cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreikan–Turkin sota (1919–1922)
Kreikkalaisten suorittamat turkkilaisten joukkomurhat
pienoiskuva|260px|Turkkilaisia sotilaslääkäreitä, jotka saapuivat Izmiriin auttamaan sinne johtavalla tiellä haavoittuneita sen jälkeen, kun kreikkalaiset elokuussa 1922 jättivät kaupungin. Brittiläinen historioitsija Arnold J. Toynbee kirjoitti, että kreikkalaiset aloittivat järjestelmälliset tuhotyöt kohta sen jälkeen, kun he olivat 15. toukokuuta 1919 nousseet maihin Smyrnassa. Hän mainitsi myös, että hän ja hänen vaimonsa olivat omin silmin nähneet julmuudet, joihin kreikkalaiset syyllistyivät Yalovan, Gemlikin ja Izmitin alueilla. He eivät olleet ainoastaan saaneet kootuksi runsaasti todisteita jo poltetuista ja ryöstetyistä taloista, vastikään surmattujen ruumiista ja kauhistuneista eloonjääneistä, vaan he olivat itse nähneet, kuinka kreikkalaiset siviilihenkilöt tekivät ryöstöjä ja univormupukuiset sotilaat sytyttivät tulipaloja. Toynbee kirjoitti, että heti maihin noustuaan Kreikan armeija aloitti turkkilaisiin siviileihin kohdistuneet tuhotyöt, joiden tuloksena Maeander-joen hedelmällinen laakso autioitui, ja samalla se pakotti tuhannet turkkilaiset pakenemaan Kreikan valloittamien alueiden ulkopuolelle. Ison-Britannian silloinen siirtomaiden valtiosihteeri, myöhempi pääministeri Winston Churchill vertasi kreikkalaisten ja turkkilaisten toimia toisiinsa ja totesi, että kreikkalaisten tekemät tuhotyöt olivat sittenkin paljon vähäisempiä kuin turkkilaisten kauhistuttavalla tavalla toimeenpanemat kreikkalaisten karkotukset Trebizondin ja Samsunin alueilta
James Harbord kuvasi miehityksen ensimmäisiä kuukausia Yhdysvaltain senaatille seuraavasti: ”Kreikkalaiset joukot ja heidän armeijaansa liittyneet paikalliset kreikkalaiset aloittivat muslimiväestön yleisen joukkomurhan, jossa virkamiehet ja osmanien upseerit ja sotilaat samoin kuin rauhalliset asukkaat erotuksetta surmattiin.” Liittoutuneiden yhteisen komission jäsenenä toiminut brittiläinen upseeri Harold Armstrong kirjoitti, että kun kreikkalaiset levittäytyivät Smyrnasta muualle Turkkiin, he surmasivat ja raiskasivat siviilejä sekä sytyttivät tulipaloja ja tekivät ryöstäjä kaikkialla, minne he menivät. Marjorie Housepian kirjoitti, että Kreikan asevoimat olivat surmanneet 4 000 Smyrnan muslimia. Johannes Kolmodin, Smyrnassa toiminut ruotsalainen orientalisti kirjoitti kirjeissään, että Kreikan armeija oli polttanut 250 turkkilaiskylää. Eräästä kylästä Kreikan armeija vaati 50 kultaliiraa, jotta sitä ei tuhottaisi; kuitenkin myös se hävitettiin, kun maksu oli saatu.
Liittoutuneiden asettama brittiläisistä, ranskalaista, amerikkalaisista ja italialaisista upseereista koostunut komissio (kenraalit Hare Britannian, Bunoust Ranskan ja Dall'Olio Italian sekä amiraali Bristol Yhdysvaltojen edustajana) sekä Kansainvälisen Punaisen Ristin edustaja M. Gehri laativat yhdessä kaksi erillistä raporttia Gemlik-Yalovan niemimaan joukkomurhista. Raporteissa todettiin, että kreikan sotajoukot olivat kohdistaneet turkkilaisiin asukkaisiin järjestelmällisiä julmuuksia. Komissio totesi, että turkkilaisia kyliä oli poltettu ja ryöstetty, kreikkalaisten ja armenialaisten turkkilaisiin kohdistama väkivalta oli ryöstäytynyt käsistä ja että oli laadittu järjestelmällinen suunnitelma alueen muslimiväestön hävittämiseksi sukupuuttoon. Komissio totesi 23. toukokuuta 1921 päivätyssä raportissaan, että suunnitelmaa toteuttamaan olivat ilmeisesti ryhtyneet kreikkalaiset ja myös armenialaiset joukot kreikkalaisen sotilasjohdon käskystä ja että toisinaan siihen olivat osallistuneet säännöllisiin joukkoihin kuulumattomatkin. Komissio totesi myös, että kylien tuhoamisen ja muslimiväestön karkottamisen tarkoituksena saattoi olla luoda seudulle Kreikan hallituksen kannalta suotuisa poliittinen tilanne. The Allied investigation also pointed that the specific events were reprisals for the general Turkish oppression of the past years and especially for the Turkish atrocities committed in the Marmara region one year before when several Greek villages had been burned and thousands of Greeks massacred.
Toynbee väitti vakuuttavien todisteiden osoittavan, että samanlaisiin tuhotöihin oli kesäkuusta 1921 lähtien ryhdytty laajalti kaikilla muillakin seuduilla, jotka vielä silloin olivat kreikkalaisten hallinnassa. Hänen mukaansa turkkilaisten asema Smyrnassa oli käynyt niin surkeaksi, että voitiin liioittelematta puhua ’hirmuhallinnosta’, ja että samoin alkoi yhä selvemmin olla laita maaseudullakin. Toynbee jätti kuitenkin mainitsematta, että liittoutuneiden raportin mukaan turkkilaisten Ismidin niemimaalla suorittamat tuhotyöt olivat vielä julmempia kuin mihin kreikkalaiset olivat muualla syyllistyneet.
Kreikkalaisten poltetun maan taktiikka
pienoiskuva|Vuosina 1919–1922 poltetut Länsi-Anatolian kaupungit Lausannen rauhan­neuvotteluihin osallistuneen Turkin edustuston raportin mukaan. Useiden lähteiden mukaan Kreikan armeija noudatti sodan loppuvaiheessa Anatoliasta vetäytyessään poltetun maan taktiikkaa. Lähi-idän historian tutkija Sydney Nettleton Fisherin mukaan se kohdisti tällöin matkan varrella olleiden turkkilais­kylien puolustus­kyvyttömiin asukkaisiin kaikkia mahdollisia väkivallan muotoja. Norman Naimark totesikin, että kreikkalaisten vetäytyminen alueelta oli paikalliselle väestölle vielä tuhoisampaa kuin itse miehitys.
Yhdysvaltain silloinen Konstantinopolin varakonsuli James Loder Park, joka teki kiertomatkoja tuhotuilla alueilla heti kreikkalaisten poistumisen jälkeen, kuvasi tilannetta İzmirin läheisyydessä olevissa kaupungeissa seuraavasti:
Konsuli Park teki seuraavan yhteenvedon:
Kinross kirjoitti: ”Useimmat reitin varrella sijainneet kaupungit olivat raunioina. Yhtä niistä, Uşakia, ei ollut enää olemassa. Alaşehir ei ollut muuta kuin pimeä poltettu kolo, joka rumensi kumpuilevaa maisemaa. Kylä toisensa jälkeen oli poltettu tuhkaksi. Manisan historiallisen pyhän kaupungin 18 000 rakennuksesta oli vain viisisataa jäljellä.”
