cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucina Hagman
Muu toiminta ja yksityiselämä
Hagman osti Turun läheltä Siinalan tilan kesäpaikakseen. Hän pysyi koko ikänsä naimattomana, mutta veljensä vaimon kuoltua vuonna 1891 hän otti kaksi näiden lapsista kasvattilapsikseen, ja myöhemmin vielä kolmannenkin sekä yhden sukuun kuulumattoman kasvattilapsen. Koulunjohtaminen kulki suvussa: yksi hänen kasvattityttäristään, Lisa Hagman, perusti vuonna 1919 nykyisen Apollon yhteiskoulun, josta tosin joutui taloudellisista syistä luopumaan pula-aikana. Lucina Hagman kuoli vuonna 1946 ja hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Muistaminen
Yleisradion vuonna 2004 järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Lucina Hagman äänestettiin 29. suurimmaksi suomalaiseksi. Hagmanin synnyinkoti Kälviällä on nykyisin Marttajärjestön ylläpitämä museo. Marttakotina tunnetun talon seinässä on Hagmanin muistolaatta. Kälviällä (nykyään osa Kokkolaa) toimii myös hänen mukaansa nimetty peruskoulu ja lukio. Helsingin Savelanpuistossa Uuden Yhteiskoulun nykyisen rakennuksen ohi kulkeva tie nimettiin vuonna 1999 Lucina Hagmanin poluksi. Kun koululle rakennettiin vuonna 2008 uusi katuyhteys, se sai nimekseen Lucina Hagmanin kuja.
Hagmanin synnyinkodin edustalla Kälviällä paljastettiin vuonna 2023 hänen syntymänsä 170-vuotispäivänä kuvanveistäjä Kaija Kontulaisen toteuttama Hagmania lapsena esittävä veistos, Siina, jonka tilasivat Kälviän Martat, paikallinen Lions Club ja Lucinan ystävät -järjestö.
Blue Mountains
Blue Mountains koostuu hiekkakivestä, joka kohoaa itärinteiden 370–550 metrin korkeudesta länsireunan yli kilometrin korkeuteen.
Vuoristo sai nimen Blue Mountains (Siniset vuoret), koska se näyttää kaukaa katsottuna siniseltä. Värin on syyksi on selitetty vuorilla leijuva auer, joka koostuu eukalyptuspuiden erittämistä eteerisistä öljyistä. Toisaalta kaikki kauas näkyvät vuoret näyttävät sinisiltä, koska niiden ja katsojan välissä oleva ilma sirottaa auringon valoa.
Vuoristossa on useita pikkukaupunkeja, kuten Katoomba, Blackheath, Mount Victoria ja Springwood. Vuodesta 1947 on noin 20 pikkupaikkakuntaa muodostanut paikallishallintoalueen nimeltä City of Blue Mountains. Sen asukasluku on noin 75 000.
Vuoristossa sijaitsevat kahdeksan luonnonsuojelualuetta muodostavat yhdessä Greater Blue Mountains -alueen, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Blue Mountainsin alueella on tuhansia vuosia elänyt kaksi alkuperäiskansaa, darugit ja gundungurrat.
Cadarso (1914)
Valmistus
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1914 ja otettiin palvelukseen 25. elokuuta 1917.
Palvelus
Alus osallistui Rifinsotaan. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1930.
Mosambikin kanaali
thumb|Mosambikin kanaali kartalla sinisellä. Mosambikin kanaali on Intian valtameren osa, joka sijaitsee Madagaskarin ja Kaakkois-Afrikan Mosambikin välissä. Kanaalin pituus on noin 1 600 kilometriä ja leveys noin 400–950 kilometriä.
Anatoli Kurkisen sota
Anatoli Kurkisen sota on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani. Se kertoo inkeriläissyntyisestä Anatoli Kurkisesta, joka puna-armeijassa palvellessaan jää suomalaisten vangiksi Ensossa ja joutuu muun muassa tulkin tehtäviin.
Düzcen maakunta
220px|thumb|Düzcen maakunta Turkissa
Düzcen maakunta on maakunta Pohjois-Turkissa Mustanmeren rannalla. Düzcestä on liikenneyhteydet Ankaraan ja Istanbuliin.
Düzce hajosi Bolun maakunnasta marraskuussa 1999, jolloin siitä tuli oma maakunta.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 360 388.
Piirikunnat
Düzcen maakunnassa on 8 piirikuntaa. (Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä):
Józef Wróbel
thumb|200px|Piispa Józef Wróbel SCJ pienoiskuva|160x160px|Józef Wróbelin vaakuna Józef Wróbel SCJ (s. 18. lokakuuta 1952 Bestwina, Puola) toimi katolisen kirkon Helsingin hiippakunnan piispana vuosina 2001–2008.
Wróbel vihittiin piispaksi Helsingin Johanneksenkirkossa 27. tammikuuta 2001. Hänet vihki virkaansa kardinaali Edward Idris Cassidy, joka toimi tuolloin Vatikaanin Paavillisen kristittyjen ykseyden edistämisen neuvoston puheenjohtajana.
Józef Wróbel on lähtöisin maanviljelijäperheestä Etelä-Puolasta. Hänet on vihitty papiksi vuonna 1980. Wróbel on väitellyt bioetiikasta moraaliteologian tohtoriksi Roomassa vuonna 1985. Hän kuuluu Jeesuksen pyhän sydämen pappien veljeskuntaan, johon noin puolet Suomessa toimivista katolisista papeista kuuluu. Hän toimi piispan työnsä ohella puolalaisessa Lublinin katolisessa yliopistossa moraaliteologian professorina.
Paavi Benedictus XVI siirsi Wróbelin tämän omasta pyynnöstä kesäkuussa 2008 Lublinin arkkihiippakunnan neljänneksi apulaispiispaksi. Piispa Wróbel ei missään vaiheessa kunnolla kotiutunut Suomeen, koska oli toisaalta tottunut toisenlaiseen hallintokulttuuriin ja toisaalta itse edusti toisenlaista hallintokulttuuria kuin edeltäjänsä Paul Verschuren. Tämä osaltaan aiheutti jännitteitä piispan ja seurakunnan välille. Myöskään Wróbelin kielitaito tai sen puute ei edesauttanut sopeutumista. Wróbel kyllä osasi sujuvasti saksaa, ranskaa ja italiaa, mutta perin huonosti englantia eikä lainkaan suomea tai ruotsia.
16. kesäkuuta 2009 paavi nimitti hänen seuraajakseen suomalaisen Teemu Sipon. Teemu Sippo on ensimmäinen suomalainen katolinen piispa sitten Arvid Kurjen.
Hyväilyseksi
thumb|Mies hyväilee naisen vaginaa. Hyväilyseksi tai petting on kumppanin eroottista hyväilemistä ja kiihottamista orgasmiin asti, mutta ilman yhdyntää. Hyväilyseksiin voi kuulua partnerin sukupuolielinten hyväilyä käsillä tai suulla, kiihkeitä suudelmia, tai kehon muuta stimulointia. Hyväilyseksi on muuten samanlaista kuin esileikki, paitsi että se on jo itsessään päämäärä eikä vain yhdynnän valmistelua. Joskus touhun aikana ei vielä ole selvää, kummasta lopulta on kyse.
Hyväilyseksiä harrastetaan, koska erogeenisten alueiden ja muunkin ihon seksuaalinen koskettelu sekä orgasmi tuottavat mielihyvää. Myös muut kädelliset kuin ihminen harrastavat sitä. Entisaikoina uskonnolliset seksuaalikäsitykset suhtautuivat hyväilyseksiin nykyistä kielteisemmin, jopa avioliitossa, mutta nykyaikana asenteet sitä kohtaan ovat tulleet hyväksyvämmiksi.
