cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2010
Julkaisut
Sony Music Entertainment julkaisi 31. toukokuuta 2010 kisojen virallisen albumin Listen Up! The Official 2010 FIFA World Cup Album. Electronic Arts julkaisi 30. huhtikuuta 2010 kisojen nimeä kantavan videopelin 2010 FIFA World Cup.
20 Centres for 2010
20 Centres for 2010 oli FIFAn virallinen kampanja MM-kilpailuissa. Kampanjan tarkoitus oli parantaa julkista terveydenhuoltoa, koulutusta ja jalkapalloa kehittymättömillä alueilla eri puolella Afrikkaa. Parannukset oli tarkoitus toteuttaa kahden kymmenen Football for Hope Centren kautta. Kampanja oli osa Football for Hope -liikettä.
Sponsorit
FIFAn virallisia yhteistyökumppaneita olivat Adidas, Coca-Cola, Emirates, Hyundai, Sony sekä Visa. MM-kilpailujen virallisia sponsoreita olivat Budweiser, Castrol, Continental AG, McDonald's, MTN Group, Mahindra Satyam, Seara Alimentos sekä Yingli. Ottelun parhaan pelaajan -palkinto oli nimetty Budweiserin mukaan.
Vaikutus Etelä-Afrikan talouteen
MM-kilpailujen järjestäminen vaikutti merkittävästi Etelä-Afrikan talouteen. MM-kilpailujen järjestäminen koski noin 700 000 työntekijää. Kisojen taloudellisten vaikutusten bruttoarvo arvioitiin 93 miljardiksi randiksi (noin 9,2 miljardia euroa). Esimerkiksi Etelä-Afrikan mainosteollisuus kasvoi kisojen ansiosta noin 200 miljoonalla dollarilla. Myös maan liikenneinfrastruktuuriin tehtiin parannuksia. Näitä olivat muun muassa Durbaniin rakennettu uusi lentoasema (Kuningas Shakan kansainvälinen lentoasema) sekä Gautengin provinssiin rakennettu Gautrain-rautatie, joka yhdistää Johannesburgin, O. R. Tambon lentoaseman ja Pretorian toisiinsa.
FIFAn jakamat palkintorahat
FIFA päätti vuoden 2009 lopussa jakamistaan rahasummista eri joukkueille. FIFA päätti nostaa palkintorahasummaa 197 miljoonasta eurosta (vuodesta 2006) 316 miljoonaan euroon. Voittaja saisi noin 23, toinen 18, kolmas 15 ja neljäs 13,5 miljoonaa euroa. Muut puolivälieräjoukkueet 10,5, muut pudotuspeleihin päässeet joukkueet 6,8 ja lohkovaiheessa pudonneet joukkueet 6 miljoonaa euroa. FIFA jakoi myös jokaiselle joukkueelle noin 750 000 euroa valmistautumisrahaa ennen turnausta. Summa sisältää myös 30 miljoonaa euroa, jotka FIFA jakoi seurajoukkueille, joiden pelaajia pelasi MM–kilpailuissa.
Yhteiskunnalliset ilmiöt
Ennen MM-kilpailija monia laittomissa rakennuksissa eri kaupungeissa asuneita eteläafrikkalaisia siirrettiin "pakolaisleireille". Esimerkiksi Kapkaupungissa sijaitsevalla Blikkiesdorpin alueella asui 15 000 ihmistä 3 000 väliaikaisessa rakennuksessa. Väliaikaisia leirejä on kutsuttu keskitysleireiksi. Useita slummirakennuksia tuhottiin ja poliisia on käsketty pakkosiirtämään ihmisiä kilometrien päähän keskustasta. Ennen kisoja Johannesburg ja Kapkaupunki kielsivät slummirakennusten tuhoamiset ja pakkosiirrot. Muun muassa Amnesty International esitti kriittikkiä poliisin toimista kilpailujen aikana.
Eteläafrikkalaiset viranomaiset arvioivat, että jalkapallon MM-kilpailut toisivat maahan noin 40 000 prostituoitua lisää. Maassa oli jo ennestään ollut noin 100 000 prostituoitua. Turisteja varoitettiinkin HIVistä, sillä Etelä-Afrikan HIViin tai AIDSiin sairastuneiden prosentuaalinen osuus on maailmankorkein, ja arvioiden mukaan prostituoiduista noin puolet olisivat HIVin tai AIDSin kantajia. FIFA kuitenkin kielsi kondomien jakamisen stadionien läheisyydessä.
Lippujen hinnat
Otteluissa näkyi useasti tyhjiä paikkoja. FIFAn mukaan liput oli kuitenkin myyty, mutta niitä ei käytetty. Muun muassa Etelä-Korean ja Kreikan välisessä ottelussa oli noin 11 000 vapaata paikkaa. Lippuja pidettiin myös kalliina: normaalihintainen lippu maksoi noin 110 euroa. FIFA myönsikin, että lippujen hinta oli liian korkea.
Turvallisuushäiriöt
Kilpailujen aikana tapahtui muutamia turvallisuushäiriöitä. Jalkapallokannattaja pääsi Englannin maajoukkueen pukuhuoneeseen Englannin ja Algerian välisen ottelun jälkeen. Englannin jalkapalloliitto lähetti FIFAlle valituksen turvallisuustekijöiden heikkoudesta tapauksen jälkeen.
Kreikan maajoukkueen pelaajilta varastettiin noin 1 500 euroa hotellihuoneesta. Myös usean maan turisteja ryöstettiin turnauksen aikana. Irakin turvallisuuspalvelun mukaan Al-Qaida suunnitteli terrori-iskua MM-kilpailuihin. Turnauksen aikana pelikentille pääsi juoksemaan katsojia useissa eri otteluissa. Ehkä merkittävin tapaus sattui ennen turnauksen loppuottelua, kun espanjalainen häirikkö Jimmy Jump ryntäsi kentälle yrittäen lakittaa kisojen voittopokaalin punaisella myssyllä.
Teet Allas
Allas edusti kotimaassaan FC Floran lisäksi myös muun muassa JK Kalev Pärnua, Lelle SK:ta, JK Vall Tallinnaa, Pärnu JK:ta, JK Viljandi Tulevikia ja FC Valgaa.
