cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruskeat levät
Yhteyttävät ruskeat levät saivat alkunsa, kun ruskeiden levien kantamuoto otti soluunsa endosymbiontiksi varhaisen punalevän tai glaukofyytin. Evoluution kuluessa endosymbiontti surkastui, ja nykyään siitä on jäljellä ruskeiden levien viherhiukkasten ympärillä oleva ylimääräinen kalvopari. Ruskeiden levien sienimäiset eliöryhmät ovat joko eriytyneet omiksi ryhmikseen ennen tämän endosymbioosin tapahtumista tai sitten ne ovat menettäneet viherhiukkaset evoluution kuluessa. Ruskeat levät ovat huomattavasti nuorempi eliöryhmä kuin kasvit ja viherlevät sekä punalevät. Varhaisimmat fossiilit ovat liitukaudelta noin 120 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista. Eri ryhmien evoluutio on ollut nopeaa, ja esimerkiksi suurilla ruskolevillä tavattavat huomattavan erikoistuneet sekovarsirakenteet, jotka muistuttavat suuresti kasvien juuria, varsia ja lehtiä, ovat kehittyneet paljon nopeammin kuin kasvien ja viherlevien vastaavat rakenteet.
Alainen-Oikka
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Ruskeat levät
Ruskeiden levien kantamuodolla on ollut kaksi uintisiimaa eli flagellaa. Nykyäänkin tähän ryhmään kuuluvilla eliöillä on yleensä uintisiimallinen elämänvaihe. Toisessa uintisiimassa on pitkin sen pituutta kahdessa rivissä jäykkiä sukasia eli mastigoneemoja, joiden vuoksi ruskeita leviä on kutsuttu myös sukasiimaisiksi. Piilevillä uintisiimat ovat evoluution kuluessa hävinneet, poikkeuksena joidenkin lajien sukusolut. Ruskolevillä puolestaan uintisiimallisia ovat parveiluitiöt.
Polveutuminen
Ruskeisiin leviin kuuluvien eliöryhmien keskinäiset sukulaisuudet ovat alkaneet hahmottua molekyylisystemaattisilla menetelmillä. Vuonna 2009 niiden polveutuminen on esitetty seuraavasti:
Alainen-Oikka
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,8 metriä mpy.
Mustalahti (Tampere)
Mustalahti on Särkänniemen vieressä oleva lahti Tampereella Näsijärvessä Paasikivenkadun (ent. Paasikiventien) kyljessä. Aivan Mustanlahden vieressä satama-alueella on myös Kortelahti.
Mustanlahden satama
Mustanlahden rannalla on ollut satama 1830-luvulta lähtien, jolloin satama oli tärkeä sisävesiliikenteen matkustajille sekä tavarakuljetuksille. Mustanlahden satamasta liikennöi myös HL Kuru, joka upposi myrskyssä Siilinkarin läheisyydessä syyskuussa vuonna 1929. Satamassa käytiin paljon kauppaa. Vuonna 1977 sataman ohi kulkemaan rakennettiin Paasikiventie. .
Mustanlahden satamasta liikennöi nykyään muun muassa SS Tarjanne.
Mustanlahden satamassa on palveluja Näsijärvellä veneileville sekä venepaikkoja. Satama-alueella ja sataman laiturilla järjestetään usein tapahtumia; muun muassa moottoripyöräilijät kokoontuvat siellä kesäisin.
Medeon (Boiotia)
Medeon eli Foinikis  oli mykeneläisaikainen ja antiikin aikainen kaupunki Boiotiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Alíartos-Thespiéen kunnan alueella noin seitsemän kilometriä itään nykyisestä Moúlkionin kylästä.
pienoiskuva|170px|vasen|Sylinterinmuotoinen sinettikivi Medeonista, n. 2000–1700 eaa. [[Thívan arkeologinen museo.]] Medeon sijaitsi Boiotiassa Kopais-järven etelärannalla ja Foinikion-vuoren juurella. Vuoresta se sai myöhemmän nimensä Foinikis. Suhteellisen lähellä kaupungista lounaaseen sijaitsi Onkhestos, ja lännempänä järven rannalla sijaitsi Haliartos. Boiotian Medeonia ei tule sekoittaa Fokiin Medeoniin.
Anita Herkman
Anita Herkman (s. 13. huhtikuuta 1961) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen kestävyysjuoksija. Seuratasolla hän edusti koko kilpailu-uransa ajan Tampereen Urheilijat -38:aa. Aikuisten SM-tasolla Herkman saavutti kaikkiaan neljä mitalia; 15 kilometrin tiejuoksussa kaksi hopeaa vuosina 1991 ja 1992 sekä maratonilta hopeaa vuonna 1991 ja pronssia vuonna 1996. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1997 jälkeen.
Max Steiner
Maximilian Raoul Walter ”Max” Steiner (10. toukokuuta 1888 Wien, Itävalta – 28. joulukuuta 1971 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen elokuvasäveltäjä.
Steiner muutti Britanniaan vuonna 1905 ja sieltä Yhdysvaltoihin ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Hän työskenteli Broadwaylla ja siirtyi Hollywoodiin RKO:n palvelukseen 1929. Siellä ollessaan hän kehitti teorian, jonka mukaan elokuvamusiikin ei tule olla pelkästään taustamusiikkia, vaan sen tulee toimia osana elokuvan draamaa. Steinerin arvostelijat vertasivat hänen sävellyksiään animaatiofilmien musiikkiin, mutta ohjaajat ja tuottajat näkivät Steinerin sävellysten parantavan elokuvien tasoa.
RKO:lla Steiner ehti säveltää musiikin 111 elokuvaan, missä vaiheessa David O. Selznick palkkasi hänet Tuulen viemää -elokuvan säveltäjäksi. Samoihin aikoihin Steiner alkoi tehdä sävellyksiä Warner Brosille. Elokuvamusiikin ohella hän sävelsi myös Warnerin logon yhteydessä kuultavan tunnusfanfaarin.
Steiner oli Oscar-ehdokkaana kaikkiaan 25 kertaa ja sai palkinnon kolmesti. Palkinnot hän sai elokuvista Ilmiantaja (1935), Uusien tähtien alla (1942) ja Kunnes palaat (1944). Steiner on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Satu Kokkonen
Satu Kokkonen (s. 22. tammikuuta 1980) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen moukarinheittäjä. Seuratasolla hän edusti koko uransa ajan Varpaisjärven Virettä. Kalevan kisoista Kokkonen saavutti moukarinheiton pronssia vuonna 1996. Lisäksi hänellä on mitaleita junioreiden SM-kisoista eri ikäluokista. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1999 jälkeen.
Seija Ilmakunnas
Seija Kyllikki Ilmakunnas (o.s. Mäenpää, s. 8. heinäkuuta 1958 Vesilahti) on suomalainen taloustieteilijä. Hän toimii työelämäprofessorina Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa.
Aiemmin Ilmakunnas toimi Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana.
Elämä ja ura
Ilmakunnas valmistui ylioppilaaksi 1977 ja taloustieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1984. Hän valmistui valtiotieteiden lisensiaatiksi 1989 Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1997. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään Female labour supply and work incentives. Vuosina 1986–1987 hän opiskeli Britanniassa London School of Economicsissa.
