cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmimuunteisuus
Usein kolmimuunteisuus tulkitaan niin, että edellinen kahdeksasosanuotti on kaksi kertaa jälkimmäistä pitempi kestoltaan. Suhde on siis 67/33, tasajaon 50/50 sijaan. Kestojen välinen suhde riippuu monista tekijöistä, esimerkiksi temposta. Periaatteessa suhteen yläraja on 75/25, jolloin etummainen kahdeksasosa on pisteellinen eli siihen yhdistetty kuudestoistaosanuotti. Jälkimmäinen kahdeksasosa on painokkaampi.
Jazzmusiikissa on oma vakiintunut notaatiotapa.
Corvina
Viljelyalue
Rypälettä kasvatetaan Koillis-Italiassa Veneton alueella noin 75 neliökilometrin alueella.
Rypälettä käytetään pääasiallisena rypälelajikkeena useissa Gardajärven–Veronan alueen laatuviineissä (Amarone della Valpolicella DOCG, Bardolino DOC, Bardolino Superiore DOCG, Garda DOC, Recioto della Valpolicella DOCG, Valpolicella DOC, Valpolicella Ripasso DOC), joissa sitä voi olla jopa 95 prosenttia.
Heippes
Heippes on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 76 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 10,48 neliökilometriä.
Heippesin väkiluku on kasvanut neljällä henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 72 asukasta. Myös vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 72.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1961
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 1961 isäntäkaupunkeina toimivat Geneve ja Lausanne Sveitsissä. Kisat järjestettiin 2.–12. maaliskuuta. Joukkueita oli mukana 20, ja ne pelasivat kolmessa sarjassa. Kanada voitti maailmanmestaruuden ja Tšekkoslovakia Euroopan-mestaruuden. Kanadaa edusti amatööriseurajoukkue Trail Smoke Eaters. Edellisen maailmanmestaruutensa seura oli voittanut vuonna 1939. Kisat olivat yleisömenestys.
Turnauksessa käytettiin ensimmäistä kertaa pleksilaseja kaukalossa.
A-sarja
Saksan liittotasavalta luovutti ottelunsa Itä-Saksaa vastaan.
Suomi turnauksessa
Suomen pelaajista eritoten Pertti Nieminen jäi katsojien mieliin. Ottelussa Kanadaa vastaan hän ajautui tappeluun Don Fletcherin kanssa ja seuraavassa ottelussa Nieminen taklasi Neuvostoliiton Veniamin Aleksandrovin pleksilaidan läpi. Ottelu täytyi tämän johdosta keskeyttää, jotta kaukalo saatiin kuntoon. Nieminen itse tosin kuvaili taklausta ennemminkin lonkkaheitoksi ja tavanomaiseksi kamppailutilaneeksi.
Suomi voitti Itä-Saksan kolmannen erän nousulla, kun Teppo Rastio ja Esko Luostarinen tekivät ratkaisumaalit. Ottelu Länsi-Saksaa vastaan päättyi puolestaan tasamaalehin 4–4, vaikka Suomi johti ottelua vielä kolmannen erän alkaessa 3–1.
Paul Byron
Paul Byron (s. 27. huhtikuuta 1989 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Montreal Canadiensissa. Hänet varattiin NHL:n varaustilaisuudessa 2007 kuudennella kierroksella Buffalo Sabresiin. Hän teki Buffalossa debyyttinsä 2011 ennen kuin hänet kaupattiin Calgaryyn.
Ura
Byron pelasi kaudella 2005-2006 Ottawa West Golden Knightsissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi QMJHL:ssä pelaavaan Gatineau Olympiquesiin. Hän teki 44 pistettä kauden aikana. Buffalo Sabres varasi hänet kuudennella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2007. Seuraavalla kaudella 2007–2008 hän jatkoi Gatineaussa tehden 52 ottelussa 68 pistettä. Pudotuspeleissä hän teki 32 pistettä 19 ottelussa. Hän oli joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt 51 pistettä iskeneen Claude Girouxin jälkeen. Joukkue voitti QMJHL:n mestaruuden. Viimeisellä QMJHL -kaudellaan 2008-2009 hän teki 99 pistettä 64 ottelussa ja hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen.
Byron teki kolmivuotisen sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa heinäkuun ensimmäisenä päivänä 2009 vain viisi tuntia ennen kuin Buffalo olisi menettänyt oikeutensa häneen. Hän joutui kuitenkin tyytymään paikkaan Sabresin farmijoukkue Portland Piratesissa, jossa hän pelasi 57 ottelua ja teki 33 pistettä. Seuraavalla kaudella hän teki 53 pistettä 67 pelissä. Byron ansaitsi samalla kaudella myös paikan NHL-kokoonpanossa ja teki debyyttinsä 22. tammikuuta 2011. Hän teki ensimmäisen NHL-pisteensä, kun syötti Tyler Myersin tekemän maalin 5–3 -voitossa New York Islandersista. Ensimmäisen maalinsa hän teki kaksi yötä myöhemmin Ottawa Senatorsia vastaan.
25. heinäkuuta 2011 Byron kaupattiin Chris Butlerin kanssa Calgary Flamesiin, joka antoi tilalle Robyn Regehrin, Ales Kotalikin ja varausvuoron. Hän aloitti kautensa AHL-joukkue Abbotsford Heatissa, mutta ansaitsi myöhemmin paikkansa Calgaryn kokoonpanossa. Hän teki myös maalin uransa ensimmäisestä rangaistuslaukauksesta Toronto Maple Leafsia vastaan. Byron joutui olemaan kaudella 2012–2013 yli kuukauden sivussa olkapäävamman takia. Hän teki kaudella kuitenkin 15 pistettä 38 Abbotsfordissa pelaamassaan ottelussa. Hänet kutsuttiin helmikuussa Calgaryyn, mutta hän loukkasi kätensä heti ensimmäisessä pelissään. Hän pelasi kuitenkin kauden aikana vielä kolme peliä.
Kauden 2013–2014 Byron aloitti jälleen kautensa Abbotsford Heatissa, josta hänet kuitenkin kutsuttiin Calgaryyn, jonka valmentaja Bob Hartley vakuuttui hänen aggressiivisesta pelitavastaan.
Yksityiselämä
Byronilla on vaimo Sarah. Heillä on tytär Elianna ja poika Brysen.
Perivólia
Perivólia (, ”Puutarhat”, ”Hedelmätarhat”) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Brendan O’Donnell
Brendan O’Donnell (s. 25. kesäkuuta 1992 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin Extraligassa Rytíři Kladnossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta O’Donnell osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
O’Donnell vietti lähes koko junioriuransa kotikaupungissaan Manitoban Winnipegissa. Kootenay Ice varasi hänet 96. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2007, mutta O’Donnell ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi tulevaisuudessa pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. O’Donnell voitti Winnipeg Wildin paidassa kauden 2008–2009 päätteeksi MMHL:n mestaruuden. Kauden 2009–2010 hän pelasi MJHL-junioriliigan Winnipeg South Bluesissa, jonka sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin O’Donnell voitti tehoilla 29+32=61. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan vuoden tulokkaaksi ja tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Tampa Bay Lightning varasi O’Donnellin kuudennella kierroksella 156. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Samana kesänä hänet varasi myös Des Moines Buccaneers 18. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa. O’Donnell siirtyi kaudeksi 2010–2011 kuitenkin BCHL-junioriliigan Penticton Veesiin, jonka toiseksi paras pistemies hän oli Joey Laleggian jälkeen tehoilla 29+43=72. Vuodet 2011–2015 O’Donnell kävi Pohjois-Dakotan yliopistoa. Hän voitti freshman -vuotensa 2011–2012 päätteeksi WCHA:n mestaruuden. Sophomore -vuotensa 2012–2013 päätteeksi O’Donnell valittiin sarjan akateemiseen tähdistökentälliseen. Senior -vuotenaan 2014–2015 hän oli 13 osumallaan UND:n kolmanneksi paras maalintekijä. O’Donnell voitti NCHC:n runkosarjan mestaruuden, Penrose Cupin.
