cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heh
Heh kuvattiin polvistuneena miehenä, jolla oli jumaluutta symboloiva parta ja peruukki. Hehin kumpaankin käteen kuvattiin palmunoksa, jotka kuvaavat ajanlaskua ja vuosia.Hehin kuvaa käytettiin amuleteissa jo vanhan valtakunnan aikana, ja erityisesti hänet kuvattiin faaraon omaisuuteen toivottamaan ikuista elämää ja valtakautta. Esimerkiksi faarao Tutankhamonin haudassa useat esineet oli merkitty Hehin kuvalla.
Kristillissosiaalisuus
Kristillissosiaalisuus (vanh. kristillis-sosiaalisuus) on aate ja ajattelutapa, jossa ihmisten ja ympäristön hyvinvoinnin edistämispyrkimykset ja- toiminta perustuvat kristinuskon lähimmäisenrakkauteen ja kristilliseen arvopohjaan. Keskiössä ovat yhteiskunnan vähäosaiset, sairaat, lapset, vanhukset ja muut apua tarvitsevat. Sosiaalisella toiminnalla on siis taustallaan kristillinen eetos.
Kaupunkilähetystoiminta
Kristillissosiaalisen liikkeen synty sijoittuu 1800-luvun puolivälin tienoille ja teollistuneeseen Eurooppaan. Yleisimmät sen toimintamuodot ovat olleet diakonia ja kaupunkilähetys (sisälähetys). Monesti kristillissosiaalisuus on ollut yhtä kuin diakoniatyö, jossa ovat olleet hyvin aktiivisia kristilliset naiset. Se on pyrkinyt fyysisen ja henkisen hädän auttamiseen. Tässä mielessä Pelastusarmeijan tunnuslause "soppaa, saippuaa ja sielunhoitoa" on siis eräänlainen kristillissosiaalinen motto. Kristillissosiaalinen liike saapui Suomeen 1800-luvun loppupuolella. Kristillissosiaaliset järjestöt perustivat Suomessakin 1900-luvun alussa esimerkiksi lastenkoteja ja suojalaitoksia, ja tekivät sosiaalista työtä työväen parissa. Myös päihdetyö on ollut keskeinen osa kristillissosiaalista toimintaa. Ennen vuoden 1958 kehitysvammaislakia kehitysvammaisten hoito oli ollut kristillissosiaalisten järjestöjen varassa vuosikymmeniä. Uuden lain innoittamana Tampereen Kaupunkilähetys aloitti Suomessa kehitysvammaisten teollisen työtoiminnan vuonna 1960 ja tuetun asumisen vuonna 1970. Nämä toimintamuodot levisivät koko Suomeen nopeasti, siirtyivät kuntien ja kuntayhtymien omaksi toiminnaksi ja ovat kehitysvammatyön peruspilareita nykyäänkin.
Monesti tätä kristillisosiaalista liikettä ovat Pohjoismaissa toteuttaneet Kaupunkilähetys-järjestöt, kuten HelsinkiMissio, Tukenasi ry ja Tampereen Kaupunkilähetys. Tukholman Kaupunkilähetys peräti järjesti vuonna 1949 ekumeenisen kristillisosiaalisen konferenssin. Myös setlementtiliikettä voi luonnehtia kristillissosiaaliseksi. .
Politiikka
Perinteinen kristillissosiaalisuus on toiminut kristillisten ja vapaakirkollisten järjestöjen kautta, eikä se ole ollut yhteiskuntaluokkiin sitoutunutta. Erityisesti Suomen historiassa kristillissosiaaliset järjestöissä aktiiveina ovat olleet sosiaalisesti ajattelevat kristilliset keskiluokkaiset naiset Maailmalla monella kristillistä sosialismia kannattavalla puolueella on nimessä sana kristillissosiaalinen, kuten hollantilainen jo lopettanut Kristillissosiaalinen puolue (Christelijk-Sociale Partij), sveitsiläinen Christlich-soziale Partei ja brasilialainen Sosiaalikristillinen puolue (Partido Social Cristão). "Kristillisosiaalinen puolue" -nimellä olevia sosialistisia puolueita on myös Italiassa ja Venezuelassa. Italiassa on myös kristillistä sosialismia ajava puolue "Sosiaalikristilliset" (Cristiano Sociali).
Ei-sosialistia kristillissosiaalisia puolueita on myös historian aikana ollut useita. Erityisesti Euroopan saksalaisen kulttuuripiirin alueella Christlich-soziale on ollut melko yleinen puolueen nimi. Oikeistolaisia kristillissosiaalisia puolueita ovat olleet Saksan keisarikunnan aikainen Christlichsoziale Partei (CSP) ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä toiminut Itävallan Christlichsoziale Partei (CS). Samanniminen puolue on toiminut myös Liechtensteinissa.
Euroopan nykyajan tunnetuin ja merkittävin kristillissosiaalinen puolue on Baijerin kristillissosiaalinen unioni (CSU). Puolue on säilyttänyt itsenäisen asemansa Kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) sisarpuolueena ja istunut CDU:n kanssa Saksan liittohallituksessa vuodesta 2005 alkaen. Puolue on johtanut 1960-luvun alusta lähtien Baijerin osavaltiota.
Suomessa perussuomalaisen puolueen säännöt määrittelevät puolueen ensimmäiseksi päämääräksi ”kristillissosiaaliselta pohjalta koota yhteen ne väestöryhmät, joiden etujen ajamisesta ja tasavertaisesta sosiaalisesta ja taloudellisesta sekä yhteiskunnallisesta asemasta ei ole oikeudenmukaisesti huolehdittu”.
ESTEC
ESTECin perusti ESAn edeltäjä ESRO Delftiin 1960-luvun puolivälissä. Nykyisin se sijaitsee Noordwijkin kaupungin kupeessa. ESTEC on laaja tutkimuslaitos. Siellä työskentelee yli 2 000 ihmistä. Se on ESAn satelliittien ja avaruusluotainten testauskeskus. ESTECIssä on suuri akustinen testikammio, useita värähtelytestauslaitteistoja ja suuri tyhjiökammio, jossa pystytään simuloimaan avaruusalukseen kohdistuvaa auringon lämpösäteilyä.
ESTECissä on ESA:n teknologiaohjelmien johto, siellä on paljon tutkimusinsinöörejä kehittämässä avaruusalusten tarvitsemaan teknologiaa. Esimerkiksi Giove-A-satelliitin kehitystyötä johdettiin ESTECistä. ESTECissä toimivat myös ESAn avaruustieteen direktoraatin tutkijoiden pääosa. Samoin kaukokartoituksen, satelliittitietoliikenteen ja miehitettyjen lentojen teknologiankehitys tapahtuu ESTECissä.
Gonçalves
Gonçalves on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Paljasjaloin törmäyskurssilla
Paljasjaloin törmäyskurssilla on saksalaisen näyttelijän ja ohjaajan Til Schweigerin elokuva vuodelta 2005.
Kyseessä on romanttinen komedia, joka kertoo Nickistä (Til Schweiger), hedonistisesta poikamiehestä, joka rakastuu Leilaan (Johanna Wokalek), mielisairaalasta karanneeseen potilaaseen. Schweiger oli myös mukana käsikirjoituksen teossa.
Horus
Horus (tai pelkästään Hor, muinaisegyptin "joka on korkealla" tai "etäinen" ) on muinaisegyptiläiseen mytologiaan kuuluva auringon- ja taivaanjumala, joka kuvattiin usein haukanhahmoisena tai haukanpäisenä. Horus oli yksi vanhimmista ja tärkeimmistä jumalista, ja häntä palvottiin kymmenissä eri muodoissa muinaisen Egyptin valtakunnan alueella. Yksi merkittävimmistä kulttipaikoista oli Edfu. Horus yhdistettiin vahvasti faaraoon, jonka katsottiin olevan Horuksen edustaja maan päällä.
