cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö II (Iso-Britannia)
Jälkeläiset
Yrjöllä oli vaimonsa Caroline von Brandenburg-Ansbachin kanssa kahdeksan lasta. Vanhin poika oli Walesin prinssi Fredrik, joka kuoli isänsä valtakauden aikana vuonna 1751. Hänen vanhimmasta pojastaan Yrjöstä tehtiin Walesin prinssi ja hän peri isoisältään kruunun vuonna 1760. Yrjö II on vanhimman poikansa kautta muuan muassa Elisabet II:n ja Hannoverin nykyisen päämiehen Ernst Augustuksen esi-isä. Hänen tyttärensä avioituivat muuan muassa Tanskan hoviin sekä merkittäviin hollantilaisiin ja saksalaisiin aatelissukuihin. Koska hän on vanhimman poikansa kautta kuningatar Viktorian esi-isä, hänen jälkeläisiään ovat monet Euroopan hallitsijat ja ruhtinaat. Hänen tyttärensä Anne avioitui Oranjen prinssi Vilhelm IV:n kanssa, minkä vuoksi hän on Alankomaiden nykyisen kuninkaan ja tämän kuuden edeltäjän (kolmen kuninkaan ja kolmen kuningattaren) esi-isä. Tyttärensä Annen kautta hän on myös Luxemburgin suurherttuan esi-isä ja tyttärensä Maryn kautta Belgian kuninkaan esi-isä.
Þorkell Sigurbjörnsson
Þorkell Sigurbjörnsson (16. heinäkuuta 1938 Reykjavík – 30. tammikuuta 2013 Kópavogur) oli islantilainen säveltäjä. Hän aloitti musiikin opiskelun Reykjavíkissa ja lähti sitten Yhdysvaltoihin, jossa sai maisterin arvon sävellyksessä vuonna 1961 opiskeltuaan Kenneth Gaburon ja Lejaren Hillerin johdolla. Hän osallistui myös kesäkursseille Darmstadtissa, Nizzassa ja Tanglewoodissa.
Þorkell toimi Islannin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1983–88. Hän oli yksi nimensä mukaisesti uuteen musiikkiin keskittyneen Musica Nova -ryhmän johtajista. Hän opetti Reykjavíkin musiikkikorkeakoulussa ja Islannin taideyliopistossa.
Þorkell tunnetaan parhaiten hengellisestä kuoromusiikistaan, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia orkesteriteoksia, viisi jousikvartettoa, elektronista musiikkia ja Bayreuthissa vuonna 2004 kantaesitetty kamariooppera Grettir. Þorkell sai Hamlinen yliopistosta kunniatohtorin arvon vuonna 1999. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Grönholm
Grönholm on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Azuqueca de Henares
Azuqueca de Henares on kunta Guadalajaran maakunnassa Espanjassa. Väkiluku oli 34 685 vuonna 2018.
Ruusuvuori
Ruusuvuori on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Visa Luttinen
Visa Eero Antero Luttinen (s. 22. tammikuuta 1972 Turku ) on helsinkiläinen muusikko. Luttinen tunnetaan parhaiten vuodesta 1998 luotsaamastaan bileyhtyeestä Gebardi. Samana vuonna "syntyi" myös hänen alter egonsa Nat Newborn, swing-laulaja, jolla on erikokoisia kokoonpanoja aina sooloaktista (mies, piano & laulu) omaan big bandiin Nat Newborn Big Time. Näiden aktiivisten aktiensa rinnalle 2011 Luttinen synnytti vielä kokoonpanon "Visa & Villikissat", joka esittää 1950- ja 1960-lukujen henkistä suomenkielistä rokkia & poppia. Vuosina 2015 ja 2016 Luttinen kilpaili tangokuninkaan kruunusta. 2021 Luttinen julkaisi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kappaleensa "Tällaisina päivinä" vain Visa Luttisena, ei siis minkään taiteilijanimen tai orkesterin nimellä. 2022 hän perusti nelimiehisen "Visa & Vokaalit"-kokoonpanon jatkamaan telakalle jääneen Villikissojen linjoilla. Henki on tässäkin 50-60-lukulainen, ja neliääninen laulu on keskeisessä roolissa. 2023 toukokuussa kokoonpano julkaisi ensimmäisen kappaleensa, Luttisen oman "Taas on aika auringon", ja videon siihen.
Korttiluettelo
Korttiluettelo on korteista koostuva luettelo. Sen perimmäinen tavoite on auttaa löytämään teos kirjaston tietokannasta mahdollisimman nopeasti. Korttiluettelo korvasi kirjamuotoisen luettelon 1800-luvulla ja oli yleisessä käytössä mm. kirjastoissa ja toimistoissa 1900-luvun jälkipuoliskolle asti, minkä jälkeen sen korvasi sähköinen luettelo. Korttiluettelo otti ison askeleen tulevaisuuteen tiedonhallinnassa, sillä sen myötä tiedon järjestäminen muuttui huomattavasti aiempaa joustavammaksi.
Euroopassa
1700-luvulla kirjojen luetteloinnissa suosittiin painettua kirjaa ja tiedon etsimisessä hyllyistä luotettiin kirjojen asetteluun sekä kirjastonhoitajan muistiin. Itse luetteloa käytettiin apuna lähinnä varastoinnissa. Kirjojen määrä alkoi lopulta käydä liian suureksi tällaiselle järjestelmälle ja jouduttiin keksimään uusia menetelmiä kirjojen järjestämiseksi. Jesuiitoilta ja luostareista takavarikoitujen kirjatulvien myötä, Wienin hovikirjastossa otettiin käyttöön ensimmäinen irtonaisille liuskoille tehty luettelo vuonna 1780. Vaikkei siinä vielä käytettykään kortteja, sitä voidaan pitää ensimmäisenä korttiluettelona. Tämä kirjastoluettelo sai myöhemmin nimen “Josephinian luettelo”, ja se on tallessa Itävallan kansalliskirjastossa. Liuskaluettelo otettiin käyttöön Suomessa jo 1700- ja 1800-lukujen taitteessa, kun Turun akatemian ja Helsingin yliopiston kirjaston hoitajana toiminut Fredrik Wilhelm Pipping omaksui menetelmän Göttingenin yliopiston kirjastosta. Kansalliskirjastosta löytyy 1820-luvulla aloitettu liuskaluettelo.
Amerikassa
Korttiluettelon kehitys jatkui Yhdysvalloissa Harvardin kirjastonhoitajan William Croswellin toimesta. Hän sai vuonna 1812 tehtäväkseen koota luettelon Harvardin kirjaston laajasta kirjakokoelmasta. Työn edettyä liian hitaasti, Croswell alkoi leikellä käsikirjoitusta liuskoille, mikä nopeutti hänen urakkaansa. Croswell erotettiin lopulta Harvardista, vaikka onnistuikin pysymään liuska-järjestelmänsä ansiosta annetussa aikataulussa. Vaikka Croswell ei saanut aikanaan ansaitsemaansa tunnustusta, löysi hänen kehittämänsä korttiluettelon prototyyppi tiensä toimistoihin ja hallinnointijärjestelmiin 1900-lukuun mennessä. 1830-luvulla Thaddeus William Harris jatkoi Croswellin esimerkkiä seuraten liuskaluettelon käyttöä. Hän oli vakuuttunut järjestelmän hyödyistä ja suositteli 1840 Harvardissa, että kaikki tulevat luettelot tehtäisiin erillisille korteille. Kortit sijoitettiin puisiin vetolaatikoihin hakemisen helpottamiseksi. Kyseinen luettelo säilyi Harvardin yliopiston kirjastossa aina vuoteen 1912 asti. Moderni korttiluettelo otti viimeisen askeleen kehityksessään 1861, kun luettelon selaaminen avattiin yleiseen käyttöön. Aiemmin kortisto oli ollut vain kirjaston henkilökunnan käytössä. Idean takana oli Harvardin apulaiskirjastonhoitaja Ezra Abbot, joka uskoi uuden menetelmän nopeuttavan kirjaston käyttöä. Korttiluettelo levisi eräisiin amerikkalaisiin suurkirjastoihin ja vähitellen muualle maailmaan. Kirjastoja nopeammin kortisto levisi 1800-luvun jälkipuoliskolla mm. toimistoihin, joissa sitä käytettiin kirjanpitoon.
