cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Show Me the Meaning of Being Lonely
"Show Me the Meaning of Being Lonely" on yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boys kolmas single albumilta Millennium. Kappale on merkittävä hitti, joka jäi toiseksi vain saman albumin kappaleelle "I Want It That Way", tullen yhdeksi poikabändin menestyksekkäimmistä kappaleista. Kappale julkaistiin 21. joulukuuta 1999 ja sen musiikkivideo vuoden 2000 alussa. Kappale nousi Britannian singlelistan sijalle #3 ja Billboard Hot 100 -listan sijalle #6. Kappale pärjäsi hyvin myös Sveitsissä, Hollannissa, Ruotsissa ja Uudessa-Seelannissa, joissa se nousi sijalle #2. Suomessa ja Norjassa kappale taas jäi sijalle #3.
Kappaleet
Vakio
Remix-tuplavinyyli
Musiikkivideo
Video alkaa sairaalasta, jossa Brian Littrell katsoo lääkäreiden yrittävän pelastaa potilaan, jota Littrell myös esittää. A.J. McLeanin otos sijoittuu linja-autoon, jossa hän suree tytön menetystä, jonka kuvaa hän kantaa. A.J. näkee tytön bussissa, mutta katsoessa kuvajainen häipyy. Kevin Richardson katsoo asunnossaan vanhanaikaista filmiä itsestään ja isästään. Nick Carter kävelee sateessa tienvartta pitkin ja pelastaa tytön, joka on jäämässä bussin alle, jossa McLean on. Howie Dorough juo teetä vanhanaikaisessa kahvilassa kun punapukuinen tyttö juoksee häntä kohti, mutta häviää ennen kuin ehtii Doroughin luo.
Richardson saapuu tapaamaan Doroughia ja kaksikko lähtee rakennuksesta yhdessä. McLeanin linja-auto saapuu ja Littrell poistuu sairaalasta. Viisi yhtyeen jäsentä tapaavat ja alkavat kävellä katua pitkin yhdessä.
Suurin osa videosta kuvattiin värittömänä, jolloin vain tietyt punaiset elementit on värikkäät. Jokaisella bändin jäsenellä on oma lauluosa kappaleessa joko eri kohtauksissa tai juuri ennen säkeistön alkua.
Musiikkivideo on jossain määrin tummempi kuin mikään bändin aikaisempi video, ja siinä käsitellään bändin jäsenten oikeita asioita; Littrell on joutunut avosydänleikkaukseen; Richardsonin katsomassa videossa esiintyivät oikeasti hän ja hänen kuollut isänsä; tyttö jonka Dorough näki videolla oli esitti hänen siskoaan, joka kuoli vuotta aikaisemmin; bussin jonka kyydissä McLean matkustaa, määränpää on "Denniz St." ja sitä ajaa näyttelijä, joka esittää Denniz PoPia, joka kuoli vuonna 1998.
Musiikkivideon toisessa versiossa on omistuskirjoitus ennen itse videon alkua: "This video is dedicated to Denniz PoP, and to all those who have lost a loved one". (suom. "Tämä video on omistettu Denniz PoPille ja kaikille, jotka ovat menettäneet rakastamansa".
Diego Llorente
Diego Javier Llorente Ríos (s. 16. elokuuta 1993 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa italialaista AS Romaa lainasopimuksella englantilaisesta Leeds Unitedista, ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Llorente liittyi Real Madridin nuorisoakatemiaan vuonna 2002. Hän teki ensiesiintymisensä seuran reservijoukkueessa 24. maaliskuuta 2013 ottelussa Córdobaa vastaan, kun hän korvasi vaihdosta tullessaan loukkaantuneen Iván Gonzálezin.
Edustusjoukkueessa Llorente pelasi ensimmäistä kertaa 1. kesäkuuta 2013 kauden päätöskierroksella Osasunaa vastaan. Toisen liigaottelunsa Realin paidassa hän pelasi seuraavalla kaudella.
Kaudeksi 2015–2016 Llorente lainattiin Rayo Vallecanoon, jossa hän pelasi 33 Primera Divisiónin ottelua ja teki kaksi maalia. Seuraavan kauden hän oli lainalla Málagassa, jossa viimeisteli 25 liigaottelussa kaksi maalia.
Llorente siirtyi Real Sociedadiin 11 miljoonalla eurolla kesällä 2017. Hän pelasi Sociedadissa syyskuuhun 2020 mennessä 77 Espanjan pääsarjaottelua ja viimeisteli neljä maalia. Eurooppa-liigan kuudessa ottelussa hän onnistui maalinteossa kolmesti. Syyskuussa 2020 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneeseen Leedsiin 20 miljoonalla eurolla. Ensimmäisten kahden ja puolen vuoden aikana hän pelasi 51 valioliigaottelua ja teki neljä maalia. Tammikuussa 2023 hän siirtyi puolentoista vuoden mittaisella lainasopimuksella Serie A:n AS Romaan.
Maajoukkueura
Llorente pelasi kolmessa ottelussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Ensimmäisen ottelunsa Espanjan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi maaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan toukokuussa 2016. Hän kuului Espanjan joukkueeseen vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa, muttei päässyt pelaamaan turnauksessa. Hän on pelannut kaikkiaan kymmenen maaottelua, joista yksi on ollut MM-karsintaottelu ja kolme EM-karsintaotteluita.
Coldness
Coldness on Kotipelto-yhtyeen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin Suomessa vuonna 2004 Kotipellon oman High and Loud -levy-yhtiön kautta ja sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle neljä. Muualla maailmassa albumin julkaisi Century Media lukuun ottamatta Japania, jossa julkaisija oli Avalon. Japanin-painos sisältää bonuskappaleen "Beyond Dreams".
Kappaleista "Reasons" ja "Take Me Away" julkaistiin single, ja ensin mainitusta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Mikko Riikonen.
Kappaleet
¹ Vain Japanin-painoksella.
Konevitsan luostari
thumb|Konevitsan luostari. thumb|Luostarin pääkirkko idästä kuvattuna thumb|Luostari idästä kuvattuna Konevitsan Jumalansynnyttäjän syntymän luostari on Laatokan Konevitsan saarella sijaitseva ortodoksinen munkkiluostari. Luostarin perusti vuonna 1393 pyhittäjä Arseni Konevitsalainen. Luostarin toiminta oli Neuvostoliiton aikana pitkään lamaantuneena, mutta on sittemmin elpynyt Venäjän ortodoksisen kirkon luostarina.
Luostarin perustaja
Lähtiessään Athokselta hän sai luostarin johtajalta, igumeenilta, lahjaksi Jumalanäidin ikonin, jota nykyään nimitetään Konevitsan Jumalanäidin ikoniksi, ja igumeeni ennusti Arsenin perustavan luostarin Pohjolaan. Arseni kilvoitteli ensin Valamon luostarissa. Oleskeltuaan jonkin aikaa Valamossa Arseni jatkoi matkaansa löytääkseen uudelle luostarille sopivan paikan. Kertomusten mukaan Arseni purjehti luostaria etsiessään Laatokalla, jossa hän joutui myrskyn kouriin, ja hänen veneensä ajautui Konon (Konevitsan) saarelle. Arseni rantautui saarelle ja pystytti puisen ristin kummulle, joka nykyään tunnetaan Pyhänä Vuorena.