ESTEC
Noordwijkissä aivan ESTECin vieressä sijaitsee ESAn tukema avaruusmuseo Space Expo.
Paljasjaloin törmäyskurssilla
Juoni
Odottamaton seuraus Nickin teosta on se, että Leila seuraa häntä salaa, yöpuvussa ja paljain jaloin, ilmestyen yöllä hänen ovelleen. Leilan kieltäytyessä jatkuvasti palaamasta takaisin klinikalle hän ja Nick lähtevät yhdessä matkalle osallistuakseen Viktorin häihin – Nickin entisen tyttöystävän kanssa. Matkan aikana heidän suhteensa syvenee merkittävästi. Vakavien perhekeskeisten riitojen jälkeen Nick yrittää jälleen saada Leilan takaisin sairaalaan, mutta hänen täytyy tunnustaa itselleen rakastuneensa tähän.
Horus
Horus on yksi vanhimmista Egyptissa palvotuista jumalista. Alun perin Horusta pidettiin taivaanjumalana, joka kuvattiin haukkana. Auringon ja kuun katsottiin olevan Horuksen silmät. Taivaanjumalan roolista juontui luontevasti Horuksen rooli auringonjumalana, joka tunnetaan 1. dynastiasta alkaen. Jo vanhan valtakunnan pyramiditeksteissä esiintyy myös Horuksen nimi Hor-akhty, "Kahden horisontin Horus", joka viittaa tähän auringonjumalana. Jo varhaisdynastisella kaudella Horus yhdistettiin hallitsijaan, ja ensimmäiset faaraot käyttivätkin pelkästään kultainen Horus -nimeä, joka oli kirjoitettu suorakulmion muotoisen serekhin sisään kuin kartussiin.
Françoise Bettencourt Meyers
Françoise Bettencourt Meyers (s. 10. heinäkuuta 1953 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen liikenainen, joka on yksi maailman rikkaimmista naisista. Hän on L'Oreal yritysryppään edesmenneen pääomistaja Liliane Bettencourtin ainoa tytär ja perijä. Hänen omaisuutensa arvoksi arvioidaan hieman yli 42 miljardia dollaria (2017).
Paljasjaloin törmäyskurssilla
Juoni
Nick pidätetään kidnappauksen yrittämisestä ja Leila viedään takaisin klinikalle. Nick teeskentelee olevansa mieleltään sairas, jotta voisi mennä sinne hänen luokseen, mutta vasta Leilan yritettyä uudelleen itsemurhaa hänen lääkärinsä antaa siihen luvan.
Viimeinen kohtaus näyttää heidät molemmat ostoksilla supermarketissa kahdeksan kuukautta myöhemmin, jolloin heidät molemmat on päästetty klinikalta.
Varisvesi
Varisvesi on Vuoksen vesistöön ja Kallaveden reittiin kuuluva järvi Heinävedellä ja Leppävirralla Etelä-Savossa. Se ja Suvasvesi muodostavat Heinäveden reitin alkupisteen. Varisvesi saa vetensä pääasiassa Juojärven reitin vesistöistä sekä osittain myös Suvasvedeltä ja Kallavedeltä. Järvellä kulkee Karvion kanavan kautta laivaväylä Suvasvedeltä Heinäveden reitin pääjärveen Kermajärveen. Kanavan vieressä on myös suosittu Karvion kalastuskoski. Laivaväylä järveltä pohjoiseen Juojärveen kulkee Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien kautta.
thumb|left|150px|[[Karvionkoski erottaa Varisveden Kermajärvestä.]] Varisvesi on Kallaveden pinnan tasolla eli korkeus merenpinnasta on 81,6 metriä ja on itäisin osa Iso-Kallaa. Varisveden pinta-ala on 783,81 hehtaaria.
Françoise Bettencourt Meyers
Bettencourt on naimisissa ranskanjuutalaisen Jean-Pierre Mayersin kanssa, jonka isoisä oli juutalainen rabbi ja murhattiin Auschwitzissa. Bettencourtin äidin puoleinen isoisä Eugene Schueller (1881-1957) oli L'Orealin perustaja, sekä tunnettu toisen maailmansodan aikana natsi-yhteyksistään.
Horus
Alun perin Horus kuvattiin haukaksi, toisinaan eteenpäin nojaavaksi, mutta useimmiten pystyssä seisovaksi. Myöhemmin Horusta kuvattiin pääasiassa haukkapäisenä miehenä, jolla oli (kuten faaraolla) Ylä- ja Ala-Egyptin kaksoiskruunu. Useimmiten hän pitelee käsissään was-sauvaa ja ankh-symbolia. Horuksella on myös faaraon tapaan härän häntä, joka kuvaa voimaa. Usein Horus myös kuvataan lapseksi, joka on äitinsä Isiksen sylissä. Temppeleiden seinillä kuvatuissa kohtauksissa Horuksella on useita rooleja. Horuksella oli neljä lasta.
Varhaisten dynastioiden aikana Horus kilpaili suosiosta Sethin kanssa. Näitä jumalia palvoivat eri ryhmittymät eri alueilla, joista kukin halusi nostaa oman jumalansa ylitse muiden. Yhden faaraon tiedetään ottaneen itselleen Seth-nimen Horus-nimen sijaan. Horuksen voidaan katsoa voittaneen tämän kilpailun suosiosta, sillä hänestä tuli laajemmin palvottu jumala, vaikkakin myös Sethin palvonta jatkui voimakkaana.
Glekapreviiri
Glekapreviiri (C38H46SN6O9F4) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä C-hepatiitin hoitoon. Glekapreviirin ja pibrentasviirin yhdistelmä kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet
Glekapreviiri sitoutuu hepatiittiviruksen NS3/4-proteinaasiin ja estää sen toiminnan. Tämän seurauksena virus ei kykene lisääntymään, koska lisääntymisessä tarvittava polyproteiini ei hydrolysoidu entsyymin vaikutuksesta. Glekapreviiri on tehokas kaikkia kuutta hepatiitti C -viruksen genotyyppiä vastaan. Sitä käytetään sairauden hoidossa yhdessä pibrentasviirin kanssa ja se annostellaan tablettina suun kautta. Yhdistelmä hyväksyttiin Euroopan unionin alueella ja Yhdysvalloissa vuonna 2017 ja sen teho on erittäin hyvä, jopa yli 90 % sairastuneista parantuu.
Haittavaikutukset
Glekapreviirin ja pibrentasviirin yhdistelmä on yleisesti ottaen hyvin siedetty, ja haittavaikutukset ovat lieviä. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat pääkipu, huonovointisuus ja väsymys.
Keijo Airola
Keijo Johannes Airola (30. huhtikuuta 1935 Turku – 3. marraskuuta 2015 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Airola edusti urallaan Turun Terästä 1953, Turun Pyrkivää 1954–1956, Valkeakosken Hakaa 1957–1961 ja Turun Tovereita 1962–1966. Hän voitti Suomen mestaruuden Pyrkivässä 1954 ja Hakassa 1960, ja hopeaa vuonna 1957 ja pronssia vuosina 1959 ja 1961 (Haka). Airola voitti myös Suomen Cupin kahdesti Hakassa 1959 ja 1960. Kaikkiaan Airola pelasi 8 kauden aikana 145 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 65 maalia.