Syyskuussa 2015 O’Donnell liittyi ammattilaistry-out -sopimuksella AHL-joukkue Manitoba Moosen harjoitusleirille. Hänen koejaksonsa ei kuitenkaan tuottanut jatkosopimusta. Muutama päivä try-outin purkamisensa jälkeen, lokakuussa 2015 O’Donnell teki vuoden mittaisen sopimuksen ECHL-joukkue Florida Everbladesin kanssa. Hän oli kaudella 2015–2016 tehoilla 17+20=37 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Neljännesvälierissä O’Donnell jakoi kolmella osumallaan Everbladesin sisäisen maalipörssin voiton Matt Marquardtin ja Ryan Martindalen kanssa. Syyskuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. O’Donnell jakoi kaudella 2016–2017 koko ECHL:n maalipörssin voiton Brampton Beastin David Pacanin kanssa ja sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän jakoi myös Everbladesin sisäisen tehotilaston voiton Michael Kirkpatrickin kanssa lukemalla +32. O’Donnell valittiin maalis-huhtikuun 2017 vaihteessa ECHL:n viikon pelaajaksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen. O’Donnell pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua lainalla AHL-joukkue Texas Starsissa helmikuussa 2017, jolloin hän pelasi joukkueessa ammattilaistry-out -sopimuksella.
O’Donnell siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kiinalaisjoukkue Kunlun Red Stariin. Hän pelasi siellä 25 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. O’Donnell pelasi ison osan kaudestaan myös seuran farmijoukkue KRS Heilongjiangissa, VHL:ssä, jossa hän teki piste per peli -tahdilla 13 ottelussa tehot 3+10=13.
Maajoukkueura
O’Donnell edusti Canada Westin joukkuetta World Junior A Challengessa vuonna 2010.
Esko Saha
Esko Saha (aik. Eero Esko, 9. joulukuuta 1917 Pori – 13. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli Fenno-Filmin ja ohjaaja Yrjö Nortan vakionäyttelijöitä.
Saha oli tunnettu isojen sankariroolien näyttelijä useissa 1940-luvun elokuvissa. Hän teki tunnetuimmat osansa elokuvissa Matkalla seikkailuun (1945), Kyläraittien kuningas (1945), Sankari kuin sankari (1948) sekä Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952), jossa hän teki viimeisen pääosaroolinsa.
Saha näytteli sekä draamoissa että komedioissa. Urheiluelokuvassa Sisulla ja sydämellä (1947) hänellä oli Matin osa, jota hän arvion mukaan näytteli "leppoisan koomillisin piirtein ja kunnostautui etenkin nyrkkeilykunnossaan ja todella iskevästi kehässä." Saha oli jo vanhastaan nyrkkeilyn harrastaja. Elokuvadebyytissään Suviyön salaisuus (1945) hän esiintyi vielä nimellä Eero Esko. Vielä 1960-luvun alussa Saha teki sivuroolin elokuvassa Se alkoi omenasta.
Kari Hoppu
Kari Heikki Hoppu (s. 23. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen juristi ja professori. Hän on kauppatieteen tohtori, oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari. Hän toimii yritysjuridiikan professorina Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun Laskentatoimen ja rahoituksen laitoksen yksikössä. Lisäksi hän on yritysjuridiikan dosentti Turun kauppakorkeakoulussa.
Kari Hopun isä oli professori Esko Hoppu.
Pierre Brunet
Pierre Émile Ernest Brunet (28. kesäkuuta 1902 Le Quesne – 27. heinäkuuta 1991 Boyne City, Michigan, Yhdysvallat) oli ranskalainen taitoluistelija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan mestari.
Brunet kilpaili pariluistelussa aviovaimonsa Andrée Brunet´n kanssa menestyksekkäästi 1920- ja 1930-luvuilla. Pari luisteli vuosina 1924–1932 kaksi olympiavoittoa ja yhden olympiapronssin, neljä maailmanmestaruutta ja yhden MM-hopean sekä Euroopan mestaruuden.
Brunet osallistui kaksiin olympiakisoihin myös miesten yksinluistelussa: Chamonix´ssa 1924 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Sankt Moritzissa 1928 seitsemänneksi. Ranskan mestaruuden Brunet voitti miesten yksinluistelussa viidesti (1924–1925, 1927–1931) ja pariluistelussa vaimonsa kanssa 11 kertaa (1924–1933, 1935).
Brunet avioitui Andréen (o.s. Joly) kanssa vuonna 1929. Heidän poikansa Jean-Pierre, myös lupaava taitoluistelija, kuoli auto-onnettomuudessa 19-vuotiaana. Brunet´n perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1940. Pierre Brunet ryhtyi valmennusuralle, jonka aikana hän valmensi muun muassa Carol Heissia, Scott Hamiltonia ja Donald Jacksonia.
Benny Hill
Alfred Hawthorn ”Benny” Hill (21. tammikuuta 1924 Southampton – 20. huhtikuuta 1992 Teddington) oli englantilainen koomikko. Hän aloitti uransa teatterikoomikkona, mutta siirryttyään televisioon 1950-luvun alussa Hill nousi nopeasti Britannian tunnetuimmaksi koomikoksi. Hänen ohjelmastaan Benny Hill Show tuli 1970-luvulla kansainvälisesti hyvin suosittu.
Nuoruus
Isänsä mukaan nimetty Alfred ”Alfie” Hawthorn Hill syntyi 21. tammikuuta 1924 Westrow Gardensissa Southamptonissa. Hänellä oli isoveli Leonard, ja myöhemmin perheeseen syntyi pikkusisko Diana. Kauppiaana työskennellyt Alfred vanhempi oli kasvanut esiintyjäperheessä ja liittynyt sirkukseen 16-vuotiaana.
Hillin perhe kävi keskiviikkoisin katsomassa music hall -esityksiä. Hill kertoi niissä pitäneensä eniten koomikkojen esityksistä, joita hän alkoi jäljitellä kotonaan. Koulussa Hill piti eniten kuvataiteesta, mutta ei muuten ollut koulusta kiinnostunut ja lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana. Hän opetteli soittamaan akustista kitaraa ja liittyi Bobbie’s Concert Party -nimiseen koomikkoryhmään, joka esiintyi Southamptonin klubeissa.
Toisen maailmansodan puhjettua vuonna 1939 Hill jätti viihdeurahaaveet toistaiseksi syrjään, meni toimistotöihin ja ryhtyi sen jälkeen maitomieheksi. Samalla hän muutti pois kotoa.