Allas pelasi vuonna 1997 alkaneella ja vuonna 2007 päättyneellä maajoukkueurallaan Viron maajoukkueessa 73 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Artim Šakiri
Artim Šakiri (s. 23. syyskuuta 1973 Struga, Makedonia, Jugoslavia) on makedonialainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana.
Syksyllä 2006 Šakiri pelasi suomalaisen FC Inter Turun riveissä. Hän teki kolme maalia pelaamassaan viidessä ottelussa. Šakirin sopimusta ei kuitenkaan uusittu FC Interiin. Helmikuussa 2007 hän siirtyi Sveitsin kakkosliigassa pelaavaan liechtensteinilaiseen FC Vaduziin.
Nuclear Nightclub
Nuclear Nightclub on suomalaisen Wigwam-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Levy saavutti suuren suosion Suomessa, jossa se nousi albumilistan ykköseksi yhdeksän viikon ajaksi. Vuonna 1976 albumia oli myyty jo kultalevyn (25 000 kpl) verran. Levy julkaistiin myös ainakin Ruotsissa, Saksan liittotasavallassa, Jugoslaviassa, Hollannissa, Espanjassa, Ranskassa, Japanissa ja Virgin-levymerkillä Isossa-Britanniassa, missä levy myi noin 10 000 kappaleen verran. Levyltä julkaistu single "Freddie Are You Ready" / "Kite" nousi Suomessa kymmenen myydyimmän joukkoon.
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
Murmanskin alue jakautuu hallinnollisesti 12 kaupunkipiirikuntaan, joista viisi on suljettuja alueita, sekä viiteen kunnallispiiriin, joihin kuuluu 13 kaupunkikuntaa ja 10 maalaiskuntaa.
Nuclear Nightclub
Nuclear Nightclub on Wigwamin uuden, niin sanotun ”deep pop” -kauden kokoonpanon (Groundstroem–Pembroke–Rechardt–Österberg) ensimmäinen studiolevy. Tyyliltään se on huomattavasti pelkistetympi ja popmaisempi kuin esimerkiksi edellinen studioalbumi Being (1974).
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
Kaupunkipiirikunnat
Nuclear Nightclub
Yhtye valmistautui levytykseen huolellisesti harjoittelemalla useita viikkoja tuottaja Pave Maijasen ollessa mukana. Useista kappaleista tehtiin demonauha Lahdessa olleessa Microvox-studiossa. Tämä oli Suomessa uraauurtavaa tuohon aikaan. Varsinaisiin äänityksiin Tukholman Marcus Music -studiolla oli varattu 18 päivää. "Freddie Are You Ready" -kappaleen demonauhoituksesta on julkaistu katkelma Loveradio 4 -kokoelmalevyllä.
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
1. Murmansk (Мурманск) 3. Apatity (Апатиты) 4. Kirovsk (Кировск) 5. Montšegorsk (Мончегорск) 6. Olenegorsk (Оленегорск) 8. Poljarnyje Zori (Полярные Зори) 9. Kouteron piiri (Ковдорский район, Kovdorski raion)
Nuclear Nightclub
Soundi-lehden kriitikoiden äänestyksessä levy sijoittui kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi suomalaiseksi levyksi. Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Freddie Are You Ready” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 54.
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
Suljetut kaupunkipiirikunnat
Nuclear Nightclub
Kappaleet
A-puoli
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
2. Aleksandrovsk (Александровск) 7. Ostrovnoi (Островной) 10. Zaozersk (Заозерск) 11. Severomorsk (Североморск) 12. Vidjajevo (Видяево)
Nuclear Nightclub
Kappaleet
B-puoli
Murmanskin alueen hallinnollinen jako
Kunnallispiirit
A. Kantalahden piiri (Кандалакшский район, Kandalakšski raion) B. Kuolan piiri (Кольский район, Kolski raion) C. Lovozeron piiri (Ловозерский район, Lovozerski raion) D. Petsamon piiri (Печенгский район, Petšengski raion) E. Turjan piiri (Терский район, Terski raion)
Nuclear Nightclub
Kappaleet
Vuoden 2000 uusintapainoksen bonuskappaleet:
Vuoden 2018 uusintapainoksen bonuskappaleet:
Etyleenisulfidi
Etyleenisulfidi (C2H4S) eli tiiraani on episulfideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa etyleenisulfidi on väritöntä tai kellertävää nestettä ja sillä on epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee vähäisissä määrin veteen ja hyvin useisiin orgaanisiin liuottimiin. Aine on reaktiivista ja polymeroitumisen estämiseksi sen joukkoon listätään tioleja stabilisaattoreiksi. Etyleenisulfidi reagoi useiden nukleofiilien kanssa, jolloin sen rengasrakenne avautuu. Etyleenisulfidi on myrkyllistä.
Tavanomaisin tapa valmistaa etyleenisulfidia on etyleenioksidin reaktio kaliumtiosyanaatin tai tiourean kanssa. Etyleenioksidin sijaan voidaan käyttää myös etyleenikarbonaattia.
Etyleenisulfidia käytetään esimerkiksi 2-merkaptoetyyliamiinien, kumikemikaalien ja maatalouskemikaalien valmistamiseen.
Alan Guth
Alan Harvey Guth (s. 27. helmikuuta 1947) on amerikkalainen fyysikko ja kosmologi. Guth on tutkinut alkeishiukkasten teoriaa ja sitä, kuinka se soveltuu varhaisen kaikkeuden kuvaamiseen. Nuorempana hiukkasfyysikkona Guth kehitti Stanfordin yliopistossa kosmisen inflaation teoriaa käytyään Robert Dicken alkuräjähdysteoria-luennoilla. 1981 Guth esitti kosmisen inflaation teorian, jonka mukaan hyvin varhainen kaikkeus laajeni hetken eksponentiaalisesti tyhjiön energian tiheyden negatiivisen paineen seurauksena. WMAP:in tulokset vuodelta 2006 tukivat teoriaa.
Kunnianosoitukset ja palkinnot
Heinäkuussa 2012 Guth sai fysiikan ja internetyrittäjän Juri Milnerin luoman Fundameltal Physic Prize -palkinnon.
Vuonna 2014 hän sai Norjan tiede- ja kirjallisuusakatemian myöntämän Kavli-palkinnon yhdessä Andrei Linden ja Aleksei Starobinskyn kanssa. Samana vuonna Guth sai American Academy of Achievementin Golden plate palkinnon.
