cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elisabeth Volkenrath
Ennen kuin hänet kutsuttiin valtion palvelukseen vuonna 1939, Volkenrath työskenteli kampaajana. Hän harjoitteli SS-esimiehensä Dorothea Binzin alaisuudessa Ravensbrückin keskitysleirillä, ja meni 1943 Auschwitz-Birkenauhun Aufseheriniksi. Siellä hän osallistui vankien luokitteluun ja hyväksikäyttöön. Marraskuussa 1944 hänet ylennettiin SS-Oberaufseherin-arvoon, ja hän valvoi useita vankien hirttämisiä. Hän meni myöhemmin Bergen-Belsenin leirille SS-esimieheksi.
Huhtikuussa 1945 Britannian armeija pidätti hänet ja laittoi vankilaan. Hän joutui oikeuteen Irma Gresen ja monen muun Belsenin SS-vartijan kanssa. Volkenrath tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin 13. joulukuuta 1945 Hamelnin vankilassa.
Hoitotahto
Hoitotahto on henkilön tahdonilmaisu omasta hoidosta siltä varalta, ettei hän pysty osallistumaan hoitoratkaisujen tekemiseen tajuttomuuden, vanhuuden tai muun vastaavan syyn vuoksi. Suomessa hoitotahto tehdään yleensä kirjallisena, jolloin siinä on tekijän omakätinen allekirjoitus ja päiväys. Asiakirja on voimassa ilman todistajia, joskin todistajien käyttäminen on suositeltavaa. Hoitotahto voidaan myös ilmasta suullisesti, mutta silloin se olisi syytä kirjata sairaskertomuksen, ja mikäli mahdollista, siihen tulisi saada allekirjoitus.
Hoitotahto Somessa
Hoitotahdon kirjallista muotoa voidaan kutsua myös hoitotestamentiksi.
Hoitotahtokortti
Apteekeista voi saada hoitotahtokortin. Kyseessä on yksinkertainen ja käytännöllinen kortti, johon asianomainen kirjoittaa nimensä ja kertoo hoitotahdon olemassaolosta. Hoitava laitos voi sitten tarpeen vaatiessa pyytää sitä omaisilta tai muulta taholta, joka säilyttää hoitotahtolomaketta. Esimerkiksi onnettomuus- ja sairaskohtaustilanteissa hoitotahdon löytyminen on potilaan oikeusturvan kannalta tärkeää.
Elvytyskielto
Henkilö voi etukäteen päättää onko hoitotahtossa mainintaa elvytyskiellosta, joka tunnetaan kansainvälisestä lyhenteestä DNR (Do Not Resuscitate – Ei saa elvyttää) tai DNAR (Do Not Attempt Resuscitation). Tällöin hoitohenkilökunta ei edes yritä elvytystä.
Potilaslaki
Potilaslain mukaan potilaalla on oikeus kieltäytyä hoidosta sen jälkeen, kun hän on saanut hoitohenkilökunnalta tiedon kieltäytymisen merkityksestä terveyteensä. Potilaskertomuksen merkinnöistä tulee ilmetä, että potilaalle on annettu riittävä selvitys niistä vaikutuksista, joita potilaan tahdon noudattamisella on. Henkilö voi hyvissä ajoin tallettaa kopion hoitotestamentista sairaanhoitopiirin häntä koskeviin tietoihin, jolloin ne ovat välittömästi saatavilla.
Ruumiinluovutustestamentti
Ruumiinluovutustestamentilla voi luovuttaa ruumiinsa tieteelliseen käyttöön. Lopuksi sen saanut laitos hankkii arkun ja huolehtii tuhkauksesta.
Hautaustestamentti
Henkilö voi myös tehdä hautaustestamentin, jossa hän ilmaisee tahtonsa hautaamisensa suhteen. Sekin allekirjoitetaan ja todistetaan oikean testamentin tapaan.
Hautaamisesta ja hautajaisista voi Suomen Hautaustoimilain mukaan esittää toiveensa myös Hautaustahto-asiakirjalla. Laki oikeuttaa uskonnolliset ja uskonnottomat hautajaiset. Hautaustahto on mahdollista tehdä myös digitaalisesti, sähköisellä allekirjoituksella, eikä siten vaadi henkilökohtaista käyntiä esimerkiksi lakitoimistossa, mutta on juridisesti virallinen asiakirja. Hautaustahto.fi -palvelu on Suomen kansalaisille suunnattu palvelu.
Tiikerililja
Tiikerililja (Lilium lancifolium) on liljalaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa, Koreassa ja Japanissa. Se kasvaa noin 60–120 senttimetrin pituisiksi. Kasvin varren lehdet ovat kierteisesti asettuneita ja muodoltaan lähes suikeita. Varren yläosassa on itusilmuja. Tiikerililjan kaarevaperäisissä kukissa on oranssinpunaiset, tummalaikkuiset kehälehdet, jotka ovat enintään 10 cm pitkiä.
Tiikerililja on helppohoitoinen puutarhakasvi, joka menestyy auringossa tai puolivarjossa. Tiikerililjan erottaa esimerkiksi ruskoliljasta siitä, että tiikerililjan kukat roikkuvat alaspäin, keisarinkruunun eli ruskoliljan kukat aukeavat ylöspäin.
Inari (nimi)
Inarin nimipäivä on nykyisin 29. elokuuta. Vuosina 1929–1949 nimipäivä oli 7. syyskuuta. Välillä nimi poistettiin kalenterista, mutta palautettiin vuonna 1973, jolloin se sijoitettiin nykyiselle päivälleen. Äänteellisen samankaltaisuuden vuoksi se sijoitettiin samalle päivälle kuin Iines ja Iina, vaikka nimillä on aivan eri alkuperä.
Nimi Inari on käytössä myös Japanissa, jossa Inari on riisin ja muiden elintarvikkeiden jumala.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan nimi Inari oli 19. elokuuta 2020 mennessä annettu 2 777 naiselle ja ainakin 46 miehelle.
Curt Geda
Curt Geda on yhdysvaltalainen kaksi kertaa Daytime Emmy -palkittu televisioanimaatiosarjojen ohjaaja ja tuottaja. Hän on muun muassa ohjannut suurimman osan Teräsmies-sarjan jaksoista.
Leśnica (kunta)
Leśnica (Gmina Leśnica, ) on kaupungin sisältävä maalaiskunta Strzelcen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 7 550. Kunnan hallintokeskus on Leśnican kaupunki. 150px|vasen|pienoiskuva|Kunnan kartta. Kylät Leśnican kunnassa ovat Czarnocin, Dolna, Pyhän Annan vuori, Kadłubie, Krasowa, Lichynia, Łąki Kozielskie, Poręba, Raszowa, Wysoka sekä Zalesie Śląskie. Se rajautuu Strzelce Opolskien, Ujazdin ja Zdzieszowicen kuntiin sekä Kędzierzyn-Koźlen kaupunkiin. Leśnican pinta-alasta noin 75 prosenttia on maatalousmaata ja noin 14 prosenttia metsää.
Vuoden 2019 lopussa 51,4 prosenttia Leśnican asukkaista oli naispuolisia ja 48,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,3 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 63,7 prosenttia ja eläkeikäiset 20,1 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,3 vuotta. Vuonna 2019 Leśnican kunnassa syntyi 70 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 25,7 prosenttia oli etnisiä saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Kuningas Asgerin kumpu
thumb|Kuningas Asgerin kumpu. Kuningas Asgerin kumpu on Tanskassa Mønin saarella sijaitseva suppilopikarikulttuurin käytävähautakumpu, joka on Tanskan parhaiten säilyneitä kumpuja. Kumpu on tehty vuoden 3000 eaa. paikkeilla. Hautakammio kummun sisällä on noin kymmenen metriä pitkä. Ei tiedetä, kuka tai keitä kumpuun on haudattu. Kuningas Asger on perimätiedon mukaan hallinnut seutua, mutta tietoja hänestä ei ole.