Esiintyjänuran alkuvuodet
Hill liittyi Ivy Lillywhite and Friends -ryhmään, joka esiintyi Southamptonissa tansseissa ja illanvietoissa. Aluksi Hill lauloi ja soitti kitaraa, mutta ajan myötä hän otti esitykseensä mukaan koko ajan enemmän stand up -komiikkaa. Koska kahden työn tekeminen oli liian raskasta, Hill päätti vuonna 1941 alkaa kokopäivätoimiseksi viihdyttäjäksi ja muutti Lontooseen. Muutaman torjutuksi tulemisen jälkeen impressaari Harry Benet otti Hillin teatteriryhmäänsä näyttämöapulaiseksi ja pienten revyyroolien esittäjäksi. Tässä ryhmässä Hill esiintyi ensimmäisen kerran teatterilavoilla.
Hill joutui sodan aikana viideksi vuodeksi asepalvelukseen autonkuljettaja-mekaanikoksi. Hänet sijoitettiin Dunkerqueen, mutta hän ei koskaan joutunut taistelutehtäviin. Sodan loputtua hän palasi Lontooseen ja sai armeijan viihdytysjoukoista paikan musikaalikomediassa Happy Weekend. Sen jälkeen hänet lähetettiin esiintymään brittijoukoille Hampuriin Saksaan. Siellä hän teki vaikutuksen koomikon kyvyillään ja pääsi kiertämään viihdytysjoukoissa Britanniassa, Ranskassa, Belgiassa ja Saksassa vuoteen 1947 saakka.
Palattuaan Lontooseen Hill vaihtoi Alfie-kutsumanimensä Bennyksi ihailemansa amerikkalaisen koomikon Jack Bennyn mukaan. Hänen oli aluksi vaikea saada vakituista työtä koomikkona, sillä Lontoossa oli tuolloin paljon työttömiä koomikoita, joten hän esiintyi vaatimattomilla palkkioilla pubeissa ja työväenklubeissa sekä Windmill Theatren Spotlight-revyyssä.
Ajan myötä Hill alkoi saada parempia esiintymistilaisuuksia. Hän oli kehittänyt monipuolisen komediaesityksen ja palkannut agentin. Vuonna 1948 hän sai paikan tähtikoomikko Reg Varneyn parina ”tavallisen miehen” roolissa kentiläisen The Lido -teatterin showkiertueelle toisen lupaavan nuoren koomikon Peter Sellersin nenän edestä. Hillin ja Varneyn yhteispeli toimi hyvin, ja esityksestä tuli suurmenestys. Hillillä oli show’ssa myös soolokomediaosuus, joka ei kuitenkaan ollut suosittu. Hill ei halunnut jäädä Varneyn kakkosmieheksi, joten hän jätti Lidon ja lähti tavoittelemaan soolouraa koomikkona.
Televisioura
Televisiovastaanottimet alkoivat yleistyä Britanniassa 1950-luvun alussa, ja palattuaan vuonna 1951 Lontooseen Hill alkoi suunnitella siirtyvänsä lavoilta televisioon. Hän kirjoitti nopeasti nelisenkymmentä televisiosketsiä ja marssi BBC:hen esittelemään niitä viihdepäällikkö Ronnie Waldmanille. Tämä piti Hillin sketseistä, joten Hill otettiin yhtiöön töihin. Hänen ensimmäinen esiintymisensä oli ohjelmassa Hi, There. Televisiotyön ohella Hill kirjoitti BBC:lle myös radio-ohjelmia.
Vuonna 1952 Hill alkoi esiintyä television Centre Show -ohjelmassa ja sen jälkeen The Services Show’ssa ja Show Casessa. Televisiokriitikot kiittelivät Hilliä muun muassa siitä, kuinka hyvin hänen monipuolinen ja hienovarainen komediatyylinsä sopi televisioon ja uudisti televisiokomediaa. Hillistä tuli Britannian tunnetuin koomikko, ja hän alkoi saada BBC:ltä ruhtinaallista 300 punnan viikkopalkkaa. Hillille päätettiin antaa vuonna 1954 vihdoin kokonaan oma sarjansa The Benny Hill Show, ja samana vuonna hän teki myös menestyksekkään kolmen kuukauden varieteekiertueen.
The Benny Hill Show’n ensiesitys oli tammikuussa 1955. Ensimmäistä jaksoa pidettiin sekavana, mutta toisesta jaksosta alkaen siitä tuli suosittu. Hill jatkoi edelleen myös lavarevyyesiintymisiään sekä näytteli komediaelokuvassa Hassu dekkari. Hillin toinen elokuvarooli oli elokuvassa Light Up the Sky (1960), minkä jälkeen hän esiintyi pienessä roolissa useassa muussakin elokuvakomediassa. Koska Hill ei halunut kulua televisiokatsojien silmissä, hän ryhtyi esiintymään harvemmin, vaikka olikin maan suosituin koomikko. 1960-luvun alkuvuosina hän teki noin 12 televisio-ohjelmaa vuodessa, ja nimikkoshow’nsa ohella hän esiintyi muissakin BBC:n ohjelmissa. Hill nimettiin BBC:n vuoden televisioesiintyjäksi vuonna 1966. Hän levytti myös komedialauluja ja esiintyi televisiomainoksissa, joista hän sai suuria palkkioita. Hillin suurin menestyslaulu oli ”Ernie: The Fastest Milkman in the West”, joka nousi Britannian listaykköseksi vuonna 1971.
Hill siirtyi vuonna 1969 BBC:ltä Thames Televisionille ja aloitti seuraavana vuonna uuden ohjelmansa Benny Hill Show. Siinä hän oli uudistanut imagonsa chaplinmaiseksi kompuroivaksi hölmöksi, joka lisäksi tekee ja laulaa tuhmuuksia. Ohjelman ensimmäinen tunnin pituinen jakso maaliskuussa 1970 sai yli yhdeksän miljoonaa katsojaa ja rikkoi kanavan yleisöennätyksen. Ohjelman muita vakioesiintyjiä olivat Bob Todd, Henry McGee ja Jackie Wright sekä vuonna 1979 perustettu, seksikkäästi pukeutunut ja toisinaan provosoivan paljastavasti kuvattu Hill’s Angels -tanssiryhmä. Ohjelman itsenäisestikin mainetta saavuttanut tunnusmelodia on saksofonisti Boots Randolphin kappale ”Yakety Sax”.
Benny Hill Show oli amerikkalaiskoomikko Bob Hopen luonnehdinnan mukaan yhdistelmä burleskia, vaudevillea, pantomiimia ja rahvaanomaisuutta. Show’hun kuului seksikkäitä tyttöjä ja pokerikasvoisia nokkeluuksia, ja tuhmia puhuva Hill itse näytti ilkikuriseselta kuoropojalta.
Benny Hill Show’ta esitettiin kymmenissä maissa, ja se teki Hillistä hyvin suositun ympäri maailmaa, mukaan lukien Yhdysvalloissa. Ohjelma herätti myös kritiikkiä rivoksi, epämoraaliseksi ja naisia halventavaksi väitetyn sisältönsä vuoksi. Hill itse myönsi olevansa rahvaanomainen, mutta hän kiisti ohjelmansa olleen säädytön tai seksistinen ja huomautti miesten joutuvan sketseissään aina alakynteen.
