cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charente (joki)
Osterien ja simpukoiden viljely
Marennes-Oléronin vähäsuolaisissa vesissä viljellään tyynen­meren­ostereita (Crassostrea gigas). Charenten vesi sisältää ravinne­suoloja kuten typpeä nitraatteina, ja kun niiden pitoisuus sekä lämpötila ja auringonvalon määrä ovat sopivat, kehittyy runsaasti kasviplanktonien soluja, jotka ovat altaassa viljeltyjen osterien pääasiallista ravintoa. Veden vähä­suolaisuuden vuoksi suurempi osa osterien toukista selviää elossa täysi­kasvuisiksi, mikä tapahtuu noin 20 päivän kuluessa munimisesta, heinä- ja elokuussa. Osterit kehittyvät Île d'Aix'n eteläpuolella ja käyttävät hyväkseen Charenten valuma-alueelta virran mukana talvella ja keväällä tulleita ravinnesuoloja.
Suurin osa seudun kaikkiaan 1184 osterintuottajasta ei harjoita ammattiaan Charenten estuaarissa, mutta juuri joen tuoma makea vesi tekee olosuhteet suotuisiksi osterin­viljelykselle, joka tuottaa vuodessa myyntiin 47 000 tonnia ostereita.
Alueella tuotetaan vuodessa myös noin 9 400 tonnia atlantinsinisimpukoita (Mytilus edulis). . thumb|[[Jarnac.]] thumb|Pienen jokialuksen laituri. thumb|Charente [[Saintesissä.]]
Kalastus
Kalastus on kaikkialla Charenten varrella suosittu vapaa-ajan harrastus. Charenten departementissa varsinaisia lasketaan olevan 600 kilometriä, pienempiä virtaavia vesiä 900 kilometriä, järviä ja lampia 265 hehtaaria, kun taas Charente-Maritimessa on 310 kilometriä jokia, 2240 kilometriä pienempiä virtaavia vesiä ja kanavia sekä 50 hehtaaria lampia ja tekojärviä sekä 30 kilometriä kalastukseen sopivia jokie rantatörmiä. Kalastaa voi myös joen estuaarissa.
Matkailu
Charenten yläjuoksulla ja sen sivujoilla matkailijat harrastaa kalastusta, melontaa ja luontohavaintoja sekä katsoa jokeen liittyviä nähtävyyksiä, erityisesti myllyjä. Matkailun kehittämisen edellytetään pitävän huolta luonnonympäristön säilymisestä.
Kun Charente alajuoksullaan on leveä, rauhallinen ja purjehduskelpoinen, siellä voi kulkea myös pienillä jokialuksilla. Lisäksi siellä voi harrastaa monia vesi­urheilu­lajeja kuten soutua, kanootti- ja kajakkimelontaa ja vesihiihtoa, Saint-Yrieixin altaalla, tekojärvissä ja estuaarissa myös purjehdusta.
Evenkit
Evenkit eli tunguusit ovat Siperiassa ja Kaukoidässä elävä paimentolaiskansa. Heitä asuu Venäjällä, Kiinassa ja Mongoliassa. Venäjällä evenkejä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 35 527 ja Kiinassa heitä oli vuonna 2000 yhteensä 30 505.
Historia
230px|thumb|vasen|Venäjän evenkejä 1900-luvun alussa. Evenkien on arveltu polveutuvan Hingganvuorien aluetta 400-luvulta 900-luvulle asuttaneista shiweistä, mutta varmuutta tästä ei ole. 1600-luvulle mennessä Lena- ja Jeniseijokien alueilla asuneet evenkit omaksuivat poronhoidon elinkeinonaan. Nykyisin Kiinan puolella asuvat soloonit ja Venäjän Taka-Baikalian alueen hamniganit omaksuivat sen sijaan hevostenhoidon. Soloonit elivät läheisissä yhteyksissä daguureihin ja hamniganit maksoivat veroja halhamongoleille.
1600-luvun aikana venäläiset kasakat ja kiinalaiset mantšut alistivat hamniganit ja soloonit. 1700-luvun aikana Kiinan puolella Qing-dynastia siirsi solooneja daguurien mukana sotilaina Sisä-Mongoliaan ja Xinjiangin alueelle. Qing-dynastian armeijassa eräät soloonit saavuttivat merkittäviä virkoja ja esimerkiksi soloonikenraalit Oboshi ja Hailancha johtivat sittemmin kiinalaisjoukkoja esimerkiksi Xinjiangissa ja Nepalissa. Taka-Baikalian hamniganit joutuivat sen sijaan kasakoiden vallan alle ja osa heistä myös liittyi kasakkajoukkoihin. Hamniganipäällikkö Gantimur, joka tunnettiin sittemmin nimellä Peter Gantimurov, aiheutti diplomaattista närää Venäjän ja Kiinan välillä pakenemalla ensin Kiinan puolelle ja palaamalla sittemmin takaisin Venäjän puolelle vuonna 1667.
Sittemmin kommunistinen hallintokoneisto sekä Venäjällä että Kiinassa perusti evenkeille omia autonomisia alueitaan. Venäjällä perustettiin Evenkian paikallinen itsehallintoalue, mutta sen alueella asuu vain pieni osa kaikista laajaa aluetta harvaan asuttavista evenkeistä. Kiinan Sisä-Mongoliassa evenkeillä on autonominen qi-alue, jonka väestöstä kiinalaisten muuttajien takia he muodostavat kuitenkin vain pienen osan.
Islom Karimov
Islom Abdug’aniyevich Karimov (uzbekiksi (kyrillinen), Ислом Абдуғанийевич Каримов, ; 30. tammikuuta 1938 Samarkand – 2. syyskuuta 2016) oli Uzbekistanin presidentti vuosina 1991–2016. Hän oli myös NKP:n politbyroon jäsen vuosina 1990–1991.
Nuoruus ja opiskelu
Karimov syntyi 1938 Samarkandissa. Tiedot hänen nuoruusvuosistaan ovat hataria. Virallisen elämäkerran mukaan hänen vanhempansa olivat valtion virkamiehiä, mutta toisten todistusten mukaan hän olisi kasvanut lastenkodissa. Karimovin vanhemmat olisivat laittaneet hänet ensin väliaikaisesta lastenkotiin, koska he eivät pystyneet tuloillaan elättämään isoa perhettään.
Karimov suoritti Keski-Aasian polyteknillisessä insinööri-mekaanikon ja Taškentin kansantaloustieteen instituutissa taloustieteilijän tutkinnon. Vuonna 1960 hän meni töihin Tašelmašille ja työskenteli 1961–1966 Taškentin ilmailutuotantokompleksissa.
Nousu ministeriksi
Karimov liittyi 1960-luvun alkupuolella Uzbekistanin kommunistiseen puolueeseen ja vuonna 1966 Uzbekistanin suunnittelukomiteaan Gosplaniin. Hän alkoi edetä pian urallaan ja saada vastuullisempia tehtäviä. Karimov toimi ensin Uzbekistanin Gosplanin pääasiantuntijana ja sitten ensimmäisenä varajohtajana.
Vuonna 1966 Karimov meni työhön Uzbekistanin SNT:n suunnitteluministeriöön pääasiantuntijaksi ja yleni myöhemmin ensimmäiseksi varajohtajaksi. Vuonna 1983 hänestä tuli tasavallan valtiovarainministeri, vuonna 1986 varapääministeri ja suunnitteluministeriön puhemies. Heinäkuusta 1989 hän oli Uzbekistanin SNT:n kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri.
