käyttö
Rauta(II,III)oksidia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa rauta(II)hydroksidin saostaminen rautasuolaliuoksesta hydroksidien avulla ja saostuman kuivaaminen ilmavirrassa, raudan kuumentaminen vesihöyryn läsnä ollessa korkeintaan 560 °C:n lämpötilaan, rauta(III)oksidin kuumentaminen yli 1 400 °C:n lämpötilaan ja raudan hapettaminen nitrobentseenillä.
Rauta(II,III)oksidia voidaan käyttää pigmenttinä esimerkiksi maaleissa, jolloin siitä usein käytetään nimeä rautaoksidimusta. Sitä voidaan myös käyttää lasin värjäykseen. Koska rauta(II,III)oksidi johtaa hyvin sähköä ja se kestää happoja, siitä valmistetaan elektrolyyseissä käytettäviä elektrodeja esimerkiksi kloorin valmistukseen. Rauta(II,III)oksidin magneettisten ominaisuuksien vuoksi siitä valmistetaan magneettinauhoja, magneettisia muisteja ja ferrofluideja.
Soijapapu
Soijapapu eli peltosoijapapu (Glycine max, syn. Soja hispida) on yksivuotinen hernekasvi (Fabaceae). Se muodostaa palon, jossa on useampi siemen.
Soija on riisin ja vehnän jälkeen yksi maailman viljellyimmistä kasveista, ja soijapavuista valmistettu öljy on maailman yleisin kasviöljy.
Lähes kaikki soijapavut käsitellään öljyn talteenottamiseksi, jolloin syntyy soijaöljyä ja -jauhoa. Kun öljy on uutettu pois, jää jäljelle paljon proteiinia ja kuitua sisältävä massa, jota käytetään paahtamisen jälkeen eläinten rehuna. Massasta valmistettua soijarouhetta käytetään myös ihmisravintona.
Maailman soijasadosta 83 prosenttia käytetään soijaöljyn ja eläinten rehun valmistukseen. Soijaa tuotettiin maailmassa noin 220 miljoonaa tonnia vuonna 2008. Yhdysvallat on soijan suurin tuottajamaa 33 prosentin osuudellaan, seuraavaksi tulevat Brasilia (27 %) ja Argentiina (21 %).
Japanin Grand Prix 1987
Japanin Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. marraskuuta 1987 Suzukan radalla. Kilpailu oli kauden toiseksi viimeinen, ja sen voitti Gerhard Berger. Voitto oli hänelle ja Ferrari-tallille kauden ensimmäinen. Tämä kilpailu ratkaisi myös kuljettajien maailmanmestaruuden, kun Nigel Mansell ajoi rajusti ulos perjantain aika-ajossa, loukkaantui ja joutui jättämään kilpailun väliin. Mestaruus meni Mansellin tallikaverille, Nelson Piquet'lle. Kilpailu oli ensimmäinen Suzukan radalla ajettu F1:n MM-osakilpailu.
Soijapapu
Arviolta 60–70 prosenttia Suomessa myydyistä elintarvikkeista sisälsi soijaa 2010-luvun alussa. Suomessa käytetystä soijasta 98 prosenttia tuodaan rehu- ja ruokaöljyteollisuuden tarpeisiin. Suomeen maahantuodun rehusoijan määrä oli 168,000 tonnia vuonna 2009. Soijan vastuulliselle tuotannolle ja hankinnalle on luotu Basel-standardi.
Soijapavuista syntyy murskauksen yhteydessä 78 prosenttia soijarouheen esiastetta soijamassaa, 18 prosenttia raakasoijaöljyä ja 3 prosenttia soijakuitua. Soijapavusta valmistettua soijarouhetta voidaan käyttää paitsi eläinten rehuna myös jauhelihan tapaan. Raakasoijaöljystä jatkojalostetaan soijaöljyä sekä lesitiiniä, joka on yleinen emulgointiaine esimerkiksi suklaassa, valmiskastikkeissa, margariineissa ja pikkusuolaisissa. Muita soijasta valmistettavia tuotteita ovat muun muassa soijamaito, -kastike ja tofu. Soijaa voidaan käyttää myös biopolttoaineena.
