cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karhulan Katajaiset
right|100px Karhulan Katajaiset on kotkalainen urheiluseura. Seuralla on yli 15-vuotiaiden urheilijoiden toiminnasta vastaava yleisurheilujaosto ja alle 15-vuotiaiden urheilijoiden yleisurheilu- ja liikuntatoiminnasta vastaava nuorisourheilujaosto. Näiden lisäksi seuralla on kuntoliikuntatoiminnasta vastaava kuntoliikuntajaosto ja muun muassa kilpailujen ja seuratapahtumien järjestämisestä vastaava seuratoimintajaosto. Kuntoliikunta- ja seuratoimintajaosto vastaavat yhdessä Kymenlaakson Kympin järjestämisestä.
Seuraa ovat edustaneet muun muassa pikajuoksijat Janne Haapasalo, Pauli Haapasalo ja Stefan Koivikko, kestävyysjuoksijat Viljo Heino ja Helge Perälä, pika-aitajuoksijat Saila Purho ja Olli Talsi sekä keskimatkojen juoksijat Oona Kettunen ja Minttu Hukka.
Aristarh Lentulov
thumb|Aristarh Lentulov, noin 1930
Aristarh Vasiljevitš Lentulov (16. tammikuuta (J: 4. tammikuuta) 1882 Tšornaja Pjatina, Penzan kuvernementti – 15. huhtikuuta 1943 Moskova) oli venäläinen kubismivaikutteinen avantgarde-taiteilija, joka teki myös teatterilavastuksia.
Elämäkerta
Hän asui Moskovassa vuodesta 1909 alkaen ja oli yksi Ruutusotamies-nimisen avantgardistisen taiteilijaseuran perustajista. Tämä seura toimi aktiivisesti hajoamiseensa saakka vuoteen 1916 asti.
Lentulov muodosti myös toisen ryhmän yhdessä Vladimir Majakovskin ja Kazimir Malevitšin kanssa, nimeltään Nykypäivän lubok. He tuottivat satiirista, Saksan ja Itävallan vastaista taidetta. Taide sai vaikutteita venäläisestä kansanperinteestä ja lubokeista. Lentulovin oma taide sai paljon vaikutteita perinteisestä venäläisestä arkkitehtuurista kuten myös kansanarkkitehtuurista.
Vuonna 1928 Lentulov tuli mukaan Moskovan taiteilijaseuraan, johon entiset Ruutusotamies-ryhmän taiteilijat liittyivät. Hänestä tuli seuran puheenjohtaja ja hän alkoi myös opettaa VHUTEMASissa.
Lentulov kuoli Moskovassa ja hänet haudattiin Vagankovon hautausmaalle.
Koronis (täsmennyssivu)
Koronis voi viitata seuraaviin:
Stixaceae
Stixaceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa. Lahkon tunnetuin heimo on ristikukkaiskasvit (Brassicaceae).
Tuntomerkit
Heimon kasvit ovat pensaita tai kiipeileviä köynnöksiä, joiden lehdet ovat tavallisesti yksinkertaisia, joskus kolmilehdykkäisiä. Lehdet ovat sulkasuonisia, sivusuonet suuntautuvat lavan kärkeä kohti. Joskus korvakkeiden asemassa on piikkejä. Kukissa on neljästä kahdeksaan verholehteä, teriö puuttuu tai terälehtiä on kuusi. Sikiäin koostuu kahdesta neljään yhteenkasvaneesta emilehdestä, ja siemenaiheet kiinnittyvät aksiletyyppiseen istukkaan; siemenaiheita on harvoin yksi, tavallisesti useampia kussakin emilehdessä. Luotti on liuskainen. Hedelmä on mehevä.
Levinneisyys
Heimo on levinnyt Kaakkois-Aasiaan ja Keski-Amerikkaan.
Luokittelu
Heimon lähimmät sukulaiset ovat Borthwickiaceae ja resedakasvit (Resedaceae). Sukuja Stixaceae-heimossa on neljä ja lajeja 20. Puolet lajeista kuuluu sukuun Forchhammeria ja suvussa Stixis niitä on seitsemän. Muut suvut ovat Tirania ja Neothorelia, jotka ovat huonosti tunnettuja. Forchhammeria-lajeilla on metyyliglukosinolaatteja, kuten kapriskasveissa (Capparaceae) ja hämähäkkikukkakasveissa (Cleomaceae), emilehtiä on kaksi, verholehtiä epäsäännöllinen määrä, terälehdet puuttuvat, yksi siemenaihe emilehdessään ja tavallisesti yksisiemeninen hedelmä. Suvussa Tirania on kuusi verho- ja terälehteä.
Vampeta
thumb|200px|Vampeta Marcos André Batista Santos pelaajanimeltään Vampeta (s. 13. maaliskuuta 1974 Nazaré das Farinhas, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa.
Vampeta (lempinimi on yhdistelmä sanoista vampiro, vampyyri, ja capeta, piru) on keskikenttäpelaaja. Hän aloitti uransa vuonna 1992 Esporte Clube Vitóriassa, josta siirtyi kaudeksi 1994–1995 Hollantiin PSV Eindhoveniin. Vampeta on pelannut urallaan 12 eri seurassa. Euroopassa hän on edustanut PSV Eindhovenin lisäksi muun muassa Inter Milanoa ja Paris Saint-Germainia. Kotimaassaan hän on edustanut muun muassa Corinthiansia. Vampetan parhaita saavutuksia seuratasolla on Hollannin mestaruus, Hollannin Cupin voitto kahdesti ja Brasilian mestaruus.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Vampeta debytoi vuonna 1998 silloista Jugoslavian jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Vuoden 2002 maailmanmestaruuden lisäksi Vampeta on voittanut Brasilian paidassa Etelä-Amerikan mestaruuden vuonna 1999.
Vahapensaat
Vahapensaat (Acokanthera) on oleanterikasvisuku, jossa on neljä pensas- tai pienpuulajia. Suvun levinneisyys ulottuu Etelä-Afrikasta trooppisen Itä-Afrikan, Somalian ja Etiopian kautta Arabian niemimaalle.
Tuntomerkit
Kaikki vahapensaat ovat myrkyllisiä ja ainavihantia. Lehdet ovat vastakkaiset, ehyet, kiiltävät, tummanvihreät ja nahkeat. Kaikissa kasvinosissa on valkoista maitiaisnestettä, jossa on ouabaiini-nimistä glykosidia. Kukat kehittyvät ylälehtien hankoihin ryhminä, ja ovat voimakastuoksuisia. Teriö on torvimainen ja laajenee suultaan viideksi lyhyeksi liuskaksi. Hedelmä on musta luumarja, jossa on yksi tai kaksi siementä.
Käyttö
Koristekasvina viljellään soukkovahapensasta (Acokanthera oblongifolia). Afrikassa suvun lajeja käytetään nuolimyrkyn valmistukseen keittämällä rungon ja juuren puuta, kunnes syntyy tervamaista ainetta, jota levitetään nuolen kärkeen ja varteen. Myrkyn vaikutus kohdistuu sydämeen ja sen aktiivinen aineosa on ouabaiini (C29H44O12, CAS-numero 630-60-4) eli G-strofantiini. Se lamauttaa sydämen toiminnan ja hengityksen, mutta pieninä määrinä sitä käytetään sydänsairauksien hoidossa. Se kuuluu kosmetiikassa kiellettyihin aineisiin.
Kâmpóng Chhnăng
Kâmpóng Chhnăng on Kambodžan viidenneksi suurin kaupunki. Vuonna 2010 arvioitiin, että siellä on noin 92 500 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Kâmpóng Chhnăngin maakunnassa Tônlé Sab -joen varrella. Siellä on suuri kalasatama, ja matkustajaliikennettä Siĕm Réabiin ja Phnom Penhiin.
