cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sahelanthropus tchadensis
Löydökset
Laji eli noin 6–7 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä mioseenikaudella. Lajin löysi Ahounta Djimdoumalbaye Tšadissa tehtyjen kaivausten yhteydessä vuonna 2001. Löytöpaikka oli Djurabin aavikolla sijaitseva Toros Menallan muodostuma noin 260 kilometriä Faya-Largeausta lounaaseen. Löytöpaikka oli aluetta, joka on aikoinaan ollut metsäinen suuren järven ranta. Pääkallon alapuolisia luita ei ole löydetty. Löydettyjä fossiileita olivat pieni kallo, viisi leukaa ja muutamia hampaita, joissa oli esi-ihmismäisiä piirteitä. Kasvoissa oli myös ihmismäisiä piirteitä, joita ei ole kovinkaan paljoa havaittavissa muilla ihmisapinoilla. Lajin aivotilavuus 360–340 cm³ on lähellä simpanssien aivotilavuutta.
Rekonstruktoimalla kallo tietokoneella on niskalihasten kiinnittymispaikkojen perusteella lajin päätelty liikkuneen mahdollisesti lähes täydessä pystyasennossa. Perusteena on myös kallossa oleva niska-aukko, joka on soikea niin kuin pystyssä kävelevällä ihmisellä, ei pyöreä kuten simpansseilla, tosin se on apinamaiseen tapaan takana.
Erkki Lepokorpi
Erkki Valdemar Lepokorpi (26. toukokuuta 1930 Tampere – 26. marraskuuta 2001) oli tamperelainen kirjailija. Alun perin hän oli laivaston soittokunnassa oppinsa saanut muusikko. Musiikista ei kuitenkaan tullut hänen elämänuraansa, vaan hän toimi Kansan lehden ilmoitustoimittajana. Hän oli päätoimensa ohella pitkään keikkamuusikkona, mutta lopetti keikkailun kiinnostuttuaan kirjoittamisesta 1960-luvun alussa. Työnsä Kansan Lehdessä hän jätti 1978. Lepokorpi avioitui loviisalaisen Synnöve Bergströmin kanssa 1948. He saivat yhden lapsen Karl-Erik Valdemar Lepokorven 10.04.1949.
Sahelanthropus tchadensis
Löydökset
Sahelinapinaihmisen aivokoppa muistuttaa ihmisapinoiden aivokoppia, mutta toisaalta sen kallon naamaosa onkin ihmismäinen. Apinaihmisillä ei ole samanlaista voimakasta kulmaharjannetta kuin sahelinapinaihmisellä, ja samanlainen kulmaharjanne oli tyypillinen vasta noin 5 miljoonaa vuotta myöhemmin kehittyneillä pystyihmisillä.
Erkki Lepokorpi
Lepokorven pääteokset olivat romaanit Jumalauta meitä ammutaan (1972) ja Käy ruusutkin kukkimaan (1977). Ne kuvaavat sisällissotaa punaisten puolelta. Ensin mainittua voi pitää jälkimmäisen esiversiona: kirjailijalla on jo tietoa ja materiaalia sisällissodasta, mutta hän upottaa sotatapahtumien kuvaamisen sanomalehtimaailmaan. Romaanin päähenkilö kirjoittaa ilmoituspäällikön työnsä ohessa romaania, jonka työniminä ovat Taistelu Tampereesta ja Jumalauta meitä ammutaan.
Sahelanthropus tchadensis
Löydökset
Laji on nykyisellä tietämyksellä vanhin tiedossa oleva ihmisten kaukainen sukulainen sen jälkeen kun nykyisten simpanssien sukuhaara erosi ihmisistä. Täyttä varmuutta ei kuitenkaan ole, koska löytö sekoittaa molekyylikellon arvioimia lajien haarautumisten aikoja. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, ettei se ole simpanssien eikä ihmisten esi-isä, vaikkakin anatomisesti se olisi täysin mahdollista.
Ravinto
Suurin osa löydetyistä sahelinapinaihmisen hampaista on niin kuluneita, että tutkijat eivät voi analysoida niiden kulumisjälkiä ja päätellä niistä lajin syömää ravintoa. Pienten kulmahampaiden ulkonäkö kuitenkin kertoo, että sahelinapinaihminen ei ollut hedelmänsyöjä. On päätelty, että laji on saattanut käyttää ravinnokseen hedelmiä ja marjoja, juuria, sipuleita ja muita kasvinosia, toukkia, hyönteisiä, lintujen munia ja poikasia, simpukoita ja pieniä selkärankaisia eläimiä, sillä niitä sen elinympäristöstä ehkä löytyi. Tutkijat eivät tiedä, metsästikö sahelinapinaihminen riistaa. Nykysimpanssit metsästävät pientä ja keskisuurta riistaa, joten myös sahelinapinaihminen saattoi niin tehdä.
Erkki Lepokorpi
Romaani Käy ruusutkin kukkimaan avaa laajan näkökulman Suomen sisällissotaan, Punaisten pohjoisen rintaman esikuntaan Tampereella ja taisteluihin punaisten pohjoisen rintaman alueella. Monet historialliset suomalaiset ja venäläiset henkilöt heräävät romaanissa henkiin. Punaisten sodanjohdon sankariksi nousee harrastelijanäyttelijä-vahtimestari, kotkalainen Hugo Salmela. Hän pystyy luomaan niin kovan vastuksen valkoisen puolen sotilaallisesti ylivoimaisen kompetentille voimalle, että sisällissodan Tampereen ratkaisutaistelusta muodostuu lajissaan siihen asti suurin taistelu Pohjoismaissa. Lepokorpi kuvaa myös omien tuoreiden tietojensa pohjalta, kuinka Salmela haavoittuu kuolettavasti tehtävänsä ääressä 23. maaliskuuta 1918. Kirjailija teki laajoja tutkimuksia ja haastatteluja romaaniaan varten ja teos tuo oman merkittävän lisän ja näkökulman siihenastiseen sisällissotakirjallisuuteen. Romaanit Rautakoura ja Pulmunen sekä Lasikuisti ovat Käy Ruusutkin kukkimaan -romaanin jatko-osia ja kuvaavat sisällissodan jälkeistä aikaa.
Lepokorpen kirjojen miljööt sijoittuivat vahvasti Tampereelle.
Ubongo
Ubongo on Grzegorz Rejchtmanin suunnittelema vuonna 2003 julkaistu lautapeli. Pelissä on tarkoitus ratkaista määräajassa tehtävä, nopeimmin ratkaisun löytänyt saa parhaat asemat jatkoon.
Tarina
Pelissä on afrikkalainen taustatarina. Pelaajat yrittävät hankkia jalokiviä kohdaten erilaisia viidakosta tai savannilta tuttuja eläimiä tai esineitä.
Pelin kulku
Ubongon pelimekaniikka on abstraktia ongelmanratkaisemista, joka muistuttaa tietokonepeliklassikko Tetristä. Jokaisella pelaajalla on valikoima erimuotoisia paloja. Kierroksen alussa pelaajat ottavat itselleen pelilaudan, jossa on alue paloja varten. Valittu määrä paloja on saatava sopimaan pelilaudan alueeseen tiimalasin juostessa.
