cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kleidionin taistelu
Taistelu
Theοfylakoksen joukot liittyivät voittonsa jälkeen Basileios II:n johtamiin joukkoihin Kleidionissa heinäkuussa 1014. Bysanttilaiset tekivät useita epäonnistuneita hyökkäyksiä bulgaarien valmistelemia varustuksia vastaan. Useiden epäonnistumisten jälkeen Basileioksen kenraali Nikeforos Xifías ehdotti keisarille uskaliasta suunnitelmaa. Samaan aikaan kun osa armeijasta hyökkäisi bulgaarien varustuksia vastaan, Nikeforos johtaisi osan joukoista läpi Belasitsan metsäsiten vuorien bulgaarien selustaan. Taistelu koetti 29. heinäkuuta. Basileios johti joukkoja suoraan varustuksia vastaan ja Nikeforos selustaan. Taistelu päättyi bulgaarien murskatappioon.
Plioseeni
Ilmasto ja kasvillisuus
Jäätiköitä oli pohjoisella pallonpuoliskolla viimeistään 6 miljoonaa vuotta sitten. Jäätä ilmestyi Yhdysvaltain Kalifornian Sierra Nevadan, Islannin, Etelä-Amerikan, Andien ja Venäjän vuorille. Kauden alussa oli jonkin verran tai hiukan nykyistä lämpimämpää ja kuivempaa. Ilmasto kostui kauden keskivaiheilla ja kuivui taas ilmaston viiletessä kohti seuraavan kauden jääkausia. Lämpötilassa esiintyi jo huomattavia jaksollisia vaihteluja. Välimeri kuivui tällä kaudella muutamaksi miljoonaksi vuodeksi. Vielä 5 miljoonaa vuotta sitten kasvoi hetken palmuja Alppien pohjoispuolella Euroopassa. Karibianmeri alkoi viiletä noin 4,5 miljoonaa vuotta sitten, mikä liittyi Panamankannaksen alkavaan syntyyn.
Hannes H.
Hannes H. (s. 12. elokuuta 1986) on lahtelainen hip hop-muusikko, joka on räpännyt vuodesta 2004.
Kleidionin taistelu
Seuraukset
Theοfylakos oli saanut surmansa Strumitsassa ja Basileioksen sanotaan tästä kostona sokaisseen Kleidionissa vangiksi ottamansa bulgaarit. Joka sadannelle sanotaan jätetyn yhden silmän, jotta nämä voisivat johtaa sokeat toverinsa takaisin Bulgariaan. Samuelin sanotaan järkyttyneen näystä niin, että hän kuoli 6. lokakuuta 1014. Valtakunta ajautui Samuelin kuoleman myötä kaaokseen ja lopulta Bysantin valtakunta liitti Bulgarian kokonaan itseensä. Basileios II sai lempinimen Bulgaroktonos, eli Bulgaarintappaja.
Plioseeni
Ilmasto ja kasvillisuus
Länsi-Antarktiksen jääpeite muodostui kuivattaen ja kylmentäen ilmastoa. Panamankannaksen noustua merestä noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten Piacenzian-kaudella ehkä mannerliikuntojen, ehkä merenpinnan alenemisen takia termohaliinikierto kasvatti Atlantin suolapitoisuutta, mikä esti Golfvirran saapumisen aivan pohjoiseen. Ensimmäinen kylmäkausi oli Piacenzian-kaudella.
Hannes H.
Ura
Vuosina 2004-2006 hän räppäsi Miikkabhui-artistinimellä Karhukoplassa, tehden parin vuoden sisällä keikkoja muun muassa Cheekin lämppärinä ympäri Suomea, pääosin kuitenkin Lahdessa. Tämän jälkeen välirikkojen kautta yhtye hajosi ja artistit aloittivat soolo-uransa.
Richard Sundberg
Richard Sundberg (s. 24. toukokuuta 1992) on suomalainen käsipalloilija, joka edustaa SM-liigassa pelaavaa HC Westiä. Pelipaikaltaan 190-senttinen ja 95-kiloinen Sundberg on vasen puolustaja. Hän kuuluu myös Suomen käsipallomaajoukkueeseen.
Sundberg debytoi HC Westin paidassa SM-liigassa kaudella 2008-2009. Kausilla 2010-2011 ja 2011-2012 hän saavutti seuran kanssa Suomen mestaruuden. Kausilla 2008-2009 ja 2009-2010 Sundberg saavutti SM-hopeaa ja kaudella 2012-2013. Kaudella 2013-2014 hänet valittiin liigan tähdistöjoukkueeseen. Heinäkuussa 2014 Sundberg siirtyi Saksan 2. Bundesliigan TV Bittenfeldiin, jossa hän pelasi yhden kauden, jonka päätteeksi seura nousi Bundesliigaan. Kesäkuussa 2015 Sundberg palasi takaisin HC Westiin.
Hannes H.
Ura
2007 alkuvuodesta LX-Beats pyysi Hannesta räppäämään pari verseä etteivät hänen biisinsä jäisi tyngiksi. Parin biisin lisäksi tuloksena samana vuonna oli huomattavasti tiiviimpää yhteistyötä tuottaja Eeegacin kanssa ja tämä myös tuotti Paska on paskaa yhteis-EP:n.
Richard Sundberg
Sundberg kuuluu myös Suomen käsipallomaajoukkueeseen.
Hannes H.
Ura
Paska on paskaa EP:n jälkeen soolorintama hiljeni ja julkaisutahti keskittyi mixtape-tyylisiin julkaisuihin, jonka sarjan nimeksi tuli Viimeinen EP-saga (julkaistu osat 1-3). Vielä ennen vuotta 2009 Hannes julkaisi jouluksi levyn nimeltä Herra Paratkoon Hannes, joka sisälsi kolme raitaa.
Hannes sai soolodebyyttinsä Ei turhia paineita valmiiksi, ja se julkaistiin viimein elokuussa 2010. Levyn tuottajina toimivat W. Kempton & eeegac.
Vuonna 2014 Hannes aktivoitui uudelleen ja julkaisi vuonna 2018 albumin Hitto Heezy!
41 (luku)
41 (neljäkymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 40 ja seuraa luku 42.
Arbatskajan metroasema
Arbatskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Henry Aruna
Henry Aruna (s. 2. elokuuta 1964 Yemandu, Keneman piirikunta, Sierra Leone) on sierraleonelainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Keneman hiippakuntaan 16. huhtikuuta 1993 ja nimitettiin Makenin hiippakunnan johtoon 7. tammikuuta 2012. Hän toimi tässä virassa vuoteen 2015 asti, jolloin hänestä tuli Keneman hiippakunnan apulaispiispa. Vuonna 2019 hänet valittiin Keneman hiippakunnan piispaksi.
Peter Hansen (näyttelijä)
thumb|right|Peter Hansen Peter Franklin Hansen (5. joulukuuta 1921 Oakland, Kalifornia – 9. huhtikuuta 2017 Santa Clarita, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan lakimies Lee Baldwinina saippuaoopperassa General Hospital. Hän esiintyi osassa vuosina 1965–1986 sekä uudelleen 1992–2004, ja hänellä oli sama rooli myös Port Charles -sarjassa.