Luettelokortti
Luettelokorteilla oli monia etuja kirjaan tehtyihin merkintöihin nähden. Niitä oli helppo järjestää uudelleen, monistaa ja vaihtaa. Luetteloimiseen käytettiin ensimmäistä kertaa kortteja Ranskassa vallankumouksen jälkeen 1791. Luetteloimista varten laadituissa ohjeissa suositeltiin pelikorttien käyttämistä, joita lojui valtavasti käyttämättöminä kuningasvallan ajalta. Pelikorttien hyötyjä olivat mm. standardoitu koko ja muoto. Niiden takapuoli oli tyhjä, joten tiedot kirjattiin sinne. Lisäksi ne kestivät paperia paremmin käsittelyä. 1800-luvulla Ezra Abbot kehitti 5x2 tuuman luettelokortin. Siihen oli lisätty reikä, jotta kortit saatiin sidottua langalla yhteen ja näin ne pysyivät tallessa. Kortteja pidettiin vetolaatikoissa. Luettelokorttien yleistyttyä 1800-luvun lopussa, alkoi kilpailu kortin standardoidusta koosta. Kansainvälinen bibliografian instituutti hyväksyi 1908 luettelokortin maailmanlaajuisen formaatin: 7.5x12.5 cm, joka vastasi Yhdysvalloissa käytettyä postikorttia.
Luetteloinnin tavoite
Luetteloinnin perimmäisenä tavoitteena on vastata kirjaston asiakkaan esittämiin kyselyihin mahdollisimman helposti ja yksinkertaisesti. Sen tarkoituksena on auttaa löytämään teoksia kirjaston tietokannasta esimerkiksi teoksen nimikkeen, kirjoittajan, aiheen tai tyylin perusteella.
Korttiluettelo mahdollistaa teoksen löytymisen kirjaston kokoelmasta kirjailijan, teoksen nimen tai teoksen aiheen perusteella. Tämä vaatii, että jokin näistä kolmesta on hakijan tiedossa. Korttiluettelon avulla asiakas voi myös selailla kirjaston kokoelmaa kirjailijan, aiheen tai tyylin perusteella. Tätä kautta luettelo myös auttaa asiakasta löytämään sellaisia teoksia, jotka eivät ole aikaisemmin olleet asiakkaan tiedossa.
Korttiluettelon käyttökohteita
Korttiluettelo on alun perin kirjastojen käyttöön kehitetty järjestelmä. Melvil Deweyn vuonna 1881 perustaman yrityksen, Library Bureaun, ansiosta korttiluettelo löysi tiensä eri yritysten ja organisaatioiden suosioon.
Vuonna 1884 ensimmäinen yhdysvaltalainen pankki (Williamsburg Savings Bank) osti Deweyltä käyttöönsä korttiluettelon saadakseen pankkitalletukset järjestykseen. Tämän jälkeen suuret vakuutusyhtiöt ottivat käyttöönsä luettelon asiakastietojen hallitsemiseen ja vielä myöhemmin sairaalat potilastietojen ylläpitämiseksi. Korttiluettelo nousi käytännöllisyytensä ja helppokäyttöisyytensä vuoksi suureen suosioon. Sitä käytettiin valtioiden virastoissa, kirjanpidossa, arkistolaitoksissa ja muissa paikoissa missä suuri määrä tietoa piti saada helposti saataville ja haettavaksi. Nykyisin korttiluettelot ovat saaneet väistyä uudempien teknologioiden tieltä. Kuten kirjastoissa, myös muissa laitoksissa käyttöön on otettu sähköisiä luetteloita, tietokantoja ja tiedonhallintajärjestelmiä.
Korteista sähköiseen luetteloon
Korttiluettelosta sähköiseen tietokantaan on vain lyhyt askel, sillä korttiluetteloissa tiedot on järjestetty samaan tapaan muokattaviksi tietueiksi kuin sähköisessä luettelossa. Ensimmäiset sähköisten luetteloiden kokeilut tehtiin jo 1960-luvulla, mutta vasta vuonna 1975 Yhdysvalloissa kehitettiin ensimmäinen suuren aineiston luettelo. Nykyisin sähköiset luettelot ovat syrjäyttäneet paperiset versiot ja ne voivat koostua yhden tai usean kirjaston bibliografisista tiedoista.
MARC-standardit (Machine-readable cataloging)
Marc-standardit on yhdysvaltalaisen Henriette Avramin 1960-luvulla kehittämä standardi kirjastojen luettelotietojen tallennukseen ja vaihtamiseen. Niiden avulla kirjastot pystyivät luomaan yhtenäisiä luettelotyyppejä ja ne omalta osaltaan vauhdittivat sähköisen luettelon kehittymistä. MARCista tuli vuonna 1973 kansainvälinen standardi tallentaa bibliografisia tietoja. Tätä nykyä jokainen laajalti käytössä oleva kirjastojärjestelmä tukee MARC-formaattia. Nykyään käytössä on MARC21-formaatti, joka on käytössä kansainvälisesti monissa maissa.
Ensimmäisen sukupolven sähköiset luettelot
Ensimmäiset 1970-luvun lopulla kehitetyt luettelot olivat käytännössä sähköisiä kopioita korttiluetteloista. Ne sisälsivät samat tiedot kuin korttiluettelot eikä oikeaa teosta löytynyt kuin täydellisellä haulla. Esimerkiksi teosten hakeminen asiasanoilla ei vielä onnistunut näissä luetteloissa. Ensimmäiset sähköiset luettelot olivat lähinnä kirjojen etsimislistoja, jotka toimivat hyvin vain, jos käyttäjä tiesi mitä etsi.
Toisen sukupolven sähköiset luettelot
1980-luvun lopulla sähköisiin luetteloihin tuli suuria parannuksia. Niiden vuorovaikutus asiakkaan kanssa parani ja käyttöön otettiin muun muassa Boolen algebraan perustuva asiasanahaku. Näin luetteloihin pystyttiin tekemään myös epätäsmällisiä hakuja, esimerkiksi pelkän aiheen perusteella. MARC-standardeja käyttämällä teoksiin voitiin lisätä muun muassa kuvailutietoja, joiden perusteella niitä pystyttiin hakemaan sähköisestä luettelosta. MARC-standardien vuoksi samalla sähköisellä luettelolla pystyi hakemaan tietoja useasta tietokannasta.
Sähköisen luettelon etuja korttiluetteloon nähden
Husain Rashidin ja Methab Ansarin mukaan sähköisillä luetteloilla on seuraavia etuja korttiluetteloon nähden:
Giovanni Battista Vitali
Giovanni Battista Vitali (18. helmikuuta 1632 Bologna – 12. lokakuuta 1692 Bologna) oli italialainen säveltäjä. Hän oli maansa ensisijainen jousille sävelletyn kamarimusiikin tekijä Arcangelo Corellia edeltäneenä aikana.