Vuodesta 2005 Ilmakunans on ollut Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentti. Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän oli 2004, varaesimiehenä 2005 ja esimiehenä 2006. Tampereen yliopiston hallituksen varapuheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 2013. Ilmakunnas on ollut talouspolitiikan arviointineuvoston jäsenenä vuodesta 2021.
Ilmakunnas sai Eino H. Laurila -kansantulomitalin vuonna 2021.
Seija Ilmakunnaksen puoliso on Pekka Ilmakunnas.
Valtaus (talousoikeus)
Valtaus on kaivostoimintaan varatun alueen haltuunotto viranomaisen luvalla.
Säännökset Suomessa
Kaivoslain (503/1965) perusteella voidaan onnistuneen etsintätyön jälkeen hakea valtausoikeutta tai tehdä varaus sen hakemiseksi. Varausilmoitus on voimassa korkeintaan vuoden. Hakijana voi olla suomalainen tai ulkomaalainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö. Valtausoikeutta haetaan työ- ja elinkeinoministeriöltä ja se myönnetään valtauskirjalla.
Valtausalueen tulee olla yhtenäinen alue, joka saa olla enintään yhden neliökilometrin suuruinen (varattavan alueen suuruus saa olla enintään yhdeksän neliökilometriä). Valtauksen yhteydessä alueella saa suorittaa tarpeellisia louhinta-, kairaus-, rikastus- ja vastaavia töitä sekä rakentaa tilapäisiä rakennuksia. Valtauksen ajalta on maksettava vuosittainen valtauskorvaus ja maanomistajien vaatimat korvaukset. Valtaaja voi luopua valtausoikeudestaan tai siirtää valtauskirjan toiselle tai valtausoikeus voidaan julistaa menetetyksi, jos valtausmaksu on suorittamatta. Kaivostoiminnan harjoittamiseksi on haettava kaivosoikeutta viiden vuoden kuluessa valtauskirjan myöntämisestä.
Makynea
Makynea (, myös Makynia/Makyna/Makyneia,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Nafpaktían kunnan alueella vajaan kilometrin pohjoiseen nykyisestä Makýneian (aiempi Káto Mammáko) kylästä.
Jiaxing
Jiaxing on prefektuuritason kaupunki Kiinan Zhejiangin maakunnan pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee Keisarinkanavan rannalla Hangzhoun koillispuolella. Jiaxingin länsipuoella sijaitsee Huzhou ja koillispuolella se rajoittuu Shanghaihin. Kaupungissa oli vuonna 2010 1 201 900 asukasta.
Makynea
Maantiede
Makynia sijaitsi Antirrhionin niemen länsipuolella ja Tafiassos-vuoren itärinteen juurella lähellä Aitolian rannikkoa ja Patraksenlahden pohjoisrantaa. Näin se sijaitsi lähellä Aitolian ja Ozolian Lokriin rajaa. Pliniuksen mukaan lähellä sijaitsi Makynion-vuori. Sillä on saatettu viitata johonkin Tafiassoksen osaan. Makynean kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia
Strabonin mukaan Makynea perustettiin sen jälkeen, kun doorilaiset olivat valloittaneet Peloponnesoksen niin kutsutussa doorilaisvalloituksessa. Runoilija Arkhytas Amfissalainen kutsui kaupunkia Ozolian lokrien kaupungiksi. Se mainitaan myös Alkaios Messeneläisen epigrammissa. 400-luvulle eaa. tultaessa kaupungista oli tullut osa Aitoliaa.
Makynea on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Sen tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Makyneus.
Jiaxing
Talous
Jiaxing on merkittävä energiantuottaja. Ensimmäinen kokonaan Kiinassa suunniteltu ydinvoimala, Qinshanin ydinvoimala ja rakenteilla oleva Fangjiashanin ydinvoimala sijaitsevat kaupungin alueella.
Makynea
Historia
Káto Mammákon kylä nimettiin Makýneiaksi antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1980.
Rakennukset ja löydökset
Makynean paikalla on joitakin jäänteitä muurein ympäröidystä asutuksesta. Jäänteet on ajoitettu 300–200-luvuille eaa. Kaupungista on löydetty muun muassa kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi kaupunginmuurien ulkopuolella.
Jiaxing
Liikenne
Jiaxingiin on suunniteltu (nyt ilmeisesti hyllytetyn) Shanghain ja Hangzhoun välisen maglev-junayhteyden asemaa.
Jiaxingissa sijaitsevaa ilmavoimien tukikohtaa ollaan muutamassa siviilikäyttöiseksi lentoasemaksi.
Jon Cooper
Jon Cooper (s. 23. elokuuta 1967 Prince George, BC, Kanada), on kanadalainen jääkiekkovalmentaja, joka valmentaa NHL-joukkue Tampa Bay Lightningiä. Pelaajauransa Cooper teki yliopistosarjoissa. Hän on voittanut valmennusurallaan USHL, NAHL:n ja AHL:n mestaruuden, sekä kaksi kertaa NHL:n Stanley Cupin.
Ferrero
Ferrero SpA on vuonna 1946 perustettu italialainen elintarvikealan perheyritys. Sen pääkonttori sijaitsee Albassa Piemontessa. Yhtiössä on 21 500 työntekijää, ja sen liikevaihto vuonna 2008 oli 6,3 miljardia euroa. Yrityksellä on 18 tehdasta, joista suurin tehdas on Marburgissa Saksassa, ja 38 myyntiyhtiötä. Perustajan pojanpoika ja kaima Pietro Ferrero oli yrityksen toimitusjohtaja kuolemaansa saakka. Hän kuoli pyöräillessään saamaansa sairauskohtaukseen 19. huhtikuuta 2011.
155 px|right|[[Nutella]] Yhtiö aloitti vuonna 1949 Pietro Ferreron valmistamalla pähkinäsuklaatahnalla, jota kehitettiin edelleen, ja vuonna 1954 se sai nimen Nutella. Aluksi yritys toimi kotimarkkinalla ja laajeni Länsi-Eurooppaan. Yhdysvaltain markkinoille se meni vasta vuonna 1981. Yrityksen valmistamia muita tuotteita ovat Ferrero Rocher, Pocket Coffee, Mon Chéri, Ferrero Giotto, Confetteria Raffaello ja Tic Tac -piparminttupastillit. Yhtiö valmistaa Kinder-tuoteperhettä, muun muassa Kinder-yllätysmunia, jotka tulivat Suomen markkinoille vuonna 1977. Yhdysvalloissa Kinder-yllätysmunia ei myydä, sillä viranomaisten mukaan syötävä ja lelu samassa paketissa on vaarallinen yhdistelmä: joku voi syödä lelun. Forbesin listalla yritys oli vuonna 2009 maailman luotettavin yritys. Se ei ole listautunut pörssiin vaan on edelleen perheyritys.
Taipaleen taistelu
Taipaleenjoella Karjalankannaksella Viipurin läänin Metsäpirtin pitäjässä käytiin talvisodan (30.11.1939–13.3.1940) ratkaisevia taisteluita joulukuusta 1939 helmikuuhun 1940 ja myös jatkosodan (25.6.1941–19.9.1944) taisteluita kesällä 1944.
