cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Phyllis Bennis
Phyllis Bennis toimii tutkijana Institute for Policy Studiesissa, Washington (DC):ssä. Hänen kiinnostuksen kohteinaan ovat Lähi-idän politiikka, Irakille määrätyt pakotteet Persianlahden sodan jälkeen, Yhdysvaltain ulkopolitiikka ja Yhdistyneiden kansakuntien tulevaisuus. YK:n historiaa ja tulevaisuutta Bennis pohtii kirjassaan "Tulilinjalla YK". Hän luo tarkan katsauksen historiaan ja analysoi kuinka suuret maat (lähinnä USA) ovat manipuloineet, uhkailleet, kiristäneet, lahjoneet pienempiä maita saadakseen ne tukemansa päätöslauselman taakse. Hän myös kritisoi voimakkaasti Turvallisuusneuvoston valtaa ja sen epädemokraattisuutta sekä suurilla mailla olevaa veto-oikeutta. Hänen mielestään YK:lla on tulevaisuutta vain jos turvallisuusneuvosto lakkautetaan ja päätökset siirretään yleiskokouksen päätettäviksi, joissa kaikilla YK:n jäsenillä on vain yksi ääni eikä veto-oikeutta. Bennis kritisoi myös voimakkaasti George W. Bushin politiikkaa.
Haminan linnoitus
Lappeenrannan portti
Nykyisen Mannerheimintien varrella sijaitseva Lappeenrannan portin vartiorakennus on rakennettu vuonna 1774. Rakennus toimi linnoituksen ja varuskunnan päävartiona vuosina 1840–1974, sen jälkeen siinä toimi Reserviupseerikoulun museo vuoteen 1995 asti ja myöhemmin Museoviraston toimipiste. Nykyisin rakennus on yksityiomistuksessa.
Shrek ja ikuinen onni
Näyttelijät
Alkuperäinen versio
Elin Herrgård
Elin Herrgård (18. elokuuta 1907 Maalahti – 16. maaliskuuta 1999 Vaasa) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Shrek ja ikuinen onni
Näyttelijät
Suomenkielinen versio
Arvioita
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,75.
Elin Herrgård
Elin Herrgårdin vanhemmat olivat kauppias Johan Stoor ja Johanna Fogde. Hän kävi kansakoulun ja asui sittemmin Vaasassa.
Vetluga (joki)
Vetluga (, mariksi Вӱтла, Vütla) on Volgan sivujoki Venäjällä. Se laskee pohjoisesta Volgaan (Tšeboksaryn tekojärveen). Sen pituus on sen 889 kilometriä, ja se kulkee Marin tasavallassa, Novgorodin, Kirovin ja Kostroman alueilla.
Vetluga on purjehduskelpoinen 700 kilometrin matkalla, ja lähellä sen suuta sijaitsee Kozmodemjanskin kaupunki.
Haminan linnoitus
Viipurin portti
Viipurin portin vartiorakennus on rakennettu 1774 ja se sijaitsee nykyisen Kadettikoulunkadun varrella, Reserviupseerikoulun päärakennuksen vieressä. Rakennuksen ulkoasu on muuttunut alkuperäisestä.
Meriportti
Maariankadun varrella sijaitseva Meriportin vartiorakennus on vuodelta 1776. Rakennus vartioi satamaan johtanutta tietä ja on nykyisin yksityisomistuksessa.
1800-luku
1800-luvun alussa Haminan linnoitus oli yksi niistä linnoituksista, joita ryhdyttiin uudistamaan. Hollantilaissyntyisen insinöörikenraalin Jan Peter van Suchtelenin mielestä bastionijärjestelmä oli vanhanaikainen ja puolustusteholtaan heikko, joten linnoituksen pohjoisen puoleinen Kirkkojärven epäsäännöllinen rintama purettiin kokonaan. Tilalle rakennettiin kaponierijärjestelmän mukainen suuri tiilinen Keskusbastioni vuonna 1803.
Linnoitus oli jälleen mukana taisteluissa 1850-luvulla soditussa Krimin sodassa (1854–1856). Linnoitusta vahvistettiin ja päällikön virka perustettiin uudelleen sodan ajaksi.
Linnoituksen nykytila
Linnoituksen korjaustyöt aloitettiin vuonna 1957 ja 1980-luvulta lähtien rakennelmien kunnostuksesta ovat vastanneet Museovirasto sekä Haminan työsiirtola. Linnoituksesta on nykyäänkin jäljellä vielä paljon ja se tarjoaa hienot olosuhteet erilaisten kesätapahtumien järjestämiseksi. Siellä sijaitsee myös Hamina Bastioni, Euroopan suurin telttakatos katsomoineen, jossa järjestetään muun muassa joka toisena kesänä kansainvälinen sotilasmusiikkitapahtuma Hamina Tattoo. Linnoituksessa toimii nykyään myös Reserviupseerikoulu.
Aiheesta muualla
60.57141°N, 27.20019°W
Mannermaa
Mannermaa on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Teuvo Grönroos
Teuvo ”Teukka” Grönroos (s. 1946 Helsinki) on suomalainen muusikko. Grönroosin ensimmäinen koulupojista muodostettu yhtye The Steelers perustettiin 1961. Grönroos soitti tuolloin soolokitaraa. Vuotta myöhemmin Sammy Babitzin tuli bändin laulusolistiksi ja Remu Aaltonen rumpuihin. Vuonna 1963 Steelers levytti rautalankaversiot kappaleista ”Valkoakaasiat” ja ”Tuol on mun kultani” (Manhattan).
Babitsinin siirryttyä Leo Lindblomin yhtyeeseen Steelersiin otettiin lisää jäseniä. Komppikitaristiksi tuli paremmin Henry Lorénina tunnettu Hemmi Hahtoranta ja soolokitaristiksi Raimo Hörman Grönroosin siirtyessä basistiksi. Sekä Hahtoranta että Hörman toimivat myös laulusolisteina. Yhtye otti uudeksi nimekseen The Happy Go Fellows.
1965 The Happy Go Fellowsista muodostui henkilövaihdosten myötä The First, jossa soittivat Grönroosin lisäksi Leif Kiviharju, Seppo Järvinen ja Markku Vihavainen. Grönroos erosi yhtyeestä 1966 asepalveluksen vuoksi.
1980-luvulla syntyi The Diamonds, jossa Grönroos soittaa edelleen, nykyisin basistina. The Diamonds julkaisi ensimmäisen instrumentaalilevynsä vuonna 1984. Levyttäneestä kokoonpanosta on nykyisessä yhtyeestä jäljellä vain Grönroos. Yhtye esiintyy yhä ja osallistuu mm. Back To The Sixties -tapahtumiin. Grönroos toimi myös The Old Stars -yhtyeen basistina joitakin vuosia aina vuoteen 2009.
Ivalon kirkko
Ivalon kirkko on Inarin seurakunnan pääkirkko. Vuonna 1966 valmistuneen kirkon ovat suunnitelleet Rakennushallituksen virkatyönä yliarkkitehti Kauko Kokko ja arkkitehti Laura Järvi-Larkas. Kirkon pohjakerroksena on muita seurakuntatiloja. Itse kirkkosali on toisessa kerroksessa. Kirkko on pohjaltaan suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka erikorkuisia seiniä kattaa taitettu viistokatto. Akustiikan parantamiseksi sivuseinät ovat taitteiset ja alttaria kohden laskeutuva sisäkatto on aaltoileva.
Teuvo Grönroos
Teukka Grönroos tunnetaan myös ammattitaitoisena ja kokeneena äänittäjänä.