Thames TV lopetti Benny Hill Show’n vuonna 1989. Ohjelman katsojaluvut olivat laskeneet, ja jotkut katsojat olivat valittaneet sen seksismistä.
Yksityiselämä
Hill ei koskaan ollut naimisissa. Hänellä oli omien sanojensa mukaan toisinaan naissuhteita ja rakastumisia, jotka hän piti pois julkisuudesta, ja kerran 25-vuotiaana hän myös oli kosinut erästä ihastustaan. Toisinaan hän kertoi etsivänsä vaimoa, mutta toisinaan hän antoi syitä miksi oli tyytyväisempi naimattomana. Julkisuudessa esiin nousseet vihjailut homoudesta hän kiisti. Hän ei erityisesti pitänyt seuraelämästä vaan pysytteli mieluummin omissa oloissaan kotonaan television ääressä tai harvojen ystäviensä seurassa. Hänen ystäviensä ja myös omien sanojensa mukaan Hill asetti elämässään uransa aina naisten edelle.
Vaikka Hill oli monimiljonääri, hän asui koko ikänsä vaatimattomissa vuokra-asunnoissa. Hänellä oli paljon vapaa-aikaa, ja hän matkusteli usein ympäri Manner-Eurooppaa ja muuta maailmaa. Useimmiten hän lähti matkalle yksin, mutta toisinaan hän matkusti jonkun naisystävänsä kanssa.
Kuolema
Hill löydettiin huhtikuussa 1992 kuolleena kotinsa olohuoneesta Southamptonissa. Hänellä oli diagnosoitu krooninen sydänsairaus. Hill oli 30 vuotta aiemmin testamentannut omaisuutensa vanhemmilleen, jotka kuitenkin ehtivät kuolla häntä ennen. Koska myös hänen sisaruksensa olivat kuolleet, Hillin seitsemän miljoonan punnan omaisuus meni veljen ja siskon lapsille.
Haudanryöstäjä kaivautui syksyllä 1992 Hillin hautaan Southamptonissa oletettavasti etsimään koruja, joita haudassa oli huhuttu olevan. Tapahtuman jälkeen hauta sinetöitiin betonikannella uusien yritysten estämiseksi.
Samir Abbassi
Samir Ameur Abbassi (s. 17. toukokuuta 1986 Lohja) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Ennen uransa päättymistä hän edusti Kuortaneen Kuntoa ja vastasi itse omasta harjoittelustaan.
Sisäratojen SM-kilpailuista Abbassi saavutti kultaa pituushypyssä vuonna 2006. Ennätyksikseen hän hyppäsi ulkoradoilla 742 cm (2006) ja sisäradoilla 756 cm (2006). Virallisiin kilpailuihin Abbassi ei ole osallistunut vuoden 2007 jälkeen.
Roope Ahonen
Roope Ahonen (s. 12. kesäkuuta 1990 Salo) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Ahonen on Salon Vilppaan kasvatti ja pelasi joukkueessa koripallon I-divisioonaa ennen siirtymistään Korisliigaan Torpan Poikiin kesällä 2007. Hän pelasi seurassa puolitoista kautta ja siirtyi tammikuussa 2009 takaisin Saloon, jossa hän pääsi pelaamaan I-divisioonaa. Nostettuaan Vilppaan Korisliigaan Ahonen teki yhden kauden mittaisen jatkosopimuksen seuran kanssa.
Maaliskuussa 2012 Ahonen nousi Suomen miesten pääsarjojen kaikkien aikojen tarkimpien vapaaheittäjien kärkikymmenikköön. Kesällä 2012 hän nousi miesten maajoukkueeseen ja oli mukana EM-karsinnoissa. Ahonen oli koko karsintojen neljänneksi tarkin kolmen pisteen heittäjä. Syyskuussa 2012 hän teki pelaajasopimuksen Solna Vikingsin kanssa.
Elokuussa 2015 Ahonen siirtyi Kreikan pääsarjassa pelanneeseen Kolossos Rodou BC:hen. Kolossos sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi. Keskimäärin yli 21 minuutin peliajalla runkosarjassa pelintekijänä pelannut Ahonen piti kauttaan onnistuneena ja katsoi kehittyneensä pelaajana. Kesällä 2016 hän teki seuran kanssa jatkosopimuksen.
MiTAC
MiTAC Intrenational Corporation (神達) on taiwanilainen elektroniikka-alan konserni, joka perustettiin 8. joulukuuta 1982. Yhtiön omistaa Mio Technology ja Tyan yhtiöt.
MiTACin päätuoteperheet ovat henkilökohtaiset tietokoneet, palvelimet ja matkapuhelimet. Näiden toteutuksessa työskentelee MiTACin palveluksessa noin 25 000 ihmistä eri puolilla maailmaa. Yhtymän pääkonttori on Taiwanissa ja kokoonpanotehtaita sijaitsee Yhdysvalloissa, Japanissa, Kiinassa ja Euroopan unionin alueella.
22. helmikuuta 2007 MiTAC osti paikannuslaiteliiketoiminnan Navman-yrityksen omistajalta.
Južnoukrajinsk
Južnoukrajinsk on kaupunki Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueen luoteisosassa, Mustaanmereen laskevan Etelä-Bug -joen varrella. Kaupungissa on vuoden 2013 arvion mukaan 40 555 asukasta. Kaupungista on 125 kilometriä eteläkaakossa sijaitsevaan aluekeskus Mykolajiviin ja runsas 300 kilometriä pääkaupunki Kiovaan pohjoisessa.
thumb|left|230px|Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos Južnoukrajinskissa. Kaupungin nimeä kantava rautatieasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä. Kaupunkiasutuksen itäpuolella sijaitsee tekojärvi, ja sen vastarannalla kaupungin päätyöllistäjä, Energoatom-yhtiön Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos 47.8123°N, 31.2192°W), joka on yksi viidestä Ukrainan ydinvoimalasta. Vuonna 2013 voimalassa oli käytössä kolme 1980-luvulla käynnistettyä ydinreaktoria tyyppiä VVER-1000.
Hennan rautatieasema
Hennan rautatieasema on rautatieliikennepaikka Orimattilassa Lahden oikoradalla, noin 20 kilometriä Mäntsälästä pohjoiseen.
Liikennepaikka otettiin käyttöön syyskuussa 2006, ja se käsittää pääraiteiden lisäksi kaksi sivuraidetta (yksi kumpaankin suuntaan) ohituksia varten. Liikennepaikan nimi muutettiin Lähdemäestä Hennaksi 26. maaliskuuta 2017, ja asemalaiturien rakennustyöt alkoivat samana keväänä. Henkilöliikenteen pysähdykset alkoivat 10. joulukuuta 2017, jolloin asema palvelee tulevaa Hennan asuinaluetta. Raiteelta 1 liikennöidään Helsinkiin ja raiteelta 4 Lahteen.
Richard Heinberg
Richard Heinberg (s. 21. lokakuuta 1950) on yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja, joka on kirjoittanut laajasti ekologisista kysymyksistä sekä öljyhuipusta. Heinberg on Post Carbon Instituten tutkijajäsen ja hän on kirjoittanut 13 kirjaa.