Talvisodassa suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Taipaleenjoelle. Rintamavastuu alueella kuului kolmannen armeijakunnan 10. divisioonalle. Tämä 10.Divisioona käsitti 14 000 miestä, mutta itse taisteluihin osallistui vain kolme rykmenttiä: Jalkaväkirykmentti 28 (JR28) Taipaleessa, vahvennusjoukkoina kesken taistelujen saapunut JR23 sekä JR30 Kirvesmäen alalohkolla 11.12 alkaen. Nämä jalkaväkirykmentit koostuivat yhteensä noin 9 000 miehestä. Neuvostoliittolaisista Taipaleen taisteluihin osallistui 7.Armeijan Oikea Ryhmä, eli kolme divisioonaa: 49.D, 142.D ja 150.D. 49.Divisioonan vahvuus oli 16 200 miestä ja kahden muun suunnilleen yhtä paljon.
Suomen joukot kykenivät pitämään rintaman Taipaleenjoessa koko talvisodan loppuun asti. Taipaleen taistelu oli yksi talvisodan ensimmäisistä merkittävistä torjuntavoitoista, ja suomalaissotilaiden itsevarmuus ja luotto omiin kykyihin kasvoi kaikilla sodan rintamilla tuloksekkaiden torjuntavoittojen ansiosta. Suomalaisten asemiin ammuttiin kovimpina taistelupäivinä 15 000 kranaattia päivässä, ja merkittävästä materiaali- ja miesalivoimasta huolimatta neuvostojoukot onnistuttiin lyömään kerta toisensa jälkeen takaisin.
thumb|left|upright|Muistomerkki Taipaleenjoen kenttähautausmaalla. thumb|Taipaleenjoki laskee Suvannonjärvestä Laatokkaan. Mannerheim-linja seurasi vesistöä.
Taipaleella sijaitsi osa Mannerheim-linjaa ja myös osa Viipurin–Kuparsaaren–Taipaleen eli VKT-linjaa. Linja seurasi Vuoksen lasku-uoman muodostavaa Suvannonjärveä ja siitä Laatokkaan laskevaa Taipaleenjokea. Suvanto ja juoksullaan mutkan tekevä Taipaleenjoki muodostavat väliinsä etelään työntyvän Koukkuniemen. Niemi oli alueen puolustuksen kannalta ongelmallinen, koska sen alue oli tasaista ja suojatonta. Toisaalta, jos puolustus olisi järjestetty niemen juureen, olisi neuvostoliittolaisille jouduttu antamaan monta kilometriä maata ilmaiseksi.
Merkittävimmät taistelupaikat olivat Taipaleenjoen pohjoisrannalla olevat Terenttilä ja Kirvesmäki.
Dyrøy
Dyrøy on Norjan kunta Tromssan ja Finnmarkin läänissä. Sen rajanaapureita ovat koillisessa Sørreisa ja etelässä Salangen. Koillisessa kunnan vesialue rajoittuu Senjan saareen. Kunta koostuu Dyrøyan saaresta (53 km²) sekä itäosan mannermaa-alueesta.
Kunnan väkiluku on laskenut Toisen maailmansodan jälkeen. Asutus on hajautunut tasaisesti rannikkoalueille, sekä mannermaan puolella etelä-pohjoissuuntaiseen Bjørkebakkdalenin laaksoon ja Langbakkalle. Kunnassa ei ole taajamia - hallintokeskus on Brøstadbotnin kylässä mannermaalla. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 190 asukasta.
Keskipaljakka
Keskipaljakka on puuttoman tunturipaljakan vyöhyke, jossa ei alapaljakasta poiketen yleensä kasva metsävarpuja, kuten mustikkaa. Lämpötilat ovat liian alhaisia varpukankaille. Vaivaiskoivua ei myöskään esiinny. Kasvipeite on laikuttaista. Vyöhykettä luonnehtii liekovarpio. Myöhään sulavat lumenviipymät ja vähälumiset tuulenpieksämät ovat yleisiä ja luovat niille ominaisia kasvillisuustyyppejä.
Suot puuttuvat tai ovat harvinaisia. Sitä vastoin keskipaljakalla on routimisen aiheuttamaa vuotomaata varsinkin rannikolla ja rakkakivikkoa.
Routa luo rinteisiin kivivirtoja ja tasaisille maille kivikehiä ja verkkomaita. Tällöin kasvipeite on monesti roudan ja eroosion laikuttamaa tai näiden takia kasvitonta. Suomessa keskipaljakkaa esiintyy vain Käsivarren Lapissa yli 880 –1 000 metrin korkeudesta noin 1 100–1 200 metrin korkeuteen asti. Kasvillisuus on tyypillisesti heinäkangasta, mutta on myös pohjanvariksenmarjaa ja liekovarpiota kasvavia kankaita. Yleensä siellä kasvaa kangasmaisesti tunturivihvilää, lampaannataa ja kitukasvuista vaivaispajua. Keskipaljakalla kasvaa myös tunturiniittyjä ja lumenviipymäkasvillisuutta.
Keskipaljakalla kulkevat porot, tunturipeurat sekä Norjan ja Ruotsin alueella myskihärät. Tunturisopuli elää keskipaljakan tunturiniityillä.
Complete... Kaikki
Complete... Kaikki on Mana Manan kokoelma-albumi vuodelta 1996. Se kokoaa samalle levylle kaiken materiaalin mitä yhtye ehti äänittää ennen keulahahmonsa Jouni Mömmön kuolemaa vuonna 1991. Kappaleet ovat levyllä myös ensi kertaa CD-muodossa. Ensimmäisen painoksen kokoelmasta julkaisi Rubber Rabbit Rock'N'Roll Records, myöhemmät painokset ovat Gaga Goodiesin ja Poko Rekordsin yhteistyössä julkaisemia.
Mende
Mende voi viitata seuraaviin:
Complete... Kaikki
Kokoelma sisältää myös lyhyen Mana Mana -historian sekä kuvan Totuus palaa -albumin julkaisematta jääneen englanninkielisen version kannesta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv./san: Jouni Mömmö, paitsi 14: Alanko & Koistinen
Maria Magdalena 7" (1988)
Kappaleet 1 & 2:
Äänitys: Ari Hämäläinen, Studio Equaliz, Helsinki 1988
Tuotanto: Mana Mana ja Ari Hämäläinen
Totuus palaa -LP (1990)
Kappaleet 3-11
Äänitys: Ari Hämäläinen, Studio Equaliz, Helsinki 1989
Tuotanto: Mana Mana ja Ari Hämäläinen
Hän on paha 5" (1994)
Kappale 12. 5" split-single Dead Allison -yhtyeen kanssa, kappale "Hän on paha" alun perin samoista sessioista kuin Totuus palaa -LP:n kappaleet.