Karimov nimitettiin 1983 Uzbekistanin talousministeriksi ja kolme vuotta myöhemmin ministerineuvoston varapuheenjohtajaksi. Mihail Gorbatšov valitsi hänet 1989 Uzbekistanin kommunistisen puolueen pääsihteeriksi eli käytännössä Uzbekistanin valtionpäämieheksi.
Uzbekistanin presidenttinä
Karimov valittiin Uzbekistanin ensimmäiseksi presidentiksi 24. maaliskuuta 1990. Hän julisti maan itsenäiseksi ja voitti monen ehdokkaan vaalit joulukuussa 1991. Hänen kauttaan pidennettiin kansanäänestyksellä vuonna 1995. Alun perin viisivuotisia presidenttikausia on myöhemmin pidennetty kansanäänestyksellä vuosina 1995 ja 2002, sekä perustuslainmuutoksella 2007.
Tammikuussa 2000 järjestetyissä presidentinvaaleissa Karimov sai 91,9 % annetuista äänistä ja pääsi toiselle presidentin valtakaudelle. ETYJ kieltäytyi lähettämästä vaalitarkkailijoita arvioiden, että maan ympäristö ei anna mahdollisuutta oikeaan vaalikamppailuun. Yhdysvaltojen mukaan vaalit eivät olleet vapaat eivätkä reilut tai antaneet äänestäjille mahdollisuutta tehdä todellisia valintoja. Yhdysvaltain ulkoministeriö huomautti myös, että presidentti Karimovin ainoa näennäinen vastaehdokas kertoi itse äänestäneensä istuvaa presidenttiä.
Karimov kielsi oppositiopuolueiden osanoton joulukuussa 2004 järjestetyissä parlamenttivaaleissa. Vuonna 2005 Andižanin kaupungissa puhkesi hallituksenvastaisia mielenosoituksia, joissa kuoli jopa useita satoja ihmisiä. Kansainvälinen yhteisö arvosteli Karimovin hallintoa mielenosoitusten verisestä tukahduttamisesta. Presidentti Karimov syytti väkivallasta ääri-islamisteja.
Marraskuussa 2007 Uzbekistanin liberaalidemokraattinen puolue nimesi yksimielisesti presidentti Karimovin ehdokkaakseen uudelle kaudelle. Karimov valittiin kolmannelle kaudelle joulukuussa 2007 88,1 prosentin kannatuksella.
Alkuvuodesta 2011 Karimov vieraili Brysselissä Euroopan neuvoston ja Naton vieraana, ja tapasi komission puheenjohtaja José Manuel Barroson ja pääsihteeri Anders Fogh Rasmussenin. Erikoisen vierailusta teki se, että kukaan ei tunnustanut kutsuneensa häntä.
Kuolema
Karimov joutui sairaalaan 26. elokuuta 2016 aivoverenvuodon takia. Hänen kuolemastaan ilmoitettiin virallisesti 2. syyskuuta.
Yksityiselämä
Karimov oli naimisissa Tatjana Karimovan kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, vuonna 1972 syntynyt Gulnara ja vuonna 1978 syntynyt Lola. Hänen vanhempi tyttärensä Gulnora Karimova on toiminut Venäjän suurlähettilään avustajana, ja hänellä on laaja yritysrypäs. Nuorempi tytär Lola Karimova-Tilljajeva on toiminut maansa pysyvänä edustajan UNESCOssa ja johtanut useita hyväntekeväisyysjärjestöjä. Uskonnoltaan Karimov oli muslimi.
Nick Lachey
thumb|Lachey esiintymässä vuonna 2006. Nicholas Scott Lachey (s. 9. marraskuuta 1973 Harlan, Kentucky) on yhdysvaltalainen poplaulaja ja näyttelijä.
Ura
Lachey tuli 1990-luvulla tunnetuksi poikabändistä 98 Degrees, jossa vaikutti myös hänen veljensä Drew. Vuonna 2002 yhtye ilmoitti pitävänsä pitkän tauon, mutta jäsenet vakuuttivat, ettei yhtye hajonnut.
98 Degreesin tauon aikana Lachey julkaisi kaksi sooloalbumia, SoulO (2003) ja What’s Left of Me (2006). SoulO menestyi odotettua huonommin eikä kerännyt kriitikoilta kehuja. What’s Left of Me -albumin samanniminen singlekappale puolestaan nousi suureksi hitiksi ja on Lacheyn soolouran menestynein kappale.
Yksityiselämä
Lachey meni vuonna 2002 naimisiin laulaja Jessica Simpsonin kanssa. Pariskunnan yhteiselämästä tuotettiin vuosina 2003–2005 tositelevisiosarjaa Newlyweds. Vuonna 2005 mediassa alkoi kuukausia jatkunut spekulointi pariskunnan viriävästä erosta. Joulukuussa Simpson jätti eropaperit ja pari erosi lopullisesti vuonna 2006.
Lacheyn albumi What’s Left of Me kertoo hänen ja Simpsonin suhteesta. Nimikappaleen musiikkivideota tähditti MTV:n entinen juontaja Vanessa Minnillo. Pian sen jälkeen Lachey ja Minnillo alkoivat seurustella. Vuonna 2007 pari muutti yhteen. He avioituivat vuonna 2011 ja heidän ensimmäinen yhteinen lapsensa syntyi syyskuussa 2012.
Mother Goose
Mother Goose on helsinkiläis-porvoolainen 1980-luvun lopussa perustettu vaihtoehtorockia soittava yhtye, joka on julkaissut levyjä useille levy-yhtiöille mm. brittiläisille Blast First ja Seriously Groovy Music -yhtiöille. Suomessa julkaisijoina ovat toimineet mm. Verdura, If Society, Lamplite Ltd ja Temporary Music.
SS Alpena
SS Alpena oli höyrykäyttöinen siipiratasalus, joka upposi Pohjois-Amerikan Suuriin järviin kuuluvalla Michiganjärvellä nimellä Big Blow tunnetussa myrskyssä 16. lokakuuta 1880. Onnettomuudessa menehtyi 80 henkeä. Aluksen hylkyä ei ole löydetty.
Alpena oli rakennettu vuonna 1866 Marine Cityssä Michiganissa Gallagher & Companyn telakalla, ja sen oli suunnitellut Thomas Arnold. Alus oli 197 jalan (60 metrin) pituinen ja 27 jalan (8,22 metrin) levyinen, ja sen syväys oli 12 jalkaa (3,65 metriä). Aluksen uppouma oli 654 tonnia.
Marc Bloch
Marc Leopold Benjamin Bloch (6. heinäkuuta 1886 – 16. kesäkuuta 1944) oli ranskalainen historioitsija, annalisti, keskiajan tutkija, historianfilosofi, professori ja Ranskan vastarintaliikkeen aktiivijäsen. Hän syntyi Lyonissa maallistuneeseen juutalaisperheeseen ja kuoli saksalaisten teloittamana Ranskan vastarintaliikkeen jäsenenä Lyonin lähistöllä toisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Marc Bloch kuuluu historiallisen sosiologian vaikutusvaltaisimpiin edustajiin sekä ranskalaisen annales-koulukunnan perustajiin. Hän on vaikuttanut suuresti esimerkiksi Perry Andersoniin, Charles Tillyyn ja Barrington Mooreen.
Penitenziagite
Ilmaus löytyy myös Umberto Econ romaanista Ruusun nimi ja siihen perustuvista samannimisistä elokuvasta sekä tv-sarjasta.