Nuorten hyväilyseksissä on tyypillistä, että poika yrittää päästä mahdollisimman pitkälle ja tyttö yrittää jarrutella ja pysytellä kunniallisissa rajoissa. Vaikka hyväilyseksi ei johdakaan yhdyntään, sitä harjoitetaan joskus siksi, koska nuori nainen haluaa antaa partnerilleen ja itselleen nautintoa ja orgasmin menettämättä arvokasta neitsyyttään yhdynnässä. Joidenkin nuorten vanhemmat pitävätkin hyväilyseksiä nuorilla hyväksyttävämpänä kuin yhdyntää.
Pikkarala
Pikkarala on yksi Oulun kaupunginosista. Maastoltaan Pikkarala on pääosin mäntykangasta. Oulujoen alavimmat rannat on suurimmaksi osaksi otettu maanviljelyskäyttöön. Pikkarala sijaitsee Maikkulan suuralueella aivan Oulun ja Muhoksen kunnanrajan tuntumassa. Vuoteen 1965 saakka Pikkarala kuului lakkautettuun Oulujoen kuntaan. Kaupunginosa lienee saanut nimensä Pikkaraisen suvun mukaan.
Pikkaralan hiekkaisista harjuista on kaivettu tuhansia kuutioita hienoa hiekkaa maanteiden ja rautateiden pengermateriaaliksi. Laajat entiset soranottoalueet Oulu–Kontiomäki-rautatien varressa ja asemanseudulla ovat yhä nähtävissä. Pikkaralassa toimii Pikkaralan koulu, Weberin tiilitehdas ja Shell-huoltoasema. Pikkaralan pohjavedestä pumpataan suuria määriä vettä ympäri Oulua.
Liikenne
Pikkarala sijaitsee Oulujoen etelärannalla valtatien 22 sekä Oulu–Kontiomäki-rautatien varrella. Alueen pääväylä on valtatie 22. Asutus on keskittynyt valtatieltä haarautuvien yhdys- ja taajamateiden varsille. Kevyen liikenteen väyliä ei ole. Kylästä lähtee tieyhteys Kempeleen Juurussuon kylään sekä Tyrnävän Murtoon.
Koskilinjojen paikallisliikenteen vuorot liikennöivät Pikkaralaan päivittäin. Pikkaralasta oli aiemmin myös lossiyhteys Oulujoen ylitse Lapinkankaan kaupunginosaan: 1930-luvulla alkanut lossiliikenne päättyi syksyllä 2021, ja lossi romutettiin 2023. Pikkaralan lossina tunnetun lautta-aluksen korvaamista kiinteällä siltayhteydellä on suunniteltu alustavasti.
Muhoksen ja Pikkaralan välinen pyörätie valmistui kesällä 2008.
Rautatieliikenne
'' Rautateiden henkilöliikenteen pysähdykset poistettiin Pikkaralasta 1980-luvulla lättähattuliikenteen päättyessä. Pikkaralan ratapiha siirtyi kauko-ohjaukseen vuonna 1996, aseman miehitys loppui vuonna 1985. Nykyisin vanha asemarakennus on yksityisasuntona, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan Oulusta käsin. Pikkaralan asema-alueella on hyväkuntoisia, alun perin rautatiehenkilökunnalle tarkoitettuja rakennuksia. Nykyisin nämä rakennukset ovat yksityisasuntoina.
Pikkaralan Asemakylä
Rautatien ja valtatien väliselle alueelle muodostunut Pikkaralan Asemakylä muodostaa pienen, noin sadan hengen kyläyhteisön. Kylä on muodostunut Asemakyläntien ja valtatien varrelle.
Pikkaraisenkylä
Kaupunginosan eteläosassa sijaitseva Pikkaraisenkylä on muodostunut pääasiassa valtatien ja Oulujoen väliselle harjannealueelle. Kylä sijaitsee peltomaiseman keskellä, ja sen rakennuskanta käsittää sekä uusia omakotitaloja että vanhoja maataloja.
Pukki
Pukin kyläalue on pääasiassa sijoittunut rinteille rantapeltojen yläpuoliselle alueelle Pukintien varrelle.
Vasankangas
Valtatien ja Oulujoen välillä sijaitseva Vasankankaan kyläalue on muodostunut pelto- ja metsämaisemaa halkovan Vasankankaantien ja sen sivutien varrelle. Vasankankaalla toimi koulun vieressä kyläkauppa 1930-luvulta lähtien. Kauppa lakkautettiin sotien jälkeen.
Viikinkidivisioona
Viikinkidivisioona on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani, joka kertoo suomalaista SS-miehistä toisessa maailmansodassa. Kirjassa kerrotaan Jaakko Rautakorvesta sekä hänen tovereistaan ensin koulutuksessa, sittea itärintamalla sotilaspalveluksessa.
Suodatinteoria
Suodatinteoria (1958) on Donald Broadbentin malli valikoivasta tarkkaavaisuudesta, jonka mukaan ihminen suodattaa kuulemistaan kuuloärsykkeistä vain osan tietoiseen prosessointiin ja muut hylätään. Hylättyjäkin ärsykkeitä käsitellään pinnallisesti fysikaalisten ominaisuuksien perusteella. Niistä voidaan muistaa, oliko kuultu ääni musiikkia vai puhetta ja oliko puhe naisen, miehen vai lapsen puhetta. Broadbentin mallissa ihminen oli silti yksikanavainen eli pystyy keskittymään vain yhteen ärsykkeeseen kerrallaan.
Teoria nopeasti kyseenalaistettiin, sillä Moray (1959) ja muut todistivat, että ihmiselle itselle tärkeät sanat, kuten oman nimi pääsevät läpi suodattimesta. Ihminen ei siis täydellisesti suodata kaikkia muita ärsykkeitä pois. Muita versioita suodatinteoriasta ovat kehittäneet muun muassa Anne Treisman, Deutsch ja Deutsch sekä Donald Norman.
Historiaa
Colin Cherry aloitti valikoivan tarkkaavaisuuden tutkimisen 1950-luvulla tutkiessaan cocktail party-ilmiötä dikoottisen kuuntelun avulla. Cocktail party -ilmiössä tarkkaavaisuus suuntautuu itselle tärkeisiin asioihin, vaikka ympäristö olisi meluisa. Dikoottisessa kuuntelussa koehenkilöille annetaan kuulokkeiden kautta eri viesti kumpaankin korvaan samanaikaisesti ja pyydetään koehenkilöitä kuuntelemaan vain toista viesteistä. Cherryn kokeissa ilmeni, että kuunnellusta viestistä eli pääsanomasta muistettiin lähes kaikki, mutta toisesta viestistä, sivusanomasta ei muistettu mitään. Kokeesta pääteltiin ihmisen olevan niin sanotusti yksikanavainen eli ihminen pystyy keskittymään vain yhteen ärsykkeeseen kerrallaan.
Broadbentin malli
Broadbent jatkoi dikoottisen kuuntelun kokeita Cherryn jälkeen. Myös Broadbentin kokeissa pääsanomasta suurin osa, mutta sivusanomasta ei. Hän kuitenkin huomasi, että koehenkilöt pystyivät kertomaan fysikaalisia ominaisuuksia sivusanomasta. Koehenkilöt muistivat, oliko sivusanoma puhetta vai musiikkia sekä puhujan sukupuolen, mutta eivät viestin sisältöä. Kokeiden perusteella Broadbent kehitti suodatinteorian sensorisen informaation kulusta tietoisuuteen.