Mary Wimbush
Mary Wimbush (19. maaliskuuta 1924 Kenton, Middlesex – 31. lokakuuta 2005 ) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan radiokuunnelmassa The Archers, jossa hän esiintyi vuodesta 1992 lähtien aina kuolemaansa saakka. Hän esitti myös komediasarjassa Kyllä Jeeves hoitaa Agatha-tätiä vuosina 1990–1992.
Wimbushin ura kattoi kuusi vuosikymmenta aina 1940-luvulta 2000-luvulle saakka. Hän näytteli esimerkiksi televisiosarjoissa Kaikenkarvaiset ystäväni 1970-luvulla sekä Midsomerin murhat, Sydämen asialla ja Tohtorit 2000-luvulla. Hänen viimeinen televisioroolinsa oli sarjassa Sairaalaelämää vuonna 2004.
Wimbush oli naimisissa näyttelijä Howard Marion-Crawfordin kanssa, joka kuoli ennen häntä, ja heillä oli poika.
Wimbush kuoli lokakuun 31. päivän iltana 2005 BBC Birminghamin studioilla vähän sen jälkeen kun oli esiintynyt The Archers-kuunnelman jaksossa.
Ansar al-Islam
Ansar al-Islam oli kurdeista ja arabeista koostunut islamilainen terroristijärjestö, joka toimi Irakissa ja Syyriassa. Järjestön arabit olivat Irakista, Saudi-Arabiasta ja Jemenistä. Järjestö perustettiin vuonna 2001 ja se taisteli etenkin Kurdistanin isänmaallista liittoa, Irakin armeijaa ja Irakia miehittäneen koalition joukkoja vastaan. Ansar al-Islam liittyi Isis-järjestöön vuonna 2014 otettuaan ensin sen kanssa yhteen useaan otteeseen.
Historia
Ansar al-Islam perustettiin vuonna 2001 usean erillisen kurdi-islamistijärjestön yhteenliittymänä. Järjestön johtoon nousi Mullah Krekar. Ansar al-Islamilla oli sen perustamisesta lähtien läheiset yhteydet al-Qaidaan ja Osama bin Ladeniin. Järjestö sai kansainvälistä huomiota vuonna 2003, jolloin George W. Bushin hallinto väitti järjestön olleen linkki Saddam Husseinin johtaman Irakin hallinnon ja al-Qaidan välillä. Yhteys jäi todistamatta, mutta siihen vedottiin useaan otteeseen, kun Irakin sotaa puolustettiin sittemmin julkisuudessa. Järjestö oli joka tapauksessa antanut turvapaikan monille al-Qaidan jäsenille, jotka olivat paenneet Afganistanista Yhdysvaltojen miehitettyä maan vuonna 2001.
Hieman Yhdysvaltojen johtaman koalition hyökkäyksen jälkeen maaliskuussa 2003 Irakin Kurdistanin ja koalition joukot aloittivat hyökkäyksen Ansar al-Islamin joukkoja vastaan. Ennen tätä Ansar al-Islam hallitsi Biyaran ja Tawelan kaupunkeja Halabdjan eteläpuolella. Suurin osa sen jäsenistä surmattiin, vangittiin tai he pakenivat Iranin puolelle. Mullah Krekar pakeni Norjaan, jossa hän on oleskellut siitä lähtien. Järjestön johtoon hänen jälkeensä nousi Abu Abdullah al-Shafi. Järjestö toimi jonkin aikaa Iranista käsin ja muutti nimensä väliaikeisesti Ansar al-Sunnaksi. Vanha nimi otettiin taas käyttöön vuonna 2007. Vuosien 2003 ja 2007 välillä Ansar al-Islam teki iskuja Irakin hallituksen ja enenevissä määrin koalition joukkoja vastaan. Sen verisin isku tapahtui 1. huhtikuuta 2004, kun kaksi itsemurhapommittajaa räjäyttivät autonsa Kurdistanin isänmaallisen liiton toimistolla Erbilin kaupungissa. Hyökkäyksessä kuoli yli 100 siviiliä. Huhtikuuhun 2007 mennessä järjestö oli itsensä mukaan toteuttanut 1 600 iskua Irakissa. Ansar al-Islam teki yhteistyötä Irakin al-Qaidan kanssa, mutta ei liittynyt jälkimmäisen perustamaan Irakin islamilainen valtio-nimiseen kattojärjestöön.
Yhdysvallat vetäytyi Irakista vuonna 2011 ja Ansar al-Islam jatkoi toimintaansa. Se toteutti suurimman osan hyökkäyksistään Mosulin ja Kirkukin alueilla. Syyrian sisällissodan puhjettua vuonna 2011 järjestö laajensi toimintaansa Syyrian puolelle. Syyriassa se taisteli al-Nusran rintaman ja Islamilaisen rintaman puolella Syyrian hallitusta, sekä paikallisia kurdeja vastaan. Isis-järjestön noustua vuosina 2013-2014 Ansar al-Islam teki vaihtelevasti yhteistyötä sen kanssa, mutta ajoittain myös taistellen sitä vastaan. Ansar al-Islam syytti Isis:tä yrityksistä alistaa tämä oman valtansa alle. Alkuvuodesta 2014 Isis otti vastuun Ansar al-Islamin tuolloiseen johtoon kuuluneen Abu Ahmadin salamurhasta. Huhtikuussa samana vuonna Ansar al-Islam julisti sodan Isis:tä vastaan, mutta jo saman vuoden elokuussa 50 järjestön johtoon kuulunutta vannoivat valan Isis-järjestölle. Irakin Ansal al-Islamin taistelijoista noin 90 % liittyi tämän myötä Isis-järjestöön, mutta sen Syyrian haara ei hyväksynyt liitosta ja se tunnetaan nykyisin nimellä Al Syria.
HMS Ark Royal (91)
HMS Ark Royal (viirinumero 91) oli Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus upposi 14. marraskuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen torpedoitua sen edellisenä päivänä.
Aluksen suunnittelu aloitettiin vuonna 1934 ja sen tuli täyttää Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset. Se rakennettiin Cammell Laird and Company Limitedin telakalla Birkenheadissä. Palvelukseen oton 16. marraskuuta 1938 jälkeen Ark Royal oli mukana sodan alun merkittävimmissä tapahtumissa merellä. Sen lentokoneet osallistuivat sodan ensimmäiseen sukellusveneen upottamiseen, ja yksi niistä ampui ensimmäisenä brittiläisenä lentokoneena saksalaisen lentokoneen alas toisessa maailmansodassa.
Alus osallistui palvelusuransa aikana taisteluun Norjasta, saksalaisen taistelulaiva Bismarckin metsästykseen Atlantilta sekä saattueiden suojaamiseen Välimerellä. Näiden taisteluiden aikana se selviytyi lukuisia kertoja saksalaisten suorittamista hyökkäyksistä saaden maineen onnekkaana aluksena.