Ensimmäiseksi ongelman ratkaissut pelaaja saa valita itselleen jalokiviä ensimmäisenä. Kaikki pelaajat, jotka ratkaisivat ongelman ennen ajan loppuun kulumista, saavat kaksi vierekkäistä jalokiveä järjestetyltä jalokivilaudalta. Usean kierroksen jälkeen pelin voittaa pelaaja, jolla on eniten samanvärisiä jalokiviä. Tämän saavuttamiseksi usein ensimmäisenä jalokiviä valitsemaan päässyt pelaaja on parhaassa asemassa.
Anssi Rantanen
Anssi Rantanen (s. 3. elokuuta 1982 Punkalaidun) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Rauman Lukossa ja Turun Palloseurassa yhteensä 158 runkosarjaottelua tehopistein 3+14=17 ja 26 playoff/playout-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Rantanen voitti Lukossa SM-pronssia vuonna 2011. Suurimman osan urastaan hän pelasi Mestiksessä edustaen kasvattajaseuraansa Forssan Palloseuraa sekä Kajaanin Hokkia ja lyhyellä lainasopimuksella Lempäälän Kisaa. Hän voitti Hokissa hopeaa vuonna 2008. Rantanen toimi FPS:n kapteenina vuosina 2005–2007 ja 2020–2022. Hänet tunnettiin myös varsin fyysisenä pelaajana, sillä Rantanen on Mestiksen kaikkien aikojen runkosarjan jäähypörssin kolmas kerättyään yhteensä 397 runkosarjaottelussa 736 jäähyminuuttia. Hän loi uraa myös ulkomailla Tanskassa, Kazakstanissa, Venäjällä, Valko-Venäjällä, Slovakiassa, Puolassa ja Unkarissa.
Ura
Rantanen on Forssan Palloseuran kasvatti. Hän teki seurassa Mestis-debyyttinsä kaudella 2002–2003, jolloin tulokaskausi toi 42 runkosarjaottelussa 5+9=14 sekä runsaat 85 jäähyminuuttia, joilla Rantanen jakoi jäähypörssin kahdeksannen sijan joukkuetoverinsa Andrei Makrovin kanssa. Kaudella 2004–2005 hän jakoi Mestiksen jäähypörssin yhdeksännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa 87 minuutillaan. Kaudella 2005–2006 Rantanen nousi FPS:n kapteeniksi. Hän sijoittui 119 minuutillaan Mestiksen jäähypörssissä kolmanneksi. Kaudella 2006–2007 hän sijoittui sarjan jäähypörssissä viidenneksi 120 minuutillaan. FPS putosi kauden päätteeksi kuitenkin Suomi-sarjaan.
Kausi 2009–2010 oli Rantasen ensimmäinen kokonainen SM-liigassa, jossa hän teki 49 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Rantasen liigauran avausmaali syntyi 10. marraskuuta 2009 Kalevan Palloa vastaan. Hän keräsi runkosarjan aikana myös 121 jäähyminuuttia, mikä on Rantasen yhden kauden jäähyennätys SM-liigassa. Kaudella 2010–2011 Rantanen pelasi SM-liigan runkosarjassa vain 22 ottelua jouduttuaan harjoitusottelussa Ilveksen Kai Kantolan polvitaklauksen kohteeksi ja useiden kuukausien sairauslomalle. Toivuttuaan hän palasi kuuden ottelun mittaiselle lainalle Kajaanin Hokin riveihin joulukuussa 2010. Rantanen voitti Lukossa kauden päätteeksi SM-pronssia. Tammikuussa 2011 hänen sopimustaan seuran kanssa pidennettiin kevääseen 2013 saakka.
Rantanen teki kaudella 2011–2012 yhden kauden piste-ennätyksensä SM-liigassa tehoilla 1+6=7, mutta hän pelasi runkosarjan aikana vain 36 ottelua marraskuussa 2011 tulleen sormivamman takia. Rantanen ehti mahtua kauden 2012–2013 aikana Lukon kokoonpanoon vain yhteen SM-liigaotteluun, kunnes hänet lainattiin viiden ottelun mittaisella sopimuksella Lempäälän Kisaan lokakuussa 2012. Neljän siellä pelatun ottelun jälkeen Rantanen palasi marraskuussa loppukauden kattavalla vuokrasopimuksella Kajaanin Hokkiin. Joulukuussa hän siirtyi kuitenkin kuukauden mittaisella lainasopimuksella Turun Palloseuraan. Tammikuussa 2013 Rantanen teki loppukauden kattaneen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudeksi 2013–2014 Rantanen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Hokkiin. Hänen sopimuksessaan oli pykälä ulkomaille siirtymisestä, jonka Rantanen käytti joulukuussa 2013 tehtyään loppukauden kattavan sopimuksen Tanskan Metal Ligaenissa pelaavan SønderjyskE Ishockeyn kanssa. Rantanen voitti kauden päätteeksi Tanskan-mestaruuden. Hän teki syyskyyn 2014 lopulla sopimuksen Kazakstanin mestaruussarjassa pelaavan Aristan Temirtaun kanssa, josta Rantanen siirtyi kuitenkin marraskuussa Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:n Južnyi Ural Orskiin. Kaudeksi 2015–2016 hän palasi Kazakstaniin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kulager Petropavlovskin riveihin. Kesken kauden, vuoden 2016 vaihteessa Rantanen palasi kuitenkin loppukauden sopimuksella SønderjyskE:en.
Rantanen siirtyi kaudeksi 2016–2017 Valko-Venäjän Ekstraligan H'K Njoman Hrodnaan. Hän ehti pelata joukkueessa vain yhden Valko-Venäjän Cupin ottelun, kunnes Rantasen sopimus purettiin yhteisymmäryksessä elokuussa 2016. Saman kuun lopulla hän siirtyi Slovakian Extraligan MHC Martiniin. Rantanen siirtyi kesken kauden edelleen Puolan Polska Hokej Ligan Orlik Opoleen, jonka kapteenina hän toimi. Kaudeksi 2017–2018 Rantanen siirtyi monikansallisen Erste ligan unkarilaisjoukkue DVTK Jegesmedvékiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Rantanen oli tehoilla 5+20=25 DTVK:n tehokkain puolustaja maanmiehensä Jarkko Leppäsen kanssa. He jakoivat koko Erste Ligan puolustajien pistepörssin kolmannen sijan MAC Budapestin Scott Macaulayn ja HSC Csíkszeredan Vjatšeslav Belovin kanssa. Rantanen edusti DTVK:ta kauden aikana myös Continental Cupissa.
Kaudeksi 2018–2019 Rantanen siirtyi jatkamaan Erste Ligan pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Ferencvárosi TC:hen. Hän jakoi tehoilla 3+28=31 koko liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan ASC Corona Brașovin Cody Carlsonin kanssa. Rantanen voitti myös pudotuspelien puolustajien piste- ja maalipörssin tehoilla 4+7=11. Hän voitti sekä Erste Ligan mestaruuden että Unkarin Cupin. Huhtikuussa 2019 Rantanen teki FTC:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 hän jakoi tehoilla 8+18=26 Erste Ligan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Dunaújvárosi Acélbikákin Bronson Zoltán Kovácsin kanssa. Rantanen voitti jälleen sekä liigan mestaruuden että Unkarin Cupin. Kauden jälkeen, heinäkuussa 2020 FTC ilmoitti, että hänen sopimustaan ei jatketa.