Ura
Opiskeltuaan kaksi vuotta yliopistossa Heinbergistä tuli marraskuussa 1979 Immanuel Velikovskyn henkilökohtainen avustaja, ja Velikovskyn kuoleman jälkeen hän yhdessä Velikovskyn lesken kanssa toimitti loppuun hänen käsikirjoituksiaan. Vuonna 1992 hän alkoi julkaista omaa vaihtoehtoista uutiskirjettään nimeltään Museletter. Hän aloitti vuonna 1998 opetustyön kalifornialaisessa yliopistossa New College of California
Heinberg julkaisi 1990-luvulla kirjoituksia ekologisista kysymyksistä ja piti International Society for the Comparative Study of Civilizations -seuran tilaisuudessa Daytonissa, Ohiossa kesäkuussa 1995 puheen otsikolla ”A Primitivist Critique of Civilization”. Hän käsitteli sivilisaatiokriittisessä puheessaan niitä tapoja, joilla ”me, kuten näyttää, olemme tappamassa planeettaamme”.
Ekologisten näkökulmansa myötä Heinberg siirtyi 2000-luvulla öljyhuippua koskevien kysymysten pariin. Hänen teoksensa The Party’s Over vuodelta 2003 saavutti laajan yleisön ja nosti hänet yhdeksi tunnetuimmista aihetta käsittelevistä kirjailijoista. Seuraavana vuonna hän piti loppupuheenvuoron yhdysvaltojen ensimmäisessä öljyhuippua ja siihen liittyviä yhteiskuntaratkaisuja koskevassa konferenssissa. Hänen puheensa otsikkona oli ”Beyond the Peak” (Huipun jälkeen).
Helmikuussa 2007 Heinberg esiintyi Euroopan parlamentin talousvaliokunnalle sekä toimi Yhdysvaltojen energiaministeriön asettaman kansallisen öljy-neuvoston neuvonantajana öljyhuippuun liittyvissä kysymyksissä. Lokakuussa 2007 hän esitteli samoja kysymyksiä Uuden-Seelannin parlamentin jäsenille. Vuonna 2008 Heinberg toimi Oaklandin kaupungin pormestarin nimittämänä Öljyriippumaton Oakland 2020 -työryhmässä, jonka tehtävänä oli kartoittaa polkua, jota seuraamalla kaupunki voisi voimakkaasti vähentää riippuvaisuuttaan maaöljystä.
Nykyisin Heinberg toimii Post Carbon Instituten vanhempana tutkijana Santa Rosassa, Kaliforniassa. Hän myös asuu Santa Rosassa. Hän toimi tiedekunnan jäsenenä New College of California -yliopistossa ja piti siellä kurssia kulttuurista, ekologiasta ja kestävyydestä, kunnes se suljettiin maaliskuussa 2008. Hän on myös viulisti, kuvittaja sekä taittaja. Hän on naimisissa Janet Baroccon kanssa.
Heinberg toimittaa uutiskirjettä Museletter, joka on sijoitettu yhdysvaltalaisen Utne Magazinen parhaiden vaihtoehtoisten uutiskirjeiden listalle. Heinberg on esiintynyt useissa dokumenteissa, joihin kuuluvat The End of Suburbia, Yhdestoista hetki, Crude impact, Oil, Smoke & Mirrors, Chasing God, What a Way to Go: Life at the End of Empire, The Great Squeeze, The Power of Community: How Cuba Survived Peak Oil, A Farm for the Future sekä Ripe For Change.
Heinberg on allekirjoittanut vetoomuksen, jossa vaaditaan uutta tutkintaa syyskuun 11. päivän iskuista. Hän vahvisti tukensa vetoomukselle vuonna 2009.
Kirjallinen toiminta
Tutkittuaan kymmenen vuotta maailman mytologiaa Heinberg julkaisi vuonna 1989 ensimmäisen kirjansa Memories and Visions of Paradise: Exploring the Universal Myth of a Lost Golden Age. Laajennettu toinen laitos julkaistiin vuonna 1995. Hänen seuraava kirjansa, Celebrate the Solstice: Honoring the Earth's Seasonal Rhythms through Festival and Ceremony. , julkaistiin vuonna 1993.
Heinberg käsitteli 1990-luvun loppupuolen kirjoissaan ihmiskunnan ja luonnon välistä suhdetta.
Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 2003 ilmestynyt The Party’s Over: Oil, War, and the Fate of Industrial Societies. Kirjassa hän käsitteli maailmanhistoriaa ja teollistumista ekologisesta näkökulmasta. Hän päätteli 1900-luvun talouskasvun perustuneen suurimmalta osalta maaöljyn hyödyntämiselle. Maaöljy on uusiutumaton luonnonvara ja sen tuotanto on alisteinen M. King Hubbertin vuonna 1956 määrittelemälle tuotantohuipulle. Elintason kasvu oli Heinbergin mukaan maaöljylle perustunut juhla, ja huippua seuraava tuotannon lasku on ”juhlan loppu”. Huipun todennäköinen seuraus on yhteiskunnallinen romahdus. Hän rakensi näkemyksensä monilta osin William R. Cattonin sekä Joseph Tainterin teorioille.
Vuoden 2004 kirjassaan Powerdown: Options and Actions for a Post-Carbon World Heinberg arvioi yhteiskuntien erilaisia mahdollisia vastauksia öljyhuipun todellisuuteen. Hän toivoi kehityksen johtavan kulutuksen tietoiseen vähentämiseen ja yhteiskuntien yksinkertaistamiseen, mutta pelkäsi etenkin Yhdysvaltain reaktion olevan ajautuminen resurssisotiin.
Toukokuussa 2011 Heinberg julkaisi yhdennentoista kirjansa The End of Growth, joka tarkastelee kasvun päättymistä ensisijaisesti talouden ja taloushistorian näkökulmista. Kirjassaan Heinberg olettaa, että suuret instituutiot ja talouden toimijat ovat kykenemättömiä ohjaamaan muutosta. Sopeutumisen kasvun jälkeiseen yhteiskuntaan on lähdettävä yksilöistä, perheistä ja paikallisyhteisöistä. Hän kannattaa toimintaa, jossa paikalliset pienet toimijat vähentävät riippuvuuttaan teollisista järjestelmistä ja ryhtyvät, paitsi tuottamaan omia elämän välttämättömyyksiään, rakentamaan todellisia yhteisöjä.
Hermann Betschart
Hermann Betschart (19. joulukuuta 1910 – 30. marraskuuta 1949) oli sveitsiläinen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä saaden hopeaa perämiehellisessä ja pronssia perämiehettömässä nelikossa. Lisäksi hän oli mukana sijoittumassa kuudenneksi kahdeksikossa.
Foreign Affair
Foreign Affair on Tina Turnerin seitsemäs studioalbumi, vuodelta 1989. Albumilta hiteiksi nousi kappaleet "The Best" ja "Steamy Windows".
The Best (kappale)
The Best (kertosäkeen mukaan usein virheellisesti ”Simply the Best”) on Mike Chapmanin ja Holly Knightin kirjoittama laulu, jonka Bonnie Tyler levytti vuoden 1988 albumilleen Hide Your Heart. Norjassa single nousi kymmenenneksi ja Britanniassa listan sijalle 95.
Mikael Talasjoki
Mikael Talasjoki (s. 27. maaliskuuta 1979 Helsinki) on suomalainen estejuoksija, keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Häntä ovat valmentaneet Jan Vorselman ja vuodesta 2001 Tommy Ekblom.
