cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cave Johnson
Konsepti
Cave Johnsonin fiktiivisen hahmon suunnitteli Erik Wolpaw sekä ääninäytteli J.K. Simmons. Hänen visuaalisen ilmeensä on suunnitellut Portal 2 pääanimaattori Bill Fletcher. Häntä on kuvailtu mm. "eriskummalliseksi miljardööriksi" sekä "ekstrovertiksi, innostuneeksi ja itsepäiseksi". Hän oli Aperture Sciencen perustaja, omistaja sekä toimitusjohtaja. Hän oli myös "suihkuverhovisiönääri" Oli olemassa myös suunnitelma, että Cave Johnson olisi Portal 2:n päähenkilö, mutta tämä idea hylättiin.. Myöhemmin ehdotettiin Cave Johnsonin olevan ensisijaisesti antagonisti, mutta myös tämä idea hylättiin. Tämä ehdotus luotiin, koska nettiin oli vuotanut lukuisia Cave Johnsonin lausumia lainauksia.
Sevastopolskajan metroasema
Sevastopolskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 8. marraskuuta 1983.
Richard Eyre
Richard Charles Hastings Eyre (s. 28. maaliskuuta 1943) on brittiläinen elokuva-, teatteri- ja televisio-ohjaaja. Hän on saanut useita palkintoja, kuten useamman Laurence Olivier Awardin. Hän oli ehdolla myös Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi. Hän on ohjannut myös oopperaa.
Eyre tunnetaan kansainvälisesti muun muassa Iris Murdochia käsittelevästä elokuvasta Iris (2001).
Ratchet & Clank (pelisarja)
Ratchet & Clank on Insomniac Gamesin kehittämä seikkailu- tasohyppely- ja toimintapelisarja. Pelisarjaan kuuluu 18 peliä, joista osa on julkaistu käsikonsoleille, ja yksi mobiililaitteille. Peleissä ohjataan pääasiassa Ratchetia, joka kantaa ystäväänsä Clankia selässään. Toimimalla yhdessä käyttämällä erilaisia aseita ja varusteita he onnistuvat ratkaisemaan ongelmia ja pähittämään vihollisensa.
184x184px|thumb|Ratchet & Clankin kansikuva.
Ratchet & Clank (2002)
Vuonna 2002 ilmestynyt sarjan ensimmäinen osa Ratchet & Clank alkaa Veldin-planeetalta, jossa mekaanikko Ratchet asuu haaveillen avaruudessa seikkailusta, samalla rakentaen omaa avaruusalustaan. Samaan aikaan Quartu-planeetalla pelin antagonistin, puheenjohtaja Drekin omistama robottitehdas tuottaa vääränlaisen robotin, jolle pian selviää Drekin suunnitelma rakentaa uusi planeetta hänen omalle kansalleen repimällä valtavia palasia muista planeetoista. Robotti onnistuu pakenemaan, mutta tekee pakkolaskun Veldinille. Ratchet löytää robotin, ja nimeää hänet Clankiksi. Kun Clank kertoo Ratchetille Drekin suunnitelmista, lähtevät he yhdessä pysäyttämään hänen aikeensa.
Ratchet & Clank 2 : Going Commando
Ratchet & Clank 2 (2003) sijoittuu jonkin aikaa edellisen pelin tapahtumien jälkeen. Ratchetia ja Clankia haastatellaan TV:ssä heidän sankariteostaan, kunnes eräässä toisessa galaksissa toimivan suuryrityksen, Megacorpin johtaja, Abercrombie Fizzwidget näkee lähetyksen ja siirtää heidät avaruusristeilijälleen. Hän pyytää heiltä apua erään varastetun koekappaleen palauttamiseen. Ratchet saa kattavan taistelukoulutuksen matkan varrella.
Ratchet & Clank 3
Ratchet & Clank 3 (2004) alkaa, kun Ratchet ja Clank nauttivat vapaa-ajastaan hulppeassa asunnossaan edellisen pelin tapahtumien jälkeen. Pian heille kuitenkin selviää, että Thyrranoid-sotajoukot ovat laukaisseet invaasion Ratchetin kotiplaneetalle, Veldinille. Hyökkäyksen takana on paha robotti, tohtori Nefarious, jonka tavoitteena on muuttaa kaikki elävät olennot roboteiksi. Ratchet ja Clank palaavat takaisin Solana-galaksiin, ja yhdessä galaktisten rangereiden avulla he taistelevat Thyrranoid-armeijaa vastaan.
Ratchet: Gladiator
Ratchet Gladiator vie pelisarjan synkempään suuntaan. Ratchet kaapataan ilkeän mediamoguli Gleeman Voxin käskystä suosittuun holovid-ohjelmaan nimeltään Dreadzone. Ratchetin täytyy taistella pitääkseen itsensä ja ystävänsä elossa. Dreadzonen säännöt kieltävät Clankia auttamasta ystäväänsä, mutta Clank toimii pelissä Ratchetin tehtävien ohjaajana, joka antaa neuvoja ja henkistä tukea. Ratchetin kaulaan on asennettu niin kutsuttu Deadlock Collar, joka antaa tuskallisen sähköiskun hänen yrittäessään paeta. Gleeman Vox voi kuitenkin räjäyttää sen ja Ratchetin napin painalluksella. Lopulta Ratchetin täytyy yrittää pelastautua ja saattaa Vox-Networks tuhoon, jotta galaksi olisi turvallisempi paikka. Gladiatorissa Ratchetin apuna on kaksi taistelurobottia, jotka auttavat Ratchetiä pyörittämään nodecrankeja ja hakkeroimaan ns. Hacker Orbeja jne. Boteille on mahdollista ostaa lisäpäivityksiä sekä värjätä ja ostaa uusia päitä. Pelissä on myös cooperative -pelimuoto eli tarinaa pelataan kaksin, mutta toisin kuin yksinpeli moodissa, siinä ei ole taistelurobotteja pelaajien apuna, vaan kaveri ohjastaa aluksi Alfa Clankia tai jotakin muuta pelisarjan hahmoa.
Ratchet & Clank: Size Matters
High Impact Games julkaisi vuonna 2007 Ratchet & Clank -pelin PlayStation Portablelle, jonka jälkeen kyseinen peli julkaistiin myöhemmin PlayStation 2:lle. Peli on saanut paljon hyviä arvosteluja, kuten muutkin Ratchet & Clank -sarjan pelit. Peli alkaa, kun Ratchet ja Clank tapaavat pikkutytön joka aikoo tehdä kouluun esitelmän Ratchetistä. Juoni huipentuu kun salaperäiset teknomiitit nappaavat tytön. Pelissä käytetään kutistussädettä jolla voi tutkia teknomiittien maailmankaikkeutta. Pääpomo pelissä on keisari Otto Destruct, joka aikoo tehdä Ratchet-klooniarmeijan, jotta hän saisi galaksin älykkäimmät olennot aivojensiirtokoneeseensa. Otto huijaa jo monesta Ratchet and Clankistä tuttua Captain Qwarkia, että hän olisi muka Qwarkin isä. Pelin aseita mm. happohanska (pommiase), moukutin (pistooli), tärinäättöri (suurin osa aseista on edellisistä peleistä). Pelin tekstityksen saa myös suomen kielelle. Pelissä on moninpeli jossa on neljä eri kenttää ja kaksi pelimuotoa; rautalombax, jossa voi toimia yhdessä tai olla vastakkain, toinen pelimuoto on lipunryöstö jossa pitää varastaa vihollisen lippu ja viedä se omaan tukikohtaan.