Rantanen palasi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Mestikseen nostettuun kasvattajaseuraansa Forssan Palloseuraan. Joukkuetta valmensi hänen isoveljensä Asko. Rantanen siirtyi samalla myös FPS:n junioreiden toiminnanjohtajaksi. Hänet nimettiin takaisin joukkueensa kapteeniksi. Rantanen sai koko Mestiksessä eniten peliaikaa ottelua kohden 24.17 minuutillaan. Heinäkuussa 2021 hän teki FPS:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Huhtikuussa 2022 Rantanen ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja jatkavansa työskentelyä FoPSin junioreissa.
Muuta
Rantasen isoveli Asko pelasi omalla urallaan SM-liigaa puolustajana Tapparassa ja Espoo Bluesissa yhteensä 82 ottelua. Hän toimii nykyään Forssan Palloseuran päävalmentajana Mestiksessä. Anssin veljenpoika ja Askon poika Santtu Rantanen pelaa hyökkääjänä FoPSin U20 Mestis-joukkueessa ja hän debytoi Mestiksessä kaudella 2021−2022.
Buddy Lazier
Buddy Lazier (s. 31. lokakuuta 1967 Vail, Colorado) on yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Viime vuosina hän on ajanut ainoastaan yksittäisiä kilpailuja IRL-sarjassa. Hänet muistetaan parhaiten vuoden 1996 Indianapolisin 500 mailin ajon voittajana.
Vuosien 1989-1995 aikana Lazier ajoi CART-sarjassa. Pienten tallien vanhentuneella kalustolla menestys jäi varsin vaatimattomaksi. Vuonna 1996 Lazier ja Ron Hemelgarnin talli vaihtoivat CART-sarjan kohonneiden kustannusten takia toimintansa aloittaneeseen Indy Racing Leagueen. Kauden toisen osakilpailun harjoituksissa Phoenixin ovaalilla, Lazier loukkasi selkänsä kolarissa. Kahden kuukauden päästä, vielä kivuista kärsineenä, hän ajoi Indianapolisin 500 mailin ajon voittoon.
Muutaman hiljaisemman vuoden jälkeen Lazier voitti vuonna 2000 2 osakilpailua ja IRL-sarjan mestaruuden Hemelgarnin kanssa. Seuraavana vuonna hän voitti 4 osakilpailua, mestaruuden vei kuitenkin nimiinsä Sam Hornish Jr. Vuosi 2002 oli katastrofi Lazierille. Osa CART-sarjan talleista vaihtoi IRL-sarjaan ja Hemelgarnin suorituskyky romahti. 2003 oli vielä edellistäkin vuotta heikompi, kustannusten kohotessa entisestään. Lazierin ja Hemelgarnin tiet erkanivat vuoden 2004 Indianapolis 500:n jälkeen. Viime vuosina Lazier on ajanut eri tallien autoilla yksittäisiä kilpailuja, Indianapolisissa kuitenkin jokaisena vuonna. 2008 Indianapolis 500:n Lazier osallistui jälleen Hemelgarnin kanssa, tuloksena oli 17. sija.
Harri István Mäki
thumb|300px|Harri István Mäki Tampereen kirjamessuilla 2009. Harri István Mäki (s. 19. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on toiselta ammatiltaan teatteriohjaaja ja toimii Oriveden Opistossa sanataiteen opettajana. Mäki on kirjoittanut lasten- ja nuortenromaaneita, romaaneita, näytelmiä, kuunnelmia ja TV-käsikirjoituksia.
Suosituimmiksi kirjoiksi ovat tulleet Mäen juuri lukemaan oppineille suunnatut lastenkirjasarjat Sihis ja Naamiosankarit. Muita hänen kirjoittamiaan seikkailusarjoja ovat lapsille suunnattu Luke -sarja (marsukapteeni keltaisessa sukellusveneessä), varhaisnuorille suunnatut Hakkerit (nettirikokset), Dark Dante (muinaisaarteet), Leevi (kadonneet historialliset reliikit) ja Siperian legioona (eksyneet kummitukset Finlaysonin tehtaassa). Mäki on kirjoittanut myös kaksi selkoromaania nuorille: Rikkaat ritarit sekä Rikkaat ritarit ja Zombiprinsessa. Mäki on kuvittanut lastenkirjansa Superkumikana, Prahan vaahtohirviöt ja Sipsu teatterihamsteri.
Aikuisille suunnattuja romaaneita ovat tanssijoista kertova Kraatterin lapset sekä veijariromaanit Musta legioona ja Pyhä klaani. Tapani Baggen kanssa Mäki on kirjoittanut dekkarit Synnyimme lähtemään ja Paha paikka.
Mäki harrastaa tussipiirtämistä, matkustamista ja kääpiökoiria. Hän asuu perheensä kanssa vanhassa talossa Ylöjärvellä. Mäen äiti on unkarilainen, ja hän vietti lapsuutensa Unkarissa. Lapsena kirjailija piirsi sarjakuvia kummituksista, hirviöistä, linnoista ja purjelaivoista. Mäki kertoo, että hän haluaa kirjoittaa sellaisia kirjoja lapsille ja nuorille, jotka saavat heidät käyttämään mielikuvitustaan. Sellaisista kirjoista Mäki piti lapsena eniten. Tärkeintä on tarjota lapsille ja nuorille oma kirjallisuuskulttuuri.
Yhdysvaltain Grand Prix 1990
Yhdysvaltain Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan kauden 1990 avausosakilpailu, joka ajettiin 11. maaliskuuta 1990 Phoenixin katuradalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Ayrton Senna.
Askim
thumb|right|275px|Askimin väkiluvun kehitys vuodesta 1951.
Historia
Askim kehittyi 1900-luvulla maanviljelysalueesta teollisuuspaikkakunnaksi, jossa on kaivostoimintaa, voimalaitoksia Glomma-joessa, sekä kumi- ja lasiteollisuutta. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1996.
Askim on tunnettu siitä, että siellä käytiin Langnes skansen -niminen taistelu 9. elokuuta 1814. Langnesin vallituksen taistelu oli osa Ruotsin ja Norjan välillä käytyä sotaa. Sodan seurauksena Norja ja Ruotsi muodostivat personaaliunionin vuosiksi 1814–1905, ja mailla oli yhteinen kuningas.
Askim tänään
Askim on alueensa palvelutoiminnan ja kaupan keskus. Kaupungissa on muun muassa kylpylä, kulttuuritalo, lukio, kirjasto, elokuvateatteri, rautatieasema ja museo. Eurooppatie E18 vie kaupungin läpi. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Askimin kunnassa oli 15 315 asukasta.
Askim on Vantaan ystävyyskaupunki.
Junkers Ju 90
pienoiskuva|left|Junkers Ju 90B-1 [[Helsinki-Malmin lentoasemalla tammikuussa 1944.]] Junkers Ju 90 oli saksalainen nelimoottorinen Lufthansalle suunniteltu matkustajakone. Se perustui prototyyppiasteelle jääneeseen Junkers Ju 89 -pommikoneeseen. Luftwaffe käytti Ju 90 -koneita sotilaskuljetuksiin toisen maailmansodan aikana. Koneita rakennettiin 17 kappaletta.
Luettelo Namibian kaupungeista
Namibian kaupungit jakautuvat kahteen kategoriaan. Suurempien oikeuksien kaupunkeja (cities) hallitaan kuntien tapaan, ja pienempien oikeuksien kaupungeissa (towns) on kaupunginvaltuusto.