Suunnitelmat
Ark Royal oli ensimmäinen Kuninkaallisen laivaston lentotukialus, joka oli jo alun perin suunniteltu lentotukialukseksi. Sitä ennen laivastolla oli ollut muista aluksista muunnettuja tukialuksia, joista saatua tietoa hyödynnettiin suunnittelussa. Siinä otettiin huomioon Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset, joiden mukaan Britannian tukialusten kokonaistonnimäärä ei saanut ylittää 135 000 tonnia, yksikään alus ei saanut olla suurempi kuin 32 000 tonnia ja vain kaksi alusta saisi ylittää 27 000 tonnia. Sopimusta täydentävän, vuonna 1933 solmitun Lontoon laivastosopimuksen mukaan uusien tukialusten rakentaminen ja vanhojen alusten muuttaminen tukialuksiksi oli kielletty ennen vuotta 1937. Laivaston suunnittelutoimiston päällikkö Arthur Johns vahvisti marraskuussa 1934 aluksen piirustukset ja aluksen runko sekä koneet tilattiin huhtikuussa 1935 Cammell Lairdin telakalta.
Rakenne
Ark Royal oli Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen tukialus, jonka hangaari ja lentokansi olivat osa runkorakenteita. Aluksen suuri, yhtenäinen lentokansi oli 219,91 metriä pitkä ja 28,88 metriä leveä. Se oli 17 metrin korkeudella meren pinnasta aluksen ollessa täysin kuormattu. Lentokansi jatkui myöhemmistä tukialuksista poiketen epätavallisen pitkälle perän yli. Se oli osa runkoa jäykistävää rakennetta ja siihen oli asennettu kaksi katapulttia, joilla kyettiin lähettämään ilmaan 66 solmun nopeudella lähes 5,5 tonnin painoisen lentokoneen. Kannen oikeassa reunassa oli komentosilta ja korkea savupiippu.
Aluksen suuren lentokonekapasiteetin vuoksi siihen rakennettiin kaksikerroksinen lentokonehangaari. Ylempi hangaari oli pituudeltaan 173,13 metriä ja alempi 137,77 metriä. Kummankin hangaarin korkeus oli 4,88 metriä ja leveys 18,29 metriä. Hangaareista kannelle siirtoa varten alukselle oli asennettu kolme nelikulmaista hissiä. Kaksi hisseistä olivat kooltaan 13,72 × 6,71 metriä ja kolmas 13,72 × 7,62 metriä. Kussakin hississä oli kaksi tasoa, joista ylempi siirsi koneita ylemmästä hangaarista kannelle ja alempi hangaarien välillä. Siksi matka alahangaarista kannelle edellytti koneen siirtoa kolme kertaa. Aluksella oli 100 000 gallonaa (455 000 litraa) lentobensiiniä.
Aluksen aseistus oli suunniteltu ilmapuolustukseen, ja vihollisen aluksien torjunnasta vastasivat saattajat ja tukialuksen lentokoneet. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,5 tuuman L/45 QF Mk I -ilmatorjuntatykkiä kahdeksaan kaksoistorniin. Tornit asennettiin lentokannen molemmin puolin niitä varten rakennetuille ulokkeille juuri lentokannen tason alapuolelle. Lisäksi asennettiin neljä kahdeksanputkista kaksipaunaista (1,5") ilmatorjuntatykkiä lentokannelle komentosillan etu- ja takapuolelle. Lentokannen kumpaankin päähän asennettiin neljä nelipiippuista .50 tuuman (12,7 mm) ilmatorjuntakonekivääriä.
Aluksella palveli yhteensä 16 Laivaston ilmavoimien laivuetta, keskimäärin viisi laivuetta kerrallaan.
Palvelus
pienoiskuva|250px|HMS Ark Royal ja [[Fairey Swordfish torpedokoneita n. 1939]] Palvelukseenoton jälkeen alus siirtyi 16. tammikuuta varustettavaksi ja koeajoja varten Portsmouthiin, jonne se saapui kaksi päivää myöhemmin. Alus siirtyi 10. tammikuuta Portsmouthista Spitheadiin. Lokakuussa 1938 Amiraliteetti määräsi aluksen lentolaivueiksi 800. ja 810. laivueet, joiden koneet olivat tyyppiä Blackburn B-24 Skua Mk II, sekä 820. ja 821. laivueet Fairey Swordfish Mk I -koneineen. Pääosa laivueista siirtyi alukselle 11. tammikuuta 1939. Spitheadistä alus aloitti seuraavana päivänä purjehduksen Gibraltarille saapuen perille 16. tammikuuta. Alus viipyi Gibraltarilla ainoastaan seuraavaan päivään, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Maltalle. Maltalla alus suoritti täydennyksiä ja jatkoi 23. tammikuuta matkaansa Aleksandriaan. Paluumatkan Aleksandriasta alus aloitti 16. helmikuuta matkaten Maltan ja Gibraltarin kautta Portsmouthiin, jonne se saapui 24. maaliskuuta. Alukselle lisättiin vielä huhtikuussa Portsmouthissa 803. laivueen Blackburn Skua ja Blackburn Roc -koneet.
Seuraavan purjehduksensa alus aloitti 2. toukokuuta, minkä aikana koulutettiin aluksen lentohenkilöstöä tehtäviinsä sekä opeteltiin aluksen yhteistoimintaa muiden alusten kanssa. Alus kulki reittiä Portsmouth-Weymouth-Portland-Weymouth-Portland-Portsmouth-Spithead-Portsmouth-Weymouth-Torbay-Spithead-Portsmouth, jonne se saapui 30. kesäkuuta. Alus viipyi Portsmouthissa heinäkuun loppuun, jona aikana sille suoritettiin huoltotoimenpiteitä.
Sukellusvenejahti
pienoiskuva|Ark Royal 1939 Ark Royal liitettiin 3. syyskuuta 1939 Kotilaivastoon, jossa alus palveli edelleen toisen maailmansodan alkaessa. Se määrättiin luoteisrannikolle 9. syyskuuta muodostettaessa tukialusten ympärille perustettuja sukellusveneentorjuntaryhmiä. Näitä tukialuksia olivat HMS Courageous, HMS Hermes ja Ark Royal. Tukialuslentokoneet lisäsivät sukellusveneiden havainnointisädettä, mutta samalla lentotukialukset joutuivat sukellusveneiden maaleiksi.
Ark Royal lähti 10. syyskuuta sukellusveneidentorjuntapurjehdukselle suojanaan hävittäjät HMS Eskimo, HMS Faulknor, HMS Firedrake ja HMS Foxhound. Aluksella vastaanotettiin 14. syyskuuta S/S Fanad Headilta hätäkutsu, jossa alus ilmoitti joutuneensa sukellusveneen ahdistelemaksi noin 200 merimailin päässä rannikosta. Lentotukialus kääntyi ja kiihdytti vauhtiaan lähettääkseen kolme Blackburn Skua -lentokonetta hätään joutuneen aluksen avuksi, mutta joutui samalla itse sukellusvene U-39:n maaliksi. Sukellusvene laukaisi kaksi torpedoa, jotka menivät väistöliikkeen vuoksi ohi. Tukialuksen saattajina toimineet kolme F-luokan hävittäjää hyökkäsivät sukellusveneen kimppuun ja pakottivat sen pintaan. U-39 oli ensimmäinen toisessa maailmansodassa upotettu saksalainen sukellusvene.