The Best (kappale)
Myöhemmin Tina Turner teki kappaleesta cover-version, josta tuli menestynyt single vuonna 1989. Kappale on Turnerin menestysalbumilla Foreign Affair. Saksofonisoolon Turnerin versiolla soittaa Edgar Winter.
Mikael Talasjoki
Talasjoki sijoittui 1996 Kapkaupungin maastojuoksun MM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa 98:nneksi. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa Sydneyssä hän karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän oli Torinossa 1997 maastojuoksun MM-kilpailujen alle 20-vuotiaiden sarjassa 101:s ja Suomi joukkuekilpailussa 16:s. Seuraavana vuonna hän karsiutui Annecyn alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä sekä sijoittui saman ikäluokan maastojuoksun EM-kilpailuissa Ferrarassa 34:nneksi ja joukkuekilpailussa 11:nneksi. Vuonna 1999 hän sijoittui Göteborgin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksussa 12:nneksi.
Talasjoki on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuodesta 1999. Hän on sijoittunut 3 000 metrin estejuoksun maaottelukilpailuissa toiseksi Göteborgissa 1999, 2001, 2005 ja 2007. Hän oli toinen myös Euroopan cupin ykkösliigassa Gävlessä 2005.
Talasjoki on saanut Kalevan kisoissa pronssia 1 500 metrillä 2006. 3 000 metrin estejuoksussa hän on ollut toinen 2004, 2006, 2007 ja 2010 sekä kolmas 2005 ja 2008. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut kultaa 4 × 800 metrillä 2007, 2008 ja 2010 sekä 4 × 1 500 metrillä 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän oli toinen 4 kilometrillä 2005. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2003 hän sai kultaa 3 000 metrillä ja pronssia 1 500 metrillä.
The Dying of the Light
The Dying of the Light on brittiläisen rockyhtye Noel Gallagher’s High Flying Birdsin kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen toiselta studioalbumilta Chasing Yesterday. Kappale on yhtyeen laulaja Noel Gallagherin kirjoittama.
”The Dying of the Light” ylsi kotimaassaan Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 187. Singlen B-puolena julkaistiin demoversio kappaleesta ”The Girl with the X-Ray Eyes”.
Drotsi
Drotsi (ruots. drots tai riksdrotsen) oli keskiajalta vuoteen 1809 käytössä ollut ruotsalainen arvonimi ja korkea virka, jonka haltija vastasi valtakunnan oikeusasioista.
Drotsin arvo Ruotsissa
Ruotsissa drotsi oli, jaarlin aseman lakkaamisen jälkeen, kuninkaan jälkeen arvossa korkein, ’Hirdin’ eli kuninkaan neuvoston ja hovin esimies sekä sijaishallitsija 1200-luvulle, mutta 1300-luvulta lähtien pelkkä arvonimi. Vuodesta 1614 drotsiksi nimitettiin Svean hovioikeuden presidenttiä, ja vuodesta 1634 myös oikeuslaitoksen ylintä valvojaa.
Suomessa tunnetuimpia drotseja olivat Pietari Brahe sekä Bo Joninpoika Grip. Bo Joninpojan läänityksenä oli koko Suomi ja kolmannes Ruotsia. Hänen perintöriitansa johti Albrekt Mecklenburgilaisen ja aatelin väliseen sotaan, jossa aateli turvautui Tanskan kuningatar Margaretaan, mikä taas johti Ruotsin valloitukseen ja Kalmarin unionin syntyyn. Bo Joninpojan aikana (1362) Suomi sai oikeuden lähettää edustajansa kuninkaanvaaliin ja tuli siten täysivaltaiseksi osaksi Ruotsia.
Luettelo Ruotsin drotseista
Drost
Skyler Shaye
thumb|Skyler Shaye vuonna 2007. Skyler Anna Shaye (s. 14. lokakuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta Bratz: The Movie (2007), jossa hän näytteli yhtä päärooleista.
Shayen äiti on countrylaulaja ja näyttelijä Bonnie Paul, kummisetä puolestaan näyttelijä Jon Voight.
Viikunansyöjä
Viikunansyöjä (Sphecotheres viridis) on Indonesiassa, Itä-Timorissa ja Australiassa elävä, kuhankeittäjiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|250px|Naaras Kooltaan viikunansyöjä on noin 28–29 cm. Koiraan pää on musta ja niska sekä kaula harmaat. Silmän ympärystä on paljaalla punaisella nahalla. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät. Vatsa on oliivinvihreä ja pyrstön alus on valkoinen. Naaraiden selkä, siivet ja yläpyrstö ovat ruskeat. Paljas silmänympärys on naaraalla harmaa. Vatsa on ruskehtavan valkea ja siinä on ruskeita raitoja. Viikunansyöjän nokka on mustahko. Nokka erottaakin viikunansyöjän muuten hyvin samannäköisestä oliivikuhankeittäjästä (Oriolus sagittatus), jonka nokka on punainen. Lajin ääni on metallinen vihellys.
Levinneisyys ja elinympäristö
Viikunansyöjät elävät Indonesiassa, Itä-Timorissa sekä läheisillä Roten ja Semaun saarilla. Australiassa viikunansyöjän levinneisyys ulottuu Kimberleyn alueelta Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioihin. Viikunansyöjät elävät sademetsissä ja muissa kosteissa metsissä, mutta niitä voi nähdä myös kaupunkien puutarhoissa, joissa kasvaa viikunoita ja muita hedelmäpuita. Laji elää pääasiassa alankomailla, jotka ovat yleensä alle 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat ja ravinto
Toisin kuin monet muut kuhankeittäjät, viikunansyöjät elävät noin 20 yksilön parvissa. Linnut liikkuvat tyypillisesti korkeiden puiden latvuksissa ja ovat helposti havainnoitavissa.
Viikunansyöjien pesimäaika kestää syyskuusta joulukuuhun. Pesä rakennetaan puuhun kasvien kärhistä ja oksanpätkistä. Sekä koiras että naaras hautovat munia ja haudonta kestää vajaat kolme viikkoa. Poikaset poistuvat pesästä noin kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Viikunansyöjät käyttävät ravintonaan erityisesti viikunalajien, kuten tyyliviikunan (Ficus macrophylla) ja ruskoviikunan (Ficus rubiginosa), hedelmiä, mutta myös muita pehmeitä hedelmiä ja marjoja. Myös hyönteiset ovat tärkeä osa viikunansyöjien ruokavaliota.
Tomorrow’s Harvest
Tomorrow’s Harvest on Boards of Canada -yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 5. kesäkuuta 2013.
Ensimmäinen singlejulkaisu "Reach For The Dead" julkaistiin 23. toukokuuta 2013. Kappaleen julkaisua oli edeltänyt internetissä ollut mainoskampanja, joka alkoi "Record Store Day" -tapahtumapäivänä 20. huhtikuuta 2013. Tällöin eräs henkilö oli löytänyt ja ostanut levykaupasta 12"-singlen, joka sisälsi äänitteenä kuuden numeron sarjan. Numerosarja oli osa kokonaisuutta, johon kuului yhteensä kuusi numerosarjaa. Koodisarjan muodosti kokonaisuudessaan salasanan, jonka syöttämällä yhtyeen internet-sivuille pääsi tilaamaan etukäteen uuden albumin.