Broadbentin mallin mukaan aisti-informaatio kulkee monien rinnakkaisten aistikanavien kautta lyhytaikaiseen sensoriseen muistiin, joka pystyy säilyttämään informaatiota vain muutaman sekunnin. Jotta ärsyke pääsee merkityksen prosessointijärjestelmiin, sen täytyy kulkea kanavan kautta, jolla on rajallinen kyky välittää informaatiota. Sen takia kaikesta vastaanotetusta kuuloinformaatiota pitää suodattaa läpi pääsevä informaatio. Ärsykkeet suodatetaan läpi fysikaalisten ominaisuuksien perusteella esimerkiksi huomioiden äänenkorkeus ja voimakkuus. Pääsanoman lisäksi muita ärsykkeitä ei päästetä läpi.
kehyksetön|500x500px
Broadbentin malli suodatinteoriasta (1958)
Muut teoriat
Anne Treisman kehitti mallia suodatin-vaimennusteoriaksi, jonka mukaan sivusanomaa käsitellään jossain määrin, vaikka huomio on keskittynyt pääsanomaan. Sivusanoma ei suodatu kokonaan pois vaan vaimentuu ja voidaan nostaa tarvittaessa esiin. Aivot ovat kuitenkin herkistyneet huomaamaan itselle tärkeitä asioita kuten oman nimen tai omaan harrastukseen liittyviä sanoja kuullusta viestistä.
Deutsch ja Deutsch (1963) kehittivät myöhäisen valinnan mallin, jonka mukaan kaikki informaatio analysoidaan merkitykseltään. Informaation analysoinnin jälkeen tehdään valinta tarkkaavaisuuden kohteesta. Tarkkaavaisuuden kohteeksi valitaan merkitykseltään tärkein ärsyke, jota lähdetään prosessoimaan tietoisesti.
Donald Normanin teorian mukaan tarkkaavaisuus on resurssi, jota on rajallinen määrä. Kun huomio keskittyy täysin pääsanoman seuraamiseen, sivusanoman seuraaminen on vaikeampaa. Jos pääsanoma ei vie paljon tarkkaavaisuutta, resursseja riittää muihinkin huomion kohteisiin. Teoria kuvaa ihmisen olevan osittain kaksikanavainen.
Dorygnathus
Dorygnathus eli ”harppuunaleuka” oli lentolisko, jonka siipien kärkiväli oli noin yhden metrin. Dorygnathus eli jurakaudella, 190 miljoonaa vuotta sitten, Euroopassa. Suvun latinankielisen nimen antoi Wagner vuonna 1860. Dorygnathus oli sukua Rhamphorhynchus-lentoliskoille.
Lammainen
Lammainen, Torttila ja Kokemäenjoen pohjoispuolella sijaitseva Harjavallan Pirilän kaupunginosa muodostavat Lammaistenlahden kulttuurimaiseman, joka on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia
Lammaisissa on alueelta tehtyjen löytöjen perusteella ollut asutusta jo kivi- ja pronssikausilla, mutta nykyinen kylä alkoi syntymään ilmeisesti vasta vuoden 1347 jälkeen, jolloin kuningas Maunu Eerikinpoika lahjoitti Lammaistenkosken ja Lammaistenlahden Turun piispa Hemmingille. Lammaistenkoski oli keskiajalla merkittävä kalastuspaikka, jossa paikallisten talonpoikien lisäksi myös Turun piispa piti tokeitaan. Koska Lammainen ja Torttila ovat niin sanottuja ruotsalaisen oikeuden kyliä, ne ovat nuorempia kuin joen pohjoispuolella sijaitsevat Pirilä ja Pirkkala. 1400-luvun asiakirjoissa kylän nimi esiintyy muodossa ”Lamandzvigh”, jonka arvellaan tulevan ruotsin laamannia tarkoittavasta sanasta ”lagman”. Seutu kuului alun perin Kokemäen pitäjään, ja viimeistään 1300-luvun alusta lähtien Ulvilaan, kunnes Nakkilan kunta perustettiin vuonna 1860. Lammaisten talot sijaitsivat aluksi aivan Kokemäenjoen partaalla, mutta osan sorruttua jokeen 1720-luvulla niitä siirrettiin kauemmas nykyisille paikoilleen.
1940-luvulla Harjavaltaan perustetun Outokummun kuparisulaton työntekijöiden asuinalueita suunniteltiin arkkitehti Alvar Aallon laatimassa Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelmassa Torttilan lisäksi myös Lammaisiin, mutta suunnitelmaa ei milloinkaan toteutettu.
Sähköšokki
Sähköšokki on kidutusmuoto, jossa kidutettavalle annetaan sähköisku. Sähköšokkeja annetaan kidutettaville esimerkiksi kiinnittämällä johdot korviin, sormenpäihin tai varpaisiin, toisinaan myös sukupuolielimiin. Virtalähteenä on usein käsikäyttöinen generaattori. Usein se on muunnettu vanhanaikaisesta kenttäpuhelimesta. Varsinaiset sähköšokit ovat hyvin lyhyitä ja voimakkaita sähköiskuja, mutta usein käytetään myös pitkäkestoisia ja matalajännitteisiä šokkeja.
== Sähköšokki lääketieteessä == thumb|Cerlettin sähköhoitolaite Museo di Storia della Medicina -museossa [[Roomassa]]
Aiemmin sähköšokkeja käytettiin lääketieteessä hoidettaessa mielenterveyspotilaita. Sittemmin lääketieteellistä käyttöä on alettu kutsua sähköhoidoksi (ECT, electroconvulsive therapy). Italialaiset Ugo Cerletti (1877–1963) ja Lucio Bini (1908–1964) ottivat vuonna 1937 käyttöön sähköšokin. ECT on edelleen rutiinikäytössä kliinisessä psykiatriassa ja on yksi tehokkaimmista vakavan masennuksen hoitomenetelmistä.
Sähköšokki populaarikulttuurissa
Elokuvissa aivojen sähköhoito on yleensä kuvattu rangaistukseksi tai jopa kidutukseksi. Miloš Formanin ohjaamassa elokuvassa Yksi lensi yli käenpesän Jack Nicholsonin näyttelemälle roolihenkilölle annetaan sähköšokki rangaistukseksi huonosta käytöksestä mielisairaalan suljetulla osastolla. Nukutusta ei toimenpiteen aikana käytetä, sillä elokuva sijoittuu 1960-luvun alkuun.
Levitators
The Levitators on suomalainen pitkän linjan reggaebändi. Levitatorsin alkuperäisiä jäseniä olivat Jussi Tirronen, Vesa Järvinen ja Esa Kärenmäki, jotka tapasivat 1970-luvun lopulla Lahdessa opiskellessaan Yhteiskoulun lukiossa. 1970-luvun lopulla bändissä oli mukana myös Jari Eskola (1978-1982). 1980-luvun alussa bändin työnimenä oli Levitationaires. Mukana oli tuolloin Teemu Virtanen (1980-1983), Jarmo "Jape" Åhman (1980-1982) ja Janne Nyman (1980-1981). Vuonna 1982 bändiin liittyivät Ossi Helin ja Esa Kaalikoski (1982-1985) ja vuonna 1983 Juhani "Jylle" Tolvanen, jolloin Levitatationaires nimi oli vaihtunut yksinkertaisempaan muotoon Levitators ja bändi teki ensimmäisen virallisen keikkansa, ravintola Nuutissa, Lahdessa.