Konevitsan saari oli vanha karjalainen pakanallinen uhripaikka. Kuuluisin uhripaikoista oli Hevoskivi (ven. konj kamenj), jossa uhrattiin keväisin uhreja muun muassa karjaonnen parantamiseksi. Tarinan mukaan pyhittäjä Arseni nousi tälle kivelle ja toimitti eksorkismirituaalin jonka päätteeksi vihmoi vanhan uhripaikan pyhitetyllä vedellä – jolloin kivestä irtosivat siinä asuneet pahat henget; ne lensivät varislauman muodon ottaneena mantereelle lahteen jota on siitä pitäen kutsuttu Sortanlahdeksi (ven. Tsort = piru). Kivi muistuttaa hevosen päätä ja sen laelle rakennettiin rukoushuone, joka on 2000-luvun alussa uudiskorjattu.
Luostarin perustaminen
Seuraavien vuosisatojen aikana Konevitsan luostari koko monia mullistuksia ja oli usein Ruotsin ja Novgorodin välisten sotien jaloissa. Pähkinäsaaren rauhassa v. 1323 alue oli alistettu Novgorodin arkkipiispan alaisuuteen ja luostari kukoisti. Keskiajalla Konevitsa oli yksi Venäjän suurista ortodoksisista kulttuurikeskuksista, jonka tuotoksia kirkkotaiteen eri saroilta levisi ympäri Karjalaa ja Venäjää.
1500-luvulla luostari koki useita vastoinkäymisiä. Vuonna 1553 tulipalo poltti kirkkoja ja irtaimistoa ja kohta sen jälkeen sota Venäjän ja Ruotsin välillä ruhjoi luostaria ja veljestö pakeni turvaan Novgorodiin. Ruotsalaisten ei onnistunut kuitenkaan hävittää luostaria kokonaan ja vuonna 1597 munkit palasivat saarelle takaisin.
Lauri Viljanen
thumb|right|Lauri Viljanen [[Valtion tiedoituslaitos|Valtion tiedoituslaitoksen retkellä Karhumäessä kesällä 1942. Taempana vasemmalla kirjailija Yrjö Kivimies ja oikealla säveltäjä Sulho Ranta.]] Lauri Sakari Viljanen (6. syyskuuta 1900 Kaarina – 29. syyskuuta 1984 Helsinki ) oli suomalainen Tulenkantajiin kuulunut runoilija, kirjallisuudentutkija, kriitikko ja kääntäjä. Viljasen teoksista tunnetuin lienee 1930-luvulla ilmestynyt Taisteleva humanismi.
Konevitsan luostari
Sotia ja myllerryksiä 1600-1800-luvuilla
Pienen rauhallisemman ajan ja rakentamisen jälkeen alkoi 1600-luvulla uusi ahdinko, jonka aiheutti muun muassa Laiska-Jaakkona tunnettu sotapäällikkö Jaakko De la Gardie. Munkit joutuivat jälleen lähtemään evakkoon saareltaan. Jaakko De la Gardien joukot tunkeutuivat saarelle, polttivat puurakennukset, hävittivät kaksikerroksisen kivikirkon perustuksiaan myöten. Tiilistä tehtiin muun muassa luterilaisia kirkkoja.
Lauri Viljanen
Henkilöhistoria
Viljasen vanhemmat olivat puuseppä Stefan Viljanen (vuoteen 1895 Vilkman) ja Aina Sofia Mantere. Viljanen oli naimisissa toisen Tulenkantaja-runoilijan Elina Vaaran kanssa vuosina 1926-1930. Hänet ja Tyyne Maria Vuori vihittiin 1934, kun hän vietti kesän Travemünden saksalais-pohjoismaisessa kirjailijakodissa.
Viljanen tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1920 ja opiskeli kirjallisuutta Turun yliopistossa 1922–1924. Filosofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1947. Turun yliopiston kirjaston amanuenssina Viljanen työskenteli 1921–1923 ja sen jälkeen opettajana muun muassa Haminan yhteiskoulussa 1924–1925. Viljanen julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Auringon purjeet 1924 ja toimi myös kirjallisuus- ja teatterikriitikkona eri lehdissä. Vuonna 1926 Viljanen asettui Helsinkiin ja toimi Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikkona vuodet 1926–1950.
Veljet
Veljet on vuonna 2007 valmistunut, suomalainen neliosainen minisarja, jonka on ohjannut Dome Karukoski ja käsikirjoittanut Pekko Pesonen. Se esitettiin MTV3:lla tammikuussa 2008.
Konevitsan luostari
Sotia ja myllerryksiä 1600-1800-luvuilla
Suuren Pohjan sodan (vv. 1700-1721) voittojen ansiosta Konevitsa pääsi jälleen Venäjän ja sen tsaarin Pietari Suuren alaisuuteen ja hallintaan ja Konevitsan luostari perustettiin uudelleen vuonna 1718.
Veljet
Sarja kertoo Vihdissä asuvasta 16-vuotiaasta Pyrystä ja hänen ADHD:tä sairastavasta veljestään Otosta.
Konevitsan luostari
Sotia ja myllerryksiä 1600-1800-luvuilla
Seuraavien vuosisatojen aikana luostari koki niin nousuja kuin laskuja. Tulipalot vaivasivat ajoittain, uutta rakennettiin paljon ja henkisellä puolellakin koettiin niin hyviä aikoja kuin huonojakin aikoja.
Lauri Viljanen
Henkilöhistoria
Suoritettuaan tohtorin tutkinnon 1949 Viljanen työskenteli kirjallisuuden professorina Turun yliopistossa 1950–1954 ja Helsingin yliopistossa 1954–1967. Kirjallisuudentutkijana hän keskittyi J. L. Runebergin ja Aleksis Kiven runouteen ja julkaisi teokset myös V. A. Koskenniemestä ja Henrik Ibsenistä. Ollessaan Parnasson toimittajana 1953–1955 hän julkaisi lehdessä modernistien kuten Paavo Haavikon, Veijo Meren ja Tuomas Anhavan tekstejä. Viljasen suomennoksiin kuuluu muun muassa Knut Hamsunin, J. V. Snellmanin, Heinrich von Kleistin ja T. S. Eliotin tuotantoa.
Konevitsan luostari
Suomen ortodoksisen kirkon alaisuuteen
upright|thumb|left|Konevitsan viimeisen Suomen ajan igumeenin isä Mavrikin hauta Vuodesta 1921 Konevitsa kuului Suomen (autonomisen) ortodoksisen kirkon alaisuuteen, vaikka veljestö valtaosin oli venäjänkielistä. Venäjän mullistuksien, vallankumouksen ja Neuvostoliiton syntymisen myötä siteet sinne kuitenkin heikkenivät ja toiveet menneestä taloudellisesta ja hengellisestä vauraudesta hiipuivat. Munkit alkoivat anoa Suomen kansalaisuutta ja vannoivat uskollisuuden valan Suomen hallitukselle juhlallisessa tilaisuudessa 29.5.1921. Läsnä oli muun muassa Viipurin läänin maaherra, myöhempi tasavallan presidentti Lauri Kristian Relander.
Veljet
Rooleissa
Sivurooleissa nähdään muun muassa:
Konevitsan luostari
Suomen ortodoksisen kirkon alaisuuteen
Venäläistä perinnettä edustaneen luostarin kohdalla ajanlaskukiista aiheutti juovan Suomen ortodoksien kanssa, ja sitä pahensi vielä Suomen ortodoksisen kirkon liittyminen Konstantinopolin Ekumeenisen Patriarkan alaisuuteen. Useita munkkeja erotettiin tai he erosivat luostarin veljestöstä ja luostarissa toimi erilaisia ryhmiä erilaisine tapoineen ja palveluksineen.