Cecilie Ore
pienoiskuva|Cecilie Ore vuonna 2014. Cecilie Ore (s.19. heinäkuuta 1954 Oslo) on norjalainen säveltäjä.
Ore opiskeli ensin pianonsoittoa Oslossa ja Pariisissa sekä vuosina 1981–86 sävellystä Amsterdamissa ja Utrechtissa Alankomaissa. Hän toimi uransa alussa konserttipianistina ja opetti soittamista ja musiikinteoriaa, kunnes alkoi säveltää päätoimisesti Norjan valtion taiteilijapalkan turvin.
Oren musiikissa keskeistä on ajan ja äänenvärin tutkiminen. Hän on säveltänyt instrumentaali-, vokaali- ja elektroakustisia teoksia. Vuonna 1988 hänen kokonaan ihmisäänen nauhoituksista koostuva teoksensa Etapper jakoi ensipalkinnon International Rostrum of Electroacoustic Music -tapahtumassa, ja vuonna 2004 hänelle myönnettiin Arne Nordheimin säveltäjäpalkinto.
Yhdistyneiden kansakuntien yritysvastuusopimus
Yhdistyneiden kansakuntien (YK:n) yritysvastuusopimus on yritysten tekemiä ihmisoikeusrikoksia ja ympäristörikoksia estämään tarkoitettu sitova kansainvälinen sopimus, jota YK:n hallitustenvälinen työryhmä (OEIGWG) on valmistellut vuodesta 2014 lähtien. Sopimus ei ole vielä valmis.
Lakimiehet
Lakimiehet on John Grishamin kirjoittama lakitrilleri. Teos on Grishamin 25. romaani. Englanninkielinen alkuteos The Litigators ilmestyi vuonna 2011 ja suomennos vuonna 2012.
Yhdistyneiden kansakuntien yritysvastuusopimus
Sopimusta perustellaan sillä, että nykyisin ei ole olemassa kansainvälistä lainsäädäntöä, jonka perusteella useassa valtiossa toimiva yritys joutuisi vastuuseen tekemistään ihmisoikeuksien ja työelämän perusoikeuksien loukkauksista, ympäristötuhoista, maakaappauksista tai pakkotyöstä, joka on pahimmillaan työntekijän joutumista orjaksi. Yritysvastuuta koskevat lait ja lakien valvonta ovat pitkälti valtioiden omalla vastuulla, ja ne ovat puutteellisia. Siksi yrityksille on edelleen pitkälti vapaaehtoista, onko niillä velvollisuuksia tai vastuuta väärinkäytöksistään. Sen sijaan kahden tai useamman valtion väliset kauppa- ja sijoitussopimukset takaavat yrityksille ja sijoittajille paljon laeilla turvattuja oikeuksia.
Lakimiehet
Juoni
Finley & Figg on pieni kahden miehen lakitoimisto, jonka toimeksiannot koostuvat lähinnä paikallisten pika-avioerojen ja rattijuopumusten hoiteluista. Kahdenkymmenen yhteisen vuoden jälkeen Oscar Finley ja Wally Figg kinastelevat kuin vanha aviopari, mutta onnistuvat aina jotenkin raapimaan elantonsa kasaan.
Eräänä päivänä muutos kuitenkin saapuu nuoren huippuasianajajan hahmossa. David Zinc on loppuun palanut, huippupestin jättänyt nälkäinen lakimies, joka ottaa mielellään vastaan paikan pienestä toimistosta. Pian Finley & Figg päätyy ryhmäkanteen muodossa haastamaan suurta Varrick Labs -nimistä lääkeyhtiötä.
Yhdistyneiden kansakuntien yritysvastuusopimus
Eteneminen
Sopimusta suunnitellaan Sveitsin Genevessä. Ensimmäiset kaksi päätöslauselmaehdotusta hallitustenvälisen työryhmän perustamisesta tuotiin neuvottelupöydälle YK:n ihmisoikeusneuvoston kokouksessa kesäkuussa 2014.
Vuoden 2015 alussa OECD-maat pääasiassa vastustivat sopimusta.
YK:n hallitustenvälisen työryhmän vuosittaisista kokouksista ensimmäinen pidettiin 6.–10. heinäkuuta 2015, toinen 24.–28. lokakuuta 2016 ja kolmas 23.–27. lokakuuta 2017.
Georges Tapie
Georges Maurice Marie Tapie (19. helmikuuta 1910 Annaba, Algeria – 2. tammikuuta 1964 Avranches, Ranska) oli ranskalainen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä ja sai siellä pronssia perämiehellisessä kaksikossa.
Martti Lappalainen (musiikinopettaja)
Martti ”Mape” Lappalainen (22. lokakuuta 1941 Kokkola – 5. kesäkuuta 2011 Tammisaari, Raasepori) oli suomalaisen jazzmusiikin merkittävimpiä vaikuttajia ja April Jazzin johtaja. Hän sai vuonna 1986 Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Lappalainen valmistui 1968 Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi ja toimi sen jälkeen musiikinopettajana Tapiolan Yhteiskoulussa. Vuonna 1969 hän perusti kouluun Tapiolan Yhteiskoulun Big Bandin (myöhemmin Tapiola Big Band) ja vuonna 1980 sen rinnalle Espoo Big Bandin. Hän perusti 1987 pääkaupunkiseudun suurimpiin jazztapahtumiin nousseen April Jazzin, jonka johtaja hän oli kuolemaansa saakka.
”Herra Tapiolaksi” mainittu Lappalainen on valittu Espoon kaupungin kunniakansalaiseksi merkittävänä espoolaisena, ja vuonna 2010 kaupunkitoimittajat valitsivat hänet Vuoden kaupunkilaiseksi.
Kirsikoti
Kirsikoti on kehitysvammaisten ihmisten taiteilija- ja asuinyhteisö, joka sijaitsee Lieksan Saarivaarassa. Kirsikoti on Lieksan Saarivaaran entisellä kansalaiskoululla. Kirsikodin taidetta on vuosien varrella ollut esillä mm. Kiasmassa, Joensuun taidemuseossa sekä taidemuseoissa Hyvinkäällä, Varkaudessa ja Kouvolassa, Joensuun taidekeskus Ahjossa, monissa kirjastoissa sekä ulkomailla mm. Ruotsissa, Saksassa, Itävallassa ja Italiassa. Kirsikodin taiteilijat ovat myös vierailleet monta kertaa Toscanassa.
Kirsikodissa eletään yhteisöelämää, ja se on koti kehitysvammaisille ihmisille ja niille, jotka haluavat elää heidän kanssaan.
Hurrikaani Georges
250px|thumb|Hurrikaani Georges 20. syyskuuta 1998. Infrapunakanavan [[sääsatelliittikuva.]]
thumb|250px|Georgesin reitti ja voimakkuus väritettynä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: tumma orranssi 4, oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden kohdalla Georges oli vain trooppinen myrsky. Hurrikaani Georges oli seitsemäs nimetty trooppinen myrsky vuoden 1998 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden neljäs trooppinen hirmumyrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin toiseksi voimakkaimpaan eli 4. luokkaan. Se osui maihin seitsemän kertaa matkallaan Karibianmeren ja Meksikonlahden poikki. Se surmasi 604 ihmistä, joista 380 oli Dominikaanisesta tasavallasta, 209 Haitista, seitsemän Puerto Ricosta, kuusi Kuubasta ja viisi Saint Kitts ja Nevisin asukasta sekä yksittäisiä ihmisiä muista alueen valtioista. Suurimmat aineelliset vahingot tulivat Saint Kitts ja Nevisillä sekä Floridassa.