Levitators on esittänyt koko pitkän uransa ajan englanninkielistä jamaikalaista rytmimusiikkia skasta aina dance halliin, lähimpänä sydäntä ehkä kuitenkin sellainen musiikki, mitä alun perin opeteltiin levyiltä soittamaan 1980-luvun alkuvuosina, eli 1970- ja 1980 -lukujen taitteen rockers ja early dance hall -tyyli. Levitators on pisimpään yhtäjaksoisesti Suomessa toiminut reggaebändi. Vuonna 1995 bändiin liittyi Mikko Parviainen, joka soitti aluksi vetopasuunaa, mutta sittemmin saksofoneja. Viimeiseksi bändiin on liittynyt laulaja Päivi Lahti. Vesa Järvinen lopetti bändissä vuonna 2014. Samana vuonna Esa Kaalikoski teki paluun bändiin, tällä kertaa kosketinsoittajana.
Kokoonpano
Levitatorsin pisimpään vaikuttanut kokoonpano on ollut:
Diskografia
Pitkän uransa aikana Levitators on esiintynyt lukuisissa paikoissa ja useilla eri festivaaleilla. Bändi on julkaissut seuraavat levyt:
Päijät-Hämeen maakunta
Päijät-Häme on Suomen maakunta Etelä-Suomessa, ja se käsittää historiallisen Hämeen maakunnan itäosan. Sitä ympäröivät Uusimaa etelässä, Kanta-Häme lännessä, Pirkanmaa luoteessa, Keski-Suomi pohjoisessa, Etelä-Savo koillisessa ja Kymenlaakso idässä. Maakuntaan kuuluu kymmenen kuntaa. Päijät-Hämeessä sijaitsevat Päijänteen eteläpää ja Vesijärvi. Vellamo on Päijät-Hämeen maakuntaliiton symboli.
Kunnat
Päijät-Hämeen maakunnassa on 10 kuntaa, joista kolme on kaupunkeja. Seuraavassa luettelossa kaupungit on lihavoitu:
Entiset kunnat
pienoiskuva|390x390px|Päijät-Hämeen kunnat vuonna 1996.
Sallasta itään
Sallasta itään  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani. Sallasta itään on julkaistu myös Veikko Honkasen lukemana äänikirjana.
Vänrikki Virtasen sissikomppania on lepäämässä syksyllä 1943, kun se hälytetään äkkiä varastoja räjäyttäneen vihollisjoukon kimppuun. Pian komppania joutuu väijytykseen ja vääpeli Jussi Kesti huomaa makaavansa vaikeasti päähänsä haavoittuneena suolla kaukana komppaniastaan.
Päijät-Hämeen maakunta
Aluejako
Päijät-Hämeeseen kuuluu yhdeksän kuntaa, joista Lahti, Heinola ja Orimattila ovat kaupunkeja. Alueella on tehty neljä kuntaliitosta: Heinolan maalaiskunta on liitetty Heinolaan, Artjärvi Orimattilaan, Nastola Lahteen ja Hämeenkoski Hollolaan. Aiemmin myös Kuhmoinen kuului Päijät-Hämeeseen, mutta vuonna 1974 se siirtyi Keski-Suomen lääniin ja vuonna 2021 Keski-Suomen maakunnasta Pirkanmaan maakuntaan. Puhelinluetteloiden aluejaossa Kuhmoinen kuului Päijät-Hämeeseen.
Iitin kunnanvaltuusto hyväksyi vuonna 2011 kunnanhallituksen esityksen, että Iitti siirtyisi Kymenlaakson maakunnasta Päijät-Hämeen maakuntaan vuonna 2013. Asiasta päättää lopullisesti valtioneuvosto. Toukokuussa 2016 valtioneuvosto hyväksyi Iitin siirtymisen Päijät-Hämeeseen vuoden 2019 alussa. Iitti liittyi osaksi Päijät-Hämeen maakuntaa 1. tammikuuta 2021.
Luonnonmaantiede
pienoiskuva|Päijänteen [[Salonsaari (Päijänne, Asikkala)|Salonsaari Asikkalassa.]] Maakunnan eteläosien halki kulkevat Salpausselän reunamuodostumat. Vääksyssä Toinen Salpausselkä erottaa Vesijärven ja Päijänteen toisistaan. Vesijärven eteläreunan muodostaa Lahden kautta kulkeva Ensimmäinen Salpausselkä. Maakunta kuuluu suurimmaksi osaksi Päijänteen vesistöalueeseen lukuun ottamatta eteläisimpiä osia, jotka kuuluvat Porvoonjoen valuma-alueeseen. Maakunnan länsirajalla on Kokemäenjoen vesistöön kuuluvia järviä. Kalkkisista alkunsa saava Kymijoki virtaa Päijät-Hämeen alueella varsin leveänä ja järvimäisenä: Heinolan ympärillä se muodostaa Ruotsalaisen ja Konniveden järvet.
Reunamuodostumien ohella maakunnassa on myös pitkittäisharjuja, muun muassa Pulkkilanharju ja Kalkkisten harjujaksot. Maaperä on pääosin moreenia, paitsi eteläosissa, joissa on runsaasti savikoita. Päijät-Hämeen korkeimmat kohdat ovat Tiirismaa (223 m) Hollolassa ja Kammiovuori (221 m) Sysmässä. Maakunnalle tyypillisiä metsiä ovat mäntyvaltaiset kangasmetsät, mutta Päijänteen ympäristössä on myös lehtimetsiä. Soita alueella on vähän.
Päijät-Hämeen maakunta muodostuu kolmestatoista maisematyypistä
Korkeimmat paikat
pienoiskuva|upright|Tiirismaan radio- ja televisiomasto. Päijät-Hämeen korkein paikka on Tiirismaan Tiirismäki, jolle on sijoitettu Etelä-Suomen korkeimpana paikkana radio- ja televisiomasto. Lähistöllä korkeita niin ikään Salpausselän harjulla olevia paikkoja ovat Hakalaukunmäki, joka on Lahden korkein paikka, mutta jonka korkein huippu on Hollolan puolella sekä Kartanonmäki, jolla on laskettelurinne ja vapaa-ajan vuokra-asutusta Messilän kartanon yhteydessä.
Korkeille paikoille ei aina ole ajokelpoista tietä. Helposti tavoitettavia korkeita paikkoja ovat kuitenkin telemastojen paikat, koska niiden huolto- ja kunnossapito edellyttävät ajoyhteyttä laitekopin luokse. Korkeat tavoitettavat paikat voivat toimia hyvinä yhteydenpitopaikkoina UHF- tai VHF-taajuuksisin radioin.
Asutus
Päijät-Hämeen merkittävin asutustihentymä on Lahden kaupunki.
Muu asutus keskittyy eteläisille maanviljelyyn parhaiten kelpaaville alueille Lahden ympäristöön. Maakunnan pohjois- ja länsiosat ovat sitä vastoin harvaan asuttuja ja metsäisiä.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Päijät-Hämeessä sijaitsi 21 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 11 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Historia
pienoiskuva|[[Hollolan kirkko on ollut alueen keskus keskiajalta lähtien. Se on Päijät-Hämeen vanhin säilynyt rakennus.]] pienoiskuva|[[Vääksyn kanava.]] Vaikka maakuntana Päijät-Häme on nuori, ovat sen keskusalueet Suomen vanhimpia tunnettuja asuinpaikkoja: Lahden Ristolassa on ollut asutusta jo 9 300 vuotta sitten silloisen Ancylusjärven rannalla.
Toijalan vesitorni
thumb|Toijalan vesitorni Pätsiniemessä. Toijalan vesitorni on vesitorni Toijalassa Akaassa. Se on toinen Akaan vesitorneista eli ylävesisäiliöistä. Toinen on Viialassa. Toijalan vesitorni on rakennettu 1950-luvulla.