Lauri Viljanen
Kirjallinen tuotanto
Viljanen sai runoilijana aluksi eniten vaikutteita Koskenniemeltä. 1930-luvulla Viljanen ja kirjailija Mika Waltari kiinnostuivat muinaista Egyptiä 18. dynastian aikana hallinneesta faarao Ekhnatonista. Viljanen teki hänestä runon Ekhnatonin viimeinen laulu ja Waltari ensin näytelmän Akhnaton, auringosta syntynyt ja sitten romaanin Sinuhe egyptiläinen. Sodan jälkeen Viljanen haki runouteensa aiheita muun muassa antiikin maailmasta ja Odysseuksen persoonasta. Viljasen runoudessa ilmenee kaksi taajaan käytettyä kielikuvaa, puut ja pilvet. Puuaiheisissa runoissa ydinajatuksena on usein se, että kohtalo tulee ottaa vastaan tyynesti sellaisena kuin se tulee. Runouden puu on Viljaselle vitaalisen elämän ja kehityksen tunnus. Pilvet ovat Viljasen nuoruudessa tunnelmakuvia eli auringonpurjeita. Toisen maailmansodan uhatessa pilvet ovat varoitus tulevasta. Sodan jälkeen Viljasen runojen alku on usein luonnontunnelma, josta kehkeytyy katsomuksellinen symboli.
Konevitsan luostari
Suomen ortodoksisen kirkon alaisuuteen
Luostarin johtaja kuitenkin päätti totella valtiovaltaa ja sai lopulta palautettua kurin luostariin. Konevitsaan määrättiin 1. tammikuuta 1924 sijoitettavan kotiarestiin lakkautuspalkalle asetettu entinen arkkipiispa Serafim; hänen valvojakseen ja rippi-isäkseen määrättiin silloinen luostarin valvoja, pappismunkki, myöhempi igumeeni Mavriki. Kaksi vuotta kestänyt oleskelu päättyi kun Serafim anoi ja sai siirtolaisviisumin Isoon-Britanniaan jonne hän sitten muuttikin – menettäen samalla lakkautuspalkkansa.
Lauri Viljanen
Kirjallinen tuotanto
Kirjallisuustutkijana Viljanen tuotti uudistavaa ja kokoavaa analyysiä. Niinpä hän Runeberg-tutkimuksissaan valaisi kansallisrunoilijan ristiriitaisten vaikutteiden alaisena tekemää luomistyötä. Myös Aleksis Kiven runoista hän sai esille vahvan taiteellisuuden tekemällä runojen muotoanalyysiä ja tarkastelemalla niiden teemoja. Eläkkeellä ollessaan Viljanen matkusteli Italiassa, josta hän keräsi aineistoa tutkimustaan Romanttinen Hellas ja Rooma varten, mikä jäi kuitenkin keskeneräiseksi.
Konevitsan luostari
Talvisota ja jatkosota
Uusi sota katkaisi uudelleen luostarin toiminnan v. 1939. Kaikki komennettiin pois saarelta ja arvokkain omaisuus evakuoitiin samalla. Talvisodassa luostarin rakennukset säilyivät hyvin pommituksilta. Munkit olivat palanneet luostariin ja kokoontuivat pommituksien aikoina kirkkoon rukoilemaan. Välirauha pakotti veljestön kuitenkin jättämään luostarin maaliskuussa 1940. Hieman kaoottisessa tilassa tapahtuneessa muutossa jäi saarelle muun muassa suuri kirjasto, ikonostaasi ja kirkonkellot suurimmaksi osaksi.
Karjalan takaisinvaltauksen yhteydessä osa munkeista palasi saarelle lokakuussa 1941 inventoimaan neuvostoliittolaisten tekemiä vaurioita ja tuhoja. Seuraavan kevään kesän munkit saivat elää saarella melko rauhassa, mutta syksyllä 1942 alkoivat taas pommitukset ja munkit joutuivat lähtemään vielä kerran sotaa pakoon. Tällä kertaa pako jäi pysyvämmäksi.
Evakkoluostari sodan jälkeen Suomessa
Veljestö muutti Suomeen asumaan ensin evakossa ollessaan Kannonkoskelle Terelän koululle, jossa he asuivat yli kolme kuukautta. Sodan loputtua pysyvämpi asuinpaikka löytyi Pohjois-Savosta Keiteleen kunnasta Hamulan kylästä. "Sinne Keiteleen Hiekkaan", kuten sitä myös kutsuttiin, perustettiin Saastamoinen Oy:ltä ostetulle tilalle jälleen kerran Konevitsan luostari. Erillistä kirkkoa ei rakennettu, vaan se sisustettiin tilan päärakennuksen suureen saliin. Pihalle rakennettiin erillinen katos muutamille kirkonkelloille.
Hakassia Turkvision laulukilpailussa
Hakassia on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kahdesti, vuosina 2013 ja 2014.
Konevitsan luostari
Evakkoluostari sodan jälkeen Suomessa
Kesällä 2008 entisestä Hiekan luostarista on jäljellä vain metsittynyt hautausmaa.
Hakassia Turkvision laulukilpailussa
2013
Hakassia osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Vladimir Dorju kappaleella "Tus Çirinde". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Dorju ei päässyt jatkoon.
Konevitsan luostari
Evakkoluostari sodan jälkeen Suomessa
1970-luvun lopussa metropoliitta Johannes herätteli henkiin ajatusta Konevitsan luostarin uudelleen avaamisesta; tarkoituksena oli että Mäntästä olisi ostettu tilava tyhjilleen jäänyt entinen hoitolaitos ja siitä olisi tullut Uusi Konevitsa. Hän vastusti tuolloin tekeillä ollutta Uuden Valamon kirkkoa ja katsoi kokonaan uuden luostarin perustamisen paremmaksi ajatukseksi. Ajatus kuitenkin tyrehtyi yleiseen vastustukseen.
Hakassia Turkvision laulukilpailussa
2014
Vuonna 2014 Hakassia osallistui jälleen Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Sajiana Saburova kappaleella "Alphaas". Kilpailun semifinaalissa Saburova sai 148 pistettä, jäi sijalle 22., eikä päässyt finaaliin.
Konevitsan luostari
Konevitsan luostari Laatokalla neuvostoajan jälkeen
upright|thumb|left|Hevoskiven kappeli Konevitsassa; kappelin portailla [[pyhiinvaeltaja]]
thumb|Konevitsan yläkirkon maalauksia elokuussa 2008
Joulukuussa 1991 Konevitsan luostarin pääkirkon alta löydettiin perustajan, pyhittäjä Arseni Konevitsalaisen pyhäinjäännökset, joiden myötä luostarin toiminta on viime vuosien aikana suuresti elpynyt. Haudan päällä oli alun perin Pietarissa valmistettu hopeinen kenotafi eli muistoarkku; sen kansi esittää pyhittäjää arkussaan, kyljissä ja päädyissä on kuvat pyhän Arsenin siunaamisesta tehtäväänsä Jumalansynnyttäjän ikonilla Kreikassa, pyhittäjä Konevitsan saarella kotialttarinsa ääressä sekä pyhittäjän piispallinen hautauspalvelus.