Samanaikaisesti tukialukselta lähteneet Blackburn Skuat löysivät S/S Fanad Headin, jolla oli saksalainen valtausmiehistö. Skuat syöksypommittivat U-30:ä, mutta kaksi koneista syöksyi oman pomminsa nostattamiin sirpaleisiin ja vesipatsaaseen ja putosi mereen. U-30 pakeni valtausmiehistön palattua alukseen ja vangittua koneiden lentäjät, joista tuli toisen maailmansodan ensimmäiset Kuninkaallisen laivaston sotavangiksi jääneet. Niiden tähystäjät hukkuivat. Paetessaan U-30 torpedoi S/S Fanad Headin (56.43°N, -15.21°W).
Norjanmeri
Seuraavana tehtävänä aluksella oli lähteä yhdessä taistelulaivojen HMS Nelsonin ja HMS Rodneyn sekä hävittäjäsuojauksen kanssa Norjanmerelle suojaamaan sukelluskyvyttömäksi vaurioituneen brittiläisen sukellusveneen HMS Spearfishin kotiinpaluuta. Tukialukselta lähtenyt Fairey Swordfish -partio havaitsi aamulla 26. syyskuuta kolme saksalaista Rannikkolentorykmentin 2. lentueen Dornier Do 18 -lentovenettä varjostamassa osastoa.
Ark Royalilta nousi yhdeksän 803. laivueen Blackburn Skua -hävittäjää poistamaan varjostajat osaston hänniltä. Brittiosastolla ei ollut tutkaa, joten hävittäjillä meni jonkin aikaa varjostajien löytämiseen. Kun Skua-osasto sai saksalaiset näkyviinsä, lentoveneet kääntyivät pois ja avasivat tulen. Luutnantti B. S. McEwan ja pursimies B. M. Seymour pakottivat yhden lentoveneistä laskeutumaan veteen, jolloin sen miehistö antautui. Suojaosastoon kuulunut hävittäjä HMS Somali nouti vangit ja upotti lentoveneen. Siten Blackburn Skua oli ensimmäinen brittiläinen lentokone, joka ampui alas viholliskoneen toisessa maailmansodassa.
Saksalaisilla oli nyt tiedossa laivasto-osaston sijainti, ja he lähettivät Westerland/Syltin lentotukikohdasta (nykyinen Syltin lentokenttä) yhdeksän Heinkel He 111- ja neljä Junkers Ju 88 -pommittajaa tuhoamaan osastoa. Tehtävä oli samalla Ju 88:n ensimmäinen taistelutehtävä. Saksalaisten lähestyessä aluksia ne aloittivat ilmatorjuntatulen. Yksi Ju 88 -pommikoneista rynnäköi kuitenkin ilmatorjunnasta huolimatta Ark Royalia kohti. Kone pudotti pomminsa 1 200 jaardista (1 100 m) ja se osui mereen 30 jaardia (27,5 m) aluksesta aiheuttamatta vaurioita. Lentokone kuitenkin palasi tulittaen tukialusta konekiväärein.
Etelä-Atlantti
Lokakuussa Ark Royal otti kaksi Blackburn Skua -laivuetta kannelleen ja purjehti 4. lokakuuta Loch Ewestä yhdessä taisteluristeilijä HMS Renownin ja H-luokan hävittäjien HMS Hardy, HMS Hasty, HMS Hereward ja HMS Hostile kanssa Etelä-Atlantille Freetowniin Sierra Leoneen, jonne osasto (Force K) saapui 12. lokakuuta, suojaamaan saattueita Atlantin ylityksissä ja auttamaan saksalaisen taskutaistelulaiva Admiral Graf Speen etsinnässä. Ark Royalilta lähtenyt tiedustelukone havaitsi saksalaisen tankkerin Altmarkin 19. lokakuuta. Alusta kuitenkin luultiin amerikkalaiseksi tankkeriksi US Delmariksi, ja se päästettiin menemään. Alus valtasi 5. marraskuuta Saksaan matkalla olleen saksalaisen kauppalaiva SS Uhenfelsin. Lentotukialuksen lentokoneet havaitsivat alueella muitakin aluksia, ja kahdesti miehistöt hylkäsivät aluksensa luullen joutuvansa hyökkäyksen kohteeksi. Norjalaisen aluksen miehistö palasi alukseensa saatuaan viestin koneelta, mutta belgialaisen aluksen miehistö ei, koska viesti putosi aluksen savupiippuun.
Saman aikaisesti Admiral Graf Spee oli Montevideossa korjaamassa La Plata -joen suulla tapahtuneessa taistelussa tulleita vaurioita. Ark Royal ja Renown saivat määräyksen purjehtia tukemaan piirittävää osastoa. Alusten ollessa vielä 36 tunnin matkan päässä brittien lähettiläs sai idean saksalaisten hämäämiseksi ja vuosi lehdistöön tiedon Ark Royalin tankkaamisesta Buenos Airesissa 140 kilometriä Montevideosta länteen. Tämän tiedon toimitti Saksan suurlähettiläs Admiral Graf Speen päällikölle Hans Langsdorffille, joka päätti upottaa laivansa, ettei se joutuisi brittien käsiin.
Ark Royal viipyi edelleen Atlantilla kotisatamanaan Freetown, kunnes se saattoi vaurioituneen Port Stanleystä 21. tammikuuta 1940 lähteneen risteilijä HMS Exeterin Devonportin telakalle, jonne alukset saapuivat helmikuussa. Tukialus matkasi Portsmouthiin 15. helmikuuta täydentämään varastojaan ja saamaan miehistötäydennystä, minkä jälkeen alus siirtyi Scapa Flow'hun. Alus oli huollettavana viitisen viikkoa, jona aikana miehistö sai lomaa vuorolistojen mukaan. Ark Royalin Blackburn Skua -laivueet siirrettiin lähellä Kirkwallia sijainneelle Hatstonin Laivastonlentoasemalle Orkneysaarten satamapaikkojen ilmasuojan vahvistamiseksi.
Alus liitettiin Välimeren laivaston harjoituksiin, ja se lähti Scapa Flow'sta Välimeren laivastoon Aleksandriaan 31. maaliskuuta yhdessä Gloriousin kanssa. Syynä Välimerelle lähtöön oli rauhallisemman ympäristön etsiminen harjoituksille. Alukset saapuivat Aleksandriaan 8. huhtikuuta, mutta harjoitukset peruttiin seuraavana päivänä. Alukset palasivat Gibraltarille odottamaan jatko-ohjeita.
Huhtikuu 1940
Saksalaiset aloittivat 7. huhtikuuta operaatio Weserübungin. Hyökkäävät joukot suojasivat rannikkoalueita ja vaikeuttivat siten tehokkaasti Englannin laivaston maajoukkojen tukemista Norjan rannikolla.
Norjan rannikolla olevien aluksien ilmasuojan parantamiseksi Amiraliteetti määräsi 16. huhtikuuta Ark Royalin ja HMS Gloriousin siirtymään Gibraltarilta Norjan rannikolle. Alukset saapuivat Scapa Flow'hun 23. huhtikuuta, ja ne purjehtivat vielä samana päivänä vara-amiraali Lionel Wellsin johdolla Norjan rannikolle yhdessä risteilijöiden HMS Curlew ja HMS Berwick sekä hävittäjien HMS Hyperion, HMS Hereward, HMS Hasty, HMS Fearless, HMS Fury ja HMS Juno suojaamina tehtävinään Keski-Norjan maihinnousun tukeminen, Trondheimin ympäristön kohteiden tuhoaminen sekä Gloster Gladiator koneiden siirtäminen Norjaan (operaatio DX). Operaatio oli samalla Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen, jossa tukialusten ensisijaisena tehtävänä oli muiden alusten suojaaminen.