Ivalon kirkko
Sekä kirkko- että muita tiloja peruskorjattiin 1999. Kirkon ehtoollisvälineet ja vaskoolia muistuttava kastemalja ovat Tapio Wirkkalan muotoilemia.
Kirkon urut on rakentanut Urkurakentamo Tuomi vuonna 1972 ja ne ovat 20-äänikertaiset. Kirkossa ei ole alttaritalua vaan sen tilalla on lasinen risti vuodelta 1966.
Drew Stafford
Drew Stafford (s. 30. lokakuuta 1985 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, jolla ei ole sopimusta minkään joukkueen kanssa. Suhteellisen isokokoinen rightin laitahyökkääjä on ensimmäisen kierroksen varaus kesältä 2004.
Ura
Stafford aloitti jääkiekon wisconsinilaisessa Waukesha Warhawksissa. Jo ennen siirtymistään Shattuck St. Mary'sin koulun joukkueeseen Red Deer Rebels varasi hänet numerolla 82 WHL Bantam Draftissa kesällä 2000. Stafford ei kuitenkaan ikinä pelannut WHL:ssä. Hän pelasi vuodet 2000–2003 Shattuck St. Mary'sissä.
Vuodet 2003–2006 Stafford pelasi Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa. Hän teki siellä parhaillaan tehot 24+24=48, jotka Stafford teki hänen viimeisellä kaudellaan 2005–2006. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin ja sijoittui WCHA:n pistepörssissä yhdeksänneksi. Stafford oli myös Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueen paras maalintekijä T.J. Oshien kanssa ja he sijoittuivat WCHA:n maalipörssissä neljänneksi Wisconsinin yliopistojoukkueessa pelanneen Robbie Earlin kanssa. Stafford voitti keväällä 2006 WCHA:n mestaruuden.
Kaudeksi 2006–2007 Stafford siirtyi Buffalo Sabresin organisaatioon. Hän pelasi tulokaskaudestaan vielä noin puolet Sabresin farmijoukkueessa Rochester Americansissa, AHL:ssä. Stafford teki siellä 34 ottelussa tehot 22+22=44 ja sijoittui joukkueen sisäisessä maalipörssissä kolmanneksi Michael Ryanin ja Mark Mancarin jälkeen. Stafford pelasi myös AHL:n tähdistöottelussa. NHL:n puolella hän teki 41 runkosarjaottelussa tehot 13+14=27 ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Stafford teki NHL-debyyttinsä 5. marraskuuta 2006 New York Rangersia vastaan. Hän keräsi ottelussa yhden syöttöpisteen syötettyään Daniel Brièren jatkoajalla tekemän voittomaalin. Staffordin ensimmäinen NHL-maali syntyi puolestaan 11. marraskuuta 2007 Philadelphia Flyersiä vastaan.
Syyskuussa 2009 Stafford teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Hänen runkosarja 2010–2011 jäi vain 62 ottelun mittaiseksi syyskaudellaan vaivanneen ylävartalovamman takia, mutta Stafford teki kuitenkin hänen NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 31+21=52, jotka riittivät Sabresin sisäisen piste- ja maalipörssin toiseen sijaan. Hänen edellä oli vain Thomas Vanek.
Kaudella Stafford siirtyi osana suurta pelaajakauppaa Winnipeg Jetsiin. Sabres vaihtoi Staffordin Tyler Myersin, Brendan Lemieux'n ja Joel Armian sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoron Winnipegin Evander Kaneen, Zach Bogosianiin ja Jason Kasdorfiin.
Maajoukkue
Stafford edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuosina 2006, 2008 ja 2009.
Muuta
Staffordin isä Gord on pelannut hyökkääjänä IHL-tasolla. Myös hänen setänsä Barrie on pelannut jääkiekkoa.
Paikallisradio Suomessa
Paikallisradio on yhdellä tai useammalla paikkakunnalla ja niiden lähistöllä kuuluva analoginen radioasema. Suomessa paikallisradiotoiminta alkoi vuonna 1985, kun valtioneuvosto myönsi 22 ensimmäistä kokeilulupaa paikallisradiotoimiluvan hakijoille eri puolilla maata. Paikallisradioiden etujärjestöjä ovat sekä RadioMedia että Suomen Radio- ja Viestintäjärjestö.
Paikallisradioita ei pidä sekoittaa Ylen maakuntaradioihin eli alueradioihin. Nämä eroavat paikallisradioista muun muassa lähetyssisältönsä ja lähetintehonsa puolesta. Ensimmäisinä Yleisradion alueellisina radioina aloittivat toimintansa vuonna 1975 Ylen aikainen pääkaupunkiseudulla sekä ruotsinkielinen Radio Mellannyland.
Historiaa
Suomalainen kaupallinen ja yksityinen paikallisradiotoiminta alkoi vuonna 1985, kun Radio Lakeus aloitti toimintansa Nivalassa 27. huhtikuuta.
Radio Lakeuden jälkeen vappuna aloitti Helsingissä Radio City. Lakeus lopetti toimintansa vuonna 1989, eikä Radio City saanut jatkettua toimilupaansa vuonna 2006. Vuonna 1985 aloittivat toimintansa myös ainakin kouvolalaiset radioasemat SBC-Radio ja Kouvolan ääni yhteisellä taajuudella, porilainen Radio Pori ja tamperelainen Radio 957. Jälkimmäisen toimiluvan haltija oli Tampereen yliopiston ylioppilaskunta.
Useiden ensimmäisten radioiden taustalla oli kansalaisjärjestöjä. Vuonna 1987 "toisessa aallossa" aloitti suuri määrä vielä nykyisinkin toimivia radioita.
Luvanvaraisuus
Radiotoiminta on lailla säädeltyä ja luvanvaraista. Luvat myöntää määräajaksi valtioneuvosto liikenne ja viestintäministeriön esityksestä. Toimiluvassa on määräykset muun muassa lähetyspaikasta ja -tehosta sekä ohjelmiston sisällöstä. Koska radiotoiminta on luvanvaraista toimintaa, ei toimilupaa voi myydä eikä määräysvalta toimiluvalla toimivassa radiossa muuttua. Tällaisissa tapauksissa valtioneuvoston niin todetessa toimilupa raukeaa. Nykyinen radioiden kymmenvuotinen toimilupakausi käynnistyi 1.1.2020.
Tulonsa paikallisradiot saavat mainosajan myynnistä. Keskimäärin paikallisradion liikevaihto on pienehkö. Työntekijöitä on kymmenestä kahteenkymmeneen henkilöä.
Ketjuuntuminen
Viime vuosina paikallisradiomaisemassa on tapahtunut ketjuuntumista ja keskittymistä. Saksalaisomisteinen Bauer Media on vahvin toimija Suomen paikallisradiorintamalla. Se omistaa myös monia muita radiokanavia, kuten Radio Novan ja Kissin. Esimerkkinä ketjuuntuneista paikallisradioista voidaan mainita Bauer:n hallinnoima usealla paikkakunnalla kuuluvaa Iskelmä-ketju. Se toimii paikallisradioluvilla, joista osan omistaa Bauer, Pro Radio Oy, Kaimax Media Oy tai näiden omistamat tai osittain omistamat yhtiöt. Loput ketjun asemat toimivat kuin franchising-periaatteella. Toimilupayhtiö harjoittaa paikallisradiotoimintaa ja myy mainoksia yhdessä Bauer:n myyntiryhmän kanssa. Bauer toimittaa ja välittää ohjelman taajuudelle. Iskelmän studio sijaitsee Tampereella.