Airola pelasi vuosina 1959–1960 maajoukkueessa yhteensä 2 maaottelua. Jääkiekkoa hän pelasi pelasi mestaruussarjassa vuosina 1957–1959 Turun Palloseurassa.
Keijo ("Keppari") Airola lähetettiin 1930–1940 lukujen taitteessa sotalapseksi Ruotsiin. Sotien jälkeen hän palasi kotiinsa Turun Kurjenmäkeen, missä hän liittyi Turun Teräkseen, jossa pelasi jalkapalloa ja jääkiekkoa. Airolan kyvyt huomattiin ja hän siirtyi vuonna 1954 Turun Pyrkivään. Käytyään ruotsinkielisen kauppaopiston Valkeakosken Haka kiinnostui hänestä. Hän sai 1957 työpaikan Yhtyneissä Paperitehtaissa ja oli monta vuotta Juuso Waldenin "oikea käsi". 1960-luvun alkupuolella Airola muutti takaisin Turkuun, jossa hän toimi Yhtyneitten Paperitehtaitten aluemyyntipäällikkönä. Hän liittyi Turun Tovereihin, jossa pelasi 1. divisioonassa useita vuosia. Talvella hän pelasi jääkiekkoa sekä Valkeakoskella että Turussa Turun Palloseuran riveissä. 1970-luvun alussa Airola muutti pääkaupunkiseudulle ja perusti paperialan konsulttifirman. Vaimonsa kuoleman jälkeen hän muutti takaisin Turkuun lastensa kanssa.
Airolalle on myönnetty Hakan kunniaviiri. Vuosina 1967 ja 1969 hän oli Turun piirin edustajana liittokokouksissa. Airola harrasti ulkoilun ohella pöytätennistä.
Albert Tallroth
Albert Tallroth (1871 Pirkkala – 15. maaliskuuta 1899 Helsinki ) oli suomalainen kuvanveistäjä, järjestöjohtaja ja yksi Kuurojen Liiton perustajista.
Tallrothin ajatuksesta kuurojen toiminta järjestäytyi ja paikallisjärjestöjä perustettiin ympäri Suomea. Tallroth, joka itsekin oli kuuro, oli mukana perustamassa ensimmäiset kuurojen yhdistykset Helsinkiin, Turkuun, Tampereelle sekä Vaasaan. Yhdistyksien myötä kuurojen oli mahdollista saada työtä, koulutusta, tavata muita kuuroja sekä saada tietoa kuuroudesta. Tallroth oli ammatiltaan kuvanveistäjä: mm. Vaasan suomalaisen lyseon koristeveistokset ovat hänen veistämiään. Tallroth kuoli nuorella iällä keuhkokuumeeseen.
Stora Enso
Stora Enso Oyj on suomalais-ruotsalainen metsäteollisuusyritys, joka syntyi ruotsalaisen Stora AB:n (aik. Stora Kopparbergs Bergslags AB) ja suomalaisen Enso Oyj:n (aik. Enso-Gutzeit Oy) yhdistyessä vuonna 1998. Vuonna 2015 Stora Enso oli maailman toiseksi suurin painopaperin valmistaja.
Yritys on noteerattu sekä Helsingin että Tukholman pörsseissä. Vuonna 2019 Stora Enso oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 7. suurin yritys.
Storan historia (1288–1997)
Stora Ensolla on pitkä historia – sen toisen edeltäjäyhtiön Stora AB:n juuret ulottuvat yli 700 vuoden päähän, jolloin Keski-Ruotsissa Falunissa alkoi kuparin louhinta. Ensimmäinen kirjallinen todiste Storan toiminnasta on vuodelta 1288. Ruotsin kuningas virallisti yhtiön vuonna 1347, jolloin sille valittiin kaivosmiehistä koostuva neuvosto ja se sai nimen Kopparberg. Teollisen vallankumouksen aikana tuotanto keskittyi raudan jalostamiseen. Vuosien saatossa yhtiön toiminta laajeni myös energiaan, sahaukseen, sellun ja paperin tuotantoon. Vuonna 1862 yhtiön toiminnot yhdistettiin yhdeksi yhtiöksi, ja sen nimeksi tuli Stora Kopparbergs Bergslags, josta tuli osakeyhtiö vuonna 1888. Merkittävä muutos yhtiön toiminnassa tapahtui vuonna 1978, jolloin rauta- ja terästeollisuudesta luovuttiin ja toiminta keskitettiin metsänhoitoon, selluun ja paperiin.
Enson historia (1872–1997)
Enson juuret yltävät 1850-luvulle, jolloin Köningsbergistä kotoisin oleva Wilhelm Gutzeit perusti ''Wilh. Gutzeit & Co.'' -yrityksen Norjassa. Norjaan hän oli muuttanut työskennelläkseen teollisuusalalla työskentelevän serkkupuolensa Benjamin Wegnerin sihteerinä. Gutzeitin viidestä lapsesta vain yksi eli aikuiseksi asti. Hans Gutzeit aloitti työt isänsä kanssa 1860-luvulla ja peri yrityksen vuonna 1869 tämän kuoltua. Vuonna 1871 hän aloitti toimintansa Suomessa yhdessä norjalaisen Lars J. Bredesenin kanssa. Gutzeit perusti sahan Kotkaan marraskuussa 1872 ja antoi sille nimen W. Gutzeit & Comp. Saha oli Suomen ensimmäinen höyrysaha.
Kun Gutzeit & Co osti Aktiebolaget Pankakosken vuonna 1908 ja Enso Träsliperi Ab:n Jääskestä vuonna 1911, yhtiön tuotteisiin tuli myös kartongintuotanto.
Vuonna 1918 yhtiön osakkeet osti vastikään itsenäistynyt Suomi, ja Gutzeitista tuli täysin valtion omistama yhtiö.
Vuonna 1924 yhtiön pääkonttori siirrettiin Kotkasta Helsinkiin. Yhtiön nimi muutettiin Enso-Gutzeit Osakeyhtiöksi vuonna 1928.
Yhtiö alkoi rakentaa Kaukopään tehdasta Imatralle vuonna 1935. Se oli tuolloin Euroopan suurin sulfaattisellutehdas.
Summan paperitehdas Haminassa otettiin käyttöön vuonna 1955. Yrityksen nimi muutettiin Enso-Gutzeit Oy:ksi vuonna 1981. Vuonna 1987 Enso-Gutzeit osti A. Ahlström Osakeyhtiön metsäteollisuuden Varkaudesta.
1990-luvulla Ensosta ja sen kilpailijasta UPM-Kymmenestä tuli Euroopan suurimpia metsäyhtiöitä. Vuonna 1993 yhtiö osti Tampella:n yksiköt, Tampella Forest Oy:n ja Tambox Europen yksiköt Suomesta ja Ruotsista.
Vuonna 1996 kaksi valtion omistamaa metsäyhtiötä fuusioitiin, ja Enso-Gutzeit Oy:stä ja Pohjois-Suomessa toimineesta Veitsiluoto Oy:stä tuli Enso Oyj, joka oli yksi Euroopan suurimpia metsäyhtiöitä.
Vuonna 1997 yhtiö osti enemmistöosuuden saksalaisesta metsäyhtiöstä Holtzmann & Cie.
1998–2009 (Stora Enso Oyj)
Vuonna 1998 Enso Oyj ja Stora Kopparbergs Bergslags Aktiebolag eli Stora AB fuusioitiin ja syntyi paperiteollisuusyhtiö Stora Enso Oyj.