Tämä alkuperäinen kenotafi evakuoitiin levyksi purettuna Suomeen vuonna 1940 – mutta se joutui väliaikaisessa säilytyspaikassaan Kannonkoskella ryöstön kohteeksi: osa kannesta ja arkun kehykset katosivat, kansilevyä oli lisäksi leikattu metallisaksilla tai muulla työkalulla varsin rumasti, niin että jäljellä on vain pyhittäjän kuva epämuotoisella levyllä. Äärimmäisen kauniista hopeasepäntaidon näytteestä on siis jäljellä vain rippeet. Ilkivallan tekijöistä ei ole täyttä varmuutta, mutta hopeaa katosi useita kymmeniä kiloja.
Kenotafin jäännökset – irralliset kyljet ja päädyt sekä osa kannesta – ovat Kuopiossa Ortodoksisessa kirkkomuseossa. Säilyneet kappaleet on kiinnitetty puiselle alustalle lasivitriiniin. Alkuperäisen kenotafin paikalle luostarin entistettyyn alakirkkoon rakennettiin puuveistotyönä uudiskappale.
Aiheesta muualla
60.84778°N, 30.58556°W
Hakassia Turkvision laulukilpailussa
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Karri Lämpsä
Karri Lämpsä (s. 8. toukokuuta 1972 Iisalmi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Kuopion kaupunginteatterissa vuodesta 2001. Lämpsä on näytellyt myös useissa suomalaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Yle TV2:n kuusiosaisessa komediasarjassa Peräkamaripojat (2001), jossa hänellä oli miespääosa.
Ura
Lämpsä valmistui näyttelijäksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta. Hänet kiinnitettiin Kuopion kaupunginteatteriin, jossa hänen roolitehtäviään ovat olleet muun muassa Aarne (Onnen maa), Akusti Muumäki (Niskavuoren Heta) ja Raimo Kytöniemi (Sydänkohtauksia). Lämpsä on näytellyt myös Niskavuoren Juhanin roolin ja nimiroolin mustassa komediassa Gabriel, tule takaisin. "Lämpsän olemuksessa on täydellistä hurmurin itsevarmuutta", Savon Sanomien kriitikko arvioi Lämpsän suoritusta.
Lämpsä on opiskellut työn ohessa kauppatieteitä ja toiminut Kuopion kaupunginteatterin määräaikaisena myyntipäällikkönä.
Emilio Salgari
thumb|Emilio Salgari
Emilio Salgari (21. elokuuta 1862 Verona – 25. huhtikuuta 1911 Torino) oli italialainen kirjailija, joka tunnetaan Sandokan-romaaneistaan. Vaikka hänen teoksensa ovat hyvin tunnettuja italiaa, espanjaa ja portugalia puhuvissa maissa, niitä on vasta viime vuosina käännetty englanniksi. Suomeksi Salgarin kirjoja ei ole julkaistu, paitsi sarjakuvaversio Musta merirosvo (1978).
Elämä
Vaikka Salgaria usein nimitetään Italian Jules Verneksi, hänen teoksensa ovat jääneet maailmanlaajuisesti vähemmän tunnetuiksi. Vernen teoksiin verrattuna Salgarin kirjat sisältävät myös vähemmän tieteellisiä osa-alueita ja keskittyvät seikkailun tunnelman luomiseen.
Vaikka Salgarin kirjoja myytiin miljoonia kappaleita, hänen huono liikeälynsä saattoi hänet lopulta velkaantumaan, minkä seurauksena hän teki itsemurhan vuonna 1911. Jopa hänen viimeinen tekonsa heijasti Salgarin kiinnostusta vieraisiin kulttuureihin, sillä hän surmasi itsensä entisaikojen samuraiden tapaan viiltämällä vatsansa ja kurkkunsa auki.
Joitakin hänen teoksiaan julkaistiin vielä hänen kuolemansakin jälkeen.
Starnberg
Starnberg on kaupunki Baijerin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se on Starnbergin piirikunnan hallintokaupunki ja kuuluu Ylä-Baijerin hallintopiiriin. Kaupunki sijaitsee Starnberginjärven pohjoislaidalla noin 25 kilometriä osavaltion pääkaupungista Münchenistä lounaaseen. Vuoden 2020 lopussa kaupungin asukasluku oli 23 511. Sen pinta-ala on 61,84 neliökilometriä ja asukastiheys 380 as./km².
Historia
pienoiskuva|vasen|Starnbergiläinen näkymä vuoden 1860 tienoilta. Varhaisin tunnettu maininta Starnbergistä on peräisin vuodelta 1226. Tuolloin se tunnettiin vielä nimellä Aheim am Würmsee. Andechs-Meranin kreivien omistuksessa ollut Starnbergin linna mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1244 nimellä Starnberch Castrum. Myöhemmin 1200-luvulla linna siirtyi Wittelsbachien omistukseen. 1800-luvulla Starnbergista kehittyi merkittävin kaupunki Starnberginjärven, entisen Würmseen, rannalla. Se kuitenkin pysyi aina 1900-luvulle saakka pienenä kalastajakylänä. Kaupunginoikeudet Starnberg sai vuonna 1912.
Kaupungin väkiluvun kehitys:
Isaak Steinberg
thumb|Isaak Steinberg
Isaak Nahman Steinberg (1888 Daugavpils – 1957 New York) oli venäläinen vasemmistososialistivallankumouksellisia edustanut poliitikko, joka toimi Venäjän kansankomissaarien neuvoston toisena oikeusasioiden kansankomissaarina (oikeusministeri) lokakuun vallankumouksen jälkeen 12.12.1917 — 18.3.1918. Hän erosi tästä Leninin hallituksesta protestina Brest-Litovskin rauhansopimukselle ja jouduttuaan epäsuosioon siirtyi 1923 Saksaan ja myöhemmin edelleen juutalaisvainojen tieltä Englantiin. Sittemmin hän muutti Australiaan ja Kanadaan. Hän oli juutalaisaktiivi, joka ajoi erillisten juutalaishallintoalueiden perustamista pakolaisille Australiaan ja Surinameen.
Daisy Kenyon
Daisy Kenyon, myös suomalaisella nimellä Hänen rakastajattarensa, on Otto Premingerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka valmistui vuonna 1947. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Joan Crawford, Henry Fonda ja Dana Andrews. Sivuosaa esittää Ruth Warrick. Cameoroolin tekevät eräässä elokuvan kohtauksessa muiden muassa näyttelijä John Garfield ja toimittaja Walter Winchell. Daisy Kenyon perustuu Elizabeth Janewayn samannimiseen romaaniin vuodelta 1945. Daisy Kenyon on mustavalkoinen ja se on noin 99 minuutin mittainen. Se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa joulupäivänä vuonna 1947 ja Suomessa vuoden myöhemmin, vuonna 1948. Tuotantoyhtiönä oli 20th Century Fox.
Juoni
Elokuva kertoo Daisy Kenyonista (Crawford), jolla on suhde naimisissa olevaan Daniin (Andrews). Danin avioliiton takia heidän suhteensa ei voi edetä Daisyn haluamalla tavalla ja tämä alkaakin seurustella uuden miehen kanssa. Daisy on kuitenkin yhä rakastanut Daniin. Elokuva kuvaa henkilöiden välistä kolmiodraamaa.