Tekniikka
Vielä 1990-luvun loppupuolelle asti suurin osa paikallisradioista sai lähettää ohjelmiaan pienillä 100-200 W ERP säteilyteholla. 2000-luvun alusta lähtien monet radiot ovat saaneet luvan nostaa lähetystehonsa 1 kW ERP tuntumaan. Teknisten sääntöjen noudattamista valvoo Viestintävirasto. Esimerkiksi Kouvolassa taajuudella 93,8 MHz toimi kaksi asemaa vuorotellen, Kouvolan Ääni ja SBC Radio.
Jaakobin huone
Jaakobin huone on Virginia Woolfin kolmas romaani, ja se ilmestyi 1922. Kirsti Simonsuuren suomennoksen on julkaissut vuonna 2008 Tammi.
Hepomerivuokko
Hepomerivuokko (Actinia equina) on Koillis-Atlantin ja Välimeren rantavedessä ja erityisesti vuorovesivyöhykkeessä yleinen merivuokkolaji. pienoiskuva|left|300px
Ruumiinrakenne
Hepomerivuokko koostuu muiden merivuokkojen tavoin kahdesta solukerroksesta: ulommasta ektodermistä ja sisemmästä endodermistä, joiden välissä on solutonta hyytelömäistä massaa. Hepomerivuokon pohjaan kiinnittyvän tyven halkaisija voi olla 5 cm ja korkeus 7 cm. Vuokon suulevyä ympäröivät lonkerot ovat kuudessa kehässä, ja niitä voi olla 192. Jokaisessa lonkerossa on pieniä polttiaissoluja. Lonkerot toimivat myös kiduksina ottaen vedestä eläimen tarvitseman hapen. Lonkerokehän tyvellä on 24 läpinäkyvää, känsämäistä myrkkyrauhasta. Suuaukko sijaitsee suulevyn keskellä ja aukeaa sisäänpäin. Se toimittaa myös peräaukon virkaa. Eläimen keskellä suun jatkeena on ontelovatsa, joka erittää ruoansulatusnesteitä. Hepomerivuokko voi olla väriltään punainen, ruskea, vihreä tai oranssi. Syytä värivaihteluun ei tunneta, mutta vihreä näyttäisi olevan vallitseva syvällä, kun taas punainen on vesirajassa enemmistönä.
Jaakobin huone
Kirjan päähenkilö on nuori Jaakob Flanders, joka elää ensimmäistä maailmansotaa edeltävässä edvardiaanisessa yhteiskunnassa. Tässä teoksessaan Woolf kehitti omanlaisensa kokeellisen kuvailun tavan ja romaanin rakenteen. Teos käsittelee Woolfin keskeisiä aiheita: elämän, minuuden, kokemuksen ja muistamisen luonnetta.
Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle
Vuodesta 2003 lähtien Saksassa myytävien viihdeohjelmistojen ei tarvitse olla USK-luokiteltuja, mutta ilman luokitusta niitä ei saa myydä, sisällöstä riippumatta, alle 18-vuotiaille. Kehittäjän kieltäydyttyä luokituttamasta peliään se luetteloidaan, jonka jälkeen sitä saa myydä vain pyynnöstä yli 18-vuotiaille, eikä niitä saa mainostaa jälleenmyyntipisteissä tai muissa medioissa. Microsoft esimerkiksi päätti olla myymättä Gears of Waria Saksassa, koska USK ei suostunut myöntämään sille luokitusta. Tämä tarkoittaa samaa kuin luokituksen 18+ myöntäminen.
Jaakobin huone
Romaanin on suomentanut kirjailija ja tutkija Kirsti Simonsuuri, joka on aiemmin suomentanut Virginia Woolfin teokset Oma huone ja Orlando. Hän on kirjoittanut myös teoksen esipuheen.
Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle
Kansallissosialismin tai hakaristien esittäminen historiallisen kontekstin ulkopuolella on kiellettyä kaikissa nimikkeissä. Välttääkseen oikeusjuttuja monet kehittäjät jättävätkin viittaukset hakaristeihin pois peleistään.
Hepomerivuokko
Lisääntyminen
Hepomerivuokko on yksineuvoinen. Sen vallitsevana lisääntymiskeinona on suvullinen lisääntyminen. Sen yksityiskohtia ei lajilla tunneta, mutta luultavasti koiraan veteen vapauttamat siittiöt kulkeutuvat naaraan ruumiinonteloon, jossa ne hedelmöittävät munasolut. Ne kehittyvät naaraan sisällä vapaana uiviksi pikkutoukiksi. Ollessaan emonsa mahassa toukat ovat jollakin tavalla immuuneja sen vahvoille ruoansulatusnesteille. Lopulta emo vapauttaa toukat veteen, jossa ne ajelehtivat virtausten mukana kunnes kiinnittyvät aikanaan pohjaan.
Dennis Livson
Dennis Abraham Livson (24. marraskuuta 1946 Helsinki – 9. marraskuuta 2013 Turku) oli suomalainen lastenohjelmatuottaja ja huvipuistoyrittäjä. Hänet tunnettiin parhaiten Muumilaakson tarinoiden ja Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan tuottajana sekä Naantalin Muumimaailman rakennuttajana. Livson oli myös Naantalin kaupunginvaltuuston jäsen kaudella 2008–2012. Hän edusti Keskustaa.
Opiskelu
Suomenjuutalainen Livson kävi koulunsa Helsingissä. Hän matkusti vuonna 1967 Israeliin tutustuakseen kibbutseihin ja opiskellakseen nuoriso-ohjaajaksi. Kuuden päivän sodan puhjettua hän liittyi velvollisuudentunnosta vapaaehtoisena Israelin armeijaan ja päätyi vartioimaan pommisuojaa Karmelvuoren luona Haifassa. Hän sanoi myöhemmin, että tämä sotakokemus vain opetti hänelle sodanvastaisuutta. Sittemmin hän työskenteli nuoriso-ohjaajana ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteiden maisteriksi.
Ura
Vuosina 1970–1975 Livson työskenteli Mainostelevisiossa ulkomaantoimintojen päällikkönä. Hänen uransa MTV:ssä kariutui erimielisyyksiin, minkä jälkeen hän ryhtyi yrittäjäksi. Hän muun muassa tuotti luonto-ohjelmia. Hän työskenteli myös Helsingin Kaapelitelevision ohjelmajohtajana ennen kuin siirsi toimintansa Alankomaihin.
Livson halusi tehdä lastenohjelmia, joissa olisi kasvatuksellinen sanoma. Vuosina 1989–1991 hän toimi vastaavana tuottajana Alfred J. Kwak -piirrossarjalle. Seuraavaksi hän loi yhdessä Lars Janssonin kanssa Muumeista kertovan animaatiosarjan, kaikkiaan 104 osaa, joista 101 on esitetty Suomessa. Ohjelman suomenkielinen nimi on Muumilaakson tarinoita. Livsonille jäivät myös Muumi-sarjan oikeudet, ja 1990-luvun alussa hän rakennutti ja avasi Naantaliin Muumimaailma-teemapuiston.