Stora Enso osti yhdysvaltalaisen Consolidated Papersin 4,9 miljardilla eurolla keväällä 2000. Kaupan piti olla vahva päänavaus Pohjois-Amerikan markkinoille. Pian kuitenkin paljastui markkinoiden ylikapasiteetti, ja Stora Enson maksama hinta osoittautui vahvasti ylimitoitetuksi. Vetäytyessään markkinoilta Stora Enso myi syyskuussa 2007 tehtaat yhdysvaltalaiselle NewPage-yhtiölle, joka on Cerberus Capitalin tytäryhtiö. Kauppahinta oli 1,8 miljardia euroa. Kauppaan sisältyi seitsemän tuotantolaitosta Yhdysvalloissa ja yksi Kanadassa.
Vuonna 2005 Stora Enson ja brasilialaisen Aracruz Celulose S.A:n yhteisesti omistamalle Veracel-yhtiölle valmistui Brasiliaan maailman suurin yksilinjainen sellutehdas, jonka tuotantokyky oli 900 000 tonnia valkaistua sellua vuodessa. Tehdas käytti raaka-aineena eukalyptuspuuta. Aracruz ja Veracel olivat 2000-luvulla otsikoissa monien erilaisten kiistojen myötä. Yhtiöiden on väitetty rikkovan muun muassa työaikalakeja ja ympäristönormeja. Stora Enson mukaan Veracel on toiminut kaikkien Brasilian lakien ja asetusten mukaan. Veracel sai tunnustusta ainutlaatuisesta puuviljelmäkonseptistaan, se on esimerkiksi mukana WWF:n ”uuden sukupolven plantaasit” -projektissa, jonka päämääränä on tunnistaa ja edistää parhaita toimintatapoja plantaaseihin liittyen. Vain puolet Veracelin hankituista maa-alueista käytettiin eukalyptuksen tuotantoon ja loput maa-alueista käytettiin alkuperäiskasvillisuuden suojeluun ja ennallistamiseen. Veracelin puuviljelmät oli sertifioitu FSC-standardin mukaan, joka varmisti, että puuviljelmien hoidossa oli otettu huomioon ympäristönsuojelu ja paikallisen väestön edut.
Stora Enso ilmoitti lokakuussa 2007 sulkevansa Summan paperitehtaan Haminassa sekä lopettavansa selluntuotannon Kemijärvellä ja Norrsundetissa Ruotsissa. Lisäksi yhtiö ilmoitti pysäyttävänsä yhden paperikoneen Anjalankoskella. Se kertoi myös aikeistaan myydä Kotkan paperitehdas, koska tehtaalla olisi tarvittu suuria investointeja. Ruukki Group tarjoutui ostamaan Kemijärven tehtaan joulukuussa sellun ja bioenergian tuotantoon. Stora Enso hylkäsi Ruukin tarjouksen, koska se ei halunnut kilpailijoita, jotka voisivat häiritä sen puunhankintaa. Stora Enson sai ostotarjouksen myös saneerausohjelmaan kuuluvasta Norrsundetin sellutehtaasta Ruotsissa. Kemijärvelle tehtaan tiloihin tuli lopulta Stora Enson ja valtion tukemana noin 100 henkeä työllistävä Arktos Groupi Oy:n (alkujaan Anaika Group) konepaja ja liimapalkkitehdas. Summan tehtaan osti 40 miljoonalla eurolla Google.
Kesäkuussa 2008 Stora Enso myi pääkonttorirakennuksen saksalaiselle kiinteistösijoitusyhtiö Deka Immobilien GmbH:lle noin 30 miljoonalla eurolla, ja jäi itse kiinteistöön vuokralle. Samalla yhtiö ilmoitti siirtävänsä pääkonttorinsa lähivuosina sopivimpiin tiloihin pääkaupunkiseudulle. Syyskuussa kerrottiin, että Imatran tehtaan kartonkilinja aiottiin sulkea vuoteen 2010 mennessä ja myös Varkauden ja Enon Uimaharjun yksiköistä haluttiin vähentää noin 500 työpaikkaa. Kemijärven selluloosatehtaan, Summan paperitehtaan ja Anjalankosken paperikoneen lakkauttaminen oli osa Stora Enson kannattavuuden lisäämistä, mihin liittyi ensisijaisesti aikakauslehtipaperin tuotannon supistaminen Euroopan unionissa. Ruotsista lakkautettiin latvialaisella puulla käynyt Norrsundetin selluloosatehdas. Tehtaiden lakkauttamista perusteltiin sillä, että viidesosa paperi- ja kartonkitehtaiden käyttämästä puukuidusta tuli Venäjältä eikä tuonti ollut enää kannattavaa uusien Venäjän puutullien vuoksi. Kemijärven selluloosatehtaan käyttämää puuta Itä-Lapista käytettäisiin Stora Enson Oulun ja Veitsiluodon tehtailla.
pienoiskuva|Stora Enson tehdas Oulussa. Toukokuussa 2009 Stora Enson ja chileläinen Araucon kertoivat ostavansa Uruguaysta metsää yli 100 000 hehtaaria. Myyjänä oli espanjalainen Grupo ENCE. Kaupan arvo oli noin 250 miljoonaa euroa, josta Stora Enson osuus oli puolet. Kaupalla turvattiin raaka-aineen saanti yhtiöiden Uruguayhyn suunnittelemalle sellutehtaalle, josta ei kuitenkaan ollut vielä rakentamispäätöstä. Maakaupan myötä Stora Ensosta ja Araucosta tuli yhdessä Uruguayn suurin yksityinen maanomistaja ja yksi suurimmista puuviljelmien omistajista. Kesäkuussa Stora Enso ja Neste Oil avasivat Varkauteen biopolttoaineiden koelaitoksen, jolla kehitetään liikenteen biopolttoaineiden tuotantoa hakkuutähteistä. Laitosta hallinnoi NSE Biofuels, jonka Stora Enso ja Neste omistivat puoliksi.
2010–2019
Kotkan paperitehdas myytiin heinäkuussa 2010 amerikkalaiselle OpenGate Capital -sijoitusyhtiölle. Kauppaan kuului Kotkan tehtaan lisäksi StoraEnson laminaattipaperitoiminnot Malesiassa, sekä Tainionkosken laminaattipaperikone Imatralla.
Keväällä 2012 kerrottiin, että Stora Enso ja Kiinan valtion omistama Guangxi Forestry Group rakentavat kartonki- ja sellutehtaan Beihain kaupunkiin Etelä-Kiinan Guangxiin. Stora Enson osuus yhteisyrityksestä oli 85 prosenttia ja Guangxin 15 prosenttia. Investoinnin kokonaisarvo oli noin 1,6 miljardia euroa. Tehdasalueelle suunniteltiin vuosikapasiteetiltaan 450 000 tonnin kartonkikonetta, 900 000 tonnin sellutehdasta, energialaitosta ja muita tukitoimintoja. Stora Enso ja valtio-omisteinen Guangxi Forestry Group perustivat yhteisyrityksen toimintoja hallinnoimaan. Oji Nantong aloitti toimintansa vuonna 2014. Tammikuussa 2017 Stora Enso kertoi sellutehdassuunnitelman peruuntuneen, koska sellun hinta on laskenut. Yhtiö laski saavansa tarvitsemansa sellun ostamalla sitä joko markkinoilta tai omilta sellutehtailtaan. Sellutehdashankkeen kustannus olisi ollut noin 800 miljoonaa euroa. Beihain kuluttajapakkauskartonkitehdasta Stora Enson toimitusjohtaja Karl-Henrik Sundström piti "erinomaisena investointina Kiinan markkinoita ajatellen”.