Henry Aruna
Elämä
Henry Aruna syntyi 2. elokuuta 1964 Yemandussa Sierra Leonessa. Hänen vanhempansa olivat katolinen pariskunta Matthew J. Aruna ja Margaret M. Aruna. Henry Aruna kastettiin vuonna 1968 Pyhän Hengen seurakunnassa Kenemassa silloisessa College Chapelissa. Aruna kävi ensin koulua St. Paul’s Primary School Kenemassa. Sen jälkeen hän kävi katolista koulua Kanikessa, katolista koulua Fadugu]ssa ja katolista koulua Kabalassa 1970-luvun aikana. Suorittaessaan toisen asteen opintojaan Keneman Holy Trinity Secondary Schoolissa hän alkoi tuntea kutsumusta katolisen kirkon pappisvirkaan. Tämän vuoksi hän alkoi opinnot St. Kizito’s Junior Seminaryssa Kenemassa. Jatkettuaan St. Kizito’s Pre- Major Seminaryssa hän siirtyi Liberian Gbarngaan St. Paul’s Major Seminaryyn vuonna 1985. Hän päätti seminaari-opintonsa Makenissa ja piispa George Biguzzi vihki hänet diakoniksi Makenissa vuonna 1992. 16. huhtikuuta 1993 piispa John O’Riordan vihki hänet Kenemassa papiksi.
Peter Hansen (näyttelijä)
Hansen esiintyi lisäksi muun muassa sarjoissa The Public Defender, The Goldbergs ja Tyttökullat sekä tieteiselokuvassa Maailman sortuessa (1951).
Henry Aruna
Elämä
Pappisvihkimyksensä jälkeen Aruna työskenteli Keneman hiippakunnassa vuosina 1993-1994, Freetownin ja Bon arkkihiippakunnassa vuosina 1994-1995, Kankanin hiippakunnassa Guineassa vuosina 1995-1996 sekä Makenin hiippakunnassa vuosina 1996-1999. Hän työskenteli myös pappiskoulutuksen parissa St Paul’s Major Seminaryssa Makenissa sekä Freetownissa, missä hän palveli 13 vuotta. Seminaarissa hän piti kursseja historiasta ja systemaattisesta filosofiasta. Hän toimi seminaarissa myös hallinnollisissa tehtävissä pastoraalityön johtajana, opiskelijadekaanina ja seminaarin taloudenhoitajana.
7. tammikuuta 2012 Aruna valittiin Makenin hiippakunnan piispaksi. Hän oli kolmas kyseisessä virassa ja ensimmäinen syntyperäinen sierraleonelainen. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. tammikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Protase Rugambwa, jota avustivat George Antonysamy ja Patrick Daniel Koroma. Hän toimi virassa 18. heinäkuuta 2015 asti, jolloin hänestä tuli Keneman hiippakunnan apulaispiispa ja Nasbincan titulaaripiispa. 26. tammikuuta 2019 hänet valittiin Keneman piispaksi.
Peter Hansen (näyttelijä)
Hansen oli merijalkaväen lentäjänä toisessa maailmansodassa ja osallistui Peleliun taisteluun syksyllä 1944.
Plioseeni
Ilmasto ja kasvillisuus
Plioseenilla merenpinta oli noin 3,0 miljoonaa vuotta sitten 35 metriä nykyistä korkeammalla.
Plioseenilla oli Pohjanmeressä Välimerelle tyypillisiä subtrooppisia koralleja ja nilviäisiä. 20 °C raja ulottui merivedessä noin leveysasteelle 29° ja 15 °C asteen raja leveysasteelle 40°. Varhaisplioseenilla oli Pohjanmeren rannikolla suosypressejä (Taxodium) ja tulppaanipuita (Liriodendron) ja ambrapuita (Liquidambar).
Kohti jääkausia
Viidestä kuuteen miljoonaa 2,5:een miljoonaan vuotta sitten oli lämmintä, vaikka Grönlanti oli jo jäässä. Plioseenin alussa oli 5 °C nykyistä lämpimämpää pohjoisilla leveyksillä. Väitetään Etelämantereella olleen vielä 4 miljoonaa vuotta sitten vaivaispuumetsiä. Islannissa tapahtui pieniä jäätiköitymisiä jo 5–6 miljoonaa vuotta sitten, mutta ne voimistuivat vasta noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten, jolloin oltiin kylmässä jääkausitilassa.
Lämpimimmillään plioseeni oli 4–3 miljoonaa vuotta sitten, korkeilla leveyksillä oli silloin 10 astetta nykyistä lämpimämpää. Plioseeni oli erityisen lämmin 4,6–3,2 miljoonaa vuotta sitten, nimenomaan 3–4 miljoonaa vuotta sitten. Lämpimällä keskiplioseenilla jäätä oli tietokonelaskujen mukaan Grönlannissa vain sen pohjoispuoliskon puolikkaassa. Niin sanotun Brunssumn-eläimistövaiheen A lopussa mammuttipetäjien tyyppinen Sequoia-kasvillisuus oli yleistä Alankomaissa. Seuraavalla B-kaudella se väheni minimiin, mutta palasi taas kahteen otteeseen Brunssum C -kaudella.
Jäätä ajelehti merillä ainakin 4,8 ja 4,3–4,2 miljoonaa vuotta sitten. Nämä liittyivät ajoittaisiin, pieniin jäätiköitymisiin korkeilla leveysasteilla. 4,2 miljoonaa vuotta sitten Saharan pölymäärä kasvoi äkkiä, mikä viittaa aavikon laajenemiseen, ilmaston kylmenemiseen ja kuivumiseen.
Noin 4,0 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Atlantilla jonkin alkaa ajelehtinut merijää viittaa ainakin paikoittaisiin ja ajoittaisiin mereen päättyviin vuoristojäätiköihin Grönlannissa ja/tai Skandinaviassa Norjassa. Näihin aikoihin ehkä Beringinsalmi avautui. Pohjois-Amerikan Kaskadivuorten sadekatvealueiden metsä vaihtui pensaskasvillisuuteen noin 4 miljoonaa vuotta sitten, ja aavikot laajenivat Great Basinissa ajanjaksolla 4–3 miljoonaa vuotta sitten.
Maapalloa viilensi myös muun muassa Tiibetin ylängön yhä jatkuva kohoaminen. Himalajan ja Tiibetin alue nousi noin 3,75 miljoonaa vuotta sitten. Jotkut lähteet väittävät Panamankannaksen menneen tällöin kiinni. Tällöin ilmasto kuivui merkittävästi ja merenpinnan korkeusvaihtelut voimistuivat. Tämä viittaa joidenkin napajäätiköiden kasvuun. Pohjois-Grönlanti jäätyi 3,5–3 miljoonaa vuotta sitten. Merijäätä oli hiukan 3,45–3,4 miljoonaa vuotta sitten.
Sahara kuivui merkittävästi 3,5–3,2 miljoonaa vuotta sitten viitenä kylmiä kausia vastaavina aaltoina.
Keskiplioseenilla noin 3,2 miljoonaa vuotta sitten merivesi oli 10 °C nykyistä lämpimämpää eteläisen Länsi-Afrikan Benguelan lähellä. Merenpinta oli 30 metriä nykyistä korkeammalla.
Voidaan sanoa ilmaston olleen 3,2 miljoonaa vuotta sitten yleensä lämpimämpi kuin pleistoseenilla. Noin 3,1 miljoonaa vuotta sitten alkoi näkyä selviä Milankovićin jaksoja jotka ovat Maan akselin kiertymisestä, akselikallistumasta jne. johtuvia vaihteluja Maan lämpötilakäyrässä. Noin 100 000 vuoden viileä kausi koettiin hieman alle 3,1 miljoonaa vuotta sitten. Noin kolme miljoonaa vuotta sitten pohjoinen napameri jäätyi.
Romahdus kylmään jääkausitilaan
thumb|250px|Ensimmäiisä jääkausijaksoja merenpohjan happi-isotooppikäyrissä.
Keskiplioseenilla noin 3 miljoonaa vuotta sitten Euroopassa oli noin 5 °C nykyistä lämpimämpää ja 400 – 1 000 mm/v nykyistä sateisempaa. Islannin matala oli nykyistä syvempi, mikä voimisti länsituulia ja niiden mukana kulkevaa Eurooppaa lämmittävää Golfvirtaa.