Marc Bloch
Elämä
Marc Blochin isä Gustave Bloch oli tunnettu antiikin historioitsija ja toimi tieteenalan professorina Lyonin yliopistossa. Tultuaan ylioppilaaksi arvostetusta Louis-Le-Grand-lyseosta hän opiskeli ranskalaisten intellektuellien perusoppilaitoksessa Ecole normale supérieuressa vuosina 1904–1908. Valmistuttuaan korkeakoulusta hän matkusti 1908–1909 Saksaan Berliiniin ja Leipzigiin, joissa tutustui aikakauden uusimpaan historiankirjoitukseen, sen ongelmiin, kysymyksenasetteluihin ja ratkaisutapoihin.
Joann Sfar
Joann Sfar (s. 28. elokuuta 1971 Nizza, Ranska) on ranskalainen sarjakuvataiteilija ja elokuvantekijä. Sfar on yksi tärkeimpiä ranskalaisen kielialueen sarjakuvan uuden aallon tekijöitä. Suuren osan hänen sarjakuvistaan on julkaissut ranskalainen kustantamon L'Association, jota hän oli perustamassa 1990 yhdessä Jean-Christophe Menun ja kuuden muun taiteilijan kanssa.
Marc Bloch
Elämä
Ensimmäinen maailmansota ja Ranskan sen kestäessä kokemat sotilaalliset vaikeudet, jotka lopulta päättyivät ympärysvaltojen avulla voittoon Saksasta, kuuluivat Marc Blochin nuoruuteen. Sodassa hän toimi tavallisena rintamasotilaana, tykistön kersanttina ja myöhemmin kapteeniksi ylennettynä, ja tämä kokemusmaailma muokkasi hänen myöhempiä valintojaan.
Sodan jälkeen Bloch avioitui Simone Vidalin kanssa. Avioliitosta heille syntyi kuusi lasta. Avioliitto oli merkittävä ajatellen myöhempää saksalaismiehityksen aikaa Ranskassa. Lapsilla on ollut oma merkittävä roolinsa Marc Blochin kuoleman jälkeisessä töiden julkaisemisessa.
Joann Sfar
Toistasataa sarjakuva-albumia tehnyt taiteilija on tehnyt yhteistyötä lähes kaikkien muiden uuden aallon tärkeimpien tekijöiden kanssa, esimerkiksi David B:n ja Lewis Trondheimin. Sfarin yhdessä Trondheimin kanssa tekemänsä sarja Donjon on hänen tunnetuimpia teoksiaan.
Monet Sfarin sarjakuvista perustuvat tekijän juutalaisiin sukujuuriin. Suomeksikin julkaistu Rabbin katti sijoittuu 1930-luvun Algeriaan ja Pariisiin. Teos sisältää tarkkaa historiallista ja teologista tietoa.
Vaikutteita Sfar on ottanut laajasti André Franquinista Hugo Prattiin ja Barry Windsor-Smithiin.
Marc Bloch
Elämä
Osallistuttuaan sotatoimiin ennen Ranskan tappiota toisessa maailmansodassa, Marc Bloch sai materiaalia viimeisiin kirjoituksiinsa ja niin historiallisiin kuin filosofisiin pohdintoihinsa. Piileskeltyään perheineen saksalaisia eri puolilla maata ja lähetettyään osan lapsistaan turvaan ulkomaille Bloch liittyi vanhana sotilaana vastarintaliikkeeseen, kunnes vuonna 1944 ranskalaiset yhteistoimintamiehet pidättivät hänet. Kidutuksen jälkeen kesällä 1944 saksalaiset teloittivat hänet Saint-Diedier-de-Formansissa Ain departementissa lähellä hänen kotikaupunkiaan Lyonia.
Joann Sfar
Sfar ohjasi esikoiselokuvaansa Gainsbourg (Vie héroïque) laulaja Serge Gainsbourgin elämästä. Elokuva oli Ranskassa levityksessä 500 kopiona, mikä on harvinaista, mutta kertoo Sfarin asemasta.
Marc Bloch
Bloch historiantutkijana
Bloch ei ole kuuluisa mistään yhteiskuntatieteellisestä teoriasta. Hän teki kuitenkin merkittävinä pidettyjä tutkimuksia, joissa tutkimuksen metodologiaa oli käytetty ja kehitetty erinomaisella tavalla. Hänen tärkeimmät teoksensa käsittelevät keskiajan Länsi-Eurooppaa. Hän tutki esimerkiksi viljelymenetelmiä, taikauskomuksia, kansanperinnettä ja feodalismia yleisemmin. Tutkimuksissa yhdistyvät historia, antropologia, sosiologia ja taloustiede. Tällainen yhdistelevä lähestymistapa tuli muotiin myöhemmin noin 40 vuotta Blochin teosten julkaisemisen jälkeen.
Joann Sfar
Sfar pitää ohjaajista, jotka myös piirtävät, kuten hän, esimerkiksi Akira Kurosawasta ja Federico Fellinistä, sillä piirtämiseen verrattuna kamera on julma. Tosin kriitikko Harri Römpötin mukaan Sfar katsoo Gainsbourgia ystävällisesti.
Marc Bloch
Analyysiyksiköt
Blochin tutkimuksissa merkillepantavaa ovat ensinnäkin ajalliset ja sosiaaliset analyysiyksiköt. Useinhan tutkimuksen analyysiyksiköt otetaan politiikasta: historiallinen aika jaetaan hallitsijoiden valtakausien mukaan ja analyysiyksiköitä ovat valtiot, kansat ja hallintoalueet. Blochilla keskeisiä analyysiyksiköitä olivat sen sijaan sukupolvet ja sivilisaatiot.
Sukupolvi on lyhyemmän aikavälin ajanmitta. Bloch painotti, että yhteiset ja tärkeät kokemukset ovat merkittäviä sukupolven tietoisuuden määrittymisessä. Sivilisaation käsite taas viittaa yhteiskunnan materiaalisten, psykologisten ja rakenteellisten osien kokonaisuuteen, joka muuttuu hyvin hitaasti. Blochin luetuin teos, joka käsittelee feodaaliyhteiskuntaa, on yhden sivilisaation historia. Sivilisaation ensimmäinen ulottuvuus on sen historiallinen ympäristö. Feodaaliyhteiskunnan taustalla Bloch näkee silloisen turvattoman historiallisen ympäristön. Toinen sivilisaation ulottuvuus on kulttuuriympäristö, joka käsittää myös teknologian. Materiaalinen ja henkinen ovat molemmat tärkeitä selittäviä tekijöitä eikä kumpikaan ole ensisijainen. Niin ikään maantieteellinen ympäristö vaikuttaa sivilisaation kehitykseen.
Tutkittavat ilmiöt on sijoitettava Blochin mukaan aina omaan historialliseen kontekstiinsa. Yksittäiset sivilisaatiot eivät ole täysin yhtenäisiä, mutta niiden osissa on kuitenkin yhtenäisiä piirteitä. Kun nämä piirteet on ymmärretty, voidaan seuraavaksi analysoida eroja yhden sivilisaation sisällä. Tutkiessaan Ranskan maaseutuhistoriaa Bloch käyttää aikakehyksenä erilaisten viljelytapojen käytön jatkumista. Hän ei halua asettaa tiukkoja sääntöjä sille, miten tutkimuksen aikakehys tulee valita, vaan tutkijan on tutustuttava kohteeseensa hyvin ja pyrittävä löytämään siitä oleelliset piirteet. Yleensä nämä piirteet ovat sellaisia, jotka osoittavat rajat tietyn yhteiskuntamuodon kestolle.