1990-luvun lopulla Livson asui Lahainassa, Mauin saarella Havaijilla. Hän yritti avata Waikapuun Maui Tropical Plantation -kauppakeskuksen yhteyteen Muumiteemapuiston, joka olisi esitellyt havaijilaista maataloutta, mutta paikallinen asemakaavoituskomissio ei antanut siihen lupaa. Paikalliset päättäjät eivät hyväksyneet ulkomaisia hahmoja mainostamassa havaijilaisia arvoja, kun siinä olisi voinut hyödyntää paikallista mytologiaa. Teemapuistohankkeen kaaduttua Livson avasi Lahainaan Muumikaupan ja tarjosi Muumilaakson tarinoiden englanninkielistä versiota KHII-TV-kanavalle. Sarjaa alettiin esittää Havaijilla lauantaiaamuisin tammikuusta 1999 alkaen havaijinkielisellä tunnuslaululla. Lahainan Muumikauppa sulki ovensa huhtikuussa 2004.
Livson olisi halunnut tuottaa vielä 2000-luvulla pitkän elokuvan Muumipappa ja meri -kirjasta, mutta Janssonin perikunta ei antanut hänelle lupaa.
Dennis Livson Enterprises
Livson kuoli sairauteen Turussa 9. marraskuuta 2013.
Neuve Chapellen taistelu
Neuve Chapellen taistelu on ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla käyty taistelu 10.–13. maaliskuuta 1915. Brittien aloittama hyökkäys johti saksalaisten rintaman murtumiseen, mutta murtumista ei kyetty käyttämään hyväksi.
Taistelu
Tämän Artois’n alueella Ranskassa käydyn taistelun suunnittelussa käytettiin ensi kertaa ilmakuvia. Hyökkäys eteni aluksi hyvin huonosta säästä riippumatta.
Britannian kuninkaalliset ilmavoimat varmisti ilmaherruuden ja pommitti muun muassa saksalaisten huoltoreittejä. Hyökkäävät brittien huoltolinjat kuitenkin hajaantuivat, sillä viestitys linjoilta komentajille ei toiminut, mikä oli tyypillistä ensimmäisessä maailmansodassa.
12. maaliskuuta Saksa teki vastahyökkäyksen ja onnistui pysäyttämään hyökkäyksen. 13. maaliskuuta britit pysäyttivät hyökkäyksensä, sillä eivät voineet saksalaisten takia enää edetä. Taisteluun osallistui 40 000 brittiä. Brittien tappiot olivat 11 200 miestä, saksalaisilla saman verran. Britit etenivät taistelussa kaksi kilometriä.
Maija-Riitta Ollila
Maija-Riitta Ollila (s. 9. huhtikuuta 1956 Mynämäki) on suomalainen filosofi ja valtiotieteen tohtori. Hän on toiminut filosofian opettajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Turun kauppakorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa.
Ollila väitteli vuonna 1993 aiheesta The ethics of rendezvous: morality, virtues and love (julk. Philosophical Society of Finland).
Ollila valittiin Speaker's Forumin Vuoden Puhujaksi vuonna 2009.
Ollila on naimisissa kansantaloustieteen professori Matti Tuomalan kanssa.
Teoksia
Kirjoittajana teoksessa:
Peder Anker
Ankerin suku oli aikansa merkittävimpiä norjalaisia liikemiessukuja, jonka muita edustajia olivat hänen serkkunsa Carsten Anker ja Peter Anker. Peder oli eräs rautatie- ja puunkuljetusalan päätoimijoita. Hän omisti Bogstadin kartanon ja Bærumin tehtaat, rautatehtaita Mossissa ja Hakadalissa ja paljon metsää. Hän oli myös tärkeässä tielaitoksen virassa ja toimi armeijan kenraalisotakomissaarina 1788. Hän oli myös aktiivinen aikansa tärkeissä yhdistyksissä, esimerkiksi isänmaallisessa Norges Vel -yhdistyksessä.
Eidsvollin kansalliskokousedustus
Kielin rauhan jälkeen tammikuussa 1814 Anker näki välittömän tarpeen siirtyä Ruotsi-unioniin. Eidsvollin kansalliskokouksessa hän oli yhdessä vävynsä kreivi Herman Wedel-Jarlsbergin kanssa niin sanotun unionipuolueen keulahahmoja. Huolimatta tästä oppositioon jääneestä kannastaan hänet valittiin kansalliskokouksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Jälkikäteen asiaa on spekuloitu, että puheenjohtajaksi haluttiin aluksi opposition edustaja, jotta tärkeiden asioiden tullessa päätettäviksi, olisi puheenjohtajan vuoro siirtynyt unionipuolueen vastustajan itsenäisyyspuolueen haltuun.
Tottijärvi
Tottijärvi on Hämeen läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Nykyisin sen alue kuuluu Pirkanmaahan eteläisenä osana Nokian kaupunkia. Tottijärvi oli Vesilahden kappeliseurakunta vuodesta 1685. Kunnallishallinto perustettiin 1860-luvulla, minkä myötä kunta itsenäistyi 1869. Vuonna 1906 Tottijärven kappeliseurakunta erotettiin Vesilahden emäseurakunnasta itsenäiseksi seurakunnaksi. Vuonna 1976 kunta liitettiin Nokiaan. Samalla Tottijärven seurakunta lakkautettiin ja yhdistettiin Nokian seurakuntaan. Tottijärven puukirkko on vuodelta 1841 ja sen vieressä oleva kellotapuli vuodelta 1764. Tottijärvi sijaitsee Pyhäjärven lounaisrannalla.
Peder Anker
Norjan ensimmäinen pääministeri 1814–1822
Anker ei tullut valituksi Stortingiin syksyllä 1814, mutta sen sijaan hänet valittiin maan ensimmäiseksi pääministeriksi Tukholmaan, edustamaan Norjaa Ruotsi-Norja-unionissa. Tässä roolissa Anker toimi pääasiassa välittäjänä kruununprinssi Kaarle Juhanan ja vävypoikansa kreivi Wedel-Jarlsbergin välillä, joka oli Norjassa toimivan hallituksen keulahahmoja.
Tottijärvi
Tottijärven koulu, johon kuuluvat nykyisin peruskoulun luokat 1−6, aloitti toimintansa vuonna 1871. Entisessä Tottijärven kunnassa toimivat myös Joutsijoen ja Sorvan koulut. Joutsijoen koulu toimi 1926−1974. Entisessä koulurakennuksessa järjestetään nykyisin tapahtumia. Sorvan koulu toimi vuosina 1927−1967.
Tottijärven naapurikunnat ennen sen lakkauttamista olivat Nokia, Pirkkala, Vammala ja Vesilahti. Aikaisempia naapurikuntia olivat Vammalaan liitetyt Karkku ja Tyrvää sekä Nokiaan liitetty Suoniemi. Tottijärven vaakunan suunnitteli Ahti Hammar, ja se vahvistettiin vuonna 1958.
Tottijärven kirkolta Pajulahteen vievän tien varrella sijaitsee vuonna 1956 perustettu tanssilava Hämyslava.
Luonto
thumb|left|Tottijärvi ilmakuvassa Tottijärven maisemakuvaa leimaa Pyhäjärvi ja siitä syvälle sisämaahan pistävät lahdet. Muita järviä on vain muutama. Entisen kunta-alueen länsiosassa virtaa Vesilahden Suonojärvestä alkunsa saava ja Sarkolassa Kuloveteen laskeva Lanajoki. Joessa on runsaasti koskia, joissa on ollut useita myllyjä. Maaston korkeuserot suurenevat entisen kunnan lounais- ja pohjoisosien metsäalueilla. Korkein maastonkohta on entisessä Tottijärven, Suoniemen ja Nokian rajojen yhtymäkohdassa sijaitseva, yli 160 metrin korkeuteen merenpinnasta ja lähes 90 metrin korkeuteen Pyhäjärven pinnasta ulottuva Kivipyykkivuori.