Maan siirtyminen kylmään jääkausitilaan liittyi Panamankannaksen lopulliseen nousuun merestä. Tällöin Atlantti eristyi Tyynestämerestä ja muuttui suolaisemmaksi. Samalla koko maapallon kiertänyt lämmin merivirta katkesi lopullisesti. Kun merien vedet eivät enää kiertäneet jatkuvasti lämpimillä seuduilla vaan viileiden ja lämpimien alueiden välillä, Maa viileni huomattavasti. Nyt Maan radanmuutokset ja akselikallistuman vaihtelut saattoivat aiheuttaa jääkausia häiritsemällä termohaliinikiertoa, jonka osa Golfvirta lämmittää pohjoisia leveysasteita.
Noin kolme miljoonaa vuotta sitten suosypressimetsät, lat. Taxodium alkoivat harventua Ranskan seuduilta.
Maapallon siirtyminen jääkausitilaan tapahtui pääosin noin 2,75–2,57 miljoonaa vuotta sitten. Skandinavian jääkenttä kehittyi johonkin kokoon ehkä 3–2,5 miljoonaa vuotta ensimmäistä kertaa, varmaa tämä ei ole. Noin 3,1–2,4 miljoonaa vuotta sitten merenpinta laski 40 metriä. 2,95 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi nykyistä holoseenia kylmempiä kausia.
Lämpötila putosi ensimmäisen kerran jääkauden kynnykselle 2,95–2,82 miljoonaa vuotta sitten vaiheessa MIS G17-G10. 2,90 miljoonaa vuotta sitten lämpötila laski huomattavasti, jäi joksikin aikaa tälle tasolle ja alkoi värähdellen nousta. Samoihin aikoihin merijäätä ajelehti hieman normaalia enemmän. Elettiin kautta MIS G6-g10.
Mutta 2,79 miljoonaa vuotta sitten lämpötila putosi uudestaan mutta palautui hieman. Baikalin seuduilla tuli kylmää ensi kerran noin 2,8–2,5 miljoonaa vuotta sitten. Maa alkoi pudota kohti pleistoseenikaudelle tyypillistä tilaa 2,76–2,75 miljoonaa vuotta sitten merenpohjan kerrostumien kaudella MIS G6.
Lämpötila putosi hiljalleen sykkien laajalla alueella kohti suurjäätiköitymisiä ja tundra levittäytyi laajalle ja vuorille syntyi ajoittain isoja jäätiköitä. Samaan aikaan meressä ajelehtivan jään määrä lisääntyi rajusti, mikä näkyy hiekkana merenpohjan kerrostumissa. Jäätikköhän hioo hiekkaa alustastaan ja purkautuu jäävuorina mereen. Pohjoisessa meressä romahti lämpimästä kertovan planktonin määrä.
Unkarin Pula Maarista otetuista näytteissä tehdyistä siitepölytutkimuksista nähdään, miten subtrooppinen lajisto hävisi melko nopeasti keskimäärin 2,712 miljoonaa vuotta sitten välillä 2,76–2,65 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin elettiin kautta MIS G6.
Jäätiköt laajenivat merkittävästi pohjoisella pallonpuoliskolla 2,75–2,5 miljoonaa vuotta sitten. Noin 2,75 miljoonaa vuotta sitten Norjanmerellä ajelehti jäätä, jota ei edeltävänä kautena siellä nähty.
Maa oli kylmässä, pitkällä aikavälillä kylmiä ja lämpimiä kausia vuorottelevassa tilassa viimeistään 2,73 miljoonaa vuotta sitten. Tälle tilalle on tyypillistä suuri Atlantin suolapitoisuus, joka mahdollisti Maan lämpöä tasaavan termohaliinikierron häiriöt Maan ratamuutosten ja akselikallistuman jaksollisten vaihtelujen takia. Kylmänä kautena suolaisen, raskaan meriveden alaspainumiskohta siirtyi kauas etelään, pohjoinen kylmeni ja syntyi jääkausi.
Tällöin oli meren pohjan kerrostumien kausi MIS G6, jolloin Atlantin porausreiästä ODP 984 otetuissa näytteissä näkyy 2,73 miljoonaa vuotta sitten tapahtunut hyppäyksenomainen muutos lämpimän meren planktonlajistosta kylmän lajeihin.
Noin 2,70 miljoonaa vuotta sitten Euroopan ilmasto oli lähellä nykyistä ja 2,65 miljoonaa vuotta sitten jäätiköt laajenivat laajemmalle kuin koskaan aiemmin.
Pohjois-Atlantilla lähellä ajelehti jäätä noin 2,7–2,4 miljoonaa vuotta sitten, napaseuduilla oli merkittävästi kylmempää kuin holoseenilla. Mutta vielä 2,7–2,4 miljoonaa vuotta sitten ajoittaiset jäätiköt olivat melko pieniä.
Arbatskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja)
Arbatskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 5. huhtikuuta 1953.
Plioseeni
Romahdus kylmään jääkausitilaan
Sahara kuivui taas merkittävästi 2,6 miljoonaa vuotta sitten, suunnilleen siihen aikaan jolloin oli jääkausi MIS 104, joka muistuttaa Pohjois-Atlantin kerrostumissa viime jääkauden MIS 2:ta ja MIS 3:a.
Pre-Tiglia-kylmäkaudella levisi tundra Hollantiin 2,57–2,44 miljoonaa vuotta sitten kolmeen otteeseen. Heinäkuun keskilämpötila romahti Hollannissa kolmeksi jaksoksi tundralämpötiloihin noin +6 °C:hen. Keski-Eurooppaan tulivat boreaaliset tai subarktiset olot. Silloin olivat jääkaudet MIS 100, MIS 98 ja MIS 96. Jäätiköt levittäytyivät 2/3 laajuuteen pleistoseenin suurten jäätiköiden alasta. Kylmeneminen myös kuivatti ilmastoa monilla seuduilla. Samoihin aikoihin Euroopan eläimistöön ilmestyi noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten arolajistoa. 2,5 miljoonaa vuotta sitten ilmasto viileni nopeasti, palautui ja alkoi taas viiletä. Ainakin Norjan vuoristo jäätyi tällöin kokonaan, ja jää saattoi levitä laajemmallekin.
Samoihin aikoihin noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten suosypressimetsät (laji Taxodium) hävisivät Ranskan seuduilta. Tämä liittyi ilmaston kuivumiseen ja lopulta kylmenemiseen. Tammi ja mänty tulivat suosypressien tilalle. Ilmastoheiluri heilui nyt monilla seuduilla voimakkaasti kylmästä ja kuivasta ja kasvillisuus vastaavasti lämpimään ja kosteaan, arosta metsään. Kylmä Pretegelen päättyi 2,45 miljoonaa vuotta sitten.
Plioseenin lopun rajusti vaihteleva ilmasto
Kylmää tuli myös 2,42 miljoonaa vuotta sitten noin 50 000 vuodeksi. Jäätiköt laajenivat ajoittaisesti pohjoisella pallonpuoliskolla erään tiedon mukaan huomattavasti ja voimakkaasti noin 2,4–2,3 miljoonaa vuotta sitten. 2,4 miljoonaa vuotta sitten hävisi subtrooppinen kasvillisuus Englannista. Viimeistään 2,4 miljoonaa vuotta sitten meren sedimenteistä päätellen jäätiköiden kielekkeet purkivat jäätä mereen ja Grönlantiin oli kasvanut valtava jääkupu. 2,4 miljoonaa vuotta sitten Alaskassa oli tundraa merenpinnan lähellä. Välimerellä yleistyi viileän ilmanalan planktoneliö Neogloboquadrina atlantica 2,4 ja 2,35 miljoonaa vuotta sitten. Väitetään, että 2,4–2,2 miljoonaa vuotta sitten olisi ollut keskisessä Pohjois-Amerikassa suuria jäätiköitä.