Yksi esimerkki kreikkalaisten vetäytyessään suorittamista tuhotöistä oli Karatepen kylän hävitys Aydın Vilayetin alueella. Silloin he pakottivat kaikki kylän asukkaat menemään moskeijaan, jonka he sitten sytyttivät tuleen. Harvat palavasta moskeijasta paenneet ammuttiin. Italialainen konsuli M. Miazzi kertoi juuri käyneensä eräässä turkkilaiskylässä, jossa kreikkalaiset olivat surmanneet noin kuusikymmentä naista ja lasta. Tämän raportin vahvisti sittemmin ranskalainen konsuli, kapteeni Kocher.
Ifrit
200px|thumb|right|Ifrit nimeltä Arghan [[Daevas|Div tuo haarniskan Hamzalle.]]
Ifrit tai efreeti (monikkomuoto, johdos sanasta , pöly; myös afreet, afrit, afrite; arabian kielessä miespuolinen hahmo on ʿifrīt ja naispuolinen ʿifrītah) on arabikulttuurissa ja islamissa esiintyvä henkiolento.
Ifritit voidaan ryhmitellä helvettiin liittyväksi jinnien (enkeleitä ja paholaisia alemmat henkiolennot) luokaksi sillä erotuksella, että ifritit ovat tulen ja jinnit ilman olentoja. Jinnien tavoin ifrititkin voivat olla joko hyviä tai pahoja tai uskossa tai epäuskossa, mutta yleensä ifritejä pidetään pahantahtoisina olentoina.
Ifrit on valtava, siivekäs, maan alla asuva savuolento, joka tunnetaan vahvuudestaan ja oveluudestaan. Se voi edustaa mies- (ifrit) tai naissukupuolta (ifrīta). Yleensä ifritin puoliso on toinen ifrit, mutta ne voivat mennä naimisiin ihmisten kanssa. Tavanomaiset aseet eivät tehoa ifritiin.
Ifrit Koraanissa ja haditheissa
Sana ifrit esiintyy Koraanissa kerran (27:39). Kohta voidaan lukea "Ifrit jinnien joukosta", kuten italialaisessa käännöksessä, mutta usein se käännetään "roteva jinni", kuten tekee Pickthall tai jätetään kokonaan kääntämättä, kuten Hämeen-Anttila.
Darwinin pommitus
Darwinin pommitus oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien pommituslento Darwiniin Australiaan 19. helmikuuta 1942 toisessa maailmansodassa. Hyökkäyksessä 242 lentokonetta iski Darwinin satamaa ja kaupungin lentokentille. Pommituksen tarkoituksena oli estää liittoutuneita käyttämästä satamaa ja tukikohtia hyökkäyksiin Timoriin ja Jaavalle. Pommituksessa upotettiin kahdeksan alusta ja vahingoitettiin 25 muuta ja lisäksi 30 lentokonetta tuhoutui. Pommituksessa kuoli 235 ihmistä. Japanilaiset menettivät neljä lentokonetta ja kaksi lentäjää kuoli ja yksi miehistön jäsen joutui sotavangiksi. Kyseessä oli suurin Australian mantereelle kohdistunut hyökkäys toisen maailmansodan aikana.
Taustaa
Amiraali Nagumon johtama 1. lentotukialuslaivasto oli usein Jaavan eteläpuolella, mikä piti ABDAn epätietoisena japanilaisten seuraavasta kohteesta. Port Darwin oli saman aikaisesti muodostunut tärkeäksi ellei jopa elintärkeäksi tukialueeksi Alankomaiden Itä-Intiaan lähetettäväville lentokoneille ja joukoille. Se oli samalla Jaavan alueen lähin satama. Japanilaisten kannalta Darwinin tuhoaminen ei ainoastaan estäisi apujoukkojen toimittamista pohjoiseen, vaan lisäksi demoralisoisi Australian hallintoa.
Laivastoon kuuluivat lentotukialukset Kaga, Akagi, Hiryū ja Sōryū sekä niitä suojanneet raskaat risteilijät Tone ja Chikuma ja kevyen risteilijän Abukuman johtama hävittäjälaivue, johon kuuluivat Urakaze, Isokaze, Tanikaze, Hamakaze, Kasumi, Shiranui ja Ariake.
Hyökkäys
Nagumon neljä lentotukialusta etenivät 220 merimailin päähän Port Darwinista, missä niiltä nousi 19. helmikuuta 188 Aichi D3A1 -syöksypommittajaa, Nakajima B5N2 -torpedopommittajaa ja Mitsubishi A6M2 -hävittäjää. Saman aikaisesti 54 kaksimoottorista Mitsubishi G4M1 -pommikonetta saapui Kendarista osallistuakseen hyökkäykseen, joka alkoi kello 09.30.
Hyökkäys osasto kohtasi Darwinin yllä laivueen P-40-hävittäjiä, jotka kuitenkin ammuttiin alas yhtä lukuun ottamatta.
Aggiornamento
Aggiornamento" (italiaksi aggiornare, "saattaa päivän tasalle") on paavi Johannes XXIII:n antama nimitys hänen alkuunpanemalleen roomalaiskatolisen kirkon uudistusohjelmalle. Ohjelman tarkoituksena on murtaa se eristyneisyys, johon kirkko oli joutunut jo 19. vuosisadalla. Tähän tähtäsi Vatikaanin II konsiili (1962–1965), joka pani alulle kristikunnan huomattavimman uudistusliikkeen 1900-luvulla.
Based On a Novel
Based on a Novel on Olli Ahvenlahden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. A-puolen päätösraita "Chorale" on omistettu elokuussa 1980 vain 40-vuotiaana kuolleen muusikko Pekka Pöyryn muistolle.
Albumi julkaistiin Ponsin toimesta vain vinyylilevyllä vuonna 1981 ja alkuperäinen painos on melkoisen hintava nykyään. Vuonna 2017 Svart Records julkaisi levystä rajoitetun uusintapainoksen sekä mustalla vinyylillä että sinisellä vinyylillä 300 kappaleen rajattuna painoksena.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Olli Ahvenlahti, ellei toisin mainita.
Elis Manninen
Elis Olavi Carolus Manninen (18. helmikuuta 1909 Liperi – 21. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla toiminut rovasti.
Mannisen vanhemmat olivat kirkkoherra Salomon Manninen ja Roosa Aleksandra Päivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927, suoritti teologian erotutkinnon 1931, sai pappisvihkimyksen samana vuonna sekä suoritti vielä pastoraalitutkinnon 1933.
Manninen oli SDP:n kansanedustajana 1958–1966 edustaen 1958–1962 Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä ja 1962–1966 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon. Manninen kuului Kristillisten sosialidemokraattien liiton liittotoimikuntaan ja liiton Pohjois-Karjalan valtuuskuntaan.
Elis Manninen oli naimisissa vuodesta 1937 Elisabet Budnikin kanssa. He saivat viisi lasta: Samuli, Pekka, Pulmu, Eljas ja Sini Manninen.
Osa-alue 1
Osa-alue 1 on Düsseldorfin kaupungin osa-alue. Osa-alue kattaa muun muassa kaupungin keskustan ja vanhankaupungin. Osa-alueella asuu yli 70 000 ihmistä.