Historiaa
Muinaiseen Suur-Pirkkalaan kuulunut Tottijärvi on asutettu jo varhain, mistä kertovat sieltä löydetyt kivikautinen asuinpaikka ja kaksi senaikaista hautaa. Viimeistään vuonna 1346 Vesilahti erotettiin Pirkkalasta omaksi pitäjäkseen ja Tottijärvi jäi sen yhteyteen vuosisatojen ajaksi. Tottijärven ja Ylä-Sastamalan välinen raja määrättiin vuoden 1479 laamanninkäräjillä; tämä raja oli Tottijärven sekä Karkun ja Suoniemen välinen raja vuoden 1973 alkuun saakka. Rajan lounaisin kärki oli Tottijärven, Tyrvään, Karkun ja Vesilahden yhteinen rajapiste Velhonkanto nykyisen Vammalan ja Vesilahden välisen seututie 301:n varrella.
Paikasta on käytetty myös nimeä Totkijärvi. Legendan mukaan alue sai nimensä Totki-nimisestä koirasta, jonka Matti Kurki hukutti Hiisijärven avantoon, jottei se metelöisi sotaretkellä. Koira kuitenkin ryhtyi kummittelemaan Kurjelle. Järveä kutsuttiin myöhemmin Totkijärveksi, mistä sitten ehkä sai nimensä Laukon kartanolle kuulunut Tottijärven kartano ja siitä kappeli sekä kirkkopitäjä. Vanhin nimimaininta on Turun Tuomiokirkon Mustassakirjassa vuodelta 1416 muodossa Totkyrajerffuj.
Tottijärven kartanoa ei enää ole, mutta se oli 1400-luvulta lähtien vuoteen 1918 asti Laukon merkittävä rinnakkaiskartano. Tottijärven varhaisimpia omistajia 1400-luvulla olivat Johannes Anundinpoika ja Jeppe Kurki. Jeppe Kurjella oli Tottijärven ja Karkun rajalla juoksevassa Lanajoessa kuuluisa Hummerkosken mylly, Jepen mylly. Klaus Kurjen sisko Karin till Totkijärvi asui kartanossa Juho Olavinpojan kanssa 1510-luvulla. Kuuluisa sotapäällikkö Akseli Kurki asui kartanossa 1500-luvun lopulla. Kurjille kartano kuului vuoteen 1817 asti, jolloin se Laukon omistuksen myötä siirtyi arkkiatri Johan Agapetus Törngrenin perheelle.
1700-luvulta alkaen Tottijärven ja Laukon kartanot perustivat Tottijärven alueelle kymmeniä torppia. Useat niistä olivat normaalin maatilan kokoisia ja tulivat hyvin toimeen. 1900-luvun alussa kartanoiden työväestön asema kuitenkin heikkeni, mistä räikeimpänä esimerkkinä oli Laukon luteita ja rottia vilisevä taksvärkkipirtti. Torpparit aloittivat lakon 1906, mutta Laukon Herman Sigfrid Standertskjöld-Nordenstam päätti häätää lakkoilijat seuraavana keväänä. Lakkoja ja häätöjä käsiteltiin senaatissa ja kymmenissä julkaisuissa. pienoiskuva|Kartta Nokian kuntaliitoksista, entisen Tottijärven alue keltaisella. Tottijärvelle asutettiin viime sotien jälkeen Sakkolan siirtoväkeä.
Liikenne
Tottijärven luoteis- ja pohjoisosan kautta kulkee 1960-luvun alussa valmistunut Tampereen ja Turun välinen valtatie 9, joka on nykyisin Tampereen ja Rauman välinen valtatie 12. Tottijärven halki kulkenut, aikaisemmin mutkainen ja mäkinen Nokian ja Vesilahden välinen maantie on 1970- ja 1980-luvuilla peruskorjattu valtatie 12:lta Vesilahteen saakka. Lähin rautatieasema sijaitsee Nokialla ja lähin lentokenttä on Tampere–Pirkkalan lentoasema. Pajulahden kylästä oli suuren osan 1900-lukua sulan veden aikana laivayhteys Tampereelle. Laivalla matkustaminen kuitenkin hiipui Lauttakylän Auto Oy:n aloitettua 1930-luvulla linja-autoliikenteen Tottijärven seudulla. Viimeinen tätä väliä liikennöinyt höyrylaiva Alho lopetti kulkunsa vuonna 1964 ja se on nykyisin hylkynä Pyhäjärven pohjassa Pirkkalassa.
Kyliä
Tottijärveen kuuluu 14 kylää: Sorva, Lamminperä, Huhtaa, Pajulahti, Kirkonkylä, Joutsijoki, Joenpohja, Myllykylä, Metsäkulma, (Tottijärven) Rämsöö, Tolppa, Pohjanloukko sekä osa Palhon ja Vakkalan kylistä.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Tottijärvellä ei ollut lainkaan taajamia.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Tottijärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Jugra Hanty-Mansijsk
200px|thumb|Aikaisempi logo. Jugra Hanty-Mansijsk on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Hanty-Mansijskista, Hanti-Mansian autonomisesta piirikunnasta Länsi-Siperiasta. Seura siirtyi kaudeksi 2010–2011 KHL:ään. Kauden 2017–2018 päätteeksi seura tiputettiin KHL:stä pois. Tällä hetkellä seura pelaa VHL-liigassa ja toimii KHL-joukkue Avangard Omskin yhteistyöseurana.
Historia
Jugra Hanty-Mansijsk perustettiin vuonna 2006 Venäjän kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura voitti ensimmäisellä kaudellaan Vtoraja Ligan mestaruuden ja nousi Pervaja Ligaan kaudeksi 2007–2008, josta se nousi edelleen Vysšaja Ligaan. Seuran uusi jäähalli Arena Jugra valmistui syksyllä 2008. Jugra voitti Vysšaja Ligan mestaruuden kahdesti 2009 ja 2010.
Kaudeksi 2010–2011 Jugra siirtyi Venäjän korkeimpaan KHL-liigaan, jossa se korvasi talousvaikeuksiin joutuneen Lada Toljatin.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Lasse Oksanen
Lasse Kalevi ”Oka" Oksanen (s. 7. joulukuuta 1942 Tampere) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi vuosina 1960-1982. Oksanen oli aikansa parhaita pelaajia. Hän edusti SM-sarjassa Ilvestä, jossa muodosti mainekkaan ketjun Reijo Hakasen ja Jorma Peltosen kanssa. Maaottelu-urallaan Oksanen teki ennätysmäärän maaleja. Oksanen on valittu Kansainvälisen Jääkiekkoliiton galleriaan ja Ilves on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 14. SM-liiga jakaa vuosittain Oksasen nimeä kantavaa palkintoa. Oksanen on toiminut myös yrittäjänä ja ollut mukana politiikassa.
Ura
Oksanen pelasi urallaan myös Italiassa Gherdëinan ja Asiagon joukkueessa. Sieltä jäi muistoksi yksi Italian mestaruus ja yksi hopea.