Calabrium-kauden alussa alkoi Italian kerrostumissa esiintyä kylmästä jääkautisesta ilmastosta kertovia simpukoita, esimerkiksi nykyään Pohjois-Norjassa viihtyvää laji Arctica islandica.
2,3–1,5 miljoonaa vuotta sitten näkyi pääasiallisena jäätiköitymisen syynä maan kaltevuudesta johtuva 41 000 vuoden vaihtelu.
Noin 2,3–2,0 miljoonaa vuotta sitten jääkaudet heikkenivät. Luultavasti kuivumisen tai ehkä myös jonkun muun katastrofin takia hävisi 15 % Euroopan maanisäkkäistä noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Suuria jäätiköitä oli 2,1 ja 1,9 miljoonaa vuotta sitten, pienempiä 2,2 ja hyvin pieniä 2,0 miljoonaa vuotta sitten. 1,6 miljoonaa vuotta sitten oli laajoja jääkenttiä Kanadassa.
Eläimistö
Plioseenikauden nisäkäseläimistö oli suunnilleen nykyisen tyyppinen ja kehittyi vauhdilla kohti nykyistä. Tuolloin eli myös monia sukupuuttoon kuolleita lajeja kuten Pohjois-Amerikan mastodontteja. Plioseenin eläimissä oli lämminverisiä, turkillisia nisäkkäitä. Hyeenat ja sapelihammaskissat ilmestyivät kissojen, koiraeläinten ja näätäeläinten joukkoon.
Ihmisen kehitys otti Afrikassa ensi askeleet, siellä eli jo 5 miljoonaa vuotta sitten Australopithecus-eteläapinoita, joita pidetään ihmisen mahdollisina edeltäjinä tai edeltäjien lähisukulaisina, hominideina.
Amerikan mentereella gomphotheerit ja mastodontit jatkoivat. Gomphotheerit olivat pitkäturpaisia, lyhytkärsäisiä norsueläimiä. Kavioeläinten määrä väheni, niin kuin kamelit, peurat ja hevoset. Näätää muistuttavat saalistajat lajiutuivat, niin kuin myös koiraeläimet ja nopeasti juoksevat karhut. Plioseenikauden eläimistöä luonnehtivat norsua, hevosta ja antilooppia muistuttavat ruohoston eläimet. Näitä olivat muun muassa hevosen edeltäjä Hipparion, okapia muistuttanut paleotragus ja varhainen antilooppi Paleoceras sekä lyhytkaulainen kirahvi Helladotherium.
Etelä- ja Pohjois-Amerikka yhdistyivät kauden lopulla maasillalla, ja tämä johti sekoittumisiin ja muutoksiin eläimistöissä. Jotkut lajit myös hävisivät. Maalaiskiainen, jättivyötiäinen ja glyptodontti vaelsivat pohjoiseen, kun Panamankannas sulkeutui. Amerikasta hävisivät sarvikuonot, tapiirit ja kalikoteerit.
Euraasiassa oli norsuja, gomfoteerejä ja stegodontteja. Jyrsijöiden määrä lisääntyi, kädellisten väheni ja tamaanit vaelsivat Afrikasta Aasiaan. Nautaeläimet ja antiloopit menestyiväte. Joitain kamelilajeja saapui Pohjois-Amerikasta Beringian maasillan kautta.
Afrikassa olivat kavioeläimet yleisimpiä, kädelliset kehittyivät Australopithecus-lajeiksi. Nautaeläimet ja antiloopit lajiutuivat, ja voittivat siat lukumäärällään. Varhaiset kirahvit ilmestyivät, kamelit vaelsivat Aasiasta. Hevoseläimet ja nykyisenlaiset sarvikuonot ilmestyivät kuvaan. Karhu, koira ja näätä liittyivät Afrikan kissoihin, hyeenoihin ja sivettikissoihin saalistajiksi. Uudet lajit ajoivat hyeenat haaskansyöjiksi.
Australiassa kehittyi erilaisia pussieläimiä. Vompatit, kengurut ja suuret diptotodontit. Lihansyöjiä olivat pussipedot, koiraa muistuttavat pussihukat ja kissamainen Thylacoleo. Nykyaikainen vesinokkaeläin kehittyi. Jyrsijät ja lepakot saapuivat.
Monia plioseenin pohjoisilla leveyksillä lämpimän ilmaston eläimet ja kasvit esiintyivät muutama sata kilometriä nykyistä pohjoisempana. Kaudella ruohoa syövät kavioeläimet ja sorkkaeläimet eläimet kehittyivät ja lajiutuivat nopeasti.
Plioseenilla eli sekä vanhempia kissamaisia eläimiä että uudentyyppisiä Felinae-heimon kissaeläimiä. Hoplophoneinae-heimon johdannainen sapelihampainen Sansanosmilus eli plioseenin alku- ja keskivaiheilla ja hävisi hieman enne kauden loppua. Toinen kissamaisten eläinten vanhempi haara, Nimravinae-alaheimon nimravidit (Nimravides) elivät ainakin plioseenin keskivaiheille asti. Sapelihampaisten Machairodontinae-kissoista elivät plioseenin alkuvaiheella Macharoidus, ja loppupuolella Homotherium sekä tunnetun Smilodonin edeltäjä Megantereon. Alkeellinen Felinae-kissoja lähellä oleva kissa Dinofelis eli plioseenin alkupuolella. Felinae-kissa Felis ilmestyi plioseenin alussa, ja ilves ilmestyi plioseenin keskivaiheilla.
Aivan plioseenin alussa eli karhun pieni edeltäjä Ursus minimus 5–3,5 miljoonaa vuotta sitten. Noin 2,5–1,5, ehkä vielä 1,0 miljoonaa vuotta sitten eli laji Ursus etruscus.
Cy Coleman
thumb|right|Cy Coleman vuonna 1960. Cy Coleman, oik. Seymour Kaufman (14. kesäkuuta 1929 New York – 18. marraskuuta 2004 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli New York School of Musicissa ja perusti vuonna 1948 jazztrion ollessaan vielä opiskelemassa. Frank Sinatra nauhoitti 1950-luvulla Colemanin sävellykset ”Try to Change Me Now” ja ”Witchcraft”, mikä toi nuorelle säveltäjälle julkisuutta. Vuonna 1953 Coleman ja sanoittaja Carolyn Leigh tekivät kappaleita revyyhyn John Murray Anderson’s Almanac. Tony Bennett nauhoitti hänen laulunsa ”Firefly” vuonna 1958.
Colemanin ensimmäinen huomattava menestys oli vuoden 1960 Broadway-musikaali Wildcat, jossa Lucille Ball esiintyi ensimmäisessä pääroolissaan. Vuonna 1962 Sid Caesar esiintyi hänen musikaalissaan Little Me. Vuoden 1966 näytelmän Sweet Charity hän kirjoitti yhdessä Dorothy Fieldsin kanssa. 1970-luvulla Coleman kirjoitti musiikkia muun muassa musikaaleihin Seesaw (1973), I Love My Wife (1977) ja On the Twentieth Century (1978). Vuoden 1980 näytelmässä Barnum säveltäjä toimi ensimmäistä kertaa myös tuottajana.
Vuonna 1974 Coleman voitti kaksi Emmy-palkintoa Robert Wellsin kanssa tehdyllä Shirley MacLainesta kertovalla tv-ohjelmalla If My Friends Could See Me Now. Kaksi vuotta myöhemmin sekä Coleman että MacLaine palkittiin Emmyillä tv-musikaalista Gypsy in My Soul. Coleman voitti kaksi Tony-palkintoa musikaaleista City of Angels (1990) ja The Will Rogers Follies (1991). Jälkimmäisen näytelmän musiikista tehty albumi toi Colemanille lisäksi Grammy-palkinnot sekä säveltäjänä että albumin tuottajana.