Rakkautesi erämailla
Rakkautesi erämailla on suomalaisen Nolo et Rähjä -yhtyeen neljäs ja viimeisin studioalbumi. Se julkaistiin 10. joulukuuta 2008.
Ruusuvallankumous
thumb|250px|Georgian samettivallankumous, 2003. Georgian samettivallankumous (tai Tšekkoslovakian vuoden 1989 verettömän vallankumouksen tapaan Georgian ruusuvallankumous tai Ruusujen vallankumous) on tapahtumasarja, joka sai alkunsa Neuvostoliitosta itsenäistyneen Georgian toisen presidentin, Eduard Ševardnadzen kannattajien vaalipetosepäilyistä 2. marraskuuta 2003 järjestetyissä parlamenttivaaleissa. Epäilemäänsä vaalipetosta vastustavat mielenosoittajat kokoontuivat Tbilisiin ja Ševardnadze luopui 23. marraskuuta 2003 presidentin virasta.
Neuvostoliiton ulkoministerinä toiminut Ševardnadze tuli presidentiksi ensimmäisen kerran Georgian sisällissodan tuloksena itsenäisyyspresidentti Zviad Gamsakhurdiaa vastustavan ja Venäjän tukeman opposition voitettua sodan.
Monien muiden IVY-maiden tapaan Georgia pyrki ottamaan etäisyyttä Venäjästä ja lähentymään länttä. Ševardnadze lähestyi Yhdysvaltoja sallimalla Yhdysvaltain lähettää sotilasasiantuntijoita Georgiaan auttamaan georgialaisia kansainvälisen terrorin vastaisessa taistelussa. Samalla hän kuitenkin oli valmis myös neuvottelemaan Venäjän Gazpromin kanssa valtiollisen sekayhtiön perustamiseksi Venäjän maakaasutoimituksia varten Georgiaan.
Georgian pohjoisosassa on kapinallinen ja Venäjään tukeutuva Abhasia, ja Venäjällä on Georgiassa edelleen neuvostoajalta peräisin oleva tuhansien sotilaiden sotilastukikohta, jonka Georgia on toivonut Venäjän lakkauttavan vuoteen 2008 mennessä. Venäjä ei ole kuitenkaan suostunut pyyntöön.
Ševardnadzen tilalle presidentiksi parlamentin puhemiehen Nino Burdžanadzen toimittua presidentinvaaleihin saakka virkaa tekevänä presidenttinä, tuli lännessä opiskellut ja Yhdysvaltain tukema Mikheil Saakašvili, joka on lupasi lopettaa korruption ja purkaa hallinnon neuvostoaikaisia piirteitä.
Georgialaiset samettivallankumoukselliset konsultoivat Ukrainan oranssivallankumouksellista opiskelijaliikettä.
Lamhe
Lamhe (suomeksi ”Hetket”) on Yash Chopran ohjaama ja tuottama intialainen hindinkielinen draamaelokuva vuodelta 1991. Päärooleja näyttelevät Anil Kapoor ja Sridevi kaksoisroolissa.
Yash Chopra on sanonut Lamhen olevan hänen suosikkinsa omista elokuvistaan.
Juoni
Matkustaessaan Rajasthaniin Viren (Anil Kapoor) rakastuu itseään vanhempaan Pallaviin (Sridevi). Dai Jaa (Waheeda Rehman) on huolissaan ikäerosta, mutta Vireniä se ei haittaa. Kesken oikeustaistelun Pallavin isä kuolee sydänkohtaukseen. Pallavi on surun murtama. Viren menee lohduttamaan Pallavia, mutta saa tietää tämän olevan rakastunut toiseen. Pallavi menee naimisiin rakastettunsa kanssa ja Viren lähtee takaisin Lontooseen. Vuotta myöhemmin Pallavi ja miehensä kuolevat onnettomuudessa. Hän jättää jälkeensä tyttären, Poojan, josta kasvaa kauniin äitinsä ilmetty kaksoisolento. Kun Viren vuosien jälkeen vierailee Intiassa, hän järkyttyy nähdessään Poojan ensimmäisen kerran. Pooja paljastaa hitaasti olevansa rakastunut Vireniin, mutta hän rakastaa edelleen Pallavia, jonka muisto ei jätä häntä. Lopulta Viren ymmärtää rakastuneensa Poojaan ja he menevät naimisiin.
Talikkalan Toverit
Talikkalan Toverit (TaTo), oli viipurilainen vuonna 1903 perustettu urheiluseura, joka toimi Talikkalan kaupunginosassa. Seura oli Viipurissa TUL:n johtava seura ja liiton kärkiseuroja koko maassa. Seurassa harrastettiin kaikkia TUL:n ohjelmassa olevia lajeja. Jääpallossa seura voitti TUL:n mestaruuden neljä kertaa, jalkapallossa se oli TUL:n mestari kaksi kertaa.
Sodan jälkeen Talikkalan Toverit evakuoitui Helsinkiin, missä seura jatkoi toimintaansa nimellä Viipurin Toverit. Vuonna 1951 seura muutti Hyvinkäälle ja otti nimekseen Hyvinkään Urheilutoverit.
Viipurin aika
TUL:n jääpallosarjat aloitettiin vuonna 1924, mutta Viipuri tuli mukaan vasta viisi vuotta myöhemmin. Talikkalan Toverit kokosi joukkueen 1929, mutta hävisi SM-kilpailujen ensimmäisellä kierroksella Helsingissä mestaruuden voittaneelle Töölön Vesalle 0-4. Susien ja Viipurin Palloseuran jääpallomenestys innosti myös työläisjoukkuetta. Vuonna 1930 Toverit sai oman luistinradan Käreniemen lahden suulle, ja seura oli valmis taistelemaan liittonsa mestaruudesta. Seuraavana kautena 1930 Toverit eteni TUL:n finaaliin, jossa se voitti Helsingissä Kullervon 3-2, ja TUL:n mestaruus meni ensimmäistä kertaa Helsingin ulkopuolelle.
Kaksi vuotta myöhemmin, kaudella 1932, Toverit eteni taas finaaliin. Ottelu pelattiin vieraskentällä Varkauden Tarmoa vastaan. Tarmo johti jo 3-0, mutta Toverit kiri tasoihin ja voitti ottelun jatkoajalla 3-4.
Seuraavana vuonna 1933 Toverit kohtasi TUL:n cupissa paikallisvastustajansa Sorvalin Veikot. Toverit ja Veikot pelasivat viisi tuntia ja 20 minuuttia ennen kuin jatkoonpääsijä selvisi. Ensin pelattiin ottelu, joka vielä kahden jatkoajan jälkeen oli tasan 2-2, mutta kolmannella jatkoajalla Veikot teki maalin ja voitti 3-2.
Talvella 1935 TUL:n mestaruuskilpailuissa Toverit voitti Sorvalin Veikot jatkoajan jälkeen 2-1, ja kukisti sen jälkeen välierässä Turussa Maarian Pyrkivän 2-1. Loppuottelu pelattiin Viipurissa Talikkalan luistinradalla, jossa Toverien vastustajana oli Kullervo. Toverit voitti ottelun 5-1, ja sai kolmannen mestaruutensa.
Seuraavana talvena itälohkon kaikki neljä joukkuetta tulivat samaan pistemäärään. Toverit oli maalisuhteen perusteella toinen, eikä selviytynyt finaaliin. Talvella 1938 ja 1939 Toverit oli alkulohkossaan kolmas.
Helsingin aika
Talvisodan jälkeen Toverit jatkoi toimintaansa Helsingissä Viipurin Tovereiden nimellä. Helsingin aikoina seura sai vielä yhden TUL:n mestaruuden, vuonna 1946.