Vuonna 2005 Guth voitti Boston Golden järjestämän Bostonin sotkuisimman toimiston palkinnon. Alan Guthin kolleegat äänestivät hänet tähän palkintoon toivoen toimiston järjestyksen muuttunista, mutta Guth olikin ylpeä palkinnostaan.
Inflaatioteoria
Maailmankaikkeuden synty pystyttiin selittämään tyydyttävästi alkuräjähdysteorian avulla. Teoriassa tiedettiin kuitenkin olevan muutamia heikkouksia. Guth löysi yhteen ongelmaan ratkaisun, inflaation, jonka mukaan maailmankaikkeus laajeni erittäin lyhyessä ajassa. Inflaation jälkeen maailmankaikkeuden koko oli yli 1028-kertaa suurempi kuin ennen inflaatiota. Maailmankaikkeus laajeni nopeammin kuin valonnopeus.
Guth huomasi, että symmetriseen tilaan sidottu piilevä energia voi tietyissä olosuhteissa tulla säteilyenergiaa paljon suuremmaksi niin, että se määrää koko maailmankaikkeuden kehityksen. Koska kyseessä on vakioinen tyhjiöenergia, se toimii samaan tapaan kuin Einsteinin yhtälöihinsä lisäämä kosmologinen vakio. Willem de Sitter oli jo aiemmin osoittanut, että maailmankaikkeus voisi laajentua eksponentiaalisen nopeasti. Guth kutsui vaihetta kosmiseksi inflaatioksi.
Jim McDermott
thumb|Jim McDermott
James A. "Jim" McDermott (s. 28. joulukuuta 1936 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja psykiatri. Hän istui demokraattien edustajana Washingtonin osavaltiosta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 101.–114. kongresseissa vuosina 1989–2017.
McDermott sai luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon Illinoisin Wheaton Collegesta vuonna 1958 ja lääketieteen tohtorin oppiarvon Illinoisin yliopistosta (Chicago) vuonna 1963. McDermottilla oli residenssi aikuispsykiatriassa Illinoisin yliopiston sairaaloissa vuosina 1964–1966 ja lapsipsykiatriassa Washingtonin yliopiston sairaaloissa Seattlessa vuosina 1966–1968. McDermott palveli Yhdysvaltain laivaston lääkintäjoukoissa vuosina 1968–1970. Vuosina 1970–1983 hän oli henkilökunnan jäsenenä Washingtonin yliopistossa Seattlessa. Vuosina 1987–1988 hän toimi United States Foreign Servicen palveluksessa.
McDermott istui 101.–114. kongresseissa, mutta ei asettunut enää uudelleen ehdolle vuonna 2016. Hän toimi 103. kongressissa edustajainhuoneen eettisen komitean puhemiehenä. McDermott oli ennen siirtymistään valtakunnalliseen politiikkaan istunut Washingtonin osavaltion edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1971–1972 ja senaattorina 1975–1987. Hän oli ehdolla Washingtonin kuvernööriksi vuonna 1980 sekä ehdolla Washingtonin kuvernöörin vaalien esivaaleissa vuosina 1972 ja 1984.
Nikolai Valujev
Valujev kokeili koripalloa ja kiekonheittoa, mutta löysi lopulta lajinsa nyrkkeilystä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1993 vain 11 amatööriottelun jälkeen. Maailman huipulle hän nousi vasta kymmenisen vuotta myöhemmin, ja on vuodesta 2003 lähtien ollut saksalaisen Euroopan johtavan nyrkkeilypromoottorin, Wilfried Sauerlandin ohjauksessa. Ammattilaisurallaan Valujev on otellut 53 ottelua, ja voittanut niistä kahta lukuun ottamatta kaikki. Voitoista 33 kappaletta on tullut tyrmäyksellä.
Lokakuusta 2004 lähtien Valujev on voittanut Paolo Vidozin, Attila Levinin, Gerald Noblesin, Clifford Etiennen ja Larry Donaldin. Valujev teki lähes historiaa – hän jäi vain yhden voiton päähän legendaarisen Rocky Marcianon ennätyksestä yhtäjaksoisten tappiottomien otteluiden sarjassa.
WBA:n maailmanmestaruus
Lauantaina 17. joulukuuta 2005 Valujev voitti Berliinissä WBA-liiton tunnustamassa maailmanmestaruusottelussa itseään 50 kilogrammaa kevyemmän ja 25 senttimetriä lyhyemmän yhdysvaltalaisen John Ruizin. Ottelu oli hyvin tasainen ja Valujev voitti mestaruuden lopulta pistein 116–113, 116–114 ja 114–114. Näin hänestä tuli ensimmäinen venäläinen ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestari sekä myös kaikkien aikojen pisin ja painavin maailmanmestari. Valujev puolusti mestaruuttaan Owen Beckiä vastaan 3. kesäkuuta Hannoverissa kolmannen erän tyrmäyksellä, 8. lokakuuta Monte Barrettia vastaan 11. erän teknisellä tyrmäyksellä ja tammikuussa keskeytyksellä 3.erässä Jameel McClinea vastaan. McCline hävisi kolmannessa erässä murrettuaan nilkkansa yhteydessä. Valujev - McCline ottelu oli ottelijoiden yhteenlasketun painon perusteella suurin raskaansarjan ottelu. Ottelu oli myös ensimmäisen Sveitsissä järjestetty raskaansarjan ottelu jossa oteltiin mestaruudesta.
Lauantaina 14. huhtikuuta 2007 Valujev hävisi maailmanmestaruustittelinsä uzbekistanilaiselle Ruslan Tšagajeville. Ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Tšagajev voitti mestaruutensa parempien pisteiden turvin (114–114, 117–111 ja 115–113). Tämä on Valujevin ensimmäinen häviö ammattilaisnyrkkeilyurallaan.