Cy Coleman kuoli New Yorkissa vuonna 2004.
Kansat (intiaaniheimo)
Kansat (joskus myös nimillä kanza ja kaw, etelätuulen kansa, omankieliseltä nimeltään hutañga) olivat alun perin eteläisten tasankojen maanviljelijöihin lukeutuva intiaaniheimo Kansasin osavaltion koillisosassa ja Missourin luoteisosissa. Kansat menettivät maansa Yhdysvalloille 1800-luvun aikana ja heidät siirrettiin Intiaaniterritorioon eli nykyiseen Oklahomaan. Nykyisin virallisesti rekisteröityneitä kansoja on 3 542 ja heitä asuu lähinnä Oklahomassa. Viimeinen täysiverinen kansa kuoli kuitenkin vuonna 2000.
Historia
thumb|vasen|Kansojen ja naapuriheimojen asuinalueet noin 1820-luvulla. thumb|vasen|Kaksi kansapäällikköä valokuvassa 1900-luvun alulta. Kansat kuuluvat samaan ryhmään siouxilaisia kieliä puhuvien kansojen, kuten osage-, quapaw-, omaha- ja ponca-intiaanit. Näiden heimojen suullisen perinteen perusteella he asuttivat aikanaan samoja alueita Ohiojoen alajuoksun lähettyvillä, kunnes he alkoivat muuttaa kohti länttä 1300-luvun paikkeilla. 1700-luvun lopulta 1800-luvun alkupuoliskolle kansat asuttivat yhtä kylää nykyisen Manhattanin alueella Kansasissa, mutta heidän hallitsemansa ydinalue ulottui Kansasjoen laaksolta sen sivujokien alajuoksulle ja edelleen Delawarejoelta Solomon- ja Smoky Hills -joelle. Heidän metsästysalueensa ulottui vielä suuremmalle alueelle Republicanjoelta suurin piirtein nykyisten Kansasin ja Oklahoman rajalle. Heidän naapureitaan alueella olivat esimerkiksi pawneet, apassit ja comanchet.
Kansat alkoivat tehdä kauppaa New Orleansia hallinneiden ranskalaisten kanssa vuodesta 1719. He kävivät toisaalta myös sotia muita intiaaniheimoja ja eurooppalaistaustaisia siirtolaisia vastaan. Vuonna 1724 he solmivat ranskalaisten välityksellä rauhan apassien kanssa, minkä yhteydessä he saivat myös ensimmäiset hevosensa. Rauha jäi muuten lyhytikäiseksi niin kansojen ja apassien kuin ranskalaisten ja apassienkin välillä. Ranskalaisilla oli tapana ostaa kansoilta ja muilta intiaaniheimoilta näiden vangitsemia apasseja orjiksi. Vuonna 1825 kansat suostuivat luovuttamaan alueensa Missourissa Yhdysvalloille ja heille annettiin oma reservaattinsa Kansasista. Yhdysvallat pakotti kansat myöhemmin siirtymään useampaan otteeseen yhä pieneviin reservaatteihin, samalla, kun kansojen määrä alkoi laskea alkuperäisestä noin 1 500:sta esimerkiksi tautien takia. Maiden menetys pakotti kansat myös kilpailemaan vähenevistä luonnonvaroista muiden Yhdysvaltojen itään ajamien intiaanien kanssa ja he alkoivat käydä yhä enemmän sotia muita heimoja vastaan. Kansat ryöstelivät satoa ja karjaa muilta reservaateilta sekä lähistön siirtolaisasutuksista. Kansasin suuremmasta reservaatista luovuttiin vuonna 1846 ja kansat siirrettiin entistä huomattavasti pienempään reservaattiin Neosho-joen varrelle. Vuonna 1873 heidät siirrettiin edelleen tuolloisen Intiaaniterritorion eli Oklahoman alueelle nykyiseen Kayn piirikuntaan. Tuolloin heitä oli jäljellä enää noin 500 ja vuonna 1900 täysiverisiä kansoja oli noin 200. Yhdysvaltojen kongressi lakkautti kansojen reservaatin Oklahomassa vuonna 1902 ja heidän maansa palstoitettiin. Kansat olivat tuolloin jakautuneet voimakkaasti: toiset, pääasiassa täysveriset, vastustivat uudistuksia kuten palstoittamista ja toiset taas kannattivat niitä. Täysiveristen yksi johtohahmo oli päällikkö Al-le-go-wa-ho, kun taas uudistusmielisiin lukeutui esimerkiksi myöhempi Yhdysvaltain varapresidentti ja palstoittamista voimakkaasti ajanut Charles Curtis. Curtisin äiti oli kansa- ja osagetaustainen. Hänen isänsä oli valkoinen ratsuväen upseeri.
Vuonna 1902 virallisesti lakkautettu kansaheimo perustettiin uudelleen vuonna 1959. Heimolla oli noin 260 eekkeriä maita, jotka jäivät kuitenkin 1960-luvun puolivälillä rakennetun Kaw-tekojärven alle. Myöhemmin heimo sai kongressilta 135,5 eekkeriä maata muualta. Nykyisin kansaheimoon kuuluu 3 542 rekisteröitynyttä jäsentä. Viimeinen täysverinen kansa, William A. Mehojah Sr., kuoli kuitenkin 23. huhtikuuta 2000.
Kulttuuri
thumb|Kansa-intiaani Meach-o-shín-gaw maalauksessa vuodelta 1832. Kansojen elinkeinot vaihtelivat kausittain maanviljelystä metsästykseen sekä ryöstöretkistä kaupankäyntiin. Naiset istuttivat huhtikuisin esimerkiksi maissia, kurpitsaa ja meloneja. Maanviljelyä täydennettiin keräilemällä esimerkiksi pähkinöitä, marjoja ja juuria. Samaan aikaan miesten tehtävänä oli laiduntaa hevosia ja metsästää hirviä ja kauriita. Hevosia kansoilla ei ollut ennen vuotta 1724, ja sitä ennen vetojuhtina käytettiin koiria. Istutustöiden jälkeen toukokuussa kansat lähtivät metsästysalueilleen biisonien perässä. Näihin aikoihin pienet sotaryhmät tekivät ryöstöretkiä naapuriheimoja vastaan. Elokuussa kansat palasivat pelloilleen ja talvet vietettiin pienissä ryhmissä metsissä esimerkiksi majavia, kauriita ja kalkkunoita metsästäen. Turkiseläimistä saaduilla taljoilla käytiin kauppaa ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten kanssa. Takaisin kylään palattiin jälleen maaliskuussa.
Perinteiset vaatteet valmistettiin nahasta. Miehet pitivät vaatteiden lisäksi usein koruja, joiden valmistamiseen käytettiin esimerkiksi simpukankuoria, tai kaupan kautta saatuja metalliesineitä. Perinteisesti miehet ajelivat karvoituksensa rinnastaan, naamaltaan ja päältään aina kulmakarvoja myöten. Päälaelle jätettiin kuitenkin hiuskaistale. Niin miehet kuin naisetkin värjäsivät hiuksensa punaiseksi sinoperilla.
Kansojen perinteisen majojen rakentamiseen käytettiin maata, puuta, ruohoa ja kaarnaa. Yhdessä majassa asui tavallisesti kaksi perhettä eli noin 10 henkilöä. Metsästysretkillä käytettiin puolestaan nahasta rakennettuja tipiä. Kansojen yhteiskunta oli patrilineaarinen. Eri klaaneja oli kahdeksan, joiden löyhästä liittoumasta muodostui heimo. Kansoilla oli näin samaan aikaan myös useita eri päällikköjä, jotka valittiin viiden johtavan klaanin keskuudesta. Sodan aikana oli myös erityisiä sotapäällikköjä, jotka valittiin pääasiassa heidän taisteluissa osoittamansa kyvykkyyden perusteella. Suuria päätöksiä tehtiin yhteisillä kokouksilla, joissa vaikuttivat usein monet eri kilpailevat ryhmittymät.