Lähteiden käyttö
Bloch tunnetaan myös tavastaan käyttää lähteitä historiantutkimuksessa. Blochille lähteeksi kelpasivat melkein mitkä tahansa asiat, mikä oli myöhemmin tyypillistä koko annales -koulukunnalle. Hän antaa tutkimusmetodia käsittelevässä teoksessaan pitkän listan erilaisista asioista, joita voi käyttää lähteinä. Yksi merkittävä lähdetyyppi Blochille olivat kansan parissa liikkuneet eeppiset kertomukset, joiden yhteyttä yhteiskunnan rakenteeseen hän tutki. Bloch myös oli ensimmäisiä, jotka käyttivät epälineaarista tutkimusmetodia. Tutkiessaan Ranskan maaseutua, hän aloitti tutkimalla ensin viimeaikaisia, runsaslukuisia lähteitä, ennen kuin vasta sen jälkeen paneutui tutkimuskohteena olevan ajan lähteisiin. Tämä metodi perustui siihen, että myöhemmät lähteet kertoivat osin samoista asioista, mistä hän oli kiinnostunut tutkimusperiodin suhteen. Tällainen epälineaarinen metodi omaksuttiin sittemmin laajalti maaseutuhistorian tutkimukseen.
Muiden annales -koulun tutkijoiden tavoin Blochille tärkeää oli maantieteellinen evidenssi. Keskeistä siinä oli fyysisen paikan ja ihmisen sosiaalisen organisaation vuorovaikutus, ja se tapa millä nämä kaksi muokkasivat toisiaan. Blochille mikään lähdetyyppi ei ole sinänsä toista arvokkaampi. Riippuu tutkimuskysymyksistä, mitä lähteitä kannattaa käyttää, kun taas useimmille tutkijoille lähteet määräävät tutkimuskysymyksen.
Vertailevan tutkimuksen edut
Vertailevan tutkimuksen tärkeimpänä tehtävänä Bloch piti sen tutkijan mieltä puhdistavaa vaikutusta. Vertailussa tulevat ilmi erilaiset tutkijan omasta kulttuurista ja ajasta juontuvat tutkimuksen kannalta väärät ajattelutavat, jotka ovat alati uhkana historiantutkimuksessa. On erittäin hyödyllistä tarkastella tutkittavia sosiaalisia ilmiöitä laajemmin eri ympäristöissä kuin vain tutkimuskohteen paikallisessa ympäristössä. Monet yhden paikan ympärille keskittyvät tutkimukset luulevat väärin tutkimaansa ilmiötä ainutlaatuiseksi, koska eivät ole perehtyneet aiheeseen laajemmin.
Samanlaisuuksien lisäksi vertaileva lähestymistapa auttaa huomaamaan myös eroavaisuudet eri paikoissa esiintyvien ilmiöiden välillä. Kun erot on huomattu, päästään tutkimaan näiden erojen syitä. Bloch kuitenkin kritisoi monia oman aikansa vertailevan tutkimuksen harjoittajia poliittisesta tarkoitushakuisuudesta sekä kritiikittömistä teoreettisista johtopäätöksistä.
Tieteenfilosofia
Bloch ei uskonut luonnontieteiden malliin yhteiskunnan tutkimisessa vaan piti Auguste Comten positivistista lähestymistapaa virheellisenä. Toisaalta Bloch ihaili Émile Durkheimia, mutta piti tämän universalismia liioiteltuna. Bloch ei hyväksynyt Durkheimin tieteellistä ohjelmaa, jossa väittämiä testattaisiin jollain tapaa ja pyrittäisiin sitten parantamaan teoriaa tältä pohjalta. Blochille teorian rooli oli vain auttaa historioitsijaa etsimään parempaa evidenssiä menneisyyttä koskien. Teoreettiset mallit voivat auttaa tutkijaa löytämään uusia kysymyksiä ja arvioimaan lähteitä. Teoria ymmärrettynä tällä tavoin oli merkittävässä roolissa Blochin metodologiassa. Historiallisen tutkimuksen lopullisen tuloksen tulee Blochin mukaan olla joukko yleistäviä väittämiä, jotka pätevät omassa, laajassa kontekstissaan mahdollisimman hyvin, ja samalla näiden tehtyjen väittämien tulisi auttaa muita tutkijoita ymmärtämään sosiaalista käyttäytymistä myös yleisellä tasolla ajasta ja paikasta riippumatta.
Toiminta ja tuotanto
Uusi ja haastava opetustehtävä, joka keskittyi keskiajan historiaan yhdessä yliopiston ylösrakennuksen kanssa, lisäsi myös Blochin toimintavauhtia. Hänen väitöskirjansa maaorjien asemasta suorien Capetinki-sukuisten kuninkaiden aikana valmistui ja saa osakseen paljon kiitosta. Hän myös paneutui ensimmäisen maailmansodan aikana liikkuneisiin huhuihin ja niiden vaikutukseen niin sotilaiden kuin kansankin parissa. Yhdessä työtoverinsa Lucien Febvren kanssa Bloch perusti annalistisen koulukunnan, joka toimii samannimisen lehden ympärillä.
Annalistisen koulukunnan tieto-opillinen ja -teoreettinen ajastusmaailma on vaikuttanut voimakkaasti koko 1900-luvun historiankirjoitukseen, ei vain Ranskassa vaan kautta koko maailman historiankirjoituksen. Koulukunnan keskeisiä teoreettisia malleja ovat muun muassa mentaalinen historia, totaalinen historia ja sivilisaatioiden historia. Myös uudenlainen ja aivan uusien lähteiden käyttö tuli mukaan tutkimukseen. Näin monumentit, tilastot ja usein kylmät luvut saivat oman roolinsa historiantutkimuksessa.
Bloch keskittyi tuotannossaan ja elämässään muutamaan hyvin oleelliseen aiheeseen:
Jokainen Marc Blochin melko laajan tuotannon osa on ollut omana aikanaan, ja on toki yhä vieläkin, historiankirjoituksen merkkipaalu, joka on opastanut muita tutkijoita. Hänen keskeisiä teoksiaan ovat muun muassa:
Marc Blochista on kirjoitettu lukuisia artikkeleita ja Annalistista koulukuntaa pidetään historiankirjoituksen kolmantena paradigmana. Keskeisimmät hänestä kirjoitetut monografiat ovat mm:
5. Etelä-Pohjanmaan rykmentti
N:o 5 Etelä-Pohjanmaan rykmentti oli Bergströmin ryhmään kuuluva joukko-osasto valkoisen armeijan länsiarmeijassa. Komentaja: everstiluutnantti Maximilian Spåre, v.t. komentaja everstiluutnantti J. A. K. Renvald
Komentaja: everstiluutnantti Renvald, v.t. päällikkö luutnantti Hultkrantz Komentaja: kapteeni Hjalmar Alexander Söderman Komentaja: majuri E. Colliander
H2O (televisiosarja)
H2O (engl. H2O: Just Add Water) on australialainen televisiosarja, jota esitettiin australialaisella Network Ten -televisiokanavalla vuosina 2006–2010. Sarjan päähenkilöinä on kolme teinityttöä, jotka muuttuvat merenneidoiksi aina, kun joutuvat kosketuksiin veden kanssa. Lisäksi heillä on veteen liittyviä taikavoimia.
Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta ja 78 jaksoa. Suomessa jaksot esitettiin ensimmäisen kerran Yleisradion Summerissa kesällä 2007, 2008 ja 2010. Vuonna 2013 tehtiin sarjan tarinaan pohjautuva spin-off-sarja Mako Mermaids. Vuonna 2015 sarjasta tehtiin lapsille suunnattu animaatioversio H2O – Merenneitojen seikkailut. Näitä sarjoja on esitetty Suomessa Netflixissä ja Mako Mermaids -sarjaa myös Ylen Summerissa kesällä 2016.