Päijät-Hämeen maakunta
Historia
Päijänteen eteläpäässä Hollolassa oli tärkeä asutuskeskus 1300-luvulla, jolloin sinne perustettiin katolinen seurakunta. Ennen sitä idän ortodoksisuus ulottui Lahteen asti. 1300-luvulla tiedetään Lahden kylän kautta kulkeneen niin sanotun Ylinen Viipurintien Hämeenlinnasta Viipuriin. Vesijärven etelärannalla sijaitseva Lahden kylä mainitaan kauppapaikkana jo 1400-luvun alkupuolelta. Lahdesta haarautui myös Savontie, joka kulki Heinolan kautta Savonlinnaan, Ruotsin kuningaskunnan itäiseen etuvartioon, Olavinlinnaan. Savon tien toinen reitti kulki Pulkkilanharjua pitkin Sysmään.
Toijalan vesitorni
Vesitornin betonirakenteet korjattiin vuonna 2010. Se saneerattiin 2016–2017, jolloin uusittiin torniin johtavat putkistot ja tornin sisäiset putket. Samalla otettiin käyttöön veden ultraviolettivalolla tapahtuva desinfiointi, jolla varmistetaan veden mikrobiologinen laatu. Porraskäytävän asbestieristeet korvattiin uudenaikaisilla eristeillä.
Päijät-Hämeen maakunta
Historia
Päijät-Häme alkoi kehittyä omaksi talousalueekseen 1800-luvun lopulla sen myötä, kun Hollolan Lahden kylä kasvoi Vääksyn kanavan (1871) ja Helsingin-Hämeenlinnan-Pietarin rautatien (1870) valmistuttua.
Sysmää, Hartolaa ja Heinolaa lukuun ottamatta on Päijät-Häme ollut koko ajan kuulunut hallinnollisesti Hämeen lääniin. Heinola oli 1775 perustetun Kymenkartanon läänin pääkaupunki, mutta 1839 se menetti asemansa Mikkelille, josta tuli uuden Mikkelin läänin pääkaupunki. Myös Sysmä ja Hartola kuuluivat Mikkelin lääniin.
Nykyinen maakunta kattaa suurelta osin saman alueen kuin historiallinen Hollolan emäseurakunta, johon kuului uuden ajan alussa Asikkalan, Heinolan, Nastolan Orimattilan ja Kärkölän alueet. Merkittäväksi kauppapaikaksi muodostui Vesijärven pohjoisrannalla sijaitseva Anianpelto. Anianpelto menetti markkinapaikkana merkityksensä, kun Helsingin ja Pietarin välinen rautatie rakennettiin Lahden kautta 1860-luvulla.
Hollolan Lahden kylästä tuli Hollolaan kuuluva epäitsenäinen kauppala 1878 ja kaupunki 1905. Vääksyn ja Kalkkisten kanavien rakentamisen myötä Päijänteen–Vesijärven reitistä tuli Itä- ja Pohjois-Hämeen tärkein liikenneväylä.
Liikenne
pienoiskuva|upright|[[Lahti–Loviisa-rataa Orimattilassa.]]
Maantieliikenne
Päijät-Hämeen maakuntaa palvelevat tärkeimmät päätiet ovat valtatiet 4, 5, 12 ja 24 sekä kantatiet 46, 53 ja 54. Myös seututie 167 on erityisen merkittävä varsinkin Lahden ja Orimattilan välisellä osuudella.
Raideliikenne
Päijät-Hämeessä on rautatieyhteydet Helsingistä ja Riihimäeltä Lahden kautta Kouvolaan. Lisäksi Lahdesta menee rautatiet Heinolaan ja Loviisaan, mutta nykyisin nämä rataosuudet ovat vain tavaraliikenteen käytössä. Lahden rautatieaseman kautta kulkevat kaikki Helsingistä Kouvolan suuntaan kulkevat Savon radan ja Karjalan radan kaukojunat. Lähijuna Z kulkee Helsingin ja Lahden välillä Lahden oikorataa pitkin, ja muutama vuoro jatkaa Lahdesta edelleen Kouvolaan. Lähijuna G kulkee Lahden ja Riihimäen välillä ja lähijuna O kulkee Kouvolaan sekä osa vuoroista myös Kotkan satamaan asti. Päijät-Hämeen alueella on 9 rautatieasemaa, jotka ovat Lappila, Järvelä, Herrala, Henna, Lahti, Villähde, Nastola, Uusikylä ja Kausala.
Ilmailu
Päijät-Hämeessä sijaitsee Lahti-Vesivehmaan lentokenttä Asikkalassa, jossa ei ole matkustajaliikennettä. Lisäksi maakuntakaavan luonnosvaiheessa oli esillä uusi lentoasema Orimattilan Hennaan, mutta asia on toistaiseksi jätetty pois maakuntakaavasta.
Tietoliikenne
Päijät-Hämeessä on kuusi yleisradiolähetyspaikkaa. Lahdessa ovat Kolavankangas, sekä Radiomäen itäinen radiomasto ja Radiomäen läntinen radiomasto, Hollolassa Tiirismaa, Padasjoki sekä Sysmän Nuoramoinen.
Kristinusko
Päijät-Hämeen alueella esikoislestadiolaisuus on voimakasta erityisesti Lahden seudulla. Lahden seudulla vaikuttaa myös evankelisuus. Lahden–Heinolan seutu on myös evankelioivan herätyskristillisyyden voimakasta tukialuetta. Liikkeen kannatus ulottuu myös ympäristön maaseutupitäjiin.
Politiikka
Eduskuntavaaleissa Päijät-Häme muodostaa Hämeen vaalipiirin yhdessä Kanta-Hämeen kanssa. Vaalipiiristä eduskuntaan valittavat 14 kansanedustajaa jakautuvat melko tasan molempien maakuntien kesken. Vuoden 2019 vaaleissa väkiluvultaan hieman suurempi Päijät-Häme sai kuusi edustajaa: SDP:stä Mika Kari ja Ville Skinnari, perussuomalaisista Rami Lehto ja Jari Ronkainen, kokoomuksesta Kalle Jokinen ja keskustasta Hilkka Kemppi. Hallitusneuvotteluissa Skinnari valittiin kehitysyhteistyö- ja ulkomaankauppaministeriksi Rinteen hallitukseen, ja hän jatkoi samassa tehtävässä myös Marinin hallituksessa. Maakunnan edustajien määrä laski vuonna 2020 viiteen, kun Jokinen muutti Orimattilasta Hämeenlinnaan.
Murteet
Päijät-Hämeen halki kulkee suomen päämurteiden murreraja, joten kieliasun puolesta maakunta jakautuu kahdeksi erilaiseksi osaksi. Sysmä ja Hartola (perinteisen luokituksen mukaan myös Padasjoki) kuuluvat itämurteiden puolelle; sysmäläisten ja hartolalaisten puhetapa kuuluu savolaismurteiden Päijät-Hämeen murteisiin. Muut Päijät-Hämeen maakunnan kunnat kuuluvat länsimurteiden puolelle; täällä puhemuotona on kaakkoishämäläisten murteiden Hollolan ryhmä.
Kaakkoishämäläinen kielimuoto ei ole kovin tunnettu, vaikka se onkin varsin omaperäinen. Murretta on tehnyt tunnetuksi lahtelainen Raggars-yhtye, ja myös Pirkka-Pekka Peteliuksen tunnetuksi tekemä Kymenlaakson murre on sitä lähellä. Perihämäläisellä murrepohjalla on paljon itäisiä, lähinnä karjalaisia murrepiirteitä. Kaakkoishämäläisten murteiden Hollolan ryhmälle leimallisia läntisiä tai hämäläisiä piirteitä ovat
Itäistä tai karjalaista vaikutusta ovat seuraavat piirteet:
Sananlaskut
Siinä on hyvä emäntä, joka paljon tekee ja vähän syö. (Päijäthämäläinen sanonta)
=== Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet ===
thumb|right|[[Päijätsalo Sysmässä.]]