Maajoukkueessa Oksanen pitää ja piti pitkään monia kansallisia ennätyksiä hallussaan, vaikka pelasi viimeisen maaottelunsa vuonna 1977. Hän on edelleen kaikkien aikojen eniten maaottelumaaleja tehnyt suomalaiskiekkoilija (101 maalia). Hänen hallussaan oli pitkään maaotteluennätys (282 peliä), kunnes toinen Ilveksen ikoni Raimo Helminen nousi ohi. Maaotteluiden pistetilastoissa Oksasen ohi ovat menneet Helmisen lisäksi Mika Nieminen ja Ville Peltonen. Oksanen pelasi MM-kisoissa 117 peliä, mikä oikeuttaa maailmantilastossakin jaetulle toiselle sijalle Jiří Holíkin jälkeen. Yhteensä Oksanen teki 282 maaottelussaan tehot 101+58. Hän edusti Suomea 11 kertaa MM-kisoissa ja kolme kertaa olympialaisissa.
IIHF on valinnut Oksasen kansainväliseen kuuluisuuksien International Hockey Hall of Fame galleriaan. Ilves on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 14. SM-liiga jakaa vuosittain Lasse Oksanen -palkintoa, joka myönnetään runkosarjan parhaalle pelaajalle.
Oksasen arkeen on edelleen kuulunut jääkiekko. Hän on sanonut pelaavansa ja "höntsyilevänsä" monesti aamusin jo kello seitsemältä. Oksanen huomasi kokevansa rintakipuja harjoitellessaan jolloin meni lääkäriin ja vuonna 2016 hänelle tehtiin kuuden suonen ohitusleikkaus. Oksanen kuitenkin toipui nopeasti.
Politiikka ja yrittäjyys
Oksanen on toiminut sosiaali- ja terveyslautakunnassa (1996-), kaupunginhallituksessa ja sen varajäsenenä (2008-2012), yhdyskuntalautakunnassa (2008-2012), osaamis- ja elinkeinolautakunnassa (2008-2012), maakuntavaltuuston varajäsenenä (2008-2012), osaamis- ja elinkeinolautakunnan jäsenenä (2012-2017).
Oksanen toimi Tampereen Puolesta Ry:n kaupunginvaltuutettuna vuosina 2017-2021 ja siirtyi tämän jälkeen Kokoomukseen, jossa hän oli ehdolla kuntavaaleissa samaisena vuonna. Oksanen on myös toiminut huumeklinikkayhdistys Villa Hockey:n varapuheenjohtajana vuodesta 2002.
Yrittäjyyttä Oksasella on kertynyt vuodesta 1967. Siihen sisältyy huoltoasematoimintaa Kesoil Jäähovissa sekä elintarvikekauppaa ja jääkiekkoaiheista tuotekehitystä.
Smeds
Smeds on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tšekki kesäolympialaisissa 2012
Tšekki osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 2012 133 urheilijan joukkueella. Maa saavutti urheilulajeissa kymmenen mitalia, joista neljä oli kultaista, kolme hopeista ja kolme pronssista. Maan lipunkantajana toimi avajaisissa sulkapalloilija Petr Koukal ja päättäjäisissä keihäänheittäjä Barbora Špotáková.
Seksti
thumb|right| Suuri seksti keski-C:stä ylöspäin Seksti on diatonisen asteikon mistä tahansa sävelestä lukien ensimmäisen ja kuudennen sävelen välinen intervalli. Suuri seksti vastaa yhdeksää, pieni seksti kahdeksaa puolisävelaskelta.
Amit Bhatnagar
Amit Bhatnagar (s. 1976 Intia) on taustaltaan intialainen kemisti ja tutkija, joka on elokuusta 2020 lähtien työskennellyt vesienkäsittelyn professorina LUT-yliopistossa Lappeenrannassa. Tätä ennen hän toimi vesikemian professorina Itä-Suomen yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa mikrolevien käyttöä jätevesien puhdistamisessa. Bhatnagar on tutkimusalallaan kansainvälisesti viitatuimpia tutkijoita.
Bhatnagar valmistui intialaisesta Chaudhary Charan Singhin yliopistosta kemistiksi vuonna 1998 (M.Sc.), ja pätevöityi edelleen filosofian tohtoriksi kemian alalta (Ph.D. 2003) Intian arvostetuimpiin kuuluvassa teknillisessä korkeakoulussa (Indian Institute of Technology Roorkee). Hän toimi postdoc-tutkijana yliopistoissa Ruotsissa, Portugalissa, Saksassa, Suomessa, Etelä-Koreassa, Sveitsissä ja Intiassa.
Tutkijana Bhatnagar on ahkera ja oli jo vuoteen 2021 mennessä julkaissut yli 240 vertaisarvioitua tieteellistä tutkimusartikkelia. Hän on vuodesta 2017 lähtien kuulunut suuren open access -lähestymistä käyttävän Scientific Reports -tiedejulkaisun toimitusneuvostoon, samoin Plos One -tiedejulkaisun toimitusneuvostossa. Vuonna 2018 Bhatnagar nousi arvostetulle maailman viitatuimpien tutkijoiden 2018 Highly Cited Researchers -listalle tieteenrajat ylittävän tutkimuksen aihepiiristä, ja on pysynyt maailman viitatuimpien tutkijoiden ryhmässä myös seuraavina vuosina (2018-2021). Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla oli kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa (vuonna 2019). Tutkijoista noin 40 työskentelee Suomessa tai on ulkomailla tutkimustyötään tekeviä suomalaisia. Vuoden 2021 viitatuimpien tutkijoiden listalla oli noin 20 Suomessa työskentelevää tieteentekijää.
Ned Eisenberg
Ned Eisenberg (13. tammikuuta 1957 Bronx, New York, New York– 27. helmikuuta 2022 New York, New York ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli sivurooleissa useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Eisenberg valmistui Riverdale Junior High Schoolista New Yorkissa 1972 ja opiskeli sen jälkeen Manhattanilla Fiorello H. LaGuardia High School of Music & Art and Performing Arts -oppilaitoksessa näyttelijän työtä. Eisenberg oli naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Siviilirohkeutta ja Last Man Standing, sekä esitti asianajaja Kressleriä kaikkiaan 24:ssa Kova laki: Erikoisyksikkö -televisiosarjan jaksossa.
Sävelaskel
Sävelaskel on musiikkitermi, joka viittaa sävelasteikon kahden peräkkäisen sävelen väliseen intervalliin. Sävelaskel voi olla eri kokoinen riippuen sävelasteikosta ja sen kohdasta. Länsimaisessa musiikissa tavallisimmat diatoniset duuri- ja molliasteikot rakentuvat koko- ja puolisävelaskelista, jotka vastaavat pientä ja suurta sekuntia, mutta esimerkiksi pentatonisella sävelasteikolla sävelaskel voi olla jopa terssin kokoinen.
Pöllölaakson aarre
Pöllölaakson aarre oli suomalainen MTV3-kanavalla vuosina 1995–1996 viihde-kilpailuohjelma. Sitä esitettiin kerran viikossa lauantai-iltaisin. Ohjelma kesti kokonaisuudessaan noin kaksi tuntia, jonka välissä esitettiin MTV3:n Kymmenen uutiset ja Tulosruutu.
Ohjelman juontajina olivat Mika Ala-Panula, Pertti Salovaara ja Alexandra Ounaskari.
Ohjelmassa studioyleisön piti osallistua erilaisiin tehtäviin päästäkseen loppukilpailuun, jossa esitettiin tietokilpailukysymyksiä, joihin oikein vastaamalla voitti pääpalkinnon.
Ohjelmassa esiintyi myös aikansa suosittuja artisteja ja yhtyeitä, kuten Aikakone, Sonic Dream Collective ja Halavatun papat.
Osioiden välissä esitettiin sketsejä, joissa esiintyivät Eija Ahvo, Susanna Haavisto, Heikki Kinnunen ja Erkki Saarela. Sama näyttelijänelikko on aiemmin näytellyt muun muassa MTV:n vuosina 1985–1987 esitetyssä sketsiviihdesarjassa Soitinmenot.