Vitali oli Maurizio Cazzatin oppilas. Hän aloitti noin vuonna 1658 toimintansa sellistinä Basilica di San Petroniossa, Bolognassa. Vuonna 1674 hän oli toinen ja vuonna 1684 ensimmäinen musiikillinen johtaja Modenan Francesco II:n palveluksessa. Vitalin julkaistut teokset koostuvat pääasiallisesti triosonaateista, joihin kuuluu sekä kirkollista että maallista tyyliä edustavia töitä. Häneltä on säilynyt myös huomattava määrä tansseja. Monia hänen teoksistaan säilytetään Modenan Biblioteca Estensessä.
Myös Vitalin poika Tomaso Antonio Vitali oli säveltäjä.
Laguiole
Laguiole on kunta Ranskan eteläosassa Aveyronin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 53 kilometriä Rodezin kaupungista koilliseen.
Laguiole on antanut nimen alueella valmistettavalle laguiole juustolle. Juustoa valmistetaan aubrac-rotuisten lehmien maidosta. Kunnan keskustassa sijaitsevalla Place du Foiraililla on Georges Guyotin vuonna 1947 tekemä veistos aubrac härästä. Kunnassa valmistetaan ruokailuvälineitä ja erityisesti Laguiole-veitset ovat laajalti tunnettuja. Veitsiä on valmistettu 1800-luvulta lähtien, ja niille on Laguiolessa myös museo.
Kunnan nähtävyyksiä ovat keskiaikaiset linnat Château de la Boissonnade ja Château d'Oustrac, jotka molemmat kuuluvat Ranskan historiallisten monumenttien listalle. Listalle kuuluu myös Saint-Matthieun kirkko.
HMS A.6
HMS A.6 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Vickers, Sons & Maximilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1903. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1904 ja valmistui 23. maaliskuuta 1905.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 8. lokakuuta 1920.
Sergei Tarakanov
Sergei Nikolajevitš Tarakanov (, s. 25. huhtikuuta 1958 Lotinapelto, Venäjän SFNT) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Miesten maajoukkuetasolla Tarakanov edusti Neuvostoliittoa, jonka pelaajana hän voitti olympiakultaa Soulissa 1988, olympiapronssia Moskovassa 1980, maailmanmestaruuden Kolumbiassa 1982, MM-hopeaa Espanjassa 1986 , kolme Euroopan mestaruutta ja kaksi muuta EM-mitalia.
Entelodon
Entelodon on sukupuuttoon kuollut sorkkaeläinten suku. Se eli Euraasiassa myöhäiseltä eoseeniltä varhaiselle oligoseenille. Entelodon kasvoi 2,1 metrin korkuiseksi, 3 metrin pituiseksi ja painoi noin tonnin. Vaikka Entelodonista puhutaan usein sikana, se oli vain niiden etäinen sukulainen.
Ravinto
Entelodon oli kaikkiruokainen. Se söi kaikkea eloperäistä: hedelmiä, raatoja, pähkinöitä, juuria, köynnöksiä ja erilaisia eläimiä - jopa omia lajitovereitaan. Entelodon viihtyi keitailla ja lähteillä, jonne muut eläimet kokoontuivat juomaan. Entelodonilla oli vahvat leuat, ja löydetyt katkenneet hampaat viittaavat siihen, että Entelodon olisi pystynyt murskaamaan luita. Entelodon oli myös hyvin nopea.
Fossiilit
Entelodonin fossiilit ovat hyvin yleisiä, ja niitä on löydetty Pohjois-Amerikasta satoja. Joidenkin yksilöiden fossiileissa oli merkittäviä vammoja, jotka oli voinut aiheuttaa vain toinen Entelodon. Vammoja olivat esimerkiksi murskautuneet poskiluut, puremat ja pään haavat, jotka ovat luultavasti syntyneet kahden Entelodon-uroksen reviiri- tai kosiotappelussa. pienoiskuva|keski|Entelodon magnus
Populaarikulttuurissa
Entelodon esiintyy muun muassa BBC:n ohjelman Matkalla muinaisten petojen kanssa kolmannessa osassa.
Auttaja
thumb|upright|Toisen maailmansodan päättymisestä Euroopassa kertova etusivu 10.5.1945. Auttaja oli Evankelis-Luterilaisen Kansalliskirkon Michiganin Ironwoodissa vuosina 1906–1964 julkaisema amerikansuomalainen sanomalehti. Myöhemmin se ilmestyi hartauslehtenä.
Kim Väisänen
Kim Jarkko Kristian Väisänen (s. 3. maaliskuuta 1972 Outokumpu) on suomalainen startup-sijoittaja ja yrittäjä. Väisänen on opiskellut taloustieteitä Joensuun yliopistossa. Vuonna 1997 Väisänen perusti tietojen hävitykseen erikoistuneen yrityksen Blancco yhdessä Janne Tervon kanssa.
Auttaja
Pastori Pietari Vuori osti vuoden 1906 alussa Ironwoodissa ilmestyneen Vapaan Sanan ja ryhtyi julkaisemaan sitä Auttaja-nimisenä viikkolehtenä. Seuraavana kesänä se tunnustettiin Kansalliskirkon äänenkannattajaksi. Vuonna 1909 lehden kirjapaino siirtyi kirkkokunnalle, joka perusti Finnish Printing Company -yhtiön. Auttajan toimittajina työskentelivät pastorit M. N. Westerback ja J. E. Nopola. Sen levikki oli 2 900 kappaletta vuonna 1909, 2 400 1920-luvun alussa ja 1 800 vuonna 1935. Lehti kiisteli pitkään Suomi-Synodin ja sen lehden Amerikan Suomettaren kanssa.
Kansalliskirkon liittyessä Missouri-synodiin Auttajasta tuli aluksi Ironwoodissa ja myöhemmin Saint Louisissa kuukausittain ilmestynyt hartauslehti. Vuosina 1968–1991 sitä julkaistiin kahdesti kuukaudessa Amerikan Uutisten liitteenä.
Kim Väisänen
Otsakorven säätiö palkitsi Väisäsen ja Tervon vuonna 2002 Otsakorven palkinnolla heidän henkilökohtaisesta panoksestaan ja yrittäjärohkeudestaan, minkä ansiosta Blancco kansainvälistyi nopeasti alansa edelläkävijäksi.
Yritys voitti vuonna 2012 Ernst & Youngin (nykyisin EY) järjestämän valtakunnallisen Entrepreneur of the Year -kilpailun. Tieto- ja viestintätekniikan uutislehti Tietoviikko valitsi Blanccon vuoden Tivi-yritykseksi vuonna 2013. Väisänen myi Blanccon vuonna 2014 brittiläiselle Regenersis Plc RGS:lle.
Nykyisin startup-sijoittajana toimivan Väisäsen ensimmäisiä sijoituksia oli puhelinkoppeja ja hiljaisia tiloja valmistava Framery. Framery oli Deloitten FAST 500 -listalla ja Euroopan 36. nopeimmin kasvanut yritys vuonna 2017.
Väisänen on ollut voittamassa kahdesti tasavallan presidentin kansainvälistymispalkintoa, vuonna 2012 Blanccon toimitusjohtajana ja 2017 Frameryn hallituksen puheenjohtajana. Frameryn hallituksen puheenjohtajuus päättyi vuonna 2018, kun Framery myytiin pääomasijoitusyhtiö Vaaka Partnersille.
Outokumpulaislähtöinen Väisänen valittiin vuoden ulkopohjoiskarjalaiseksi vuonna 2016.
Suomalainen yksityisten enkelisijoittajien voittoa tavoittelematon yhdistys Finnish Business Angel Network eli FiBAN palkitsi Väisäsen vuoden suomalaisena bisnesenkelinä vuonna 2017.