Kotiseutumuseot
Päijät-Hämeessä on useita kotiseutumuseoita sekä kaupunginmuseoita.
Lahden seudun kuntarakennetunnustelu
Päijät-Hämeen kuntien yhdentyminen perustuu tällä hetkellä sosiaali- ja terveystoimialat kattavaan selvitykseen, jossa tavoitteena on maakunnallinen koko. Toinen yhdentymisprosessi on vuodesta 2002 alkaen voimassa ollut Lahden seutukokeilu, joka laajeni vuonna 2007. Sen ulkopuolelle jäivät Päijät-Hämeen kunnista Artjärvi ja Hartola. Sosiaali- ja terveysalan yhdentymistä ei hoideta Lahden seutukokeilun piirissä vaan erikseen.
Osa Päijät-Hämeen kunnista kävi keskenään kuntarakennetunnusteluja 2010, jossa kartoitettiin mahdollisuutta siihen, että Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Hämeenkoski, Kärkölä, Lahti, Nastola ja Padasjoki voisivat muodostaa yhden kunnan. Hankkeen työnimenä oli Vellamo. Kuntien valtuustot Lahtea lukuun ottamatta päättivät kuitenkin olla lähtemättä mukaan kuntaliitokseen.
Erikoissairaanhoito
pienoiskuva|oikea|Päijät-hämeen Keskussairaala Lahdessa Erikoissairaanhoitoa varten Päijät-Hämeen kunnilla on Päijät-Hämeen keskussairaala, jota ylläpitää Päijät-Hämeen hyvinvointialue.
Siihen kuuluvat Päijät-Hämeen kaikki 10 kuntaa.
Terveydenhoito
Tiirismaan kansanterveystyön kuntayhtymän (Hollola, Hämeenkoski ja Kärkölä) toiminta siirtyi osittain Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymälle ja pääosin Peruspalvelukeskus Oivalle. Kuntayhtymän nimi muuttui Tiirismaan terveydenhuoltokiinteistöjen kuntayhtymäksi. Asikkala, Hollola, Hämeenkoski, Kärkölä ja Padasjoki perustivat Hollolan kunnan organisaatioon liikelaitoksen, Peruspalvelukeskus Oivan, joka vastaa pääosasta näiden kuntien sosiaalihuollon ja perusterveydenhuollon palveluja.
Artjärvellä, Orimattilalla, Myrskylällä ja Pukkilalla on yhteinen Orimattilan seudun kansanterveystyön kuntayhtymä.
Nastolan perusturvapiirissä yhdistyisivät Nastolan ja Iitin terveyskeskukset sekä sosiaalipalvelut.
Orimattilan perusturvapiiriin kuuluisi nykyisen Orimattilan seudun kansanterveystyön kuntayhtymän kunnat ja Orimattilan kaupunki (Orimattila, Myrskylä ja Pukkila).
Sähkö- ja kaukolämpö
Lahden ja Hollolan alueella toimii Lahti Energia, joka vastaa Lahden ja Hollolan Salpakankaan sähkönjakelusta sekä kaukolämmöstä. Lahti Energialle kuuluvaa sähkönjakeluverkkoa on myös Hollolan Salpakankaan ja osittain Orimattilan alueella. Lahden kaupunginvaltuustolla on veroprosentin nousun hillitsemiseksi suuria budjettitavoitteita Lahti Energian sille maksamien osinkojen suhteen. Lahden kaupungin talousarvion alijäämiä on maksettu Lahden kaupunkikonsernin muiden osien, lähinnä Lahti Energian tuotoilla, jolloin kaupungin tilinpäätöksen ollessa alijäämäinen kaupunkikonsernin tilinpäätöksestä on silti muodostunut ylijäämäinen.
Palo- ja pelastustoimi
Palo- ja pelastustoimessa palokunnat on maakunnallistettu Päijät-Hämeen pelastuslaitokseksi 2004 alkaen.
Päijät-Hämeen alueella on useita sopimuspalokuntia, jotka avustavat Päijät-Hämeen pelastuslaitosta.
Kenttävartio Susi
Kenttävartio Susi  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani, joka sijoittuu vuoden 1942 Syvärille.
Baltian rautatieasema
Baltian rautatieasema voi tarkoittaa ainakin seuraavia rautatieasemia:
Niklas Ansamaa
Niklas Ansamaa (s. 16. maaliskuuta 2000) on suomalainen ohjelmoija, yrittäjä ja tiktokkaaja.
Ura
Vuonna 2017 Ansamaa julkisti Nitomani School -projektinsa puheellaan Oppimisen Fiestassa ja hänen yrityksensä aloitti xEdu-yrityskiihdyttämöllä hankkeen kehityksen. Nitomani School Oy perustettiin 2017. Vuonna 2019 Ilkka Paananen rahoitti Opentunti-yhdistyksen ja Nitomani Schoolin Taidetta koodissa -pilottihanketta Ruskossa, Maskussa ja Nousiaisissa. Hankkeen tavoitteena oli lisätä erityisesti tyttöjen kiinnostusta koodausta kohtaan kuvataiteen avulla. Vuonna 2020 Nitomani School teki 35 000 euron liikevaihdolla 78 000 euroa tappiota.
Yangchuanosaurus
Yangchuanosaurus (nimen merkitys: ”Yangchuanin lisko”) on sukupuuttoon kuollut teropodeihin kuuluva dinosaurussuku, jonka fossiileja on löydetty Keski-Kiinasta. Suku eli keskijurakaudelta aina myöhäiselle jurakaudelle, ja se jaetaan kahteen lajiin. Näistä Yangchuanosaurus shangyouensis eli kauden Bathonia- tai Callovia-vaiheella ja Yangchuanosaurus shangyouensis hieman myöhemmin, luultavasti Oxford-vaiheella.
Kuoleman suo
Kuoleman suo on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Yangchuanosaurus
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Yanchuanosaurus shangyouensis verrattuna ihmiseen Yangchuanosaurus oli arviolta noin 11 metriä pitkä ja painoi kolmisen tonnia. Suurin löydetty kallo on noin 1,1 metrin pituinen. Yangchuanosauruksella oli harja pään päällä sekä pieni sarvi kuonon päällä. Sillä oli terävät pykäläreunaiset hampaat ja todella voimakkaat leuat. Hampaita oli enemmän kuin sen sukulaisella Allosauruksella. Yangchuanosauruksen takaraajat olivat vahvat, ja sen häntä auttoi sitä tasapainon ylläpitämisessä. Eläimen selkärangan muodon perusteella on ehdotettu, että Yangchuanosauruksella on saattanut olla selässään kapea harja tai jopa matala purje. Se olisi luultavasti ollut kirkasvärinen, ja sitä olisi käytetty esittelyyn ja viestimiseen.