Bernardino Marchió
Bernardino Marchió (s. 6. syyskuuta 1943 Busca) on italialaissyntyinen Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1968 ja nimitettiin Pesqueiran hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 27. maaliskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Acácio Rodrigues Alves, jota avustivat Sebastiano Dho ja Manuel Palmeira da Rocha.
26. toukokuuta 1993 Marchiósta tuli Pesqueiran piispa, ja 6. marraskuuta 2002 hän sai nimityksen Caruarun piispaksi.
Enric Cristòfor Ricart
Elämä
Ricart kuvitti myös monia kirjoja. Kaikkiaan hänen kuvituksiaan on yli 80 kirjassa, mutta osassa niistä Ricartin tekemiä kuvia on vain yksi tai kaksi. Hänen kuvittamiaan teoksia ovat muun muassa Pedro Calderón de la Barcain Elämä on unta, Josep Maria de Sagarran runot ja William Shakespearen Antonius ja Kleopatra. Ricart kuoli maaliskuussa 1960.
Suomen Lintutieteellinen Yhdistys
Suomen Lintutieteellinen Yhdistys oli Suomen ensimmäinen lintutieteellinen yhdistys vuosina 1924–2004.
Lintutieteilijä Ivar Hortlingin aloitteesta perustettu Suomen Lintutieteellinen Yhdistys (SLY) aloitti toimintansa keväällä 1924. Hortling oli työskennellyt kuusi viikkoa Helgolandin lintuasemalla Saksassa syksyllä 1923, ja sieltä saamansa esimerkin mukaan halusi kohentaa suomalaisen lintutieteen toimintaa. Hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana kaksi ensimmäistä vuotta ja ryhtyi Einari Merikallion kanssa toimittamaan yhdistyksen lintutieteellistä julkaisua Ornis Fennica.
Vuonna 1953 yhdistyksen alaisuuteen perustettiin Nuorisojaosto, josta kehittyi 20. tammikuuta 1973 Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto, ja josta sittemmin tuli BirdLife Suomi. SLY oli BirdLife Suomen jäsenyhdistys. SLY:n hallitus päätti kokouksessaan 29. joulukuuta 2004 lopettaa yhdistyksen toiminnan. BirdLife Suomi ryhtyi julkaisemaan Ornis Fennicaa vuodesta 2005 alkaen.
SLY ylläpiti Johannes Snellmanin vuonna 1927 perustamaa Signilskärin lintuasemaa Hammarlandissa.
Degerbyn kirkko
Toisen maailmansodan jälkeen kirkko kuului Porkkalan vuokra-alueeseen. Vuokra-alue palautui takaisin Suomen hallintaan vuonna 1956. Kirkko oli kestänyt, mutta korjaustöihin kului 10 miljoonaa silloista markkaa. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1958. Sitä on korjattu myös vuonna 1977. Kirkko säilyi purkamatta, koska se oli venäläisten sotilaiden aktiivisessa käytössä juhlasalina ja elokuvateatterina.
Kirkon urut ovat 9-äänikertaiset mekaaniset englantilaiset Walker-urut, jotka on hankittu 1965.
Historia
Degerbyn nykyisen kirkon edeltäjä oli vuonna 1748 valmistunut saarnahuone, joka myöhemmin muutettiin kirkoksi. Saarnahuone oli 1900-luvun koittaessa jo niin huonokuntoinen, että uusi kirkko oli rakennettava. Nykyisen kirkon alttaritaulu, Gustaf Granin maalaus vuodelta 1728, on peräisin vanhasta kirkosta. Alempi esittää Pyhää ehtoollista, ylempi Kristuksen taivaaseenastumista. Ne on maalannut Jakob Marten 1761 alun perin Inkoon kirkkoon.
Degerby on ollut kappeliseurakunta vuodesta 1864 ja itsenäinen seurakunta vuodesta 1923. Seurakunnaksi muodostamista ryhdyttiin ajamaan vuonna 1911, ja senaatin vahvistus itsenäiseksi seurakunnaksi tuli vuonna 1913, mutta vasta 1923 päätös toteutui. Porkkalan siirryttyä Neuvostoliiton hallintaan Degerbyn seurakunta liitettiin vuonna 1950 Inkoon seurakuntaan, johon se edelleen kuuluu.
Koko itsenäisen seurakunnan ajan Degergyn kirkkoherrana oli Arvid Wigge, joka ryhtyi ajamaan uuden kirkon rakentamista, sillä kirkon aseman saanut saarnahuone oli päässyt huonoon kuntoon. Wigge oli vuodesta 1922 kappalainen, 1926-1937 vt. kirkkoherra ja sen jälkeen vakinainen kirkkoherra vuoteen 1949. Hän kuoli 1951, jolloin hänet haudattiin ensin Inkooseen, ja muutama vuosi alueen palauttamisen jälkeen hänen hautapaikka siirrettiin Degerbyn kirkon viereen.
Kirkon kello oli vuokra-ajan Pernajan Sarfsalön kappelissa. Se palautui Degerbyhyn 1958 ja oli käytössä vuoteen 1994, jolloin se halkesi. Kirkon tornissa ollut kultainen risti katosi vuokra-aikana, ja sen tilalle tuli 1958 kuperinen. Vuonna 2018 torniin tuli jälleen kultainen risti.
Alpo Pohja
thumb|right|[[Laila Kinnunen ja Alpo Pohja vuonna 1958.]] Alpo Einari Pohja (s. 31. lokakuuta 1941 Korpilahti) on suomalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi.
Koulutus
Alpo Pohja on opiskellut harmonikansoittoa Eino Lajusen ja Jukka Ollilan johdolla.
Palkinnot
Pohja saavutti harmonikansoiton suomenmestaruuden 1966 ja 2. palkinnon pohjoismaisessa kilpailussa 1971.
Ura
Pohja on arvostettu instrumenttinsa pedagogi, jonka johdolla harmonikansoitto korkeakoulutasolla Suomessa alkoi vuonna 1974 silloisessa Jyväskylän Konservatoriossa. Hän aloitti konservatorion opettajana samana vuonna, toimi lehtorina vuosina 1976–1989 ja yliopettajana vuodesta 1989.
Pohja on myös yhteistyössä muun muassa Matti Rantasen kanssa kehittänyt instrumentin tutkintovaatimuksia musiikkiopistoille ja julkaissut harmonikansoiton oppimateriaalia.
Alpo Pohjan oppilaina on ollut monta kansallista ja kansainvälistä huomiota saavuttanutta viihde- ja konserttiharmonikansoittajaa, esimerkiksi Erkki Friman, Seppo Leino ja Trio Fratresin jäsenet Raimo Vertainen, Heikki Jokiaho ja Toni Hämäläinen.
Angry Birds Stella
Angry Birds Stella oli Rovio Entertainmentin kehittämä pulmapeli, joka julkaistiin mobiililaitteille 4. syyskuuta 2014. Peli oli toinen spin-off-osa Angry Birds -pelisarjassa.
Pelissä Stella ja hänen ystävänsä lähtevät hakemaan varastettuja valokuvia takaisin ja päihittämään pahan Galen.