Äänitys: Ari Hämäläinen, Studio Equaliz, Helsinki 1989
Tuotanto: Mana Mana ja Ari Hämäläinen
Raptori 7" (1991)
Kappaleet 13 & 14. Toisin kuin muut Mana Manan julkaisut, "Raptori"-singlellä on vaikutteita huumorimusiikista, A-puolen ollessa nimensä mukaisesti parodia tunnetusta suomalaisesta samannimisestä rap-yhtyeestä. B-puolen kappale "Suikki" on Neljä Ruusua -cover, sillä tässä vaiheessa yhtyeen johtaja Jouni Mömmö oli saanut idean tehdä cover-singlejä useista eri suomalaisen viihdemusiikin edustajista. Mömmön ennenaikaisen kuoleman vuoksi "Suikki" jäi kuitenkin ainoaksi cover-kappaleeksi.
"Raptorin" sävelmä on mukailtu Kraftwerkin kappaleesta "The Robots". "Suikki" on Neljä Ruusua -cover lievästi muokatuin sanoin.
Äänitetty Joensuussa 1990
Tuotanto: Mana Mana
Englanninkieliset kappaleet
Kappaleet 15 – 18.
Yhtyeen oli tarkoituksena äänittää Totuus palaa -albumi myös englanninkielisenä. Sessiot kuitenkin epäonnistuivat, ja neljä englanniksi äänitettyä kappaletta julkaistiin ensi kerran vasta Complete... Kaikki' -kokoelmalla. Kappaleiden pohjina ovat samat versiot kuin Totuus palaa -albumillakin, ne on vain miksattu ja laulettu uudelleen.
Uudelleenmiksaus: Arto "Otra" Romppanen ja Ari Hämäläinen
Liisa Viikari
Aune Anna-Liisa Viikari (o.s. Okkonen; s. 30. tammikuuta 1949 Helsinki) on suomalainen biokemisti. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1986.
Viikari työskenteli vuodesta 1975 lähtien Teknologian tutkimuskeskus VTT:n palveluksessa. Hän tutki VTT:ssä erityisesti entsymologiaa ja biotekniikan teollisia sovelluksia, ja oli vuodesta 2000 lähtien alan tutkimusprofessorina. Vuonna 2001 hän sai ensimmäisenä naisena American Chemical Societyn Anselme Payen -palkinnon. Vuodesta 2007 lähtien Viikari oli Helsingin yliopiston biojalostuksen professorina, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2012.
Luettelo Hämeenlinnan muistolaatoista
Luettelo Hämeenlinnan muistolaatoista sisältää Hämeenlinnan muistolaatat. Luettelossa mainitaan vain pelkät julkiset muistolaatat. Jos muistolaatta on muistokiven, muistomerkin, muistopuun, reliefin tai vastaavan yhteydessä, se on artikkelissa Luettelo Hämeenlinnan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä. Myös kuva-aihetta sisältävät muistolaatat ovat muistomerkkiartikkelissa.
Alueessa on aluksi pitäjä ennen 2009 kuntaliitoksia: Hämeenlinna, Hauho, Kalvola, Lammi, Renko tai Tuulos.
Purtlampi
Purtlampi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Virmailansaaren kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,9 metriä mpy.
The Book of Souls
The Book of Souls on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maiden -yhtyeen 16:s studioalbumi. Sen on tuottanut yhtyeen pitkäaikainen yhteistyökumppani Kevin Shirley, ja se julkaistiin maailmanlaajuisesti 4. syyskuuta 2015. Albumi on yhtyeen uran ensimmäinen tupla-albumi.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin vuoden 2015 elokuussa kappale ”Speed of Light”. Vuoden 2015 syyskuussa The Book of Soulsista tuli yhtyeen uran viides studioalbumi, joka on noussut Britannian albumilistan ykköseksi.
Tausta
Albumin levyttäminen jatkui vuoden 2014 joulukuuhun, ja se viimeisteltiin seuraavan vuoden alussa. Noin neljä viikkoa ennen albumin äänitysten päättymistä laulaja Bruce Dickinson havaitsi kaulassaan kyhmyn, joka osoittautui myöhemmin tehdyn tutkimuksen pohjalta syöpäkasvaimeksi. Dickinson viimeisteli albumin äänittämisen huolestuttavasta havainnostaan huolimatta, ja levytettyään kaikki lauluosuutensa albumille hän kutsui studiolle ranskalaisen lääkärin, jonka määräyksestä kaulasta löytyneestä kyhmystä otettiin koepala ja magneettikuvat. Tämän jälkeen hän palasi kotiinsa Lontooseen mennäkseen lääkärin vastaanotolle, jossa hänellä diagnosoitiin olevan syöpäkasvain sekä kaulassa että kielessä. Syöpäkasvainten poistamiseksi Dickinson kävi läpi yhdeksän viikon kemoterapiajakson, ja hänen uutisoitiin toipuneen sairaudesta vuoden 2015 toukokuussa.
Kappalemateriaali
250px|thumb|right|Bruce Dickinson kirjoitti albumille yksin kaksi kappaletta, ”If Eternity Should Fail” ja ”Empire of the Clouds”. The Book of Souls sisältää yksitoista kappaletta, ja sen kesto on noin 92 minuuttia. Basisti ja yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä Steve Harris on osallistunut albumilla seitsemän eri kappaleen kirjoittamiseen, joista kappale ”The Red and the Black” on yksinomaan hänen kirjoittamansa.
Muhammad Ali
Muhammad Ali (alkuperäiseltä nimeltään Cassius Marcellus Clay Jr., 17. tammikuuta 1942 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat – 3. kesäkuuta 2016 Scottsdale, Arizona ) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä. Ali oli ammattilaisten raskaansarjan kolminkertainen maailmanmestari, jota pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista nyrkkeilijöistä ja merkittävimmistä urheilijoista. Hän otti nimen Muhammad Ali käyttöön vuonna 1964 käännyttyään islaminuskoon, mutta ehti sitä ennen käyttää myös nimeä Cassius X.
Amatöörinyrkkeilijänä Ali voitti kultaa raskaassa keskisarjassa Rooman olympialaisissa vuonna 1960. Siirryttyään ammattilaiseksi hän hallitsi raskaan sarjan maailmanmestaruutta kolmeen otteeseen. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti teknisellä tyrmäyksellä Sonny Listonista vuonna 1964. Hän kuitenkin menetti tittelin vuonna 1967, koska kieltäytyi osallistumasta Vietnamin sotaan. Ali menetti myös nyrkkeilylisenssinsä, minkä vuoksi hän otteli seuraavan kerran vasta vuonna 1970. Paluunsa jälkeen hän voitti maailmanmestaruuden takaisin George Foremanilta 1974. Hänestä tuli ensimmäinen raskaansarjan maailmanmestari Floyd Pattersonin jälkeen, joka on kyennyt voittamaan kerran menettämänsä mestaruuden takaisin. Vuonna 1978 hän menetti mestaruutensa Leon Spinksille, mutta voitti sen jälleen takaisin uusintaottelussa. Tämän jälkeen hän ilmoitti lopettavansa nyrkkeilyn. Ali teki kuitenkin paluun ja hävisi vuonna 1980 maailmanmestaruusottelussa Larry Holmesille.