Ratchet & Clank: Tools of Destruction
Ratchet & Clank: Tools of Destruction julkaistiin PlayStation 3:lle 14. marraskuuta 2007. Peli on sarjan ensimmäinen kokonaan suomeksi puhuttu osa. Hahmoja on kehitetty hieman takaisinpäin kohti ensimmäisen pelin kepeyttä. Kehitys aloitettiin kun Resistance: Fall of Man valmistui marraskuussa 2006. Peli alkaa siitä, kun ilkeä keisari Tachyon hyökkää planeetta Kerwanin Metropolis-kaupunkiin tuhotakseen Ratchetin. Ratchet ja Clank selviävät nipin napin Tachyonin joukoilta kaappaamalla keisari Tachyonin aluksen, jolla he joutuvat Polaris-nimiseen galaksiin. Clank alkaa nähdä mystisiä otuksia, zoneja, joilta hän kuulee Lombaxien salaisuudesta. Ratchet ja Clank aloittavat etsimisen uusien ystäviensä Talwynin, Cronkin ja Zephyrin kanssa. Ratchetia vastassa on myös grogia juova avaruusmerirosvokapteeni Slag. Pelin lopussa Ratchet voittaa Tachyonin ja zonit sieppaavat Clankin.
Ratchet & Clank: Quest for Booty
Ratchet & Clank: Quest for Booty jatkaa tarinaa siitä, mihin pelin edellinen osa jäi. Seikkailu alkaa, kun Ratchet ja Talwyn saavat Iris-supertietokoneelta vihjeen Clankin olinpaikasta. Heitä kehotettiin etsimään kapteeni Angstrom Darkwater, kirottu merirosvo, joka saattaa tietää tien salaperäisten zonien luo. Niinpä Ratchet ja Talwyn suuntaavat kohti Drogol-sektorilla sijaitsevaa Merdegraw-planeettaa. Planeetalla he kohtaavat tuttunsa Ruoste-Peten, joka myös etsii kapteeni Darkwateria. Kömmähdykseksi Ruoste-Pete herättää Darkwaterin pistämällä Slagin pään hänen vartaloonsa, mutta Slag ja Darkwater yhdistyivät yhdeksi robotiksi, joka muuttuu välillä Slagiksi ja Darkwateriksi. Lopulta tämä robotti aikoo ryöstää Hoolefar Islandin, mutta Ratchet tuhoaa Slagin ja Darkwaterin yhdistelmän. Slag kuitenkin selviää Ruoste-Peten kanssa. Pelin aikana Ratchet näki Clankin toisessa maailmassa, ja pelin lopussa Ratchet saa Clankin olinpaikan koordinaatit, jotka viittaavat tri. Nefariuksen uuteen maailmaan.
Peli tuli PlayStation-Storeen ja Blu-Raylle 21. elokuuta 2008.
Ratchet & Clank: A Crack in Time
Ratchet & Clank -peli, jossa Ratchet yrittää pelastaa Clankin tohtori Nefarioukselta. Pelissä taistellaan universumin mahtavinta asetta, aikaa vastaan. Peli alkaa, kun Clank herää suuren kellon sisällä ja pakenee tohtori Nefarioukselta. Samaan aikaan Ratchet yhdessä kapteeni Qwarkin kanssa joutuvat aika-aaltoon. He putoavat Quantos-planeetalle. Törmäyksessä Aphelion vaurioituu ja he joutuvat hankkimaan zoneja korjaamaan sen. Pelin myöhemmissä planeetoissa Clank palaa Ratchetin luo ja Ratchet tapaa ennen tätä mystisen lombaxin, Alister Azimuthin, joka haluasi palauttaa lombaxit takaisin virheensä takia. Lopussa kuitenkin kelataan aikaa ja tavataan jo alussa esiintynyt Flint Vorselon, Nefariouksen palkkasoturi.
Julkaistu syksyllä 2009.
Ratchet & Clank: Nexus
Ratchet & Clank: Nexus päättää Tools of Destruction -pelin aloittaman Future-saagan. Peli julkaistiin marraskuussa 2013.
Ratchet & Clank: Going Mobile
Vuonna 2005 julkaistiin matkapuhelimella pelattava Ratchet & Clank: Going Mobile. Peli ei edellisistä sarjan peleistä poiketen ole Insomniac Gamesin vaan Handheld Gamesin kehittämä. Pelissä Ratchet & Clank joutuvat puhelimen sisälle.
Ratchet & Clank: Clone Home
Mobiilialustalle tehty peli, jonka kehitys lopetettiin kesken. Julkaisuaikataulu olisi ollut vuonna 2006.
Secret Agent Clank
Secret Agent Clank on High Impact Gamesin tuottama peli PlayStation Portablelle. Peli poikkeaa paljon entisistä Ratchet & Clank -peleistä.
Pelissä voi pelata Ratchetilla, Gadgeboteilla, Qwarkilla ja tietenkin itse Clankilla. Juoni alkaa siitä, kun Ratchet joutuu vankilaan epäiltynä galaksin arvokkaimman timantin varastamisesta Boltaire-museosta. Clankin tehtävänä on pelastaa Ratchet, joka on laittomasti pidätetty epämääräisissä olosuhteissa. Clank lähtee hakemaan ystävälleen oikeutta, ja matka vie hänet eri puolille avaruutta erikoisvartioiduista vankiloista aina tähtienvälisille kasinoille saakka. Clank voi turvautua omaan kamppailulajiinsa (Clank-Fu), ja hänellä on käytössään monia vempaimia kuten rusettirangi ja holomonokkeli. Clank pääsee myös hurjastelemaan urheiluautoilla, pikaveneillä ja lumilaudoilla. Apunaan Clankilla on kaksi pelattavaa sivuhahmoa: jakoavaintaan heilutteleva Ratchet ja tunaroiva supersankari Captain Qwark, joka kirjoittaa oman elämäkertansa vieden kaiken kunnian Clankilta seuraten tätä ympäri galaksia. Pelissä ilmestyy myös Clankin vanha tuttu Klunk, joka on myös pelin päävastus.
Tällä kertaa High Impact Games ei tuo mukanaan moninpelimahdollisuutta, sillä he aikovat keskittyä ainoastaan hyvän yksinpelin tekemiseen. Peli ilmestyi 2008 heinäkuussa PSP:lle. Myöhemmin Sanzaru Games teki pelistä PS2-version.
Ratchet & Clank: All 4 One
Ratchet & Clank: All 4 One julkaistiin PlayStation 3:lle lokakuussa 2011. Peliä voi pelata yksin tai yhteensä kolmen muun pelaajan kanssa. Hahmoina ovat Ratchet, Clank, Qwark ja tohtori Nefarious, joista kullakin on omat erityisaseensa, joskin erot hahmojen välillä ovat pääosin visuaalisia.
Playstation Move Heroes
Playstation Move Heroes julkaistiin 25. maaliskuuta 2011 Playstation 3:lle. Pelissä Playstationin kuusi suurinta sankaria (Ratchet, Clank, Sly, Bentley, Jak ja Daxter) lyödään yhteen. Pelin alussa Ratchet ja Clank taistelevat suurta tappajarobottia vastaan, jolla ei ole hyvät mielessä. Kesken taistelun Racthet ja Clank siepataan toiseen maailmaan. Jakin ja Daxterin maailmassa Jakin auto on otettu valtaan ja he taistelevat sitä vastaan, ja auton tuhoudutta heidät siepataan toiseen maailmaan. Sly ja Bentley, kotikaupungissaan Pariisissa ovat aikeissa vapauttaa Murrayn tarkeimmin vartioidusta vankilasta. Juuri kun Slyn köysi katkeaa, aika pysähtyy ja heidät siirretään samaan maailmaan Ratchetin, Clankin, Jakin ja Daxterin kanssa. Pelin tarkoitus on auttaa heidät pois sieltä. Pelissä on erilaisia tasoja, jotka pitää saada läpi, esim. yhdessä tasossa pitää keilata ja toisessa taas pitää ohjata frisbeetä.