Ark Royal saapui muun osaston mukana Norjan rannikolle 24. huhtikuuta. Aluksella oli kannellaan 800. ja 803. laivueiden Skuat, Swordfishit sekä viisi Roc-hävittäjää.
Kuusi Skuaa nousi alukselta 220 kilometriä Norjan rannikolta tukemaan liittoutuneiden tukikohtaa, joka oli joutunut saksalaisten lentokoneiden rynnäköinnin kohteeksi. Skuat olivat kuitenkin liian hitaita tuhotakseen saksalaiskoneet, mutta ne kykenivät estämään koneiden rynnäköinnin alueella. Kuuden Skuan lopulta lähtiessä paluumatkalle koneiden polttoaine oli lähes lopussa, jolloin kolme koneista joutui polttoaineen loputtua laskeutumaan veteen.
Ark Royalilta nousi vielä samana päivänä 10 Skuaa ja 26 Swordfishiä hyökätäkseen Trondheimin saksalaiskohteita vastaan. Koneet vaurioittivat kahta tankkialusta ja yhtä kuljetusalusta, tuhosivat kolme lentokonetta sekä vaurioittivat lentokenttää. Neljä tukialukselta lähteneistä koneista ammuttiin alas, ja seitsemän konetta joutui laskeutumaan veteen polttoaineen loputtua.
Seuraavana päivänä kaikki jäljellä olevat Skuat hyökkäsivät sisämaan kohteisiin. Koneet tuhosivat kaksi saksalaista lentokonetta, ja yksi oma menetettiin. Kaksi koneista joutui tekemään pakkolaskun polttoaineen loputtua. Skuat torjuivat 26. huhtikuuta laivasto-osastoa vastaan hyökänneet saksalaiset pommikoneet ja ampuivat alas kaksi hyökkääjistä ja menettäen itse yhden.
Seuraavana päivänä alus lähti paluumatkalle Scapa Flow'hun hakemaan lisää koneita, koska se oli menettänyt lähes kaikki Skuansa. Alus lähti Scapa Flow'sta paluumatkalle Norjan rannikolle vielä samana päivänä. Aluksen suojana oli taistelulaiva HMS Valiant. Matkan aikana alukset joutuivat Saksan ilmavoimien Norjasta operoivien Junkers Ju 88- ja Heinkel He 111 -koneiden hyökkäyksen kohteeksi. Ne saapuivat rannikolle 29. huhtikuuta.
Toukokuu 1940
Brittien sodanjohto päätti, ettei Keski-Norjaa kyetä puolustamaan. Joukkojen evakuointi aloitettiin 30. huhtikuuta Moldesta ja Åndalsnesista Ark Royalin koneiden suojatessa evakuointia. Saksan ilmavoimien lentokoneet hyökkäsivät tukialusta vastaan 1. toukokuuta useaan otteeseen. Tukialuksen lentokoneet ja ilmatorjunta kykenivät estämään yritykset, eikä tukialus saanut osumaa. Evakuointi saatiin päätökseen 3. toukokuuta, jolloin Ark Royal sai käskyn palata Scapa Flow'hun tankattavaksi ja täydennettäväksi. Scapa Flow'ssa aluksen päällikkö kapteeni Arthur Power luovutti tehtävät kapteeni Cedric Hollandille. Tämän johdolla alus lähti seuraavana päivänä Narvikin edustalle, jossa se aloitti toiminnan 6. toukokuuta.
Scapa Flow'ssa alus kävi täydentämässä varastoja 25.–30. toukokuuta. Täydennyksen jälkeen alus palasi Narvikin edustalle 2. kesäkuuta. Narvikin taistelun päätyttyä Ark Royal ja Glorious suojauksineen lähtivät 8. kesäkuuta kohti etelää. Pian lähdön jälkeen Glorious saattajinaan hävittäjät HMS Acasta ja HMS Ardent ottivat suoremman kurssin kotisatamaan heikon polttoainetilanteensa vuoksi. Ark Royal saattajinaan hävittäjät HMS Diana, HMS Acheron ja HMS Highlander purjehti joukkojenkuljetussaattueen mukana pidempää reittiä.
Aluksen lentokoneet hyökkäsivät Saksan laivaston taisteluristeilijä Scharnhorstia vastaan 13. kesäkuuta. Hyökkäyksessä ei saatu Scharnhorstiin yhtään osumaa, mutta kahdeksan Skuaa ammuttiin alas. Koneiden palattua tukialukselle Ark Royal jatkoi matkaansa kohden Scapa Flow'ta, jonne se saapui 14. kesäkuuta.
Kesäkuu–heinäkuu 1940
pienoiskuva|250px|27. marraskuuta 1940 Spartiventon taistelussa Kesäkuun lopussa alus lähti takaisin Välimerelle. 801 laivue oli ollut tilapäisesti sijoitettuna maakentälle Detlingiin Kentiin Dunkerquen evakuoinnin aikana kesäkuussa 1940. Alukselle sijoitettujen laivueiden henkeä nostivat uudet Skuat ja täydennykset sekä lähtö Välimerelle. Ark Royal saapui yhdessä taisteluristeilijä HMS Hoodin kanssa Gibraltarille 23. kesäkuuta, kannellaan 30 Fairey Swordfishiä ja 24 hävittäjää. Alukset liitettiin muodostettavaan Force H:hon, jonka kokoaminen vara-amiraali James Somervillen alaisuuteen aloitettiin samana päivänä.
Heinäkuussa Ark Royal osallistui Operaatio Catapultiin, jonka tavoitteena oli tuhota Vichyn Ranskan laivasto. Hyökkäyksessä Algeriaan Oranin satamaan aluksen 810. ja 820. (Fairey Swordfish -) laivueet, jotka lensivät kolmessa neljän koneen ryhmässä, torpedoivat ja vaurioittivat pahoin taisteluristeilijä Dunkerqueta.
Force H lähti merelle 8. heinäkuuta kello 7.00 operaatio MA5:n tueksi hyökkäämällä Cagliarin lentotukikohtaa vastaan. Osastoon kuuluivat taisteluristeilijä Hood (Somervillen lippulaiva), taistelulaivat HMS Valiant ja HMS Resolution, kevyet risteilijät HMS Arethusa, HMS Enterprise ja HMS Delhi, Ark Royal sekä 10 hävittäjää. Akselivaltojen lentokoneet hyökkäsivät 9. heinäkuuta kello 15.45 noin 50 mailia (80 km) Menorcalta etelään. Koneet hyökkäsivät kolmessa aallossa: ensimmäinen aalto parvittain kolme konetta kerrallaan, toinen kello 17.50 alkanut hyökkäys suurena lauttana ja kolmas kello 18.36 alkanut hyökkäys auringosta. Kaiken kaikkiaan hyökkäykseen osallistui noin 40 lentokonetta, joista neljä ammuttiin alas. Akselivaltojen koneet pudottivat hyökkäyksessä noin sata pommia 10 000–13 000 jalasta. Pommituksen tuloksena oli 12 lähelle osunutta pommia, joiden sirpaleet aiheuttivat aluksille pinnallisia vaurioita. Pommituksissa ei kärsitty henkilötappioita.