Suurempien oikeuksien kaupungit
Vuoden 2015 tilanteen mukaan Namibiassa oli 13 suurempien oikeuksien kaupunkia (cities), joilla on kunnanvaltuusto. Niissä on valtuutettuja 7–15. Verrattuna pienempien oikeuksien kaupunkeihin (towns) niillä on oikeus järjestää kaupunkeihin julkista liikennettä, asuntoja, museoita ja kirjastoja ilman, että niiden täytyisi hakea näihin hyväksyntää kaupunki- ja maaseutuasioiden kehitysministeriltä. Ne voivat myös yksityistää joitakin palveluita ja muodostaa yhteisyrityksiä yksityissektorin kanssa ilman, että niiden tarvitsisi hakea näille asioille valtion hyväksyntää. Nämä 13 kaupunkia ovat:
Pienempien oikeuksien kaupungit
Vuonna 2015 Namibiassa oli 26 pienempien oikeuksien kaupunkia (towns). Niiden hallinnossa on kaupunginvaltuusto, jossa on 7–12 valtuutettua. Verrattuna kyliin, näillä kaupungeilla on oikeus järjestää itselleen palveluja kuten ambulansseja ja palokunta, samoin kuin paikallinen sähkö, ilman että niiden täytyisi hakea näihin hyväksyntää kaupunki- ja maaseutuasioiden kehitysministeriltä. Valtuustoilla on oikeus rakentaa ja ylläpitää julkisen palvelun rakennuksia, ja ne voivat myös myydä omaisuuttaan tai ostaa sitä lisää ilman erityistä lupaa ylempää. Nämä 26 kaupunkia ovat:
Scart
Scart (Syndicat des Constructeurs d'Appareils Radiorécepteurs et Téléviseurs) eli Euro-AV -liitin on lähinnä Euroopassa käytössä oleva liitäntästandardi, jonka kautta voidaan kuljettaa videokuvaa ja ääntä laitteelta toiselle. Scart-liittimen historia johtaa 1980-luvun Ranskaan, jossa päätettiin vaatia televisioihin Scart-liitäntää (joskus käytetään myös nimeä "Peritél") pakolliseksi, jotta maksutelevisiolaitteita olisi helppo liittää televisioon. Scart on melko monipuolinen signaalinkuljetustapa, joka mahdollistaa muun muassa komposiittivideon, S-Videon ja RGB-videon kuljetuksen, television kuvasuhteiden ohjauksen ja stereoäänen.
Scartin jo varhain havaittu puute on hutera kiinnitys, jossa ei ole lukitusmekanismia varmistamassa paikoillaan pysymistä. Laadukkaat kaapelit ovat usein myös jäykkiä ja raskaita, ja liitin vie tilaa laitteen takana. Niissä uusissa televisiossa, joihin Scart-laitteita voi ylipäätään vielä liittää, liitäntä tapahtuukin yleensä litteällä television takaseinämän suuntaisesti asetettavalla sovittimella, josta lähtee kaapeli, jonka päässä on naaras-Scart. Toinen vaihtoehto on erillinen muunnin, joka tekee Scart-signaaleista HDMI-muotoisia.
HDMI-liitäntä on nykyisin korvannut Scartin uusissa laitteissa. Liitin on pieni, kaapeli ohut, ja liitäntä välittää digitaalisesti kuvan ja monikanavaäänen lisäksi muun muassa Ethernet-liikenteen.
Kolminapaista 180 asteen DIN-liitintä on myös kutsuttu jälkeenpäin "vanhan ajan Scartiksi", sillä joissain vanhoissa laitteissa sillä välitettiin mustavalkoinen tai komposiittivideo sekä monoääni. RCA-liitin tuli kuitenkin yleisemmäksi liitäntätavaksi ennen Scartiin siirtymistä.
Lisätietoa
Kuvasuhteen valintasignaalin sekä äänisignaalien lähtöimpedanssien tulee olla alle kilo-ohmi ja tuloimpedanssien vähintään 10kΩ. Lisäksi kuvasuhteen valintasignaalin tulokapasitanssin pitää olla alle kaksi nanofaradia. S-video-, komposiitti- ja RGB-signaalien lähtö- ja tuloimpedanssien tulee olla noin 75Ω.
Scart-kaapeli, jonka kaikki pinnit on oikein kytketty, on kaksisuuntainen, ja sen voi kytkeä laitteiden välille kummin päin tahansa. Kunnollisessa kaapelissa kukin signaalijohdin on koaksiaalinen, jolloin saman kaapelin sisällä kulkevat johtimet eivät aiheuta merkittäviä häiriöitä toisiinsa. Mahdolliset häiriöt ilmenevät yleensä haamukuvina, eli kuvan läpi näkyy himmeästi toinen kuva tai kuvan varjo. Myynnissä on myös halvempia Scart-kaapeleita, joissa kaikkia nastoja ei ole kytketty tai kaapelin johtimia ei ole häiriösuojattu. Mikäli laitteiden välisen tiedonsiirron ei tarvitse olla kaksisuuntaista tai kaikkien signaalityyppien ei tarvitse olla käytettävissä, ylimääräiset pinnit voikin jättää kytkemättä, jolloin on mahdollista käyttää ohuempaa, taipuisampaa ja edullisempaa kaapelia. Usein käytetään myös sovittimia, joilla Scart-liittimeen voidaan kytkeä komposiitti- tai S-videojohto.
RGB- ja S-videosignaalia ei voi kuljettaa samaan aikaan samassa Scart-kaapelissa, koska ne käyttävät osittain samoja johtimia. Jos televisiossa on useita Scart-liittimiä, ne on usein rakennettu niin, että kukin ottaa vastaan komposiittivideosignaalia ja sen lisäksi pelkästään RGB-signaalia tai S-videosignaalia. Jos S-videosignaalia syötetään Scart-liittimeen, joka vastaanottaa ainoastaan komposiittivideo- ja RGB-signaalia, laite olettaa, että kyseessä on komposiittivideosignaali ja näyttää vain S-videosignaalin Y- eli kirkkauskomponentin. Tällöin kuva näkyy mustavalkoisena. Värit saa näkymään, kun vaihtaa johdon oikeanlaiseen Scart-liittimeen tai säätää laitteen asetuksista S-videosignaalin vastaanoton päälle. Joissakin televisioissa signaalityypin valinta suoritetaan vaihtamalla videokanavaa.
Kun kytketään digiboksia, on usein tarve kytkeä kolme laitetta. Useissa televisiossa on vain kaksi Scart-liitäntää, ja silloin voidaan käyttää Scart-kytkintä. Jos esimerkiksi DVD-soitin ja videonauhuri ovat samassa television Scart-liitännässä, voi vain toinen laite olla kerralla käytössä.
Toisaalta jos digiboksissa on kaksi Scart-liitäntää, joihin on merkitty TV ja VIDEO, voidaan tällaisella digiboksilla yleensä ketjuttaa DVD-soitin ja digiboksi samaan television Scart-liitäntään. Tällöin digiboksi osaa automaattisesti välittää VIDEO-liittimeen kytketyn DVD-soittimen signaalin televisiolle, kun DVD-soittimeen kytketään virta. Tätä kytkentävaihtoehtoa käytettäessä tulee tarkistaa, että digiboksi tukee molempien Scart-liittimien osalta RGB-signaalin siirtämistä ja että digiboksilta televisioon kytketty Scart-johto kytketään televisiossa sellaiseen liittimeen, joka osaa ottaa vastaan RGB-signaalin. DVD-soittimen kuvasignaali tulee siis saada RGB-muodossa soittimelta televisiolle asti ja tällä kytkennällä yhteen television RGB-signaalia tukevaan Scart-liitäntään saadaan kytkettyä kaksi RGB-signaalia käyttävää laitetta ilman erillistä Scart-kytkintä. Videonauhurin kuvan voi sitten kytkeä toiseen vapaana olevaan television Scart-liitäntään, joka (yleensä) tukee ainoastaan komposiittisignaalia.