Juoni
Sarja sijoittuu Gold Coastin kaupunkiin, Australiassa. 16-vuotiaat teinitytöt Rikki, Emma ja Cleo ovat veneilemässä mutta heiltä loppuu bensa lähes avomerellä. Tytöt joutuvat soutamaan lähellä olevalle Mako-saarelle, jossa on vanha tulivuori. He joutuvat tulivuoren sisään ja huomaavat siellä altaan, josta menee tunneli mereen. Tytöt päättävät sukeltaa tunnelin kautta pois saarelta. Kun kaikki tytöt ovat altaassa, vesi alkaa kuplia täysikuun paistaessa suoraan altaaseen.
Pian tytöt huomaavat, että heidän elämänsä on muuttunut radikaalisti. Aina kun he ovat kosketuksissa veden kanssa, jota ei pyyhitä iholta pois 10 sekunnin kuluessa, he muuttuvat merenneidoiksi. He ovat saaneet myös yliluonnollisia voimia: Cleo pystyy muokkaamaan ja hallitsemaan vettä, Emma jäädyttää vettä ja Rikki kiehuttaa ja haihduttaa vettä. He haluavat pitää kykynsä salaisuutena ja joutuvat siksi elämään enemmän tai vähemmän salaista kaksoiselämää.
Sarjan kolmannella kaudella Emma lähtee perheensä kanssa maailmanympärysmatkalle, ja hänet korvaa merenneitona Bella.
Sivurooleissa
Lähde:
Hahmot
Cleo Sertori
Cleo on Emman paras kaveri, eikä hän osaa uida. Hänestä tuli merenneito ollessaan Makon kuutamoaltaassa täydenkuun aikaan Emman ja Rikkin kanssa. Cleo saa kylvyssä selville olevansa merenneito. Hän pystyy nostamaan vesipatsaan ja toisessa tuotantokaudessa hän sai myös voimat hallita tuulia. Kakkoskaudella Lewis ja Charlotte alkavat seurustella, Cleon jättäessä Lewisin, Charlotte aiheuttaa lopulta todella paljon ongelmia. Cleon perheeseen kuuluu isä ja pikkusisko Kim. 3. tuotantokaudella Cleon isä menee naimisiin Samantha "Sam" Robertsin kanssa, josta tulee Cleon äitipuoli. Myös Lewis lähtee 3. tuotantokauden puolivälissä opiskelemaan, mutta tulee takaisin H2O:n päätösjaksossa.
Emma Gilbert
Rikki Chadwick
Rikki tulee ensimmäisellä kaudella kaupunkiin uutena tyttönä. Hän on melko köyhä, ja asuu isänsä kanssa pienessä talossa. Hänestä tuli merenneito ollessaan kuutamoaltaassa Emman ja Cleon kanssa. Rikkin voimat ovat veden haihduttaminen, höyrystäminen ja hän pystyy myös luomaan poreita veteen. Hän tajusi olevansa merenneito sadettimen kastellessa hänet puistossa. Toisella tuotantokaudella hän sai uudet voimat muitten tyttöjen tavoin, hän pystyy kutsumaan tulta. Rikki oli Zane Bennetin kanssa yhdessä ensimmäisellä kaudella, kunnes he eroavat ja alkavat taas seurustella 2. tuotantokaudella. Lisäksi he ovat yhdessä 3. kaudella, mutta Rikki suuttuu Zanelle, kun Willin sisko Sophie suutelee Zanea.
Isabella "Bella" Hartley
Bella tulee H2O:hon vasta 3. tuotantokaudella Emman lähdettyä maailmanympärysmatkalle. Bella on myös merenneito ja hänen voimansa on veden muuntaminen gelatiiniksi "hyytelöksi". Bella tuli merenneidoksi jo 9-vuotiaana, kun he asuivat Irlannissa ja Bella löysi sieltä samanlaisen kuutamoaltaan kuin Mako-saarella. Bella sai tietää Cleon ja Rikkin olevan merenneitoja, kun vesilonkero veti Rikkin veteen Rikki`s baarin avajaisiltana ja Bella näki Rikkin pyrstön hänen kastuttua. Cleo hyppäsi veteen pelastamaan Rikkiä. Bellan seuratessa Cleoa veteen näki Bella veden alla Cleonkin olevan merenneito. Kun Zane oli ostanut JuiceNet-baarin, hän tarvitsi bändin, mutta Rikki havaitsi Naten laulavan surkeasti. Niinpä Rikki tarvitsi uuden rumpalin kun edellinen oli tehnyt oharit, ja laulajan. Rikki antoi mikin Bellalle ja siitä sitten jatkui ura bändin kanssa.. Bella ihastuu Williin, jota 3. tuotantokaudella esittää Luke Mitchell. Kolmannen tuotantokauden 10. jaksossa Will saa tietää Bellan merenneitosalaisuuden, mutta 12. jaksossa hän saa tietää myös Rikkistä ja Cleosta.
Charlotte Watsford
Charlotte tulee mukaan 2. tuotantokaudella. Kun Cleo, Emma ja Rikki ovat saaneet uudet voimat, Cleo päättää kokeilla voimiaan koulun sadettimeen ja kastelee vahingossa Charloten. 2. tuotantokauden loppuvaiheessa Charlotte on saanut tietää kuolleen isoäitinsä Gracien olleen merenneito, ja muuttuu itsekin merenneidoksi. Hän sai kaikki voimansa (veden muokkaaminen, lämmittäminen sekä jäädyttäminen) hypättyään Mako-saaren kuutamoaltaaseen täysikuulla. Charlotte kuitenkin menettää voimansa 2. kauden lopussa kaksintaistelussa Cleoa, Emmaa ja Rikkiä vastaan. Charlotte seurusteli Lewisin kanssa toisella kaudella.
Voimat
Cleo
Rikki
Emma
Charlotte
Bella
Palkintoja
Lähde:
Robert Anderson
Robert Anderson on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Kolmas tie
Kolmas tie viittaa erilaisiin poliittisiin näkökulmiin, jotka yrittävät yhteensovittaa näennäisesti vasemmisto-oikeisto-vastakkainasettelussa vasemmistolaista ja oikeistolaista politiikkaa rakentamalla erilaisia synteesejä oikeiston talousnäkemyksistä ja vasemmiston yhteiskunnallisista näkemyksistä tai olemaan vaihtoehto kapitalismin ja kommunismin tai sosiaalidemokratian ja uusliberalismin välillä.
Ideologinen määrittely
Kolmas tie on poliittiseen kirjoon kuuluva poliittinen ryhmä. Se ei siis ole yhtenäinen aate tai liike, vaan sisältää useita eri ideologisia suuntauksia.
Kolmas tie haluaa muuttaa kansakunnan osuutta maailmanpoliitiikassa. Nykyistä tilannetta ei enää haluta sellaiseksi että siinä voisi esiintyä niin puhtaita markkinoita. Kolmannen tien politiikkassa valtiovallalla on mukana mahdollisuus osallistua merkittävästi kansalaisyhteiskunnan uudistamiseen. Kolmas tie eroaa perinteisestä vasemmistosta siten että se käsittää kansalaisaktivismin vähentymisen ja lain kunnioituksen vähenemisen uhkakuvan olevan totta. Valtiovalta voi tarttua suoraan kyseisiin asioihin uudistamalla yhteiskuntaa. Yhteiskuntatason huomioon ottaminen näyttäisi joidenkin tahojen mukaan olevan vastoin globalisaation aiheuttamia muutoksia. Kolmannen tien malli eroaa huomattavasti sosiaalidemokratiasta ja uusliberalismista.
Kolmannen tien pääideologina pidetään sosiologi Anthony Giddensiä.