Ravintoarvot
Soija sisältää proteiinia, linolihappoa, kuituja, kaliumia, kalsiumia, fosforia, rautaa, sinkkiä ja runsaasti B-, K- ja E-vitamiineja.
Soijapavussa ei ole kuitenkaan ihmiselle välttämätöntä B-12- eikä D-vitamiinia kuten eläinkunnan tuotteissa, minkä vuoksi soijaan perustuvaa vegaaniruokavaliota on täydennettävä ravintolisillä.
Kiinalaiset kutsuivat soijapapua kultaiseksi helmeksi sen ravintoarvojen vuoksi.
Rehukäyttö
Soijarehu on karjan pääasiallinen valkuaisainerehu EU:n alueella. Korkean valkuaispitoisuuden ansiosta soijarouheella on voitu korvata aikaisemmin käytössä olleet eläinperäiset valkuaisraaka-aineet. Soijarouhe valmistetaan hiutaloimismenetelmällä. Sivutuotteena syntyy soijaöljyä, joka irrotetaan soijahiutaleista uuttamalla (heksaanilla). Paahtamisella varmistetaan vielä rouheen puhtaus.
Terveysvaikutukset
Sata grammaa soijaa sisältää 322 mikrogrammaa terveydelle haitallista nikkeliä, mikä on poikkeuksellisen paljon.
Soijalla on havaittu olevan myös rintasyövän kehittymistä edesauttavaa vaikutusta, minkä vuoksi rintasyövän sairastaneille ei suositella esimerkiksi soijajauhon käyttöä. Lisäksi on olemassa heikkoa näyttöä soijan kielteisistä vaikutuksista kilpirauhaseen ja aivoihin.
Tablettimuotoisella soijaproteiinilla ja soijan isoflavonoideilla on havaittu tutkimuksissa lievää kuumia aaltoja vähentävää vaikutusta.
Soijan runsas nauttiminen saattaa estää elimistöä hyödyntämästä jodia.
Soija ei paranna HDL-kolesteroliarvoja, vähennä veren vapaiden rasvahappojen määrää eikä laske verenpainetta, vaikka tällaista on joskus oletettu.
Ympäristövaikutukset
Suurin osa maailman soijasta tuotetaan rehuteollisuuden tarpeita varten. Yli 80 prosenttia tuotetusta soijasta jalostetaan eläinrehuksi. EU on Kiinan ohella rehun suurimpia vientialueita. EU:n tärkein rehuntuottaja on Brasilia. Jatkuvan kysynnän kasvamisen vuoksi soijan viljelysmaat valtaavat jatkuvasti alaa Amazonin sademetsistä. Soijan tuotanto on tärkein epäsuora syy, joka aiheuttaa metsäkatoa Amazonilla. Vaikka uusien viljelysmaiden takia ei jouduttaisikaan kaatamaan metsää, sen ympäristövaikutukset ovat silti merkittävät. Kasvava soijantuotanto vaatii uutta infrastruktuuria, jolloin soijaviljelyksille johtavien teiden tieltä joudutaan raivaamaan sademetsää. Soijan viljelysmaat aiheuttavat myöskin vesistöjen saastumista lähialueilla.
Käyttö ruoanlaitossa
pienoiskuva|vasen|Soijapavuista tehtyä [[jogurttia.]] Soijapapuja liotetaan 12 tuntia ennen käyttöä ja keitetään sitten 3–4 tuntia. Keittämisen aikana kannattaa kuoria pois keitinveden pintaan syntyvää vaahtoa. Keitinvesi kaadetaan pois.