Neoraimondia
Neoraimondia on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Sen nimi on annettu italialaisen luonnontutkijan Antonio Raimondin mukaan. Hän tutki Perun kasvillisuutta ja maantiedettä.
Tuntomerkit
Suvun lajit ovat kookkaita, haaroittuvia, pensastavia tai puumaisia ja kynttelikkömäisiä, 15 metrin korkeuden saavuttavia kaktuksia. Varret ovat pystyjä, uurteisia, tavallisesti harmaanvihreitä. Leveitä uurteita on 4–8. Areolit eli kääpiöversot ovat tappimaisia, kookkaita, ruskeakarvaisia, piikkisiä, ja niiden kasvu jatkuu monen vuoden ajan. Piikkejä on niissä kussakin 12 tai enemmän ja ne ovat taipuisia, jopa 25 cm:n pituisia. Kukat kehittyvät pidentyneihin areoleihin, ja kasvit ovat päiväkukkijoita. Kukka on muodoltaan suppilomainen, väriltään vaaleanpunainen tai vaalea; pohjuksessa on suomuja ja karvaisia ja toisinaan myös sukasellisia areoleja. Hedelmä on pyöreä ja sen pinnalla on ruskeahuopaisia areoleja, joissa on myös lyhyitä piikkejä. Siemenet ovat mustia ja pienikuoppaisia; niissä on limainen vaippa.
Lajit ja levinneisyys
Suvun kahdesta lajista toinen (Neoraimondia arequipensis) kasvaa Perun rannikkoalueen kuivissa osissa ja Andien alarinteillä, toinen (Neoraimondia herzogiana) Keski-Boliviassa 1500–2000 metrin korkeudessa.
Velily
Velily on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Runajoen varrella 20 kilometriä Marjovosta lounaaseen. Kylässä on 76 ja kunnassa 532 asukasta (vuonna 2009).
Puukomposiitti
Puukomposiitti on kahden päämateriaalin, puun ja muovin yhdistelmä, jossa materiaalit toimivat yhdessä, mutta eivät ole liuenneet tai sulautuneet toisiinsa. Sana komposiitti tulee englannin kielen sanasta composite, jonka suomennos on "yhdistetty". Valmistettaessa puukomposiitteja on tavoitteena maksimoida puun ja muovin hyvät ominaisuudet ja minimoida huonot ominaisuudet niin, että tulos on enemmän kuin näiden yksittäisten osiensa summa.
Velily
Maantiede ja asutus
Velilyn kunnan pinta-ala on 395,07 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Marjovon piirin Moisejevon kuntaan, kaakossa Tverin alueeseen sekä lounaassa Novgorodin alueen Holmin ja luoteessa Poddorjen piireihin. Pinta-alasta 87,0 % on metsää ja 12,0 % maatalousmaata.
Puukomposiitti
Markkinoilla olevat puukomposiitit sisältävät valmistajasta riippuen 20-60% puuta, 30-80% useimmiten HD-PE (suurtiheyksinen polyeteeni) tai PP (polypropeeni) muovia, sekä mahdollisesti pigmenttiaineita, UV-suoja aineita jne.
Velily
Maantiede ja asutus
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Suurimmat joet ovat Pola ja Runa. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Velilyn karpalosuo ja Krasnenki Borin metsäalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pogorelušan asutus ja 28 kylää: Andrejevštšina, Bolšaja Osjanka, Bor, Durnevo, Fjodorovštšina, Gajovo, Goršok, Grigornoje, Jam, Jastrebovštšina, Kloptsy, Koškino, Krasnoje, Lisitšino, Lunjovo, Lutški, Mankino, Nevzorovo, Osinovik, Ovsjanikovo, Pogoreluša, Runitsy, Sedlovštšina, Skagorodje, Staritsa, Vjoški, Zaretšje ja Želonka. Suurin asutuskeskus on noin 250 asukkaan Sedlovštšina. Kahdessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Puukomposiitti
Yhä vähenevä määrä valmistajia käyttää sideaineena PVC:tä. PVC pohjaisten huonopuoli on erittäin myrkyllisten kaasujen (mm. PCB-yhdisteitä) muodostuminen tulipalon sattuessa
Velily
Historia
Velily mainitaan 1400-luvulla yhtenä Novgorodinmaan etelärajan kaupungeista. Myöhemmin se oli Novgorodin Derevan viidennekseen kuuluneen volostin keskus. Sen kautta kulki kauppareitti Polajoelta Väinäjoelle ja Volgalle. Vuodesta 1824 lähtien Velilyn volosti oli osa Novgorodin läänin Demjanskin kihlakuntaa. Neuvostoaikana se kuului aluksi Molvotitsyn ja myöhemmin Marjovon piiriin. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.
Liikenne, talous ja palvelut
Velilyn kautta kulkee Demjanskin, Marjovon ja Holmin välinen maantie.
Puukomposiitti
Eri valmistajat käyttävät erilaisia muoveja. Useimmiten muovit ovat joko HD-PE:tä tai PP:tä. Polypropeeni on edullisinta ja sen ominaisuuksiin puukomposiitissa kuuluu mm. auringon lämmössä pehmeneminen jolloin rakennuskäytössä on se otettava huomioon. HD-PE on huomattavasti kestävämpää, mutta raaka-aineena se myös arvokkaampaa.
Velily
Liikenne, talous ja palvelut
Seudun pääelinkeino on Neuvostoliiton] hajoamisen jälkeen kriisiytynyt maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii karjatalouteen erikoistunut maatalousyritys Runa sekä Marjovon metsätalouden Velilyn metsänhoitoalue.
Puukomposiitti
Puukomposiiteille ominaista on erittäin pitkä käyttöikä, säänkesto, hyvä värin kesto (jos sisältää UV-suoja-aineet), mittatarkkuus, huoltovapaus jne. Näiden ominaisuuksien johdosta puukomposiitit ovat alkaneet valtaamaan markkinoita kohteissa, joihin on tavallisesti käytetty painekyllästettyä puuta. Painekyllästettyyn puuhun nähden puukomposiitin eduksi lasketaan myös myrkyttömyys.
Velily
Liikenne, talous ja palvelut
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kaksi kauppaa. Sedlovštšinassa on lastentarha, peruskoulu, kerhotalo ja kirjasto.
Depeche Mode
Depeche Mode on vuonna 1980 perustettu brittiläinen elektronista musiikkia soittava yhtye. Se aloitti uransa kevyellä syntikkapopilla uusromantiikan ollessa suosionsa aallonharjalla. Myöhemmin yhtye siirtyi monipuolisempaan elektroniseen musiikkiin yhdistäen siihen rockia ja perinteisempiä soittimia. Yhtyeen suosituin albumi lienee vuoden 1990 Violator, joka käsitteli hyvin synkkiä teemoja.