Eerik Juvelius
Eerik (Erik) Juvelius (22. syyskuuta 1718 – 20. toukokuuta 1791 Kruunupyy) oli suomalainen rehtori, kirkkoherra ja kirjailija.
Erik Juvelius oli naimisissa vuodesta 1750 Brita Helena Nymanin (k. 1823) kanssa. Heidän poikiaan olivat Kruunupyyn kirkkoherrana toiminut Fredrik Juvelius ja Purmon kappalainen Johan Henrik Juvelius (1761–1842).
Kiran Desai
Kiran Desai (s. 3. syyskuuta 1971) on intialainen kirjailija, joka on Intian kansalainen mutta asuu pysyvästi Yhdysvalloissa. Hänen teoksensa Menetyksen perintö sai vuoden 2006 Booker-palkinnon ja yhdysvaltalaisten kirjallisuuskriitikkojen palkinnon. Hänen äitinsä on merkittävä kirjailija Anita Desai.
Lapsuus ja koulutus
Kiran Desai syntyi New Delhissä Intiassa, missä hän asui 14-vuotiaaksi. Sen jälkeen hän muutti äitinsä kanssa vuodeksi Englantiin ja sieltä Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli luovaa kirjoittamista Bennington Collegessa, Hollins Universityssa ja Columbian yliopistossa.
Palkinnot ja tunnustukset
Hänen ensimmäinen teoksensa Hullabaloo in the Guava Orchard ilmestyi 1998 ja sai kiitosta muun muassa Salman Rushdielta. Sen jälkeen se sai Betty Trask -palkinnon,. Palkinnon myöntää brittiläinen kirjailijaliitto Society of Authors parhaasta alle 35-vuotiaan Brittiläisen kansainyhteisön asukkaan kirjoittamasta uudesta romaanista.
Hänen toinen kirjansa Menetyksen perintö (2006) on saanut arvostelijoilta paljon kiitosta niin Aasiassa, Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Sille myönnettiin vuoden 2006 Booker-palkinto ja vuoden 2006 brittiläisten kriitikkojen palkinto kaunokirjallisuudesta.
Oktaavi (täsmennyssivu)
Oktaavi (Latinan kielen sanasta octo "kahdeksas") voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Muita kantasanaan octo perustuvia termejä ovat mm.
Coloring Book
Coloring Book on chicagolaisen hip-hop artisti Chance the Rapperin kolmas mixtape, joka julkaistiin omakustanteena 13. toukokuuta 2016 ainoastaan Apple Musiciin, mutta se ilmestyi 27. toukokuuta 2016 muihin striimauspalveluihin. Albumilla vierailee monia tunnettuja artisteja, kuten muun muassa Kanye West, Justin Bieber tai 2 Chainz.
Albumi oli ensimmäinen, joka pääsi Billboard 200 -listalle pelkästään striimausten myötä, korkeimmillaan albumi oli kahdeksannella sijalla. Albumi voitti vuoden 2017 Grammy-palkintogaalassa palkinnon parhaasta rap-albumista.
Albumin nimeksi piti tulla Chance 3, mutta se muutettiin lopulta nykyiseksi Coloring Bookiksi, kannen suunnitteli Brandon Breaux, joka on suunnitellut myös Bennetin aiempien albumiensa kannet.
Taustaa
Edellisen Acid Rap -mixtapen julkaisun jälkeen Bennett muutti huvilaan Los Angelesiin, jossa hän meinasi menettää uskonsa kristinuskon Jumalaan, koska hän addiktoitui Xanax-lääkkeisiin. Bennett muutti lopulta takaisin Chicagoon tyttöystävänsä luokse ja pääsi eroon Xanaxista. Hän tuli taas uskoon ja he saivat lapsen, Kenslin. Hän ehti myös työskennellä vuonna 2016 Kanye Westin seitsemännen sooloalbumin The Life of Pablon parissa, hän vieraili kappaleella "Ultralight Beam".
Albumin julkaisupäivä paljastettiin The Jimmy Fallon Show -ohjelmassa 6. toukokuuta samalla kun Bennett esitti kappaleen "Blessings". Albumilta julkaistiin kolme singleä, "Summer Friends", "Angels" ja "No Problem".
Jerseyn vaakuna
thumb|Jerseyn vaakuna
Jerseyn vaakuna on punainen kilpi, jossa on kolme kultaista, kävelevää, kohtikatsovaa leijonaa. Vaakunan otti käyttöön Edvard I vuonna 1279. Jerseyn vaakuna on ollut Jerseyn lipussa vuodesta 1981 saakka.
Vankisairaala (Hämeenlinna)
Vankisairaala on Hämeenlinnan Pullerinmäen kaupunginosassa Hämeenlinnan vankilan alueella sijaitseva valtakunnallinen vankiloita palveleva yleislääkärijohtoinen somaattinen sairaala. Potilaat tulevat sairaalaan lähettävän vankilan lääkärin/sairaanhoitajan lähetteellä. Sairaalan ylilääkäri arvioi potilaiden hoidon kiireellisyysjärjestyksen.
HMS Moon (J329)
HMS Moon (viirinumerot J329 ja M329) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Mimico, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Risa Ozaki
Risa Ozaki (s. 10. huhtikuuta 1994 Kōbe) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 169 helmikuussa 2014. Hän on voittanut urallaan kaksi ITF-turnausta kaksinpelissä.
HMS Moon (J329)
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Mimico Torontosta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 23. maaliskuuta 1943. Se laskettiin vesille 2. syyskuuta ja valmistui 6. heinäkuuta 1944.
Risa Ozaki
Ozaki pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran vuonna 2013 selviten parhaimmillaan toiselle kierrokselle Taškentissa.
HMS Moon (J329)
Palvelus
Alus romutettiin 1957 Gatesheadissä.
L. Jonathan Cohen
(Laurence) Jonathan Cohen (7. toukokuuta 1923 – 26. syyskuuta 2006) oli brittiläinen filosofi. Hän toimi filosofian luennoitsijana Edinburghin, St Andrewsin ja Oxfordin yliopistoissa ja vierailevana professorina Columbian ja Yalen yliopistoissa sekä Northwestern Universityssä.
Cohen oli alun perin politiikan filosofi. Myöhemmin hän käsitteli myös mm. kielitiedettä ja sosiologiaa sekä päättelyä, esimerkiksi oikeustapauksissa, ja todistamista.
Ilpo Linko
Ilpo Ilkka Kalevi Linko (18. heinäkuuta 1937 Pori – 24. lokakuuta 2017) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kauppatieteen maisteri, joka toimi Rastorin pitkäaikaisena toimitusjohtajana.
Ilpo Linko syntyi varatuomari Visa Frans Lingon ja Ellen Mathilda Kivisen perheeseen. Hän avioitui Mona Carita Kihlströmin kanssa. Linko valmistui diplomi-insinööriksi 1959 ja kauppatieteen maisteriksi 1971. Linko toimi Mec-Rastorin varatoimitusjohtajana 1967–1974 ja H. B. Maynard & Co:n palveluksessa Lontoossa 1974–1975. Kaukomarkkinoiden toimitusjohtaja Linko oli 1975–1977 ja Rastorin vuodesta 1977. Hän työskenteli Rastorin toimitusjohtajana parikymmentä vuotta, aina vuoteen 1996 saakka.