Pelin pelaaminen on samanlaista kuten perinteisissä Angry Birds-peleissä: pelaajan pitää tuhota kentissä olevat possut ampumalla niitä kohti lintuja ritsalla. Peli esittelee uusia lintuja ja erikoiskykyjä: Stella pystyy tähtäämään kohteeseensa; Poppy porautuu alaspäin; Willow pyörii siihen suuntaan mihin pelaaja hänet kääntää; Luca särkee kiljunnallaan lasin sekä muutamia erikoispossuja; ja Dahlia menee minkä tahansa läpi ja heilauttaa moukaria.
Angry Birds Stellasta oli tarkoitus kehittää kokonainen brändi, johon sisältyy muun muassa leluja, kirjoja ja sarjakuvia.
Deko
Deko on vuonna 2004 aloittanut, kerran kuukaudessa ilmestyvä sisustuslehti, jossa esitellään pieniä koteja, sisustusideoita, viihde-elektroniikkaa, kodinkoneita ja muita tavaroita. Lehti kertoo muotoilualan uutisia ja esittelee tunnettuja ja nousevia muotoilijoita.
Lehteä julkaisee Otavamedia. Vuosilevikki vuonna 2006 oli 37 500. Se tavoittaa noin 85 000 lukijaa (KMT 2022). Lehden vastaava päätoimittaja on Saija Hakoniemi.
Ubikviteetti (teologia)
Usein ubikviteetti tulkitaan väärin tarkoittamaan Kristuksen ruumiin kaikkiallisuutta, minkä Yksimielisyyden ohje kieltää.
Tohtori Martti Luther piti tärkeimpänä ohjenuoranaan ns. Sola scriptura -periaatetta, toisin sanoen sitä, että kaiken on perustuttava täsmälleen Raamatun sanaan. Näin ollen eukaristian (ehtoollisen) on oltava täsmälleen Jeesuksen omien sanojen mukainen: "Tämä on minun ruumiini."
Katolinen kirkko ajautuu transsubstantiaatio-opissaan tohtori Lutherin mukaan harhaan siinä, että se leipä muuttuu rituaalin kellon kilautuksen hetkellä Jeesuksen ruumiiksi, vaikka se todellisuudessa on edelleen pelkkää leipää, ja se maistuu leivältä. Ei se materia siitä kelloa kilauttamalla muuksi muutu. Muut protestantit, kuten zwingliläiset ja kalvinistit, mutta varsinkin yltiöpäiset ns. hurmahenget, "die Schwärmerer", ajautuvat tohtori Martti Lutherin mukaan harhaan siksi, koska he opettavat, että "tämä leipä ainoastaan symbolisoi Kristuksen ruumista, olematta kuitenkaan Kristuksen ruumis." Ehtoollisleipä ei ole Kristuksen ruumiin symboli, vaan Kristuksen ruumis. Samalla kun luterilainen puree öylättiä, samalla hän myös puree rikki Kristuksen luut ristinpuulla.
Ubikviteettioppi kuuluu luterilaisuuteen, mutta ei zwingliläisyyteen eikä kalvinismiin.
Pentti Vikström
Pentti Olavi Antero Vikström (s. 9. joulukuuta 1951 Oulainen) on suomalainen jousiampuja. Hän edusti seuratasolla ensin Oulun Jousimiehiä ja myöhemmin Oulaisissa toimivaa jousiammuntaseura Sulka ry:tä.
Vikström sijoittui Soulin olympialaisissa 1988 henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi. Joukkuekilpailussa hän kuului Ismo Falckin ja Tomi Poikolaisen kanssa neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen.
Vikström on ammatiltaan matematiikan lehtori. Hän on kirjoittanut Veikko Virran kanssa vuonna 2009 ilmestyneen kirjan Jousiampujan ABC.
Ágios Dimítrios (Itä-Attika)
Ágios Dimítrios on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ateenan metropolialueella. Se kuuluu hallinnollisesti Kropían kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 011 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.68|Ágios Dimítrioksen Pyhän Demetrioksen (Ágios Dimítrios Saronikoú) kirkko. Ágios Dimítrioksen kylä sijaitsee Saroninlahden rannalla linnuntietä noin 22 kilometriä eteläkaakkoon Ateenan keskustasta, Ateenasta Soúnioon johtavan valtatien varressa. Kylä on saanut nimensä sen Pyhälle Demetriokselle (Ágios Dimítrios Saronikoú) omistetusta bysanttilaisaikaisesta kirkosta.
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Suojeluskunta- ja lottamuseo on Seinäjoen keskustassa sijaitseva Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseoon kuuluva sotahistoriallinen erikoismuseo. Museon toimintaa tukee Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museon Tuki ry.
Näyttelyt
Museo toimii Alvar Aallon suunnittelemassa ja vuosina 1924–1926 rakennetussa Seinäjoen suojeluskuntatalossa, jossa toimi vuoteen 1944 saakka Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin esikunnan sekä Lotta Svärd -järjestön toimitilat. Sotien jälkeen talo oli pitkään Nuorisoseuraliiton käytössä sekä esimerkiksi Seinäjoen kaupungin matkailutoimen ja kesäyliopiston tiloina. Viime vuosina iäkästä rakennusta on remontoitu ja museo olikin suljettuna kevään 2015. Museoon kuuluu päärakennuksen lisäksi kaksi muutakin samassa pihapiirissä olevaa rakennusta. 200px|thumb|left|Suojeluskunta- ja lottamuseo toimii [[Seinäjoen suojeluskuntatalossa.]] Kolmikerroksisessa päärakennuksessa sijaitsevat museokaupan ja kokoustilojen lisäksi osa näyttelytiloista, joissa kerrotaan suojeluskunta- ja lottajärjestöjen sekä jääkäriliikkeen historiasta runsaan alkuperäisaineiston ja -esineistön avulla. Ylimmässä kerroksessa sijaitsevat piiripäällikkö, jääkärieversti Matti Laurilan työ- ja olohuoneet. Piharakennuksissa on museon toimiston lisäksi lisää näyttelytiloja, joissa on suojeluskuntien harjoitus- ja urheilutoimintaa esittelevä sekä Mannerheimin vuonna 1918 Seinäjoella sijainnutta päämajaa esittelevä näyttely.
Museokaupassa myydään erityisesti Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -järjestöihin liittyviä tuotteita, kirjallisuutta ja muita matkamuistoja. Museon sisäpihalla on vuonna 1988 pystytetty professori Pentti Papinahon veistämä Suojeluskuntalainen-patsas sekä Suojeluskuntapoika- ja lottareliefi. 200px|thumb|Muonituslottia työssään
Teemu
Teemu on suomalainen miehen etunimi. Nimi Teemu tulee kreikankielisestä nimestä Nikodemus, joka tarkoittaa ”kansan voittajaa”.
Teemuja on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 22 889. Teemu on yksi yleisimmistä nimistä 1980-luvun viimeisinä vuosina syntyneillä.
Acácio Rodrigues Alves
Acácio Rodrigues Alves (9. huhtikuuta 1925 – 24. elokuuta 2010) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. maaliskuuta 1949 ja nimitettiin Palmaresin hiippakunnan piispaksi 11. heinäkuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Adelino Dantas, jota avustivat João José da Mota e Albuquerque ja Serafim Fernandes de Araújo.
Rodrigues Alves osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 12. heinäkuuta 2000.
Teemu
Almanakassa Teemu on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Nicolae Mitea
Nicolae Mitea (s. 24. maaliskuuta 1985 Bukarest, Romania) on romanialainen jalkapalloilija, joka pelaa Ajaxissa keskikentän vasempana laitalinkkinä. Hänen parhaimpia ominaisuuksiaan kentällä ovat pallonkäsittelytaito ja juoksunopeus.