Kaupunginosat
Osa-alue 1 on jaettu kuuteen kaupunginosaan. Kaupunginosat ovat Altstadt, Carlstadt, Derendorf, Golzheim, Pempelfort ja Stadtmitte.
Chantilly
Chantilly on kunta Pohjois-Ranskassa Oisen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Pariisista pohjoiseen.
Nähtävyydet
Kunnan tärkein nähtävyys on alkujaan 1300-luvulla perustettu linna Château de Chantilly, joka on kuitenkin myöhemmin uudelleen rakennettu. Nykyään alueella oleva pienempi linna Petit Château on 1500-luvulta ja suurempi linna Grand Château 1800-luvun lopulta. Suuressa linnassa on museo Musée Condé. Museossa on näytteillä yksi Ranskan hienoimpia vanhojen maalauksien kokoelmia, jossa on 1000 maalausta. Lisäksi museossa on myös 30 000 niteen kokoelma vanhoja kirjoja. Linnaan kuuluu myös 115 hehtaarin puisto joka koostuu André Le Nôtren suunnittelemasta ranskalaisesta puutarhasta sekä 1700-luvun lopun englantilais-kiinalaisesta puutarhasta. Linnan alueella on myös suuret hevostallit Les Grandes Écuries, jossa on hevosmuseo Musée du Cheval. thumb|left|Château de Chantilly
Urheilu
Chantilly'n kilparata (Hippodrome de Chantilly) on rakennettu 1830-luvulla, ja siellä on järjestetty hevoskilpailuja vuodesta 1834 lähtien. Tunnetuimmat laukkakilpailut ovat Prix du Jockey Club sekä Prix de Diane.
Hannes Tauriainen
Hannes Tauriainen (17. maaliskuuta 1909 Suomussalmi – 29. elokuuta 1971 Suomussalmi) oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustajana lähes 20 vuotta toiminut suomalainen pienviljelijä. Tauriainen oli myös kotikuntansa Suomussalmen kunnanvaltuuston jäsen ja kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Tauriaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Lauri Tauriainen ja Amanda Juntunen.
Sotilaspoliisit pidättivät Hannes Tauriaisen talvisodan alettua. Hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen maanpetturuudesta.
Tauriainen oli SKDL:n kansanedustajana 1948–1966 Oulun läänin vaalipiiristä. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin vaaleissa 1950, 1956 ja 1962. Tauriainen oli SKDL:n liittoneuvoston varapuheenjohtaja ja Kainuun piiritoimikunnan puheenjohtaja. Tauriainen kuului Maalaiskuntien liiton ja Pienviljelijäin liiton liittovaltuustoihin sekä Kainuun maakuntaliiton maakuntaneuvostoon.
Hannes Tauriainen oli naimisissa 1937–1956 Lyydia Kelan kanssa ja vuodesta 1959 Olga Margit Nurmisen kanssa.
Yasuj
Yasuj (myös muodossa Yasooj, tai Yesuj, Yesūj) on Iranin Kohkiluyeh ja Buyer Ahmadin provinssin hallintokaupunki. Se sijaitsee linnuntietä noin 565 kilometriä pääkaupunki Teheranista etelään.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 34 (1956), 931 (1966), 4 524 (1976), 29 991 (1986), 48 957 (1991), 69 133 (1996), 100 544 (2006) ja 108 505 (2011).
Yasuj on teollisuuskaupunki, jossa toimii esimerkiksi öljynjalostamo ja sokeritehdas. Lisäksi kaupungissa valmistetaan tiiliä, keramiikkalaattoja, eläinrehua, koreja ja erilaisia mattoja.
Haman maakunta
thumb|270px|Haman maakunnan jako viiteen piirikuntaan.
Hama on yksi Syyrian neljästätoista maakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 8 883 km². Vuoden 2011 tammikuussa asukasluku oli 2,113 miljoonaa. Saman vuoden lopussa, kun Syyrian sisällissota oli jo meneillään, väkiluvuksi arvioitiin enää 1,628 miljoonaa. Maakunnan pääkaupunki on Hama.
Maakunta rajoittuu idässä ja etelässä Homsin, lännessä Tartusin ja Latakian, pohjoisessa Idlibin, Aleppon ja al-Raqqan maakuntaan.
Manhunt 2
Manhunt 2 on Rockstar Gamesin vuonna 2007 julkaisema jatko-osa Manhunt-pelille. Peli on julkaistu Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle, PlayStation Portablelle ja Wiille.
Peli valmistui vuonna 2007, mutta ikärajavalvojat asettivan sen kieltoon liian väkivaltaisuuden vuoksi. Yli kymmenen leikkauksen jälkeen peli tuli myyntiin syksyllä 2008. Peli on edelleen kielletty Isossa-Britanniassa. Pelin ikäraja on 18 vuotta.
Pelin uudistuksia on fanien vaatimat ympäristötapot, ja nyt myös ampuma-aseilla voi tehdä teloituksia.
Juoni
Ukkosmyrsky saa Dixmorin mielisairaalan turvajärjestelmän pois päältä, jolloin vankisellien ovet aukeavat ja vangit hyökkäävät hoitajien kimppuun. Vangit Daniel Lamb ja Leo Kasper onnistuvat pakenemaan laitoksesta. Amnesiasta kärsivä Daniel ei muista menneisyyttään tai sitä, kuinka hän joutui laitokseen. Leon ohjaamana Daniel löytää vanhan asuntonsa ja lääkkeen, jonka Leo sanoo Danielin jättäneen itselleen jos hän unohtaisi menneisyytensä. Lääke saa Danielin muistamaan välähdyksiä menneisyydestään. Daniel ja Leo lähtevät selvittämään Danielin menneisyyttä samalla kun palkkionmetsästäjät ja mysteerisen organisaation, ”Projektin”, agentit jahtaavat heitä.
Daniel saa tietää olleensa huipputiedemies, joka on työskennellyt salaisessa ”Pickman-projektissa”. Kyseessä on hallituksen rahoittama aseohjelma, johon kuului aivopesua ja mielenhallintatekniikkaa. Projektin päämäärä oli luoda täydellinen salamurhaaja, ja tuottaakseen tämän he loivat ”Pickmanin sillan”, aivoimplantin, joka sisälsi koulutetun salamurhaajan persoonallisuuden ja taidot ja joka pystyttäisiin aktivoimaan käskystä. Teoriassa kaksi persoonallisuutta pystyisivät olevaan henkilön mielessä tietämättä toisistaan. Ideana oli kauko-ohjata salamurhaaja tekemään tehtävänsä ja palata alkuperäiseen persoonaan jolla ei olisi muistia teoistaan, jolloin hän olisi immuuni kuulusteluissa.