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 1993
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1993 kolmannen kerran. Kilpailut pidettiin Ison-Britannian Gatesheadissa 11.–13. marraskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli 23 mitalia (yhdeksän kultaa, seitsemän hopeaa, seitsemän pronssia) saavuttanut Saksa.
Vastarintaa ja vaihtoehtoja
Taustaa
Naomi Kleinin esikoisteoksen No Logon aiheuttama suosio venytti Kleinin alun perin kahden viikon mittaiseksi suunnitellun kirjanesittelykiertueen kahden ja puolen vuoden mittaiseksi. Tänä aikana Klein kirjoitti artikkeleita useille suurille sanomalehdille, kuten The Globe and Mailille, The Guardianille ja Los Angeles Timesille. Kirjoitustyönsä Klein hoiti mielenosoitusten ja lentomatkojen lomassa. Hänen mukaansa kirjaa tulisi käsitellä omana itsenäisenä teoksenaan eikä No Logon seuraajana.
Sisältö
Vastarintaa ja vaihtoehtoja on jaettu viiteen eri osaan. Ensimmäisen osan, ”Vastarinnan vaihtoehdot”, ensimmäinen artikkeli käsittelee Maailman kauppajärjestön huippukokouksen vastaisia mielenosoituksia Seattlessa vuonna 1999. Muut osan artikkelit kertovat Seattlea seuranneista mielenosoituksista ja niiden toiminnasta syksyyn 2000 asti.
Toinen osa ”Demokratian estäminen” on jaettu kahteen pienempään osaan. Ensimmäinen osa käsittelee köyhille maille myönnettyjä lainoja, jotka ajavat maat lopulliseen ahdinkoon. Toinen osa taas kertoo muuntogeenisestä ruuasta ja sen vaikutuksista paikalliselle maataloudelle.
Kolmas osa ”Liikkeen estäminen” kertoo viranomaisten kyseenalaisista toimintatavoista aktivisteja vastaan. Klein käsittelee osassa muun muassa lisääntynyttä kyynelkaasun käyttöä. Neljäs osa ”Terrorin hyödyntäminen” käsittelee sitä, kuinka eri maiden tiedustelupalvelut pidättävät aktivisteja aiheettomasti mielenosoitusten alla käyttäen hyväksi syyskuun 11. päivän iskujen aiheuttamaa terrorismihysteriaa.
Viimeinen osa ”Demokraattisia vaihtoehtoja” kertoo aktivistien uusista, rauhanomaisista keinoista kapitalismia vastaan. Osiossa Klein käsittelee muun muassa Maailman sosiaalifoorumia ja Meksikon zapatisteja.
Osa kirjassa julkaistuista artikkeleista on saatavilla vapaasti englanniksi Naomi Kleinin internet-sivuita. Joitakin kirjassa julkaistuja artikkeleita on kuitenkin täydennetty niiden alkuperäisen julkaisun jälkeen. <OL type=I> <LI> Vastarinnan vaihtoehdot <UL type=disc> Seattle <LI> Washington <LI> Entä sitten? <LI> Los Angeles <LI> Praha <LI> Toronto </UL> <LI> Demokratian estäminen: <I>Kauppaa ja lehmänkauppaa</I> <UL type=disc> Demokratia kahleissa <LI> Amerikkojen vapaakauppa-alue FTAA <LI> Painu helvettiin, IMF <LI> Ei tilaa paikallisdemokratialle <LI> Sota ammattiliittoja vastaan <LI> Naftan saavutukset | (Postscript) <LI> Raja-aidat kasvavat <LI> Sääntöjen laatiminen - ja rikkominen </UL> <I>Markkinat nielaisevat yhteisen omaisuuden</I> <UL type=disc> Geneettisesti muunneltu riisi <LI> Geenisaaste <LI> Suu- ja sorkkataudin uhrilampaan <LI> Internetin Tupperware-kutsut <LI> Vastarinnan omiminen <LI> Taloudellinen apartheid Etelä-Afrikassa <LI> Myrkkypolitiikkaa Ontariossa <LI> Amerikan heikoin rintama </UL> <LI> Liikkeen estäminen: Vastarinnan kriminalisointi <UL type=disc> Rajat ylittävä poliisityö <LI> Ennakoivat pidätykset <LI> Valvonta <LI> Pelon lietsonta <LI> >>Kansalaiset häkissä>> <LI> Soluttautuminen <LI> Mielivaltaisia kyynelkaasuiskuja <LI> Väkivaltaan tottuminen <LI> Uhrien tehtailu <LI> Teatteria tuutin täydeltä </UL> <LI> Terrorin hyödyntäminen <UL type=disc> Kärsimyksen julma laskenta <LI> Uudet opportunistit <LI> Kamikaze-kapitalistit <LI> Suurten miesten pelottava paluu <LI> Amerikka ei ole hampurilainen </UL> <LI> Demokraattisia vaihtoehtoja <UL type=disc> Liikkeen demokratisointi <LI> Kapina Chiapasissa <LI> Italian sosiaaliset keskukset <LI> Poliittisten puolueiden rajat <LI> Symboleista sisältöön </OL>
Julkaisu
Vastarintaa ja vaihtoehtoja -kirjan julkaisivat Picador Yhdysvalloissa, Vintage Canada Kanadassa, Flamingo Britanniassa ja WSOY Suomessa. Kirja on julkaistu ainakin 18 maassa. Teoksen kaupallinen menestys oli odotettua huonompi. Osa kirjan tuotoista lahjoitettiin Fences and Windows -nimiselle hyväntekeväisyyssäätiölle, joka kerää rahaa aktivistien oikeuskuluihin ja globaalia demokratiaa koskevaan valistukseen.
Vastaanotto
Kirjan vastaanotto oli ristiriitaista. Feministilehti Herizonsin kriitikko Carly Stasko kehui kirjaa ja sanoi sen motivoivan lukijoita toimimaan. Globe and Mail -lehden kriitikko Stan Persky kiitti erityisesti Kleinin tapaa kertoa myös aktivistien tekemistä virheistä. Myös The Guardian -lehdelle kirjoittava anarkisti Stuart Christie antoi Kleinille tunnustusta siitä, että kirja myös arvosteli aktivisteja ja paljastaa internetin avulla järjestettyjen mielenosoitusten heikkoudet. Lisäksi Christie piti Kleiniä hyvänä kirjoittajana, joka osaa kertoa paljon asiaa lyhyessä tekstissä. New Internationalist -lehden kriitikko John Lee antoi kirjalle neljä tähteä viidestä ja sanoi sen olevan jopa parempi manifesti muutoksille kuin Kleinin edellinen kirja No Logo. Talouslehti The Economistin toimittaja sen sijaan arvosteli kirjaa voimakkaasti sanoen muun muassa, että Klein sivuutti kirjassaan kaikki globalisaation ”helposti todistettavissa olevat tosiasiat” kuten kehitysmaiden rikastumisen ulkomaisten sijoitusten avulla. Lehden mukaan Klein on ”vihainen nuori”, joka tosin osoittaa todellisia journalistin taitoja kirjoittamalla lumoavaa höpötystä sivun toisensa jälkeen, ilman että hänellä olisi mitään varsinaista asiaa. Klein vastasi myöhemmin, että The Economistin arvio oli lapsellinen ja ”niin hullu, ettei se ole edes vastaamisen arvoinen”.
Gabriel Anton Cronstedt
pienoiskuva|Gabriel Anton Cronstedt. Gabriel Anton Cronstedt (8. joulukuuta 1798 Tukholma – 24. huhtikuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, valtiopäivämies ja kuvernööri.