Kesällä 2013 Stora Enso ilmoitti, että se aikoo investoida 32 miljoonaa euroa rakentaakseen biojalostamon Sunilan sellutehtaalle Kotkaan. Muutos vähentää tehtaan hiilidioksidipäästöjä korvaamalla jopa 90 prosenttia maakaasusta mustalipeästä erotetulla ligniinillä. Investointi oli ensimmäinen askel uudessa ulkoisille asiakkaille suunnattussa ligniini-liiketoiminnassa. Se on suunnattu maailmanlaajuisesti erikoiskemikaaleja sekä teknisiä materiaaleja valmistaville asiakkaille, jotka pystyvät ligniinin avulla korvaamaan fossiilisten raaka-aineiden käyttöä. Investoinnilla kustannetaan ligniinin erotin ja kuivaaja, ligniinipölyn polttimet meesauunissa ja pakkauslinja. Tuotannon odotettiin käynnistyvän alkuvuonna 2015. Investoinnin avulla odotettiin 80 miljoonan euron liikevaihtoa vuodelle 2017. Vuonna 2013 Sunilan tehtaan kapasiteetti oli 370 000 tonnia havusellua vuodessa ja se työllisti noin 230 henkilöä.
thumb|Stora Enson tehtaat Varkauden keskustassa. Keväällä ja kesällä 2015 Varkauden tehtaalla tehtiin suuria muutostöitä, joita oli tekemässä kerrallaan noin 100–250 ulkopuolista projektihenkilöä. Vakituisia työntekijöitä paperi- ja sellutuotannossa Stora Ensolla on Varkaudessa 260. Muutostyöt liittyivät tuotesuunnan muutokseen, johon kuului kierrätyskuitulaitoksen muutostyöt ja uusi kattilavesilaitos. Syksyllä 2015 hienopaperikone korvattiin ensikuituun pohjautuvalla aaltopahvikoneella. Investoinnin suuruus oli 110 miljoonaa euroa. Koneen vuosikapasiteetti on noin 390 000 tonnia aaltopahvin raaka-ainetta ja 310 000 tonnia ruskeaa valkaisematonta sellua. Tyhjillään olevaan entiseen PK4-halliin asennettiin LVL-viilupuulinja. Tämän investoinnin arvo oli 43 miljoonan euroa. Yhtiön tavoitteena oli käynnistää uusi viilupuulinja vuoden 2016 huhti-kesäkuussa.
Syksyllä 2016 Stora Enso ilmoitti sulkevansa Heinolan aaltopahvitehtaan ja siirtävänsä aaltopahvin valmistuksen Lahteen. Yhtiö kertoi investoivansa Lahdessa noin 19 miljoonaa euroa uusiin koneisiin ja laitteisiin, muun muassa uuteen aaltopahvikoneeseen. Projektin arvioitiin valmistuvan alkuvuonna 2018. Suunnitelman mukaan aaltopahvipakkausten valmistamista jatketaan Kristiinankaupungin tehtaalla, Heinolassa taas jatkaa fluting-tehdas. Paperidivisioonan osuus Stora Enson liikevaihdosta oli 10 prosenttia ja yksiköllä oli noin 5 000 työntekijää ja 20 paperikonetta.
Helmikuussa 2017 Stora Enso kertoi investoivansa Heinolan Flutingtehtaaseen 28 miljoonaa euroa parantaakseen sen tuotteiden laatua ja lisätäkseen sen tuotantokapasiteettia ja sulkevansa Kvarnsvedenin tehtaalla Ruotsissa yhden kolmesta paperikoneesta koneen vanhuuden ja paperin kysynnän laskun vuoksi.
Vuonna 2018 Stora Enso esitteli muovin korvikeena käytettävän DuraSense-biokomposiitin. Biokomposiittia valmistetaan Hylten tehtaalla Ruotsissa noin 15 000 tonnia vuodessa. Stora Enso on Euroopan suurin puukuitupohjaisen biokomposiitin valmistaja. Se esitteli myös älypakkauksiin soveltuvan muovittoman kuitupohjaisesta paperista valmistettavan RFID-tunnisteteknologian. Vuonna 2019 se kehitti ratkaisun vähittäiskaupan automatisointiin, jossa yhdistettiin paperipohjaisen RFID-tunniste ja älypuhelimella tai maksukortilla toimivat e-kioskit. Ratkaisua tarjotaan yhdessä digitaalisia palveluja tarjoavan Atoksen kanssa.
2020–
Alkuvuonna 2020 Stora Enso perusti uuden Forest-divisioonan. Siihen kuului Stora Enson metsäomaisuus Ruotsissa, 41 prosentin osuus Tornatorista, jonka metsäomaisuus sijaitsee pääosin Suomessa ja puunhankintatoiminnot Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä ja Baltian maissa. Toukokuussa julkistettiin Katajanokalle Katajanokanlaiturille rakennettavan uuden pääkonttorin kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun kuusi parasta ehdotusta, joista yksi valitaan kesäkuussa 2020.
Heinäkuussa 2021 Stora Enso kertoi myyvänsä RFID-tunnisteteknologiansa Grupo CCRR-yhtiölle. Joulukuussa kerrottiin, että Stora Enson uuden pääkonttorin rakentaminen oli aloitettu. Työeläkeyhtiö Varman omistamaan rakennukseen suunniteltiin myös muita toimitiloja sekä hotellia. Rakennuksen oli määrä valmistua keväällä 2024. Stora Enso muutti väliaikaiseen pääkonttoriin Varman omistamaan kiinteistöön Salmisaareen.
Maaliskuussa 2022 Stora Enso kertoi aikeistaan myydä neljä paperitehdasta, jotka sijaitsivat Anjalassa, Ruotsissa Hyltessä ja Nymöllassa ja Saksassa Maxaussa. Jos ostajaa ei löytyisi, yhtiö jatkaisi tehtaiden pyörittämistä.
Toukokuussa 2022 Stora Enso myi Venäjällä sijaitsevat aaltopahvipakkaustehtaansa paikalliselle johdolle Venäjän markkinoiden epävarmuuden vuoksi. Stora Enso sai tammikuussa 2023 päätökseen alankomaalaisen aaltopahvipakkausten valmistajan De Jong Packaging Groupin oston. Tuoretuotteiden, verkkokaupan ja teollisuuden pakkausten valmistamiseen erikoistuneen yrityksen yritysarvo oli noin miljardi euroa. Sen tuotevalikoima täydentää ja parantaa Stora Enson tarjontaa ja kasvattaa sen aaltopahvipakkauskapasiteetin yli kahteen tuhanteen miljoonaan neliömetriin.
Organisaatio
right|thumb|[[Stora Enson pääkonttori Helsingin Katajanokalla. Arkkitehti Alvar Aalto.]] 230px|thumb|Stora Enson [[selluloosatehdas Joensuun Uimaharjussa.]] Stora Enson pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja sen 23 000 työntekijää työskentelevät yli 50 maassa.
Suomessa sillä on tuotantolaitoksia Heinolassa, Imatralla, Joensuun Uimaharjussa, Joutsenon Honkalahdessa, Kemissä, Kotkan Sunilassa, Kouvolan Anjalassa ja Inkeroisissa, Kristiinankaupungissa, Lahdessa, Oulussa ja Varkaudessa.
Ulkomailla sillä on muun muassa paperi- ja sellutehtaat Hyltessä ja Nymöllassa Ruotsissa, Maxaussa Saksassa ja Langerbruggessa Belgiassa.
Vuonna 2021 Stora Enso koostui kuudesta liiketoiminta-alueesta:
Yhteisyritykset
Stora Enso omistaa puolet brasialaisesta Veracelista, toisen puolen omistaa Suzano Papel e Celulose. Uruguayssa Stora Ensolla ja Celulosa Arauco y Constitución -yrityksellä on yhteisyritys nimeltään Montes del Plata.