Jalkapalloura
Nicolae Mitea aloitti ammattilaisuransa Dinamo Bukarestissa kaudella 2002–2003. Hyvillä otteillaan hän onnistui saamaan testijakson Ajaxiin pelattuaan vain yhdeksän ottelua Romanian Liga 1:ssa Testijakson aikana hän sai vakuutettua Ajaxin johtokunnan ja hänelle tarjottiin sopimusta seurasta. Ensimmäisellä kaudellaan Ajaxissa hän pelasi 23 ottelua ja teki 7 maalia. Hän voitti kyseisellä kaudella seuransa kanssa Eredivisienin. Samana vuonna hän debytoi vielä Romanian maajoukkueessa. Kaudella 2004–2005 hänen otteensa heikkenivät ja maaleja syntyi vain kaksi. Vuosi 2005 oli hänelle muutenkin vaikea sillä hän loukkaantui ja joutui jättämään melkein jokaisen ottelun väliin kaudella 2005–2006. Seuraavakaan kausi ei ollut Mitealle parempi, sillä hän joutui valmentajansa epäsuosioon, pelejä kertyi vain kahdeksan.
Soijakastike
thumb|Japanilaista soijakastiketta.
Soijakastike on tumma maustekastike, joka valmistetaan soijapavuista, paahdetusta vehnästä, hiivasta, suolasta ja vedestä käymisen avulla. Riisissä viljellyt hiiva- ja homesienet saavat käymisen aikaan. Käymisen ja kypsymisen jälkeen seoksesta puserretaan mehu pois, ja se keitetään kokoon. Sakeus vaihtelee. Tunnettuja kastikkeita ovat japanilaiset tummanruskeat ja kiinalaiset mustanruskeat soijakastikkeet.
Soijaa käytetään erityisesti itämaisten ruokien kastikkeena, esimerkiksi sushi kastetaan soijaan ennen nauttimista. Soijakastikkeessa on umamin maku.
Nikodemus
Nikodemus on miehen etunimi. Tutumpi muoto nimestä on sen lyhennelmä Niko. Myös Teemu on Nikodemuksen muunnos.
Nimen alkuperä juontaa kreikan kieleen, jossa se tarkoittaa "kansan voittajaa" (nike = voitto, demos = kansa).
Nikodemus-nimisiä oli ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 1 048.
Kasari (kulttuuri)
Kasari on slangi-ilmaus, joka tarkoittaa 1980-luvun populaarimusiikkia ja tyyliä. Se on lyhenne sanasta kahdeksankymmentäluku. Sanan käyttö liittyy pääosin siihen, että eräät 1980-luvun musiikkityylit ovat tulleet uudestaan muotiin 2000-luvulla. Kaapelikanava MoonTV esitti 2000-luvun alussa musiikkiohjelmaa nimeltä Kasari, jossa näytettiin 1980-luvun tunnettuja musiikkivideoita.
Facundo Ferreyra
Facundo Ferreyra (s. 14. maaliskuuta 1991 Lomas de Zamora, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Englannin Valioliigan Newcastle Unitedia.
Kasari (kulttuuri)
1980-luvun musiikista on julkaistu myös useita kokoelma-albumeita, joiden sisältö koostuu lähinnä elektronisesta popmusiikista. 1980-luvulla syntyi monia uudenlaisia metallimusiikin tyylilajeja ja jo olemassa ollut heavy metal -musiikki kehittyi. Tätä musiikkia kutsutaan usein kasariheviksi. Myös 1980-luvun suosituista tietokonepeleistä on julkaistu uusia PC-koneille sopivia versioita.
Facundo Ferreyra
Ferreyra aloitti ammattilaisuransa Club Atlético Banfieldissä. Hän teki ensiesiintymisensä Argentiinan Primera Divisiónissa marraskuussa 2008. Ferreyran vastuu Banfieldissä kasvoi vähitellen. Ensimmäisenä kautenaan hän pelasi kuusi, toisenaan 18 ja kolmantena kautenaan 2011–2012 jo 32 ottelua. Elokuussa 2012 samassa sarjassa pelaava Club Atlético Vélez Sársfield hankki Ferreyran 1,6 miljoonalla eurolla. Ferreyra teki seuraavalla kaudella 22 ottelussa 16 maalia, ja heinäkuussa 2013 Ukrainan valioliigan FK Šah’tar Donetsk maksoi hänestä yhdeksän miljoonaa euroa. Ferreyra pelasi ensimmäisellä Ukrainan-kaudellaan 13 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Elokuussa 2014 Šah’tar Donetsk lainasi hänet kaudeksi 2014–2015 Englannin Valioliigan Newcastle Unitediin. Kaudella 2018-19 Ferreyra pelaa Espaynolissa.
William Crathorn
William Crathorn (eli noin 1330) oli englantilainen myöhäiskeskiaikainen filosofi. Hän kuului ensimmäiseen sukupolveen Oxfordin yliopistossa vaikuttaneita filosofeja Wilhelm Ockhamilaisen jälkeen, ja kritisoi ja kehitti edelleen tämän ajattelua.
Crathorn saattoi olla kotoisin Crathornen kylästä Yorkshirestä. Hän liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan ja opiskeli sen jälkeen Oxfordissa. Siellä hän luennoi vuosina 1330-32 Petrus Lombarduksen Sentensseistä, josta häneltä on säilynyt kommentaari.
Crathorn tunnetaan ennen kaikkea kieltä ja kognitiota käsittelevistä teorioistaan, ontologiastaan sekä skeptisismiä vastaan suunnatuista argumenteista. Mentaalisten representaatioiden suhteen hän kannatti näkemystä, jonka mukaan jotakin oliota koskevan mentaalisen representaation tulee olla samankaltainen kuin kohteensa: esimerkiksi punaisen olion representaatio on punainen. Wilhelm Ockhamilaisen lisäksi Crathorn kritisoi myös mm. Tuomas Akvinolaisen, Duns Scotuksen, Richard Fitzralphin ja Robert Holkotin ajatuksia.
Kevin Hofland
Hän aloitti uransa paikallisessa pikkuseurassa, Limburgia Brunssumissa. Ensimmäinen ammattilaisseura Hoflandilla oli Fortuna Sittard. Hofland on liitetty monissa siirtohuhuissa Manchester Unitediin, mutta vuonna 2004 hän kuitenkin siirtyi yllättäen Saksaan, VfL Wolfsburgin riveihin. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi hollantilaisseura Feyenoordiin vuonna 2007. Alankomaiden maajoukkueessa hän on pelannut 7 ottelua.
Ammattilaisuran tilastot
(kausi, seura, ottelut/maalit)
Haminan kadettikoulu
thumb|Nykyinen reserviupseerikoulun päärakennus toimi aiemmin kadettikouluna.
Haminan kadettikoululla tarkoitetaan Suomen kadettikoulua vuosina 1819–1901. Tätä ennen koulu oli toiminut Haapaniemellä, josta se siirtyi tulipalon vuoksi Haminaan.
Koulu oli luonteeltaan yleissivistävä. Keskeisiä olivat uudet kielet, matematiikka ja luonnontieteet. Moni koulun kasvatti siirtyi merkittäviin siviilitehtäviin, muun muassa keskusvirastojen johtajiksi ja maaherroiksi. Käytännön sotataitoja ei juuri opetettu, vaan ne oli omaksuttava joukko-osastopalveluksessa. Kaikkiaan 1607 kadetista peräti 211 yleni kenraalin arvoon.