The Ratchet & Clank: Trilogy
The Ratchet & Clank Trilogy julkaistiin 27. kesäkuuta 2012 PlayStation 3:lle. Se sisältää kaikki kolme alkuperäistä PlayStation 2:n Ratchet & Clank -peliä. Grafiikat tukevat 3D- ja 1080p-muotoja. Pelissä on myös Ratchet & Clank 3:n moninpeli internetin kautta.
Ratchet & Clank: Q-Force
Ratchet & Clank: Q-Force (Pohjois-Amerikassa Full Frontal Assault) julkaistiin 30.11.2012 PS Storeen PS3-konsolille ja PS Vitalle (tulee myös Blu-Ray Discille Euroopassa). Peli palaa kolmannen persoonan kameraan, kuten alkuperäisessä sarjassa, ja sisältää moninpelitilan. Pelissä on sama moottori kuin All 4 One:ssa, eli Insomniac Engine. Insomniac Games ilmoitti pelin juhlistavan sarjan kymmenettä vuosipäivää. Peli tukee myös Cross-Play:tä ja Cross-Savea.
Ratchet & Clank (2016)
Ratchet & Clank on vuonna 2016 PlayStation 4:lle ilmestynyt uusintaversio alkuperäisestä Ratchet & Clank -pelistä. Pelin tarinan pohjalta on myös tehty Ratchet & Clank -elokuva.
Ratchet & Clank: Rift Apart
Ratchet & Clank: Rift Apart on ensimmäinen pelisarjan PlayStation 5:lle julkaistu osa.
Heini-Klopfer-Skiflugschanze
Heini-Klopfer-Skiflugschanze on lentomäki Oberstdorfissa Baijerin osavaltiossa Saksassa.
Historia
Kun saksalaiset eivät saaneet osallistua vuoden 1948 Sankt Moritzin talviolympialaisiin, kolmen Oberstdorfilaisen mäkihyppääjän Sepp Weilerin, Heini Klopferin ja Toni Brutscherin keskuudessa heräsi ajatus oman suuren hyppyrimäen rakentamiseksi. Vuonna 1949 tehtiin rakennussopimukset ja uuden lentomäen rakennustyöt saatiin aloitettua Stillachtal-laaksoon Heini Klopferin ja Willi Huberin suunnitelmien mukaisesti. Vain viiden kuukauden rakentamisen jälkeen puinen vauhdinottotorni valmistui ja avajaisia saatiin viettää 2. helmikuuta 1950. Helmi- maaliskuun vaihteessa järjestettiin Oberstdorfissa ensimmäistä kertaa kansainvälinen Ski Flying Week -kilpailu, jossa 100 000 katsojaa todisti kolmen uuden maailmanennätyksen syntyä.
Vuoden 1973 lentomäen MM-kilpailuja varten vanha vauhdinottotorni purettiin turvallisuussyistä ja tilalle rakennettiin uusi betoninen torni. Heini Klopfer ei ollut enää todistamassa remonttia, koska hän kuoli 50-vuotiaana vuonna 1968. Hänen kunnioitukseksi lentomäki nimettiin hänen mukaansa. Sen jälkeen alastulorinnettä on kaivettu ja muotoiltu monta kertaa lentomäen suurentamiseksi. Suurin 1,1 miljoonaa euroa maksanut remontti tapahtui vuonna 2007 seuraavan vuoden 2008 MM-kilpailuja varten, jolloin hyppääjien lämpiötä suurennettiin, asennettiin valaistus ja vauhtimäki remontoitiin viimeisimpien FIS:n vaatimuksien mukaiseksi.
Vuonna 2016 lentomäkeä remontoitiin 11,6 miljoonalla eurolla vuoden 2018 MM-kilpailuja varten. Remontissa lentomäen keula rakennettiin kokonaan uudelleen seitsemän metriä taaemmaksi ja viisi metriä ylemmäksi säilyttäen kuitenkin ainutlaatuisen vanhan tornin. K-piste siirtyi 185 metristä 200 metriin ja HS-piste siirrettiin 213 metristä 225 metriin. Myös tuomaritorni, hiihtohissi ja yleistä infrastruktuuria uusittiin. Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin 235 metriin.
Nykyinen lentomäki on maailman neljänneksi suurin lentomäki ja sitä pidetään niistä turvallisimpana, koska metsä suojaa alastulorinnettä tuulelta. Paikalliset kutsuvat lentomäkeä ”Oberstdorfin liuskekivitorniksi”. Alastulorinteen vierustan hiihtohissi palvelee myös turisteja, joka vie tornin juurelle kilpailuiden aikana mäkihyppääjät. Tornin huipulle vie hissi, johon mahtuu 12 henkilöä. Tornin huipulta avautuu hulppeat näkymät ympäristöön ja siellä on kioski, lämmitelyhuone ja WC-tilat.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 242,5 metriä on hypännyt Domen Prevc.
Kari Hotakainen
Kari Matti Hotakainen (s. 9. tammikuuta 1957 Pori) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaanien lisäksi muun muassa runoja, lasten- ja nuortenkirjoja, kuunnelmia, käsikirjoituksia ja henkilökuvan. Hänellä on Sanavalinta-niminen yritys, jonka kautta hän harjoittaa julkaisutoimintaa.
Hotakainen sai vuoden 2002 Finlandia-palkinnon romaanillaan Juoksuhaudantie, josta tehtiin myös samanniminen elokuva. Myös neljä hänen muuta teostaan ovat olleet Finlandia-ehdokkaina: Klassikko (1997), Huolimattomat (2006), Ihmisen osa (2009) ja Henkireikä (2015). Lisäksi hänen lastenkirjansa Ritva oli vuoden 1997 Finlandia Junior -palkintoehdokas.
Ura
250px|thumb|Hotakainen [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla vuonna 2004.]] thumb|250px|Hotakainen Helsingin kirjamessuilla vuonna 2009. Hotakainen kirjoitti ylioppilaaksi Rautalammin yhteislukiosta vuonna 1976. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1980. Hotakainen työskenteli STT:n toimittajana 1981–1985, Mainonnantekijäin copywriterina 1985–1986 ja WSOY:n mainostoimittajana 1986–1995. Hän on ollut myös Helsingin Sanomien kolumnisti sekä työskennellyt toimittajana Savon Sanomissa. Vuodesta 1995 Hotakainen on ollut vapaa kirjailija.
Hotakaisen ensimmäinen romaani Buster Keaton – elämä ja teot (1991) voitti Savonia-palkinnon vuonna 1993. Teos oli myös Runeberg-palkintoehdokkaana. Se on tiiviimpi ja keskittyneempi kuin Hotakaisen muu tuotanto. Kirja on pienoisromaani ja sen kielellinen huumori on Hotakaista parhaimmillaan. Romaani Bronks (1993) eroaa Hotakaisen muusta tuotannosta pituutensa vuoksi. Se on myös perussävyltään pessimistisempi kuin hänen aikaisemmat teoksensa. Bronks sijoittuu aikaan, paikkaan ja maailmaan, jota ei voi määritellä, mutta josta voi silti selvästi tunnistaa nyky-yhteiskunnan piirteitä. Se on yhteiskunnallinen romaani ja kritiikki vallitsevia järjestelmiä kohtaan. Hotakainen ei kuitenkaan esitä yhteiskuntakritiikkiään realismin normaaliromaanin puitteissa, vaan on valinnut lajityypikseen fantasian ja tieteiskirjallisuuden sekamuodon. Hotakainen sai vuonna 1993 myös Suomi-palkinnon.