Seuraavan kerran Valujevin piti nousta kehään 31. toukokuuta 2008 kohtaamaan ensimmäisen voittajansa Tšagajev. Panoksena ottelussa piti olla Tšagajevin WBA-liiton vyö. Tšagajev kuitenkin sairastui ja joutui luopumaan vyöstään. Tämän seurauksena Valujev kohtasi Ruizin 30. elokuuta ottelussa avoimena olleesta WBA-liiton väliaikaisesta mestaruudesta, jonka voittajan on määrä kohdata Tšagajev tämän tervehdyttyä. Valujev voitti Berliinin Max Schmeling Hallessa käydyn ottelun hajaäänituomiolla ja näin hänestä tuli WBA liiton väliaikainen mestari. Kun Tšagajev ei saanut itseään kuntoon, joutui hän luopumaan vyöstä ja Valujevista tuli WBA liiton pysyvä mestari. Ensimmäisen kerran Valujev puolusti titteliään amerikkalaista Evander Holyfieldiä vastaan 20.12.2008. Ottelu kesti täydet erät ja Valujev julistettiin lopulta voittajaksi. Tuomio aiheutti kuitenkin kiistelyä ja Holyfieldin leiri teki asiasta protestin.
Valujevin piti kohdata 30.5.2009 Helsingissä Tšagajev WBA-liiton mestaruusottelussa, mutta se peruttiin sitä edeltävänä iltana. Kamppailun peruuntumisen vuoksi WBA-liitto päätti, että Valujev on liiton mestari.
Marraskuussa 2009 Valujev menetti WBA:n raskassarjan maailmanmestaruuden David Hayelle 12 eräisessä kamppailussa tuomariäänin 116-112, 116-112, 114-114.
Messerschmitt KR
thumb|320px|Messerschmitt Kabinenroller KR 200 thumb|320px|Messerschmitt -logo KR 200:n kyljessä Messerschmitt KR (Kabinenroller) on saksalaisen Regensburger Stahl- u. Maschinenbau:n, myöhemmin Fahrzeug und Maschinenbau GmbH Regensburgin vuosien 1957 ja 1964 välillä valmistama kahden hengen kolmipyöräinen kääpiöauto.
Historia
Toisen maailmansodan jälkeen Saksalta kiellettiin lentokoneiden valmistus ja Willy Messerschmitt etsi RSM (Regensburger Stahl- und Maschinenbau) yhtiölleen uusia tuotantokohteita lentokoneiden tilalle. Vuonna 1952 yhtiön aiempi työntekijä Fritz Fend esitteli hänelle suunnitelmansa kaksipaikkaisesta, peräkkäin istuttavasta ajoneuvosta.
Fend oli valmistanut "Flitzer"-merkkistä yksipaikkaista ajoneuvoa invalidimopon nimikkeellä. Siinä oli alkujaan Fichtel & Sachsin 2,5 hevosvoimainen moottori, joka vuonna 1950 korvattiin alun perin Messerschmitt Me 262-suihkuhävittäjän starttimoottoriksi kehitetyllä 4,5 hv Riedel-moottorilla.
Uuden ajoneuvon prototyyppi valmistui vuoden 1952 kesällä ja sai nimekseen Fend Kabinenroller FK-150. Se vastasi kuomua ja 150 kuutioista moottoria lukuun ottamatta ensimmäisiä tuotanto-Messerschmittejä.
Vuoden 1954 tammikuusta autoon alettiin etsiä 175 kuutioisen moottorin korvaajaa. Uuden KR-200-mallin ominaisuuksia alettiin suunnitella kesäkuussa, sen piirustukset olivat valmiit 27. syyskuuta ja uutuus esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1955. Kuomun malli muuttui virtaviivaisemmaksi ja uudeksi moottoriksi tuli 200 kuutioinen Fichtel & Sachs 2-tahtimoottori. Siinä oli leveämpi raideväli, kokonaan uudelleen suunniteltu jousitus, moottori oli kiinnitetty kumityynyillä ja takapyörässä oli iskunvaimennin.
"Export" mallissa oli verhoilu ja kaksivärinen maalaus; harmaa/sininen, punainen/musta ja norsunluu/punainen, joista viimeksi mainittu oli suosituin väriyhdistelmä.
"DeLuxe" mallissa oli koristetikattu sivuverhoilu, puulistat ja norsunluunvärinen lentokonemallinen ohjaustanko tavallisen mallin kromatun tangon sijaan.
Lisäksi valikoimassa oli 13 erilaista invalidiversiota eri tavalla vammautuneille.
Vuonna 1956 lentokoneiden rakentamiskielto peruttiin ja Messerschmitt halusi palata lentokonevalmistajaksi. Fend ja Valentin Knott, joka toimitti autojen jarrut ja vanteet, ostivat autotehtaan 15. tammikuuta 1957. Uusi yhtiö "Fahrzeug und Maschinenbau GmbH Regensburg" (FMR) jatkoi KR-200 autojen valmistusta edelleen Messerschmitt-nimellä, jonka käyttöoikeus oli kuulunut sopimukseen.
FMR alkoi valmistaa myös KR-200:n seuraajaksi tarkoitettua FMR Tg-500 mallia. Siinä oli neljä pyörää ja 500 kuutioinen Sachs-moottori. Uusi malli ei kuitenkaan kuulunut Messerschmitt-nimen käyttösopimuksen piiriin; Fend olisi halunnut ristiä sen "Tiger"-nimellä, mutta muut yhtiöt omistivat jo nimen käyttöoikeudet, joten auton nimeksi tuli "T-G", joka oli virallisesti lyhenne sanoista "Tourenfahrzeug-Geländesport" (Matkailuajoneuvo - Maastourheilu).
Standardimallisella sivulleaukeavalla kuomulla varustetun mallin lisäksi "KaRo":sta valmistettiin vuodesta 1959 pieniä määriä rättikattoista KR201 avomallia, jossa oli umpikuomun malliset, joko sivulle taitettavat tai kiinteät sivuikkunat. Roadster -avomalli oli rättikaton lisäksi varustettu pehmeillä irrotettavilla sivuikkunoilla.
FMR valmisti ajoneuvoa vuosien 1957 ja 1964 välillä yli 25 000 kappaletta, ja joidenkin lähteiden mukaan niitä olisi 16 valmistusvuotensa aikana valmistunut eri muodoissaan 40 000 kappaletta. Messerchmitt KR-200:sta valmistettiin myös 12 kappaletta erityistä Service Car -versiota autoliikkeille, jotka antoivat myymilleen autoille huoltotakuun. Siinä on edessä erikoisjousitus, joka mahdollistaa eräänlaisen vetotangon asentamisen. Auton ideana oli se, että huoltomies ajaa Messerschmittillä asiakkaan auton luokse, kiinnittää Messerchmittinsä vetotangolla asiakkaan auton peräpuskuriin hinaukseen ja ajaa auton huollettavaksi. Näitä autoja on jäljellä vain yksi kappale joka on esillä Bruce Weinerin kääpiöautomuseossa.