Fennomaanit arvostelivat koulua ruotsinmielisyydestä. Sen oppilaat olivat lähes yksinomaan ruotsinkielisistä perheistä ja enimmäkseen aatelisia. 1800-luvun alkuvuosikymmeninä koulussa oli opetettu suomea, mutta myöhemmin koulun johto lopetti opetuksen tarpeettomana. Koulun läpäisi vain muutamia äidinkielenään suomea puhuneita poikia, joista yksi tunnetuimpia oli kenraaliluutnantti Kaarlo Kivekäs.
Kadettikoulun lakkauttaminen liittyy Suomessa 1901–1903 järjestettyihin asevelvollisuuskutsuntalakkoihin, minkä seurauksena Venäjä lopulta lakkautti Suomessa kansalliset joukko-osastot. Suomen suuriruhtinaskunta korvasi puolustussuoritteidensa vähenemisen sotilasmiljoonilla eli suoralla tulonsiirrolla Venäjän keisarikunnan budjettiin. Nikolai Bobrikov antoi Haminan kadettikoulusta laitosta lakkauttaessaan vuonna 1903 tarkkanäköisen kuvauksen. Kadeteista pyrittiin tuottamaan hyviä upseereita keisarin armeijaan, mutta koulun perusideologiana oli runebergiläinen isänmaallisuus. Laitos oli Suomen säätyläistön ikkuna keisarikuntaan ja samalla venäläis-suomalaisten suhteiden ilmapuntari.
Suomen kadettikoulun henkisen perinnön vaalimista varten perustettiin vuonna 1908 Suomen Kadettiklubi. Sen jäsenistö koostui entisistä koulun kadeteista ja heillä oli merkittävä rooli myöhemmin perustetun Kadettikoulun rakentamisessa ja toiminnan käynnistämisessä.
Venäläistämistoimien seurauksena päättynyttä upseerikoulutusta jatkettiin itsenäisen Suomen kadettikoulussa, joka aloitti toimintansa Helsingissä Töölön Arkadiassa tammikuussa 1919. Haminan kadettikoulun tilat jäivät 1920 Reserviupseerikoulun käyttöön. Päärakennus toimii nykyään Reserviupseerikoulun päärakennuksena, jossa majoittuvat koulun ensimmäinen komppania (Kärkikomppania) ja Tiedustelukomppania. Sen yhteydessä sijaitsevat maneesi ja upseerioppilaskunnan rakennus.
Johtajat
Kadettikoulun johtajina toimivat seuraavat henkilöt:
Dalsfjorden
Dalsfjorden on Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa sijaitseva vuono. Vuono kuuluu Askvollin, Gaularin ja Fjalerin kuntien alueelle.
Jason Dolley
Jason Scott Dolley (s. 5. heinäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Disney Channelin televisiosarjoista Coryn koukerot ja Onnea matkaan, Charlie!.
Dolley aloitti näyttelijän uransa 11-vuotiaana. Vuonna 2005 hän sai Young Artist -ehdokkuuden lyhytelokuvasta Chasing Daylight ja voitti palkinnon televisiosarjasta Kuusi miestä ja kaaos.
Dolley näytteli yhtä pääosaa Disneyn televisioelokuvassa Minutemen.
Ágios Panteleímonas (Attika)
Ágios Panteleímonas on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Marathónaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 591 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Ágios Panteleímonaksen Pyhän Panteleimonin (Ágios Panteleímonas) kirkko. Ágios Panteleímonaksen kylä sijaitsee Marathónaksen tasangolla linnuntietä noin 27 kilometriä koilliseen Ateenasta, lähellä Attikan itärannikkoa. Se on osa Marathónaksen kaupunkiyhdyskuntaa. Kylä on saanut nimensä sen Pyhälle Panteleimonille omistetusta kirkosta. Kylässä sijaitsee vuoden 490 eaa. Marathonin taistelusta muistuttava Ateenalaisten hautakumpu.
Anthony Corleone
Anthony Corleone on kuvitteellinen hahmo Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa Kummisetä osa III, joka päättää italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä kertovan elokuvatrilogian. Anthony on Michael Corleonen poika. Elokuvissa Anthonyn osan näyttelee Frank D’Ambrosio.
Juoni
Michael Corleone on toivonut pojasta liiketoimiensa jatkajaa ja toivoo pojan opiskelevan lakia tai taloutta. Isän pettymykseksi poika kuitenkin haluaa kehittää itsestään klassisen laulajan, jonka päätöksen isä kuitenkin hyväksyy pojan saadessa äitinsä Kay Adamsin vahvan tuen taakseen.
Anthonyn opinnot edistyvät ja vuonna 1980 hänet kutsutaan Palermoon, Sisiliaan laulamaan Turiddun roolia Cavalleria rusticana -oopperassa. Perhekohtaaminen saa kuitenkin näytännön jälkeen murheellisen päätöksen, kun Michael Corleonen murhayrityksen yhteydessä harhaluoti osuu kuolettavasti Anthonyn sisareen Maryyn.
Penélope Cruz
Penélope Cruz Sánchez (s. 28. huhtikuuta 1974 Alcobendas, Madrid) on espanjalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja malli. Hän teki ensiesiintymisensä vuonna 1992 elokuvassa Kinkkua, kinkkua. Vuonna 2006 Cruzista tuli ensimmäinen espanjalainen näyttelijä, joka on ollut ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkuuden Cruz sai elokuvasta Volver – paluu. Vuonna 2009 hän sai Oscarin parhaasta sivuosasta Woody Allenin elokuvassa Vicky Cristina Barcelona.
Ura
pienois|pysty|vasen|Penélope Cruz [[Oscar-gaala 2008|vuoden 2008 Oscar-gaalassa.]] 15-vuotias Cruz näytteli ensimmäistä kertaa vuonna 1989 madridilaisen synthpop-yhtye Mecanon musiikkivideolla "La Fuerza del Destino". 1990-luvun alussa hän juonsi teini-ikäisille suunnattua La Quinta Marcha -televisio-ohjelmaa yhdessä Jesús Vázquezin kanssa.
Cruzin ensimmäiset merkittävät rooli olivat elokuvissa Kinkkua, kinkkua (1992) ja Belle Époque – muutosten aika (1992), joista jälkimmäinen palkittiin Oscarilla parhaana vieraskielisenä elokuvana. Hän näytteli myös elokuvassa Kaikki kauniit hevoset (2000) Matt Damonin kanssa.
Vuonna 1999 Cruz näytteli Pedro Almodóvarin ohjaamassa elokuvassa Kaikki äidistäni, joka voitti myös Oscarin parhaana vieraskielisenä elokuvana. Cruz oli myös Oscar-ehdokkaana helmikuussa 2007 elokuvasta Volver – paluu, vaikkei Oscaria tällä kertaa saanutkaan. Sen sijaan Cannesin elokuvajuhlilla 2006 Cruz voitti parhaan naispääosanäyttelijän palkinnon samasta elokuvasta.
Vuonna 2009 Cruz palkittiin Woody Allenin elokuvasta Vicky Cristina Barcelona (2008) parhaan naissivuosan Oscarilla ja Bafta-palkinnolla.