Kun TUL:n seurat saivat osallistua Palloliiton sarjaan jatkosodan sekoittamalla kaudella 1944. Viipurin Toverit osallistui ainoana TUL:n seurana mestaruuscupiin. Se hävisi kuitenkin ottelunsa Helsingin IFK:lle. Seuraavalla kaudella Palloliiton ja TUL:n yhteistyö jatkui, ja vuonna 1945 Toverit osallistui jääpallon SM-sarjaan. Mukana oli kolme muutakin TUL:n seuraa, kun Varkauden Työväen Palloilijat, Turun Pyrkivä ja Pietarsaaren Into osallistuivat sarjaan. Seurat sijoitettiin eri lohkoihin. Toverit oli seuroista ainoa joka pärjäsi omassa lohkossaan Palloliiton seuroja vastaan. Toverit oli lohkonsa kolmas muiden viipurilaistaustaisten seurojen jälkeen, Hukat voitti lohkon ja Sudet oli toinen, molemmille Toverit hävisi vain maalilla. Muut TUL:n seurat eivät voittaneet otteluakaan ja jäivät lohkojensa viimeiseksi.
Seuraavalla kaudella 1946 TUL:n ja Palloliiton yhteistyö ei enää jatkunut ja seurat pelasivat omien liittojensa sarjoissa. Toverit voitti viimeiseksi jääneen mestaruutensa 1946, kun se voitti loppuottelussa Varkauden Työväen Palloilijat. Toverit oli vielä 1940-luvulla parina kautena lähellä loppuottelupaikkaa, mutta menestystä ei enää tullut.
Viipurin Tovereiden jääpallotoiminta jatkui Helsingissä vuoteen 1951. Tämän jälkeen seura siirtyi Hyvinkäälle ja otti nimekseen Hyvinkään Urheilutoverit (HUT). Hyvikäällä seuran jääpallohistoria oli lyhyt, sillä HUT luopui sarjapaikastaan.
Jalkapallo
Jalkapallossa Talikkalan Toverit oli TUL:n mestari vuosina 1931 ja 1933. Ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1931 se sai voitettuaan finaalissa jatkoajalla Helsingin Kullervon 1-0. Voittomaalin teki Eino A. Wuokko, josta myöhemmin tuli TUL:n pääsihteeri.
Seura muutti Hyvinkäälle 1951, missä jalkapallotoiminta jatkui vuoteen 1956 asti, jolloin seura yhdisti jalkapallotoimintansa toisen TUL:n seuran Hyvinkään Pontevan kanssa. Uuden seuran nimeksi tuli Palloiluseura Apollo, joka jatkoi Työväen Urheiluliiton puolella Hyvinkään jalkapalloseurana. Palloliiton puolella kaupungin ykkösseurana oli Hyvinkään Palloseura.
Madhyapur Thimi
Vuonna 2011 Madhyapur Thimin väkiluku oli 83 036 ja perhekuntien määrä 20 302. Kaupunki kuuluu runsaan 304 000 asukkaan Bhaktapurin piirikuntaan. Bhaktapurin kaupunki sijaitsee viitisen kilometriä Madhyapur Thimista itään.
Madhyapur Thimin pinta-ala on 11,1 neliökilometriä.
Anna (Go to Him)
Anna (Go to Him) on yhdysvaltalaisen laulajan Arthur Alexanderin kirjoittama musiikkikappale, jonka hän alun perin itse julkaisi singlenä vuonna 1962. Siitä tuli pieni hitti laulajan kotimaassa, mutta seuraavana vuonna brittiläinen The Beatles -yhtye julkaisi esikoisalbumillaan Please Please Me kappaleesta coverin, josta tuli kappaleen tunnetumpi versio.
Kappaleen alkuperäisversiota pidetään eräänä ensimmäisistä suurista soul-balladeista. The Beatlesin versio, jonka John Lennon lauloi, jäljitteli sovitukseltaan alkuperäisesitystä.
The Beatlesin versio
”Anna (Go to Him)” -kappaleen synkooppimaista rumpukomppia käytettiin myöhemmin myös yhtyeen kappaleissa ”Ticket to Ride” ja ”Tomorrow Never Knows”.
Julkaisu
”Anna (Go to Him)” ilmestyi The Beatlesin esikoisalbumilla Please Please Me, jonka julkaisi Parlophone 22. maaliskuuta 1963. Se oli albumin kolmas raita. Yhdysvalloissa Vee-Jay Records teki promosinglen, jonka A-puolella oli kappale ”Ask Me Why” ja B-puolella ”Anna (Go to Him)”. Singleä ei kuitenkaan koskaan julkaistu, eikä sitä valmistettu välttämättä kuin korkeintaan viisi kappaletta. Single onkin arvokkain Beatles-vinyyli; hyväkuntoisen kopion hinnaksi on sanottu noin viisitoista tuhatta Yhdysvaltain dollaria.
Please Please Men lisäksi The Beatlesin ”Anna (Go to Him)” on julkaistu Yhdysvalloissa ilmestyneellä studioalbumilla Introducing... The Beatles sekä kokoelma-albumilla The Early Beatles. Beatles ei koskaan esittänyt kappaletta kiertueillaan.
Rakenne
Beatlesin versio eroaa jossain määrin Arthur Alexanderin vastaavasta. Alkuperäisversion sävellaji on C, kun Beatlesilla se on D. Floyd Cramer soittaa alkuperäisessä versiossa riffin pianolla, kun Beatlesin versiossa George Harrison korvaa sen kitarallaan. Lisäksi Beatlesin versiossa ei ole jousia, vaan ainoastaan yksinkertainen yhtyekokoonpano. Kappale ei myöskään pääty häivyttäen. Näistä eroista huolimatta Beatlesin versio on hyvin samantapainen alkuperäisversion kanssa.
The Beatlesin version tahtilaji 4/4. Kappale etenee seuraavasti:
Cantata Sangui
Cantata Sangui oli suomalainen metallibändi, joka on tunnettu etenkin kokoonpanostaan, jossa on kaksi bassoa eikä lainkaan kitaroita. Bändi perustettiin vuonna 1997, jonka jälkeen sen kokoonpano on vaihdellut useasti. 2014 bändi kertoi Facebook sivullaan lopettamisestaan. Tähän mennessä yhtye oli julkaissut yhden täyspitkän albumin On Rituals and Correspondence in Constructed Realities vuonna 2009 ranskalaisen Season of Mist -yhtiön kautta. Kaksi jäsenistä soittaa myös suomalaisessa Enochian Crescent -yhtyeessä ja kolme Fuzzifer -yhtyeessä.
Attalos Andromeneen poika
Attalos Andromeneen poika (noin 356 eaa. - 317 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hänen veljiänsä olivat Simmias, Amyntas ja Polemon.
Hänen uransa alkoi Filippos II:n henkivartijana. Hän oli luultavasti toiminut jo nuorena kuninkaan palvelijana, kuten aristokraattien lapsien oli tapana tehdä Makedoniassa. Attaloksen veli Amyntas johti Tymfaian jalkaväkiosastoa Aleksanterin Persian sotaretken aikana. Amyntasta epäiltiin sekaantumisesta Filotaan salajuoneen, koska he olivat olleet hyviä ystäviä. Amyntas kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen taistelussa ja Attalos otti Tymfaian jalkaväkiosaston komentoonsa. Hydaspesjoen taistelussa Attalos, Meleagros ja Gorgias johtivat joukkoja jotka olivat sijoitettu puoliväliin leirin ja Aleksanterin joukkojen väliin. Attalos lähetettiin Krateroksen kanssa länteen Arkhosian ja Drangianan kautta vuonna 325 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Attalos tuki konservatiiveihin kuulunutta Meleagrosta. Perdikkas sai Attaloksen puolelleen lupaamalla tälle siskonsa Atalanten.