Italialainen Mi-Val -moottoripyöräyhtiö esitteli marraskuussa 1953 oman versionsa Messerschmitt KR-175:stä nimellä Messerschmitt-Mival. Ne koottiin saksalaisista osista, mutta varustettiin Mi-Valin omalla 171.7 cm3 moottorilla. Vasta vuoden 1954 lopulla alkanut uuden nimen saaneen Mivalinon vähäinen tuotanto päättyi ilmeisesti jo 1955 tai 1956.
KR-175
thumb|320px|Messerschmitt Kabinenroller KR 175
KR-200
thumb|320px|Messerschmitt KR 200
KR-201
thumb|320px|KR-201 Roadster
Tg-500
thumb|320px|Messerschmitt Tg-500
Aiheesta muualla
Messerschmitt KR200
Ötökät
pienoiskuva|oikea|250px|[[Kultakuoriainen (Cetonia aurata)]]
Ötökät ovat pieniä selkärangattomia eläimiä, kuten hyönteisiä, hämähäkkieläimiä ja nilviäisiä. Ötökät ei ole taksonominen ryhmä tai biologinen termi, vaan arkikielinen nimitys, joka on kielenkäytössä yleistynyt. Suomessa esiintyy yli 25 000 ötökkälajia.
Pienoismalli
thumb|250px|[[Douglas DC-3 -lentokoneen pienoismalli.]] Pienoismalli on jostakin esineestä, rakennuksesta tai muusta kohteesta tehty, alkuperäistä huomattavasti pienempi kopio. Yleisiä ovat mm. kulkuneuvoaiheiset pienoismallit, samoin nuket, nukkekodit ja pienoishuoneet.
Pienoismallit teollisuudessa ja tutkimuksessa
thumb|250px|Saksalaisen linjalaiva Columbuksen 12-metrinen pienoismalli (1931) Pienoismalleja on käytetty paljon arkkitehtien suunnittelun apuna havainnollistamaan tulevan rakennuksen massoittelua ja sijoittumista ympäristöönsä. Toisen maailmansodan jälkeen yleistynyt tapa otettiin Suomessa käyttöön laajemmin 1970-luvulla. Tällä alalla pienoismallien merkitys on vähentynyt, koska suunnitelmien havainnollistaminen onnistuu myös kolmiulotteisten tietokonemallien avulla. Pienoismalli voidaan rakentaa myös jostain menneisyyden rakennusryhmästä tai alueesta. Esimerkiksi Rooman Museo della Civiltà Romanassa on pienoismalli keisariajan Rooman kaupungista ja Lappeenrannassa on vuoden 1939 Viipurin pienoismalli.
Elokuvateollisuudessa käytetään usein pienoismalleja, kun jokin lavaste tulisi liian kalliiksi rakentaa oikeassa mittakaavassa. Tietokoneanimaatiot ovat ottamassa pienoismallien paikan elokuvateollisuudessa.
Pienoismallit harrastuksena
Pienoismallien rakentaminen on suosittu harrastus. Yleisimpiä harrastajien pienoismalleja ovat erilaiset (sota)ajoneuvot, lentokoneet, junat ja laivat. Pientä rakennelmaa, joka kuvaa jotakin tapahtumaa jossakin, kuten esimerkiksi kirkonraunioissa aterioivia sotilaita, kutsutaan dioraamaksi. Pienoismalleja tekevät myös nukkekoti-, nukke- ja pienoishuone-harrastajat.
Yleisimmät mittakaavat
Pienoismallit ovat aidon esikuvansa mukaisia mittakaavan antaman tarkkuuden puitteissa. Lentokone- ja helikopterimalleissa yleisin mittakaava on 1:72 ja toiseksi yleisin 1:48, jota käytetään myös amerikkalaisissa nukkekotiprojekteissa. Myös mittakaavoilla 1:144 (ns. nukkekodin nukkekoti) ja 1:32 on malleja, joista jälkimmäisissä olevien yksityiskohtien tarkkuus voi olla jo huippuluokkaa. 1:32-lentokoneet ovat kuitenkin usein yli puoli metriä pitkiä ja leveitä. 1:72 lienee suosituin yksityiskohtien ja mallin koon suhteen vuoksi.
Pienoisrautateissä yleisin mittakaava on 1:87 eli H0, jossa raideleveys on 16,5 mm. Myös N-mittakaava eli 1:160 on yleinen. On myös olemassa joitakin suurempia, ulkokäyttöön tarkoitettuja mittakaavoja, kuten II eli 1:22,5.
Siviiliajoneuvojen pienoismalleissa yleisin mittakaava on 1:24 ja sotilasajoneuvoissa 1:35. Sotilasajoneuvoja on kuitenkin yleisesti saatavilla myös mittakaavassa 1:72.
Myös isompia pienoismalleja valmistetaan kuten esimerkiksi muotinukkejen 1:6- ja Lundby-nukkekodista tuttu 1:18-mittakaavoihin. Nukkekotiharrastajien tavallisin mittakaava on 1:12, tosin Saksassa suositaan metristä 1:10-mittakaavaa.
Kulkuvälineet
thumb|250px|90mm mittakaavainen miniatyyrifiguuri. Pienoismallilentokoneet, -autot ja vastaavat kulkuvälineet ovat pääosin erilaisista muoveista, mutta myös muista materiaaleista valmistettuja rakennussarjoja, jotka kootaan ohjeiden mukaan. Niiden kokoamiseen käytetään usein liimaa ja pintakäsittelyyn maaleja ja siirtokuvia, jotka liuotetaan vedessä ennen kohteeseensa kiinnittämistä. Koottavien ajoneuvojen valmistajia ovat esimerkiksi Hasegawa, Revell, Airfix, Italeri, AMT, Tamiya, Heller, Eduard ja Dragon.