Useimmissa Hotakaisen romaaneissa ollaan arjessa, tavallisessa Suomessa. Hän kuvaa kirjoissaan maaseutua tai lähiöelämää sekä ruumiillista työtä tekeviä ihmisiä. Syntisäkki (1995), Klassikko (1997) ja Iisakin kirkko (2004) ovat kaikki kuvauksia suomalaisista miehistä. Hotakaisen varsinainen läpimurtoteos oli osin omaelämäkerrallinen Klassikko. Teos oli vuonna 1997 Finlandia-palkintoehdokkaana. Siitä tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 2001. Vuonna 1997 Hotakaisen lastenkirja Ritva oli Finlandia Junior -palkintoehdokas. Vuonna 2000 ilmestyi nuortenkirja Näytän hyvältä ilman paitaa, joka on tarinakokonaisuus helsinkiläisistä nuorista ja heidän elämästään. Kirja sai ilmestymisvuonnaan Topelius-palkinnon.
Hotakaisen vuonna 2002 ilmestynyt romaani Juoksuhaudantie sai Finlandia-palkinnon, ja kirjasta tehtiin samanniminen elokuva. Hotakainen sai romaanista Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2004. Kirjan päähenkilö haluaa keskitasoisen, järkihintaisen omakotitalon, mutta Helsingin asuntomarkkinoilla se on melkein mahdotonta. Kun valtaosa suomalaisista haluaisi asua omassa talossa, romaani osuu suureen unelmaan. Kirja on käännetty yli kymmenelle kielelle.
Vuonna 2006 Hotakainen sai pohjoismaisen näytelmäkirjailijapalkinnon näytelmästä Punahukka. Romaani Huolimattomat oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2006. Vuonna 2009 ilmestyi romaani Ihmisen osa, joka oli myös Finlandia-ehdokas. Teos sai Runeberg-palkinnon. Ritva Valkama luki teoksen äänikirjaksi Yle Radio Suomelle. Vuonna 2011 romaani sai ranskalaisen Prix Courrier International -palkinnon parhaana käännöskirjana.
Hotakaisen teoksista on koottu aforismikokoelma Asialliset (2011), jonka on toimittanut Esa Silander. Hotakainen on kirjoittanut myös lastennäytelmiä, kuunnelmia ja kolumneja sekä käsikirjoittanut kymmenenosaisen televisiosarjan Tummien vesien tulkit (2002). Hän on toiminut myös kommentaattorina MTV3:n Ensi-ilta-ohjelmassa.
Hotakainen oli vuonna 2015 Kirjan ja ruusun päivän kirjailija teoksella Kantaja. Samana vuonna ilmestyi hänen romaaninsa Henkireikä, joka valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Palkintoraadin mukaan ”Hotakainen käsittelee aikamme tabuja oivaltavasti ja hauskasti.”
Hotakainen on yksi Pitääkö olla huolissaan? -ohjelman vakiopanelisteista.
Yksityiselämä
Hotakaisen vanhemmat ovat kauppias, valokuvaaja Keijo Hotakainen ja myyjä Meeri Ala-Kuusisto. Hän on kahden lapsen isä ja ollut naimisissa Tarja Laaksosen kanssa vuodesta 1983. Hotakainen asuu Helsingin Pakilassa. 3. maaliskuuta 2012 Hotakainen loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa Hämeenlinnan Rengossa.
Flanderin ympäriajo 2014
Flanderin ympäriajo 2014 oli järjestyksessään 98. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se käytiin 259,1 kilometrin reitillä Bruggesta Oudenaardeen 6. huhtikuuta 2014. Kilpailu kuului UCI World Touriin. Fabian Cancellara voitti kilpailun oltuaan paras neljän ajajan loppukirissä ennen Greg Van Avermaetia, Sep Vanmarckea ja Stijn Vandenberghiä.
Suomen Filmiteollisuus
thumb|Suomen Filmiteollisuuden äänittämön ohjauspöytä. Etualalla äänittäjä [[Kurt Vilja.]] Suomen Filmiteollisuus Oy (SF) oli vuosina 1933–1965 toiminut suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Sen perusti Erkki Karu riitauduttuaan aiemman yhtiönsä Suomi-Filmin uudistuneen johdon kanssa. Elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja T. J. Särkkä oli Suomen Filmiteollisuuden keskeinen hahmo ja Karun kuoltua yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1935 aina sen toiminnan päättymiseen saakka. Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa toimivat muiden muassa elokuvaohjaajat Armand Lohikoski, Edvin Laine, Matti Kassila ja Ville Salminen. Yhtiön tunnettuihin elokuviin kuuluu muun muassa Tuntematon sotilas. Suomen Filmiteollisuus julistettiin konkurssiin vuonna 1965.
Kahdenkymmenen katsotuimman kotimaisen elokuvan joukkoon mahtuu neljä SF-tuotantoa: Tuntematon sotilas (1955, sijalla yksi), Kulkurin valssi (1941, sijalla kaksi), Kaivopuiston kaunis Regina (1941, sijalla kuusi) ja Kaunis Veera (1950, sijalla kahdeksan).
Flanderin ympäriajo 2014
Osallistuneet joukkueet
Kilpailussa olivat mukana seuraavat 25 joukkuetta:
Allen B. DuMont
Allen Balcom DuMont (29. tammikuuta 1901 New York, New York – 15. marraskuuta 1965 New York) oli yhdysvaltalainen insinööri ja keksijä. Hänet tunnetaan erityisesti työstään katodisädeputken kehittämisessä.
Suomen Filmiteollisuus
Konkurssi
Joulukuun 13. päivänä vuonna 1965 Suomen Filmiteollisuuden henkilökunnalle kerrottiin, että yhtiön toiminta oli päätetty lopettaa vuoden viimeisenä päivänä ja työt yhtiössä lopetetaan jo 15. päivänä joulukuuta. SF jätti konkurssihakemuksensa, joka hyväksyttiin, vaikka yhtiön varat olivat pesäluettelon mukaan velkoja suuremmat; SF:llä erotus oli ja laboratoriosta vastanneella yhtiöllä. Yhtäkään velkojaa ei ilmestynyt paikalle, kun SF:n konkurssipäätös julistettiin raastuvanoikeudessa.
Allen B. DuMont
DuMont sairastui 11-vuotiaana polioon. Hän oli vuoteenomana vuoden ajan, jona aikana hän kiinnostui radioista hänen isänsä ostettua hänelle kidekoneen. 15-vuotiaana DuMont suoritti laivasähköttäjän tutkinnon, jota työtä hän teki kesäisin usean vuoden ajan.
Suomen Filmiteollisuus
Konkurssi
Yhtiön kuvaus- ja valmistuskalustosta valtaosa myytiin Suomi-Filmille ja elokuvien teatterilevitysoikeudet Kinostolle. Elokuvien televisio-oikeudet oli Yleisradio hankkinut jo aikaisemmin ostamalla Elosalama Oy:n, joka sai SF:ltä televisiolevitysoikeudet kaikkiin vuoden 1961 loppuun mennessä tuotettuihin SF-elokuviin Elosalaman omistamia elokuvateattereita vastaan. Molemmat yhtiöt olivat T. J. Särkän johtamia.