Vuonna 321 eaa. Attalos ja hänen veljensä Polemon yrittivät estää Ptolemaiosta viemästä Aleksanterin ruumista Aleksandriaan, mutta turhaan. Tämän jälkeen Perdikkas antoi Attalokselle laivaston, jonka tehtäväksi tuli varmistaa Niilin suisto Antigonoksen ja Antipatroksen laivastoilta. Attalos oli Pelusionin lähellä kun hän sai kuulla että sotilaat olivat murhanneet Perdikkaan ja Atalanten. Attalos purjehti Tyrokseen, jossa varuskunnan komentaja Arkhelaos luovutti hänelle Perdikkaan sinne jättämät 800 talenttia. Attalokseen liittyi myös vielä Perdikkaalle uskollisia joukkoja. Tyroksesta Attalos purjehti Kaariaan, josta hän aikoi hyökätä Rodoksen kimppuun. Rodoslaiset kukistivat kuitenkin Attaloksen, joka liittyi tämän jälkeen Perdikkaan veljeen Alketakseen. Yhdessä Attalos ja Alketas kukistivat Kaarian satraapin Asandroksen. He joutuivat kuitenkin perääntymään Pisidiaan, jossa Antigonis kukisti heidät seuraavana vuonna Kretopoliin lähettyvillä. Attalos ja hänen veljensä Polemon joutuivat vangeiksi. Heitä pidettiin ilmeisesti Fryygiassa sijainneessa linnoituksessa. Kun Antigonos oli sotimassa idässä Eumenesta vastaan, yrittivät vangit karata, mutta Antigonoksen paikalliset joukot saivat linnoituksen piiritettyä. Piiritys kesti vuoden ja neljä kuukautta. Attalos oli jo ennen piiritystä sairas, ja hän kuoli ehkä piirityksen aikana tai pian sen päätyttyä.
Matsuo Bashō
Matsuo Bashō (, usein pelkkä Bashō, 1644 Ueno –1694 Osaka ) oli Edo-kauden Japanin kuuluisin runoilija. Elinaikanaan hänet tunnettiin haikai no renga -runoteoksistaan, mutta nykyään hänet on tunnustettu lyhyen ja selkeän haiku-runouden mestariksi. Hänen runoutensa on saanut maailmanlaajuista mainetta, ja Japanissa useita hänen runojaan käytetään muistomerkeissä ja perinnekohteissa.
Bashō sai ensikosketuksensa runouteen nuorena. Sulauduttuaan Edon älymystöön hän tuli tunnetuksi koko Japanissa. Hän ansaitsi elantonsa opettajana mutta hylkäsi kirjallisuuspiirien kaupunkilaisen elämäntavan ja vaelteli ympäri maata länteen, itään ja kauas pohjoisiin erämaihin saadakseen innoitusta kirjoituksiinsa. Hänen runoihinsa ovat vaikuttaneet ympäristön tuomat välittömät kokemukset, ja usein ne kiteyttävät tietyn kohtauksen tunnelman muutamaan yksinkertaiseen aiheeseen.
Lapsuus ja nuoruus
thumb|left|upright|Bashōn oletettu syntymäpaikka [[Igan provinssissa.]]
Bashō syntyi noin vuonna 1644 jossakin Uenon lähellä Igan provinssissa, ja hän sai nimen Matsuo Kinsaku. Hänen isänsä saattoi olla alempiarvoinen samurai, mikä olisi taannut Bashōlle sotilasuran muttei juuri mahdollisuutta merkittävään elämään. Elämäkertakirjailijat ovat perinteisesti väittäneet, että hän työskenteli keittiöissä. Nuorena Bashōsta tuli kuitenkin Tōdō Yoshitadan palvelija. Yoshitada jakoi Bashōn rakkauden haikai no rengaan, yhteistyössä kirjoitettavaan ketjurunouteen. Haikai-ketjurunon aloittaa 5–7–5-tavuinen runo, jota kutsuttiin nimellä hokku ja joka nimettiin myöhemmin haikuksi, kun se alkoi esiintyä yksinään. Hokkua seurasi toisen runoilijan kirjoittama ja siihen liittyvä 7–7-tavuinen wakiku. Sekä Bashō että Yoshitada ottivat itselleen haigōt eli haikai-taiteilijanimet: Bashōn nimi oli Sōbō, joka oli yksinkertaisesti hänen samurainimensä Matsuo Munefusan  on'yomi-lukutapa. Vuonna 1662 julkaistiin Bashōn varhaisin säilynyt runo, vuonna 1664 kaksi hänen hokkuaan painettiin kokoelmateokseen ja vuonna 1665 Bashō ja Yoshitada kirjoittivat satasäkeistöisen ketjurunon joidenkin tuttujensa kanssa.
Yoshitadan äkillinen kuolema vuonna 1666 päätti Bashōn rauhallisen palvelijanelämän. Ajalta ei ole säilynyt minkäänlaisia tietoja, mutta Bashōn arvellaan luopuneen mahdollisuudestaan nousta samuraiksi ja jättäneen kotinsa. Elämäkertakirjailijat ovat ehdottaneet hänelle eri matkakohteita ja hänen päätökselleen useita erilaisia syitä. Jälkimmäisiin kuuluu mahdollinen mutta epätodennäköinen suhde Bashōn ja šintolaisen Jutei-nimisen mikon välillä. Bashō viittaa itse tähän aikakauteen vain epäselvästi; hän muistaa, että ”eräänä aikana himoitsin virka-asemaa maa-alueineen” ja että ”aikoinaan minua kiehtoivat homoseksuaalisen rakkauden muodot”, mutta ei ole säilynyt osoitusta siitä, viittasiko hän todellisiin vai jopa vain fiktiivisiin mielihaluihin. Hän ei ollut varma, tulisiko hänen ruveta täysipäiväiseksi runoilijaksi; hänen oman kertomuksensa mukaan ”vaihtoehdot taistelivat mielessäni ja tekivät elämäni levottomaksi”. Hänen päättämättömyyteensä saattoi vaikuttaa rengan ja haikai no rengan suhteellisen alhainen asema, sillä tuohon aikaan ne nähtiin pikemminkin seurallisina toimintoina kuin vakavana taiteena. Joka tapauksessa hänen runojaan julkaistiin edelleen valikoimissa vuosina 1667, 1669 ja 1671, ja hän julkaisi oman kokoelmansa vuonna 1672. Se oli nimeltään Kai ōi ( ”simpukankuorileikki”) ja se koostui Bashōn ja muiden Teitoku-koulukunnan runoilijoiden teoksista. Saman vuoden kevään aikoihin hän muutti Edoon jatkaakseen runouden opiskelua.