Hallitusammattilaisena Väisänen vaikuttaa vuonna 2022 Ajatuspaja Liberan hallituksen puheenjohtajana ja FIBANin hallituksen varapuheenjohtajana. Hän on myös asuntosijoittamiseen erikoistuneen Asuntosalkku Suomi Oy:n hallituksen jäsen.
Väisänen oli yksi viidestä bisnesenkelistä Rabbit Films Oy:n tuottamassa tositv-sarjassa Leijonan luola, jota esitettiin Suomessa Nelosella, Jimillä ja Ruutu -nettitelevisiossa vuonna 2018.
Väisänen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Psuennes I
upright|pienoiskuva|Psusennes I, Kuva: [[Brett Weinstein, 2008.]]
Hän meni naimisiin siskonsa Mutnedjmetin kanssa.
Luettelo Laajasalon peruspiirin suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Laajasalon peruspiirin suojelluista rakennuksista. Laajasalon peruspiiriin kuuluu osa-alueina Vartiosaari, Yliskylä, Jollas, Tullisaari, Kruunuvuorenranta, Hevossalmi, Villinki, Santahamina, Itäsaaret ja Aluemeri.
Suurin osa Laajasalon kaupallisista palveluista on keskittynyt Yliskylään, jossa on myös kirkko ja terveyskeskus. Helsingin kristillinen opisto, Suomen vanhin kristillinen kansanopisto, toimii saaren pohjoisosassa.
Lännenambrapuu
Lännenambrapuu (Liquidambar styraciflua) on ambrapuukasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa. Se on suosittu koristekasvi kauniin punakeltaisen ruskavärityksensä vuoksi. Sen tähtimäiset lehdet muistuttavat hieman vaahteroiden lehtiä, mutta ovat varrella kierteisesti, eivätkä vastakkain, kuten vaahteroilla.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Lännenambrapuu François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819. Lännenambrapuu on pitkäikäinen ja melko nopeakasvuinen puu, joka kasvaa 15–45 metriä korkeaksi ja alkaa tuottaa siementä 20–30 vuoden ikäisenä. Latvus on nuorilla puilla kapean kartiomainen, mutta muuttuu puun ikääntyessä pyöreäksi ja avonaiseksi. Kuivilla paikoilla kasvavilla puuyksilöillä on syvälle ulottuva pääjuuri, kun taas märillä paikoilla juuristo levittäytyy lähelle maanpintaa. Kaarna on nuorissa puissa harmaata ja sileää, mutta muuttuu vanhemmiten uurteiseksi ja suomumaiseksi. Oksissa on selviä korkkiharjanteita.
Kiiltävänvihreät lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti ja niissä on 6–10 senttimetriä pitkä lehtiruoti. Korvakkeet ovat tasasoukkia tai suikeita, 3–4 millimetriä pitkiä ja varhain varisevia. Lehtilapa on 7–19 senttimetriä pitkä, sormijakoinen ja viisi- tai seitsenliuskainen – yksittäiset liuskat ovat pitkäsuippuisia ja usein sahalaitaisia. Lehdet ovat nuorena suonia myöten karvaiset ja tuoksuvat hieraistaessa miellyttäville. Ne hehkuvat syksyllä keltaisen, oranssin, punaisen ja purppuranpunaisen sävyissä.
Lännenambrapuu on yksikotinen kasvi, joka kukkii maalis–toukokuussa ja kantaa hedelmää syys–marraskuussa maantieteellisestä sijainnista riippuen. Pienet kellanvihreät hede- ja emikukat ovat kehättömiä ja sijaitsevat erillisissä, pallomaisissa mykerökukinnoissa. Hedemykeröt muodostavat 3–6 senttimetriä pitkiä varrellisia terttuja, joiden päähän emimykeröt ovat kiinnittyneet yksitellen.
left|thumb|Pallomaiset mykerökukinnot muodostavat terttuja.
Pölytyksen jälkeen emimykeröstä kehittyy noin 3 senttimetrin mittainen, piikikäs ja pallomainen hedelmä, joka muodostuu pienistä, kaksilokeroisista siemenkodista. Yksittäiset siemenkodat ovat suippokärkisiä ja kätkevät sisälleen yksi tai kaksi 8–10 millimetrin mittaista siivellistä siementä sekä sahanpurun näköistä massaa, joka koostuu surkastuneista siemenistä. Hedelmät ovat aluksi kiiltävänvihreitä mutta muuttuvat kypsyessään ensin keltaisiksi ja sitten ruskeiksi. Samalla siemenkodat avautuvat ja niistä vapautuvat siemenet leviävät tuulen mukana puun ympäristöön. Tyhjät hedelmät säilyvät puussa usein talven yli.
Lännenambrapuu on melko nopeakasvuinen. Sen siementuotanto alkaa noin 20–30 vuoden iässä ja jatkuu ainakin 150 vuoden ikään saakka. Siementuotanto vaihtelee vuosittain suuresti vallitsevan säätilan mukaan. Laji voi lisääntyä siementen lisäksi juurivesojen avulla.
Levinneisyys
Lännenambrapuuta esiintyy luontaisesti Pohjois-Amerikan itäosissa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Yhdysvalloissa sen levinneisyysalue ulottuu koillisessa Connecticutiin, luoteessa Missouriin ja Etelä-Illinoisiin, lounaassa Itä-Texasiin ja kaakossa Keski-Floridaan. Parhaiten se menestyy Mississippijoen alajuoksulla. Sitä tavataan myös yksittäisinä esiintyminä Meksikon luoteis- ja keskiosissa, Guatemalassa, Belizessä, El Salvadorissa, Hondurasissa ja Nicaraguassa.
Elinympäristö
Lännenambrapuu sietää huonosti varjostusta mutta on varsin vaatimaton maaperän suhteen. Parhaiten se menestyy kosteassa ja runsasravinteisessa alluviaalisessa hiesu- tai savimaassa, usein virtaavan veden äärellä. Yleensä se kasvaa hylätyillä pelloilla, metsissä, tulvatasangoilla, kosteikoilla sijaitsevilla matalilla lehtipuusaarekkeilla (hammock), rämealueilla sekä joentörmillä aina 800 metrin korkeuteen asti.
Lännenambrapuu valtaa vanhoja peltoja ja hakkuuaukioita ensimmäisten kasvien joukossa ja muodostaa niille joskus puhtaita metsiköitä. Muita samoilla alueilla viihtyviä lajeja ovat punavaahtera, saarnivaahtera, mustakoivu, luutahikkori, seitsikkohikkori, valkohikkori, nukkahikkori, Celtis laevigata, lyhytneulasmänty ja loblollymänty.
Lännenambrapuun kasvukausi vaihtelee levinneisyysalueen pohjoisosien 180 päivästä eteläosien 320 päivään. Vuotuinen sademäärä on pienimillään 1 020 millimetriä pohjoisessa ja enimmillään 1 520 millimetriä etelässä. Tammikuun keskilämpötila on alle −1 astetta pohjoisessa ja noin 10 astetta etelässä.
Elämän puu (valotaideteos)
pienoiskuva|Elämän puu valaisee Maariankadun seinustaa. Elämän puu (1960) on Turun Seudun Osuuspankin Maariankadun konttorin seinään suunniteltu 15-metrinen valotaideteos. Taiteilija Kalevi Mannisen taideteos tunnetaan turkulaisten keskuudessa myös valomäntynä ja rahapuuna. Sen toinen virallinen nimi on Siemenestä puu kasvaa. Teos päivitettiin ekologisemmaksi kiinteistössä tehdyn julkisivuremontin aikaan, nyt sen valaisemisesta huolehtivat led-valot.