Allen B. DuMont
DuMont valmistui sähköinsinööriksi 1924, ja hän siirtyi Westinghouse Lamp Companyn palvelukseen Bloomfieldiin, New Jerseyn osavaltioon, jossa hänen tehtäviinsä kuului muun muassa tuotanto- ja testilaitteiden kehittäminen. 1928 DuMontista tuli De Forest Radio Companyn pääinsinööri. Siellä ollessaan hän kiinnostui Charles F. Jenkinsin jo 1920-luvun alkupuolella kehittelemistä televisiolaitteista. Omien kokeilujensa tuloksena DuMont päätyi siihen, että televisio tulisi toteuttaa elektronisesti sähkömekaniikan sijaan.
Vuonna 1931 DuMont perusti DuMont Laboratories -nimisen yrityksen, joka valmisti pitkän käyttöiän saavuttavia katodisädeputkia. Seuraavana vuonna Dumont ehdotti Yhdysvaltain armeijalle radioaaltoihin perustuvaa paikannusjärjestelmää. Häntä ei kuitenkaan usein mainita ensimmäisien tutkan kehittäjien joukossa, sillä armeija halusi pitää keksinnön salaisena ja neuvoi DuMontia olemaan hakematta patenttia. Hän kuitenkin osallistui pitkän kantaman tutkan kehitystyöhön toisen maailmansodan aikana.
Dumont Laboratories toi ensimmäisen täyselektronisen televisionsa markkinoille 1938. Allen B. Dumont oli merkittävässä roolissa National Television Systems Committeessa, joka vuonna 1941 määritteli käyttöön otettavat televisiostandardit. Omien televisiovastaanottimiensa myyntiä vauhdittamaan Dumont Laboratories perusti DuMont Television Networkin, joka toimi 1946–1955.
Dumont Laboratoriesien fuusioitua Fairchild Camera and Instrumentin kanssa 1960, Allen B. DuMont toimi konsulttitehtävissä kuolemaansa saakka vuonna 1965.
Internetilmiö
pienoiskuva|Esimerkki kuvasta, johon on lisätty Impact-fontilla tekstiä. Internetilmiö (tunnettu myös nimityksellä internetmeemi, lyhyemmin meemi, ) viittaa Internetissä leviävään asiaan, joka saavuttaa toisinaan suuren suosion ja leviää nopeasti verkossa. Jotkut ilmiöstä ovat lyhytikäisiä, toiset pysyvät suosiossa vuosikausia. Hyvinkin vähäpätöiseltä vaikuttavat asiat, kuten kotitekoiset videoleikkeet, ovat voineet nousta internetissä arvaamatta hyvin suosituiksi.
Hanka (järvi)
Hanka tai Hankajärvi on suuri järvi Venäjän kaukoidän ja Kiinan rajalla. Primorjen aluepiiriin ja Heilongjiangin maakuntaan kuuluva järvi sijaitsee 170 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen ja 90 kilometriä Jixin kaupungista itään.
Internetilmiö
Meemikuvien levittäjä voi syyllistyä tekijänoikeusrikkomukseen, jos alkuperäisen kuvan tekijä ei ole antanut lupaa kuvan levittämiseen.
Hanka (järvi)
Jokseenkin saarettoman ja pyöreänmuotoisen järven pinta-ala on keskimäärin 4 190 km² (vaihteluväli 4 000 – 4 400 km²); järvi on siis saman kokoinen kuin Saimaa. Pinta-alasta 3 030 km² on Venäjän ja 1 160 km² Kiinan puolella. Järvi on 90 kilometriä pitkä ja enimmillään 67 kilometriä leveä. Itse asiassa Hanka käsittää kaksi eri järveä, joita erottaa 10 metrin korkuinen hiekkavalli. Rannat ovat hetteikköä paitsi järven luoteisosassa.
Oscar-gaala 2003
Oscar-gaala 2003 oli 75. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2002 parhaille elokuville. Gaala pidettiin 23. maaliskuuta 2003 Kodak-teatterissa Hollywoodissa. Palkintotilaisuuden juontajana toimi näyttelijä-koomikko Steve Martin, joka oli juontanut myös vuoden 2001 Oscar-gaalan.
Eniten ehdokkuuksia keräsi Rob Marshallin ohjaama Chicago, joka oli ehdolla kolmessatoista eri kategoriassa. Elokuva lopulta voitti kuusi palkintoa. Martin Scorsesen ohjaama Gangs of New York oli ehdolla kymmenessä kategoriassa, mutta se ei voittanut yhdessäkään.
Hanka (järvi)
Hankajärvi on hyvin matala, keskimäärin vain 4,5 metriä ja syvimmillään 10,6 metriä. Kokonaistilavuus on keskimäärin 18,3 km³. Järven pinnan taso vaihtelee, korkeus merenpinnasta on 68–70 metriä.
Järven ympäristö on tärkeää kosteikko- ja luonnonsuojelualuetta rajan molemmin puolin. Siellä esiintyy monia harvinaisia vesilintuja, muun muassa kiljuhanhi, mikä on merkittävää niin suojelu-, ekomatkailu- kuin tutkimusmielessäkin. Kiinan puolella alue on valtion omistuksessa ja maatalouskollektiivien kalastus- sekä viljely- ja karjatalouskäytössä.
Venäjän puolelle perustettiin Hankan kansallispuisto (Ханкайский заповедник, Hankaiski zapovednik) vuonna 1990. Vuonna 1996 Venäjän ja Kiinan suojelualueista perustettiin yhteinen kansainvälinen Hankajärven kansallispuisto (международный заповедник «Озеро Ханка»). Kansallispuisto koostuu viidestä erillisestä osasta, yhteisalaltaan noin 400 km². Se kuuluu myös Ramsarin sopimuksen kosteikkoalueisiin.
Josh Mulvany
Joshua Paul Mulvany (s. 26. joulukuuta 1988 Oxford) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti aiemmin Suomen Veikkausliigassa FC KTP:tä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelaa keskellä tai oikeassa laidassa.
Mulvany pelasi kaudella 2012 Kakkosta EIF:ssä. Ennen Suomeen saapumistaan hän oli opiskellut Yhdysvalloissa ja pelannut paikallista yliopistosarjaa Louisburg Collegessa sekä Kentuckyn yliopistossa. Suomen sarjakauden päätyttyä Mulvany siirtyi Englannin konferenssissa pelanneeseen Oxford Cityyn talvikaudeksi. Kevääksi 2013 hän palasi Suomeen siirtyen Ykkösessä pelanneeseen FC KooTeePeehen. Mulvany jatkoi KTP:ksi nimensä muuttaneessa joukkueessa myös kaudella 2014, jolla joukkue sijoittui sarjassa toiseksi. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Veikkausliigaan nousseessa KTP:ssa 12. huhtikuuta 2015 FC Lahtea vastaan pelatussa vierasottelussa.
Rouva varapresidentti
Rouva varapresidentti (Veep) on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Armando Iannucci. Se on amerikkalainen versio brittiläisestä poliittisesta satiirisarjasta Politiikan nappula, joka on myös Iannuccin luomus. Rouva varapresidentti alkoi HBO-kanavalla 22. huhtikuuta 2012. Suomessa Yle aloitti sarjan esittämisen 16. maaliskuuta 2013. Sarjan pääosassa on Julia Louis-Dreyfus, joka on saanut roolistaan kuusi perättäistä Primetime Emmy -palkintoa. Itse sarja on palkittu parhaan komediasarjan Primetime Emmyllä kolmesti peräkkäin.