Heti ilmahyökkäyksen päätyttyä saatiin tiedustelukoneelta tieto pinnalla olevasta sukellusveneestä. Sukellusvene sukelsi, ennen kuin hyökkäys sitä vastaan saatiin järjestetyksi. Vara-amiraali Somerville päätti peruuttaa suunnitellun operaation, koska uhka Ark Royalin vaurioitumisesta oli kasvanut liian suureksi saavutettavaan hyötyyn nähden. Osasto palasi 11. heinäkuuta Gibraltarille
Elokuu 1940
Kun lentokoneita toimitettiin Maltalle (operaatio Hurry), tarkoitus oli hyökätä samanaikaisesti Cagliarin lentotukikohtaan (operaatio Crush). Lentokoneita Maltalle toimittavasta saattueesta erosivat 1. elokuuta kello 20.45 Hood, Ark Royal, Enterprise ja neljä hävittäjää purjehtiakseen sata mailia Sardiniasta etelään olevaan hyökkäyspisteeseen. Enterprise erkani kello 21.30 muusta joukosta suorittamaan erillistä operaatio Sparkia.
Lentotukialukselta nousi 2. elokuuta kello 2.30 yhdeksän pommein ja kolme miinoin kuormattua Fairey Swordfishia. Sää oli huono, ja yksi osaston koneista putosi kohtalokkaasti nousussa. Hyökkäysosaston iskua viivytettiin päivän valkenemiseen. Hyökkäyksessä koneet saivat osumia neljään hangaariin Elmasin lentokentällä, useita rakennuksia ja kaksi hangaaria syttyi tuleen. Kolme miinaa saatiin asetetuksi sataman suulle.
Hyökkäyksessä yksi lentokoneista sai ilmatorjuntatulessa osuman ja joutui tekemään pakkolaskun. Miehistö joutui sotavangeiksi. Loput koneet palasivat kello 7.20 lentotukialukselle. Koneiden palattua osasto aloitti purjehduksen kaakkoon liittyäkseen Force H:n pääosiin. Osastojen kohdattua kello 8.15 otettiin suunnaksi länsi. Force H palasi Gibraltarille 4. elokuuta päivän sarastaessa.
Force H lähti Gibraltarilta operaatio Hatsiin 30. elokuuta. Laivasto-osasto oli jaettu kahteen osaan: Force B:hen, jossa olivat Renown, Ark Royal, HMS Sheffield ja 12 hävittäjää sekä Force F:ään, joka koostui Välimeren laivastolle siirrettävistä Valiantista, Illustriousista, Coventrystä, Calcutasta ja neljästä Välimeren laivaston hävittäjästä, jotka olivat saapuneet edellisenä päivänä.
Syksy 1940
Operaatio Hatsiin liittyen yhdeksän Ark Royalilta noussutta Fairey Swordfish konetta hyökkäsi 1. syyskuuta Elmasin lentotukikohtaan Sardiniassa (operaatio Smash). Koneet pommittivat lentokonesuojia ja varastoja ilman omia tappioita. Koneiden palattua osasto jatkoi matkaansa Maltalle, josta Force B lähti paluumatkalle.
Paluumatkan aikana suoritettiin 2. syyskuuta toinen hyökkäys Elmasin lentotukikohtaan (operaatio Grab). Hyökkäys kuitenkin epäonnistui tiheän sumun ja tuulen nostattaman pölyn vuoksi. Osasto saapui Gibraltarille 3. syyskuuta.
Ark Royal lähti Gibraltarilta lokakuun alussa huoltoon Liverpooliin, jonne se saapui 8. lokakuuta. Matkalla aluksen suojana olivat hävittäjät Fortune, Forester ja Greyhound. Alus lähti paluumatkalle Scapa Flow'sta saattajinaan taistelulaiva HMS Barham ja risteilijät HMS Berwick ja HMS Glasgow. Osasto saapui Gibraltarille 6. marraskuuta.
Force H, josta mukana olivat Ark Royal, Sheffield ja viisi hävittäjää, lähti 7. marraskuuta Gibraltarilta osana operaatiota MB8 suojaamaan Välimeren laivastolle siirrettäviä aluksia (operaatio Coat). Aluksen lentokoneet iskivät 9. marraskuuta operaation osana Elmasin lentokentälle (operaatio Crack). Osasto palasi, kun se oli saattanut Välimeren laivaston vahvistukset 165 mailin päähän Sisiliasta Galite-saarten kohdalle. Force H saapui varhain 11. marraskuuta takaisin Gibraltarille.
Ark Royal oli 15.–18. marraskuuta suojaamassa lentokoneiden toimittamista Maltalle (operaatio White). Operaatio epäonnistui epäsuotuisan tuulen ja suunnistuksen ongelmien vuoksi. Kahdestatoista Hawker Hurricanesta ja kahdesta suunnistuksesta vastanneesta Blackburn Skuasta ainoastaan neljä Hurricanea ja Skua laskeutui Maltalle – muut katosivat merelle.
Ennen Force H:n Atlantille siirtoa alus otti vielä osaa Collariin, Maltan saattueen suojaamisoperaatio MC2:een liittyvään Operaatio Hideen joulun alla sekä Operaatio Excessiin vuoden vaihteessa. Helmikuussa Ark Royal osallistui ilmahyökkäykseen Tirson padolle (operaatio Picket) ja Genovan sataman pommitukseen (operaatio Grog).
Force H:n mukana Atlantilla
Tammikuun lopulla 1941 saksalaiset taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau lähtivät Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä purjehdukselle Atlantille (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä ja vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaappareiden toimintamahdollisuudet muilla alueilla paranisivat.
Force H purjehti Gibraltarilta 12. helmikuuta 1941 iltapäivällä. Osastoon kuuluivat Ark Royal, Renown, Sheffield sekä viisi hävittäjää ja sen tehtävänä oli suojata saattuetta HG53, joka oli 9. helmikuuta joutunut saksalaisen U-37 -sukellusveneen maaliksi. Sukellusvene oli myös ilmoittanut saattueesta saksalaiselle risteilijälle Admiral Hipperille, joka yllätti 12. helmikuuta saattueen SLS64 upottaen seitsemän alusta. Amiraliteetilla ei kuitenkaan ollut tiedossaan, että saattueen tuhoamisen jälkeen Admiral Hipper oli purjehtinut Brestiin täydennystä varten.
Force H sai 13. helmikuuta uudet ohjeet, joiden mukaan Sheffield liittyi saattueeseen SLS64 ja loppuosasto, Ark Royal suojanaan Renown, siirtyi 16. helmikuuta vapauttamaan HMS Rodneyn suojaamasta saattuetta WS6 pisteessä 1300 mailia Gibraltarilta luoteeseen. HMS Malaya vapautti osaston suojaustehtävästä. Osaston palattua 25. helmikuuta Gibraltarille sen tehtäväksi määrättiin Atlantin saattueiden suojaaminen alueellaan.
Ark Royal, Renown, HMS Arethusa ja kaksi hävittäjää käskettiin 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään Malayan havaitsemia saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.
Amiraliteetti määräsi Force H:n etsimään taisteluristeilijöitä Brestiin johtavilta reiteiltä. Ark Royalin lentokoneet havaitsivat 19. maaliskuuta kolme Saksaan matkalla olevaa kaapattua alusta. Valtausmiehistö upotti niistä kaksi, tankkeri San Casimiron ja norjalaisen tankkerin Biancan, ja kolmas SS Polykarp vallattiin takaisin.
pienoiskuva|250px|Skua laskeutuu Ark Royalille 1941 Ark Royalilta lähtenyt Fairey Fulmar havaitsi illalla 21. maaliskuuta saksalaiset, mutta rikkoutunut radio esti ilmoittamisen tukialukselle. Lentäjät raportoivat havainnoistaan palattuaan, mutta saksalaiset olivat tällä välin paenneet sumuun. Seuraavana päivänä Ark Royal jatkoi etsintää löytääkseen pakenijat. Päivän aikana kuitenkin katapultti rikkoi lähdössä olleen Fairey Swordfishin, jonka runko lensi laivan eteen. Tukialus ajoi lentokoneen päälle, jolloin koneessa olleet syvyyspommit räjähtivät. Ark Royal joutui 24. maaliskuuta korjattavaksi Gibraltarille, ja samalla Force H:n tehtävä Atlantilla päättyi Scharnhorstin ja Gneisenaun palattua Brestiin 22. maaliskuuta.
