cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pátmos (kunta)
Kunnan osat
Pátmoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Pyöröpäät
Pyöröpäät (Plesiopidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta. Monet pyöröpäälajit ovat suosittuja riutta-akvaariooissa.
Lajit ja anatomia
Pyöröpäiden heimoon kuuluu 11–12 sukua ja noin 49 lajia. Aikaisemmin Notograptus-suvun lajit luettiin kuuluvaksi omaan heimoonsa nauha-ahvenet (Notograptidae). Kalat ovat ruumiinrakenteeltaan pitkänomaisia ja suuripäisiä. Kooltaan ne kasvavat 3–30 cm:n pituisiksi. Pyöröpäillä on yksi pitkä selkäevä ja pyrstöevä on pyöreäpäinen. Lajien suu ja silmät ovat kookkaat. Pyöröpäiden kylkiviiva-aisti on usein epätäydellinen. Ne ovat värikkäitä kaloja, joiden ruumis on usein pohjaväriltään tumma ja siinä on pilkkuja tai raitoja.
Levinneisyys ja elintavat
Pyöröpäälajeja tavataan trooppisista vesistä indopasifiselta merialueelta. Ne elävät matalissa vesissä, aina noin 30 metrin syvyyteen asti, koralliriuttojen lähettyvillä ja vuorovesilammikoissa. Monet lajeista ovat hämäräaktiivisia ja viettävät päivät luolissa. Pyöröpäiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienet kalat. Kalat kutevat luoliin tai halkeamiin pallomaisen rykelmän ja koiras vartioi kutua. Eräät lajit hautovat munia suussaan. Lajeista erityisesti komeettakala (Calloplesiops altivelis) ja tähtikomeettakala (Calloplesiops argus) ovat suosittuja merivesiakvaarion kaloja. Muita akvaarioissa pidettäviä lajeja ovat muun muassa keltapyöröpää (Assessor flavissimus) ja kobolttipyöröpää (Assessor macneilli).
Taajuuslaskin
thumb|Vanhantyyppinen mittari [[Verkkovirta|verkkovirran taajuuden tarkkailuun]]
Taajuuslaskin on elektroninen mittaväline, jolla mitataan taajuutta tai jaksonaikaa. Koska taajuus on määritelty tapahtumien määränä aikajaksolla, taajuuden mittaaminen on varsin suoraviivaista. Useimmissa taajuuslaskimissa on jonkinlainen kello ja laskuri, joka laskee tapahtumien määrän, ja tietyn ajanjakson (esimerkiksi sekunnin) kuluttua havaittujen tapahtumien lukumäärän ja kuluneen ajan osamäärä näytetään näytössä.
Jos laskettava tapahtuma on sähköinen, laskimen liittäminen on suoraviivaista. Joskus tarvitaan vahvistimia ja kaistanpäästösuodattimia sekä muuntimia. Usein taajuuslaskennan etuasteessa on esijakaja, jotta päästään mittaamaan mahdollisimman korkeita taajuuksia.
Korkeille radiotaajuuksille tarvitaan yleensä taajuusjakaja, jotta taajuuslaskin toimisi oikealla taajuusalueellaan. Sekoittaja-aste ja paikallisoskillaattori auttavat hyvinkin korkeiden taajuuksien mittaamisessa.
Taajuuslaskimen tarkkuus riippuu ratkaisevasti sen perusoskillaattorin taajuuden tarkkuudesta ja stabiilisuudesta. Hyvään tarkkuuteen voidaan päästä muun muassa pitämällä perusoskillaattoria vakiolämpötilassa termostaattiohjatussa "uunissa", minkä avulla oskillaattoritaajuus pysyy vakiona laitteen ympäristön lämpötilasta riippumatta.
Nykyajan tietoliikenteen järjestelmissä käytettyjen taajuuksien tarkkuus on tullut koko ajan tärkeämmäksi, joten taajuuslaskimen tarkkuus on erittäin tärkeä ominaisuus.
Taajuudenmittausperiaatteena voi olla käytössä suora taajuusmittaus tai taajuuden periodimittaus. Usein taajuuslaskureilla voi mitata muutakin: esimerkiksi jaksonaikaa tai tapahtumien lukumäärää.
Mekaanisten liikkeiden taajuus voidaan määrittää stroboskoopilla.
Pyhtään vaakuna
thumb|right|150px|Pyhtään vaakuna Pyhtään vaakuna on Pyhtään kunnan tunnus. Sen on suunnitellut heraldikko Ahti Hammar vuonna 1951. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Mustassa kentässä kaksi hopeista, punavaruksista lohta ristikkäin, saatteena kussakin kulmassa hopeinen kreikkalainen risti."
Jackson Kelly
thumb|120px|Jackson Kellyn ulkomuoto Jackson Kelly on kitaravalmistaja Jacksonin valmistama explorer-tyyppinen sähkökitara. Sitä on käyttänyt muun muassa Megadethin entinen kitaristi Marty Friedman.
Muotoilu
Kitaran on suunnitellut australialainen Heaven-yhtyeen kitaristi Kelly Bradford.
Jackson Kelly Bass
Kellystä on myös tehty nelikielinen bassokitara.
Sankt-Hedwigs-Kathedrale
Historia
thumb|left|200px|Sisäkuva, kesäkuu 2014 Katedraalin rakennutti Preussin kuningas Fredrik II Suuri. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1747 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1773. Suunnittelusta vastasi saksalainen arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff. Katedraali nimettiin Sleesian suojeluspyhimyksen, pyhän Hedvigin mukaan. Toisen maailmansodan ilmapommituksissa katedraali tuhoutui lähes kokonaan vuonna 1943 – vain ulkoseinät jäivät pystyyn. Kirkko jälleenrakennettiin vuosina 1952–1963.
52.51583°N, 13.39472°W
Shankill (Dublin)
Shankill on Irlannin pääkaupungin Dublinin esikaupunki Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa Dublinin keskustan kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla. Shankillin kolmen vaalipiirin (Shankill-Rathmichael, Shankill-Rathsallagh ja Shankill-Shanganagh) yhteenlaskettu väkiluku on 13 937 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 18,90 neliökilometriä.
Saab-Scania
thumb|[[Saab 900.]]
Saab-Scania AB oli ruotsalainen autojen, lentokoneiden ja moottoreiden valmistaja, joka perustettiin vuonna 1968, kun ruotsalainen Saab Automobile AB ja Scania-Vabis AB fuusioituivat samaksi yhtiöksi. Saab-Scania valmisti henkilöautoja ja lentokoneita Saab-tuotemerkillä, ja kuorma-autoja, linja-autoja ja laivojen moottoreita puolestaan Scania-tuotemerkillä. Saab-Scania oli varsin kannattava. Autonvalmistaja Saab sai paljon tietoa turboahdinteknologiasta Scanialta. Saab-Scanian tunnetuimpia valmisteita lienee ollut vuonna 1993 esitelty Saab 900:n uudistettu malli.
Saab-Scania jaettiin vuoteen 1995 mennessä kolmeen erilliseen osaan. Saabin henkilöautot siirrettiin vuonna 1989 Saab Automobile AB:lle. Sen osakkeista 50 prosenttia myytiin yhdysvaltalaiselle General Motorsille, joka osti koko yhtiön omistukseensa vuonna 2000. Kuorma- ja linja-autodivisioona sai vuonna 1995 entisen nimensä Scania AB, jonka koko osakekanta myytiin vuonna 2000 Volkswagen Groupille. Lentokonevalmistuksen divisioonasta tuli samaan aikaan Saab AB, ja sen osaomistajaksi tuli brittiläinen BAE Systems.