Illabiaali
Illabiaali kuvaa huuliaukon muotoa vokaalia äännettäessä. Illabiaalinen vokaali äännetään siten, että huuliaukko on lavea. Illabiaalin vastakohta on labiaali ; siinä huuliaukko on pyöreä.
Suomen kielessä illabiaaleja vokaaleja ovat i, e, a, ja ä.
Cynthia Makris
Cynthia Makris on yhdysvaltalaissyntyinen, Suomessa asuva oopperalaulajatar, äänialaltaan sopraano. Hän aloitti uransa synnyinseuduillaan Coloradossa. Makrisin tunnetuin rooli on Richard Straussin Salomen nimirooli.
2. kaupunginosa (Valkeakoski)
2. kaupunginosa Valkeakoskella käsittää kaupungin ydinkeskustan, Tallinmäen vanhan asuinalueen sekä Kerhomajan urheilualueen.
Cynthia Makris
Hän on esiintynyt Savonlinnan oopperajuhlilla Lady Macbethinä ja Turandotina, Suomen Kansallisoopperassa Normana sekä monissa kuuluisissa oopperataloissa maailmalla kuten La Scalassa, Covent Gardenissa, Teatro Colonissa, Baijerin valtionoopperassa, Berliinin Staatsoperissa ja Deutsche Operissa sekä Tokiossa, Rio de Janeirossa ja Sao Paolossa.
2. kaupunginosa (Valkeakoski)
Tallinmäen asuinalue sijaitsee Valkeakosken keskustan pohjoispuolella. Alue on pääosin 1940-luvulla rakennettua puutaloaluetta. Alueen länsilaidalla on pienkerrostaloja. Tallinmäki on vilkasliikenteistä aluetta. Valkeakosken sisääntulotie seututie 304 alkaa Tallinmäestä. Lisäksi yksi kaupungin pääkaduista, Lempääläntie kulkee alueen läpi länsipuolella ja Radanvarsitie sen pohjoispuolella. Alueen sisin osa on silti melko rauhallista. Palvelut ovat keskeisen sijainnin vuoksi lähellä.
Natriumkarbonaatti
Natriumkarbonaatti eli sooda on hiilihapon natriumsuola.
Soodaa käytetään EU:ssa elintarvikkeissa E-koodilla E500(i) happamuudensäätöaineena.
Sooda voi olla kidevedetöntä, jonka luonnosta löytyvää mineraalimuotoa kutsutaan natriitiksi. Sillä on myös kaksi yleistä hydraattimuotoa: monohydraatti ja dekahydraatti. Luonnon monohydraattimineraali on nimeltään termonatriitti ja dekahydraatti on natron.
Ominaisuudet
Kidevedetön natriumkarbonaatti (Na2CO3) on kiderakenteeltaan monokliininen. Sen sulamispiste on 851 °C, mutta se alkaa hajota hiilidioksidiksi ja natriumoksidiksi (Na2O) jo 400 °C lämpötilassa. Natriumkarbonaatti liukenee veteen lämpöä vapauttaen emäksisiksi vesiliuoksiksi. Happoihin se liukenee hiilidioksidia vapauttaen. Kidevedetöntä muotoa kutsutaan myös soodatuhkaksi ja kalsinoiduksi soodaksi.
Natriumkarbonaattimonohydraatti (Na2CO3·H2O) muodostaa ortorombisiä värittömiä kiteitä. Sen CAS on 5968-11-6, massa 124,005 g/mol, tiheys 2,25 g/cm3 ja se hajoaa 100 °C lämpötilassa muuntuen kidevedettömäksi soodaksi. Se on vesiliukoinen, vähäliukoisempi glyseroliin ja liukenematon etanoliin. Sen vesiliuokset ovat emäksisiä.
Natriumkarbonaattidekahydraatti (Na2CO3·10 H2O) muodostaa läpinäkyviä kiteitä. Sen CAS on 6132-02-1, massa 286,142 g/mol, tiheys 1,46 g/cm3, se hajoaa 35 °C lämpötilassa ja kuivuu huoneenlämmössä avoimissa astioissa vähemmän hydratoituneisiin muotoihin. Sen vesiliuokset ovat emäksisiä.
Valmistus
Soodaa on saatu kautta historian ja saadaan edelleen lähinnä trona-mineraalista. 2016 maailmanlaajuisesti tuotetusta soodasta kuitenkin 74 % tuotettiin kemiallisin synteesein.
Soodaa valmistetaan kaupallisesti esimerkiksi kalsiumkarbonaatista (CaCO3) ja natriumkloridista (NaCl) reaktiolla Solvayn menetelmällä, jonka kokonaisreaktio on  Menetelmä alkaa kalsiumkarbonaatin kalsinaatiolla ja jatkuu hydraatiolla Kalsiumhydroksidi reagoidaan sitten NaCl-liuoksessa CO2 ja ammoniakin (NH3) läsnä ollessa. Reaktiot ovat
Soodaa on historiallisesti valmistettu kaupallisesti myös Leblanc-menetelmällä. Tässä natriumkloridi reagoidaan rikkihapon avulla natriumsulfaatiksi (Na2SO4) ja suolahapoksi. Sulfaatti reagoidaan hiilen (C) ja kalsiumkarbonaatin kanssa ns. mustaksi tuhkaksi, josta sooda saatiin huuhtomalla erilleen. Reaktiot ovat Ennen kemiallisia synteesejä 1700-luvun puoliväliin asti soodaa saatiin myös uuttamalla merilevien ja kasvien tuhkasta. Lähteitä ovat olleet esimerkiksi Salsola soda-otakilokit, rakkohauru, sahalevä ja solmulevä.
Chingy
Howard Bailey, Jr. (s. 9. maaliskuuta 1980 St. Louis, Missouri), tunnettu paremmin taiteilijanimeltään Chingy, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä. Hän on urallaan tehnyt viisi studioalbumia.
Piacenza-vaihe
thumb|300px|Lämpötilan vaihteluja mitattuna merenpohjan kerrostumien happi-isotoopeista. Maapallon lämpötila kävi alhaalla jo noin 3,3 miljoonaa vuotta sitten, ja romahti kylmään jääkausitilaan 2,75 miljoonaa vuotta sitten, jolloin lämpötilakäyriin ilmestyi ensin 41 000 vuoden vaihtelujakso, joka liittyy Maan akselikallistumaan.
Piacenza-vaihe on maapallon geologisessa historiassa plioseeni-epookin päättänyt vaihe, noin 3,6–2,6 miljoonaa vuotta sitten. Silloin Maan ilmasto kylmeni huomattavasti kohti pleistoseenin jääkausia. Luoteis-Euroopan stratigrafiassa Piacenza-vaihetta vastaa Reuver-vaihe.
Dyynivaappio
Dyynivaappio (Traganum moquinii, ) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon kuuluva tiheä, haaroittuva pensas, jolla on vahvat sojottavat varret. Se on luokiteltu Espanjassa erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
Dyynivaappion korkeus on noin 0,5–1,5 metriä. Se on tiheä, haaroittuva pensas, jolla on vahvat sojottavat varret. Lehdet ovat ryppäissä, meheviä, soikeita ja lieriömäisiä. Ne ovat väriltään harmaanvihreitä, noin 1 cm pitkiä. Pieniä keltaisia kukkia kasvaa maaliskuusta–huhtikuuhun, tiheästi, lehtihangoista ja niiden terälehdet ovat tiheäkarvaisia.