Danielin yhdistettyä vihjeitä ja muistettua enemmän menneisyyttään, hän ja Leo päättävät etsiä tohtori Whyten, joka tutki projektia ja oli Danielin työtoveri. Ennen kuin he löytävät hänet, heidät tainnutetaan. Daniel herää Whyten huoneesta, jossa tämä kertoo Danielille totuuden. Kuusi vuotta aikaisemmin Daniel suostui itse koekaniiniksi projektiin, jotta voisi maksaa perheensä velat palkkiorahoilla. Kun implantti istutettiin Danieliin, se vioittui aiheuttaen dissosiatiivisen identiteettihäiriön, minkä seurauksena Daniel pystyi kommunikoimaan suoraan implantissa olleen persoonallisuuden kanssa, joka paljastui Leoksi. Whyte selittää Leon olevan vaarallisen epävakaa ja toimineen vastoin Danielin tahtoa alusta saakka. Leo istutti persoonallisuutensa Danielin persoonallisuuden tilalle saaden hänet tekemään tuhoa kaupungilla murhaten poliiseja ja projektin jäseniä, tuhoten projektin tiedot Danielista ja Leosta ja lopulta murhaten Danielin vaimon tarkoituksenaan saadan täysi hallinta Danielin mielestä heikentämällä tämän todellisuudentajua. Projekti kuitenkin sai lopulta Danielin/Leon kiinni pyyhkien tämän muistin, polttivat hänen kotinsa ja asettivat tämän mielisairaalaan, jossa he yrittivät tuloksetta tutkia implanttia ja korjata vian.
Kun Daniel hahmottaa totuuden, hän yrittää tuhota Leon lopullisesti. Hän päätyy syvään hypnoottiseen tilaan ja kohtaa Leon. Daniel onnistuu päästämään irti vaimonsa kuoleman aiheuttamasta syyllisyydestä ja tappaa Leon saaden mielensä hallintaansa. Myöhemmin Daniel herää autiolla tiellä muistinsa menettäneenä. Hän löytää kirjekuoren, jossa hänelle toivotetaan onnea ja kerrotaan osoite hänen uudelle asunnolleen. Hänen nimekseen kerrotaan David Joiner. Daniel alkaa kävellä kaupunkia kohti.
Pelin pahassa lopetuksessa Leo onnistuu saamaan Danielin mielen ja ruumiin täysin hallintaansa. Daniel palaa tajuihinsa sairaalassa, ja Whyte kertoo Danielin olleen kolme viikkoa tajuttomana. Whyte luulee puhuvansa Danielille ja kysyy onko tämä kunnossa, jolloin Daniel toteaa haluavansa palata työskentelemään sillan parissa. Daniel katsoo itseään peilistä ja näkee Leon hahmon katsovan häntä.
Lowell (Massachusetts)
Lowell on kaupunki Massachusettsin osavaltion Middlesexin piirikunnassa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä luoteeseen Bostonista. Kaupungissa oli 105 167 asukasta vuonna 2000.
Pentaerytritoli
Pentaerytritoli on neljänarvoinen polyoli, jota käytetään muovien monomeerinä ristisilloittamiseen sekä räjähdysaine pentaerytritolitetranitraatin raaka-aineena.
Pentaerytritolia valmistetaan asetaldehydistä ja formaldehydistä emäksisessä liuoksessa. Asetaldehydi reagoi kolme kertaa formaldehydin kanssa aldoliadditiolla, minkä jälkeen aldehydiryhmä muuttuu alkoholiksi Cannizzaro-reaktiossa, joka muuttaa yhden formaldehydiekvivalentin formiaatiksi.
Banikane
Banikanen kunta rajoittuu pohjoisessa Timbuktun piirin Berin, idässä Bouremin piirin Bamban, etelässä Gourma-Rharousin piirin Ouinerdenin ja lännessä Rharousin kuntaan. Seutu kuuluu aavikoitumisesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää ja viisi paimentolaisryhmää sekä Egayenen yhteisö. Asukkaat ovat etupäässä songhaita, tuaregeja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Monet käyvät ansiotöissä Malin kaupungeissa tai ulkomailla.
Kunnassa on kuusi koulua, jotka tavoittavat yli 90 % ikäluokasta. Egacharissa on terveysasema.
Amy Coney Barrett
Amy Coney Barrett (s. 28. tammikuuta 1972 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tuomari ja professori, joka aloitti lokakuussa 2020 Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina.
Barrett toimi Yhdysvaltain liittovaltion seitsemännen piirin vetoomustuomioistuimen tuomarina vuodesta 2017, jolloin presidentti Donald Trump nimitti hänet tehtävään. Lisäksi hän on toiminut oikeustieteen professorina Notre Damen yliopistossa Indianassa.
Syyskuussa 2020 presidentti Trump nimitti ennakko-odotusten mukaisesti Barrettin ehdokkaakseen Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomariksi Ruth Bader Ginsburgin seuraajaksi. Senaatti vahvisti hänen nimityksensä 26. lokakuuta 2020 äänin 52–48, ja hän vannoi virkavalansa myöhemmin samana päivänä.
Perhetausta ja koulutus
Barrett vietti lapsuutensa New Orleansissa. Hänen isänsä toimi Shellin lakimiehenä ja äiti kotiäitinä. Barrettilla on kuusi sisarusta. Barrettin aviomies on Jesse M. Barrett. Pariskunta avioitui vuonna 1999. Pariskunnalla on seitsemän lasta, joista kaksi on adoptiolapsia. Yhdellä lapsista on Downin syndrooma. Perhe asuu South Bendissa Indianan osavaltiossa.
Alemman korkeakoulututkinnon hän on suorittanut Nashvillen Rhodes Collegessa vuonna 1994 pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus. Opintojaan hän jatkoi Notre Damen yliopiston oikeustieteellisessä korkeakoulussa. Hän sai Yhdysvalloissa käytettävän juristin oppiarvon vuonna 1997 korkeimmalla mahdollisella arvosanalla.
Ura
Barrett toimi vuosina 1998–1999 Antonin Scalian esittelijänä ja vuoteen 2002 saakka yksityisessä lakitoimistossa Washington DC:ssa.
Vuodesta 2002 lähtien Barrett toimi kotiyliopistossaan Notre Damessa oikeustieteen professorina vuoteen 2017 asti. Ennen Notre Damea hän toimi vuoden George Washingtonin yliopiston vierailevana apulaisprofessorina. Vuonna 2017 Barret nimitettiin liittovaltion vetoomustuomioistuimen tuomariksi.
Kumppanuuskeskus
Kumppanuuskeskus on oululainen kansalaisten ja yhdistysten kohtaamispaikka ja järjestökeskus, jonka kahdessa toimipaikassa, Kansankatu 53:ssa ja Isokatu 47:ssä sijaitsee lähes 50 paikallisen sosiaali- ja terveysalan yhdistyksen ja valtakunnallisen järjestön toimitilat. Kansankatu 53:n tiloissa kokoustavat ja kokoontuvat yhdistysten vertaistukeen perustuvat ryhmät ja harrastekerhot. Vuonna 2014 kokoustiloissa kokoonnuttiin 1380 kertaa noin 12140 ihmisen voimin.
Kumppanuuskeskuksen neuvontapiste tarjoaa kansalaisille sosiaali- ja terveysalan matalan kynnyksen neuvontaa ja ohjausta. Vuonna 2015 neuvontaa hyödynsi yli 1700 ihmistä. Kumppanuuskeskuksessa toimivat yhdistykset ja järjestöt järjestävät vuosittain useita tapahtumia, joista suurimpana Kepa ry:n valtakunnallisesti koordinoima Mahdollisuuksien tori, joka syksyllä 2015 keräsi Oulussa noin 1500 osallistujan joukon.