Lod
Lod ( al-Ludd, kreikka/latina: Lydda, tiberian heprea לֹד Lōḏ) on kaupunki Keski-Israelin hallintoalueella Israelissa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2016 lopulla 73 608.
Historia
thumb|vasen|Pyhän Yrjön hauta. Lodin kaupunki on hyvin vanha ja se mainitaan jo Raamatussa nimellä Lydda useita kertoja. Lodissa asui 500-luvulta eaa. aina vuoteen 70 asti paljon juutalaisia tutkijoita ja kauppiaita. Sen asema tutkijoiden ja kauppamiesten kaupunkina päättyi vuonna 70 roomalaisten valtaukseen. 200-luvulla roomalaiset antoivat kaupungille uuden nimen Diospolis. Vuonna 303 kuollut kristitty marttyyri Pyhä Yrjö haudattiin kaupunkiin. Lod siirtyi 700-luvulla arabien hallintaan. Ristiretkeläiset onnistuivat valloittamaan kaupungin, jota he kutsuivat nimellä St. Jorge de Lidde, itselleen vuonna 1099, mutta menettivät sen jälleen 1191.
Lod on Israelin valloituksen jälkeen uudelleenasutettu juutalaisilla. Kaupungissa on kuitenkin edelleen arabivähemmistö.
Liikenne
Lod on tärkeä liikenteen solmukohta Israelissa. Kaupungin lähellä sijaitsee Israelin tärkein lentoasema, Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema, joka aiemmin tunnettiin Lodin lentoasemana. Se työllistää suuren osan kaupungin asukkaista joko suorasti tai epäsuorasti. Lentoaseman ohella kaupungissa on merkittäviä juna- ja autoliikenteen solmukohtia.
Väestö
Lodin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 73 608. Noin 28 % Lodin väestöstä koostuu arabeista.
Lastuava työstö
Lastuavalla työstöllä tarkoitetaan kappaleiden valmistamista lastuavilla työstömenetelmillä, kuten sorvaamalla, jyrsimällä tai poraamalla. Lastuttaessa aihiosta poistetaan ainetta lastuina, kunnes jäljellä on vain halutun muotoinen kappale.
Lastuaminen voi tapahtua määrämuotoisella terällä tai epämääräisen muotoisilla hiomarakeilla. Hiomarakeet voivat olla sidottuina kiinteään kappaleeseen, kuten paperiin tai laikkaan, mutta hioma-aine voi olla myös sekoitettuna tahnaan.
Tavallisimmin lastuamalla valmistetaan koneiden tarkkamittaisia osia. Esimerkiksi lähes kaikki polttomoottorin osat ovat joiltakin osin koneistettuja. Lastuavaa työstöä tekevät koneet on nykyään varustettu paikanmittauksella ja yleensä myös tietokoneohjauksella, jolloin konepajoilla näiden koneiden käyttäjän eli koneistajan tehtäväksi jää uusien ohjelmien laadinta sekä koneen- ja laadunvalvonta.
Lastuaminen hiomarakeilla
Hiomarakeita käytetään erilaisissa lastuamiseen erilaisissa hiontamenetelmissä. Tasohionnassa pyritään hiomalaikalla hiomalla aikaansaamaan tasainen, tarkkamittainen, sileä ja tasomainen pinta. Laahimalla viimeistellään erilaisten sylintereiden pintoja. Hiertämisessä hioma-aine on sidottu hiomatahnaan.
Lastuaminen terällä
Lastuavan työstön aikaansaamiseksi kappaleen ja terän on liikuttava määrätyllä tavalla toisiinsa nähden. Näitä liikkeitä ovat syöttöliike ja päätyöstöliike. Päälastuamisliike saa aikaan lastun irtoamisen kappaleesta, ja tämän liikkeen nopeus on lastuamisnopeus. Syöttöliike tarvitaan, jotta työstö etenisi johonkin suuntaan, eikä kappaleesta irtoaisi vain yhtä lastua. Syöttöliikkeen nopeus vaikuttaa syötön suuruuteen.
Lastuavan työstön keskeisiä käsitteitä ovat lastuamisarvot. Näistä tärkeimmät ovat lastuamisnopeus, syöttö ja lastuamissyvyys. Lastuamisnopeus määräytyy päätyöstöliikkeen nopeuden mukaan, syöttö syöttöliikkeen nopeuden mukaan ja lastuamissyvyys asetuksien, työkalun koon tai asetusliikkeiden mukaan.
Lastuavan terän kulmille ja pinnoille on annettu nimitykset. Pinta, jota pitkin lastu liukuu työstön aikana, on terän rintapinta. Terän pinta, joka on työkappaleen pintaa vastaan, josta juuri on irrotettu lastu, on päästöpinta. Terän särmä, joka leikkaa kappaleesta lastua, on nimeltään teräsärmä. Terän kärki on nimeltään nirkko.
Terän eri pintojen on oltava oikeassa asennossa työstöliikkeiden suuntiin ja nopeuksiin nähden, jotta lastuaminen onnistuu. Näistä kulmista tärkeimmät ovat rinta- ja päästökulma.
Terien muodot riippuvat niiden käyttötarkoituksesta. Jyrsinnässä ja sorvauksessa käytettävät terät muistuttavat toisiaan. Usein terän muotoilu on tehty vain lastuamisominaisuuksien ja yksinkertaisuuden ehdoilla ja kappaleen lopullisen muodon määräävät terän liikkeet työstön aikana. Tästä säännöstä poikkeuksen tekevät muototerät, joiden tarkoituksena on antaa kappaleelle geometriansa mukainen muoto. Muototerät saatetaan tehdä vain jonkin tietyn kappaleen yksityiskohdan valmistamiseksi. Toisaalta tietyntyyppisten piirteiden, kuten kierteiden, valmistukseen on tätä varten muotoiltuja työkaluja, kuten sorvin teriä sekä kierretappeja ja -leukoja.
Lastuamisneste
Lastuamisnesteen tehtävänä on voidella ja jäähdyttää työkalua ja kappaletta. Lastuamisnesteinä käytetään yleisimmin öljyn ja veden emulsioita. Tavallisesti työstökoneissa on laitteet, joilla lastuamisnestettä voidaan ruiskuttaa työstettävään kohtaan. Poranterissä voi olla kanavat, joiden kautta nestettä saadaan syötettyä reiän pohjalle.
Pinnan laatu
Lastutun pinnan laatu riippuu lastuttavasta materiaalista ja siitä, miten lastuaminen tehdään. Hiomarakeilla tapahtuvan lastuamisen avulla saavutetaan sileimmät pinnat.
Terällä lastuamalla tehdyn pinnan laatuun vaikuttavat terän geometria, lastuamisnopeus, syötön suuruus ja lastuamisnesteen käyttö.
Työstömenetelmiä
Sorvauksessa aihio/työkappale eli raaka-aine pyörii, kun taas jyrsinnässä ja poraamisessa työkalu/terä pyörii:
Esimerkkejä muista lastuavista työstömenetelmistä ovat aventaminen, avartaminen, kaiverrus, kalvaaminen, kierteitys ja viilaaminen.
Yang Kyeung-soo
Yang Kyeung-soo on eteläkorealainen ammattiyhdistysjohtaja. Hän toimii Korean ammattiliittojen keskusjärjestö KCTU:n puheenjohtajana. KCTU on Etelä-Korean suurin ammattiliittojen keskusjärjestö.