Die Sektor
Die Sektor on vuonna 2002 Atlantassa, Yhdysvalloissa perustettu darkwave-yhtye.
Kristillinen mytologia
Kristillinen mytologia eli kristillinen tarusto on suppeassa merkityksessä kokoelma taruja, jotka ovat muodostuneet Uuden testamentin ympärille, tai jotka kertovat pyhimysten elämästä. Kristinopin mukaan nämä tarinat eivät suoraan puutu kristinuskon tärkeimpiin kysymyksiin vaan selittävät uskontoa vertauskuvallisesti. Esimerkkejä kristillisestä tarustosta ovat Pontius Pilatuksen urasta kertovat legendat, suomalainen legenda Savilinnut, joka kertoo Jeesuksen luoneen linnut savesta (peräisin Tuomaan lapsuusevankeliumista), tai osa Kuningas Arthurin tarinoista ja Graalin maljan etsinnästä (alun perin nämä kertomukset kuuluivat muun muassa kelttiläiseen tarustoon).
Die Sektor
Historia
2. tammikuuta 2004 Denman ja Gant lähtivät Starkeen tekemään uutta musiikkia sen jälkeen, kun he olivat julkaisseet ensimmäisen singlensä ”Scraping Flesh”. Maraton-tallennuksessa, joka kesti hieman yli 48 tuntia, he tallensivat neljä kappaletta: ”Motionless”, ”Lust Angel”, ”Scraping Flesh” ja ”Electronic Saviour”. Smith, Gerteisen ja Denman hoitivat tallentamisen ja miksauksen, kun Gant hoiti sanoitukset ja laulamisen.
Kuukautta myöhemmin Gant ja Denman palasivat Starkeen toiseen maratoni-tallennukseen. Tällä kertaa he tallensivat kappaleet ”Painkiller” ja ”Your Deception”. Gerteisen ja Smith olivat kiinnostuneita saksalaisesta NoiTekk-levy-yhtiöstä ja kehottivat Denmania ja Gantia lähettämään NoiTekille kopion ”Scraping Flesh”:stä.
Pyry Kärkkäinen
Pyry Kärkkäinen (s. 10. marraskuuta 1986 Kiuruvesi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia, Kuopion Palloseuraa ja FC Lahtea. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Kärkkäisen aloitti jalkapallon pelaamisen Kiuruveden Palloilijoissa. Vuonna 1998 hän siirtyi KuPS:n junioreihin, joissa pelasi kauteen 2002 asti. Kauden 2003 Kärkkäinen pelasi Pallo-Kerho 37:n riveissä Kakkosta. Hän palasi KuPS:aan samana syksynä ja teki pelillisen läpimurtonsa kaudella 2004. Yhteensä Kärkkäinen on pelannut kauden 2014 jälkeen 231 liigaottelua.
Kärkkäinen on pelannut Suomen alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Lokakuussa 2007 hänet kutsuttiin Suomen alle 23-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka kohtasi Vietnamin Hanoissa pelattavassa Agribank Cupissa Vietnamin, Zimbabwen ja Uzbekistanin alle 23-vuotiaiden maajoukkueet.
15. toukokuuta 2009 Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Markku Kanerva valitsi Kärkkäisen 40:n pelaajan ehdokaslistalle, josta valitaan lopullinen alle 21-vuotiaiden joukkue 15. kesäkuuta - 29. kesäkuuta Ruotsissa pelattavaan EM-lopputurnaukseen.
Tuvalun musiikki
Oseaniassa sijaitsevan saarivaltio Tuvalun musiikki koostuu pääasiassa tanssimusiikista. Perinteisiin tansseihin kuuluvat muun muassa fakanau sekä fakaseasea. Tuvalussa yleinen musiikin tyylilaji on myös kupu, joka on usein hautajaisissa laulettava laulu.
Bam
Bam tai BAM voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Stand Up
Stand Up on Jethro Tull -yhtyeen toinen albumi vuodelta 1969. Yhtye oli Ian Andersonin johdolla siirtynyt bluesmusiikista progressiivisempaan ja folkvaikutteisempaan ilmaisuun. Havaittavissa on myös vaikutteita klassisesta musiikista ja maailmanmusiikista. Albumi nousi Britannian albumilistan ykköseksi, ja se on myös kitaristi Martin Barren ensimmäinen Jethro Tullin kanssa. Fanien ja yhtyeen jäsentenkin mukaan albumi kuuluu yhtyeen parhaimpiin levytyksiin.
Taustaa
Syksyllä 1968 hyvin vastaanotetun This Was-esikoisalbumin jälkeen kitaristi Mick Abrahams erosi yhtyeestä. Abrahams olisi halunnut jatkaa blueslinjalla kun taas vokalisti-huilisti Ian Anderson halusi laajentaa yhtyeen musiikillista suuntaa ja ottaa vaikutteita muistakin musiikkityyleistä. Ensilevylle kappaleita säveltäneen Abrahamsin lähdön myötä Anderson otti kokonaan sävellysvastuun ja johtajuuden yhtyeessä. Viimeisin, vielä Abrahamsin kanssa levytetty single "Love Story" / "Christmas Song" antoikin jo viitteitä tulevasta, monipuolisemmasta suunnasta.
Abrahamsin tilalle tuli ensin tuolloin birminghamilaisessa Earth-yhtyeessä (myöh. Black Sabbath) soittanut Tony Iommi, joka pysyi mukana vain parin viikon ajan keriten kuitenkin esiintyä yhtyeen kanssa The Rolling Stonesin järjestämässä Rock and Roll Circus-tv-ohjelmassa. Iommin palattua Earthiin kitaristin paikkaa kokeili The Nice -yhtyeestä tuttu David O'List, mutta hänkään ei ollut sopiva. Kitaristin paikan sai lopulta Gethsemane-yhtyeessä soittanut Martin Barre. Andersonin mukaan Barre oli koetilaisuudessa niin hermostunut, ettei juuri pystynyt soittamaan, mutta teki kuitenkin vaikutuksen yhtyeeseen. Barresta tulikin Andersonin ohella Jethro Tullin pitkäaikaisin jäsen. Yhtyeessä jatkoivat basisti Glenn Cornick ja rumpali Clive Bunker.
Sisältö
Albumi on musiikillisesti monipuolisempi kuin edeltäjänsä This Was. Kappaleet suureksi osaksi kirjoittanut Anderson otti vaikutteita mm. kelttiläisestä musiikista, folk rockista ja klassisesta musiikista. Sanoitukset koostuvat pääosin Andersonin omista nuoruuden kokemuksista vanhempiensa ja perheensä kanssa sekä ympäröivän maailman havainnoimisista. Albumin tuotti Ian Anderson yhdessä manageri Terry Ellis in kanssa. Nauhoittajana toimi myöhemmin mm. Led Zeppelin in kanssa työskennellyt Andy Johns.
Edellisen albumin bluesvaikutteet kuuluvat vielä raskaahkossa avauskappaleessa "A New Day Yesterday", ja bluestyylistä hard rockia edustavat myös "Back to the Family" ja nopeampi "Nothing Is Easy". Viimeksi mainittu on tiettävästi sävelletty Tony Iommin ollessa vielä yhtyeessä.
Johann Sebastian Bachia lainaava "Bourée" yhdistelee klassista musiikkia sekä jazzia sisältäen soolon basisti Glenn Cornickilta. Klassisen musiikin keinoja käytetään myös muuten akustisessa "Reasons for Waiting"-kappaleessa, jossa on yhtyeen taustavaikuttajan David Palmerin tekemä jousisovitus.