Lännenambrapuu
Käyttö
thumb|Lännenambrapuun kuivuneita hedelmiä ja siemeniä. Lännenambrapuun jällestä saadaan palsamia – kirkasta ja paksua eritettä, joka on ruskeankeltaisen väristä ja tuoksuu voimakkaan aromaattiselle. Sitä käytetään tuoksun kiinnitteenä hajuvesissä, makuaineena tupakassa, hajusteena saippuoissa ja ehostusaineissa sekä raaka-aineena liimoissa, lakoissa ja suitsukkeissa. Palsami maistuu makealle, minkä vuoksi sitä on pureskeltu kuten purukumia. Se on ollut myös tärkeä rohdoskasvi Pohjois-Amerikan intiaaneille ja siitä on tehty erilaisia lääkevoiteita ja -siirappeja, joilla on hoidettu ripulia, limakalvontulehduksia, yskää, punatautia, hiertymiä sekä haavoja.
Elämän puu (valotaideteos)
Lähteet
60.45452°N, 22.26884°W
Lännenambrapuu
Käyttö
Lännenambrapuusta on jalostettu useita koristelajikkeita, jotka hehkuvat syksyllä punaisen ja keltaisen sävyissä. Sen puuaineksesta tehdään sahatavaraa, puuviilua ja vaneria, joista valmistetaan edelleen laatikoita, koreja, huonekaluja, koristelistoja sekä ikkunan- ja ovenkarmeja. Sitä käytetään myös ratapölkyissä ja aidantolpissa, lastuvillan ja selluloosan valmistuksessa sekä polttopuuna. Lisäksi se tarjoaa talviravintoa monille villieläimille ja sen siemeniä syövät linnut ja oravat.
Tesla Model 3
Tesla Model 3 on sähköinen D-segmentin keskikokoinen sedanautomalli. Model 3 on Teslan ensimmäinen keskivertokuluttajalle suunnattu malli, jonka alkaen-hinta Suomessa oli aluksi 48 000 euroa. Halvimmalle Standard Range Plus -mallille luvataan 409 kilometrin toimintamatka ja kiihtyvyys nollasta sataan kilometriä tunnissa 5,6 sekunnissa. Paras toimintamatka on Long Range -mallilla, 560 kilometriä, ja paras suorituskyky Performance -mallilla: 3,4 sekuntia nollasta sataan ja yli 450 hevosvoimaa. Edullisempi yksimoottorinen malli on takavetoinen, kun isomman akun omaavat Long Range- ja Performance-mallit ovat kahden moottorin ansiosta nelivetoisia.
Auton valmistus alkoi Yhdysvalloissa kesällä 2017, ja Suomeen ensimmäiset Model 3:t tuotiin vuoden 2019 alussa. Ensimmäiset autot luovutettiin asiakkaille 21.2.2019.
Vuonna 2018 Model 3 oli maailman myydyin sähköauto ja vuonna 2019 se oli Euroopan kaikista uusista autoista kolmanneksi myydyin. Vuonna 2019 Suomessa rekisteröitiin 796 kappaletta Tesloja ja myynti lisääntyi 503 %, mikä oli enimmäkseen Tesla Model 3:n ansiota.
Historia
pienoiskuva|left|Tesla Model X ja Model 3 julkistustilaisuudessa 2016 Mallin peitenimi oli kehitysvaiheessa BlueStar. Tuotantomallin nimi piti alun perin olla Tesla Model E, mutta Ford oli pidättänyt jo oikeudet nimeen, joten Teslan E päädyttiin korvaamaan numerolla 3.
Helmikuussa 2016 Tesla ilmoitti, että Model 3 esitellään 31. maaliskuuta, ja 1 000 dollarin varausmaksun vaativia ennakkotilauksia alettiin vastaanottaa sen liikkeissä 31. maaliskuuta ja yleisesti 1. huhtikuuta. Vaikka toimitukset olivat tarkoitus aloittaa vasta vuoden 2017 lopussa, oli Teslan mukaan Model 3:sia ennakkovarattu jo yli 150 000 autoa.
Model 3:n ensimmäinen tuotantokappale valmistui heinäkuussa 2017 ja ensimmäiset 30 asiakasta saivat autonsa 28. heinäkuuta 2017.
Yhdysvalloissa Tesla Model 3:n myynti saavutti sadantuhannen myydyn auton rajan lokakuussa 2018. Model 3 oli parhaiten myynyt täyssähköauto Yhdysvalloissa 12 kuukautta peräkkäin tammikuusta 2018 alkaen ja vuoden lopussa se oli kaikkien aikojen parhaiten yhden vuoden aikana myynyt automalli. Autoja toimitettiin 139 782 kappaletta. Model 3 oli ensimmäinen, joka ylitti sadantuhannen sähköauton myynnin yhden vuoden aikana Yhdysvalloissa.
Tammikuussa 2019 ensimmäistä kertaa Yhdysvaltojen markkinoille tulon jälkeen, Model 3 ohitti lukumäärällisesti Model S:n tullen Yhdysvaltain kaikkien aikojen parhaiten myydyksi täyssähköautoksi 148 046 myydyllä autolla.
Model 3:sta tuli viidenneksi myydyin sedan Yhdysvalloissa neljännellä vuosineljänneksellä vuonna 2018. Omassa markkinasegmentissään se ohitti vuonna 2018 Yhdysvalloissa myytyjen autojen määrässä mitattuna yli kaksinkertaisesti lähimmät kilpailijat, kuten muun muassa Mercedes-Benz C-sarjan.
Aleksei Slepov
Aleksei Aleksejevitš Slepov (s. 19. joulukuuta 1986 Radužnyi) on venäläinen ampumahiihtäjä ja entinen maastohiihtäjä. Slepov on 171 senttimetriä pitkä ja painaa 67 kilogrammaa. Hänen valmentajinaan toimivat Juri Zaitsev ja Valeri Hramonojkin.
Slepov aloitti uransa maastohiihdon parissa. Hän osallistui vuosina 2010–2011 kolmeen maailmancupin osakilpailuun saavuttaen jokaisessa pisteitä. Parhaimmillaan hän oli 14. tammikuussa 2010 Rybinskin 30 kilometrin takaa-ajokilpailussa. Vuonna 2009 Slepov saavutti alle 23-vuotiaiden MM-pronssia samalta matkalta.
Tesla Model 3
Historia
Model 3 valittiin vuoden 2019 Consumer Reports-julkaisussa markkinoiden parhaaksi autoksi luokassaan. Suomessa Model 3 voitti myös Vuoden (2020) Yritysauto -tittelin.
Tesla pudotti Model 3:n hintaa maailmanlaajuisesti kaksi kertaa alkuvuoden 2019 aikana kompensoidakseen asiakkailleen sähköautoista saatavien verovähennyksien vähenemistä. Ensin 2 000 dollarilla ja sen jälkeen 1 100 dollarilla.
Aleksei Slepov
Ampumahiihdon EM-kilpailuista Slepov on saavuttanut kolme kultamitalia.
Tesla Model 3
Historia
Vuoden 2019 helmikuun alussa auton toimitukset alkoivat Eurooppaan. Eurooppaan oli 5. helmikuuta 2019 ennakkovarattu 19 337 Model 3:a, joista Suomeen 215 kappaletta.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä Model 3 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Tekniset tiedot
Model 3:sta on Suomessa tarjolla kolme erilaista mallivaihtoehtoa: Standard Range Plus, Long Range ja Performance. Suurimmat erot mallien välillä ovat toimintamatkassa, tehossa ja vetotavassa – sisustoiltaan ja ohjelmistoiltaan ne ovat hyvin samanlaisia. Halvimman mallin Standard Range Plussan hinta lähtee 48 690 eurosta, Long Range -mallin 59 990 eurosta ja hintavimman Performance-mallin 65 590 eurosta (hinnat sisältävät auto- ja arvonlisäveron, mutta ei muita kuluja).