Miniatyyrifiguurit
Miniatyyrifiguurit muistuttavat tina- tai muovisotilaita, mutta ovat näihin verrattuna laadultaan huomattavasti korkeatasoisempia ja yksityiskohtaisempia. Miniatyyrifiguuri esittää tavallisesti jonkin tietyn historiallisen aikakauden ja tietyn sotilasyksikön sotilasta. Suosituimpia aikakausia ovat Napoleonin sodat, toinen maailmansota ja Rooman valtakunta. Myös fantasiafiguureista on viime vuosina tullut suosittuja.
Figuurit myydään yleensä maalaamattomina, ja ne pitää koota eri osista. Figuurien maalaamiseen käytetään emali-, akryyli- tai öljyvärejä. Yleisimmät mittakaavat ovat 54mm, 75mm, 90mm ja 120mm. Figuurit on valmistettu joko muovista, metallista tai hartseista. Tunnetuimpia valmistajia ovat Andrea Miniatures, Citadel miniatures, Pegaso Models ja Verlinden Productions.
Nuket, nukkekodit ja pienoishuoneet
Nuket ovat pienoismalleja ihmisistä ja niitä tehdään hyvin monessa mittakaavassa, ihmisen kokoisista millin mittaisiin. Nukeille tehdään paitsi vaatteita myös muita tarvikkeita ja koteja. Suomessa nukkekotien yleisimmät mittakaavat ovat harrastajien suosima 1:12 sekä etenkin lapsille ostetusta Lundby-nukkekodista tuttu 1:18 (joissakin lähteissä 1:16). Yhden huoneen kokonaisuuksia kutsutaan pienoishuoneiksi harrastajien keskuudessa käytetään myös termiä Roombox. Suomesta löytyy paljon alan yhdistyksiä ja kerhoja, esim. Suomen Nukkeyhdistys ry ja Nukkekotiyhdistys ry, jotka järjestävät esimerkiksi koulutuksia, näyttelyitä ja markkinoita. Suomalaiset sivustot ja alan tapahtumat on kerätty kattavasti vuonna 2006 perustettuun Nukkekotiwikiin, joka on tiettävästi maailman ensimmäinen nukkekoteihin keskittynyt wikisivusto.
Pienoismallihevoset
thumb|250px|Pienoishevonen Pienoismalliharrastusta on myös pienoismallihevosten keräily ja kustomointi. Nämä mallit tulevat ostajalle yleensä valmiina, mutta niitä voi halutessaan muokata. Valmiita pienoishevosia valmistavat esimerkiksi Breyer, Peter Stone ja Animal Artistry. Harrastus on tunnettu ja levinnyt muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa ja Saksassa. Suomessa pienoismallihevoset ovat alkaneet vasta 1990-luvun loppupuolella tulla tunnetummiksi, 2000-luvulla Suomessa harrastusta alkoi edistää oma kerhonsa. Pienoishevosilla kilpaillaan esimerkiksi näyttelyissä, joissa arvioidaan mallin realistisuutta, laatua tai kustomoijan taitoja. Malleja maalataan yleensä akryylimaaleilla, kuivapastelleilla tai öljypohjaisilla maaleilla ja jouhina käytetään mohairkuitua.
Aiheesta muualla
Modelářství Modelismo Modellismo Modellismo Modellezés Modelárstvo Modelarstvo
Myllymäen koulu (Mäntsälä)
Myllymäen koulu on Mäntsälän kirkonkylässä toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Vuonna 2021 koulussa oli noin 280 oppilasta.
Rådmansgatanin metroasema
Rådmansgatanin metroasema on Tukholman metron asema, joka sijaitsee Vasastanin kaupunginosassa. Se kuuluu vihreään linjaan. Aseman suunnitteli Gunnar Lené.
Asema on metron ainoa, joka on nimetty kadun mukaan. Asemaa käytti vuonna 2015 noin 28 000 matkustajaa päivässä.
Onnettomuus
29. toukokuuta 1959 Rådmansgatanin asemalla tapahtui metro-onnettomuus. Pohjoiseen menevä juna oli kääntymässä sivuraiteelle, mutta jotain meni pieleen, ja sen sijaan juna törmäsi rakennukseen. Vahinkojen korjauskustannukset olivat noin 500 000 kruunua.
Pahoinpitely
Vuoden 2022 heinäkuussa asemalla tapahtui vartijoiden ja suomalaismiehen välinen tappelu. Expressenin mukaan vartijoiden väitetään lyöneen miehen käsiä ja jalkoja pampuilla ja miehen sanotaan lyöneen vartijaa nyrkillä kasvoihin.
Tämän jälkeen vartijoiden sanotaan saaneen miehen hallintaansa pitelemällä häntä maassa. Toinen vartijoista piti kättä miehen kaulan ympärillä. Tämän jälkeen miehen kerrotaan kaatuneen taaksepäin ja toisen vartijan tarttuneen hänen ylävartaloonsa. Vartijat huomasivat, että mies ei hengitä, vasta kun paikalle saapui lisää vartijoita.
Mies kuoli saman päivän aikana saamiinsa vammoihin. Vartijat saivat syytteet törkeästä kuolemantuottamuksesta.
Friedrich Robert Faehlmann
thumb|upright|Friedrich Robert Faehlmann 1838. Friedrich Robert Faehlmann t. Fählmann (21. joulukuuta 1798 Liigvalla, Järvamaa – 10. huhtikuuta 1850, Tartto ) oli virolainen lääkäri ja kielitieteilijä. Hän opiskeli Tarton yliopistossa ja perusti siellä Viron oppineitten seuran. Hän oli kiinnostunut kansanrunoudesta ja keräsi Kalevala esikuvanaan aineistoa, josta tuli myöhemmin kansalliseepos Kalevipoegin perusta.
Faehlmann tuli ylioppilaaksi Tartossa 1818 ja valmistui 1827 lääkäriksi, jona hän oli hyvin etevä ja paljon käytetty. Vuonna 1842 hän tuli Tarton yliopistoon viron kielen lehtoriksi. Fählmann on kirjoittanut saksaksi useita tutkielmia viron kielestä: oikeinkirjoituksesta (hän kannatti suomenmukaista oikeinkirjoitusta), taivutus- ja johto-opin alalta. Hän on myös harrastanut virolaista kansanrunoutta, jota julkaistessaan ja esittäessään hän on kuitenkin käyttänyt runoilijan vapautta: hänen tarkoituksenaan oli lähentää viron jumalaistarustoa suomalaiseen. Hän itsekin hän oli runoilija: hän kirjoitti vironkielisiä runoja.