Nousu maineeseen
Nihonbashin muodikkaissa kirjallisuuspiireissä Bashōn runous sai pian tunnustusta yksinkertaisesta ja luonnollisesta tyylistään. Vuonna 1674 hänet otettiin haikai-ammattilaisten sisäpiiriin, ja hän sai salaisia opetuksia Kitamura Kiginiltä (1624–1705). Hän kirjoitti tämän kuuluisan hokkun pilkallisena kunnianosoituksena shōgunille:
Hän otti itselleen Tōsein haigō-nimen ja vuoteen 1680 mennessä hänellä oli kokopäiväinen työ kahdenkymmenen oppilaan kouluttamisessa. He julkaisivat teoksen Tōsei-montei dokugin-nijukasen (, ”Tōsein kahdenkymmenen opetuslapsen parhaat runot”) mainostaen kytköstään Tōsein runoilijanlahjoihin. Samana talvena hän muutti yllättäen joen toiselle puolelle Fukagawaan päästäkseen pois julkisuudesta ja viettääkseen eristäytyvämpää elämää. Hänen oppilaansa rakensivat hänelle karun majan ja istuttivat sen pihalle pisankipuun, josta Bashō sai uuden haigō-nimen ja majasta ensimmäisen vakituisen kotinsa. Hän arvosti kasvia huomattavan paljon, eikä ilahtunut nähdessään Fukagawalle alkuperäisen norsunheinän kasvavan sen vieressä:
Menestyksestään huolimatta Bashō tuli tyytymättömäksi ja yksinäiseksi. Hän alkoi harjoittaa zen-mietiskelyjä, mikä ei kuitenkaan vaikuta rauhoittaneen hänen mieltään. Talvella 1682 hänen majansa paloi, ja hieman myöhemmin vuoden 1683 alussa hänen äitinsä kuoli. Sen jälkeen hän matkusti Yamuraan asettuakseen ystävänsä luokse. Talvella 1683 hänen oppilaansa antoivat hänelle toisen majan Edossa, mutta hänen mielialansa ei kohentunut. Vuonna 1684 hänen oppilaansa Takarai Kikaku julkaisi Bashōn ja muiden runoilijoiden teoksista koostuvan Minashiguri-kokoelman (, ”nahistuneet kastanjat”). Myöhemmin samana vuonna hän jätti Edon ja lähti ensimmäiselle neljästä merkittävästä vaelluksestaan.
Matkustaminen oli keskiajan Japanissa äärimmäisen vaarallista, ja aluksi Bashō odotti yksinkertaisesti kuolevansa keskellä ei mitään tai joutuvansa maantierosvojen tappamaksi. Kun matka eteni, hän tuli paremmalle tuulelle ja tunsi olonsa mukavaksi tien päällä. Hän tapasi useita ystäviä ja alkoi nauttia muuttuvista maisemista ja vuodenajoista. Hänen runonsa saivat vähemmän sisäänpäin kääntyneen ja iskevämmän muodon, kun hän tarkkaili ympäröivää maailmaa:
Matka vei hänet Edosta Fujivuorelle, Uenoon ja Kiotoon. Hän tapasi useita runoilijoita, jotka kutsuivat itseään hänen oppilaikseen ja vaativat neuvoja; hän käski heitä olla välittämättä Edon tyylistä ja jopa hänen omista ”nahistuneista kastanjoistaan”, joissa oli hänen mukaansa ”useita runoja, jotka eivät ole keskustelun arvoisia”. Hän palasi Edoon kesällä 1685 pysähtyen matkalla kirjoittaakseen uusia hokkuja ja kommentoidakseen omaa elämäänsä:
Kun Bashō palasi Edoon, hän aloitti iloisena työnsä runouden opettajana bashō-majassaan, vaikka hän suunnittelikin salaa uutta matkaa. Runot hänen matkaltaan julkaistiin teoksessa Nozarashi kikō (, ”alttiina pelloille”). Vuoden 1686 alussa hän kirjoitti yhden tunnetuimmista haikuistaan:
Historioitsijat uskovat, että runosta tuli kuuluisa heti: huhtikuussa Edon runoilijat kokoontuivat bashō-majaan haikai no renga -kilpailuihin, joiden aiheena olivat sammakot ja jotka olivat ilmeisesti kunnianosoitus Bashōn hokkulle. Se asetettiin kokoelman alkuun. Bashō pysyi Edossa jatkaen opettamista ja kilpailujen järjestämistä, mutta hän teki kuunkatseluretken maaseudulle syksyllä 1687 ja pidemmän matkan vuonna 1688, kun hän palasi Uenoon juhlimaan kuukalenterin uuttavuotta. Kotonaan Edossa Bashō eristäytyi ajoittain: välillä hän ei hyväksynyt majaansa vierailijoita ja välillä taas arvosti heidän seuraansa. Samaan aikaan hän nautti elämästään ja hänellä oli hienovarainen huumorintaju, joka heijastuu hänen hokkuunsa:
Kapea tie pohjoiseen
Siihen mennessä kun Bashō saapui Ōgakiin nykyisen Gifun prefektuurin alueella hän oli saanut valmiiksi lokikirjan matkastaan. Hän muokkasi ja muotoili sitä kolmen vuoden ajan kirjoittaen lopullisen version vuonna 1694 nimellä Oku no hosomichi (, Kapea tie pohjoiseen). Ensimmäinen painos julkaistiin Bashōn kuoleman jälkeen vuonna 1702. Teos oli välitön kaupallinen menestys, ja monet muut kiertävät runoilijat seurasivat hänen matkareittiään. Teosta pidetään usein hänen hienoimpana saavutuksenaan, johon kuuluu seuraavan kaltaisia hokkuja:
Myöhempi elämä
thumb|upright|Bashōn hauta [[Ōtsussa Shigan prefektuurissa.]]
Palattuaan Edoon talvella 1691 Bashō eli jo kolmannessa majassaan, jonka hänen oppilaansa olivat jälleen lahjoittaneet hänelle. Tällä kertaa hän ei kuitenkaan ollut yksin: hän otti luokseen veljenpoikansa ja naispuolisen ystävänsä Jutein, jotka toipuivat molemmat sairaudesta. Hänen luonaan kävi runsaasti vieraita.
Bashō tunsi olonsa edelleen epämukavaksi. Hän kirjoitti ystävälleen, että ”muut häiritsevät minua, eikä minulla ole mielenrauhaa”. Hän ansaitsi elantonsa opettamalla ja esiintymällä haikai-juhlissa vuoden 1693 elokuun loppuun saakka, kun hän sulki bashō-majansa portin ja kieltäytyi näkemästä ketään kuukauteen. Lopulta hän tyyntyi omaksuttuaan karumin eli ”keveyden” periaatteen, puolibuddhalaisen elämänkäsityksen, jossa ikävää ja tavanomaista maailmaa tervehditään siitä eristäytymisen sijaan. Bashō lähti Edosta viimeisen kerran kesällä 1694 ja vietti aikaa Uenossa ja Kiotossa ennen saapumistaan Osakaan. Hän sai vatsasairauden ja kuoli 50-vuotiaana rauhallisesti oppilaidensa ympäröimänä. Vaikka hän ei kirjoittanutkaan kuolinvuoteellaan mitään muodollista kuolinrunoa, seuraavaa hokkua pidetään yleisesti hänen hyvästinään. Se oli viimeinen hänen sairautensa aikana muistiin kirjattu runo:
Vaikutus
Bashō pyrki kuvaamaan hokkuissaan todellista ympäristöä ja tunteita sen sijaan, että hän olisi pitäytynyt kigo-vuodenaikasanojen kaavoissa, jotka ovat edelleen Japanissa suosittuja. Bashōn elinaikanakin hänen runoutensa tavoitteita ja tyyliä arvostettiin laajalti, ja hänen kuolemansa jälkeen arvostus vain kasvoi. Useat hänen oppilaansa, erityisesti Mukai Kyorai ja Hattori Dohō, kokosivat hänen omaa runouttaan koskevia sitaattejaan.
1700-luvulla Bashōn runouden ihailu voimistui, ja Ishiko Sekisuin ja Moro Nanimarun kaltaiset kriitikot tekivät runsaasti töitä löytääkseen hänen hokkuistaan viittauksia historiallisiin tapahtumiin, keskiaikaisiin kirjoihin ja muihin runoihin. Nämä kommentaattorit ylistivät usein ylenpalttisesti Bashōn epämääräisiä viittauksia, joista jotkut olivat luultavasti kirjallisia vääriä ystäviä. Vuonna 1793 šintolainen hallinto kohotti Bashōn kamiksi, ja jonkin aikaa hänen runoutensa arvosteleminen oli kirjaimellisesti jumalanpilkkaa.