Toimintamatka on WLTP-mittaustavan mukaan 409 (Standard Range Plus), 560 (Long Range) tai 530 (Performance) kilometriä yhdellä latauksella. Tesla ei ilmoita virallista lukua akun koolle, joten se lähteistä riippuen hieman vaihtelee. Pienempi Standard Range Plus -mallin bruttokapasitetti on 54 ja 55 kWh välillä, ja Long Range- sekä Performance-mallien isompi akku on 78 –79,5  kWh. Teslan Supercharger-pikalatausasemalla Model 3:n voi parhaimmillaan ladata nollasta 80 prosenttiin noin 20 minuutissa. Hidaslataus, eli vaihtovirtalataus, tapahtuu auton omalla laturilla, joka on sijoitettu auton sisälle. Oma laturi tukee korkeimmillaan 11 kW lataustehoa, jolloin auto latautuu nollasta täyteen 5 tunnissa ja 15 minuutissa.
Kiihtyvyydet nollasta sataan kilometriin tunnissa vaihtelevat 5,6 sekunnista (Standard Range Plus) 3,3 sekuntiin (Performance). Väliin sijoittuva Long Range -malli kiihtyy samaan nopeuteen 4,4 sekunnissa. Tesla ei myöskään ilmoita virallisia teholukemia, joten nekin vaihtelevat lähteistä riippuen.
Standard Range Plus -mallissa on niin sanottu osittainen Premium-sisustus, kun kahdessa kalliimmassa mallissa on täysi Premium-sisustus. Sisustoissa on pieniä eroja: osittaisessa Premium-sisustassa ei muun muassa ole lämmitettäviä takapenkkejä, paranneltua äänentoistoa (subwoofer, lisäkaiuttimet ja kaksi vahvistinta), autotallin oven automaattista avausta eikä tunnelmavalaistusta jalkatiloissa. Osittaisen Premium-sisustan omaavassa Standard Range Plus -mallissa ei myöskään ole sumuvaloja, sekä kalliimpiin malleihin kuuluu vuoden jäsenyys Premium Connectivity -palveluun. Connectivity-palvelu on Teslan tieto-viihdejärjestelmään liittyvä palvelu, joka tarjoaa erilaisia ominaisuuksia. Kaikissa autoissa on vakiona navigointijärjestelmä, mutta Premium-jäsenyys tarjoaa lisäksi reaaliaikaisen liikennenäkymän, satelliittikartat, videon suoratoistopalvelut (kuten YouTube ja Netflix), karaokeohjelman, musiikin suoratoistopalvelun (Spotify) ja internetselaimen. Ilmaisen vuoden (Long Range, Performance) tai 30 päivän kokeilujakson (Standard Range Plus) jälkeen palvelu maksaa 9,99 €/kk.
2021 Refresh
Vuoden 2020 lopulla Tesla julkaisi Model 3 -mallista päivitetyn "Refresh"-päivityksen. Teslan autoissa ei ole varsinaisia vuosimalleja, vaan autoja parannellaan sitä mukaa kun päivitettävää tulee, sekä esimerkiksi ohjelmistoja päivitetään säännöllisesti langattomasti ja ilmaiseksi samaan tapaan kuin puhelimiin. Joskus malleihin kuitenkin tulee useampia parannuksia ja muutoksia kerralla, jolloin niitä halutaan korostaa jollain nimityksellä.
Päivitys 2021 Refresh toi Model 3:een niin kutsutun krominpoiston, eli kaikki auton kromilistat ovat uusissa malleissa mustia. Vanteita ja halvimman mallin pölykapseleita päivitettiin ja auto sai moottoroidun takakontin luukun. Lisäksi etusivuikkunat ovat nyt kaksikerroksisia parantaen sisämelutasoa. Myös sisustaa muutettiin ja uudessa mallissa on kokonaan uusi keskikonsoli ja langattomat puhelimenlatausalustat vakiona. Edellä mainittujen lisäksi suurimmat muutokset ovat kuitenkin pellin alla: Model 3 on nyt varustettu lämpöpumpulla pelkän sähkövastuksen sijaan, sekä voimalinjaan on tehty paranteluja: kantomatka, kiihtyvyys ja kulutus ovat parantuneet mallin kaikissa versioissa. Myös ajovalot päivitettiin ja vuoden 2021 ensimmäisen kvartaalin loppuun mennessä kaikissa uusissa Model 3:ssa pitäisi olla ne (ainakin Eurooppaan tulleissa malleissa ne jo on ).
Teslan hinnoissa on ollut nousupainetta epävakaan maailmantilanteen ja kovan kysynnän vuoksi. Hinnat ovat Suomessa vuonna 2022 nousseet seuraavasti: Standard Range plus 48 690 € -> 52 990 €, Long Range 58 990 € -> 63 990 € ja Performance 65 990 € -> 67 990 €. Hinnankorotuksen jälkeen halvinkin Teslan malli jää sähköauton hankintatuen ulkopuolelle, kun sen hinta nousi yli 50 000 euron.
Edison-mitali
Edison-mitali on IEEE:n vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään saavutuksistaan sähkötekniikassa.
Mitali sai alkunsa helmikuussa 1904, kun ryhmä Thomas Edisonin ystäviä ja työtovereita halusivat kunnioittaa sähkövalaistuksen 25-vuotista historiaa. Edison oli onnistunut valmistamaan ensimmäisen hehkulampun noin 25 vuotta aiemmin, lokakuussa 1879. Neljä vuotta myöhemmin American Institute of Electrical Engineers sopi mitalin perustajien kanssa, että järjestö alkaa jakaa Edison-mitalia.
Valenciennea decora
Valenciennea decora on Valenciennea-sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä Hoese ja Larson vuonna 1994.
Levinneisyysalue
Lajia on tavattu Australiassa, Uudessa-Kaledoniassa sekä Fidžissä ja Tongassa.
Elinympäristö
Se elää 2–33 metrin syvyydessä trooppisissa vesissä lähinnä riutoilla tai niiden lähistöllä.
Rahanväärennys
Rahanväärennys on rahan väärentämistä eli väärän rahan tekemistä. Euroopassa väärennetään yleisimmin pieniä seteleitä kuten 50 euron seteleitä. Väärennösten havaitsemiseksi seteleissä on nykyisin monenlaisia turvatekijöitä.
Menetelmät
thumb|Väärennetty vanha roomalainen hopeakolikko, joka on tehty hopealla päällystetystä halvasta kuparista. Entisaikoina väärän rahan tekeminen oli vaativaa ja kallista, sillä väärien seteleiden tekemiseen tarvittiin suuria painokoneita ja tarkkaan kaiverrettuja metallilaattoja.
Nykyisin setelien väärentäminen on aiempaa helpompaa, sillä väärentäjät voivat käyttää kotitietokoneita, skannereita ja mustesuihkutulostimia niiden tarkimmalla resoluutioasetuksella.
Halvan mustesuihkutulostimen jälki on helppo erottaa oikean setelipainon tuottamasta jäljestä mikroskoopin läpi katsottuna, sillä pienimmät viivat ja muut yksityiskohdat ovat kadonneet. Jopa kaikkein parhaat tulostimet epäonnistuvat kaikkien yksityiskohtien tulostamisessa. Tulosteesta on mahdollista kuitenkin tehdä paljaalle silmälle riittävän uskottavan näköinen, jos väärentäjä onnistuu säätämään värisävyt oikeiksi ja asemoimaan setelin etupuolen ja kääntöpuolen. Tällaista väärää rahaa käytetään tilanteissa, joissa vastaanottajalla ei ole mahdollisuutta tarkastella rahaa kovin tarkkaan.