Johto
Yhtiön toimitusjohtajana on 1. joulukuuta 2019 lähtien toiminut Annica Bresky.
Yhtiön aiempia toimitusjohtajia ovat olleet
Hallitus
Stora Enson hallitukseen kuuluivat vuonna 2022 hallituksen puheenjohtaja Antti Mäkinen ja varapuheenjohtaja Håkan Buskhe. Hallituksen varsinaiset jäsenet olivat Elisabeth Fleuriot, Hock Goh, Helena Hedblom, Kari Jordan, Christiane Kuehne, Richard Nilsson, ja Hans Sohlström.
Stora Enson omistajat
Stora Enson suurimmat osakkeenomistajat joulukuussa 2021 olivat :
Markkinat
Suurin osa Stora Enson työntekijöistä sijaitsee Euroopassa. Vuonna 2022 työntekijöistä 26 % työskenteli Suomessa, 22 % Ruotsissa, 13 % Kiinassa, 9 % Puolassa, 5 % Venäjällä ja Tšekissä ja 4 % Itävallassa. Muissa kuin edellä mainituissa Euroopan maissa (esimerkiksi Baltian maissa, Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Sakassa) työskenteli 13 % henkilöstöstä. 3 prosenttia työntekijöistä oli Brasiliassa ja Uruguayssa ja prosentti muissa maissa.
Yritysvastuu
Stora Enso on joutunut useiden mediakohujen kohteeksi kehitysmaissa harjoittamansa toiminnan takia. Toukokuussa 2012 Ruotsin kanava SVT2 arvosteli dokumentissaan Stora Ensoa yhteistyöstä kiinalaisen hallinnon kanssa ja paikalliselle väestölle tärkeiden metsien tuhoamisesta. Maaliskuussa 2014 ruotsalainen TV4-kanavan Kalla Fakta-ohjelmassa Stora-Enso myönsi hyödyntäneensä alihankkijoidensa kautta lapsityövoimaa.
Kesällä 2014 Stora Enson uusi toimitusjohtaja Karl-Henrik Sundström kertoi haluavansa vahvistaa yhtiön resursseja yritysvastuussa. Yhtiö arvioi ihmisoikeusarvioita koko konserninlaajuisesti yhdessä tanskalaisen ihmisoikeusinstituutin kanssa. Stora Enso solmi yhteistyösopimuksen Pelastakaa lapset -järjestön kanssa. Vastineeksi Pakistanissa havaitulle lapsityövoiman käytölle pahvin keräyksessä kaatopaikoilta Stora Enso kertoi myös, että sen yhteisyritys Bulleh Shah Packaging on muun muassa perustanut koulun 6–14-vuotiaille lapsille. Myös kiisteltyjä maavuokrasopimuksia kiinalaisilla puuviljelmillään luvattiin korjata. Brasiliassa yhteisyritys Veracel taas aloitti asutushankkeen kuuden eri maattomien liikkeen kanssa. Huhtikuussa 2015 Kansainvälinen työjärjestö ILO ja Stora Enso aloittivat yhteistyön, jonka tavoitteena on vahvistaa Stora Enson globaaleja periaatteita ja pyrkimyksiä ihmisarvoisen työn edistämiseksi. Tärkeä osa tätä yhteistyötä on asteittain poistaa lapsityövoima Stora Enson ja sen pakistanilaisen kumppanin yhteisyrityksen Bulleh Shah Packagingin arvoketjussa.
Huhtikuussa 2015 Stora Enson johtokunnassa aloitti Noel Morrin, joka nimettiin konsernin yritysvastuutoiminnon johtajaksi.
Stora Enso myi osuutensa Bulleh Shah Packaginginsta kesällä 2017 pääomistaja Packages Limitedille.
Kefaloniá
Kefaloniá (myös Κεφαλλονιά, Kefalloniá tai Κεφαλληνία, Kefallinía) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 734,014 neliökilometriä ja asukasluku 35 801 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kefaloniá kuuluu Kefalonián alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Argostóli.
Maantiede
thumb|left|180px|[[Mýrtos (Kefaloniá)|Mýrtoksen ranta Kefaloniássa – suosittu turistikohde.]]
Kefaloniá sijaitsee Välimereen kuuluvassa Joonianmeressä Kreikan länsiosassa. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Ithaka koillispuolella, Lefkas pohjoispuolella ja Zákynthos eteläpuolella.
Kooltaan Kefaloniá on kuudenneksi suurin Kreikan saarista ja suurin Jooniansaarista. Argostólinlahti jakaa saaren kahteen osaan, joista pienempi länsiosa on nimeltään Palikí. Pohjoisrannikolla sijaitsee Mýrtoksenlahti. Saari on vuoristoinen. Sen korkein kohta on Aínos-vuoren huippu Mégas Sorós. Muut korkeimmat vuoret ovat Agía Dynatí, Roúdi eli Gioúpari ja Kókkini Ráchi eli Kastrí.
Hallinto, kaupungit ja kylät
Kefaloniá kuuluu hallinnollisesti Kefalonián alueyksikköön, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Se jakaantuu vuodesta 2019 kolmeen kuntaan, jotka ovat Argostólin kunta, Lixoúrin kunta ja Sámin kunta. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kahdeksaan kuntaan, kun taas vuosina 2011–2019 se muodosti vain yhden kunnan, Kefalonián kunnan.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Argostóli (9 748 asukasta), joka sijaitsee Argostólinlahden itärannalla, sekä Lixoúri (3 752), joka sijaitsee lahden länsirannalla. Muut suurimmat asutukset ovat Sámi (1 025), Póros (930), Valsamáta (763) ja Skála (760). (Katso myös: Luettelo Argostólin kunnan kaupungeista ja kylistä, luettelo Lixoúrin kunnan kaupungeista ja kylistä ja luettelo Sámi kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia
thumb|left|180px|[[Mykeneläinen kulttuuri|Mykeneläisaikainen hauta Tzanátassa.]]
Antiikki
Kreikkalaisessa mytologiassa Kefaloniá on saanut nimensä saarelle pakenemaan joutuneen Kefaloksen mukaan. Eräät tutkijat ovat esittäneet teorian, että Kefaloniá voisi olla Homeroksen eepoksissa kuvattu Odysseuksen kotipaikka Ithaka nykyisen Ithakan saaren sijasta. Tämä on seurausta siitä, ettei Ithakalta oltu aiemmin tehty merkittäviä arkeologisia löytöjä, kun taas Kefaloniá sopii hyvin Homeroksen saaresta antamaan kirjalliseen kuvaukseen. Erään teorian mukaan Ithaka olisi ollut Kefalonián Palikín niemi, joka olisi aiemmin muodostanut erillisen saaren. Teoriaa ei ole kuitenkaan yleisesti hyväksytty.
Antiikin aikana saaren merkittävimmät kaupungit olivat Same, Pale, Krane ja Pronnoi. Peloponnesolaissodassa osa kaupungeista oli Ateenan ja osa Spartan puolella. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 187 eaa.
Myöhempi historia
Kefaloniá oli turkkilaisten vallassa vuosina 1479–1500 ja tämän jälkeen venetsialaisten vallassa vuosina 1500–1797. Tämän jälkeen saari oli jonkin aikaa ranskalaisten ja sitten brittivallan alla. Vuosina 1815-1864 saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Kefaloniásta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864.
Herbert Magidson
Herbert "Herb" Magidson (7. tammikuuta 1906 Braddock, Pennsylvania – 2. tammikuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän sai ensimmäisen parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleella "The Continental".