Vasta 1800-luvun lopussa Bashōn runojen yksimielinen ihailu päättyi. Masaoka Shiki, luultavasti Bashōn kuuluisin kriitikko, hajotti pitkäaikaisen oikeaoppisuuden rohkeilla vastaväitteillään. Shikillä oli kuitenkin myös keskeinen rooli Bashōn runouden tuomisessa älykköjen ja suuren yleisön saataville. Hän keksi termin haiku (korvaamaan hokkun) viittaamaan itsenäiseen 5–7–5-tavuiseen muotoon, jota hän piti haikai no rengan taiteellisimpana ja puoleensavetävimpänä osana.
Bashōn runojen kriittinen tulkinta jatkui 1900-luvulle, jolloin merkittäviä teoksia kirjoittivat Yamamoto Kenkichi, Imoto Nōichi ja Ogata Tsutomu. 1900-luvulla Bashōn runoutta alettiin myös kääntää maailman eri kielille ja sitä julkaistiin Japanin ulkopuolella. Hänen asemansa länsimaissa tunnetuimpana haikurunoilijana antoi hänen teoksilleen runsaasti vaikutusvaltaa. Koska länsimaissa haikuista on pidetty enemmän kuin perinteisemmistä tanka- tai renga-runoista, hänestä on tullut japanilaisten runoilijoiden ja runouden perikuva. Hänen säkeidensä impressionistinen ja tiivis luonne on vaikuttanut erityisesti Ezra Poundiin ja imagisteihin sekä myöhemmin beat-sukupolven runoilijoihin. Claude-Max Lochu loi toisella Japanin-vierailullaan oman ”matkamaalauksensa” innostuttuaan siitä, miten Bashō käytti matkustamista tuomaan innoitusta.
Lydia Bosch
Lydia Bosch (oik. Lydia Boquera de Buen, s. 26. marraskuuta 1963 Barcelona, Espanja) on espanjalainen juontaja ja näyttelijä.
Bosch nousi julkisuuteen 1980-luvulla visailuohjelma Un, dos, tres... responda otra vezin ja musiikkiohjelma Sábado nochen juontajana. Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista Lleno, por favor, Perhelääkäri, Motivos personales ja Serranon perhe. Roolistaan Perhelääkärin Alicia Sollerina hän sai Fotogramas de Plata- ja TP de Oro -palkinnot. Hänen merkittävin elokuvaroolinsa on elokuvasta You’re the One (Una historia de entonces), mistä hän sai Goya-ehdokkuuden.
Lamar Neagle
Syyskuussa 2010 Neagle siirtyi Suomeen Veikkausliigassa pelaavaan IFK Mariehamniin.
Kaksi naista kahvipöydän ääressä
On arveltu, että tämä piirustus esittää kahta naista, joiden luona Ernst Josephson oli hoidettavana Tukholmassa vuoden 1888-89 sairaalajakson jälkeen. Hän oli sairastunut paranoidiaan ja joutunut sairaalaan. Maalaamisen hän oli lopettanut jo aiemmin, mutta nyt hän oli aloittanut maalaamisen ja piirtämisen uudelleen.
Lähteet
Timo Huusko: Ernst Josephson: Kaksi naista kahvipöydän ääressä. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.35.
SDP Etelä-Savo
SDP Etelä-Savo oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen piirijärjestö Etelä-Savon vaalipiirissä. Vuonna 2013 järjestö yhdistyi vaalipiiriuudistusta seuraten Kymen Sosialidemokraattisen Piirin kanssa muodostaen Kaakkois-Suomen Sosialidemokraatit. Vuodesta 1906 toiminut piiri tunnettiin aiemmin nimellä '''Mikkelin läänin vaalipiirin sos.dem. piirijärjestö''' ja sen piiritoimisto sijaitsi Mikkelissä.
Piirin alueella toimi vuonna 2009 kolme kunnallisjärjestöä (Kerimäki, Mikkeli ja Savonlinna) ja yhteensä 41 puolueosastoa.
Etelä-Savon vaalipiiristä (aiemmin Mikkelin läänin vaalipiiri) valittiin vuosina 1962–1999 kolme SDP:n kansanedustajaa. Eduskuntavaaleissa 2003 valituksi tuli kaksi, 2007 yksi ja 2011 kaksi.
Matthew Irwin
Matt Irwin (s. 29. marraskuuta 1987 Brentwood Bay, British Columbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana NHL-joukkue Washington Capitalsin organisaatiossa.
Brodifakumi
Brodifakumi on erittäin myrkyllinen 4-hydroksikumariini K-vitamiinin antagonisti antikoagulanttina toimiva myrkky. Se on yksi maailman käytetyimmistä torjunta-aineista, tavallisimmin sitä käytetään rodentisidina. Sillä säännöstellään myös muita tuhoeläimiä, kuten Uudessa Seelannissa possumeita. Ainetta sisältävät tuotteet on tarkoitettu lähinnä ammattimaiseen käyttöön.
Matthew Irwin
Ura
Irwin valittiin BCHL:n parhaaksi puolustajaksi kahtena vuotena peräkkäin 2007 ja 2008, kun hän pelasi Nanaimo Clippersissä.
Brodifakumi
pienoiskuva|Suomalainen brodifakumia et al. sisältävä myrkkysyötti
Matthew Irwin
Ura
Irwin teki kahden ensimmäisen ammattilaiskautensa aikana 73 pistettä Worcester Sharksissa, jonka jälkeen San Jose Sharks teki hänen kanssaan sopimuksen kärsiessään Jason Demersin ja Brent Burnsin loukkaantumisista.
Irwin teki ensimmäisen NHL-maalinsa 26. tammikuuta 2013 Colorado Avalanchea vastaan. Irwin pelasi ensimmäisellä NHL-kaudellaan 38 ottelua, joissa teki kuusi maalia ja 12 pistettä. Hän laukoi keskimäärin 2.1 kertaa maalia kohti per ottelu, mikä oli eniten kaikista tulokaspuolustajista.
3. huhtikuuta 2013 Irwin teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Sharksin kanssa.
Siirtotakarajalla helmikuussa 2020 Irwin siirtyi Nashville Predatorsista kuudennen kierroksen varausvuoron kanssa Anaheim Ducksiin vaihdossa Korbinian Holzeriin.
Brodifakumi
Toksikologia
Brodifakumi on 4-hydroksikumariini antikoagulantti, joka toimii samalla periaatteella kuin sen historialliset edeltäjät dikumaroli ja varfariini. Se on kuitenkin niitä huomattavasti voimakkaampaa ja pitkävaikutteisempaa; sen eliminaation puoliintumisaika on rasvaliukoisuudesta johtuen 20–130 päivää, minkä takia sitä kutsutaan "supervarfariiniksi" tai "toisen polven antikoagulantiksi".
Brodifakumin toiminta perustuu sen kykyyn keskeyttää sykli, jossa K-vitamiini muuttuu K-vitamiini-epoksidiksi ja takaisin K-vitamiiniksi estämällä VRORC1-proteiinin (K-vitamiini epoksidi reduktaasi proteiini) toiminnan. Tällöin K-vitamiinin tasot veressä laskevat ja hyytymistekijöiden synteesi häiriintyy kunnes veri ei enää hyydy.
Lisäksi brodifakumi (kuten muutkin antikoagulantit myrkyllisinä annoksina) lisäävät verisuonten seinämien läpäisykykyä; tällöin plasma ja veri alkavat vuotaa pienimmistä verisuonista. Myrkytetty eläin kärsii lisääntyvästä sisäisestä verenvuodosta, joka johtaa lopulta šokkiin ja kuolemaan.