Yang on aiemmin toiminut opiskelija-aktivistina ja määräaikaisena tehdastyöläisenä Kia Motorsilla. Vuonna 2012 hänet valittiin tehtaan määräaikaisia työntekijöitä edustavan ammattiyhdistyksen puheenjohtajaksi. Joulukuussa 2020 45-vuotias Yang valittiin KCTU:n puheenjohtajaksi pikaäänestyksellä, hänen luvattuaan järjestää yleislakko lokakuulle 2021.
Pidätys
Yang pidätettiin ratsian yhteydessä 2. syyskuuta 2021 ennen kuin KCTU:n julistama yleislakko alkaisi (20. lokakuuta 2021). Yleislakolla KCTU vaatii yhdistymisvapautta, ammattiliittojen oikeuksia, oikeudenmukaista järjestelmämuutosta ja siirtymää tasa-arvoiseen yhteiskuntaan. Yang on KCTU:n 13. puheenjohtaja, joka joutuu vangituksi siitä lähtien, kun keskusjärjestön toiminta sallittiin vuonna 1997.
Pidätys tehtiin 20 päivää Soulin keskusta-alueen oikeusistuimen tehtyä pidätysmääräys Yangista. Yang oli järjestänyt kolme mielenosoitusta kesäkuussa ja yhden 4 000 ihmisen mielenosoituksen 3. heinäkuuta, vaikka Soul oli koronaviruksen takia turvatasolla 4 ja sosiaaliset etäisyysmääräykset olivat voimassa.
Pidätyksen tarkoituksena on nostaa Yangia vastaan syytteet julkisten mielenosoitusten järjestämisestä, mikä rikkoo pykälää 49 tartuntatautien hallinnasta ja ehkäisystä; pykälää 16 kokoontumisesta ja mielenosoittamisesta ja pykälää 185 yleisestä liikenteen estämisestä.
Via Trajana
Via Trajana (Via Traiana) oli roomalainen tie, joka kulki Apulia et Calabriassa Italian eteläosassa ja johti Beneventumista Brundisiumiin Canusiumin ja Bariumin kautta. Se muodosti oikotien Via Appian Beneventumista Brundisiumiin kulkeneelle loppuosalle, ja syrjäytti kyseisen osuuden siinä määrin, että alettiin ajan kuluessa nähdä käytännössä osana Via Appiaa. Siksi se tunnetaan joskus myös nimellä Via Appia Trajana (Via Appia Traiana).
Historia
Via Trajanan rakennutti keisari Trajanus, josta sai nimensä, ja se valmistui noin vuosina 108–110. Se korvasi suunnilleen samaa reittiä oletettavasti kulkeneen Via Minucian, ja oikaisi Via Appian loppuosaa, joka kulki Beneventumista Brundisiumiin hankalakulkuisen vuoriston läpi.
Uusi tie tunnettiin alun perin Via Trajanana. Ajan kuluessa siitä tuli tavanomaisin reitti Brundisiumiin, ja niin sitä alettiin pitää Via Appian osana, sillä se paljolti syrjäytti Via Appian varhaisemman loppuosan käytöstä.
Pääreitti
Via Trajana haarautui Via Appiasta Beneventumissa. Se kulki alussa karulla vuoristoisella alueella aina Apulian Aecaehen saakka. Sieltä se kulki varsin suoraa linjaa Apulian tasankojen läpi rannikolle Bariumiin ja tämän jälkeen rannikkoa pitkin Brundisiumiin.
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Trajanan reitti. Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Trajanaa [[Egnatia (kaupunki)|Egnatiassa.]] Tämä tekee tien pituudeksi 203 roomalaista mailia eli noin 300 kilometriä. Butunmin ja Egnatian välillä kulki myös vaihtoehtoinen reitti, joka kulki sisämaassa, siinä missä edellä kuvattu Bariumin kautta kulkenut reitti kulki rannikolla:
Jatko Brundisiumista Hydruntumiin
Via Trajanaa jatkettiin, mahdollisesti jo Trajanuksen itsensä toimeksiannosta, Brundisiumista Hydruntumiin. Tie kulki Calabrian niemimaan sisäosissa olleen Lupiaen kautta. Tien asemapaikat olivat:
Osuuden pituus oli 50 mailia eli noin 74 kilometriä. Myöhemmin tietä jatkettiin Hydruntumista eteenpäin niin, että se kiersi koko Calabrian niemimaan rannikkoa pitkin Tarentumiin. Tämä osuus tunnetaan nimellä Via Augusta Sallentina.
Muut haaraumat
Via Trajanasta erkaantui Bariumissa haara, joka kulki suoraan Tarentumiin. Siitä tuli oletettavasti käytännöllisin tie Tarentumiin sen jälkeen, kun Via Appian alkuperäinen osuus jäi vähemmälle käytölle. Matka Bariumista Tarentumiin oli 60 mailia.
Aequum Tuticumista Venusiaan ja siitä eteen päin kulki myöhemmin rakennettu tie, Via Herculia, joka tavallaan yhdisti Via Trajanan alkuperäiseen Via Appian loppuosaan.
Kymin kirkko
Kymin kirkko on Kotkan Helilän kaupunginosassa sijaitseva kirkko, joka valmistui vuonna 1850. Se on vihitty Pyhän Johanneksen kirkoksi vuonna 1851. Kirkko kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin.
Arkkitehtuuri ja esineistö
thumb|Parvelta kohti alttaria Kymin kirkko edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Kirkko rakennettiin Carl Ludvig Engelin johtaman Suomen intendenttikonttorin tyyppipiirustusten mukaan. Kirkkosalin korkeus on 14 metriä ja istumapaikkoja on lähes 800 hengelle.
Edellisistä kirkoista on säilynyt esineistöä nykypäiviin saakka, joista vanhimmat ovat Karl Henrik Wrangellin vuonna 1731 lahjoittama ehtoolliskalkki ja öylättilautanen. Kattokruunut ovat böömiläistä kristallia, joista vanhin on vuodelta 1790. Kirkonkellot on alun perin valmistettu Forsbyn ruukin kirkkoon Pernajassa vuonna 1736. Alttaritaulu Jeesus Getsemanessa on Berndt Godenhjelmin maalaama vuodelta 1865. Kirkon lasimaalaukset on tehnyt Tapani Lemminkäinen 1964.
Kirkon nykyiset urut ovat tanskalaisen urkurakentamon Bruno Christensen & Sønner rakentamat ja ne otettiin käyttöön vuonna 1991. Uruissa on 43 äänikertaa. Aikaisemmat urut olivat Jens Zachariassenin vuodelta 1894 ja E. F. Walkerin vuodelta 1951.
Sankarihautausmaa
thumb|Kymin Sankarimuistomerkki vuodelta 1951. Sankarihautausmaa sijaitsee Vanhan hautausmaan vieressä kirkon länsipuolella. Alueen suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund, joka suunnitteli myös muistokiven, johon kuvanveistäjä Viktor Jansson veisti reliefin.
Irja Virtanen
Irja Helena Virtanen (o.s. Ilmovaara, 26. lokakuuta 1921 Helsinki – 9. syyskuuta 2005 Kouvola) oli suomalainen kirjailija.
Virtasen isä toimi Kansallisteatterin valaistusmestarina, mutta 1930-luvulla perhe muutti Muurameen, josta isä osti pienviljelystilan. Irja Virtanen pääsi ylioppilaaksi 1942 ja toimi sitten jatkosodan aikana radistilottana Itä-Karjalassa. Esikoisteoksensa novellikokoelman Vaivainen kaikki kokee Virtanen julkaisi 1955. Seuraavana vuonna hän julkaisi sotavuosien kokemuksiinsa perustuvan romaanin Kenttäharmaita naisia.
Virtanen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1981.