Kumppanuuskeskus perustettiin jo 1990-luvun alussa helpottamaan kansalaisten hakeutumista yhdistysten toimintaan sekä yhdistysten keskinäistä ja kuntien kanssa tehtävää yhteistyötä. Merkittävässä roolissa yhteistyön tiivistämisessä olivat Oulun kaupunki ja Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto ry. Nykyään Kumppanuuskeskuksen toimintaa tukee sosiaali- ja terveysalan ammattilaisten perustama Pohjois-Pohjanmaan sosiaali- ja terveysturvayhdistys ry. Kumppanuuskeskuksen toiminnan rahoitus muodostuu useista lähteistä. Iso osa keskuksessa toimivista järjestöistä saa avustusta Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta, mutta myös Oulun kaupungin, EU:n ja työ- ja elinkeinotoimiston rahoitus on yleistä. Monilla järjestöillä on myös omaa varainhankintaa.
Newfoundlandin kansanäänestys 1948
Newfoundlandin kansanäänestys 1948 oli Newfoundlandin dominiossa kesä-heinäkuussa 1948 järjestetty kansanäänestys, jossa kysyttiin kansalaisten mielipidettä dominion hallitusmuodon tulevaisuudesta. Vuodesta 1934 lähtien Newfoundlandin dominiota oli hallinnut brittiläinen kuvernööri ja kuusihenkinen komissio, kun sillä ennen tätä oli ollut oma hallituksensa. Vaihtoehtoina kansanäänestyksessä olivat komission alaisuudessa jatkaminen viisi vuotta, aiempaan vuotta 1934 edeltävään tilanteeseen palaaminen ja Kanadan dominioon liittyminen.
Vaihtoehto Newfoundlandin liittymisestä Kanadaan voitti toisella kierroksella 52,3 prosentin osuudella, ja Newfoundland liittyi 31. maaliskuuta 1949 Kanadaan Newfoundlandin provinssina maan järjestyksessä 10. provinssina.
Tausta
Newfoundland kieltäytyi vuonna 1869 liittymästä vasta perustettuun Kanadan dominioon, ja siitä tuli vuonna 1907 oma dominionsa.
1930-luvun lama vaikutti Newfoundlandin dominioon erittäin negatiivisesti, erityisesti laman täysien mittasuhteiden saavuttaessa sen vuonna 1933. Newfoundland oli veloissa ensimmäisen maailmansodan ja Newfoundlandin saaren poikki kulkevan rautatien kustannusten takia, joten dominion konkurssi oli todennäköinen lopputulos ilman vastatoimia. Poikkeuksellisessa päätöksessä Newfoundland päätti luovuttaa hallinnollisen vastuun Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja maan asettamalle kuusihenkiselle komitealle, jonka jäsenistä puolet oli brittejä ja puolet newfoundlandilaisia. Tämä toteutui helmikuussa 1934.
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin sijainen ja dominioiden ministeri Clement Attlee vieraili Newfoundlandissa syyskuussa 1942. Hän määräsi tämän jälkeen myös kolmesta parlamentin jäsenestä koostuvan komitean tutustumaan Newfoundlandin tilanteeseen paikan päällä. Joulukuussa 1943 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus lupasi, että toisen maailmansodan päätyttyä newfoundlandilaisille annettaisiin keinot päättää alueen tulevaisuudesta heti, kun asia voitaisiin järjestää. Päätös oli poliittinen, sillä lupaamalla muutoksia newfoundlandilaiset saatiin keskittymään sodan saattamiseen päätökseen.
Newfoundlandin asukkaat alkoivat sodan jälkeen olla tyytymättömiä brittihallintoon. Pääministeri Attleen hallitus salli joulukuussa 1945 alueen tulevaisuuden hallitusmuotoa käsittelevän kansalliskonventin valitsemisen vaaleilla. Kansalliskonventin tarkoituksena oli valita ne vaihtoehdot, jotka esitettäisiin kansanäänestyksessä. Alun perin ainoiksi vaihtoehdoiksi suunniteltiin vallitsevan tilanteen jatkaminen ja vuotta 1934 edeltävään tilanteeseen palaaminen. Vaihtoehto Kanadaan liittymisestä hylättiin alun perin vaihtoehtona äänin 29–16. Poliitikko ja mediapersoona Joseph Smallwood kuitenkin lobbasi ankarasti Kanadaan liittymisen lisäämistä vaihtoehdoksi, mitä myös britit salaa tukivat. Kansanäänestyksessä oli lopulta kolme vaihtoehtoa, kun siitä ilmoitettiin 11. maaliskuuta 1948.
Kanadaan liittymistä kannattaneet vetosivat kampanjoinnissaan Newfoundlandin mahdollisuuteen päästä osaksi kanadalaista hyvinvointivaltiota, jossa kansalaisille olisi tarjolla eläkebonuksia, lapsilisiä ja työttömyyskorvauksia. He myös pyrkivät yhdistämään Newfoundlandin oman hallinnon ajat 1930-luvulla köyhyyteen ja taloudelliseen epävarmuuteen. Smallwood luonnehti Newfoundlandin olevan kansakunnan sijasta ”keskikokoinen kunnallisalue”, joka oli jäänyt ajan virrassa pahasti jälkeen.
Itsenäisen dominion muotoon paluuta kannattaneet puolestaan viittasivat muun muassa uusiin veroihin, joita Newfoundland joutuisi Kanadaan liittyessään maksamaan. He myös vetosivat newfoundlandilaisten isänmaallisuuteen. Merkittävimpiä dominion kannattajia olivat Peter Cashin ja liikemies Chesley Crosbie, joista jälkimmäinen kannatti lisäksi taloudellista liittoa Yhdysvaltojen kanssa. Myös Newfoundlandin katolinen väestönosa asettui arkkipiispa Edward Patrick Rochen johdolla vastustamaan Kanadaan liittymistä. Erillisenä dominiona Newfoundland saattoi olla köyhä, mutta Kanadan osana se menettäisi materialistisessa turmeluksessa yksinkertaisen hengellisyytensä arvopohjan.
Yhdistyneestä kuningaskunnasta varoitettiin newfoundlandilaisia, että dominiolle ei annettaisi enää taloudellista apua, jos se päättäisi palata aiempaan asemaansa ja joutuisi talousvaikeuksiin. Maa oli jo syyskuussa 1945 kertonut kanadalaisille, ettei voisi enää jatkaa Newfoundlandin tukemista – Newfoundlandin talouden jälleenrakentamisen arvioitiin vaativan 100 miljoonaa dollaria, eikä briteillä sen koommin kuin kanadalaisillakaan ollut sijoittaa asiaan moista summaa. Itsenäiselle Newfoundlandin dominiolle suunniteltiin myös laajoja rajoitteita sen mahdollisuuksissa ottaa lainoja.
Kansanäänestys toteutuu
Kansanäänestyksen ensimmäinen kierros järjestettiin 3. kesäkuuta 1948. Äänestysprosentti oli 88.
Suurin osa vallitsevan tilanteen jatkamisen puolesta äänestäneistä siirtyi kannattamaan Kanadaan liittymistä toisella kierroksella. Pääkaupunki St. John’sin alueella itsenäisen dominion kannattajia oli ollut lähes kaksinkertaisesti verrattuna niihin, jotka kannattivat Kanadaan liittymistä; osa paikallisista liputti tuloksen vuoksi mustilla suruviireillä. Muualla Kanadaan liittyminen oli suositumpi vaihtoehto.