Levinneisyys, kasvupaikka ja elinympäristö
Dyynivaappiota esiintyy Makaronesiassa Kap Verdellä ja Kanariansaarilla hiekkadyyneillä, jonne se muodostaa tyynymäisiä kasvustoja. Lajia esiintyy myös Luoteis-Afrikassa Marokosta Mauritaniaan.
Kairila
pienoiskuva|Etualalla Lamminjärvi. Taustalla Kairilalle tyypillistä metsämaisemaa, Kairilassa ei ole suuria peltoaukeita tai järviä. Kairila on kylä Noormarkussa Porissa. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Noormarkun keskustan koillispuolella. Kylässä on 44 asukasta (2016). Kylä vilkastuu kesäaikaan, sillä kylässä on yli 30 loma-asuntoa.
Kylän läpi kulkee Lavian ja Siikaisten välinen yhdystie 2600.
Kairilassa toimii kyläyhdistys Kairilan kyläyhdistys ry, jolla on noin 50 jäsentä. Kyläyhdistys järjestää erilaisia vuosittaisia tapahtumia.
Jeremias Kaari
Jeremias Kaari (s. 7. kesäkuuta 1993) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kakkosessa pelaavaa Åbo IFK:ta.
Pentti Hotinen
Tampereen Pyrinnön kasvatti Hotinen pelasi Suomen pääsarjassa neljä kautta, joiden lisäksi hän kuului ainakin yhden ottelun kokoonpanoon kolmella kaudella. Hän pelasi pääsarjatasolla Pyrinnössä yhtä Kotkan Pojat -kautta lukuun ottamatta. Hotinen saavutti Pyrinnössä SM-hopeaa kaudella 1958. Hän toimi Pyrinnössä myös valmentajana kaudella 1956 ja kaudella 1960.
Jeremias Kaari
Kaari on Turun Palloseuran kasvatti, joka pelasi seuran junioreissa kauteen 2012 asti. Hän nousi ÅIFK:n edustusjoukkueeseen kaudella 2011, jonka aikana hän pelasi kolme Kakkosen ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi neljä ottelua. Kaudella 2013 Kaari pelasi ÅIFK:ssa 16 ottelua ja teki myös ensiesiintymisensä Veikkausliigassa edustaen TPS:aa yhdessä sarjaottelussa (FC Honka–TPS 11. elokuuta ). Kaudella 2014 Kaari pelasi seitsemän sarjaottelua ÅIFK:ssa.
Pentti Hotinen
Epävirallisen Find a Grave -sivuston mukaan Hotinen kuoli 18. kesäkuuta 1979, 49-vuotiaana. Hänen hautansa sijaitsee Naantalissa.
HMS Excellent (1787)
HMS Excellent oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1787 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 9. elokuuta 1781 Joseph Grahamilta Harwichista, missä köli laskettiin maaliskuussa 1782. Se laskettiin vesille 27. marraskuuta 1787 ja valmistui joulukuussa Chathamissa, jolloin valmistuskustannukset olivat 29 746 puntaa 16 shillinkiä ja 11 pennyä. Lisäksi Chathamiin maksettiin takiloinnista 210 puntaa kuusi shillinkiä ja kolme pennyä sekä kuparoinnista 8 513 puntaa yhdeksän shillinkiä ja kuusi pennyä.
Palvelus
Amiraliteetti antoi 11. toukokuuta 1820 määräyksen aluksen muuttamisesta 58-tykkiseksi neljännen luokan fregatiksi. Muutostyöt aloitettiin joulukuussa 1825, mutta niitä ei saatettu koskaan päätökseen. Alus oli Portsmouthissa vastaanottoaluksena kesäkuussa 1825 ja edelleen tykistökoululaivana 1930. Alus romutettiin lokakuussa 1835 Deptfordissa.
Kirjasniemi
Kirjasniemi on Valkeakosken 9. kaupunginosa, joka koostuu pääasiassa Kuitu Finland Oy:n tehdasalueesta ja Kirjasniemen kärjessä olevasta asuinalueesta. Alue sijaitsee lähellä Valkeakosken keskustaa, sen koillispuolella. Kirjasniemi on syntynyt Kuitu Finland Oy:n eli entisen Säterin tehtaan ympärille tehdasyhdyskunnaksi. Kirjasniemen päässä sijaitseva asuinalue on rakennettu tehtaan johtoa varten, viereinen Ulvajanniemen kaupunginosa työväkeä varten.
Abbe Sandman
Albert Gabriel (Abbe) Sandman (1. maaliskuuta 1910 Helsinki – 11. lokakuuta 1943 Rauma) oli suomenruotsalainen runoilija. Sandman julkaisi omakustanteena yhden kokoelman, Vandring, joka ilmestyi 1935.
Sandman työskenteli radiosähköttäjänä muun muassa J. A. Zachariassenin varustamon laivoilla.
Osijek-Baranja
Osijek-Baranja (Osječko-baranjska županija) on piirikunta Itä-Kroatiassa Slavonian suuralueella. Piirikunnan keskus on Osijek. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Đakovo, Našice, Valpovo, Belišće ja Beli Manastir. pienoiskuva|vasen|Piirikunnan keskus [[Osijek sijaitsee Drava-joen varrella, joka laskee Kroatian ja Serbian rajavaan Tonavaan.]]
Piirikunnassa asui vuoden 2018 arvion mukaan 275 056 asukasta. Vuosina 2011–2018 väkiluku laski 9,8 prosenttia. Osijek-Baranjan pinta-ala on 4 155 neliökilometriä.
Antinniemi
Antinniemi on Valkeakosken 5. kaupunginosa. Alueelle on rakennettu rintamamiestaloja tehdastyöväkeä varten 1940- ja 1950-luvuilla. Antinniemessä on kaksi tietä: Antinniementie ja Rengastie. Alueen keskellä Rengastiellä on Antinlinna-niminen kerrostalo. Antinniemi on Lotilanjärven lähellä. Palvelut ovat kävelymatkan päässä, esim. Lidl on noin 50–100 metrin päässä.
Kyōko Yano
Kyōko Yano (s. 3. kesäkuuta 1984 Jokohama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yano debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2003. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2003, 2007, 2011, kesäolympialaisissa 2004, 2008 ja 2012. Hän on pelannut 74 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Peter Hansen
Peter Hansen on ollut seuraavien henkilöiden nimenä:
Racquets Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px Racquetsissa kilpailtiin Pan-Amerikan kisoissa 2019 2. – 10. elokuuta 2019. Kilpailut käytiin Callao Regional Villagessa. Naisille ja miehille oli kummallekin yksin-, kaksin- ja joukkuepelit. Urheilijoita tapahtumiin osallistui yhteensä 60. Menestynein maa oli Meksiko, jonka urheilijat voittivat viisi kuudesta kilpailusta.
Omulonga
Omulonga oli lyhyehkön aikaa (1874–1888) Suomen Lähetysseuran lähetysasemana Ambomaalla Ondongan kuningaskunnassa, sen itäosassa, nykyisessä Namibiassa. Siellä tapahtui Ambomaan ensimmäinen kastetilaisuus vuonna 1883.
Päärakennus
Omulongan aseman päärakennusta rakennettaessa Reijonen otti käyttöön leveät, koko rakennusta ympäröivät, puupylväillä tuetut, eräänlaiset verannat. Niiden ansiosta aurinko ei pääse paistamaan rakennuksen seiniin ja se pysyy näin ollen viileänä, ja toisaalta myöskään sateet eivät pääse piiskaamaan seiniä, jotka olivat poikkeuksetta tehty polttamattomasta tiilestä, sillä Ambomaan hiekka ei kestä polttamista. Näistä verannoista tultiin aikaa myötä käyttämään ambokielistä nimitystä olupanda (alkuperäinen merkitys lienee ‘lattia’). Verannaksi niitä ei juuri voinut kutsua, sillä niitä ei ollut varsinaisesti tarkoitettu oleskelua varten.