Futeau
Futeau on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 161 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 1,73 neliökilometriä.
Hurrikaani Georges
Georgesiksi kehittynyt säähäiriö havaittiin ensimmäisen kerran 13. syyskuuta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi 16. syyskuuta ja hurrikaaniluokkaan seuraavana päivänä. Kovimmat tuulet havaittiin 19. syyskuuta. Se pysyi pitkään voimissaan ja heikkeni trooppiseksi myrskyksi vasta 28. syyskuuta.
Futeau
Futeaun väkiluku on kasvanut kuudella henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 155 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 165, eli siellä asui neljä henkilöä enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Suvela
Suvela on asuinalue Espoon keskuksen kaupunginosassa. Suvela on pääosin kerrostaloista muodostuva asuinalue, joka rajoittuu Helsinki–Turku-rantarataan. Tilastoinnissa käytettävään Suvelan pienalueeseen kuuluvat myös Kiltakallion, Sunan ja Saarniraivion alueet. Alueella sijaitsee Suvelan kappeli.
Historiaa
Ensimmäinen maininta Suvelasta on vuodelta 1433, jolloin aluetta kutsuttiin nimellä Soderrike (Södrik). On arveltu, että Suvelan nimi juontaa juurensa sanoista söder ja rike, joista jälkimmäinen olisi merkinnyt taloa tai tilaa. Suvela on rakennettu pääosin Kirstin tilan alueelle, joka oli yksi Södrikin kylän kantatiloista. Tilan alueet myytiin Espoon kauppalalle vuonna 1965, ja ensimmäinen kerrostalo Suvelaan valmistui vuonna 1970. Suvelan Kirstinharjuun rakennetuista asunnoista 92,5 % oli aravarahoitettuja vuokra-asuntoja, mikä lisäsi järjestyshäiriöitä ja heikensi Suvelan mainetta.
Alueella havaittiin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa niin sanottua valkoisten pako -ilmiötä. Ilmiöllä tarkoitetaan tilannetta, jossa kantaväestö alkaa vältellä asuinaluetta ja muuttaa sieltä pois, kun samaan aikaan maahanmuuttajien osuus alueen väestöstä on kasvanut tarpeeksi suureksi. Vieraskielisten osuus on kasvanut Suvelassa vuosina 2000–2018 7,6 prosentista 37,4 prosenttiin. Vuonna 2020 vieraskielisten osuus alueen asukkaista oli 42,9 prosenttia. Vuonna 2022 alueella sijaitsevassa Kirstin koulussa enää pieni osa lapsista puhui äidin­kielenään suomea, ja sama ilmiö näkyi myös eräissä muissa Suvelan kouluissa ja päiväkodeissa.
Nykyään
Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi syksyllä 2017 suunnitelman purkaa Suvelasta vanhoja 1970-luvun kerrostaloja, joissa on ollut yhteensä 250 vuokra-asuntoa. Tilalle rakennetaan vuodesta 2019 alkaen uusia vuokra-, asumisoikeus-, opiskelija- ja omistusasuntoja yhteensä 450 kappaletta. Monimuotoisemman asunnontuotannon odotetaan vähentävän alueen eriytymistä. Myös Suviniittyyn, Espoon keskuksen ja Suvelan väliin, ollaan rakentamassa asuntoja noin 450 asukkaalle. Suviniityn asuinalueen rakentamisen katsotaan liittävän Suvelan tiiviimmin Espoon keskuksen palveluihin, minkä uskotaan parantavan alueen imagoa ja yhdessä rakennusten saneerausten kanssa nostavan Suvelan asuntojen arvoa.
Alankomaiden alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Alankomaiden alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Alankomaita jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pakistan talviolympialaisissa 2010
Pakistan osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 yhden miehen joukkueella. Tämä oli ensimmäisen kerta, kun maa osallistui talviolympialaisiin. Pakistanin edustaja, Muhammad Abbas, edusti maataan suurpujottelussa. Abbas oli kilpailun 87. eli kolmanneksi hitain maaliin tulleista.
Mathew Ryan
Mathew Ryan (s. 8. huhtikuuta 1992) on australialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa FC Kööpenhaminaa. Hän kuuluu myös Australian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Blacktown Cityssä ammattilaisuransa vuonna 2010 aloittanut Ryan siirtyi vain 11 ottelun jälkeen maan pääsarjan Central Coast Marinersiin, jossa hän pelasi neljä kautta. Ryan pelasi yhteensä Marinersin riveissä 80 ottelua ja voitti maan mestaruuden kaksi kertaa. Kesällä 2013 hän siirtyi Belgian pääsarjassa pelaavaan Club Bruggeen. Hän pelasi loistavan kauden 2013–2014, torjuttuaan muun muassa viisi nollapeliä putkeen ja näin hänet valittiinkin sarjan parhaaksi maalivahdiksi kauden päätyttyä. Hän voitti Belgian Cupin 2015.
Ryan pelasi espanjalaisseura Valenciassa kymmenen Primera Divisiónin ottelua 2015–2016. Kevätkauden 2017 hän oli lainalla KRC Genkissä. Hän siirtyi Englannin Valioliigan Brightoniin kuudella miljoonalla eurolla kesällä 2017. Hän pelasi Brightonissa 121 valioliigaottelua. Kevätkauden 2021 hän oli lainalla Arsenalissa, jossa hän pelasi kolme valioliigaottelua. Kaudella 2021–2022 Ryan pelasi espanjalaisessa Real Sociedadissa kolme Espanjan liigan, kolme Espanjan cupin ottelua ja kolme Eurooppa-liigan ottelua. Elokuussa 2022 hän siirtyi tanskalaisseura FC Kööpenhaminaan.
J. C. R. Licklider
Joseph Carl Robnett Licklider (11. maaliskuuta 1915 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat – 26. kesäkuuta 1990 Arlington, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen psykologi ja tietojenkäsittelytieteilijä. Häntä pidetään tietojenkäsittelyn uranuurtajana, ja hän esitti urallaan ajatuksia erityisesti tietokoneverkoista.
Mathew Ryan
Maajoukkueura
Nuorten maajoukkueissa pelannut Ryan teki debyyttinsä A-maajoukkueessa vuonna 2012 Pohjois-Koreaa vastaan. Maajoukkueen päävalmentaja Ange Postecoglou valitsi hänet mukaan vuoden 2014 MM-kilpailuihin, jossa hän pelasi Australian jokaisessa kolmessa ottelussa. Australia hävisi nuo kaikki ja putosi jatkosta. Ryan oli Australian ykkösmaalivahti myös mestaruuteen päättyneissä Aasian-mestaruuskilpailuissa alkuvuodesta 2015. Maanosaliittojen cupissa 2017 kuten myös vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän pelasi Australian kaikki kolme ottelua. Myös Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi Australian kaikki viisi ottelua. MM-kilpailujen 2022 karsinnoissa hän oli maajoukkueen kapteeni. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä 74 maaottelua.