Miikka Oinonen
Ykkösen maalikuninkuuden 25 pelin 15 maalilla Mikkelin Palloilijoissa voittanut Oinonen siirtyi Turun Palloseuraan kaudeksi 2005. Siellä peliaika ja maalit, joita syntyi vain yksi olivat kuitenkin kortilla ja Oinonen siirtyikin kesken kauden, 15. heinäkuuta Kuopion Palloseuraan peliajan perässä. Loppukaudella Kalle Parviaisen tutkaparina syntyi kolme maalia yhteensä 12 pelissä.
Kaudelle 2006 odotukset kasvoivat. Keväällä hän oli mukana voittamassa Liigacupia, jonka aikana Oinonen oli suorastaan erinomaisessa vireessä. Finaalissa syntyi kaksi maalia FC KooTeePeen verkkoon ja Oinonen palkittiin finaalin parhaana pelaajana. Veikkausliigakausi oli kuitenkin taistelua, joka päättyi tippumiseen Ykköseen. Oinonen pystyi lopulta kuuteen maaliin 21 pelissä.
Kaudella 2007 Ykkösessä Oinonen jäi KuPSin hyökkääjäkaksikon Ilja Venäläinen - Pele Koljonen vaihtomieheksi, minkä takia peliaikaa tuli niukasti. Kauden päätteeksi hän siirtyikin takaisin Mikkeliin.
Rawalpindin sopimus
Rawalpindin sopimus oli kolmannen afgaanisodan jälkeen 19. elokuuta 1919 solmittu rauhansopimus Afganistanin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä. Monet sopimuksen kohdat olivat brittien sanelemia, mutta he myöntyivät Afganistanin oikeuteen harjoittaa itsenäistä ulkopolitiikkaa. Sopimus ei ratkaissut kaikkia maiden välisiä ongelmia, mutta Afganistanissa sen allekirjoituspäivää pidetään maan itsenäisyyspäivänä.
Sopimus
Kolmannen afgaanisodan rauhansopimus neuvoteltiin Rawalpindissa Brittiläisessä Intiassa. Itse sopimus allekirjoitettiin 19. elokuuta 1919. Allekirjoittajia olivat Afganistanin sisäministeri Ali Ahmad Khan, sekä Brittiläisen Intian ulkoministeri A. H. Grant. Sopimuksen ehdot olivat pitkälti brittien sanelemia. Sopimuksen mukaan maiden väliseen "vanhaan ystävyyteen" palattaisiin tulevissa neuvotteluissa seuraavan kuuden kuukauden aikana. Tällä välin esimerkiksi aseiden vienti Afganistaniin Intian kautta kiellettiin ja maan hallitsijalle aikaisemmin maksetut avustukset lakkautettiin. Afganistanin tuli hyväksyä brittijohtoinen komissio selvittämään maiden rajojen vielä määrittelemättömiä osia Khaibarsolalla koskeva tutkimus, sen tulokset ja maiden välinen lopullinen raja. Toisaalta britit myöntyivät afgaanien perusvaatimukseen Afganistanin itsenäisestä ulkopolitiikasta.
Seuraukset
Afganistanissa kolmatta afgaanisotaa on pidetty Afganistanin itsenäisyyssotana ja Rawalpindin allekirjoituspäivää 19. elokuuta maan itsenäisyyspäivänä. Aman Allah alkoi nimittää sopimuksen mahdollistamana afganistanilaisia lähetystöjä eri Euroopan maihin, Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. 1920-luvulla muodostettiin diplomaattiyhteydet myös Suomeen.
Sopimus ei ollut kuitenkaan täysin yksiselitteinen. Sen tiettyihin yksityiskohtiin vedoten he yrittivät hankaloittaa Afganistanin omaa vapaata ulkopolitiikkaa, vaikka he joutuivat lopulta hyväksymään tilanteen. Normaalit diplomaattisuhteet palautettiin vasta Kabulin sopimuksella vuonna 1921. Afganistan menetti myös sen hallitsijalle myönnetyt brittiläiset avustukset, joilla oli ollut huomattava osuus maan taloudessa. Monet yhteyttä Afganistaniin toivoneet paštuheimot rajan brittiläisellä puolella olivat uskoneet sopimusta vain väliaikaiseksi aselevoksi.
Vincenzo Cardarelli
Vincenzo Cardarelli, oik. Nazareno Caldarelli, (1887 Corneto Tarquinia, Italia – 1959 Rooma, Italia) oli italialainen runoilija ja toimittaja. Sekalaisten opintojen jälkeen hän perusti yhdessä muiden kanssa vuonna 1919 La Ronda -lehden.
Suomennettu tuotanto
Cardarellin runoja on julkaistu Hannimari Heinon suomentamina teoksessa: Rolando Pieraccini (toim.), Italian runoutta 1900-luvulta, Helsinki: Lauttasaari Press, 2004 ISBN 951-97511-7-3
Shankill Road
thumb|250px|Kuva Shankill Roadilta vuodelta 1970. Shankill Road tai pelkästään Shankill on enimmäkseen keskivertoa köyhempien protestanttisten unionistien/lojalistien asuttama alue Länsi-Belfastissa, Pohjois-Irlannissa. Shankill on tunnettu levottomuuksistaan The Troublesin aikana. Shankill Road sijaitsee lähellä katolilaisten asuttamaa Falls Roadia.
1970-luvulla Shankill roadin ympäristössä toimi väkivaltainen jengi nimeltään Shankill Butchers, eli Shankillin teurastajat.
Valeria Bruni Tedeschi
Valeria Bruni Tedeschi (s. 16. marraskuuta 1964 Torino, Italia) on italialais-ranskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa episodielokuvissa Ten Minutes Older (2002, episodi ”The Cello”) ja Ticket (2005) sekä pitkissä elokuvissa ''Ah! Si j'étais riche (2002), Rakkaus - Meno & paluu (2004), Aika lähteä (2005), A Good Year – Mainio vuosi (2006), Asphalte (2015) ja Aurinko sisälläni'' (2017).
Bruni Tedeschi on myös käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvia kuten Näyttelijättäret (2007, Un certain regard -palkinto Cannesissa ) ja Linna Italiassa (2013).
Hänen nuorempi sisarensa on laulaja ja malli Carla Bruni.
Bengt Nåjde
Bengt Nåjde kasvoi Blötbergetissä Ludvikan ja Gränesbergin kaivospaikkakuntien välissä. Hän alkoi kilpailla 18-vuotiaana Ludvika FFI:n riveissä. Hän menestyi alusta pitäen kestävyysmatkoilla. Hänen lahjakkuutensa huomattiin suuremmissa ruotsalaisissa urheiluseuroissa, ja niinpä hän vaihtoi edustamaan vuonna 1963 Mälarhöjdens IK:ta, jonka riveissä hän aloitti Ruotsin mestaruuskisojen mitalien keruun sijoittumalla kesän Ruotsin mestaruuskisoissa 5 000 metrillä toiseksi. Seuraavasta kaudesta eli olympiavuodesta 1964 tuli Nåjden läpimurtovuosi. Västeråsissa hän kilpaili 5 000 metrillä silloisia huippunimiä "Esso" Larssonia ja hallitsevaa Euroopan mestaria brittiläistä Bruce Tullohia vastaan häviten niukasti kisan voittajalle Tullohille. Ruotsin yleisurheilujohto esitti hänelle osallistumista Suomi-Ruotsi -maaottelun 10 000 metrille, josta Nåjde kieltäytyi. Tavoitteena oli menestyminen syksyn olympialaisissa Tokiossa, jonka vuoksi hän juoksi maaottelussa vain päämatkansa 5 000 metriä. Olympialaisissa Nåjde karsiutui sijoittuessaan 6:ksi erässään kolmen päästessä loppukilpailuun. Erästä meni jatkoon kolme huippujuoksijaa Yhdysvaltain Bob Schul, Saksan Harald Norpoth ja Tunisian Mohammed Gammoudi joista Schul ja Norpoth ottivat kaksi ensimmäistä sijaa loppukilpailussa. Taakse jäi Nåjden erässä myös Suomen Simo Saloranta.
thumb|left|250 px|Bengt Nåjde uransa parhaimpiin vuosiin kuuluvan vuoden 1966 kisoissa.