Shilohinpaimenkoira
Shilohinpaimenkoira (Shiloh Shepherd) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
thumb|Tummapiirteinen shiloh shepherd. Shilohinpaimenkoira on kookas ja suoraselkäinen.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on hyväluonteinen.
Alkuperä
Rotu on saanut nimensä newyorkilaisesta Shiloh-kennelistä, jossa Tina Barber aloitti sen kehittämisen vuonna 1962. Hän muisti lapsuudestaan Saksassa kookkaat, vahvat ja helposti koulutettavat vuoristopaimenkoirat - toisin sanoen vanhanaikaiset saksanpaimenkoirat. Kun hän sitten vertasi niitä nykyisiin saksanpaimenkoiriin, hän huolestui siitä mihin suuntaan jalostus oli mennyt: modernit yksilöt olivat pienikokoisempia, pidempiä, laihempia, kevytluustoisempia ja niillä oli taipumusta pelkopuremiseen. Niinpä hän päätti luoda kennelissään uudelleen saksanpaimenkoiran varhaisen rotutyypin, jonka hän lapsuudestaan tunsi.
Shimon Peres
Shimon Peres (,, 2. elokuuta 1923 Wiszniew, Puola – 28. syyskuuta 2016 Israel) oli israelilainen poliitikko, joka toimi Israelin presidenttinä 13. kesäkuuta 2007 – 24. heinäkuuta 2014. Peres toimi kolmeen otteeseen Israelin työväenpuolueen puheenjohtajana, vuosina 1977–1992, 1995–1996 ja 2003–2005, ja maansa pääministerinä kahteen otteeseen, 1984–1986 ja 1995–1996. Peres kuului keskustalaiseen Kadima-puolueeseen, joka perustettiin vuoden 2005 lopulla; Peres jätti työväenpuolueen joulukuussa 2005 menetettyään kuukautta aikaisemmin puolueen puheenjohtajuuden Amir Peretzille.
Vuonna 1994 Peres sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Jitzhak Rabinin ja Jasser Arafatin kanssa rauhanpyrkimyksistä, jotka huipentuivat Oslon rauhanprosessiin.
Vuoden 2016 syyskuussa tiedotettiin Peresin saaneen aivoverenvuodon ja joutuneen hengityskoneeseen. Hän kuoli kahden viikon kuluttua sairastumisesta 28. syyskuuta vastaisena yönä.
Poliittinen toiminta
thumb|[[Donald Rumsfeld (vasemmalla) ja Shimon Peres Pentagonissa 22. lokakuuta 2001.]] Hänet valittiin työväenpuolueen johtajaksi vuonna 1977, mutta puolue hävisi parlamenttivaaleissa Likudille.
Vuoden 1984 vaalien jälkeen Työväenpuolue nousi suurimmaksi 44 paikalla. Se ei kuitenkaan saanut luotua vaadittavaa 60 paikan koalitiota hallituksen muodostamiseksi ja päädyttiin erikoiseen järjestelyyn; Peres oli pääministerinä kahden vuoden ajan ja Likudin Jitzhak Shamir seuraavat kaksi vuotta Peresin siirtyessä ulkoministeriksi ja varapääministeriksi.
Pääministerin viran aikana hän toteutti Israelin sotavoimien vetäytymisen Libanonista ja pystyi alentamaan inflaatiota Yhdysvaltain myöntämien lainojen avulla. Luovutettuaan pääministerin paikan sopimuksen mukaan Shamirille 1986 hän ryhtyi kuitenkin salaisiin neuvotteluihin Jordanian kuningas Husseinin kanssa Israelin ja Jordanian sopimuksesta ja miehityksen päättämisestä. Shamir vastusti sopimusta ja se kaatui hallituksen keskinäisissä neuvotteluissa, ja joulukuussa 1987 alkoi ensimmäinen intifada.
Shamirin ja Peresin jälkeen pääministeriksi nousi Rabinille tämän voitettua parlamenttivaalit. Peres toimi ulkoministerinä neuvotteluissa Israelin ja Palestiinan välisissä rauhanneuvotteluissa vuosina 1992–1995. Näiden neuvottelujen tuloksena hänet palkittiin yhdessä Jitzhak Rabinin ja Jasser Arafatin  kanssa Nobelin rauhan palkinnoilla vuonna 1994. Rabinin murhan jälkeen Peres palasi Israelin pääministeriksi vuonna 1995. Benjamin Netanjahun Likudin voitto parlamenttivaaleissa syrjäytti Peresin vuonna 1996.
Peres oli presidenttiehdokkaana vuonna 2000, mutta hävisi Likudin Katsaville. Barakin häviö Ariel Sharonille 2001 vaaleissa antoi Peresille mahdollisuuden tehdä toinen paluu politiikkaan. Hän johdatti työväenpuolueen kansallisen yhtenäisyyden hallitukseen yhdessä Sharonin Likud-puolueen kanssa ja varmisti Peresille ulkoministerin viran. Muodollinen puoluejohtajuus siirtyi Benjaminin Ben-Eliezerille ja Amran Mitzananille. Peres luopui ulkoministerin virasta työväenpuolueen kärsittyä tappion 2003 vaaleissa. Hän johti vielä puolueen koalitioon Sharonin kanssa vuoden 2004 lopulla.
Peres valittiin työväenpuolueen johtajaksi vuonna 2005. Hän jätti työväenpuolueen kun hävisi johtajavaalin Amir Peretzille, ja liittyi uuteen keskustapuolueeseen Kadimaan. Kadima nimitti hänet ehdokkaaksi 13. kesäkuuta 2007 presidentinvaaliin, jossa Peres valittiin Katsavin seuraajaksi.
Vuoden 2014 vaaleissa 90-vuotias Peres ei enää ollut ehdokkaana, ja pidättäytyi ilmaisemasta tukeaan kenellekään ehdokkaista seuraajakseen.
Yksityiselämä
Peres oli jäänyt leskeksi ja hänellä oli kolme lasta ja kahdeksan lastenlasta. Hänen vaimonsa oli Sonia (o.s. Gelman), lapset ovat tytär Zvia ja pojat Yonathan ja Nehemia.