Seuraukset
thumb|right|225px|Kanadan pääministeri King (kesk.) ja Newfoundlandin provinssin tuleva pääministeri Smallwood (oik.) elokuussa 1948
Kanadan pääministeri William Lyon Mackenzie King oli ennen kansanäänestystä toivonut, että Kanadaan liittyminen saisi selkeän ja kiistattoman enemmistön puolelleen, jos newfoundlandilaiset valitsisivat kyseisen vaihtoehdon. 7 000 äänen enemmistö ei ollut varsinaisesti selkeä, mutta Kingin sihteeri Jack Pickersgill huomautti, että se oli silti suurempi kuin yksikään Kingin vaalienemmistöistä sitten vuoden 1940. Tämä huojensi Kingin mieltä.
Newfoundlandin dominion ja Kanadan dominion yhdistymissopimus allekirjoitettiin 11. joulukuuta 1948. Chesley Crosbie oli Newfoundlandin delegaatiosta ainoa, joka kieltäytyi allekirjoittamasta sopimusta.
Newfoundlandin dominio liittyi Kanadan dominioon 31. maaliskuuta 1949. Smallwoodista tuli virkaatekevä pääministeri, ja hänet valittiin seuraavassa kuussa provinssin ensimmäiseksi pääministeriksi. Hän pysyi asemassa 22 vuotta.
Majalampi (Espoo)
Majalampi on Uudellamaalla Espoossa Lakiston kaupunginosassa sijaitseva lampi. Majalampi on osa Härkälänjoen valuma-aluetta.
Majalammen naapurijärvenä lännessä on Mylly-Majalampi. Järviä erottaa kapea kannas.
Rita Ináncsi
Rita Ináncsi (s. 6. tammikuuta 1971 Budapest) on unkarilainen yleisurheilija, joka kilpaili moniotteluissa, pituushypyssä, kuulantyönnössä ja pika-aitajuoksussa. Hän edusti seuratasolla Budapest Honvéd FC:tä. Ináncsi voitti pronssia seitsenottelusta Göteborgin MM-kisoissa 1995 ja hopeaa samasta lajista Helsingin EM-kisoista 1994. Lisäksi hän sai muun muassa hopeaa viisiottelusta sisäratojen EM-kisoissa 1994. Ináncsi osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1992–2000. Hän oli mukana seitsenottelussa joka kerralla, mutta kilpaili myös pituushypyssä vuosina 1992 ja 1996. Ináncsin parhaaksi olympiasijoitukseksi jäi kuudes tila seitsenottelusta Atlantan kisoista 1996.
Ináncsi voitti yhteensä 15 maansa mestaruutta. Hän saavutti mestaruuksia viisi- ja seitsenotteluiden lisäksi myös pituushypystä, kuulantyönnöstä ja 60 metrin aitajuoksusta.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Armageddon (2007)
Armageddon (2007) oli kahdeksas Armageddon showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä tuotti World Wrestling Entertainment (WWE). Tapahtuma järjestettiin 16. joulukuuta, 2007 Mellon Arenalla Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Tapahtumassa esiintyi painijoita RAW'sta, SmackDownista ja ECW brändistä ja siellä käytiin kahdeksan ottelua.
Taustaa
170px|thumb|Armageddonissa, Edge voitti World Heavyweight -mestaruuden toisen kerran. "Pääfeudi", mikä johti Armageddoniin SmackDown brändistä oli Edgen, The Undertakerin ja Batistan välillä, jotka taistelivat World Heavyweight -mestaruudesta. Survivor Seriesissä, Batista ja The Undertaker taistelivat Hell in a Cellissä World Heavyweight mestaruusottelussa. Edge (joka oli naamioitunut kameramieheksi kehänulkopuolella) sekaantui otteluun ja se maksoi Undertakerille maailman mestaruuden. Vickie Guerrero, joka oli SmackDownin toimitusjohtaja ja ihastunut Edgeen, järjesti 30. marraskuuta SmackDownissa Edgelle World Heavyweight -mestaruusottelun Batistaa vastaan. Samana iltana Batista kohtasi Edgen mestaruusottelussa. Juuri kun näytti siltä, että Batista olisi jälleen säilyttämässä mestaruuden, Undertaker sekaantui otteluun ja iski chockeslamin Batistalle, mutta Edge pääsi juoksemaan karkuun. Theodore Long palasi avustavaksi toimitusjohtajaksi ja järjesti heidän välilleen Triple Threat- ottelun Armageddoniin World Heavyweight -mestaruudesta.
RAW'sta Armageddoniin edennyt pääfeudi oli Randy Ortonin ja juuri paluun tehneen Chris Jerichon välillä WWE -mestaruudesta. Jericho palasi WWE:hen 19. marraskuuta, 2007 RAW'ssa ja keskeytti Ortonin järjestämän seremonian. Jericho paljasti hänen aikomuksen hankkia WWE -mestaruuden takaisin ja "pelastaa" WWE Ortonilta. Tämän jälkeen, Jericho haastoi Ortonin, mutta hän ei suostunut. Viikkoa myöhemmin, Jericho maksoi Ortonille ottelun Ric Flairia vastaan, jotta hän suostuisi mestaruusotteluun. Myöhemmin Orton hyväksyi haasteen.
Laura Brander-Wallin
Laura Irene Brander-Wallin (5. huhtikuuta 1909 Pori – 1. tammikuuta 1994 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n ja TPSL:n kansanedustajana vuosina 1948–1958 ja 1962. Hän kuului sosialidemokraattien ns. skogilaiseen oppositioon, joka erkaantui omaksi puolueekseen 1959.
Elämä
Brander-Wallinin vanhemmat olivat metallimies Isak Brander ja Amanda Josefiina From. Kansakoulun käytyään hän valmistui ompelijaksi Porin valmistavasta tyttöjen ammattikoulusta vuonna 1924. Brander-Wallin toimi Porissa ompelijana ja ompelimoyrittäjänä kansanedustajaksi valintaansa saakka, lukuun ottamatta vuosia 1942–1943, jolloin hän Työväen akatemian kurssin suoritettuaan työskenteli Sosialidemokraattisen nuorisoliiton järjestäjänä.
Brander-Wallin valittiin kansanedustajanaksi vuonna 1948 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vuonna 1958 päättyneen kansanedustajakautensa jälkeen hän työskenteli Porin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön kurssiohjaajana sekä Sosialidemokraattisen Naisliiton perustaman Äitien Lomahuollon toiminnanjohtajana. Helmikuussa 1962 Brander-Wallin oli vielä kymmenen päivän ajan TPSL:n kansanedustajana äkillisesti kuolleen Pentti Niemen varaedustajana.
Niin sanotun reporadion aikana vuosina 1967–1970 Brander-Wallin kuului TSPL:n edustajana Yleisradion hallintoneuvostoon. Vuonna 1968 hallintoneuvoston vasemmistolaiset jäsenet halusivat jättää Mainos-TV:n Yleisradion uuden toimiluvan ulkopuolelle, mikä käytännössä olisi tarkoittanut yhtiön lakkauttamista. Brander-Wallin kuitenkin äänesti Mainos-TV:n puolesta vastoin muita vasemmiston edustajia, ja yhtiö sai jatkaa toimintaansa äänin 11–10.
Yksityiselämä
Brander-Wallinin puoliso oli Vieno Olavi Wallin, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1947.