Löytöhistoria
pienoiskuva|vasen|Yangchuanosaurus shangyouensiksen [[holotyyppi näytteillä hongkongilaisessa museossa]] pienoiskuva|Taiteilijan näkemys lajista Yangchuanosaurus shangyouensis Yangchuanosauruksen ensimmäiset jäänteet löysivät Shagyoun patoa korjanneet työläiset Sichaunin maakunnasta, Kiinasta vuonna 1977. Heti fossiilin löydettyään työläiset kutsuivat paikalle Chungkingin luonnonhistoriallisen museon henkilökunnan tarkastelemaan löytöä. Löytö koostui lähes täydellisestä luurangosta, josta puuttuivat vain eturaajat, takajalat ja hännänpää. Se oli yksi suurimmista ja täydellisimmistä löydetyistä kiinalaisista teropodeista. Dinosaurus sai vuonna 1978 nimekseen Yangchuanosaurus shangyouensis, löytöpaikan, Yangchuanin piirikunnan, mukaan. Myöhemmin lajista on löydetty lisää fossiileja, ja on myös kuvattu toinen laji, Yangchuanosaurus zigongensis. Se tunnetaan kahden epätäydellisen luurangon perusteella.
Kuolinasento
Kun Yangchuanosaurs löydettiin, se makasi oudossa asennossa. Se makasi kyljellään ja kallo oli taipunut taaksepäin. Häntä oli taipunut ylöspäin ja takaraajatkin olivat koukussa. Eturaajoja ei löydetty. Kuolinasennon on voinut selittää eläimen jäämisellä kiinni mutaan, kun se oli jahtaamassa saalista. Kyseisen yksilön kallo oli myös hyvässä kunnossa, mutta sillä oli todella lyhyt kuono.
Elintavat
Yangchuanosaurus oli vahva, keskikokoinen lihansyöjä, joka luultavasti käytti ravinnokseen stegosaureja sekä alueen erilaisia sauropodeja, kuten Mamenchisauruksia ja Shunosauruksia. Se on saattanut myös syödä raatoja. Yangchuanosaurus eli hyvin metsäisillä alueilla.
Fylogenia
Kladogrammi vuodelta 2013:
Miia Nuutila
Miia Kristiina Nuutila (s. 12. lokakuuta 1972 Forssa) on suomalainen näyttelijä.
Nuutila kirjoitti ylioppilaaksi Forssan yhteislyseosta vuonna 1991. Hän opiskeli Pohjois-Karjalan kansanopistossa näyttämötyönlinjalla 1991–1992 ja voitti Veikko Sinisalo -kilpailun vuonna 1992. Nuutila opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa vuosina 1992–1996 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi. Hänen pro gradu -työnsä Suurta rakkautta metsästämässä käsitteli rakkautta työn lähtökohtana, suuntana ja päämääränä.
Nuutila on näytellyt muun muassa Yleisradion vuosina 1997–2006 esittämissä Maalaiskomedia-sarjoissa, televisiosarjassa Tahdon asia (2005) sekä elokuvassa FC Venus (2005). Hän on juontanut Maajussille morsian -sarjaa vuosina 2007–2016. Hänet on nähty myös Jopet Show’ssa. Keväällä 2009 Nuutila osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan, jossa hän sijoittui kuudenneksi tanssiparinsa Vesa Anttilan kanssa.
Vuodesta 2022 Nuutila on näytellyt yhdessä Sanna Saarijärven kanssa Anne Prokofjeffin musiikkikomediassa Tähdet radalla. (Aikaisempi versio nimellä Hyvässä nousussa). Teksti perustuu paljolti Nuutilan ja Saarijärven lapsuus- ja nuoruusmuistoihin. Musiikista vastaa Nuutilan puoliso Antti Paavilainen.
Muuta
Nuutila oli naimisissa ohjaaja-muusikko Kari Nenosen kanssa 1990-luvulta saakka ja heillä on kaksi lasta. He saivat virallisen eron tammikuussa 2016. Nuutila seurusteli Jean S. -yhtyeen laulusolistin Antti Paavilaisen kanssa keväästä 2015 alkaen ja he avioituivat syyskuussa 2016. Nuutila on tehnyt sanoituksia muun muassa Tuohimaa-yhtyeelle ja Nenosen Nainen kuin omena – Kai puusta pudonnut -näytelmän sävellyksiin.
Nuutila toimii myös energiahoitajana ja henkisenä valmentajana.
Evelyn Lear
thumb|right|Evelyn Lear Evelyn Lear (8. tammikuuta 1926 – 1. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen oopperasopraano.
Lear syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hän opiskeli mm. Juilliard School of Musicissa ja esiintyi sellaisissa huomattavissa oopperataloissa kuin Metropolitan-oopperassa, La Scalassa ja Covent Gardenissa.
Lear tulkitsi esimerkiksi Claudio Monteverdin, Alban Bergin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Straussin, Georges Bizet'n, Hector Berliozin ja Henry Purcellin tuotantoa.
Lear oli naimisissa oopperalaulaja Thomas Stewartin kanssa vuodesta 1955 tämän kuolemaan saakka 24. syyskuuta 2006. Pari sai kaksi yhteistä lasta.
Hävittäjä-ässä (romaani)
Hävittäjä-ässä on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani vuodelta 1975.
Pääosiltaan talvi- ja jatkosotien aikaan sijoittuvan romaanin päähenkilö on hävittäjälentäjä Toivo Kuikka, romaanin alussa arvoltaan kersantti, lopussa lentomestari. Romaanissa kuvataan ilmasodan tapahtumia yksittäisten taistelukohtausten ja sotilaskohtaloiden kautta. Lisäksi sen keskeisiä elementtejä ovat lentäjien aseveljeys ja muu sosiaalinen elämä. Tärkeä osa on päähenkilö Toivon ja pohjalaisen maanviljelijän tyttären Maija Jurron rakkaustarina. Tarinan edetessä Toivo Kuikka kehittyy lentäjänä ja saa yhä tehokkaampia koneita. Ensimmäiseksi hän lentää koulutuslentoja nimeämättömillä harjoituskoneilla, talvisodassa Fokker D.XXI:llä ja jatkosodassa Brewsterillä ja lopulta Me 109:llä.
Héctor Rossetto
Rossetto, viisinkertainen argentiinanmestari (1941, 1944, 1945, 1947, 1961, 1972), voitti Mar de Plata -turnaukset 1949 ja 1952. Hän kilpaili shakkiolympialaisissa kuudesti vuosien 1950 ja 1972 välillä, voittaen ne vuonna 1952.
Rossetto syntyi Bahía Blancassa. Hän kuuluu Miguel Najdorfin ohella maansa tunnetuimpiin lajin taitajiin.
Tukikohta palaa
Tukikohta palaa  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Paul Zamecnik
Paul Charles Zamecnik (s. 22. marraskuuta 1912 – 2009 ) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja tutkija. Hän harjoitti huomattavan akateemisen uransa ohella ammattiaan Massachusetts General Hospitalissa 1950-luvulta lähtien.
Zamecnik syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja valmistui Harvard Medical Schoolista lääketieteen tohtorina vuonna 1936. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian sekä American Academy of Arts and Sciencesin jäsen.
Zamecnikin tutkimusryhmä oli keskeisessä osassa muun muassa proteiinien biosynteesin mekanismin selvittämisessä. Hän oli vuodesta 1936 lähtien naimisissa Mary Connorin kanssa. Parilla oli kolme yhteistä lasta. Mary kuoli 94 vuoden ikäisenä 26. elokuuta 2005.
Zamecnikille myönnettiin palkintona hänen lääketieteellisestä tutkimustyöstään National Medal of Science vuonna 1991 ja Laskerin erityispalkinto vuonna 1996.