Maltan lentokonetäydennykset huhtikuussa 1941
pienoiskuva|250px|800 NAS:n Skuat nousemassa HMS Ark Royalilta 1941 Maltan puolustus tukeutui täysin meritse toimitettuun huoltoon ja siten Force H:n tärkein tehtävä oli saattueiden kulun suojaaminen. Tarviketäydennyksiä kuljettava saattue operaatio Tiikeri sekä lisäksi lentokonetäydennysten toimittaminen Maltalle 3. huhtikuuta Operaatio Winchissä, 27. huhtikuuta Operaatio Dunlopissa sekä 21. toukokuuta Operaatio Splicessä muodostivat pääosan Ark Royalin tehtävistä huhti-toukokuussa.
Bismarckin metsästys
pienoiskuva|250px|Bismarckiin torpedon laukaissut miehistö Kuninkaallisten ilmavoimien lentovene PBY Catalina havaitsi aamulla 28. toukokuuta 1941 taistelulaiva Bismarckin ja jäi varjostamaan sitä. Myöhemmin Catalinan seuraan liittyi Ark Royalin Fairey Swordfish -kone, joka oli ollut tiedustelulennolla. Ark Royal, jonka kannella olivat 810. ja 818. laivueiden Swordfish-koneet, oli iskuetäisyydellä. Aluksen ollessa noin 40 mailin (65 km) päässä Bismarckista viisitoista 818. laivueen konetta lähetettiin hyökkäykseen lentokommodori T. P. Cooden johdolla. Suunnistuksessa käytettiin apuna varjostamassa ollutta risteilijä Sheffieldiä. Hyökkäyksessä Bismarckin peräsimeen osui torpedo, minkä seurauksena alus alkoi kiertää kehää.
Maltan puolustuksen ylläpito
pienoiskuva|250px|800 NAS:n Skuat nousemassa HMS Ark Royalilta 1941 Bismarckin uppoamisen jälkeen Ark Royal yhdessä Force H:n kanssa palasi Maltan puolustusta ylläpitävien saattueiden suojaamiseen. Huoltosaattueita olivat 21. heinäkuuta Substance ja 29. heinäkuuta sitä täydentävä Style sekä 24. elokuuta Halberd. Näiden lisäksi Ark Royal osallistui loppuvuonna 1941 moniin Maltan lentokonetäydennyksiin: Täydennysten tapahtumat eivät poikenneet toisistaan merkittävästi. Tukialus osasto purjehti sopivalle etäisyydelle Maltasta, minkä jälkeen koneet lensivät lentueittain loppumatkan sovittujen oppaiden johdolla perille. Oppaat tulivat joko Maltalta tai Gibraltarilta tai sitten tukialuskone toimi oppaana. Koneiden lähdettyä laivasto-osasto palasi Gibraltarille.
Uppoaminen
Force H nosti ankkurit 10. marraskuuta 1941 Gibraltarilla toimittaakseen lisää lentokoneita Maltalle (operaatio Perpetual). Ark Royaliin ja Argukseen oli kuormattu 37 Hawker Hurricanea. Seuraavana aamuna sää oli otollinen koneiden lähettämiseksi, mutta Royal Air Forcen lupaamat opaskoneet eivät päässeet tulemaan Gibraltarin huonon lentosään vuoksi.
Läntisen Välimeren sää parani 12. marraskuuta, ja Hawker Hurricanet nousivat ilmaan, kun opaskoneet saapuivat. Kolme matkaan lähtenyttä konetta romuttui matkalla. Koneiden lähdettyä tukialukset saattajineen kääntyivät paluumatkalle. Varhain seuraavana aamuna saattava hävittäjä ilmoitti vedenalaisesta räjähdyksestä, jonka oletettiin olevan matkansa päähän ehtineen torpedon tuhoutuminen.
Ark Royal oli kello 15.41 vastaanottamassa palaavia koneitaan, kun sitä vavisutti voimakas räjähdys. Saksalainen yliluutnantti Friedrich Guggenbergerin komentama sukellusvene U-81 oli läpäissyt hävittäjäsuojauksen ja laukaissut neljä torpedoa, joista yksi osui alukseen. Guggenberger uskoi maalinaan olleen kaksi tukialusta ja taistelulaivan. Saksalaiset eivät jääneet katsomaan torpedoidensa osumista, vaan pakenivat hävittäjien hyökkäystä syvyyksiin.
pienoiskuva|250px|HMS Ark Royal voimakkaasti kallistuneena vieressään HMS Legion Torpedo osui Ark Royalin kulkusuunnassa oikeaan kylkeen. Alus kallistui voimakkaasti melkein heti, mutta kykeni jatkamaan matkaansa 22 solmun nopeudella. Alus menetti sähköt, jolloin aluksen sisäinen viestiliikenne lakkasi toimimasta. Kaatumisvaaran vuoksi aluksen päällikkö antoi evakuointimääräyksen. Hävittäjä HMS Legion ajoi noin kello 16.00 aluksen viereen ja otti vastaan 1 560 miehistönjäsentä ennen kuin poistui kello 16.48. Torpedo-osuma oli surmannut ainoastaan yhden miehistönjäsenen. Alukseen jäivät sen päällikkö sekä runsaat sata miestä, jotka yrittivät pelastaa aluksen.
pienoiskuva|250px|HMS Laforey HMS Ark Royalin kyljessä Pelastusmiehistö sai pumpattua oikeanpuoleisista tankeista öljyä vasemmanpuoleisiin kallistuman pienentämiseksi. Kallistuma saatiin pienennetyksi 22 asteesta noin 17 asteeseen. Hävittäjä HMS Laforey ajoi tämän jälkeen vaurioituneen tukialuksen kylkeen ja antoi virtaa, jotta alus saatiin tuottamaan itse virtaa. Vielä illan kuluessa saapui Gibraltarilta hinaaja Thames avustamaan matkaa kohti kotisatamaa saattueen vartioimana.
Myöhemmin saapui toinen hinaaja, ja aluksen pelastuminen alkoi näyttää mahdolliselta. Vuoto kuitenkin paheni vedenpitävien seinien pettäessä, ja lopulta alus menetti uudelleen kaiken tehonsa. Sähkövoiman häviäminen oli aluksen lopun alku, koska pumput lakkasivat toimimasta. Sluuppi Pentstemon pyydettiin aluksen vierelle antamaan virtaa. Tähän meni kuitenkin aikaa, ja tukialus vajosi erittäin syvälle ja kallistui uudelleen voimakkaasti.
Ark Royalilla annettiin 14. marraskuuta kello 4.00 käsky jättää laiva. Hinausköydet katkaistiin, ja hinaajat St. Day ja Thames ottivat vastaan alukselta poistuvat miehet. Aluksen kansi oli meren pinnan tasalla kello 6.00, ja kolmetoista minuuttia myöhemmin alus oli uponnut.