Keittoaikaa voi lyhentää huomattavasti idättämällä: liotuksen jälkeen kaadetaan vesi pois ja pavut huuhdellaan, jonka jälkeen ne jätetään kannettomaan astiaan tai esimerkiksi suureen siivilään vuorokauden ajaksi. Idätys parantaa pavun ravintoarvoa entisestään.
Soijapapuja voi myös idättää pidempään: pavut on huuhdeltava idättämisen aikana perusteellisesti 3–4 kertaa. 3–5 vuorokauden kuluttua idut ovat 2–4 cm:n pituisia. Ennen käyttöä idut kannattaa ryöpätä. Idut sopivat salaatteihin ja lämpimiin ruokiin sekä sellaisenaan syötäviksi.
Soijakastike on soijasta ja muista valmistusaineista käymisen kautta valmistettu maustekastike.
Kypsennetty soijarouhe on rakenteeltaan lähellä jauhelihaa. Sitä voi käyttää muun muassa pihveissä, padoissa ja keitoissa.
Soijaöljy on soijakasvin pavuista valmistettua öljyä, jota myydään joskus pelkällä kauppanimellä "kasviöljy". Soijaöljy sisältää paljon omega-3-rasvahappoa. Kasviperäisellä omega-3-rasvahapolla ei ole kuitenkaan samanlaisia terveysvaikutuksia kuin eläinperäisillä, koska elimistö ei kykene hyödyntämään sitä kokonaan tai ollenkaan , mikä saattaa johtaa vegaaneilla alhaisiin veriarvoihin.
Soijajauholla voi korvata osan jauhoista leivonnassa,mutta sillä ei ole leipoutumisominaisuuksia. Soijajauho on luontaisesti gluteenitonta, joten se sopii myös keliaakikoille. 1 dl soijajauhoa painaa kuivana noin 47 g.
Soijahiutaleita voi syödä joko sellaisenaan välipalana tai aamiaismurojen tapaan.
Kypsennetyt soijasuikaleet muistuttavat rakenteeltaan lihaa. Niitä voi käyttää esimerkiksi wokeissa, pataruuissa ja kastikkeissa.
Kypsennetyt soijapalat muistuttavat rakenteeltaan lihaa. Niitä voi käyttää esimerkiksi kastikkeissa, keitoissa tai lisänä liha- tai kanaruuissa. Soijapalojen kiinteä rakenne ei murene valmistuksen aikana.
Soijapyörykät ovat kiinteitä, suuria paloja, joista voi valmistaa esimerkiksi nugetteja tai käyttää wokeissa, keitoissa ja kastikkeissa.
Soijafileet ovat kooltaan suuria soijapaloja. Niitä voi käyttää ruoanlaitossa lihafileiden tapaan. Niistä voi valmistaa kasvispihvejä, jolloin fileet pysyvät kiinteinä paistettaessa.
Marek Czakon
Marek Czakon (s. 1. joulukuuta 1963 Opole, Puola) on puolalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Czakon loi uraa muun muassa Suomessa FC Ilveksessä voittaen Futisliigan maalikuninkuuden kaudella 1990 sekä Saksassa useassa eri seurassa.
Ura
Czakon siirtyi Ilvekseen vuonna 1989 Puolasta Olimpia Poznanin joukkueesta, jonne hän oli siirtynyt tammikuussa 1986. Tätä ennen hän oli kotimaassaan edustanut Górnik Zabrzea 1985 ja Odra Opolea 1984–1985. Ilveksessä Czakonin paras kausi oli 1990, jolloin hän voitti liigan maalikuninkuuden 16 maalilla. Kaikkiaan Czakon pelasi Ilveksessä 80 sarjaottelua, joissa hän teki 27 maalia. Ilveksen pelatessa vuonna 1991 Cup-voittajien cupia AS Romaa vastaan, Czakon teki Ilveksen kaikki kolme maalia ottelusarjassa, joka päättyi italialaisjoukkueelle yhteislukemin 6–3.