Koulurakennus
Vuonna 1880 suomalaisten lähetysasemille ryhdyttiin rakentamaan koulurakennuksia. Ensimmäisenä valmistui koulu Omulongaan. Se vihittiin käyttöön 2. syyskuuta. Koulurakennus toimi myös kirkkona, ennen kuin lähetysasemille ruvettiin rakentamaan erityisiä kirkkorakennuksia. Omulongaan ei kirkkoa ehditty rakentaa, kun asema jo piti hylätä.
Skoglundien kohtalo
Skoglundin leski Amalia työskenteli aluksi Omulongan asemalla, erityisesti tyttöjen parissa, mutta 1882 hän meni naimisiin Reinin lähetyksen työntekijän Philipp Diehlin kanssa ja siirtyi reiniläisten palvelukseen.
Ensimmäiset kasteet Ambomaalla
Vuoden 1881 lopulla Ondongaan levisi tieto, että joitakin ambolaisia oli kastettu etelässä Omarurussa Hereromaalla. Nyt ambolaiset alkoivat ajatella, että kastettuja ei uhkaa viha henkien taholta. Vuoden 1882 joulujumalanpalveluksessa saarna näytti koskettavan muutamia nuoria ambolaisia aikuisia. Reijonen ryhtyi nyt valmistamaan heitä kasteelle ja päätti, että kaste tulisi tapahtumaan loppiaisena 1883. Tätä tilaisuutta varten kaikki Ambomaan suomalaiset tulivat Omulongaan.
Kastetut henkilöt olivat seuraavat:
Koulurakennusta ei voitu käyttää siksi, että sitä ei vielä ollut viimeistelty. Näin ollen tämä tapahtuma järjestettiin päärakennuksen salissa. Yleisö sai seurata tätä kastetta ulkoa käsin. Jotkut mutisivat, että “Nyt pidetään miesten täysi-ikäisyysjuhlaa, eikä se ole hyvä.” Kastettavista jokainen lausui uskontunnustuksen.
Lähetyssaarnaajat poistuvat
Itäinen Ondonga, jossa Omulonga samoin kuin Omandongo sijaitsivat, kuului Ondongan perintöruhtinaan hallitsemaan alueeseen. Tämän itsevaltaisen käytöksen vuoksi joutuivat suomalaiset pakenemaan hänen alueeltaan hylkäämään syys-lokakuun vaihteessa 1888 (ks. Omandongo). Valkoiset saivat jopa pelätä henkensäkin edestä. Turvaa etsittiin läntisestä Ondongasta kuningas Kambonden luota.
Paluuta harkitaan
Seuraavana vuonna, 1889, harkittiin paluuta Nehalen alueelle itäiseen Ondongaan. Nehale ja Kambonde kuitenkin joutuivat jopa aseelliseen konfliktiin, joka tosin päättyi pian ammusten puutteeseen. Elokuussa tuli vielä tieto siitä, että Nehale suunnitteli lähetyssaarnaajien surmaamista ja heidän asemiensa ryöstämistä siitä syystä, että hän ajatteli näillä olevan paljonkin ampumatarvikkeita.
Nyt suunnitelmat Nehalen alueelle palaamisesta hylättiin, ja uuden lähetysaseman paikaksi valittiin Kambonden alueelta Ondangwa, jota August Pettinen ryhtyi rakentamaan.
Lähetysjohtajan vierailu
Vuonna 1900 Lähetysseuran lähetysjohtajan Jooseppi Mustakallion vieraillessa tarkastusmatkalla Ambomaalla hän toimitti myös Omulongassa seurakunnan ja koulun tarkastuksen.
Sokolnitšeskaja
Sokolnitšeskaja (vuoteen 1990 asti Kirovsko-Frunzenskaja, ) on Moskovan metron ensimmäinen linja. Se merkitään metrokarttoihin punaisella. Linja avattiin 15. toukokuuta 1935.
Carita Toiviainen
Carita Toiviainen (s. 18. joulukuuta 1987 ) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Porin Pesäkarhuja. Pelipaikaltaan Toiviainen on koppari.
Toivianen debytoi Pesäkarhujen paidassa Superpesiksessä kaudella 2004, jolloin hän pelasi 11 ottelua ja saavutti SM-pronssia. Hopeaa hän on saavuttanut kausilla 2005, 2008, 2010 ja 2013 sekä pronssia kauden 2004 lisäksi myös kausilla 2006, 2009, 2011, 2012 ja 2014. Kaudeksi 2015 Toiviainen vaihtoi Lapuan Virkiän väreihin.
Mediafilosofia
Mediafilosofia on termi, jota voidaan käyttää monenlaisesta mediaan ja filosofiaan liittyvästä tutkimuksesta. Yhden määritelmän mukaan mediafilosofia voi olla joko mediatieteellistä kiinnostusta filosofiaan tai filosofista kiinnostusta mediatieteisiin ja medioihin”. Toisen määritelmän mukaan mediafilosofia voidaan käsittää filosofian erityisalueeksi, joka tarkastelee mediaa filosofian näkökulmasta tai tutkii ajattelua medioiden lävistämänä.
Augustine Grimaldi
Augustine Grimaldi oli Grassen ja Mallorcan piispa, joka toimi Monacon sijaishallitsijana 1523–1532. Hän oli Lambert ja Claudine Grimaldin viides poika. Hän hallitsi ensimmäistä kertaa Monacoa 1507, kun hänen veljensä Lucien oli vankina Milanossa ja Ranskan kuningas Ludvig XII yritti ottaa Monacon haltuunsa.
Lucienin kuoltua 1523 Augustine luopui piispan virasta ja otti vallan Monacossa. Hänen ensimmäinen toimensa oli kostaa veljensä murha. Andrea Dorian laivaston ollessa edelleen uhkana Barthelemy pyrki sopuun Augustinuksen kanssa, joka ei kuitenkaan antanut anteeksi. Eräänä päivänä Lucienin tappaja, Barthelemy, löytyi kallo murskattuna.
Ranskan kanssa käytyjen riitojen johdosta Augustine solmi Espanjan kanssa sopimuksen, jolla Monacosta tuli Espanjan protektoraatti.
Jómin viikinkien saaga
Jómin viikinkien saaga (isl. Jómsvíkinga saga) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Saaga kertoo niin kutsutuista “jomsviikingeistä”. Nämä olivat viikingeistä koostunut, Pálnatóki-nimisen päällikön perustama palkkasoturiveljeskunta, jonka kerrottiin pitäneen majaa mahdollisesti Wolinin saarella sijainneessa paikassa nimeltä Jómsborg. Jómin viikinkien saagan tapahtumat sijoittuvat pääosin 800-900-luvun Tanskaan ja Norjaan, ja siinä esiintyy tanskanmaalaisia kuninkaita, kuten Haraldr Sinihammas (isl. blátönn) ja Laden (isl. Hlaðir) jaarli Haakon Sigurðrinpoika. Jaarli Haakon osallistuu saagassa legendaariseen Hjörungavágrin taisteluun, jossa vastapuolella olleet jomsviikingit kokevat tappion, kun Haakon saagan mukaan uhraa poikansa ja pyytää apua jumalolennolta Þorgerðr Hörðabrúðrilta (tai: Hölgabrúðr), joka nostattaa Haakonin avuksi yliluonnollisen myrskyn. Jómin viikinkien saaga on ilmestynyt Sirpa Aallon suomentamana nimellä Jómin saaren viikinkien saaga (Nordbooks 2019).
Ajoitus ja käsikirjoitukset
Jómin viikinkien saaga on alkujaan kirjoitettu 1200-luvun paikkeilla tai 1200-luvun ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Se on säilynyt neljänä eri versiona sekä 1500-luvulla tehtynä latinankielisenä käännöksenä eräästä nyt jo kadonneesta käsikirjoituksesta.