Kefaloniá
Myöhempi historia
Toisessa maailmansodassa saari oli italialaisten miehittämä. Italian antauduttua liittoutuneille vuonna 1943 saksalaiset surmasivat saarella noin italialaista sotilasta kostoksi. Vuonna 1953 saarella ja koko Joonianmerellä tapahtui Kefalonián suuri maanjäristys. Tuolloin suuri osa saaren rakennuksista tuhoutui ja kaupungit ja kylät on sittemmin rakennettu uudelleen. Tämän johdosta saarella ei ole paljonkaan vanhaa rakennuskantaa.
Herbert Magidson
Magidson valmistui Pittsburghin yliopistosta ja muutti vuonna 1928 New Yorkiin, josta hän vuonna 1929 siirtyi Hollywoodiin. Hän teki yhteistyötä Con Conradin, Allie Wrubelin, Ben Oadlandin, Carl Sigmanin, Michael Clearyn, Jule Stynen, Sam Steptin ja Sammy Fainin kanssa.
Kefaloniá
Nähtävyydet
thumb|right|260px|[[Melissánin luola ja maanalainen järvi.]]
Saaren antiikin aikaisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Mazarakátan ja Tzanátan mykeneläisaikaiset haudat, antiikin Samen ja Kranen kaupunkien rauniot, Fiskárdon roomalaisaikainen hautausmaa sekä Apollonin temppelin rauniot Skálassa.
Liikenne
Saarella on yhteensä seitsemän suurempaa satamaa, johtuen osaksi Argostólin sijainnista saaren länsirannikolla (mantereen puolella olevan itärannikon sijasta), minkä johdosta se ei ole saavuttanut asemaa ylivoimaisena satamakeskuksena. Satamat ovat Argostólin lisäksi Pesáda, Póros, Sámi, Agía Effimía, Fiskárdo ja Lixoúri.
Kefalonián kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Argostólista etelään.
Radan isoakselin puolikas
thumb|300px|Isoakselin puolikas on merkitty kuvaan a:lla.
Isoakselin puolikas on ellipsin pisimmän halkaisijan puolikas. Tätä rataelementtiä käytetään tyypillisesti kuvaamaan ellipsiradalla kiertävän kappaleen etäisyyttä keskuskappaleesta, joka sijaitsee ellipsin yhdessä polttopisteessä.
Isoakselin puolikasta nimitetään usein "keskietäisyydeksi". Nimitys on siinä mielessä perusteltu, että isoakselin puolikas on kappaleen suurimman ja pienimmän etäisyyden keskiarvo. Etäisyyden keskiarvo voidaan kuitenkin laskea monella tavalla. Esimerkiksi etäisyyden keskiarvo ajan suhteen on suurempi, sillä ollessaan kauempana keskuskappaleesta kappale kiertää hitaammin, jolloin aikaa kuluu enemmän.
Davide Santon
Davide Santon (s. 2. tammikuuta 1991 Portomaggiore, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa seuratasolla italialaista AS Romaa. Hänen pelipaikkansa on laitapuolustaja, ja hän viihtyy yleensä vasemmalla puolella.
Santon on Interin oma kasvatti. Hän liittyi Interin organisaatioon vuonna 2005. Interin edustusjoukkueeseen Santon nousi vuonna 2009. Hän on myös ollut vakiopelaaja Italian eri juniorimaajoukkueissa.
Kesällä 2011 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Newcastle Unitediin.
Dragon’s Lair (vuoden 1990 videopeli)
Dragon’s Lair on brittiläisen MotiveTimen kehittämä ja Euroopassa Elite Systemsin julkaisema tasohyppely, joka perustuu samannimiseen LaserDisc-peliin.
thumb|256px|left|Kuvakaappaus pelistä.
Luettelo vaalikauden 1979–1983 kansanedustajista
Tämä on luettelo vaalikauden 1979 kansanedustajista. Eduskuntavaaleissa 1979 valittu eduskunta toimi 24. maaliskuuta 1979 – 25. maaliskuuta 1983.
Haukka (politiikka)
Sotilaspoliittiset haukat ja kyyhkyt
Etenkin Yhdysvaltojen politiikassa ”sotahaukkoina” pidetään poliitikkoja, jotka ovat "haukkana paikalla" kannattamassa sotaa politiikan jatkeena ja sotilaallisia interventioita kolmansien valtioiden välisissä sodissa. Alun perin nimitys viittasi joukkoon Yhdysvaltojen kongressin edustajia, jotka vuonna 1812 kannattivat sotaa Isoa-Britanniaa vastaan. Myöhemmin sotahaukka-nimitystä on käytetty kuvaamaan yleisemmin sotaa ja sotavarustelua kannattavia poliitikkoja ja ryhmittymiä. Eräitä kuuluisimpia tällaisia poliitikkoja ovat olleet Yhdysvaltain presidentin neuvonantaja Zbigniew Brzezinski ja Neuvostoliiton marsalkka Andrei Gretško. Sen sijaan ”sotakyyhkyt” edustavat usein maltillisempaa tai kielteistä linjaa sotilaallisiin interventioihin politiikan jatkeena.
Rahapoliittiset haukat ja kyyhkyt
Niin sanotuille rahahaukoille tärkein ja keskeisin päämäärä on inflaation pitäminen tasaisena ja alhaisena. Kauppalehdessä ilmestyneen Jorma Pöysän artikkelin mukaan rahapoliittiset haukat ovat tavallisesti "enemmän huolissaan inflaatiosta kuin talouskasvusta ja valmiita aloittamaan ohjauskorkojen nostot kyyhkyjä ripeämmin." Pöysän mukaan viime aikoina rahahaukkojen ja -kyyhkyjen näkemyserot ovat kuitenkin liittyneet siihen vastustavatko vai kannattavatko he rahapolitiikan epätavanomaisiakin keinoja, kuten määrällistä keventämistä (engl. Quantitative easing)
Suhdannepolitiikan ja julkisen sektorin budjettivajeen tasapainottamisen yhteydessä puhutaan usein velkahaukoista tai velkakyyhkyistä. Sixten Korkman määrittelee Helsingin Sanomien kolumnissaan haukkojen janoavan Suomen valtion kolmen miljardin euron lisäsäästöjä, eli menojen leikkauksia ja/tai veronkiristyksiä, välittömästi, kyyhkyjen tyytyessä maltillisempaan lisäsäästöjen jaksottamiseen muutamalle vuodelle. Lauri Holappa ja Jussi Ahokas kuitenkin huomauttavat, että Korkmanin näkemys kotimaisten velkakyyhkyjen oletetusta tyytymisestä säästöjen jaksottamiseen eroaa merkittävästi yhdysvaltalaisista kyyhkyistä, jotka kannattavat julkisen sektorin budjetin tasapainottamista vasta talouden palauduttua taantumasta.
Keskuspankkien ohjauskorkojen ja rahapolitiikan määrällisen keventämisen yhteydessä puhutaan usein rahakyyhkyistä tai rahahaukoista. Kauppalehden Jorma Pöysän näkemyksen mukaan voimakkainta rahakyyhkyä Euroopan keskuspankin (EKP) 25-jäsenisessä neuvostossa edustaa nykyinen varapääjohtaja Vítor Constâncio pääjohtaja Mario Draghin ollessa "maltillinen kyyhky", kun taas neutraalia "keskitien kulkijan" -linjaa edustaa Suomen Pankin pääjohtaja Erkki Liikanen. Haukkojen ja kyyhkyjen keskelle jääviä neutraalimpia näkemyksiä on myös kuvailtu puluiksi (engl. Pigeon), jotka jäävät kyyhkyjen ja haukkojen välisessä kamppailussa "tyytyväisenä istumaan keskelle aitaa". EKP:n neuvoston vähemmistöön sijoittuvista, mutta silti vaikutusvaltaisista, rahahaukoista voimakkainta linjaa edustavat Pöysän mukaan johtokunnan Yves Mersch sekä Saksan keskuspankin pääjohtaja Jens Weidmann sekä Hollannin keskuspankin pääjohtaja Klaas Knot.