Nåjde vakiinnutti asemansa Ruotsin 5 000 metrin ykkösnimenä ottamalla haltuun Ruotsin ennätyksen ajalla 13.37,8 Helsingin Maailmankisoissa, joissa Ranskan Michel Jazy juoksi voittajana Euroopan ennätyksen. Nåjde sijoittui juoksussa 6:ksi. Nåjden ennätys kesti aina vuoteen 1972, jolloin Anders Gärderud rikkoi sen. Saman vuoden Pohjoismaiden mestaruuskisoissa hän otti mestaruuden. Seuraavana vuonna Nåjde oli mukana Budapestin EM-kisoissa ja sijoittui 6:ksi ajalla 13.48,2. Mestariksi juoksi Ranskan Jazy. Nådjen sijoitus oli paras ruotsalaissuoritus näissä EM-kisoissa. Samoissa kisoissa hän juoksi myös 10 000 metriä sijoituksen ollessa 15. Seuraavina vuosina Nåjde voitti kansallisia mestaruuksia ja edusti maataan maaotteluissa. Seuraavat kansainväliset kisat olivat vuoden 1969 EM-kisat Ateenassa, joissa hän sijoittui 8:ksi ajalla 13.55,8 Britannian Ian Stewartin voittaessa.
Nåjde saavutti 1970-luvulla uudet ennätyksensä niin 5 000 kuin 10 000 metrillä. Kansainvälisiin mestaruuskisoihin edustusta hän ei enää saavuttanut. Vuonna 1970 hän teki uuden 10 000 metrin Ruotsin ennätyksen 29.03,8, jolla hän alitti 18 vuotta vanhan Valter Nyströmin juokseman ennätyksen 20 sekunnilla. Samana vuonna hän voitti myös ensimmäisen 5 000 metrin Ruotsin mestaruutensa. Vuonna 1972 hän paransi Ruotsin 10 000 metrin ennätystään kahteen otteeseen. Kesäkuussa juostu ennätys 28.44,6 säilyi hänellä kaksi vuotta. Nåjde otti nimiinsä myös 5 000 metrin ennätyksen vuonna 1973 ajalla 13.34,6, jonka Gärderud kuitenkin alitti vielä samana vuonna.
Eläkevuodet Bengt Nåjde on asunut kotiseudullaan Ludvikassa.
Rudolf Holsti
Tausta
Rudolf Holstin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Frans Michael Severin Holsti (1847–1912) ja Ilma Ihanelma Fredrika Schildt. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1901, opiskeli taloustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1908, filosofian lisensiaatiksi 1913 ja filosofian tohtoriksi 1914. Holstin englanninkielinen väitöskirja oli nimeltään The Relation of War to the Origin of the State. Holsti opiskeli myös Lontoossa 1909–1911 ja 1912–1913. Hän toimi Helsingin yliopiston sosiologian dosenttina 1914–1923. Holstista tuli yhdysvaltalaisen Philadelphiassa sijaitsevan Temple Universityn kunniatohtori vuonna 1938.
Holsti oli Hämetär-lehden toimittajana Hämeenlinnassa 1903–1905, Lahden Lehden päätoimittajana Lahdessa 1906–1907 ja Helsingin Sanomien toimittajana Helsingissä 1905 ja työskenteli yhdessä ystävänsä ja koulutoverinsa Joel Lehtosen kanssa. Ystävyys katkesi, kun Holsti tunnisti itsensä Lehtosen kirjan Sorron lapset (1924) satiirisesti kuvatusta poliitikosta Rolf Idellistä. Helsingin Sanomien Lontoon-kirjeenvaihtaja hän oli 1909–1911 ja ulkomaanosaston toimittaja 1911–1917. Holsti oli Suomen senaatin kamaritoimituskunnan ja myöhemmin myös sosiaalitoimituskunnan vt. päällikkönä 1917. Hän oli jäsenenä vuonna 1917 länsivalloille Suomen itsenäisyysjulistuksesta virallisesti tiedottaneessa ja niiden tunnustusta pyytäneessä lähetystövaltuuskunnassa.
Holsti oli Suomen diplomaattisena edustajana Lontoossa 1918–1919. Hän järjesti 1918 Lontoossa Herbert Hooverin kanssa elintarvikkeiden kuljetusta Yhdysvalloista Suomeen ja samalla sopi maailmansodan voittajavaltioiden kanssa Suomen vapauttamisesta keskusvaltoihin kohdistetusta taloussaarrosta. Holsti oli myös Suomen valtuuskunnan jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana Pariisin rauhankonferenssissa 1919.
Holsti oli naimisissa 1906–1932 Hellin Alina Horellin kanssa; liitto päättyi avioeroon. Hän meni uudelleen naimisiin 1932 Liisa Annikki Franssilan kanssa, jonka isä oli kouluneuvos Kaarlo Franssila. Holstin pojista Ole (Olavi) Rudolf Holsti (1933–2020) toimi 1974–1998 Duke Universityn professorina (George V. Allen Professor in the Department of Political Science) ja Kal (Kalevi) Holsti (s. 1935) on ollut University of British Columbian professorina (University Killam Professor at the University of British Columbia).
Ensimmäinen ministerikausi, reunavaltiopolitiikka
Presidentti K. J. Ståhlberg sekä maatalousministeri Kyösti Kallio kannattivat lämpimästi Holstin valintaa ulkoministeriksi, sillä kumpikaan ei ollut ulkopolitiikassa mikään asiantuntija.
Ensimmäinen kausi ulkoministerinä katkesi vuonna 1922, sillä ylitettyään valtuutensa Varsovassa käydyissä neuvotteluissa hän sai eduskunnalta epäluottamuslauseen. Varsovan episodia on pidetty tekosyynä, sillä muiden muassa E. N. Setälä oli todennut: ”Ulkoministerin toiminnassa – – ei ole ollut sitä selkeyttä, täsmällisyyttä ja johdonmukaisuutta – – mitä toivoisimme itsenäisen valtakunnan ulkoministerin toiminnassa olevan.” Lisäksi vihjailtiin liiallisesta alkoholinkäytöstä. Ulkoministerin paikalta Holsti siirtyi lähettilääksi Tallinnaan.
Toinen kausi, pohjoismainen suuntaus
Ulkoministeriksi Holsti palasi Kallion hallitukseen lokakuussa 1936. Suomen politiikka oli 1930-luvulla pohjoismaisen suuntauksen mukaista puolueettomuutta, jonka pohjoismaisuutta tosin Neuvostoliitto epäili lähinnä brittien naamioksi vaikuttaa Neuvostoliiton asioihin. Vuodesta 1935 oli Suomen ulkopolitiikan peruslinjaukseksi ilmoitettu pohjoismainen suuntaus jo ennen Holstin ulkoministeriaikaa.
Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteeri Boris Jartsev aloitti Holstin kanssa salaiset keskustelut huhtikuussa 1938. Jartsev sanoi Neuvostoliiton hallituksen olevan varma siitä, että Saksa valmisteli hyökkäystä Neuvostoliittoa vastaan, mihin kuului sivustaisku Leningradiin Etelä-Suomen kautta. Jartsevin aloitteeseen vaikutti ratkaisevasti Anschluss eli Itävallan liittäminen Saksan valtakuntaan maaliskuussa 1938, mikä Moskovan näkökulmasta merkitsi repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Jartsev korosti, että hänen aloittamistaan keskusteluista ei saanut puhua kenellekään ulkopuoliselle, ei edes Neuvostoliiton suurlähettiläälle. Holsti hoiti tiedottamisen kuitenkin omalla tavallaan: hän kertoi asiasta pääministeri A. K. Cajanderille ja valtiovarainministeri Väinö Tannerille, mutta ei esimerkiksi puolustusministeri Juho Niukkaselle, puolustusneuvoston puheenjohtajalle marsalkka Gustaf Mannerheimille eikä puolustusvoimien komentajalle kenraali Hugo Östermanille. Presidentti Kyösti Kallio lienee saanut tiedon Jartsevin aloitteesta, mutta asiakirjoista ei ilmene, miten hän siihen reagoi. Lisäksi Holsti selosti keskustelujaan Jartsevin kanssa ruotsalaiselle virkaveljelleen Rickard Sandlerille ja Britannian Helsingin-suurlähettiläälle mutta ei Suomen Tukholman-suurlähettiläälle J. K. Paasikivelle eikä Lontoon-suurlähettiläälle G. A. Gripenbergille. Näin Suomen Tukholman- ja Lontoon-suurlähettiläät joutuivat kiusalliseen tilanteeseen, koska heidän asemamaidensa ulkoministeriöt olivat paremmin perillä Suomen tilanteesta kuin he itse. Holstin tiedotustoiminta lisäsi epäluottamusta häntä kohtaan.
Holstin ero
Holsti joutui eroamaan ulkoasiainministerin tehtävästä sen jälkeen, kun hänen väitettiin alkoholin vaikutuksen alaisena arvostelleen sopimattomasti Adolf Hitleriä ja Saksan hallitusta 26. syyskuuta 1938 Genevessä Sudeettialueiden kriisin takia pidetyillä diplomaatti-illallisilla. Tapahtuma oli seuraavankaltainen: 26. syyskuuta 1938 Holsti oli kuunnellut radiosta Hitlerin puhetta Kansainliiton yleiskokouksen puheenjohtajan, irlantilaisen Eamon de Valeran tarjoamien diplomaattipäivällisten jälkitilanteessa. Holstin väitetään runsaasti pöytäjuomia otettuaan tokaisseen: ”Hitler on hullu koira. Hänet pitäisi ampua.” Paikalla oli ollut läsnä myös Saksan edustaja. Kuukauden hiljaisuuden jälkeen Suomen Saksan suurlähettiläs Aarne Wuorimaa kuuli Saksan ulkoministeriön valtiosihteeriltä von Weizsäckeriltä, että Holsti on hiljattain kunnostautunut solvaamalla Saksan hallitusta ja valtakunnankansleria. Holsti itse kiisti koko tapahtuman ja tuohtui siitä, että asia otettiin esiin. Holsti kertoi vain kääntäneensä illallisten ranskalaisille osanottajille otteita Hitlerin samana päivänä pitämästä puheesta. Holsti kävi keskusteluja asiasta presidentti Kallion kanssa, ja pian keskustelujen jälkeen hän sai sydänkohtauksen.
Holstin sairastellessa Suomen Saksan suurlähettiläs Wuorimaa laati saksalaisia näkökantoja esitelleen raportin. Siinä hän kertoi presidentille ja hallitukselle, että Holstilla ei ole minkäänlaista luottamusta Saksassa ja että Suomeen suhtaudutaan sen mukaisesti niin kauan kuin Holsti toimii ulkoministerinä. Eron välttämättömyys oli selviö jo Holstillekin, ja hän erosi tehtävistään muun muassa terveydellisiin syihin vedoten. Jukka-Pekka Pietiäinen ja Timo Soikkanen suhtautuvat kriittisesti Sakari Virkkusen ja samalla myös Heikki Brotheruksen tulkintaan Holstin eron syistä. Pietiäisen mukaan Virkkunen ei ole esittänyt lähteitä väitteelleen siitä, että Holsti olisi sanonut Hitleriä hulluksi koiraksi. Myöskään näyttöä vahvasta humalatilasta ei ole, vaikka Holstin alkoholinkäyttö oli toki tiedossa. Mutta, Pietiäinen sanoo, Holsti oli tuolloin päivällisillä väsynyt, sairaudesta toipuva mies. Hänen mukaansa Holsti ei kaatunut ”juoneen eikä juomaan” (Brotheruksen ilmaus) vaan hän ”erosi terveydellisistä syistä ja koska hänen kannatuksensa oli huvennut”.
Holstin erottua ulkoasiainministeriksi nimitettiin aluksi Väinö Voionmaa ja joulukuussa 1938 Eljas Erkko. Max Jakobsonin mukaan Holstin ero tulkittiin Moskovassa Saksan voitoksi.
Eronsa jälkeen Holsti jatkoi vielä Suomen lähettiläänä Bernissä ja Suomen edustajana Kansainliitossa kesään 1940 saakka, jolloin Kansainliiton toiminta päättyi käytännössä. Holsti siirrettiin virasta 31. elokuuta 1940, ja tämän jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin yliopisto-opettajaksi.
Fu Manchu (yhtye)
Fu Manchu on kalifornialainen stoner rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1987. yhtye julkaisi debyyttisinglensä "Kept Between Trees" vuonna 1990.
Yhtyeen sanoituksissa toistuvia aiheita ovat flipperit, muskeliautot, ufot, isojalat ja rullalautailu. Yhtyeellä on ollut merkittävä vaikutus stoner rockin visuaaliseen puoleen, sillä sen albumien kannet olivat ensimmäisiä genressään joissa käytettiin galaksien ja muskeliautojen kuvia. Julkaisemiensa levyjen lisäksi heidän musiikkiaan löytyy muun muassa Tony Hawkin ja ESPN:n X Gamesin kokoelmalevyillä. Näiden lisäksi he ovat esiintyneet yhdysvaltalaisessa Monster Garage -televisio-ohjelmassa sekä rullalautailun perustajaryhmistä kertovassa dokumentissa Dogtown and Z-Boys.
Laulaja-kitaristi Scott Hilliä lukuun ottamatta kaikki yhtyeen jäsenet ovat vaihtuneet sen pitkän historian aikana.
1980-luku
Fu Manchun historia alkaa vuodesta 1987, jolloin perustettiin Virulence-niminen hardcore punk -yhtye, jonka ensisijaisia vaikutteita olivat yhtyeet Black Flag ja Blast. Kokoonpanoon kuuluivat Ken Pucci (laulu), Scott Hill (kitara), Greg McCaughey (basso) ja Ruben Romano (rummut). Vuonna 1989 yhtye julkaisi ensimmäisen LP:nsä If This Isn't a Dream... yhdysvaltalaisella Alchemy Recordsilla.