Hylky
Yhdysvaltalainen yritys C & C Technologies Inc paikansi 23. joulukuuta 2002 Ark Royalin hylyn, joka makasi noin 1 100 metrin syvyydessä. Etsintä liittyi BBC:n tuottaman dokumenttiohjelmasarjan Kuninkaallisen laivaston taisteluista tekemiseen.
LOA
LOA on yleisesti käytetty termi tarkoittamaan laivan tai veneen rungon enimmäispituutta.
Toinen käytetyistä pituuden mitoista on LWL eli rungon vesilinjan pituus. Usein LWL on käytännöllisempi mitta kuin LOA – esimerkiksi arvioitaessa aluksen suorituskykyä.
Elizabeth Spriggs
Elizabeth Spriggs (18. syyskuuta 1929 – 2. heinäkuuta 2008) oli englantilainen näyttelijä. Suomessa hänen tunnetuin roolinsa oli komediasarjassa Kyllä Jeeves hoitaa, jossa hänen hahmonsa oli Agatha-täti 4. kaudella vuonna 1993. Lisäksi hän näytteli elokuvassa Harry Potter ja viisasten kivi, jossa hän esitti Rohkelikon oleskeluhuoneen ovessa olevaa Lihava Leidi -nimistä maalausta.
BattleTech (videopeli)
BattleTech on Harebrained Schemesin kehittämä ja Paradox Interactiven julkaisema vuoropohjainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Linuxille, Mac OS X:lle ja Windowsille.
Peli perustuu BattleTech-tuotesarjaan. Pelin kehittäneen Harebrained Schemesin perustaja Jordan Weisman on myös tuotesarjaan kuuluvien MechWarrior-pelien suunnittelija.
Pelaaminen
Peli käyttää hyödyksi sarjan 30-vuotiasta taustatarinaa ja vastustajien voittaminen voi olla haastavaa.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa arvosanaksi 4,5 tähteä viidestä.
Nooan liitto
Nooan liitolla tarkoitetaan Vanhassa Testamentissa Jahven ja Nooan tekemää liittoa. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 6. luvussa Nooa saa Jumalalta käskyn pelastaa itsensä, perheensä ja kaksi joka eläinlajin edustajaa vedenpaisumukselta, jonka avulla Jumala tuhoaisi turmeltuneen maailman.
Tooran mukaan vedenpaisumuksen jälkeen Jumala ilmoitti Nooalle ettei enää tuhoaisi maanpäällistä elämää luonnonkatastrofin välityksellä ja tämän liiton merkkinä on taivaalle ilmestyvä sateenkaari. Tästä Tooran kertomuksesta Talmud määrittelee periytyviksi seitsemän Nooan liiton lakia, jotka tooran mukaan ovat koko ihmiskunnan moraalin sekä oikeuskäsityksen perustana :
Mooseksen liitto syntyi noin 700 vuotta jälkeenpäin, jolloin perimätiedon mukaan koko Toora käskyineen annettiin Israelin kansalle. Juutalaisuuden mukaan nämä kaksi eri liittoa eivät ole eriarvoisessa asemassa keskenään, ts. juutalainen ei ole "pelastuksen" suhteen etuoikeutetummassa asemassa, vaan Mooseksen liiton käskyjen suurempi määrä (613) osoittaa aseman vastuullisuutta. Ei-juutalaisen ei siis tarvitse kääntyä juutalaiseksi tullakseen pelastetuksi, vaan seitsemän Nooan Liiton lain noudattaminen ovat riittävä ohje oikeamielisen tien kulkemiseen.
Finlands svenska baptistsamfund
Finlands svenska baptistsamfund on vuonna 1980 perustettu uskonnollinen yhdyskunta, joka toimii Suomen ruotsinkielisten baptistiseurakuntien kattoyhdistyksenä. Siihen kuuluu 20 seurakuntaa, joista yksi toimii Helsingissä ja muut ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Yhdyskunnassa on jäseniä n. 900 (2007).
Finlands svenska baptistsamfund on jäsenenä Suomen ekumeenisessa neuvostossa. Neuvoston pääsihteerinä toimi vuosina 1993–2006 baptistien Jan Edström. Yhdistys on jäsenenä myös Euroopan Baptistiliitossa (European Baptist Union, EBU) ja Maailman Baptistiliitossa (World Baptist Union, WBU).
== Seurakunnat ==
Kinatsoliini
Kinatsoliini (C8H6N2) on aromaattinen heterosyklinen yhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa kinatsoliini on väritöntä tai vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liuokset ovat heikosti emäksisiä. Kinatsoliini liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Kinatsoliini muistuttaa kemialliselta käyttäytymiseltään pyrimidiiniä. Se muun muassa reagoi happojen kanssa muodostaen suoloja. Kinatsoliini voi reagoida bentseenirenkaastaan elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Kinatsoliini voi reagoida elektrofiilina nukleofiilien, kuten Graignard-reagensien kanssa 4-asemasta. Vahvat hapettimet hapettavat kinoliinin pyrimidiini-4,5-dikarboksyylihapoksi.
Arja Elovirta
Arja Anneli Elovirta (s. 9. marraskuuta 1960 Suonenjoki) on Keravan taidemuseon johtaja. Filosofian lisensiaatti Elovirta on toiminut muun muassa tutkijana, taidehistorian assistenttina Helsingin yliopistossa ja Taide-lehden päätoimittajana.
Hän on kirjoittanut muun muassa valokuvasta ja outsider-taiteesta. Hän on toiminut myös Helsingin Sanomien kuvataidearvostelijana 1990-luvun alussa ja tehnyt televisiokäsikirjoituksia, joista laajin on Suomen taiteen historiasta kertova sarja Suomalaisia kuvia (1998). Elovirta oli myös mukana aloittamassa näyttelyvaihtokeskus FRAMEn julkaisemaa englanninkielistä Framework-lehteä.
Eugene Garfield
thumb|Eugene Garfield vuonna 2007. Eugene Garfield (alun perin Garfinkle ; 16. syyskuuta 1925 New York City – 26. helmikuuta 2017 Pennsylvania ) oli yhdysvaltalainen siteerausindeksien kehittäjä.
Garfield päätti Vannevar Bushin ”As We May Think” -julkaisun (vuodelta 1945) pohjalta kehittää mittarin tiedejulkaisuihin toisissa tiedejulkaisuissa tehtyjen viittausten lukumäärästä. Hän aloitti tähän liittyvän liiketoiminnan vuonna 1960 ja laajensi tuotevalikoimaansa muun muassa vaikuttavuuskertoimilla. Indeksit loivat mitattavan perustan esimerkiksi Nature- ja Science-tiedelehtien uskottavuudelle ja myynnille.
Vankilapako
Vankilapako on vangin poistumista luvatta vankilasta. Pako voi olla yllättäen syntyneen tilaisuuden hyväksikäyttöä, harkitun suunnitelman tulos, tai päätös olla palaamatta lomalta vankilaan. Vanki voi paeta omin avuin tai saada apua ulkopuolisilta, toisilta vangeilta tai vartijoilta. Vankilapako on usein väkivaltainen.
Laillisuus
Avosiirtolasta pakeneminen ei ole ollut Suomessa rikos.
Vitikieli
Vitikieli (vit. kitivieli) on leikkikieli, joka muistuttaa tunnetumpaa kontinkieltä. Vitikielessä jokaisen sanan eteen lisätään sana viti, ja suoritetaan samanlainen kirjainten tai tavujen vaihdos kuin sananmuunnoksessa.