Myrkyllisyys
Brodifakumi on vaarallista nisäkkäille ja linnuille ja erittäin vaarallista kaloille. Se on kumulatiivinen myrkky, johtuen sen rasvaliukoisuudesta ja pitkästä eliminaatiosta. Ainetta kertyy erityisesti maksaan.
Akuutteja -arvoja joillekin nisäkkäille painokiloa kohti: LD50 arvot joillekin linnuille vaihtelevat noin 1 mg/kg – 20 mg/kg
LC50 vesieläimille:
Vaarallisuus
Koska brodifakumi aiheuttaa tappavan myrkytyksen jo pienillä annoksilla, se on luokiteltu "erittäin myrkylliseksi" (LD50 < 1,0 mg/kg) ja "hyvin myrkylliseksi" (T+; LD50 < 25 mg/kg), tässä järjestyksessä. Koska se on lisäksi kumulatiivinen ja luonnossa pitkään säilyvä, se on luokiteltu ympäristölle vaaralliseksi aineeksi (N; "Ympäristölle vaarallinen").
Brodifakumi voi lisäksi tunkeutua ihon läpi, minkä takia sitä sisältäviä tuotteita pitää käsitellä asiaankuuluvin suojavarustein.
Arvioitu kuolettava annos 60 kg painavalle ihmiselle on noin 15 mg ilman hoitoa. Brodifakumi on suhteellisen vaaratonta ihmisille, koska myrkkysyötit sisältävät ainetta vain vähän (normaalisti 10–50 mg/kg ; 0.001–0.005 %) ja mahdollisuudesta saada tehokasta vastalääkettä (K1 -vitamiinia). Myrkytys pitää kuitenkin todentaa oikein, että vastalääkettä voidaan annostella oikein ja tarpeeksi kauan. Tämä koskee myös myrkkyä syöneitä lemmikkieläimiä.
Hoito ihmisillä
Pääasiallinen vastamyrkky brodifakumin aiheuttamaan myrkytykseen on välitön K1-vitamiinin annostelu ruiskeena suoneen 10–25 mg (0,25 mg/kg lapsille) 3–6 tunnin välein kunnes protrombiiniaika stabiloituu; sitten 10 mg suun kautta kahdesti päivässä kunnes protrombiiniaika pysyy normaalina kolme päivää. K1-vitamiini tehoaa hyvin myrkytykseen, jos brodifakumi ei ole aiheuttanut liian paljoa vahinkoa verisuonistolle. Koska brodifakumi voi vaikuttaa kehossa jopa kuukausia, vastalääkettäkin on annettava vastaavasti useiden kuukausien ajan johtuen myrkyn pitkästä puoliintumisajasta, samalla seuraten protrombiiniaikaa.
Jos myrkkyä on yhä vatsassa, se poistetaan vatsahuuhtelulla jonka jälkeen voidaan antaa aktiivihiiltä.
Tositapauksia
Toisessa tapauksessa 17-vuotias poika tuotiin sairaalaan vakavien verenvuoto-oireiden takia. Hänellä oli ollut tapana polttaa seosta, jossa oli brodifakumia ja marijuanaa. K-vitamiinihoidosta huolimatta verenvuotoilua jatkui useita kuukausia, ennen kuin selviytyminen oli varmaa.
Tiikeriveljekset
Tiikeriveljekset (Deux frères) on ranskalais-brittiläinen yhteistyöelokuva vuodelta 2004. Se kertoo kahdesta tiikeristä, jotka joutuivat erilleen pentuina mutta tapaavat uudelleen. Elokuva sijoittuu 1900-luvun alkupuolen Kambodžaan, ja sen kuvauksissa on käytetty oikeita tiikereitä.
Hyvinkään Ponteva
Hyvinkään Ponteva (HyPo) on hyvinkääläinen urheiluseura, joka on nykyään keskittynyt koripalloon.
Seuran toimintaan kuuluu myös vuonna 1961 perustettu veteraanikerho ja vuoteen 2022 saakka lentopallo. Muita lajeja Pontevassa ovat aiemmin olleet muun muassa yleisurheilu, voimistelu, paini, hiihto, pyöräily, uinti, jalkapallo, pesäpallo, mäkihyppy, nyrkkeily, jääpallo, suunnistus, näyttämö- ja musiikkiharrastus sekä painonnosto.
Vuonna 2016 juhlittiin Hyvinkään Pontevan 100-vuotisjuhlaa.
Miesten edustusjoukkue
Pontevan miesten edustusjoukkue on viime vuodet pelannut valtakunnallista 1B divisioonaa tavoitteenaan kehittää Hyvinkääläisiä nuoria junioripelaajia.
Miesten joukkueen päävalmentajana toimii Janne Hartikainen.
Miesten edustusjoukkue saavutti divisioona 1B:ssä hopeaa kaudella 2021-2022 ja pronssia kaudella 2022-2023.
Naisten edustusjoukkue
Pontevan naisten edustusjoukkue on saavuttanut Naisten Korisliigassa hyviä tuloksia viime vuosina ansaiten 2015-2016 hopeaa, 2016-2017 kultaa, 2017-2018 pronssia, 2018-2019 pronssia.
Naisten edustusjoukkue putosi kauden 2019-2020 päätteeksi pois Naisten Korisliigasta ykkösdivisioonaan, jossa on pelannut siitä lähtien.
Juniorijoukkueet
Seura tekee hyvää juniorityötä, josta osoituksena monen juniorijoukkueen pelaaminen valtakunnan korkeimmilla sarjatasoilla ja omien kasvattien nousu seuran edustusjoukkueisiin.
Aikaisempia saavutuksia:
2005 syntyneiden poikien joukkue on saavuttanut paikan valtakunnallisten sarjojen korkeimmalla tasolla kolmena kautena peräkkäin. (2019-2020 Robert Petersen Cup, 2020-2021 U16 SM sarja, 2021-2022 U17 SM-sarja) Kaudella 2022-2023 joukkue pelasi valtakunnallista 1-divisioonaa, voittaen runkosarjan ja sijoittuen lopputurnauksessa pronssille.
Tunnettuja hyvinkääläislähtöisiä koripalloilijoita ovat mm. Anni Jämsä, Mirka Kilpijärvi, Henri Ventoniemi, Edon Maxhuni.
Rodos FC
Rodos FC on vuonna 1968 perustettu kreikkalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on nimensä mukaisesti Rodos. Rodos FC pelaa Kreikan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, eli Delta Ethnikissä.
Rodos FC pelasi Kreikan Superliigassa vuosina 1978–1980 sekä 1981–1983. Tästä alkoi kuitenkin alamäki, kunnes joukkue vuonna 2003 nousi kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle. Nykyiselle sarjatasolle joukkue nousi kaudeksi 2009–2010.
Andrea da Firenze
thumb|200px|Kristus laskeutuu [[limbo (uskonto)|limboon. Fresko Espanjalaiskappelissa. Santa Maria Novella, Firenze. (Andrea da Firenze 1365–1368)]] Andrea da Firenze eli Andrea di Bonaiuto (ainakin 1343–1377) oli italialainen renessanssiajan taidemaalari. Hän työskenteli Firenzessä. Hänet muistetaan varsinkin freskoistaan Firenzen Santa Maria Novellan basilikassa.
Suuri paasto
Suuri paasto eli pääsiäispaasto, paastonaika on paastoaika ennen pääsiäistä.