Kritiikki
Haukkojen ja kyyhkyjen vastakkainasettelua on kritisoitu siitä, että näkökulma on liian yksinkertainen ja yksiulotteinen monimutkaisten ongelmien ratkaisemiseen. Lauri Holappa ja Jussi Ahokas puhuvat Image-lehden blogissaan Raha ja talous siitä, että Korkmanin näkökulma ja jaottelu haukkoihin ja kyyhkyihin ei ole "kattava". Lisäksi Holappa ja Ahokas ovat sitä mieltä, että Korkmanin kategorisointi haukkojen ja kyyhkyjen välillä keskittyy liikaa yhdysvaltalaisen näkemyksen toistamiseen ilman keskustelun tuomista kotimaisen kontekstin yhteyteen. Tämän lisäksi Holappa ja Ahokas näkevät, että velkahaukkojen ajattelussa ei ole kyse ainoastaan "nykyiseen suhdannetilanteeseen reagoimisesta, vaan laajemmasta ajattelutavasta".
Pöllöt
Holappa ja Ahokas huomauttavat myös, että keskittymällä pelkästään haukkojen (engl. Hawk), pulujen (engl. Pigeon) ja kyyhkyjen (engl. Dove) välisiin kamppailuihin, unohdamme yhden linturyhmän joka on yhdysvaltalaisessakin poliittisessa keskustelussa mukana: pöllöt (engl. Owls). Pöllöt edustavatkin muihin lintuaiheisiin kielikuviin verrattuna erilaista ja varsin poikkeavaa lähestymistapaa. Toisin kuin monet muut linnut, pöllöt ovat erinomaisen hämäränäkönsä ansiosta yöeläimiä, niiden pää kääntyy 270° ja niillä on poikkeuksellisen hyvä kuulo. Poliittisena metaforana rahapoliittiset pöllöt voitaisiinkin ehkä nähdä itävaltalaisen koulukunnan edustajina tai muun taloustieteen valtavirrasta poikkeavan älykkään koulukunnan edustajana. Suhdannevaihteluiden ja julkisen sektorin budjettivajeen kontrolloimisen yhteydessä niin sanotut velkapöllöt edustavat Holapan ja Ahokkaan näkemyksen mukaan jälkikeynesiläistä talousajattelua ja funktionaalisen rahoituksen periaatteita, joiden mukaan julkisen sektorin alijäämä tulisi aina asettaa sellaiselle tasolle joka mahdollistaa täystyöllisyyden saavuttamisen. Käytännössä tätä on Holapan ja Ahokkaan mukaan kuitenkin erittäin vaikea toteuttaa ilman rahapoliittista suvereeniutta. Toisin kuin velkahaukat, jotka haluavat budjettivajeen välitöntä tasapainottamista, ja velkakyyhkyt, jotka tyytyvät maltillisempaan budjettivajeen tasapainottamisen jaksottamiseen (kotimainen näkemys) tai viivyttämiseen kunnes talous on palautunut taantumasta (yhdysvaltalainen näkemys), velkapöllöjen mielestä budjettivajeen tasapainottaminen ei ole kiireellistä tai edes välttämätöntä.
Fluoreskeiini
Fluoreskeiini (C20H12O5) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään fluoresoivana merkkiaineena useissa analyyttisen kemian ja lääketieteen tutkimuksissa sekä muiden väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet
thumb|left|250px|Fluoreskeiiniliuosta Huoneenlämpötilassa fluoreskeiini on väriltään punaista tai oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin suolana. Fluoreskeiini liukenee etanoliin ja etikkahappoon, mutta ei poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Fluoreskeiinin liuokset fluoresoivat vihreinä. Voimakkainta fluoresenssi on UV-valossa. Fluoreskeiini reagoi halogeenien kanssa muodostaen muita väriaineita.
Valmistus ja käyttö
thumb|left|250px|Fluoreskeiiniliuosta UV-valossa Fluoreskeiiniä valmisti ensimmäisen kerran Adolf von Baeyer kuumentamalla ftaalianhydridiä resorsinolin kanssa vuonna 1871. Sitä valmistetaan edelleen samalla menetelmällä.
Fluoreskeiiniä käytetään indikaattorina useissa analyyttisen kemian tutkimuksissa. Sitä voidaan lisätä natriumsuolana lämmitysvesiputkiin ja sen lisääminen helpottaa vuotokohtien löytämistä. Lääketieteessä fluoreskeiiniliuosta käytetään tutkittaessa sarveiskalvoa ja sen vaurioita sekä laskimoon ruiskutettuna silmän verenkiertoa. Fluoreskeiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon. . Fluoreskeiinistä valmistetaan kloorattuja, bromattuja tai jodattuja johdannaisia, joita käytetään myös fluoresoivina väriaineina.
Elivélton
Elivélton (s. 31. heinäkuuta 1971 Serrania) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Elivélton debytoi Brasilian maajoukkueessa 1991. Hän on pelannut 13 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Son Kite
thumb|Sebastian Mullaert ja Marcus Henriksson 2007 Son Kite on malmölainen psytrancea tuottava duo, jonka muodostavat Sebastian Mullaert ja Marcus Henriksson. Duo tuottaa melodista psytrancea, tosin heidän tyyliään on usein kuvailtu myös progressiiviseksi tranceksi. Kaksikko on tehnyt yhdessä musiikkia vuodesta 1996. Son Kite on julkaissut kolme albumia ja Tokiossa nauhoitetun live-DVD:n.
Aiheesta muualla
Son Kite
Sturgeon-luokka (hävittäjä)
Sturgeon-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kolmen Naval Construction and Armament Company valmistaman aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Suunnittelu
Alusten voimanlähteenä olivat 4 000 hevosvoiman Blechynden-kattilat, joiden avulla ne saavuttivat vaaditun 27 solmun nopeuden.
Aleksei Mitro
Perhe
Aleksei Mitron sukujuuret ovat Vienan Karjalassa, Uhtuan pitäjän Enonsuussa. Mitron isoisän isä oli rikkaudestaan kuuluisa Enonsuun Dmitrei, jonka mainitsi mm. Elias Lönnrot. Mitron isä oli entinen laukkukauppias Ivan Mitrofanoff, jolla oli kauppaliikkeitä ympäri Pohjoismaita, ja äiti laihialainen Maria o.s. Hukka. Mitron sisaruksia olivat tohtori-insinööri Benjam Mitro ja sairaanhoitaja Maria von Pfaler.
Ura
Mitro opiskeli Laihian Isonkylän kansakoulussa, Vaasan ruotsalaisessa koulussa ja Pietarin yksityisessä kauppakoulussa. Hän aloitti uransa hoitamalla isänsä sekatavarakauppoja. Aleksei Mitro harjoitti myös laajaa turkiskauppaa. Hänen kauppapalvelijansa olivat pääosin vienankarjalaisia. Vuonna 1903 Mitro muutti Jyväskylään, missä perusti ison kankaiden tukku- ja vähittäisliikkeen. Myöhemmin hän perusti Jyväskylään pukutehtaan ja ompelimon. Mitro omisti kumppaneineen Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy:n, josta tuli sittemmin Oy Tikkakoski Ab. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1942.