Saint Ann
Saint Ann on kunta Jamaikan pohjoisrannikolla. Se sijaitsee Middelsexin maakunnassa ja on pinta-alaltaan maan suurin. Saint Ann on tunnettu reggae-laulaja Bob Marleyn synnyinpaikkana.
Saint Annin suurin taajama ja hallinnollinen keskus on 13 000 asukkaan Saint Ann’s Bay. Muita taajamia ovat Moneague, Claremont, Ocho Rios, Browns Town, Steawart Town ja Runaway Bay.
Küttner
Küttner on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Inspiration
Inspiration voi tarkoittaa:
Aiheesta muualla
Inspiration
Pitkäpyrstötonnikala
Pitkäpyrstötonnikala (Thunnus tonggol) on ahvenkalojen lahkoon ja makrillien heimoon kuuluva tonnikalalaji.
Koko ja ulkonäkö
Pitkäpyrstötonnikalan vartalo on alta hopeanvärinen; yläpuoli on tummansininen mutta vivahtaa alimmilta osiltaan ruskeaan. Toinen selkäevä, vatsaevät, peräevä ja rintaevät ovat mustia, ensimmäinen selkäevä ja peräevä ovat kellertävänmustia, eväkkeet ovat keltaisia ja pyrstöevä on kellertävän musta.
Levinneisyys
Pitkäpyrstötonnikala suosii matalaa vettä, mutta sitä tavataan myös avomereltä. Se viihtyy parhaiten pinnan tuntumassa ja välttelee vähäsuolaisia ja sameita vesiä. Laji liikkuu erikokoisten kalojen muodostamissa suurissa parvissa.
Ravinto
Pitkäpyrstötonnikalat ovat vahvoja ja nopeita uimareita, jotka saalistavat kaloja, mustekaloja ja äyriäisiä.
Lisääntyminen
Pitkäpyrstötonnikalat tulevat sukukypsiksi 60–70 cm:n mittaisina. Laji kutee kesällä.
Kalastus
Pitkäpyrstötonnikalaa pyydetään sekä ammattimaisesti että virkistysmielessä. Sitä saadaan sivusaaliina, ja sitä kalastetaan pitkälläsiimalla ja troolilla.
Kalan liha on maukasta, ja se myydään enimmäkseen tuoreena, suolattuna, pakastettuna ja savustettuna. Se syödään pääasiassa hiillostettuna tai paistettuna. Lisäksi lajista tehdään erityisesti säilykettä.
Viitteet
Ikan tongkol
Adriatic Arena
Adriatic Arena on Pesarossa sijaitseva urheiluhalli. Halli sijaitsee neljän kilometrin päässä Pesaron keskustasta ja rannikosta. Areena avattiin vuonna 1996, jolloin avajaisesiintyjänä toimi Luciano Pavarotti.
Uusmaan Työmies
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Uusmaan Työmies oli Helsingissä vuosina 1926–1929 ilmestynyt SDP:n sanomalehti.
Suomen Sosialidemokraattia julkaissut Oy Kansanvalta perusti Uusmaan Työmiehen SDP:n Uudenmaan maakuntalehdeksi. Se sisälsi puolueen pää-äänenkannattajan aineistoa paikallisilla tiedoilla täydennettynä. Kahdesti viikossa ilmestyneen Uusmaan Työmiehen levikki oli 1 600 kappaletta. Tappiollisen lehden julkaiseminen lopetettiin pulakauden alettua. Sen päätoimittajina työskentelivät Atte Pohjanmaa (1927–1929), Kalle Kukkonen (1929) ja Vihtori Huhta (1929).
Virve
Virve voi tarkoittaa seuraavia:
Veli-Matti Saikkonen
Veli-Matti Saikkonen (s. 18. elokuuta 1941 Joensuu ) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on ollut Suomen Kansallisteatterin ohjaaja 1965–1970 ja Yleisradion teatteripalveluissa vuodesta 1972 ja Televisioteatterin ohjaaja vuodesta 1985. Hän on ohjannut kotimaisten näytelmien kantaesityksiä, televisioelokuvia ja elokuvan Takiaispallo (1970).
Siivola
Siivola on suomalainen sukunimi ja Kalannin kylä. Se on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Thomas Krol
Thomas Krol (s. 16. elokuuta 1992 Colmschate) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Krol voitti junioreiden maailmanmestaruuden joukkuetakaa-ajossa 2011. Seuraavana vuonna hän saavutti junioreiden MM-hopeaa yleisluistelussa ja 1 500 metrillä sekä pronssia joukkuetakaa-ajossa.
Krol saavutti Kolomnan MM-kilpailuissa 2016 pronssia 1 500 metrillä ajalla 1.45,75. Kolomnan EM-kilpailuissa 2018 hän sai hopea 1 500 metrillä ja oli neljäs 1 000 metrillä. Inzellin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 1.42,58 ja sai hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.07,67. Heerenveenin EM-kilpailuissa 2020 hän saavutti kultaa 1 500 metrillä ajalla 1.43,67 ja hopeaa 1 000 metrillä. Salt Lake Cityssä 2020 hän voitti maailmanmestaruuden joukkuesprintissä ja oli toinen 1 500 metrillä.Hän voitti Heerenveenissä 2021 sekä sprinttereiden Euroopan-mestaruuden että 1 500 metrin maailmanmestaruuden ajalla 1.43,75. Heerenveenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti 1 000 metrillä kultaa ajalla 1.07,77 ja 1 500 metrillä hopeaa. Pekingin olympialaisissa hän sai 1 500 metrillä hopeaa ajalla 1.43,55 ja voitti 1 000 metrillä kultaa ajalla 1.07,92. Hän voitti samana vuonna sprintteiden maailmanmestaruuden Hamarissa ja sai joukkuesprintin MM-pronssia. Heerenveenissä 2023 hän saavutti MM-hopeaa 1 500 ja pronssia 1 000 metrillä.
Krol voitti 1 000 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2019–2020 ja 2021–2022 sekä sijoittui toiseksi kaudella 2020–2021. Hän voitti 1 500 metrin cupin 2020–2021 ja sijoittui pisteissä kolmanneksi kausilla 2017–2018 ja 2019–2020. Maailmancupin osakilpailuissa hän on saavuttanut 1 000 metrillä kuusi voittoa sekä sijoittunut seitsemän kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi. 1 500 metrillä hän on saavuttanut neljä voittoa, kolme kakkossijaa ja sijoittunut kahdeksan kertaa kolmanneksi.
Werner Greuter
Werner Rodolfo Greuter (27. helmikuuta 1938 Genova, Italia) on sveitsiläinen kasvitieteilijä ja professori. Greuterin auktorinimi on Greuter.
Greuter on käynyt koulua Sveitsin Bellinzonassa ja Winterthurissa. Yliopisto-opinnot hän kävi Zürichin yliopistossa, jossa hän vuonna 1972 valmistui filosofian tohtoriksi. Greuter työskenteli Conservatoire et Jardin botaniques de la Ville de Genèvessä vuosien 1965–1978 aikana ensin apulaiskuraattorina, jonka jälkeen kuraattorina ja lopulta vanhempana kuraattorina. Vuosiksi 1972–1974 hän lähti tieteelliseksi johtajaksi Goulandriksen luonnonhistorialliseen museoon Kifisiáan Kreikkaan.
Vuodesta 1978 vuoteen 2008 Greuter työskenteli Berliinin kasvitieteellisessä puutarhassa johtajana.