Kelttiläis- ja myös intialaisen musiikin vaikutus kuuluu kappaleissa "Fat Man", "For a Thousand Mothers" ja "Jeffrey Goes to Leicester Square", joka on omistettu Ian Andersonin ystävälle ja tulevalle Jethro Tull -basistille Jeffrey Hammondille. Kappaleissa Anderson soittaa mm. rock-musiikissa harvoin (tuohon aikaan) käytettyjä mandoliinia ja balalaikkaa.
"Look into the Sun" ja "We Used to Know" ovat akustisia, folk rock-henkisiä kappaleita. Jälkimmäisen sävelkulku on saattanut vaikuttaa inspiraationa Eaglesin ”Hotel California” -kappaleelle. Eagles ja Tull kiersivät yhdessä 1970-luvun alussa ja Tull soitti kappaletta konserteissaan. Tosin "Hotel California"n musiikin sävelsi pääosin kitaristi Don Felder, joka liittyi yhtyeeseen myöhemmin 1970-luvun puolivälissä.
Ennen albumin sessioita kevään 1969 Yhdysvaltain kiertueen aikana nauhoitettu ja alun perin vain singlenä julkaistu jazz-vaikutteinen ”Living In The Past” nousi Brittien singlelistan kolmannelle sijalle ja on edelleen yhtyeen paras sijoitus kyseisellä listalla. Kappale tunnetaan erikoisesta 5/4 tahtilajistaan. Yhdysvalloissa kappaleesta tuli hitti vasta kolme vuotta myöhemmin. Singlen b-puoli, blues-vaikutteinen "Driving Song" nauhoitettiin myös samoihin aikoihin.
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Stand Up julkaistiin Iso-Britannia ssa elokuussa 1969. Albumin kansitaide oli erikoinen, sillä kannet avattaessa yhtyeen jäsenet nousivat ylös pahvisina malleina lastenkirjojen tyyliin. Konseptia hyödynnettiin myös albumin vuoden 2010 CD-painoksessa. Kansitaide voitti New Musical Express-lehden äänestyksen parhaasta levynkansitaiteesta vuonna 1969.
Vaikkakin monet yhtyettä aiemmin suosineet promoottorit ja toimittajat vieroksuivat uutta tyyliä, yhtye sai monipuolistuneen soundinsa ansiosta uusia faneja ja "Living in the Past"-hittisinglen siivittämänä albumi nousi Brittein albumilistan kärkeen. Yhtye sai jalansijaa myös Yhdysvalloissa, jossa se oli kiertänyt vuonna 1969 mm. yhdessä Led Zeppelinin kanssa. Albumi nousi uudella mantereella sijalle 20 ja myi kultalevyn arvoisesti. Ian Andersonin mukaan juuri Stand Up-albumin materiaali vetosi amerikkalaiseen yleisöön. Myös kriitikot Atlantin molemmin puolin antoivat positiivista palautetta albumista. Menestyksen myötä yhtye nousi toiseksi (The Beatles in jälkeen) Melody Maker -lehden vuoden 1969 parhaat yhtyeet-listalla.
Albumin kiertueella Jethro Tull kävi Suomessa tammikuussa 1970. Yhtye esiintyi Kulttuuritalolla ja teki myös ohjelman Mainos-TV:lle.
Muusikot
sekä:
Viljo Römpötti
Viljo Römpötti oli aforisti, esseisti, runoilija ja itseoppinut kansankirjailija. Hän syntyi 26. toukokuuta 1897 Viipurin läänin Koiviston pitäjän Makslahden kylässä Konsta Römpötin ja Thilda Uskin vanhimpana lapsena.
Nuorena miehenä Römpötti oli metsä- ja satamatyössä ja merimiehenä. Sittemmin hän toimi myyntiedustajana ja teki free lance -pohjalta juttuja lehtiin. Hän kuoli Turussa toukokuussa 1960.
Lagerström
Lagerström on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tero Lehtovaara
Tero Heikki Mainio Lehtovaara (19. huhtikuuta 1937 Turku – 29. toukokuuta 2017 Porvoo) oli suomalainen diplomaatti, oppiarvoltaan lainopin kandidaatti. Lehtovaara oli suurlähettiläs muun muassa Havannassa, Kuubassa 1983–1987, ulkoasiainministeriön lehdistö- ja kulttuuriosaston apulaisosastopäällikkö 1988–1989 sekä suurlähettiläs Kuwaitissa 1989 –1992 ja Abu Dhabissa Yhdistyneessä arabiemiirikunnissa vuosina 1989–1991 ja ulkoasiainneuvos vuodesta 1992 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Lehtovaara kirjoitti ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1955. Hän valmistui lainopin kandidaatiksi 1960. Lehtovaaran puoliso vuodesta 1960 oli Marjatta (o.s. Sallinen). Hänen vanhempansa olivat farmasian tohtori Juuso Mainio Lehtovaara ja farmaseutti Helga Soveig (o.s. Allén).
Virtapiiri
Teoreettisessa sähkötekniikassa virtapiiri koostuu piirialkioista ja niitä yhdistävistä johtimista. Käytännön sähkötekniikassa piirialkioita vastaavat erilaiset sähköiset komponentit.
Kirchhoffin säännöt
Suljetussa virtapiirissä pätevät Kirchhoffin säännöt, jotka ovat
Piirimuunnokset
Virtapiirien analysointia voi helpottaa piirimuunnoksilla:
Salome (ooppera)
pienoiskuva|Teatterilippu Richard Straussin Salomen oopperan ensi-iltaan Dresdenissä, 9. joulukuuta 1905. Salome on Oscar Wilden näytelmään pohjautuva Richard Straussin yksinäytöksinen ooppera vuodelta 1905. Se aiheutti aikanaan kulttuuriskandaalin rohkealla aihevalinnallaan ja rohkealla sävelkielellään, jossa käytettiin runsaasti esimerkiksi dissonanssia.
Salomen tausta
Salome aiheena pohjautuu Raamattuun. Itse kehystarina ja Johannes Kastajan teloittaminen kerrotaan Matteuksen (14:3–14:11) ja Markuksen (6:17–6:28) evankeliumeissa. Myös Luukkaan evankeliumissa (3:19–3:20) käsitellään aihetta hieman. Evankeliumeissa ei kerrota Salomen nimeä, mutta juutalaisen historioitsijan Josephuksen kirjassa Juutalaisten muinaisajat (Iudaike Arkhaiologia) mainitaan, että Herodiaalla on tytär nimeltä Salomé.
Oscar Wilden Salomé
Ooppera pohjautuu Oscar Wilden vuonna 1893 Sarah Bernhardtille tehtyyn ranskankieliseen näytelmään. Näytelmän ensi-ilta oli Pariisissa 11. helmikuuta 1896. Wilden luoman henkilökuvan mukaan Herodias on kylmästi laskelmoiva ja läpeensä vallanhimoinen ihminen, Salome kuvataan hemmotelluksi ja lapsellisen itsepäiseksi tyttäreksi, Herodes elää omassa mielikuvitusmaailmassaan ja pelkää korkeampia voimia. Jokanaan on jumalallinen hahmo, joka on henkisesti maallisten hallitsijoiden yläpuolella. Wilden tapa näyttää kaikkien neljän päähenkilön keskinäisiä jännitteitä tekee näytelmästä hyvin intensiivisen.
Salomessa kuvataan kaiken korruptoivaa valtaa, keinotekoisia ihmissuhteita, hengellisyyttä ja uskonnon vaikutusta sekä erilaisia tukahdutettuja seksuaalisia haluja. Näytelmässä on muutama henkilö enemmän kuin oopperassa. Kuulla on merkittävä osa näytelmässä: se symboloi neitsyttä ja hulluutta. Suurimmat juoneen liittyvät asiapoistot ovat kertomus Herodiaan ensimmäisen miehen vankilassaolo ja teloitus sekä Herodiaan palvelijan rakkaudentunnustus Narrabothiin.