Suomumustesieni
Tuntomerkit
Suomumustesieni on keskikokoinen helttasieni. Lakki on 2-6 cm leveä ja 5-15 cm korkea, aluksi munamainen, sen jälkeen tasapaksu lieriö, myöhemmin kellomainen ja lopulta reunoilta repeilevä ja mustemaiseksi nesteeksi hajoava. Lakin yläpinta on pohjaväriltään valkea ja kookkaiden, vaaleanruskeiden tai hieman punertavien suomujen peittämä. Heltat ovat hyvin tiheät, ohuet, nuorena harmaanvalkoiset, vanhemmiten hieman punertavat ja sulavat lopulta mustemaiseksi itiömassaksi. Aivan vanhana jalan nokkaan jää vain riekaleisen lakin laki. Sienen 10-15 cm pitkä jalka on valkoinen ja solakka, mutta muuten kiiltävän sileä. Jalassa on kalvomainen, helposti irtoava rengas. Myös jalka irtoaa helposti lakista. Malto on valkoista, pehmeää, haurasta ja hyvin ohutta. Tuoksu ja maku ovat mietoja.
Kasvuaika ja -paikka
Suomumustesienet kasvavat etenkin piha- ja puistonurmilla, puutarhoissa, kaatopaikoilla ja joutomailla heinäkuusta marraskuulle. Ne kasvavat tyypillisesti tiheinä ryhminä ravinteikkassa multamaassa asutuksen lähellä, mutta on huomioitava, että suomumustesieni kerää herkästi ympäristömyrkkyjä, kuten lyijyä ja kadmiumia. Suomumustesieni on yleinen lähes koko Suomessa Lappia lukuun ottamatta, Etelä-Suomessa se on hyvin yleinen.
Käyttö ravinnoksi
Suomumustesieni on hyvä, joidenkin lähteiden mukaan jopa herkullinen ruokasieni niin kauan kuin heltat ovat vielä valkoiset. Se soveltuu hyvin ruoanlaittoon sen parsamaisten ominaisuuksien takia. Suomumustesieni on kypsennettävä välittömästi poimimisen jälkeen, koska se sulaa nopeasti mustemaiseksi itiömassaksi jääkaapissakin. Toisin kuin monet muut mustesienilajit, esimerkiksi harmaamustesieni, suomumustesieni ei sisällä kopriinia, joka aiheuttaa alkoholin kanssa antabusreaktion.
Mario
Mario (マリオ, Mario, tunnetaan myös nimellä Super Mario) on Shigeru Miyamoton luoma pelihahmo ja Nintendon virallinen maskotti. Mario esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1981 Donkey Kong -pelissä. Vuonna 1985 Mario esiintyi Nintendon NES-konsolilla julkaistussa nimikkopelissään Super Mario Bros, jota on myyty yli 40 miljoonaa kappaletta, ollen yksi kaikkien aikojen myydyimmistä videopeleistä. Mario-hahmo on esiintynyt yli 200 pelissä. Mario on putkimies, mutta peleissä hän yleensä pelastaa prinsessa Peachia, jonka Bowser on kaapannut linnaansa.
Super Mario Bros. -pelin jälkeen Mario on esiintynyt yli sadassa pelissä, joiden tyylilajeihin lukeutuvat tasohyppelyiden lisäksi muun muassa ajopelit ja urheilupelit. Mario-sarjan uusin peli julkaistiin vuonna 2022, ja se on nimeltään Mario Strikers: Battle League Football.
Ulkoasu
Pääsääntöisesti Mario on punapaitainen ja sinihaalarinen mies, jolla on ruskeat hiukset, kulmakarvoitus, viikset ja siniset silmät. Mariolla on punainen hattu, jossa on painettuna M-kirjain.
Kahdessa ensimmäisessä Super Mario Bros. -pelissä Mariolla oli punaiset housut ja sininen paita, mutta nämä värit vaihtoivat paikkaa kolmannessa pelissä ja yhdistelmä on sittemmin pysynyt tällaisena. Vaihdon arvellaan tehdyn sen vuoksi, että Mario näkyisi paremmin.
Nintendo-hahmojen taistelupeli Super Smash Bros. leikitteli Marion väriskeemoilla. Yksi Marion vaihtoehtoisista väriskeemoista on hänen normaalin väriyhdistelmänsä vastakohta, eli Mariolla on sininen lakki ja paita sekä punaiset housut. Samassa pelissä Mario voi myös saada vaatteet, jotka vastaavat väreiltään Wario-vihollisen asua.
Historiaa
Mario esiintyi ensimmäistä kertaa Donkey Kong -pelissä vuonna 1981. Hahmon alkuperäinen nimi oli Jumpman ja hänen ammattinsa puuseppä eikä putkimies. Hahmon loi vuonna 1977 Nintendolle graafikoksi palkattu Shigeru Miyamoto. Nintendon Yhdysvaltojen osasto nimesi Jumpmanin Marioksi vuokranantajansa Mario Segalen (1934–2018) mukaan.
Hahmon ulkonäkö syntyi aikakauden teknisten rajoitteiden vuoksi: Mariolle suunniteltiin alun perin hiukset, joiden kuului olla mustat, mutta ne olisivat olleet näkymättömät Donkey Kongin mustan taustavärin takia. Mariolle piirrettiin viikset, koska hänelle ei voitu piirtää suuta, joka johtui siitä, että hänen päänsä oli liian pieni. Marion asusteeksi valittiin haalarit, jotta hänen käsiensä liike olisi näkyvää.
Donkey Kongin jatko-osa Donkey Kong Junior (1982) on ainoa peli, jossa Mario nähdään pelin antagonistina. Marion ensimmäinen oma peli oli vuonna 1983 ilmestynyt Mario Bros. Peli sijoittuu New Yorkin viemärijärjestelmään ja siinä esitellään ensimmäistä kertaa Marion veli Luigi.
Vuodesta 1995 lähtien Marion ääninäyttelijänä on toiminut Charles Martinet. Hän toimii myös mm. Luigin, Warion ja Waluigin äänenä.
Mario-pelit
Mario seikkailee yli 200 pelissä, joko pää- tai sivuosassa. Pelisarjoja ovat mm. tunnetuin Mario-peli eli tasohyppelysarja Mario, ajopelisarja Mario Kart sekä urheilupelit Mario Golf ja Mario Tennis.
Mario piirretyissä
Mario debytoi televisiossa jo 1984, Ruby-Spearsin tuottamassa sarjassa nimeltään Saturday Supercade, joka kesti kaksi tuotantokautta välillä 1984-85 ja jossa Mario nähtiin Donkey Kong -pelin hahmojen kanssa. Mariosta on myös tehty anime-elokuva, joka sai rajoitetun julkaisun Japanissa vuonna 1986. Kyseinen elokuva tunnetaan huonosti jopa sen kotimaassa ja on saatavilla lähinnä piraatti-VHS:ien muodossa Internetin kautta.
Mariosta tehtiin kolme 15-minuuttista OVA-animaatiota, jotka julkaistiin vain Japanissa. Niiden teemoina olivat klassiset sadut, jotka on muutettu Mario-pelien hahmoilla, esimerkiksi Lumikki ja seitsemän kääpiötä. Huomattavaa on, että OVA-jaksoissa on paljon erilaisia vihollisia Super Mario Bros. 3:sta. OVA-pätkät julkaistiin 3. elokuuta vuonna 1989, ennen Super Mario Bros. Super Show ' n pyörimistä Amerikassa.
Marion virallinen televisiodebyytti nähtiin 1989, jolloin DiC:n Super Mario Bros. Super Show alkoi näkyä NBC-kanavalla. Sarjan ohessa pyörivät myös The Legend of Zelda -peliin pohjautuva piirretty sekä Captain N: The Game Master.
1993 Super Mario Allstars -sarja näytti vanhoja SMBSS- ja SMW-jaksoja NBC:llä. Tämän jälkeen Mariota ei ole nähty missään piirrossarjassa.