Virulencen nimi vaihtui Fu Manchuksi ja samalla laulaja Glen Chivens korvasi Puccin tämän jätettyä yhtyeen vuonna 1990. Pian tämän jälkeen yhtye julkaisi 7-tuumaisen singlen "Kept Between Trees" Slap A Ham Recordsilla. "Kept Between Trees" -levyllä Fu Manchu pysytteli vielä Virulencen tapaan hardcore-tyylisuunnassa. Yhtyeen musiikki alkoi kuitenkin lähestyä 1970-luvun hard rock -tyyliä. Basisti Greg McCaugheyn mielestä tyyli seuraili kuitenkin liikaa ajan musiikkitrendejä ja hän jättikin pian yhtyeen, hänet korvasi Mark Abshire. Samoihin aikoihin myös laulaja Glen Chivens tuntemattomasta syystä erosi yhtyeestä. Yhtye ei hankkinut riveihinsä uutta laulajaa vaan kitaristi Scott Hill otti vastuun myös laulusta. Hillin jättämän aukon paikkamiseksi Scott Votaw pestattiin yhtyeeseen kakkoskitaristiksi. Vuoden 1992 aikana Fu Manchu julkaisi kolme 7"-singleä: "Senioritis", "Pick Up Summer" ja "Don't Bother Knockin' (If This Vans Rockin')". 1993 Votaw erosi Fu Manchusta ja Olivelawn-yhtyeen rumpali Eddie Glass tuli hänen tilalleen.
Uinnin Euroopan-mestaruuskilpailut
Uinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestetään sekä pitkällä radalla (50 metriä) että lyhyellä radalla (25 metriä). Pitkän radan kilpailut järjestetään joka toinen vuosi, ja myös lyhyen radan kilpailut harventuivat vuoden 2013 jälkeen vuosittain järjestettävistä kahden vuoden välein pidettäviksi.
Fu Manchu (yhtye)
1990-luku
1990-luvun alussa eräs merkittävä levy-yhtiö lähestyi Fu Manchua rahoittamalla demon nauhoituksen, tarkoituksenaan päätellä olisiko kunnollinen Fu Manchu -albumi sijoituksen arvoinen. Yhtyeen jäsenten mukaan heillä ei kuitenkaan ollut pienintäkään aikomusta allekirjoittaa sopimusta levy-yhtiön kanssa vaan suunnitelmana oli vain päästä studioon nauhoittamaan pelkän demon sijasta kunnon albumi, jonka he voisivat julkaista itsenäisesti. Näin tapahtuikin: Fu Manchu ei tehnyt sopimusta levy-yhtiön kanssa, vaan nauhoitukset johtivat yhtyeen ensimmäisen levyn, No One Rides for Free (1994), syntymiseen. Se julkaistiin itsenäisellä levy-yhtiöllä Bong Load Recordsilla.
Abshire jätti Fu Manchun ennen heidän toisen albuminsa, Daredevil, julkaisua 1995. Hänet korvasi Brad Davis. Romano ja Glass jättivät yhtyeen pian Fu Manchun kolmannen levyn, In Search Of..., jälkeen (1996) ja heidät korvasivat Brant Bjork ja Bob Balch. Glass, Romano ja Abshire perustivat trion Nebula, joka otti tunnepohjaisen "jammailupuolen" Fu Manchusta laajentaen sitä entisestään. Nebulan jäsenet ovat kuitenkin ilmaisseet Fu Manchun olevan osa "samaa perhettä".
Fu Manchu jatkoi uraansa julkaisemalla useita menestyneitä levyjä ja vahvistamalla voimakkaiden live-esiintymistensä mainetta. Yhtye oli saavuttanut mainetta vuosien myötä kiertäessään kiertueita muun muassa Kyussin, Monster Magnetin, Marilyn Mansonin, Clutchin, Corrosion of Conformityn ja White Zombien kanssa.
2000-luku
Brant Bjork jätti yhtyeen vuoden 2002 California Crossingin julkaisun jälkeen jatkaakseen soolouraansa, ja hänen tilalleen tuli entinen Sunshine- ja Smile-rumpali Scott Reeder. Vuonna 2004 Fu Manchu julkaisi Start The Machine -levyn. Vuoden 2008 helmikuussa 2008 yhtyeen kappale "Mongoose" albumilta California Crossing oli esillä Super Bowl -tapahtuman mainoksessa, jossa mainostettiin Toyota Sequoia -autoa.
Fu Manchu julkaisi vuoden 2007 albuminsa We Must Obey Yhdysvalloissa Liquor And Poker Music levy-yhtiön ja Euroopassa Century Media Recordsin alla vuonna 2007 ja seuraavan albumin Signs of Infinite Power lokakuussa 2009. Sen jälkeen yhtye vaihtoi levy-yhtiötä ja yhtyeen yhdestoista albumi Gigantoid julkaistiin huhtikuussa 2014 yhtyeen oman levy-yhtiön At the Dojo Recordsin kautta.
Elektra-kompleksi
Elektrakompleksi on psykoanalyysin mukaan tyttären torjuttu seksuaalinen kiintymys isäänsä, oidipuskompleksin rinnakkaisilmiö. Molempiin komplekseihin liittyy ambivalentteja rakkauden ja vihan tunteita vastakkaista sukupuolta edustavaa vanhempaa kohtaan, mutta tytöllä tunteet kohdistuvat isän ja hänen peniksensä kautta alkuperäiseen rakkauden kohteeseen eli äitiin. Käsitteen kehitti alun perin Sigmund Freud, mutta nykyisen nimen kompleksille antoi hänen aikalaisensa Carl Jung. Nimi tulee kreikkalaisen mytologian Elektrasta, Klytaimnestran ja Agamemnonin tyttärestä.
Tyynenmeren sota
Tyynenmeren sota eli salpietarisota käytiin vuosina 1879–1884 Chilen sekä Bolivian ja Perun muodostaman liittokunnan välillä. Sodan tuloksena Chile sai haltuunsa mineraaleista rikkaat alueet, Perun Tarapacán ja Bolivian rannikon (nykyisin II Región de Antofagasta), mikä jätti Bolivian sisämaavaltioksi.
Taustaa
Sodan lähtölaukauksena oli Chilen ja Bolivian kiista 23. ja 26. leveyspiirin välisestä Tyynenmeren rannikosta. Alueella oli runsaita mineraalivaroja, joita chileläiset yritykset hyödynsivät. Kuivassa ilmastossa maahan oli kertynyt hyvälaatuista guanoa ja salpietaria. 1840-luvulla keksittiin niiden käyttö lannoitteena, ja Bolivia, Chile ja Peru huomasivat äkkiä omistavansa valtavat raaka-ainevarat. Pian myös suurvallat puuttuivat peliin. Yhdysvallat sääti vuonna 1856 lain, jonka mukaan sen kansalaiset saivat ottaa haltuunsa guanoa sisältävät saaret. Espanja puolestaan miehitti lyhytaikaisesti Perun Chinchasaaret Perua ja Chileä vastaan käymässään sodassa. Brittiläiset yhtiöt investoivat alueella, mutta Peru kansallisti guanon kaivun 1870-luvulla.
Bolivialla ja Perulla oli erimielisyyksiä siitä, kenelle alun perin kuului Perun varakuningaskuntaan, sitten La Platan varakuningaskuntaan ja lopulta Boliviaan sisältynyt Charcasin alue. Kun Simón Bolívar perusti Bolivian, hän vaati pääsyä merelle, mutta rannikkokaistaletta kehittivät enimmäkseen chileläiset ja brittiläiset yhtiöt Chilen kehittyneemmän ja vakaamman talouden turvaamana.
Kansalliset rajat oli sovittu vasta 1866. Sopimuksessa maiden välinen raja kulki 24. leveyspiiriä, ja Bolivia ja Chile jakoivat verotulot 23.–25. leveyspiirin väliltä. Vuoden 1874 sopimuksessa Bolivia sai täydet verot 23.–24. leveyspiirin väliltä, mutta chileläiset yhtiöt maksoivat kiinteää veroa 25 vuoden ajan. Bolivia pettyi pian sopimukseen, kun chileläiset yhtiöt kasvoivat nopeasti brittiläisen pääoman turvin.