Oikeankin näköinen väärä raha voi tuntua käteen väärältä, jos se on tehty erilaisesta materiaalista ja eri tavalla kuin oikea raha. Setelipaperi valmistetaan usein lumpusta, ja oikeat setelit on puristettu hyvin ohuiksi. Setelipaperissa voi myös olla erivärisiä kuituja. Aitoa setelipaperia on vaikea hankkia, sillä sitä ei ole myynnissä.
Turvatekijät
thumb|50 euron seteli ultraviolettivalossa, jossa turvatekijät näkyvät. Nykyajan seteleissä on väärentämisen vaikeuttamiseksi erilaisia turvatekijöitä, joita on vaikea väärentää, ja joiden puuttumisesta väärä raha voidaan tunnistaa. Euroseteleissä käytetään muun muassa hologrammeja, erikoispainovärejä sekä ominaisuuksia, jotka näkyvät vain ultravioletti- tai infrapunavalossa. Vanhimpia turvatekijöitä ovat erityinen setelipaperi ja vesileima. Osan nykyisistä turvatekijöistä voi tavallinen ihminen tunnistaa, mutta joidenkin tunnistamiseen vaaditaan ammattilaisten erikoislaitteet.
Eurojen väärentäminen
Euro on maailman kolmanneksi eniten väärennetty valuutta. Euroista väärennetään useimmin 50 euron seteliä, sillä pienissä seteleissä on pienempi kiinnijäämisen riski kuin suurissa 500 euron seteleissä. Väärennetyissä euron seteleissä on usein aitoa himmeämpi tai yksityiskohdiltaan epätarkempi hologrammi. Setelin yläkulman arvomerkintä on usein huonosti kohdennettu. Euroväärennykset on usein tehty teollisesti rahapajoissa, joissa on valmistettu myös laillisia tuotteita. Tällaisia laittomia setelipainoja on löydetty Itä- ja Länsi-Euroopasta. Myös metallisia kolikoita väärennetään mutta vähemmän kuin seteleitä.
Dollarien väärentäminen
Yhdysvaltain dollari on maailman toiseksi eniten väärennetty valuutta. Vuonna 2015 arviolta yksi kymmenestätuhannesta dollarisetelistä oli väärennös. Yhdysvalloissa yleisimmin väärennetty on 20 dollarin seteli, ja ulkomailla väärennetään eniten 100 dollarin seteleitä. Laadukkaita dollariväärennöksiä tuotetaan paljon etenkin Perussa.
Puntien väärentäminen
Englannin punta on maailman eniten väärennetty valuutta. Arviolta joka kolmaskymmenes puntaseteli ja joka neljäskymmenes yhden punnan kolikko on väärennös. Kolikkoväärennösten johdosta vuonna 2017 liikkeelle laskettiin uusi 12-sivuinen punnan kolikko, jossa on väärentämistä vaikeuttava turvatekijä.
Lainsäädäntö
Suomessa väärän rahan tietoinen tai tahallinen levittäminen on rikos. Suomen rikoslain mukaan väärän rahan tekemisestä voidaan tuomita enintään neljän vuoden vankeuteen.
Hypokoira
pienoiskuva|Hypokoira Hypokoira on diabeetikon verensokerin vaihtelua tunnistavaksi koulutettu työkoira, joka tekee tunnistuksensa ihmisen ihon tai hengityksen tuoksun perustella. Koirat on koulutettu tekemään ilmaisu, jos verensokeri on liian matala tai liian korkea. Ilmaisu voidan tehdä diabeetikolle itselleen tai esimerkiksi lapsen vanhemmille. Hypokoirina käytetään usein noutajia, mutta koira voi olla minkä rotuinen tahansa. Sen on kyettävä tehokkaaseen nenätyöskentelyyn, oltava sosiaalinen ja läpäistävä Kiva Koirakansalainen -testi sekä koulutuksen loppukoe. Hypokoiran tunnistaa sinisestä liivistä, jossa on Hypokoira ry:n virallinen logo.
Kyproksen kapina 1931
Kyproksen kapina eli lokakuun tapahtumat oli siirtomaavallan vastainen kapina Kyproksella, silloisessa Ison-Britannian siirtomaassa vuonna 1931. Se sai alkunsa 21. lokakuuta ja kesti marraskuun alkupuolelle. Kapina oli kyproksenkreikkalaisten nationalistien johtama. Nämä nationalistit kannattivat Kyproksen liittämistä Kreikkaan eli énosista. Kapinan kukistumista seurasi Ison-Britannian sortoaika Kyproksella, joka kesti toisen maailmansodan alkuun asti.
Konflikti
thumb|Kyproslaisten mielenosoitus 1930-luvulla. Kyproksen brittiläinen kuvernööri Ronald Storrs ei syyskuussa 1931 hyväksynyt lainsäädännöllisen neuvoston päätöstä verojen nousun pysäyttämisestä. Kyproksenkreikkalaiset sotilaspoliisit reagoivat lähtemällä asemistaan. 18 lokakuuta Kitionin arkkipiispa Nikodemos kannusti kyproksenkreikkalaisia tottelemattomuuteen, kunnes heidän vaatimuksensa Kreikkaan liittämisestä toteutettaisiin. 21. lokakuuta kyproksenkreikkalaista, enimmäkseen opiskelijoita, pappeja ja merkittäviä kaupunkilaisia, kokoontui Nikosian kaduille huudelleen énosista kannattavia iskulauseita. Väkijoukko piiritti hallituksen taloa, ja kolmen tunnin kivien heittelyn jälkeen rakennus sytytettiin palamaan. Paikallinen poliisi hajotti mellakkajoukkoa. Samaan aikaa Britannian lippuja revittiin alas yleisiltä paikoilta ympäri maata ja ne korvattiin usein Kreikan lipuilla. Järjestys palautettiin marraskuun alussa. Britit syyttivät Aléxis Kýrouta, Kreikan Nikosian konsulia, kapinan lietsomisesta. 7 mellakoijaa kuoli, 30 haavoittui, 10 karkotettiin maasta, ja sai rangaistuksen.
Bosnian kriisi
thumb|pysty=1.1|Balkanin valtiot ennen vuoden 1908 liitosta. Bosnia-Hetsegovinan alue oranssilla, Itävalta-Unkari keltaisella, Serbia ja Montenegro punaisella, Osmanien valtakunta ruskealla. Bosnian kriisi (myös anneksiokriisi) oli kansainvälinen kriisi, joka syntyi lokakuussa 1908 Itävalta-Unkarin liitettyä Bosnia-Hertsegovinan itseensä. Alue oli ollut jo vuodesta 1878 Itävalta-Unkarin miehittämä, mutta kuului muodollisesti Osmanien valtakuntaan. Liitoshankkeella Itävalta-Unkarin ulkoministeri Alois von Aehrenthal pyrki torjumaan Serbian laajentumishaaveet. Bosnia-Hertsegovinan melko äkillinen liittäminen Itävalta-Unkariin vihastutti Serbian ja sitä tukeneen Venäjän, joka katsoi joutuneensa petetyksi. Venäjä jäi kuitenkin ilman muiden suurvaltojen tukea ja joutui lopulta hyväksymään Bosnian liittämisen Itävalta-Unkariin sekä vetämään tukensa pois Serbialta. Kriisi päättyi keväällä 1909 Itävalta-Unkarin diplomaattisen voittoon. Bosnian tapahtumien yhteydessä myös Bulgaria julisti itsensä lopullisesti itsenäiseksi osmanien vallasta.