Ilveksestä Czakon siirtyi Tanskaan BK Fremiin vuoden 1992 tammikuussa. Tanskassa hän pelasi myös Naestved IF:ssä vuonna 1993. Tämän jälkeen Czakon palasi Puolaan Olimpia Poznanin ennen siirtymistään Saksaan Eintracht Trierin riveihin 1994. Seuraavaksi hän pelasi 1. FC Union Berlinissä 1995–1996, Waldhof Mannheimissa 1996 sekä jälleen Eintracht Trierissä vuosina 1997–1999. Czakon edusti vielä SV Elversbergiä 1999–2001 ennen jäähdyttelyään luxemburgilaisseura US Hostertissa vuosina 2001–2004, minkä jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Tanttala
Tanttala on Kanta-Hämeessä, Janakkalan kunnan kaakkoisosassa sijaitseva kyläyhteisö, johon kuuluu noin 110 taloutta. Aikuisväestöstä noin 40 prosenttia saa toimeentulonsa maataloudesta, samoin noin 40 prosenttia tekee muuta ansiotyötä. Yritystoimintaa harjoittaa noin 10 prosenttia ja eläkeläisten osuus on 10 prosenttia väestöstä.
Tanttalan kyläyhdistys perustettiin 2000 ja lopetettiin 2019 (yhä yhdistysrekisterissä).
Maaperä
Maaperällä, yleisesti maalla, tarkoitetaan kallioperää peittävää irtomaakerrosta. Maaperän ylin osa on maannos, joka sisältää suurimman osan maaperän kivennäisaineista, eli kasvien hivenaineista.
Maaperän paksuus Suomessa on keskimäärin 10 metriä. Maaperän paksuus kuitenkin vaihtelee suuresti niin, että paksuimmillaan se saattaa olla jopa 100 metriä, kun taas paikoin kallioperä voi olla täysin paljaana.
Maaperän pääosa koostuu kallioperästä peräisin olevista, eri karkeuksisista kiviaineksista, joita kutsutaan kivennäismaalajeiksi. Välistä maaperä sisältää vain kivennäismaalajeja, välistä taas melkein yksinomaan eläinten ja kasvien jäänteistä peräisin olevia eloperäisiä maalajeja. Useimmissa tapauksissa maaperä on kuitenkin sekä kivennäis- että eloperäisten aineiden sekoitus. Maaperään voidaan katsoa kuuluvaksi myös siinä oleva ilma ja vesi.
Maaperän koostumuksesta, paikallisista ilmasto-olosuhteista yms. riippuu sen taloudellinen arvo; puhutaan laihasta, viljavasta, ravintorikkaasta, kuivasta, kosteasta, kuohkeasta, jäykästä jne. maaperästä ja maan koostumusta tarkoittaen saven-, hiekan-, kalkinpitoisesta, humusrikkaasta yms. maaperästä.
Terrible Certainty
Terrible Certainty on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1987 julkaistu kolmas albumi.
Robert Menasse
thumb|upright|Robert Menasse, 2017 Robert Menasse (s. 21. kesäkuuta 1954 Wien, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija.
Elämäkerta
Menasse opiskeli germanistiikkaa, filosofiaa ja yhteiskuntatieteitä Wienissä, Salzburgissa ja Messinassa. Hänen väitöskirjansa ''Der Typus des Außenseiters im Literaturbetrieb. Am Beispiel Hermann Schürrer'' ('Outsider kirjallisuudessa') valmistui 1980. Menasse oli 1981–1988 lehtorina ja vierailevana dosenttina São Paulon yliopiston Kirjallisuusteorian tutkimuslaitoksessa. Hän on sen jälkeen työskennellyt vapaana kirjoittajana ja kääntäjänä. Hän on kääntänyt portugalinkielisiä romaaneja saksaksi.