Puukomposiitti
Työstettävyys
Puukomposiittia voidaan työstää samoilla työvälineillä kuin puuta. Puukomposiittia voidaankin sirkkelöidä sisätiloissa, koska se ei pölyä vaan lastuaa. Puukomposiitit, joissa on käytetty sideaineena polypropeenia voi sahausjäte kumimaisuutensa vuoksi osittain sulaa ja tukkia sahan purukanavat.
Depeche Mode
Depeche Mode oli myynyt vuoteen 2006 mennessä yhteensä 100 miljoonaa albumia ja singleä, mikä tekee Depeche Modesta maailman menestyneimmän elektronisen musiikin yhtyeen. Depeche Mode on vieraillut Suomessa kuusi kertaa, vuosina 1998, 2001, 2006, 2010, 2013 ja 2018.
Puukomposiitti
Käyttökohteet
Puukomposiittituotteita voidaan ulkonäöstä riippuen (laatu) käyttää myös sisätiloissa. Markkinoille on tullut mm. puukomposiittilaattoja jotka soveltuvat märkätiloihin sekä parvekkeille mutta myös ulos. muita käyttökohteita ovat lautatavarasta terassien kannet, aidat, roskakatokset, pihatiet ,ulkoverhoukset, kukkaruukut, puistonpenkit jne. jne.
Velily
Nähtävyydet
Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkejä ovat Velilyn kirkko ja kylän kartanoiden puistoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Puukomposiitti
Käyttökohteet
Puukomposiitti-valmistajia on mm. Yhdysvalloissa, Euroopassa sekä Aasiassa. Suomalaisia tuotemerkkejä on esimerkiksi FINDECK™ ja UPM Profi-Deck, joista jälkimmäinen on siirtänyt valmistuksen Bruchsal:n tehtaalle Saksaan.
Depeche Mode
Historia
thumb|Dave Gahan Depeche Moden juuret ulottuvat vuoteen 1976, jolloin Vince Clarke ja Andrew Fletcher perustivat yhtyeen nimeltä No Romance in China. Yhtyeestä ei muodostunut menestystarinaa, ja vuonna 1979 Vince Clarke perusti Martin Goren kanssa uuden yhtyeen nimeltä French Look. Yhtye sai uudeksi nimekseen Composition of Sound, kun Fletcherin tuli mukaan. Vuonna 1980 Vince Clarke tutustui Dave Gahaniin hänen esiintyessään paikallisella klubilla. Gahan liittyi yhtyeeseen samana vuonna, ja Depeche Mode oli syntynyt. Yhtyeen uusi nimi otettiin ranskalaisesta muotilehdestä nimeltä Dépêche-mode.
Depeche Mode solmi suullisen levytyssopimuksen Daniel Millerin Mute Records -levy-yhtiön kanssa. Yhtiö julkaisikin Depeche Moden debyyttialbumin Speak & Spellin vuonna 1981. Levyn kappaleet ovat kahta lukuun ottamatta Vince Clarken kirjoittamia. Pian albumin julkaisun jälkeen Vince Clarke jätti yhtyeen musiikillisista erimielisyyksistä johtuen ja keskittyi enemmän omiin projekteihinsa, joita olivat Yazoo, The Assembly ja Erasure. Speak & Spell -albumilta julkaistiin peräti kolme singleä: ”Dreaming of Me”, ”New Life” ja ”Just Can't Get Enough”. Viimeksi mainittu on ollut yhtyeen keikkaohjelmistossa myöhempinäkin vuosikymmeninä.
Clarken lähdön jälkeen Martin Gore otti vastuun yhtyeen kappaleiden kirjoittamisesta, ja trio julkaisi A Broken Frame -levyn vuonna 1982. Kiertueille Vince Clarken tilalle tuli Alan Wilder. Wilder oli rekrytoitu Melody Maker -lehden kautta lyhyellä hakuilmoituksella "synthesizer, name band". Hän ei ollut mukana A Broken Frame -levyn teossa, mutta pian hänestä tuli tärkeä osa Depeche Modea. Wilder kirjoitti yhtyeelle joitakin kappaleita 1980-luvun aikana, mutta enemmän hän vaikutti Depeche Modelle ominaisen soundin syntymiseen.
A Broken Frame -levyltä julkaistiin singlenä ”See You”, joka nousi Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistalla korkeimmillaan sijalle 6 ja menestyi myös Suomessa. Toinen singlejulkaisu ”Leave in Silence” sekä albumin päättävä ”The Sun And The Rainfall” loivat uskoa yhtyeen tulevaisuuteen Clarken lähdön jälkeen. Ne poikkesivat sekä soundillisesti että sanoituksellisesti yhtyeen aiemmasta, huomattavasti yksinkertaisemmasta popmusiikista.
Vuonna 1983 ilmestyneeltä albumilta Construction Time Again tunnetaan parhaiten singlejulkaisu ”Everything Counts”. Sanoitus käsitteli bisnesmaailman ja työelämän kovuutta. Musiikillisesti kappale edusti yhtyeeltä täysin uudenlaista tyyliä. Albumilta julkaistiin myös toinen single ”Love, In Itself”. Levyllä käytettiin runsaasti sämplättyjä metalliputkia, erilaisia rysähdyksiä ja muita ääniefektejä, joita äänitettiin muun muassa Lontoon kaduilla, rautatieasemilla ja tehtaissa. Kappaleiden sanoituksissa käsiteltiin esimerkiksi työväenluokan ankaria oloja (”Pipeline”) ja arvosteltiin thatcherilaista hallitusta. Levy oli myös ensimmäinen albumi, jolla Alan Wilder soitti. Yhtye äänitti tällä ja vielä seuraavallakin albumilla siten, että koskettimet soitettiin studiossa livenä miksauspöytään yhdistettyjen vahvistimien kautta. Näin saatiin aikaan omintakeinen soundi.
Albumia edelsi merkittävä singlejulkaisu, ”Get the Balance Right”. Työväenluokan asiat ja Thatcherin hallituksen kritiikki olivat myös tämän levyn tekstien aiheina. Musiikillisesti single vei yhtyettä uuteen suuntaan ja antoi viitteitä seuraavien albumien tyylistä. Alan Wilder oli tällä levyllä ensi kertaa mukana. Levystä tehtiin ensimmäistä kertaa dj-käyttöön suunnattu 12-tuumainen maxisingle. Kappale julkaistiin albumimuodossa vasta vuoden 1986 Singles-kokoelmalla.
Vuonna 1986 julkaistiin Black Celebration, jota pidetään Depeche Moden synkimpänä mutta myös taiteellisesti onnistuneimpana levynä. Se äänitettiin ja miksattiin pitkän ajan kuluessa Hansan studioilla Berliinissä aivan Berliinin muurin varjossa. Levyltä julkaistiin singlet ”Stripped” ja ”A Question Of Time” sekä näiden maxisingleversiot, mutta ne eivät kuitenkaan menestyneet listoilla. Yhtye protestoi yhdysvaltalaisen levyjakeluyhtiönsä Siren päätöstä julkaista ”Stripped”-singlen B-puoli ”But Not Tonight” singlen A-puolena, sillä yhtye oli äänittänyt ja miksannut ”Stripped”-kappaletta huolella lähes kaksi viikkoa kun taas ”But Not Tonight” levytettiin parissa tunnissa.
Singles 81-85" -levy toi mukanaan kaksi uutta kappaletta, ”Shake the Disease” ja ”It's Called a Heart”.