Ali tunnettiin nyrkkeilijänä erityisesti nopeudestaan, jolla hän pystyi paikkaamaan otteluteknisiä puutteitaan. Uransa alkuvaiheessa Ali jätti usein suojauksen pois ja otteli kädet alhaalla pyrkien väistämään vastustajan iskut. Myöhemmällä urallaan hän luotti vahvasti iskunkestävyyteensä. Uran jälkeen Alilla todettiin Parkinsonin tauti, mutta nyrkkeilytaustan vaikutuksesta sairauteen ei ole varmuutta.
Nyrkkeilyn lisäksi Ali teki töitä näyttelijänä, levytti musiikkia ja esiintyi musikaalin pääosassa. Hänen Rumble in the Jungle -nimellä tunnetusta ottelustaan George Foremania vastaan tehtiin vuonna 1997 dokumenttielokuva Kehäkuninkaat, joka palkittiin parhaan dokumentin Oscar-palkinnolla. Vuonna 2001 ilmestyi Muhammad Alin elämästä kertova elokuva Ali, jossa häntä näytteli Will Smith. Se oli ehdolla kahteen Oscar-palkintoon sekä moniin muihin elokuva-alan palkintoihin.
The Book of Souls
Kappalemateriaali
Myös kitaristit Adrian Smith, Dave Murray ja Janick Gers osallistuivat sävellystyöhön. Adrian Smith kirjoitti Bruce Dickinsonin kanssa singlelohkaisun ”Speed of Light” ohella ensimmäisen maailmansotaan ja kolmitasoisiin lentokoneisiin pohjautuvan kappaleen ”Death or Glory”, ja Steve Harrisin kanssa kappaleet ”The Great Unknown”, ”When the River Runs Deep” sekä ”Tears of a Clown”. Dave Murray ja Harris kirjoittivat kahdestaan kappaleen ”The Man of Sorrows”, kun taas nimikkoraita ”The Book of Souls” ja kappale ”Shadows of the Valley” ovat Harrisin ja Janick Gersin yhteistyön tuloksia.
Adrian Smithin ja Steve Harrisin kappale ”Tears of a Clown” on omistettu itsemurhan pitkäaikaisen masennuksen jälkeen tehneen näyttelijä ja koomikko Robin Williamsin muistolle.
Muhammad Ali
Muhammad Alia on kunnioitettu uransa jälkeen monella tavalla: The Ring arvioi hänet ”parhaaksi nyrkkeilijäksi” ja ”parhaaksi taistelijaksi” vuonna 1997. Sports Illustrated valitsi hänet ”vuosisadan urheilijaksi” 1999. Vielä samana vuonna ranskalainen L'Équipe nosti Alin toiseksi, suomalainen Helsingin Sanomat kolmanneksi ja ruotsalainen Dagens Nyheter seitsemänneksi vuosisadan merkittävimpien urheilijoiden listalla. Hän sytytti Atlantan olympiatulen vuonna 1996. WBC-nyrkkeilyliitto nimesi hänet nyrkkeilyn kuninkaaksi vuonna 2012.
Lapsuus
Cassius Marcellus Clay Jr. syntyi 17. tammikuuta 1942 Kentuckyn Louisvillessa. Vuonna 1975 julkaistujen muistelmien mukaan synnytyksen jälkeen Odessa-äidille tuotiin aluksi väärä vauva, minkä hän huomasi nimilapusta. Hän kutsui paikalle hoitajat, jotka pian toivat oikean vauvan hänen luokseen: "Tiesin heti, että jotakin oli vinossa, koska se toinen vauva oli niin hiljainen ja kiltti. Heti kun Cassius tuli, hän huusi niin kovaa, että sai osaston kaikki vauvat itkemään", kertoi Odessa myöhemmin.
The Book of Souls
Kappalemateriaali
Albumin viimeinen kappale ”Empire of the Clouds” on kestoltaan kahdeksantoista minuuttia pitkä, mikä tekee siitä yhtyeen uran pitkäkestoisimman kappaleen. Se on kokonaan Bruce Dickinsonin kirjoittama. Se on kestoltaan noin viisi minuuttia pidempi kuin yhtyeen uran toiseksi pisin kappale, vuoden 1984 Powerslave -albumin päätösnumero ”Rime of the Ancient Mariner”. Bruce Dickinson kertoi aloittaneensa kappaleen säveltämisen voitettuaan arpajaisissa sähköpianon. Kun yhtye aloitti The Book of Soulsin äänittämisen vuoden 2014 syyskuussa, kappaleesta oli valmiina vain joitain hajanaisia osia ja Dickinson työsti kappaletta muun materiaalin ohessa. Eräässä Guillame Tell -studion huoneessa oli Steinway Grand -mallin piano, jonka parissa Dickinson alkoi työstämään ”Empire of the Cloudsia”. Kappaleessa on mukana sinfoniaorkesteri, ja sen sanoitus kertoo vuonna 1930 tapahtuneesta ilmalaivan R101 onnettomuudesta.
Julkaisu ja vastaanotto
200px|thumb|right|Albumin Deluxe Edition -versio sisältää kirjan. The Book of Souls julkaistiin 4. syyskuuta 2015 CD- ja vinyylilevyformaateissa. Sen julkaisi maailmanlaajuisesti levy-yhtiö Parlophone, ja Yhdysvalloissa albumi julkaistiin Sanctuary Records -levymerkillä. Albumista julkaistiin tavallisen kahden levyn CD-painoksen ohella rajoitettu kahden levyn erikoispainos, jonka mukana on kirja. Albumin vinyylipainos koostuu kolmesta levystä. CD- ja vinyylipainosten ohella albumi on saatavilla myös digitaalisesti.
Muhammad Ali
Lapsuus
Cassius Clayn perheeseen kuuluivat Odessa-äidin lisäksi isä Cassius Marcellus Clay Senior, joka elätti perheen työskentelemällä kylttimaalarina, sekä nuorempi veli Rudolph (myöhemmin Rahaman Ali). Cassius Sr. piti itseään taiteilijana ja maalasi myös seinämaalauksia Louisvillen baptistikirkkoihin. Perhe asui kaupungin länsipuolella. Cassius Sr:n mukaan heidän kotinsa sijaitsi parhaalla alueella johon hänellä oli varaa. Isän ammatti takasi perheelle kohtuullisen elintason, vaikka Ali väittikin vuonna 1975 julkaistuissa muistelmissaan kasvaneensa köyhissä oloissa ja erikseen kiisti perheensä kuuluneen niin kutsuttuun "mustaan keskiluokkaan".
The Book of Souls
Julkaisu ja vastaanotto
The Book of Souls nousi suoraan Britannian albumilistan ykköseksi vuoden 2015 syyskuussa. Aiemmin yhtyeen studioalbumeista Britannian albumilistan ykköseksi ovat nousseet The Number of the Beast (1982), Seventh Son of a Seventh Son (1988), Fear of the Dark (1992) ja The Final Frontier (2010). Lisäksi albumin vinyylipainos oli Britannian viikon myydyin vinyyliformaatissa julkaistu äänite. Listaykköseksi The Book of Souls nousi myös Belgian, Alankomaiden, Saksan ja Unkarin albumilistoilla.