Vuonna 2019 esitetty seitsemäs kausi oli sarjan viimeinen. Kauden julkaisu viivästyi Louis-Dreyfusin sairastuttua rintasyöpään.
Urawa Red Diamonds
Saavutuksia
Ammattilaisjoukkueena
Tšertanovskajan metroasema
Tšertanovskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 8. marraskuuta 1983.
Mustajalkamangusti
Mustajalkamangusti (Bdeogale nigripes) on keskisen Afrikan sademetsissä elävä mangustilaji. Se on ilman häntää 17,5–37,5 senttimetrin pituinen ja jopa 3 kilogramman painoinen. Mustia jalkoja lukuun ottamatta se on lähinnä harmaanruskea. Mustajalkamangusti on suurimmaksi osaksi yöaktiivinen yksineläjä. Pääravintoa ovat hyönteiset, mutta se syö myös pieniä selkärankaisia, raatoja, sieniä ja hedelmiä.
Koko ja ulkonäkö
Mustajalkamangustin ruumiinpituus on 37,5–60 senttimetriä ja hännän pituus 17,5–37,5 senttimetriä. Hartiakorkeus on 15–17,5 senttimetriä ja paino 0,9–3 kilogrammaa. Laji on hoikka ja tylppäkuonoinen. Turkin yläosa on pitkä ja karkea, alaosa pehmeä ja tiheä. Turkin väri on pääosin harmaanruskea, jaloista musta. Yksittäiset karvat ovat tavallisesti ruskeakärkisiä, tyvestä valkoisia. Karvanlähdön takia eläimen väritys voi iän myötä muuttua tummemmaksi. Jaloissa on neljä varvasta, joita yhdistää räpylä. Kynnet eivät ole sisään vedettäviä. Hajurauhaset ovat peräaukon tienoilla. Hampaita on 36–40, joista 12 on etuhampaita, 4 kulmahampaita, 12–16 välihampaita ja 8 poskihampaita.
Mustajalkamangustin lähisukukulainen jacksoninmangusti luokitellaan joskus mustajalkamangustin alalajiksi, mutta lajien kalloissa ja nahoissa on eroja. Mustajalkamangusti on suurempi ja sen turkki on selästä lyhyempi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mustajalkamangusti elää vain keskisessä Afrikassa. Sen levinneisyys ulottuu Kaakkois-Nigeriasta länteen Kameruniin, Keski-Afrikan tasavaltaan ja sieltä etelään Päiväntasaajan Guineaan, Gaboniin, Kongon tasavaltaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan Kongojoen pohjoispuolella. Idässä lajin levinneisyys ulottuu Kongon pohjoisrantaa pitkin aina Itä-Afrikan hautavajoamaan Kongon demokraattisen tasavallan itäosiin asti. Se elää jopa tuhannen metrin korkeudessa merenpinnasta. Mustajalkamangusti saattaa elää myös Angolassa, mutta varmoja todisteita ei ole, sillä Angolasta pyydystetyt näytteet ovat tuhoutuneet tulipalossa. Ne onkin mahdollisesti sekoitettu selousinmangustiin.
Mustajalkamangustin elinympäristöä ovat tiheät sademetsät, joissa on tiheää pensaikkoa. Lajia tapaa usein jokien läheisyydessä. Vahingoittuneista metsistä sitä ei yleensä löydä.
Mustajalkamangusti on useiden auktorien kuvailun mukaan harvinainen laji, joka on yleisempi levinneisyysalueensa etelä- ja itäosissa. Laajan levinneisyyden ja suhteellisen hyvin säilyneen elinympäristön ansiosta mustajalkamangusti luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi. Kanta on kuitenkin todennäköisesti taantumassa metsien sirpaloitumisen, hakkuiden, kaivostoiminnan, kaskiviljelyn ja vähäisemmissä määrin myös bushmeat-lihan metsästyksen vuoksi. Lajia tavataan useilla suojelualueilla, kuten Dzanga-Sanghan erityissuojelualueella ja Okapin eläintensuojelualueella.
Paikalliset asukkaat metsästävät toisinaan mustajalkamangusteja niiden lihan takia. Mbuti-pygmit eivät sitä kuitenkaan syö nahan pahan hajun takia. Toisaalta sitä on istutettu hävittämään jyrsijöitä ja myrkyllisiä käärmeitä.
Elintavat
Mustajalkamangusti on yöaktiivinen, mutta eräiden lähteiden mukaan liikkuu myös päivällä. Se liikkuu usein pareittain, vaikka aikuiset yksilöt ovat yksineläjiä. Lajin sosiaalisesta elämästä ei tiedetä juuri muuta. Erakkomaisesta luonteesta huolimatta vankeudessa eläviä aikuisia mustajalkamangusteja voi pitää yhdessä. Mustajalkamangusti liikkuu enimmäkseen maassa, mutta sen on nähty liikkuvan ketterästi puissa 15 metrin korkeudessa väijymässä nuoria pottoja. Jahdattuna se pakenee onton puunrungon suojiin.
Mustajalkamangustin kirkas ja silmiinpistävä väritys saattaa toimia varoituksena, sillä uhattuna tai yllätettynä se vapauttaa anaalirauhasistaan pahaa hajua ja pörhistää häntäänsä. Baka-pygmien mukaan mustajalkamangusti nukkuu suurten puiden juurten välissä olevissa koloissa tai afrikantupsuhäntäpiikkisikojen pesissä, joiden aikaisemmat asukkaat se on ensin tappanut. Laji voi vankeudessa elää jopa 15-vuotiaaksi.
Ravinto
Mustajalkamangusti on kaikkiruokainen. Suuret poskihampaat viittaavat, että mustajalkamangusti on hyönteissyöjä, mutta isojen, suorien, tikarimaisten kulmahampaiden perusteella se pystyy saalistamaan suurempiakin eläimiä. Leukojen hampaiston rakenne perusteella sillä on murskausvoimaa, mutta hampaistossa ei ole merkkejä erikoistumisesta muurahaisiin. Turkki, kuono, jalat ja lyhyet, pörröiset korvat ovat ilmeisesti sopeutuneet kestämään muurahais- ja termiittisotilaiden puremia. Dzanga-Sanghassa tehdyssä tutkimuksessa kerättiin 21 ulostenäytettä, joista 86 prosenttia sisälsi niveljalkaisia, lähinnä muurahaisia, termiittejä, kovakuoriaisia ja suorasiipisiä. 48 prosentissa oli jäänteitä nisäkkäistä, lähinnä päästäisistä, mutta myös pienistä jyrsijöistä, oravista, piikkisioista ja pitkäkuonomangustista. 14 prosenttia sisälsi matelijoita ja sammakkoeläimiä ja 5 prosenttia sisälsi hedelmiä. Kongon demokraattisen tasavallan koillisosassa elävien pygmien mukaan ne syövät jyrsijöiden, hyönteisten ja käärmeiden lisäksi myös sieniä, raatoja, banaaneja ja öljypalmun hedelmiä. Sen on raportoitu syövän myös etanoita ja rapuja. Saalistaan puolustava mustajalkamangusti murisee, paljastaa hampaansa ja haukkuu kuin koira. Vankeudessa sille on annettu saaliiksi marsuja, jotka se on tappanut puremalla etenkin päähän useita kertoja, minkä jälkeen se on viimeistellyt tapponsa puremalla marsua kurkkuun ja samalla pitänyt saalista paikoillaan maassa etukäpälillään.