Richard Straussin Salome
Ranskankielisen näytelmän käänsi saksaksi Hedwig Lachmann. Richard Strauss lyhensi näytelmästä noin kolmasosan omaan librettoonsa. Kesäkuussa 1904 teos oli sävellettynä ja vuonna 1905 Salomen soitinnus oli valmis.
Teoksessa oli massiivinen orkesteri, 106 soittajaa. Strauss orkestroi tämän avantgardistisen teoksen värikkäästi, eksoottisesti sekä hyödynsi siinä johtoaihetekniikkaa. Strauss kuvasi musikaalisesti kuningas Herodeksen kahden äärimmäisen vastavoiman välissä: seksuaalisen himon ja henkisyyden. Jokanaanin musiikki on 'espressivo', ja se on koko ajan omassa profetiamotiivissaan ja hallitsee äänenä näyttämöä. Jokanaanin messiaanisen roolin tulisi laulaa wagnerilainen "sankaribaritoni", ns. heldenbaritoni. Salomen rooli on yksi oopperakirjallisuuden vaikeimmista. Nimiroolissa on vaativa tessitura eli suuren äänialan vaatimus. Salomen tulisi olla todellinen dramaattinen sopraano. Lisäksi oopperassa on kaksi välisoittoa ja tanssinumeroksi viime hetkellä lisätty kuuluisa Seitsemän hunnun tanssi.
Wienissä ei haluttu esittää tätä kohuttua teosta, joten sen kantaesitys oli Dresdenissä. Itävallan ensi-ilta oli Grazissa vuonna 1906. Wienissä Salome nähtiin vasta vuonna 1918. Metropolitan Opera House peruutti lisäesitykset heti ensi-illan jälkeen 22. tammikuuta 1907.
Lyhyt juoniseloste
Oopperan tapahtumapaikka on Tetrarkki Herodes Antipan palatsin terassi. Sotilaat vartioivat vangittua Jokanaania maanalaisessa tyrmässä kuutamossa. Herodes ja hänen toinen vaimonsa Herodias ovat järjestäneet juhlat Rooman lähettiläiden kunniaksi.
1. kohtaus
Musiikki alkaa ilman alkusoittoa Salomen teemalla. Vartiopäällikkö Nar­raboth kuvailee Salomen kauneutta, kun taas Herodiaan palvelija varoittaa Narrabothia ja ennustaa, että jotain pahaa on tapahtumassa. Palatsista kuuluu hälinää, jonka toinen vartija sanoo johtuvan juutalaisista.
2. kohtaus Ilman täyttää messiaaninen matala, syvä ja vangitseva ääni. Tyrmästään Jo­ka­naa­n ennustaa tulevaa Messiasta pro­fe­tiassaan Nach mir wird Einer kommen (Minun jälkeeni tuleva). Juhlista pitkästynyt ja Herodeksen himokkaaseen katseeseen kyllästynyt Salome tulee terassille.
Salome pitää kuuta suurena hopeatarjottimena. Jokanaanin hallitseva ääni kuuluu jälleen, ja Salome haluaa nähdä vangin. Salome tietää äitinsä vihaavan Jokanaania, mutta kun Salome saa kuulla Jokanaanin olevan nuori mies, hän käyttää kaiken viehätystaitonsa Nar­ra­bothiin Du wirst das für mich tun, Narraboth (Etkö tekisi tätä minulle, Narraboth) saadakseen tahtonsa läpi. Narra­bothin käskystä profeet­ta tuodaan ulos ensimmäisen välisoiton aikana.
3. kohtaus Jokanaan tuomitsee Herodeksen ja eri­tyisesti Herodiaan. Wo ist er, dessen Sündenbecher jetzt voll ist (Missä on hän, jonka syn­neillä ei ole määrää). Salome on ihas­tu­nut ja peloissaan. Jokanaan kysyy Wer ist dies Weib, das mich ansieth? (Kuka on tämä nainen, joka minua katsoo?) ja saa Salomen raivoihinsa kutsumalla tätä syntisen äidin tyttäreksi. Jokanaan kehottaa Salomea menemään erämaahan etsimään Ihmisen Poikaa.
Salomen kiinnostus mystiseen hahmoon on sekoitus kauhua ja seksuaalista himoa: Jokanaan, ich bin verliebt in deinen Leib (Jo­kanaan, kehosi herättää kiinnos­tukseni) ja In dein Haar bin ich ver­liebt (ra­kastan hiuksiasi) sekä Deinen Mund be­gehre ich (Himoitsen suutasi). Jokanaan torjuu Salomen, ja Salomen pettymys ja raivo kasvaa. Salomeen rakastunut Narraboth tappaa itsensä Salomen ja Jokanaanin väliin. Salome näkee hurmiossaan vain Jokanaanin.
4. kohtaus Herodes ja Herodias tulevat seuralaisten kanssa ulos, ja Herodes etsii Salomea ja panee merkille kuun. Hän liukastuu Narrabothin vereen. Herodes kuvittelee illan koleuden ja on kuulevinaan siipien iskuja. Herodes kiihottuneena pyytää Salomen jakamaan kans­saan vii­nin ja hedelmät sekä lopuksi myös valtaistuimen. Salome pysyy välin­pi­tämättömänä.
Jokanaanin ääni kuuluu jälleen. Herodias haluaisi antaa Jokanaanin juutalaisten tuomittavaksi, mutta Herodes pelkää liikaa. Juutalaiset ja nasaretilaiset väittelevät Jokanaanista ja Messiaasta. Tyrmästä Jo­kanaa­n kiroaa Herodiaksen Tochter Babylons (Ba­bylonin tytär) ja ennustaa Salomelle väkivaltaista loppua.
Herodes pyytää Salomea tanssimaan itselleen. Herodias vastustaa eikä Salomekaan innostu ennen kuin Herodes vannoo valan ja lupaa antaa, mitä ikinä Salome pyytää. Salome aloittaa äitinsä vastustuksesta Seit­semän Hunnun tanssin.
Tanssin päätyttyä Salome tahtoo hopeatarjottimella den Kopf des Jokanaan (Jokanaanin pään). Herodes kauhistuu ja epätoivoissaan ja tarjoaa tilalle jalokiviä, harvinaiset riikinkukot, Ylimmän Papin viitan tai jopa pyhistä pyhimmän Temppelin viitan. Lopulta Herodes antaa periksi, ja Herodias ottaa kuoleman sormuksen sor­mestaan ja antaa sen pyövelille. Salome kuuntelee tyrmän luona ja toivoo kuulevansa Jokanaanin valittavan. Tyrmässä on hiljaisuus – kohta pyövelin iso musta käsi ilmestyy tyrmästä kädessään Jokanaanin pää hopeatarjottimella.
Salome voitonriemuisena, hurmiossaan ja itsekeskeisyydessään puhelee Jokanaanin päälle. Kiihottuneena hän suutelee Jokanaanin huulia ja toteaa kuoleman mysteerin olevan suurempi kuin rakkauden mysteerin.
Herodes katselee Salomen voitonjuhlia ja sisälle mennessään käskee palvelijoitten sammuttaa valot – kuun ja tähdet. Musta pilvi peittää kuun. Salome vielä ihmettelee: Onko se veren vai onko se rakkauden maku? Kuu tulee esiin ja valaisee Salomen hurmioitunen kehon. Herodes käskee sotilaiden tappaa Salomen Man töte dieses Weib! (Tap­pakaa tuo nainen!).