Muhammad Ali
Lapsuus
Isä-Cassius ajautui muutamia kertoja kahnauksiin poliisin kanssa häiritsevän käytöksen, kiinnitetyn omaisuuden myymisen sekä päällekäymisen vuoksi. Vanhemmat riitelivät usein keskenään Cassius Sr:n naisseikkailujen vuoksi, ja isän tiedetään käyttäytyneen toisinaan humalassa väkivaltaisesti. Kärhämään Cassius Sr:n kanssa ajautuivat niin omat juomakaverit kuin myös puoliso sekä joskus myös omat pojat. Ali ei suostunut puhumaan näistä asioista elämäkerturilleen.
The Book of Souls
Kritiikki
Classic Rock -lehden kriitikko Dom Lawson antoi The Book of Soulsille yhdeksän pistettä kymmenestä. Metal Hammerin Chris Chantler antoi albumille täydet kymmenen pistettä, ja kehui sen kappalemateriaalin ”olevan todellakin viiden vuoden mittaisen odottamisen arvoinen.” Soundin Timo Isoaho kehui albumia yhtyeen ”parhaaksi neljännesvuosisataan.” V2.fi-sivuston arvostelussa Jesse Kärkkäinen toteaa levyn olevan ”oiva päätös (?) yhtyeen pitkälle uralle” ja antoi albumille neljä tähteä viidestä.
Muhammad Ali
Lapsuus
Rahamanin mukaan rasismi oli Louisvillessä arkipäivää, mutta siitä huolimatta pojat joutuivat kohtaamaan rasismia vain liikkuessaan tietyillä alueilla kaupungissa. Tuohon aikaan rotuerottelu oli edelleen sallittua Kentuckyssa. 13-vuotiaana Clay näki Life-lehden kannessa kuvan 14-vuotiaasta mustasta pojasta, joka oli murhattu, koska hän oli viheltänyt valkoisille tytöille. Kuvan muisto vainosi häntä vuosia.
Ensikosketukset nyrkkeilyyn
Nyrkkeilyn pariin Clay ajautui 12-vuotiaana, kun hänen polkupyöränsä varastettiin. Lokakuussa 1954 Clay polki ystävänsä kanssa mustien myyjäistapahtumiin, mutta kotiin lähtiessä Clay huomasi, että hänen pyöränsä on varastettu. Hän ilmoitti asiasta poliisi Joe E. Martinille, joka valmensi nuoria nyrkkeilijöitä markkinapaikan kellaritiloissa. Martinin mukaan itkevä Clay oli raivoissaan, ja halusi hakata pyörävarkaat, jolloin Martin kehotti, että hänen pitää opetella tappelemaan ensin. Aluksi Martin ei pitänyt Clayta mitenkään erityisenä tapauksena, mutta jo vuoden harjoittelun jälkeen hän alkoi hän alkoi pitää nuoren pojan kykyjä huomattavina. Syynä tähän Martin piti Clayn päättäväisyyttä ja motivaatiota. "Poika oli valmis tekemään uhrauksia, joita menestyvältä urheilijalta vaaditaan, ja häntä oli lähes mahdoton lannistaa. Kaikista valmentamistani nuorukaisista hän oli ylivoimaisesti ahkerin". Clay harjoitteli omien sanojensa mukaan kuusi päivää viikossa ja pysytteli nyrkkeilyn ansiosta pääosin erossa päihteistä. Nyrkkeily herätti Clayn kunnianhimon. Ali kertoi myöhemmin haastattelussa, että jo 12-vuotiaana hän halusi olla kuuluisa: "Halusin olla vapaa. Halusin sanoa, mitä haluan... mennä, minne haluan. Tehdä, mitä haluan".
Martin opasti Clayn nyrkkeilyn pariin, mutta Clay harjoitteli välillä myös mustan valmentajan Fred Stonerin kanssa. Nyrkkeilysalin omistanut Stoner opetti Clayta liikkumaan kehässä kuin tanssija.
Amatöörinyrkkeily
thumb|200px|left|Cassius Clay palkintokorokkeella Rooman olympialaisissa 1960.
Kun Cassius Clay oli otellut ensimmäisen ottelunsa amatöörinä, hänen isänsä julisti, että pojasta tulee seuraava raskaansarjan maailmanmestari ja "uusi Joe Louis". Amatööriurallaan Clay otteli 108 ottelua, joista hän voitti sata. Clayn saavutuksiin amatöörinä kuuluvat kuusi eri sarjojen Kentucky Golden Gloves -mestaruutta, kaksi valtakunnallista keskisarjan Golden Gloves -mestaruutta ja AAU:n keskiraskaan sarjan Yhdysvaltain-mestaruus.
Tuleva raskaansarjan maailmanmestari, louisvillelainen Jimmy Ellis ystävystyi amatööriuransa aikana Clayn kanssa. Hänen mukaansa Clay ei koskaan käyttäytynyt aggressiivisesti kehän ulkopuolella vaikka oli jo tuolloin taipuvainen äänekkääseen uhoamiseen ja itsekehuun. Ellisin mukaan Clay suhtautui harjoitteluun vakavasti.
Syyskuussa 1958 Clay aloitti opiskelut Louisvillen Central High Schoolissa. Hän valmistui kesäkuussa 1960 heikoin arvosanoin ja sijoittui oman vuosikurssinsa häntäpäähän. Tarkalleen ottaen hän oli vuosikurssinsa 376:nneksi parhaimmilla arvosanoilla valmistunut oppilas kaikista 391:stä. Clay sai keskivertoa paremmat arviot ainoastaan terveydentilastaan.
Valmistuttuaan Clay osallistui Rooman olympialaisiin 1960. Joe Martinin mukaan Clay ei olisi halunnut lähteä, koska pelkäsi lentämistä. Clay yritti vielä viime tingassa perua koko reissun. Martin kuitenkin vakuutti Clayn siitä, että kultamitalin voittaminen auttaisi häntä nousemaan raskaansarjan maailmanmestariksi. Ennen kilpailuja yhdysvaltalainen urheilun aikakauslehti Sports Illustrated nimesi Clayn maan suurimmaksi kultamitalitoivoksi.
Odotukset palkittiin, sillä Clay voitti olympiakultamitalin nyrkkeilyn raskaassa keskisarjassa. Hän voitti ensimmäiset kolme otteluaan, joista kaksi tuomaripistein ja yhden tyrmäyksellä toisessa erässä. Clay nousi yhdeksi turnauksen suosikeista voitettuaan keskisarjan hallitsevan olympiakultamitalistin, neuvostoliittolaisen Gennadi Šatkovin ylivoimaisesti pistein. Loppuottelussa hän löi kokeneen puolalaisen Zbigniew Pietrzykowskin, joka oli nyrkkeilyn kolminkertainen Euroopan-mestari. Clayn voitto ei saanut Yhdysvaltojen mediassa kovin suurta huomiota, mutta hänestä tuli tunnettu henkilö olympiakylässä, jossa kulkiessaan hänellä oli tapana käydä kättelemässä ja tutustumassa muihin urheilijoihin.