Paastonajan kehitys
Suuri paasto kestää varhaiskristilliseltä ajalta periytyvän tavan mukaan 40 vuorokautta. Esikuvana tämän pituiselle paastolle on ollut se, että Raamatun mukaan Jeesus vetäytyi ennen julkisen toimintansa aloittamista 40 päiväksi autiomaahan paastoamaan ja rukoilemaan. 300-luvulla paastonaika Roomassa oli kolme viikkoa ennen pääsiäistä. Nikean kirkolliskokous päätti vuonna 325 paaston pituudeksi 40 vuorokautta. .
Eri kirkkokunnat kuitenkin laskevat sen alkamis- ja päättymisajan hieman eri tavalla. Läntisissä kirkoissa, varsinkin katolisen kirkon latinalaisessa riituksessa se alkaa laskiaista seuraavana keskiviikkona, tuhkakeskiviikkona ja päättyy pääsiäislauantaina, nämä päivät mukaan luettuna. Täten paastonaika kestää todellisuudessa 46 vuorokautta, joista kuitenkin vähennetään ajanjaksoon kuuluvat 6 sunnuntaita, jotka eivät ole paastopäiviä. Myös luterilaisessa kirkkovuodessa nimitetään paastonajaksi samaa aikaa vuodesta, joskin ruokapaastosta on käytännössä yleensä luovuttu. Paastonaika ja sen merkitys sävyttävät kuitenkin jumalanpalveluksia. Suomalaisiinkin almanakkoihin on merkitty 1.–5. "paastonajan sunnuntait" (kuudes on palmusunnuntai). Paastonaikaa edeltää luterilaisen kirkon kalenterissa ns. esipaasto, joka on aina samanmittainen: 3. sunnuntai ennen paastonaikaa (septuagesima), 2. sunnuntai ennen paastonaikaa (sexagesima) ja laskiaissunnuntai.
Pääsiäisen edellä oleva paastonaika on pääsiäiseen valmistautumisaikaa. Siihen liittyy hiljentyminen, pyrkimys mielenmuutokseen ja tavoitteena on antaa tilaa hengellisyydelle, kuten Raamatun lukemiselle. Sen tueksi ja avuksi on muotoutunut ruokapaasto, tietyistä ruokalajeista sekä nautintoaineista kieltäytyminen. Paastoon osallistuminen on aina vapaaehtoista.
Ortodoksisessa kirkossa suuri paasto kestää 40 vuorokautta alkaen jo laskiais- eli sovintosunnuntaita seuraavana maanantaina, ja sen lasketaan päättyvän palmusunnuntaita edeltävänä perjantaina. Sunnuntaipäivät lasketaan suuren paaston päiviksi, mutta palmusunnuntaita ja sitä edeltävää Lasaruksen lauantaita ei. Suuren paaston päiviin ei ortodoksisessa kirkossa lasketa myöskään pääsiäistä edeltävää suurta viikkoa. Ortodokseille suuri viikko on silti ankaran paaston aikaa. Sen jälkeen koittaa pääsiäinen. Suurta paastoa edeltää noin neljän viikon mittainen valmistuskausi, jota nimitetään valmistusviikoiksi. Valmistusviikoilla ortodoksit valmistautuvat ruokapaastoon muun muassa vähentämällä eri ruokalajeja vähitellen.
Paastonajan sunnuntaiden nimet ja aiheet
Useiden läntisten kirkkojen evankeliumikirjoissa on edelleen ajanjakson päiville merkitty perinteiset latinankieliset nimet, jotka yleensä on otettu päivän psalmitekstin antifonista.
Paastonajan sunnuntait ortodoksessa kirkossa
Suuren paaston ajalle sijoittuvat seuraavat sunnuntait:
Paastonajan sunnuntait katolisessa kirkossa
Katolisen kirkon Suomessa kirkkokalenterissa paastonaikojen sunnuntaita ja juhlapäiviä ovatː
San Marino talviolympialaisissa 2018
San Marino osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Alessandro Mariotti, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa sekä päättäjäisissä.
Alppihiihto
San Marino sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle.
Kihlovirran kanava
Kihlovirran kanava sijaitsee Iisalmen ja Kiuruveden välisellä reitillä Poroveden ja Haapajärven välisessä salmessa. Kanavan pituus on 400 metriä, suurin sallittu alusten leveys on 7,0 metriä, syväys 1,2 metriä ja mastonkorkeus enintään 5,5 metriä.
Kihlovirran kanavan paikalla ollutta salmea ruopattiin 1871 ja uudelleen 1883–1884. Kihlovirran kanavaa syvennettiin vielä 1902–1903, ja sen uudeksi väylän syvyydeksi tuli 1,66 metriä.
Suurvisiiri
Suurvisiiri ( tai Vezîr-i Âzam, osmaniksi صدر اعظم, وزیر اعظم) oli Osmanien valtakunnan pääministerin virkanimi. Titteli Sadr-i a'zam tarkoittaa "ylintä kaikista korkea-arvoisista", joten suurvisiiri oli valtakunnan toiseksi tärkein mies ja käytännössä vastuussa vain suoraan sulttaanille. Suurvisiirin virka oli käytössä myös Suurmogulien valtakunnassa, Sassanidien valtakunnassa ja joissakin muissa islamilaisissa valtioissa kuten Tunisiassa ja Qatarissa. thumb|250px|Suurvisiirin audienssi kupolin alla. [[Jean Baptiste Vanmourin maalaus 1700-luvun alkupuoliskolta.]]
Taustaa
Osmanien valtakunnan 623-vuotisen historian aikana suurvisiirin virassa toimi kaikkiaan 284 miestä. Näistä alle puolet, 121 olivat etnisesti turkkilaisia ja loput tulivat valtakunnan provinsseista kuten Albaniasta, Georgiasta ja Bosniasta. Osa suurvisiireiksi nousseista omasi vaatimattoman taustan orjina ja osa heistä oli syntynyt kristittynä, jotka oli värvätty valtakunnan palvelukseen Devşirme-järjestelmän kautta. Osa kuului maineikkaisiin sukuihin, joista nousi monta jälkeläistä korkeaan asemaan valtakunnassa, kuten esimerkiksi albanialaistaustainen Köprülü-suku.
Virka
thumb|left|120px|Suurvisiirin sinetti. thumb|250px|Suurvisiirin teltassa, suurvisiiri hoitamassa liittolaissuhteita brittiupseerien kanssa Napoleonin sotien aikana 1799. Aikalaispiirros. Suurvisiirin tehtävä oli olla pääministeri ja toimia sulttaanin sijaisena, mikäli sulttaani seurasi joukkojaan sodankäyntiin tai oli estynyt hallitsemasta muista syistä. Tämän merkiksi virkaan astunut suurvisiiri kantoi kaulassaan sulttaanin kultaista sinettiä. Yksi suurvisiirin nimityksistä olikin sahib-i mühr, "sinetinkantaja". Perinteisesti sulttaani ilmoitti erottamispäätöksestä pyytämällä saada sinettinsä takaisin. Jos suurvisiiri johti armeijaa sodassa hänen sijaisinaan toimivat korkea-arvoisimmat hallintoneuvoston jäsenet. Suurvisiirin valta sulttaanin ehdottomana sijaisena ulottui kaikkialle lukuun ottamatta kahta merkittävää instituutiota: sulttaanin hovia ja korkeasti koulutettujen ammattilaisten asioita; ammattilaisiin luettiin tieteen, lain, lääketieteen ja uskon oppineet harjoittajat. Muutoin hän saattoi puuttua armeijan hallintaan sekä valvoa lakien asettamista ja noudattamista sekä pääkaupungissa että muualla valtakunnassa.
Ensimmäisenä suurvisiirina pidetään Alaeddin paššaa, mutta häntä ja muutamaa hänen tehtävässään seurannutta on alettu kutsua suurvisiireiksi vasta jälkikäteen. Hallintonsa aikana heitä kutsuttiin visiireiksi.