Lisääntyminen
Mustajalkamangien poikueissa on yleensä 1–2 poikasta. Länsi-Afrikassa parittelu tapahtunee kuivan kauden alussa ja poikasia syntyy marraskuusta tammikuuhun. Idässä, Iturin metsässä, Kongon demokraattisessa tasavallassa on löydetty poikastaan imettävä emo joulukuun alussa. Poikasten hoitoa ei ole kuvattu.
Emma Chambers
Emma G. Chambers (11. maaliskuuta 1964 – 21. helmikuuta 2018) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa elokuvassa Notting Hill (1999) ja tilannekomediasarjassa Dibleyn kirkkoherra (1994–2007).
Chambers opiskeli Lontoon Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa.
Tulipääkerttuli
Tulipääkerttuli (Seiurus aurocapilla) on pohjoisamerikkalainen kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Khenoboskion
Khenoboskion (, myös ; ) eli Na-sheny-en-Seth oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Diospoliteen nomokseen.
Khenoboskion sijaitsi Niilin itärannalla suunnilleen vastapäätä Diospolis Mikraa ja lähellä nykyistä Nag Hammadia. Kaupungin nimi tarkoittaa ”Hanhitarhaa”, ja voi viitata siihen, mihin seudun vetisiä niittyjä käytettiin. Hanhi oli Egyptissä yleinen lintu ja pyhitetty Isikselle, ja sen sulkia käytettiin kyninä. Stefanos Byzantionlainen sanoo kuitenkin, että paikalla olisi ollut kuitenkin ennemmin krokotiilitarhoja.
Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Khēnoboskiatēs. Kaupungin egyptiläinen nimi Na-sheny-en-Seth tarkoittaa ”Sethin puut” ja lyhyempi nimi Na-sheny ”Puut”.
Varhaisella kristillisellä kaudella kaupungin lähellä sijaitsi luostari. Siihen liittyen tehtiin vuonna 1945–1946 gnostilaisten käsikirjoitusten löytö, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastona nykyisen kaupungin mukaan.
Melbourne
Melbourne on Australian toiseksi suurin kaupunki ja Victorian osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2014 Melbournen metropolialueen väkiluku oli noin 4,4 miljoonaa.
Melbourne oli Australian pääkaupunki vuodesta 1901 vuoteen 1927.
Maantiede ja ilmasto
thumb|left|180px|Port Phillipin lahti ja Melbourne. Melbourne sijaitsee Port Phillipin lahden pohjukkaan laskevan Yarrajoen suulla. Melbournen ja meren välissä on Port Phillipin kaupunki. Vuonna 2007 Docklandsin jokisatama-alue nykyisen keskustan lounaispuolella liitettiin varsinaiseen Melbournen kaupunkiin, ja suunnitelmien mukaan siitä tulee yhtä suuri kuin nykyisestä keskusta-alueesta.
Melbournen sää on vaihteleva. Lämpimimmät kuukaudet ovat tammi- ja helmikuu, joiden keskimääräinen päivälämpötila on yli 25 °C. Kylmintä on heinäkuussa, jolloin päivälämpötila on alle 14 °C.
Historia
thumb|200px|Suur-Melbournen kartta. Monista muista Australian suurista kaupungeista poiketen Melbourne ei ollut alun perin vankilasiirtokunta. Kaupungin perustivat John Batmanin ja John Pascoe Fawknerin johtamat siirtolaiset vuonna 1835. He saapuivat Van Diemenin maasta (nyk. Tasmania), jonka laidunmaat oli jo suurimmaksi osaksi otettu käyttöön, ja asettuivat Port Phillipin lahdelle suojaisan luonnonsataman ja laitumeksi kelpaavan maan houkuttelemina. Siirtolaiset päättivät perustaa kylän noin 10 kilometrin päähän Yarrajoen suulta. Vuonna 1836 kylässä oli jo 13 rakennusta, 142 miestä, 35 naista, 26 900 lammasta, 57 hevosta ja satapäinen nautakarja. Vuonna 1837 Uuden Etelä-Walesin kuvernööri Sir Richard Bourke nimesi kaupungin Melbourneksi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin lordi Melbournen kunniaksi.
Kaupunki kasvoi nopeasti kultarynnäkön seurauksena 1850-luvulla. Vuonna 1851 Victoriasta tuli Uudesta Etelä-Walesista erillinen itsenäinen kolonia ja Melbournesta Victorian pääkaupunki. Tältä aikakaudelta on peräisin useita kaupungin rakennuksia kuten parlamenttitalo, valtiovarainministeriö (1853) ja Melbournen yliopisto (1855).
Väestö
Ennen englantilaisten saapumista 1835 Melbournen aluetta asutti Kulin-kansakunta yli 40 000 vuoden ajan. He ansaitsivat elantonsa kalastamalla Yarrajoella, metsästämällä kenguruita ja muita villieläimiä sekä käymällä kauppaa turkiksilla, ruoalla, kirveillä ja lääkkeillä. Ensimmäiset uudisasukkaat olivat kotoisin Englannista ja Irlannista. 1850-luvun kultakuumeen aikana väkiluku kasvoi nopeasti, ja kaupunkiin asettui huomattava määrä kiinalaisia.
Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin virtasi pakolaisia eri puolilta maailmaa. Vuonna 1976 jo 20 % asukkaista puhui äidinkielenään muuta kuin englantia. 1970-luvun jälkeen kaupunkiin on muuttanut paljon ihmisiä Kambodžasta ja Vietnamista.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Melbournen asukkaista 20,5 % ilmoitti olevansa syntyperältään englantilaisia, 20 % australialaisia, 6,8 % irlantilaisia, 5,6 % italialaisia ja 5,6 % skotlantilaisia.
Liikenne
Melbournen lentoasemalta on kotimaan lentojen lisäksi useita päivittäisiä yhteyksiä sekä Aasiaan, Uuteen-Seelantiin että Yhdysvaltojen länsirannikolle.
Melbournen paikallisjunaverkosto on laaja ja kattaa myös lähikaupunkialueet.
Talous
Melbournen bruttokansantuote oli vuonna 2012 arviolta 86,7 miljardia dollaria, mikä käsitti 27 prosenttia Victorian osavaltion bruttokansantuotteesta ja 6 prosenttia koko Australian bruttokansantuotteesta. Kaupungissa oli noin 439 000 työpaikkaa. Suurimpia työllistäjiä olivat tieteelliset, tekniset ja asiantuntijapalvelut (71 000 työpaikkaa) sekä finanssi- ja vakuutuspalvelut (60 000 työpaikkaa).
Urheilu
Melbournen suosituimpia urheilulajeja ovat australialainen jalkapallo, jalkapallo, rugby ja kriketti. Kaupungissa pelaa kaksi A-League-tason joukkuetta, Melbourne City FC ja Melbourne Victory FC. Australialainen jalkapallo keksittiin Melbournessa 1850-luvulla, kun koulut halusivat pitää yllä krikettijoukkueidensa kuntoa myös talvella.
Vuoden 1956 kesäolympialaiset järjestettiin Melbournessa. Melbourne aikoo myös hakea Australian olympiakomitean mukaan vuoden 2024 tai 2028 kesäolympialaisia. Hanke ei kuitenkaan onnistunut, koska kisat menivät Pariisiin ja Los Angelesiin historiallisella yhteispäätöksellä 2017. Näin seuraavat olympialaiset järjestettäneen kaupungissa 2030-2040-luvulla.