Bosnian kriisi oli osa Balkanin kriiseistä muodostunutta tapahtumaketjua, joka johti lopulta ensimmäisen maailmansodan syttymiseen vuonna 1914.
Tausta
thumb|pysty=0.7|Itävalta-Unkarin ulkoministeri [[Alois von Aehrenthal.]] Ratkaisevan yllykkeen tapahtumille antoi Osmanien valtakunnassa heinäkuussa 1908 käynnistynyt nuorturkkilaisten vallankumous. Vallankumouksen jälkeen Istanbuliin oltiin perustamassa parlamenttia, ja siihen kutsuttiin edustajia myös Bosniasta ja Hertsegovinasta, jotka nimellisesti yhä kuuluivat valtakuntaan. Aehrenthal päätti toimia ennen kuin Turkin tapahtumat ehtisivät muuttaa Bosnian liittämisen Itävalta-Unkariin hankalammaksi tai jopa mahdottomaksi.
Valmistelut ja liitoksen toteuttaminen
thumb|pysty=0.7|left|Venäjän ulkoministeri [[Aleksandr Izvolski.]] Ennen Bosnian liittämistä Aehrenthalin oli varmistettava muiden Euroopan suurvaltojen tuki. Itävalta-Unkarin liittolaiset Saksa ja Italia hyväksyivät hankkeen ongelmitta, joskin Italia toivoi vastineeksi itselleen ”kompensaatiota” jostain muualta. Bulgarian ruhtinas Ferdinand I antoi tukensa sillä ehdolla, että vastineeksi muut maat tukisivat Bulgarian julistautumista täysin itsenäiseksi kuningaskunnaksi. Venäjän tuen saamiseksi Aehrenthal kutsui Venäjän ulkoministeri Aleksandr Izvolskin neuvotteluihin, jotka käytiin Buchlaussa Määrissä 16. syyskuuta 1908. Tuloksena oli vaihtokauppa: Izvolski lupasi Venäjän hyväksynnän Bosnian liitämiselle Itävalta-Unkariin, mikäli Itävalta-Unkari vastaavasti tukisi Bosporinsalmen ja Dardanellien avaamisesta venäläisille sotalaivoille. Turkin salmien käyttö oli ollut kielletty Venäjän sota-aluksilta vuodesta 1841. Aehrenthal antoi jälkimmäisestä asiasta Izvolskille kuitenkin vain suullisen lupauksen, eikä mitään sopimusta allekirjoitettu.
Valmistelujen jälkeen Itävalta-Unkari liitti Bosnia-Hertsegovinan virallisesti itseensä 7. lokakuuta 1908, mutta tieto siitä levisi julkisuuteen jo kaksi päivää aiemmin. Samana päivänä, 5. lokakuuta, Bulgaria julistautui kokonaan itsenäiseksi ja sen hallitsija Ferdinand I otti itselleen tsaarin eli kuninkaan arvonimen. Tämä perustui Itävalta-Unkarin ja Bulgarian kahdenväliseen sopimukseen, joka oli vastoin vuoden 1878 Berliinin kongressin määräyksiä sekä aiemmin Italian ja Venäjän kanssa käytyjä neuvotteluja. Bulgarian yksipuolinen itsenäisyysjulistus oli osa Aehrenthalin suunnitelmaa, sillä Bulgarian suorittama Berliinin kongressin päätösten rikkomus vetäisi huomion pois Itävalta-Unkarin omasta rikkomuksesta. Lisäksi kokonaan itsenäinen Bulgaria muodostaisi suuremman uhan Serbialle.
Itävalta-Unkari ei koskaan täyttänyt Aehrenthalin Izvolskille Buchlaussa antamaa lupausta Venäjän tavoitteiden tukemisesta Turkin salmien suhteen.
Kriisi
Kiista Itävalta-Unkarin ja Serbian välillä kärjistyi helmikuun 1909 lopulla, jolloin Serbia ja Montenegro esittivät omat vaatimuksensa ja Serbia alkoi valmistautua sotaan. Saksa, Britannia ja Ranska koettivat 26. helmikuuta sovitella kriisiä lupaamalla myös Serbialle taloudellisen korvauksen Itävalta-Unkarilta, mikäli se luopuisi aluevaatimuksistaan. Serbian pääministeri Stojan Novaković esitti kuitenkin entistä kunnianhimoisempia aluelaajennustavoitteita, ja hänen mukaansa kaksi kolmannesta tulevan Suur-Serbian kansalaisista eli vielä Itävalta-Unkarin alaisuudessa. Serbian vaatimukset kärjistivät kriisiä entisestään. Itävalta-Unkarin armeijan esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf kannatti sodan aloittamista, mutta tämä ei sopinut Aehrenthalin suunnitelmiin.
Ratkaistakseen Serbian ongelman Aehrenthal vaati Serbialta kirjallista sitoumusta maan politiikan muuttamisesta ja Itävalta-Unkarin vähemmistökansoille suunnatun propagandan lopettamisesta. Serbian hallitus kieltäytyi aluksi jälkimmäisestä vaatimuksesta, jolloin Itävalta-Unkari esitti sille uhkavaatimuksen. Serbia pyysi Venäjältä apua. Venäjä ei kuitenkaan asettunut Serbian tueksi, sillä pelkäsi joutuvansa sotaan koko kolmiliittoa vastaan. Viime kädessä Venäjän pakotti perääntymään Saksan maaliskuussa Venäjälle esittämä uhkavaatimus.
Italian hallitus ehdotti 15. maaliskuuta 1909 kansainvälistä konferenssia Balkanin tilanteen ratkaisemiseksi. Kriisi ratkesi maaliskuun lopussa, kun Venäjän tuen menettänyt Serbia suostui antamaan Itävalta-Unkarin vaatiman sitoumuksen agitaation lopettamisesta. Samaan aikaan Izvolski ilmoitti Saksalle, että myös Venäjä tunnusti Bosnia-Hertsegovinan liittämisen Itävalta-Unkariin. Saatuaan tietää tästä Serbian hallitus joutui perääntymään vaatimuksistaan. Huhtikuussa 1909 Euroopan suurvallat hyväksyivät vuoden 1878 Berliinin sopimukseen tarvittavat muutokset kriisin päättämiseksi.
Seuraukset
Bosnian kriisi oli ennen kaikkea Itävalta-Unkarin ja sitä tukeneen Saksan diplomaattinen voitto. Samalla kriisi katkeroitti Serbian ja nöyryytti Venäjää, joka oli esiintynyt Balkanin slaavilaisten kansojen etujen puolustajana. Tämän on katsottu vaikuttaneen myöhemmin ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen. Myös Italia oli katkeroitunut, sillä Itävalta-Unkarin määrätietoinen toiminta oli tehnyt tyhjäksi sen toiveet kompensaatiosta. Italian tyytymättömyys haittasi kolmiliiton yhtenäisyyttä ja ajoi Italian solmimaan lokakuussa 1909 entente cordiale -sopimuksen Venäjän kanssa.
Vain muutamaa vuotta Bosnian kriisin jälkeen levottomuudet Balkanilla johtivat Balkanin sotien puhkeamiseen.
Dm1
Dm1 oli sarjamerkintä Valtionrautateiden dieselmoottorivaunulle, joka valmistui Pasilan konepajalta heinäkuussa 1935. Se sai numeron 16 ja jäi sarjan ainoaksi yksilöksi. Se oli Valtionrautateiden ensimmäinen mekaanisella voimansiirrolla varustettu dieselmoottorivaunu; aikaisemmissa dieselmoottorivaunuissa oli käytetty sähköistä voimansiirtoa.