Clay oli niin ylpeä mitalistaan, että piti sitä jatkuvasti kaulassaan. Hän kulki mitalin kanssa Rooman kaduilla ja palattuaan Yhdysvaltoihin hän piti sitä kaulassa astuessaan lentokoneesta. "En ottanut sitä pois 48 tuntiin. Pidin sitä jopa sängyssä. En nukkunut kovin hyvin, koska minun piti nukkua selälläni, jotta mitali ei viiltäisi minua. Mutta en välittänyt, olin olympiavoittaja", sanoi Clay. Kun neuvostoliittolainen toimittaja kysyi Claylta, miltä hänestä tuntui voittaa mitali maalle, jossa hän ei voinut ihonvärinsä vuoksi mennä kaikkiin ravintoloihin, Clay vastasi: "Kerro lukijoillesi, että pätevät asiantuntijat ratkovat kyseistä ongelmaa paraikaa, enkä ole lopputuloksesta lainkaan huolissani. Yhdysvallat on parempi kuin yksikään muu valtio maailmassa, sinun kotimaasi mukaan lukien." Myöhemmin vuonna 1975 julkaistussa elämäkerrassaan Ali väitti heittäneensä mitalinsa Ohiojokeen, kun louisvillelainen ravintola kieltäytyi tarjoilemasta hänelle rotuerottelun vuoksi. Myöhemmin Ali sanoi hukanneensa mitalin tai joku varasti sen.
Ammattilaisuran alku ja taustavaikuttajien kokoaminen
Voitettuaan olympiamitalin Clay palasi Louisvilleen tarkoituksenaan ryhtyä ammattilaisuralle. Hän neuvotteli sponsorisopimuksesta Reynolds Metals Companyn vastaavan varajohtajan Billy Reynoldsin kanssa, mutta neuvottelut katkesivat Clayn isän puututtua niihin. Reynolds oli ehdottanut, että Clayn entinen valmentaja, poliisi Joe E. Martin voisi olla mukana hänen valmentamisessaan. Poliiseja vihannut Cassius Clay Sr. ei voinut kuitenkaan tätä hyväksyä. Clay teki lopulta sopimuksen Bill Favershamin johtaman sijoittajaryhmän kanssa. Faversham oli innokas nyrkkeilyn seuraaja, joka oli huomannut Clayn ensimmäisen kerran, kun tämä voitti amatöörien Golden Gloves -palkinnon raskaassa sarjassa vuonna 1960. Hän päätti koota yhdentoista sijoittajan ryhmän nuoren ammattilaisen tukemiseksi kuultuaan neuvottelujen Billy Reynoldsin kanssa katkenneen.
Sijoittajaryhmä tunnettiin nimellä Louisville Sponsoring Group. Siihen kuului yksitoista valkoista miestä, joista kymmenen oli miljonäärejä. Kaikki yhtiön osakkaat Favershamia lukuun ottamatta sijoittivat toimintaan 2 800 dollaria. Faversham maksoi 1 400 dollaria vähemmän, koska hän oli tehnyt töitä yhtiön organisoimiseksi. Clay tienasi 10 000 dollarin allekirjoitusbonuksen. Muiden palkkioiden lisäksi Claylle taattiin 333 dollarin kuukausipalkka. Ensimmäisten neljän vuoden ajan tuotot jaettiin tasan, mutta sen jälkeen Clay saisi sopimuksen mukaan 60 prosenttia ja sijoittajat 40 prosenttia hänen voitoistaan. Sopimusta pidettiin omana aikanaan oikeudenmukaisena, ja se oli yhtä suuri kuin Reynoldsin tarjoama.
Jo kolme päivää sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen 29. lokakuuta 1960 Clay otteli ensimmäisen kerran ammattilaisena. Hän voitti kuusieräisessä ottelussa poliisina työskennelleen Tunney Hunsakerin pistein. Clay harjoitteli otteluun Fred Stonerin valmennuksessa, mutta Clayn taustavaikuttajat halusivat tilalle jonkun kokeneemman ja valitsivat tilalle nyrkkeilijä Archie Mooren. Liikemiesryhmä lähetti sijoituksensa nyrkkeilijä Mooren vetämälle harjoitusleirille Kaliforniaan San Diegon lähelle. Leiriä kutsuttiin puhekielessä "suolakaivoksiksi", ja Dick Sadlerin (joka myöhemmin nousi kuuluisuuteen George Foremanin managerina) piti toimia apulaisvalmentajana. Clay ei viihtynyt alkeellisella leirillä ja lähti pois kyllästyttyään pesemään lattioita ja tiskaamaan astioita. Valmentaja Angelo Dundeen mukaan ratkaiseva käänne oli, kun Moore käski Clayn siivota keittiön. Clay ei suostunut, koska hän ei omien sanojensa mukaan auttanut keittiössä edes omaa äitiään. Mooren mukaan hänellä ei ollut resursseja järjestää harjoitusleirille henkilökuntaa, joka olisi huolehtinut askareista, joten jokainen leiriläinen joutui hoitamaan vuorollaan osansa taloustöistä. Clayn kotiinlähtö jäi harmittamaan häntä: "Yritin painostaa häntä kurinalaisuuteen, mutta se oli asia, jota Ali ei koskaan suostunut hyväksymään: hän pyrki aina komentelemaan ylempiään, ihmisiä joiden kanssa työskenteli. Suoraan sanottuna se penska olisi tarvinnut kunnon selkäsaunan, mutten tiedä, kuka sellaisen olisi hänelle antanut."
Epäonnistuneen harjoitusretken jälkeen Faversham soitti Madison Square Gardeniin ja pyysi sen nyrkkeilytoiminnasta vastaavalta Harry Marksonilta suosituksia valmentajista. Markson suositteli Angelo Dundeeta. Dundee oli tavannut Clayn ensimmäisen kerran jo vuonna 1957 valmentaessaan Willie Pastranoa ja toisen kerran vuonna 1959, jolloin 17-vuotias Clay oli pyytänyt lupaa sparrata Pastranoa vastaan ja voitti erän tulevaa raskaan keskisarjan maailmanmestaria vastaan. Dundee suostui, ja Clay saapui pian sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen 19. joulukuuta treenaamaan Dundeen salille Floridan Miamiin. Jo kahdeksan päivää myöhemmin Clay voitti ammattilaisuransa toisessa ottelussa Herb Silerin tyrmäyksellä neljännessä erässä.
Angelo Dundee pyrki Clayn uran alussa valitsemaan vastustajia, jotka eivät olleet liikaa hänen suojattiaan edellä kypsyyden, voiman tai nopeuden alueilla. Kolmannessa ottelussaan Clay tyrmäsi Tony Espertin kolmannessa erässä, sitten Jim Robinsonin ensimmäisessä. Samoihin aikoihin Clay sparrasi entisen raskaansarjan maailmanmestarin Ingemar Johanssonin kanssa, joka oli Miamissa valmentautumassa otteluunsa Floyd Pattersonia vastaan. Promoottori Harald Conradin mukaan Clay tanssahteli kehässä kömpelösti liikkuneen Johanssonin ympärillä ja haukkui häntä "pelkuriksi": "Minun tässä pitäisi otella Pattersonia vastaan, ei sinun". Harjoitussessio lopetettiin toisen erän jälkeen Johanssonin väsytettyä itsensä. Myös Sports Illustratedin toimittaja Gilbert Rogin oli seurannut Clayn ja Johanssonin sparraamista ja vakuuttui nuoren nyrkkeilijän taidoista niin, että hän hehkutti New Yorkiin palattuaan vasta neljä ammattilaisottelua voittanutta Clayta lehden päätoimittajalle tulevana maailmanmestarina.