1980-luvun alussa yhtyeen suosio rajoittui lähinnä Eurooppaan. Vuonna 1984 Depeche Mode lähti kiertämään Yhdysvaltoja ja samalla julkaisi kaksi vain Pohjois-Amerikan markkinoille suunnattua levyä: People Are People ja Catching Up With Depeche Mode. Yhdysvalloissa goottiliike oli saamassa suosiota ja yhtyeen musiikki yhdistettiinkin usein goottirockiin. Yhtye yritti päästä eroon imagostaan, mutta ei juuri onnistunut siinä. 1980-luvun puolessavälissä ja 1990-luvun alussa yhtyeen suosio kasvoi Yhdysvalloissa. Myös heidän tuotantonsa vaikutus saman aikajakson techno- ja housemusiikkiin on helposti kuultavissa. Esimerkiksi teknon pioneerit kuten Derrick May, Kevin Saunderson ja Juan Atkins ovat kertoneet Depeche Moden vaikuttaneen 1980-luvun lopun Detroit-teknosoundiin.
Vuonna 1987 ilmestyi levy Music for the Masses. Julkaisua seurasi massiivinen kiertue ja siitä kertova dokumentaarinen konserttitaltiointi Depeche Mode 101, joka huipentuu ulkoilmakonserttiin Pasadenan Rose Bowlilla. Albumin singlejulkaisuja olivat ”Strangelove”, ”Behind the Wheel” ja ”Never Let Me Down Again”.
1990-luku
Vuonna 1990 julkaistiin Violator-albumi, jolla yhtye yhdisteli elektronista musiikkia ja tavanomaisia instrumentteja. Albumilta julkaistuista singleistä ”Personal Jesus” ja ”Enjoy The Silence” tuli Depeche Moden kaikkien aikojen tunnetuimpia kappaleita. Albumin siivittämänä yhtye lähti maailmankiertueelle ja vuoteen 1991 mennessä Depeche Modesta oli tullut yksi suurista maailmanluokan yhtyeistä.
Suosiolla oli myös kääntöpuolensa: Gahan alkoi käyttää huumeita ja Gore sortui alkoholismiin.
Depeche Mode vaihtoi tyyliään rockmusiikin suuntaan vuonna 1993 julkaistulla levyllä Songs of Faith and Devotion, jolla Wilder pääsi lopulta soittamaan oikeita rumpuja. Yhtye lähti 14 kuukautta kestäneelle maailmankiertueelle. Kiertueella yhtyeen sisäiset riidat kuitenkin purkautuivat: Fletcher kieltäytyi osallistumasta kiertueen jälkimmäiselle puoliskolle. Tuona aikana yhtyeen pitkäaikainen assistentti Daryl Bamonte soitti koskettimia Fletcherin tilalla.
Kyllästyttyään yhtyeen sisällä velloviin riitoihin Alan Wilder jätti yhtyeen kesäkuussa 1995. Päätökseen vaikuttivat Gahanin huumeongelma, Goren henkiset vaikeudet sekä Wilderin ja Fletcherin kiristyneet välit. Hänen lähtöään seurasi uutinen Gahanin itsemurhayrityksestä ja myöhemmästä heroiiniyliannostuksesta. Gahan vietiin vieroitushoitoon, ja hän on ollut kuivilla vuodesta 1997 asti.
Yhtyettä kohdanneiden vaikeuksien jälkeen liikkeellä oli huhuja Depeche Moden hajoamisesta, mutta Gahanin päästyä vieroitushoidosta yhtye alkoi kuitenkin työstää uutta albumia. Ultra julkaistiin vuonna 1997. Yhtye päätti olla lähtemättä maailmankiertuelle johtuen edellisen Devotional-kiertueen tapahtumista.
2000–
Vuonna 2001 Depeche Mode julkaisi Exciter-levyn, joka ei menestynyt juurikaan Euroopan ulkopuolella. Tällä kertaa yhtye lähti kuitenkin maailmankiertueelle. Myöhemmin Gore ja Gahan julkaisivat myös omat soololevynsä.
Vuonna 2009 Depeche Mode julkaisi Sounds of the Universe -albumin, joka sai runsaasti julkisuutta. Albumista on julkaistu useita erilaisia versioita: esimerkiksi LP-levy, tupla-CD, tavallinen CD ja iso kokoelmalaatikko. Mahtipontisesti nimetyn albumin tiimoilta Depeche Mode järjesti maailmankiertueen nimeltään Tour of the Universe.
Depeche Mode julkaisi 22. maaliskuuta 2013 neljännentoista studioalbuminsa Delta Machine. Albumin kappale ”Heaven” on noussut hitiksi. Yhtye lähti albumin myötä maailmankiertueelle ja esiintyi muun muassa Helsingissä 15. joulukuuta 2013.
Yhtyeen ulkoasu
Depeche Mode on kokenut pitkän uransa aikana useamman muodonmuutoksen tyylistä toiseen. Alun poikabändimäisyys muuttui vähitellen 1980-luvun puolivälin hurjiin sadomasokistisiin nahka-asuihin. Maailmantähteys ja musiikillinen kehitys vei Depeche Modea kuitenkin kohti tavanomaisempaa rockilmettä.
Useiden epäjohdonmukaisten musiikkivideoiden jälkeen yhtye hankki videoidensa ohjaajaksi maailmankuulun hollantilaisen valokuvaajan Anton Corbijn'in, jota on paljolti kiittäminen yhtyeen nykyisestä visuaalisesta ilmeestä. ”A Question of Time” -video oli alku näihin päiviin saakka kestäneelle kiinteälle taiteelliselle yhteistyölle, joka on käsittänyt promovideoiden lisäksi esimerkiksi valokuvia, albumien ja singlejulkaisujen kansia sekä kiertueiden esiintymislavojen ja taustaprojektioiden suunnittelua. Corbijn'in töistä Depeche Modelle voi mainita erityisesti ”Enjoy the Silence” -videon, jota voidaan pitää bändin parhaiten tunnettuna videona. Corbijn suunnitteli myös koko taiteellisen ilmeen yhtyeen Devotional-kiertueelle. Hänen kuvaamansa konserttivideo Devotional oli jopa Grammy-ehdokkaana parhaiden pitkien musiikkivideoiden kategoriassa (Best Long Form Music Video) vuonna 1995.
Vakuustakavarikko
Vakuustakavarikko on pakkokeino, jolla turvataan maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano.
Jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta.
Jos hukkaamiskieltoa ei voida pitää riittävänä saamisen turvaamiseksi, voidaan irtainta omaisuutta panna maksamisen vakuudeksi vakuustakavarikkoon, eli ottaa ulosottomiehen haltuun.
Menettelyä koskevat samat säännöt kuin hukkaamiskieltoa.
Päätöksen vakuustakavarkosta tekee tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain vakuustakavarikkoon pantavan omaisuuden määrästä, omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.
Krâchéh (maakunta)
thumb|right|250px|Maakunnan sijainti kartalla Kratié on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan itäisessä osassa rajautuen etelässä Kâmpóng Chamin maakuntaan, lännessä Kâmpóng Thumin maakuntaan, pohjoisessa Stŏeng Trêngin maakuntaan, idässä Môndôl Kirin maakuntaan ja kaakossa Vietnamiin. Mekong-joki virtaa maakunnan läpi pohjoisesta etelään noin 140 kilometrin matkan. Kratién maakunnan pinta-ala on 11 094 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 318 523. Maakunta jakaantuu kuuteen piirikuntaan.