Nähtävyyksiä
Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi eläintarha, Melbournen museo, Albert Parkin puisto sekä kasvitieteellinen puutarha Royal Botanic Gardens.
HMS Poppy (K213)
Valmistus
Alus tilattiin 3. elokuuta 1940 Aberdeenistä Alexander Hall and Companyltä, missä köli laskettiin 6. maaliskuuta 1941 telakkanumerolla 677. Alus laskettiin vesille 20. marraskuuta ja valmistui 12. toukokuuta 1942.
Palvelus
Alus myytiin 1946 Panamaan rekisteröidylle Soc. Anon. Maritime et Commercialelle, joka nimesi sen Ramiksi. Vuosina 1955-1956 aluksen omistajana oli italialainen Antonio Rocco. Alus oli hylky vuonna 1956.
Nikolai Bunge
thumb|Nikolai Bunge, [[Ivan Tjurinin maalaama muotokuva vuodelta 1887.]] Nikolai Hristianovitš Bunge (23. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1823 Kiova – 15. kesäkuuta (J: 3. kesäkuuta) 1895) oli venäläinen virkamies, joka toimi Venäjän taloutta uudistaneena rahaministerinä vuosina 1881–1887.
Nikolai Bungen isä oli lastentautien lääkäri Hristian Bunge. Hän opiskeli Kiovan yliopistossa lakia ja taloustiedettä ja toimi myöhemmin samaisen yliopiston rehtorina. Hän oli myös Venäjän valtakunnanpankin Kiovan-konttorin päällikkö ja hänet nimettiin 1859 maaorjien vapautuslakia valmistelleen komitean jäseneksi. Vuonna 1878 Bungesta tuli apulaiskauppaministeri ja kolmea vuotta myöhemmin rahaministeri. Hän modernisoi keisarikunnan taloutta muun muassa korvaamalla henkirahan perimisen välillisellä verotuksella, rajoittamalla lapsityövoiman työaikoja ja perustamalla Talonpoikaispankin, jotta talonpojat saisivat lainoja lisämaan ostamiseen. Kotimaista teollisuutta hän pyrki edistämään suojatullien avulla. Rautateitä keskitettiin ja rationalisoitiin ostamalla kannattamattomia yksityisiä rataosuuksia valtiolle. Bunge myös lisäsi valtion kultavarantoa.
Erilaiset taloudelliset kriisit ja sodat tekivät Venäjän valtion budjetin tasapainottamisen vaikeaksi, mikä antoi Bungen konservatiivisille vastustajille lisää aseita hänen arvosteluunsa. Viimein tsaari Aleksanteri III erotti hänet vuonna 1887. Bunge siirrettiin ministerikomitean puheenjohtajaksi, joka oli korkea mutta lähinnä seremoniallinen virka ilman todellista valtaa. Hän toimi tämän jälkeenkin muun muassa kruununprinssi Nikolain (tuleva hallitsija Nikolai II) opettajana.
Suomessa Bunge muistetaan puheenjohtajuudestaan 1892–1893 toimineessa suomalais-venäläisessä asiantuntijakomiteassa, jonka oli tarkoitus löytää ratkaisu suomalaisten ja venäläisten väliseen kiistaan koko valtakuntaa koskevien lakien säätämisestä ja tätä koskevasta toimivallasta. Komitea ei päässyt yksimielisyyteen, sillä sen suomalaiset jäsenet puolustivat sitkeästi omaa tulkintaansa Suomen perustuslaeista, kun taas venäläiset jäsenet katsoivat valtakunnan yhteistä etua koskevissa asioissa myös Suomea koskevan päätösvallan olevan lähtökohtaisesti keisarikunnan valtioelimillä. Komitean venäläisjäsenten kanta toimi sittemmin yhtenä askeleena kohti helmikuun manifestia.
Pyörätuolirugby
thumb|Taklaus Pyörätuolirugby on vammaisurheilulaji, jota pelaavat pyörätuolia käyttävät henkilöt, joilla on neliraajahalvaus tai muu sekä ylä- että alaraajoihin vaikuttava vamma.
Säännöt lyhyesti
thumb|left|Kenttä Pyörätuolirugbya pelataan koripallokentällä, ja pelivälineenä on lentopallo. Kenttäpelaajia on neljä per joukkue. Pyrkimyksenä on saada maali koskettamalla tai ylittämällä vastustajan maaliviiva pitäen samalla palloa hallussaan. Maalista saa yhden pisteen. Enemmän pisteitä saanut joukkue on voittaja. Pallon liikuttelu on sallittua ojentamalla, heittämällä, lyömällä, vierittämällä, pompottamalla tai kantamalla mihin suuntaan tahansa. Peliaika on 4 × 8 minuuttia, ensimmäinen ja kolmas tauko ovat yhden, ja keskimmäinen tauko viiden minuutin mittaisia. Joukkueessa saa olla yhteensä 12 pelaajaa.
Historia
Pyörätuolirugby kehitettiin 1970-luvun lopulla Kanadassa lajiksi neliraajahalvauspotilaille, jotka eivät kyenneet pelaamaan varsin suosittua, mutta taitavia ja tarkkoja käsien liikkeitä vaativaa pyörätuolikoripalloa. Alun perin pyörätuolirugbya kutsuttiin nimellä murderball (murhapallo), koska se on luonteeltaan varsin raju ja aggressiivinen. Nimi muutettiin pyörätuolirugbyksi 1980-luvun lopulla, jolloin järjestettiin myös ensimmäiset kansainväliset kilpailut Torontossa.
Kansainvälinen lajiliitto IWRF (International Wheelchair Rugby Federation) perustettiin vuonna 1993 ja ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 1995 Zürichissä. Laji oli paralympialaisissa näytöslajina Atlantassa 1996 ja kuului ensimmäistä kertaa viralliseen ohjelmaan seuraavissa paralympialaisissa Sydneyssä 2000. Nykyisin kansainvälisellä lajiliitolla on 23 jäsenmaata.
Mihail Saltykov-Štšedrin
Mihail Jevgrafovitš Saltykov-Štšedrin, oikea sukunimi Saltykov, salanimi N. Štšedrin; (27. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1826 Spas-Ugolin kylä, Kaljazinin piiri, Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. toukokuuta (J: 28. huhtikuuta) 1889 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija.
Häntä pidetään yhtenä venäläisen kirjallisuuden suurimmista satiirikoista, joka kertomuksissaan ja romaaneissaan ruoski virkamiesolojen, maaseutuelämän ja maaorjuuden epäkohtia.
Suku ja koulutus
Mihail Saltykov-Štšedrinin isä Jevgraf Vasiljevitš Saltykov (1776–1851) kuului muinaiseen aatelissukuun. Äiti Olga Mihailovna Zabelina (1801–1874) oli rikkaan, aatelisarvon saaneen moskovalaisen kauppiaan tytär. Perheessä oli kahdeksan lasta, joita laiminlyötiin eivätkä he saaneet poistua talosta ulos. Perhe-elämä oli vaikeaa: hallitseva ja itsevaltainen vaimo hallitsi heikkoa ja uskonnollista puolisoaan sekä piti lapsiaan ja palveluskuntaa jatkuvassa pelossa.
Mihail vietti lapsuutensa isänsä maatilalla Spasskojessa, Pošehonjen piirissä, Jaroslavlin kuvermentissä, jossa hän tutustui jo varhain tilanomistajien ja maaorjien karuun ja julmaan arkeen. Lapsuusajan rankkoja ja rajoittavia kokemuksia hän kuvaa myöhemmin teoksessa Pošehonskaja starina ("Vanhoja aikoja Pošehonessa").