Nousu maailmanmestarin haastajaksi
Clay voitti seuraavat kaksi otteluaan ja kohtasi ammattilaisuransa seitsemännessä ottelussa Duke Sabedongin Las Vegasissa. Siellä Clay tapasi showpainija Gorgeous Georgen, joka oli vieraana samassa radio-ohjelmassa. Gorgeus George uhosi "tuhoavansa" vastustajansa seuraavassa ottelussaan. Painijan tapaaminen teki Clayhin suuren vaikutuksen, sillä Gorgeus Georgen ottelu oli loppuunmyyty: "En ollut koskaan ujostellut puheissani, mutta silloin tajusin, että jos uhoaisin vielä enemmän, ihmiset maksaisivat mitä vain päästäkseen näkemään minut", muisteli Ali Hauserin kirjoittamassa elämäkerrassa. Valmentaja Dundee auttoi Clayta mediapelissä osoittamalla hänelle oikeat toimittajat, joiden avulla nuoren nyrkkeilijän ura etenisi.
Clay kävi ensimmäisen televisioidun ottelunsa 22. heinäkuuta 1961 Alonzo Johnsonia vastaan. Vaikka Clay voitti kymmeneräisen ottelun pistein, hänen tyylinsä sai urheilutoimittajilta kritiikkiä. Clayn mukaan hänen väitettiin ”hyppivän liikaa raskassarjalaiseksi”. Kritiikin vuoksi Dundee neuvoi Clayta tyrmäämään seuraavan vastustajansa Alex Miteffin jo ensimmäisessä erässä. Ottelu päättyi Clayn voittoon teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä, kun Miteffillä oli vaikeuksia pysyä jaloillaan. Vaikka Miteff ei kaatunutkaan kanveesiin ottelun alussa, Clayn näytöt riittivät siihen, että Sports Illustratedin Rogin julisti hänet lehden sivuilla nyrkkeilyn ”ihmelapseksi”.
Miteffin jälkeen Clay kohtasi Willi Besmanoffin, ja lupasi ennen ottelua, että "Besmanoff tippuu seitsemännessä erässä". Besmanoff väsyi jo ottelun alussa ja elämäkerturi Thomas Hauserin mukaan Clay joutui venyttämään ottelua mediassa esittämänsä lupauksen vuoksi. Valmentaja Dundee ei pitänyt ottelijansa "pelleilystä", mutta tapaus kasvatti Clayn mainetta siinä määrin, että Madison Square Garden päätti ottaa hänet ottelijaksi. Vastustajaksi valittiin Sonny Banks, jonka Clay lupasi tyrmätä neljännessä erässä. 10. helmikuuta 1962 Cassius Clay kohtasi Sonny Banksin, jonka lyönti kaatoi hänet ensimmäisen kerran ammattilaisurallaan kanveesiin kamppailun ensimmäisessä erässä. Clay kuitenkin virkosi nopeasti ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä. 28. helmikuuta 1962 Clay otteli Don Warneria vastaan ja tyrmäsi kokeneen vastustajansa neljännessä erässä. Ennen ottelua Clay oli kuitenkin luvannut tyrmätä Warnerin vasta viidennessä erässä. Kun toimittajat kysyivät Claylta, miksei "ennustus" toteutunut, hän sanoi olleensa vihainen, koska Warner ei kätellyt häntä ennen ottelua. Angelo Dundeen mukaan Clay väitti vähentäneensä yhden erän epäurheilijamaisen käytöksen vuoksi. Sen jälkeen Clay voitti 23. huhtikuuta 1963 George Loganin tyrmäyksellä Los Angelesissa. Samalla matkalla Clay tapasi valokuvaaja Howard Binghamin, joka kuvasi työkseen freelancerina Life- ja Sports Illustrated -lehdille. Hänestä tuli Clayn hyvä ystävä, joka seuraavien vuosikymmenien aikana otti hänestä yli viisisataatuhatta valokuvaa.
Loganin jälkeen Clay voitti Billy Danielsin New Yorkissa ja Alejando Lavoranten Los Angelesissa. Tässä vaiheessa Clayn taustavaikuttajat päättivät, että heidän suojattinsa on valmis kohtaamaan kokeneen Archie Mooren, joka oli aiemmin valmentanut Clayta. Elämäkerturi Thomas Hauserin mukaan kyseessä oli tyypillinen ottelu, jossa nouseva tähti kohtasi huippuhetkensä nähneen tunnetun nyrkkeilijän. Clay oli otellut vasta viisitoista ottelua ammattilaisena, kun taas Moorella otteluja oli kertynyt jo yli kaksisataa. Ottelu käytiin 15. marraskuuta 1962. Ennen ottelua Clay ilmoitti riimein tyrmäävänsä Mooren neljännessä erässä. Moore oli aiemmin elokuussa ilmaissut halunsa napittaa Clayn suun umpeen. Mooren taktiikkana oli iskeä mahdollisimman paljon vartaloon. Hän yritti väsyttää Clayn liikkumalla, mutta vastustajan nopeuden vuoksi Moore joutui sitomaan, jolloin hänen päänsä jäi suojattomaksi. Clay tyrmäsi Mooren neljännessä erässä. Ottelua seurasi paikan päällä 16 200 katsojaa. Paikalla oli myös entinen raskaan sarjan maailmanmestari Jack Dempsey. Ottelun jälkeen Dempsey sanoi lehdistölle, ettei välitä siitä, osaako Clay nyrkkeillä vai ei, koska hänen ansiostaan asiat ovat ”jälleen suuria”.
Kaksi kuukautta myöhemmin Clay tyrmäsi Charlie Powellin Pittsburghissa. Sen jälkeen hän otteli Doug Jonesia vastaan New Yorkissa, missä sanomalehtilakko vaikeutti ottelun markkinointia. Ilman lehtiä Clay joutui markkinoimaan ottelua tv-haastattelujen lisäksi julkisissa tiloissa, kuten yökerhoissa ja keilahalleissa vierailemalla. Sanomalehtilakosta huolimatta ottelusta tuli menestys, sillä Garden oli poikkeuksellisesti loppuunmyyty. Toimittaja A. J. Lieblingin mukaan hän ei ollut nähnyt mitään vastaavaa sen jälkeen, kun Joe Louis ja Rocky Marciano ottivat toisistaan mittaa samalla areenalla vuonna 1951. Clay oli luvannut tyrmätä Jonesin neljännessä erässä, mutta ottelu kestikin täydet erät ja päättyi Clayn pistevoittoon. Ottelun aikana yleisö kääntyi Clayta vastaan ja pian sen jälkeen myös paikalliset sanomalehdet alkoivat arvostella hänen persoonallisuuttaan. "Erittäin mukava ja pidetty Clay on vahingoittanut julkisuuskuvaansa loputtomalla retostelulla, ja hänen on korkea aika muuttaa tyyliään", kirjoitti New York Timesin Arthur Daley.