Greuter on Havannan yliopiston kunniaprofessori vuodesta 2004. Hän on saanut myös OPTIMA Gold Medal -palkinnon vuonna 1998.
Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta
Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta sisältää perustiedot kaikista puolustusvoimien palveluksessa menehtyneistä, ulkomaalaisista vapaaehtoisista sekä suomalaisista SS-miehistä. Tietokanta sisältää myös merkintöjä muistakin kuin aseellisessa toiminnassa menehtyneistä. Tietokanta sisältää yli 95 000 henkilöä. Tietokanta ei sisällä kotirintaman siviiliuhreja. Tietokanta on Kansallisarkiston vastuulla.
Muodostaminen
Suomen Sotaveteraaniliitto käynnisti vuonna 1985 hankkeen, jonka tarkoituksena oli tuottaa matrikkelimainen julkaisu kaikkien Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden hauta-ja siunaamispaikoista. Julkaisuajatuksesta kuitenkin luovuttiin ja päädyttiin siihen, että muodostetaan kattava tietokanta kaikista viime sodissa menehtyneistä.
Sisältö
Jokaisesta kaatuneesta on kerätty seuraavat tiedot: ammatti/siviilisääty, lasten lukumäärä, viimeisin joukko-osasto, syntymäpaikka, kirjoillaolo- ja asuinpaikka, kaatumis-, kuolin-, tai katoamispaikka, mahdolliset haavoittumistiedot kuten haavoittumisaika ja -paikka, menehtymisluokka eli tieto siitä oliko kyseessä kaatunut, kentälle jäänyt, kenttä- tai sotasairaaloissa haavoihinsa kuollut, sodassa kadoksiin joutunut ja myöhemmin kuolleeksi julistettu, kuollut sotavankeudessa vai oliko kuolinsyy muu kuin välittömästi sodasta johtunut.
Viva Lagerborg
Viva Sofia Lagerborg (28. lokakuuta 1871 Elimäki – 1941) oli suomalainen lääkäri ja lasten tuberkuloosin hoidon uranuurtaja.
Henkilöhistoria
Viva Lagerborgin vanhemmat olivat pääpostijohtaja Hjalmar Lagerborg ja Gertrud Maria von Kothen. Professori Rolf Lagerborg oli hänen veljensä. Viva Lagerborg tuli ylioppilaaksi 1896 ja sai erivapauden opiskella lääketiedettä Helsingin yliopistossa, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1904. Valmistuttuaan hän toimi ensin lääkärinä Kouvolassa 1905–1907 ja sitten apulaislääkärinä Helsingin yleisessä sairaalassa lastentautien osastolla 1907–1910, saaden lastentautien erikoislääkärin oikeudet. Hangossa Lagerborg toimi yksityisenä lääkärinä vuoteen 1923 asti ja oli siellä myös kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1923. Jo vuonna 1913 myös tuberkuloosilääkärin oikeudet saanut Lagerborg toimi lisäksi Lappohjan Högsandin lastenparantolan lääkärinä, vt. kunnanlääkärinä Bromarvissä ja väliaikaisena kaupungin- ja koululääkärinä Hangossa. Hän rakennutti vuonna 1913 Hankoon Ljungbon keuhko­tuberkuloosi­parantolan, jonka suunnitteli Signe Lagerborg-Stenius. Parantolan lääkärinä hän toimi itse 1914–1916. Lappohjan Högsandin parantolan vakituiseksi lääkäriksi Lagerborg tuli 1923, toimien siellä aina kevääseen 1940 asti, jolloin alue vuokrattiin Neuvostoliitolle, ja vielä sen jälkeen parantolan lääkärinä Paraisilla. Lagerborg oli Tenholan kunnanvaltuutettu 1934–1937 sekä useiden lääkäriyhdistysten ja Lotta Svärd -järjestön jäsen.
Lesley Stahl
pienoiskuva|Lesley Stahl vuonna 2010. Lesley Stahl (s. 16. joulukuuta 1941 Swampscott, Massachusetts) on yhdysvaltalainen televisiotoimittaja. Hän on ollut toimittajana 60 Minutes -ohjelmassa vuodesta 1991 lähtien.
Stahl valmistui Wheaton Collegesta vuonna 1963. Hän aloitti CBS Newsillä vuonna 1972, ja hänen ensimmäinen iso toimeksiantonsa oli raportoida Watergate-skandaalista. Hän oli CBS Newsin kirjeenvaihtajana Valkoisessa talossa presidenttien Jimmy Carterin ja Ronald Reaganin kausina sekä osan George H. W. Bushin kaudesta.
Stahl on voittanut yli kymmenen Emmy-palkintoa. Vuonna 2015 hän sai elämäntyöstään Radio television digital news association -yhdistyksen (RTDNA) Paul White -palkinnon.
Kaija Hartiala
Kaija Hartiala (s. 9. heinäkuuta 1954) on turkulainen lastentautien erikoislääkäri ja lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän oli vuosina 2001–2007 Turun palvelutoimen apulaiskaupunginjohtajana.
Hartiala on opiskellut lääkäriksi Turun yliopistossa ja väitöskirja immunologian alalta julkaistiin 1987. Hän on toiminut sekä lääketieteellisen mikrobiologian että lastentautiopin opettajana Turun yliopistossa, erikoislääkärinä Turun yliopistollisen keskussairaalan lastentautien klinikassa ja kolmen vuoden ajan tutkijana Kalifornian yliopistossa San Franciscossa. Hartiala toimii lastenlääkärinä Turun ja Salon Mehiläisessä.
Kaija Hartiala valittiin Turun kaupunginvaltuustoon kokoomuksen edustajana vuonna 1996 ja hän toimi samalla vaalikaudella kaupungihallituksen jäsenenä ja vuoden 2000 loppupuolella kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän johti Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen valmistelu- ja hakemusvaihetta. Hartialalla myönnettiin vuonna 2005 Pro Nuori Suomi -palkinto hänen ansiokkaasta työstään lasten ja nuorten liikunnan ja hyvinvoinnin hyväksi. Vuonna 2011 hän sai Turun yliopiston Phoenix Universitatis Turkuensis -kunniamerkin.
Hartialan puoliso vuodesta 1974 on professori Jaakko Hartiala. Heillä on neljä lasta: Anssi (s. 1979), Pauliina (s. 1981), Karoliina (s. 1983) ja Olli (s. 1986).
Chasqui
oikea|pienoiskuva| Chasquin tunnusmerkkejä ovat   pututu-torvi  ja solmukirjoitussysteemi [[Quipu|quipu]] Chasquit (myös chaskit) olivat ketteriä ja hyväkuntoisia sanansaattajia, joiden vastuulla oli quipujen, viestien ja lahjojen kuljettaminen läpi Inkavaltakunnan. Välitysasemien (tambo) avulla viestit pystyivät kulkemaan jopa 240 km päivässä. Chasquit eivät olleet vain pelkkiä sanansaattajia (sitä virkaa hoitivat nuoret pojat), vaan heidät oli koulutettu lukemaan ja tulkkaamaan quipuja sekä toisilleen että ylemmille virkamiehille. Chaskien tehtävä ei myöskään ollut pelkästään suullisten viestien välittäminen, vaan he auttoivat ylitarkastajana toiminutta Sapa Inkan veljeä ylläpitämään laskelmia ihmisten liikkeistä koko Inkavaltakunnan alueella.