Messier 55
Messier 55 (M55, NGC 6809) on Jousimiehen tähdistössä sijaitseva pallomainen tähtijoukko, jonka Nicolas Louis de Lacaille löysi vuonna 1751. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa vuonna 1778. Se sijaitsee noin 17 000 valovuoden päässä Maasta ja on noin 100 valovuoden levyinen.
Kiikarilla M55 erottuu pistemäisenä, ja suuremmalla kaukoputkella voi erottaa yksittäisiä tähtiä. Kohde ei kuitenkaan nouse Suomessa horisontin yläpuolelle.
OOO Valio
OOO Valio, aiemmin ZAO Valio Sankt-Peterburg, oli Valion Pietarissa sijaitseva venäläinen tytäryhtiö.
Historia
Vuonna 1993 Pietariin perustettiin Valion edustusto, ja seuraavana vuonna siitä muodostettiin tytäryhtiö.
Vuonna 2008 yhtiössä oli 94 työntekijää ja sen edellisen vuoden liikevaihto oli 119 miljoonaa euroa. OOO Valio markkinoi, myi ja jakeli Valion tuotteita Venäjällä. Yhtiön tunnetuimmat brändit olivat Oltermanni, Valio Viola ja Valio voi, ja lisäksi Viola sulatejuusto oli Venäjän markkinajohtaja omassa tuoteryhmässään. OOO Valion päämarkkina-alueita olivat Pietari, Viipuri ja Moskova.
Huhtikuussa 2022 Valio kertoi myyneensä Venäjän toimintonsa Velkom Groupille.
Wellington Nem
Wellington Silva Sanches Aguiar (tunnetaan nimellä Wellington Nem, s. 6. helmikuuta 1992 Rio de Janeiro) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa FK Šah’tar Donetskia. Vasenjalkainen Nem on pelipaikaltaan joko vasen laitahyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut myös Brasilian jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Nem aloitti uransa Série A:n Fluminensessa, josta hän siirtyi kaudeksi 2011 lainalle saman sarjan Figueirenseen. Nem pelasi kauden aikana 26 ottelua tehden yhdeksän maalia. Hänet valittiin myös vuoden tulokkaaksi. Kaudeksi 2012 Nem palasi Fluminenseen, jossa hän voitti kauden jälkeen Brasilian mestaruuden. Hän pelasi seuran paidassa myös Copa Libertadoresissa.
Heinäkuussa 2013 Nem siirtyi kahdeksalla miljoonalla eurolla Ukrainan valioliigan FK Šah’tar Donetskiin. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan vain viisi ottelua tehden yhden maalin. Kaudella 2014–2015 hän debytoi seuran paidassa Mestareiden liigassa.
Maajoukkueura
Nem pelasi vuonna 2009 Brasilian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa. Debyytti Brasilian jalkapallomaajoukkueessa tapahtui toukokuussa 2012 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan.
Harmaakultarinta
Harmaakultarinta (Hippolais languida) on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 14 senttimetriä, siipien kärkiväli 20–23 senttimetriä ja paino keskimäärin noin 13 grammaa. Linnun höyhenpuku on päältä harmaa ja alapuolelta valkeahko. Nokka on suora ja tukevahko. Kyynärsulkien vaaleista reunoista muodostuu siivelle paneeli. Sukupuolet ovat saman värisiä.
Esiintyminen
Harmaakultarinta esiintyy Keski-Aasiassa Kaspianmeren itäpuolella ja Persianlahden pohjoisosassa sekä paikoin Lähi-idässä Israelissa ja Kaakkois-Turkissa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 27 000–73 000 yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Laji elää karuilla, pensaikkoisilla hiekka- ja kalliomailla, etenkin tamariski- ja paatsamatiheiköissä, sekä alavilla mailla että vuoristossa 1 600 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen
Kasvinosista rakennettu kuppimainen pesä on pensaassa 0,5–2 metrin korkeudella maasta. Naaras munii 4–5 munaa. Muna painaa noin 1,79 grammaa. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto
Pääasiassa harmaakultarinta on hyönteissyöjä.
Waking Up
Waking Up on yhdysvaltalaisen pop rock -yhtye OneRepublicin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Albumilta on julkaistu yhteensä neljä singleä, "All the Right Moves", "Secrets", "Marchin On" ja "Good Life". Waking Up sai musiikkikriitikoilta vaihtelevaa palautetta.
Brubaker – kiveäkin kovempi
Brubaker – kiveäkin kovempi on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut vankilaan sijoittuva draamaelokuva, joka perustuu Thomas Murtonin kokemuksiin yrityksistään parantaa vankien oloja Arkansasin vankilanjohtajana. Elokuvan pääosia esittävät Robert Redford, Yaphet Kotto, Jane Alexander, Murray Hamilton, David Keith, Morgan Freeman, Matt Clark, Tim McIntire ja Richard Ward. Nicolas Cage tekee elokuvassa pienen cameoroolin, joka oli hänen ensimmäinen elokuvaesiintymisensä. Elokuvan on ohjannut Stuart Rosenberg, ja se voitti Golden Reel Award palkinnon parhaasta äänityksestä.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää erityisesti Redfordin vakuuttavasta roolityöstä ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2020 – miesten 63 kg
Miesten 63 kg painoluokka nyrkkeilyssä Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 27. heinäkuuta – 6. elokuuta 2021 Kokugikan Arenalla. Kilpailuun osallistui 28 nyrkkeilijää. Olympiakultaa voitti kuubalainen Andy Cruz, joka voitti loppuottelussa Yhdysvaltain Keyshawn Davisin.
Karsinnat
Eri maanosille myönnettiin eri määrä paikkoja olympiaturnaukseen. Euroopan karsintaturnauksesta olympialaisiin pääsi kahdeksan urheilijaa, Afrikasta kolme, Amerikasta viisi ja Aasian ja Oseanian yhteisestä turnauksesta kuusi urheilijaa. Yhdestä maasta sai osallistua vain yksi nyrkkeilijä. Neljä paikkaa jaettiin rankingpisteiden perusteella siten, että jokaisen maantieteellisen alueen paras urheilija, jonka maalla ei ollut vielä edustusta kyseisessä painoluokassa, pääsi kisoihin. Isäntämaa Japanille oli taattu neljä paikkaa miesten turnauksissa pois lukien kaksi suurinta painoluokkaa. Jos Japani sai urheilijat jo muiden karsintojen kautta, ei Japani saanut ylimääräistä urheilijaa painoluokkaan. Tämän lisäksi olympiaturnaukseen kutsuttiin yksi urheilija.
Arpitaani
Arpitaani eli frankoprovensaali on romaaninen kieli, joka kuuluu samaan ryhmään ranskan, vallonin ja picardin kanssa. Sitä puhutaan Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Suurin osa kielen puhujista asuu Italiassa Aostanlaaksossa, joka on myös ainut alue, jossa kielellä on virallinen asema. Kieltä puhutaan myös Torinon metropolikaupungissa Piemonten alueella, kahdessa syrjäisessä kaupungissa Foggian maakunnassa Apulian alueella sekä Sveitsin ranskankielisessä osassa. Ranskassa Rhône-Alpesin alueella kielellä on paikalliskielen asema, mutta sen käyttö on vähäistä. Kieli on uhanalainen, ja sen käyttäjien määrä on vähentynyt jo pitkään.