Vuonna 1878 Bolivian presidentti Hilarión Daza määräsi takautuvasti vuodesta 1874 veronkorotuksen chileläisille yhtiöille, huolimatta Chilen presidentin Aníbal Pinton protesteista. Antofagasta Nitrate & Railway Company kieltäytyi maksamasta veroja, jolloin Bolivian hallitus uhkasi takavarikoida sen omaisuutta. Chile lähetti sotalaivan rannikolle joulukuussa 1878. Bolivia ilmoitti uhkauksensa mukaan yhtiön takavarikosta ja huutokaupasta 14. helmikuuta 1879. Tuolloin Chile ilmoitti tämän johtavan rajasopimuksen mitätöimiseen, ja huutokauppapäivänä 200 sotilasta nousi maihin ja miehitti Antofagastan sataman taisteluitta.
Bolivia julisti 1. maaliskuuta 1879 sodan ja vetosi Perun kanssa solmimaansa salaiseen puolustussopimukseen vuodelta 1873. Perun hallitus päätti kunnioittaa sopimusta Chilen laajentumishaaveita vastaan mutta oli huolissaan siitä, etteivät liittokunnan joukot kykenisi pärjäämään Chilen armeijalle. Peru lähetti diplomaatin Chileen ja tavoitteli neuvotteluratkaisua; Chile vaati Perua pysymään puolueettomana, mistä Peru kieltäytyi sopimukseensa vedoten. Chile vastasi katkaisemalla diplomaattisuhteet ja julisti sodan liittolaisille 5. huhtikuuta 1879.
Argentiinaa pyydettiin liittymään Chilen-vastaiseen rintamaan. Argentiinalla oli aluekiistoja Chilen kanssa Patagonian alueesta, mutta Argentiina päätti jäädä sodan ulkopuolelle.
Sota
Poliittisesta epävakaudesta ja lyhytaikaisista hallituksista kärsinyt Bolivia ei ollut valmis sotimaan Chileä vastaan. Heti sodan alussa kävi selväksi, että aavikkomaastossa meren hallinta tulisi olemaan ratkaiseva tekijä. Bolivialla ei ollut laivastoa, ja Peru kärsi talousromahduksesta, eikä sen merivoimilla ja maavoimilla ollut riittävää harjoitusta eikä budjettia. Suurin osa sotalaivoista oli vanhentuneita, ja vain monitorit Huáscar ja Independencia kykenivät taisteluun.
Topáterin taistelu 23. maaliskuuta 1879 oli sodan ensimmäinen. Calamaa kohti edenneitä 554 sotilaan chileläisjoukkoja vastassa oli 135 Bolivian sotilasta ja siviiliä tri Ladislao Cabreran johtamana. Ammuspulasta kärsineet bolivialaiset vetäytyivät lukuun ottamatta pientä eversti Eduardo Abaroan johtamaa siviilien joukkoa, joka taisteli loppuun asti. Enempiä taisteluja maalla ei käyty, ennen kuin taistelu merellä oli ohi.
Merisota
Chilen laivaston taistelulaivat Almirante Cochrane ja Blanco Encalada purjehtivat vara-amiraali Juan Williamsin alaisuudessa Bolivian ja Perun rannikoiden edustalle. Iquique saarrettiin, Huanillosia, Mollendoa, Picaa ja Pisaguaa pommitettiin ja niiden satamat poltettiin. Amiraali Williams toivoi kaupan ja salpietarin viennin pysäyttämisen heikentävän liittolaisten taloutta ja pysäyttävän aseiden saannin ja pakottavan Perun laivaston suoraan taisteluun.
Perun laivasto ei antautunut taisteluun ylivoimaista vihollista vastaan, vaan Huáscar iski syvälle Chilen vesille amiraali Migual Graun komennossa, tavoitteena vetää vihollinen takaisin etelään ja häiritä Chilen kuljetuksia.
Ensimmäisessä meritaistelussa Chipanassa 12. huhtikuuta 1879 Perun korvetit Unión ja Pilcomayo tapasivat Chilen korvetin Magallanesin matkalla Iquiqueen. Kahden tunnin tykistötaistelun jälkeen Unión alkoi kärsiä moottoriongelmista, ja Magallanes pakeni saatuaan pieniä vaurioita.
Falls Road
250px|thumb
Tyynenmeren sota
Merisota
Kuuden kuukauden ajan se risteili merta ja katkoi Chilen huoltolinjat. Kapteeni Graun onnistui pitää pilkkanaan koko Chilen laivastoa, upottaa 16 laivaa, kaapata takaisin vallatut perulaiset laivat ja vaurioittaa lukuisia Chilen laivaston käyttämiä satamia sekä tuhota Antofagastan rannikkotykistö. Tämä tunnetaan nimellä Correrías del Huáscar.
Falls Road
Falls Road tai usein pelkkä Falls, on kaupunginosa ja katu Länsi-Belfastissa, Pohjois-Irlannissa. Falls Roadin asukkaat ovat enimmäkseen keskivertoa köyhempiä katolilaisia tasavaltalaisia, ja paikka onkin tunnettu enimmäkseen The Troublesin aikaisten levottomuuksien vuoksi. Falls Road sijaitsee aivan lähellä protestanttien asuttamaa Shankill Roadia, josta se on erotettu muurilla.
Tyynenmeren sota
Maasota
2. marraskuuta 1879 tehtiin maihinnousu laivojen tykistötulen tukemana Pisaguaan ja Juníniin, noin 500 kilometriä pohjoiseen Antofagasta. Pisaguassa 2 100 sotilaan joukot löivät liittolaisten 1 160 miehen joukot ja ottivat kaupungin hallintaansa. Maihinnousu Juníniin suoritettiin pienemmillä joukolla ja sen onnistuminen oli tiukalla. Päivän lopuksi maissa oli 10 000 Chilen armeijan sotilasta kenraali Erasmo Escalan johdolla etenemässä sisämaahan, Tarapacán maakunta oli eristetty muusta maasta ja kenraali Juan Buendían ensimmäinen eteläinen armeija ilman huoltoreittejä.
Etelään kohti Iquiquea marssiva 6 000 sotilaan armeija kesti liittolaisten 7 400 sotilaan joukon yllättävän vastahyökkäyksen San Franciscossa 19. marraskuuta korkein tappioin molemmilla puolilla. Bolivian joukot vetäytyivät taistelun aikana, mikä pakotti perulaiset vetäytymään Tarapacáan. Neljä päivää myöhemmin Chilen armeija valloitti kaupungin ilman suurempaa vastarintaa.
Escala lähetti 3 600 sotilaan osaston, ratsuväkeä ja tykistöä pyyhkimään pois loput Perun armeijasta, jossa arveltiin olevan enää alle 2 000 huonosti koulutettua ja aseistettua sotilasta. Tarapacán taistelu 27. marraskuuta seurasi Chilen joukkojen löydettyä perulaisen, lähes kaksi kertaa arveltua suuremman ja huomattavasti motivoituneemman joukon. Eversti Andrés Avelino Cáceresin komennossa Chilen retkikunta ajettiin pakosalle ja se jätti jälkeensä huomattavan määrän tarvikkeita ja ammuksia. Voitolla ei ollut enää merkittävää merkitystä sodassa ja kenraali Buendían armeija, jossa oli enää 4 000 sotilasta, vetäytyi kohti Aricaa pohjoisessa 18. joulukuuta.
Uusi Chilen retkikunta lähti Pisaguasta 24. helmikuuta 1880 ja laski lähes 12 000 sotilasta maihin Pacochanlahdella. Kenraali Manuel Baquedanon johdolla joukko eristi Tacnan ja Arican maakunnat ja esti Perun vahvistusten saapumisen pohjoisesta.