Näyttelijä Lauren Bacall oli Peresin serkku.
Avaruuskävely
thumb|200px|[[Bruce McCandless II ensimmäisellä ilman vaijeria suoritetulla avaruuskävelyllä 11.2.1984 Challenger-sukkulalennon STS-41-B aikana]] Avaruuskävelyllä tarkoitetaan avaruusaluksen ulkopuolella ihmisen suorittamaa tehtävää. Avaruuskävelyn englanninkielinen lyhenne on EVA (Extravehicular activity). Avaruuskävelyn suorittava astronautti liikkuu pienten RCS-moottorien avulla asteittain itsensä ympäri tai lineaarisesti. Rakettien ansiosta astronautin ei tarvitse pitää kiinni aluksesta vaan voi leijua sen vieressä molemmat kädet vapaina työtä varten.
Avaruuskävely voidaan suorittaa myös planeetan tai kuun pinnalla, kuten Apollo-ohjelmassa.
Avaruuskävelyn merkkipaaluja
thumb|left|220px|Astronautti [[Edward White Yhdysvaltain ensimmäisellä avaruuskävelyllä 3. kesäkuuta 1965 Gemini 4-avaruuslennolla]] thumb|200px|[[Buzz Aldrin kuukävelyllä Apollo 11 -lennolla 20.7.1969]]
Avaruuskävelyyn liittyviä riskejä
thumb|200px|Astronautti [[Richard Mastracchion STS-118 sukkulalennon kolmannella avaruuskävelyllä Kansainvälisen avaruusaseman ulkopuolella reiän saanut hansikas pakotti lyhentämään avaruuskävelyn kestoa]] Avaruuskävely on vaarallinen tapahtuma monesta eri syystä. Pääasiallinen vaara on törmäys avaruusromukappaleen kanssa. Ratanopeus 300 km maanpinnan yläpuolella (tyypillinen korkeus avaruussukkulalennolla) on 7,7 km/s. Tämä vastaa kymmenkertaista luodin nopeutta, joten pienellä hiukkasella, jonka massa on vain sadasosa luodin massasta, on luotia vastaava liike-energia. Tällainen kappale on esimerkiksi maalilastu tai hiekanjyvänen. Jokainen avaruuslento synnyttää lisää avaruusromua, joten tämä vaara suurentuu jatkuvasti.
Toinen syy avaruuskävelyjen vaarallisuuteen on se, että avaruudessa vallitsevia olosuhteita on vaikea simuloida ennen avaruuslentoa. Avaruuskävelyitä ei yleensä käytetä rutiinitehtäviin niiden vaarallisuuden takia. Avaruuskävelyt suunnitellaan yleensä myöhäisessä vaiheessa esimerkiksi yllättävien ongelmien ilmetessä.
Muita vaaroja ovat avaruuskävelijän joutuminen eroon aluksestaan tai avaruuspuvun puhkeaminen, joka johtaa puvun paineen alenemiseen, josta voi seurata hapenpuute ja kuolema, mikäli avaruuskävelijää ei saada riittävän nopeasti paineistettuun alukseen.
Yksi astronautti on kokenut avaruuspuvun puhkeamisen. Sukkulalennon STS-37 aikana pieni sauva puhkaisi avaruuspuvun hansikkaan yhden astronauteista ollessa avaruuskävelyllä. Astronautin nimeä ei ole kerrottu julkisuuteen, mutta se oli joko Jerry L. Ross tai Jay Apt. Tässä tapauksessa kuitenkin puvun puhkaissut esine, joka haavoitti myös astronautin kättä, ei irronnut reiästä, eikä näin ollen aiheuttanut merkittävää paineen alenemista. Itse asiassa puvun puhkeamista ei edes huomattu ennen kuin astronautit olivat palanneet avaruussukkulaan.
Aleksei Leonovin historiallinen avaruuskävely ei sujunut ongelmitta, vaikka ongelmista vaiettiin tapahtuman aikaan. Leonovin avaruuspuvun kerrotaan olleen ylipaineistettu, ja se piti tyhjentää nopeasti, jotta kosmonautti saattoi palata ilmalukkoon. Koska Leonovin hengitysilma oli Maan ilmakehän ilman kaltaista seosta, veren happikuplat aiheuttivat sukeltajantaudin, jota normaalisti esiintyy syvänmerensukeltajilla, jotka palaavat pintaan liian nopeasti.
Vuoteen 2007 mennessä ei ole tapahtunut yhtään vakavaa avaruuskävelyonnettomuutta, eikä yksikään astronautti tai kosmonautti ole koskaan kuollut avaruuskävelyn aikana. Tästä huolimatta avaruuskävelylle kehitellään turvallisempia vaihtoehtoja, kuten kauko-ohjattavia robotteja.
Uskontunnustus
pienois|[[Ikoni, jossa keisari Konstantinus Suuri (keskellä) ja Nikean kirkolliskokouksen isät pitelevät Apostolista uskontunnustusta.]]
Uskontunnustus on jonkin uskonto- tai kirkkokunnan opin lyhyesti ilmaiseva virallinen tunnustus. Monet kristilliset varhaisen kirkon uskontunnustukset ovat syntyneet ekumeenisissa kirkolliskokouksissa oikean uskon erottamiseksi harhaopeista. Myös monet yksittäiset teologit ovat kirjoittaneet erilaisia uskontunnustuksia.
Kristillisiä uskontunnustuksia
Apostolinen uskontunnustus ilmaisee kristillisen uskon seuraavasti: ”Minä uskon Jumalaan, Isään kaikkivaltiaaseen, taivaan ja maan Luojaan, ja Jeesukseen Kristukseen, Jumalan ainoaan Poikaan, meidän Herraamme, joka sikisi Pyhästä Hengestä, syntyi Neitsyt Mariasta, kärsi Pontius Pilatuksen aikana, ristiinnaulittiin, kuoli ja haudattiin, astui alas tuonelaan, nousi kolmantena päivänä kuolleista, astui ylös taivaisiin, istuu Jumalan, Isän, Kaikkivaltiaan, oikealla puolella ja on sieltä tuleva tuomitsemaan eläviä ja kuolleita. Ja Pyhään Henkeen, pyhän katolisen Kirkon, pyhäin yhteyden, syntien anteeksiantamisen, ruumiin ylösnousemisen ja iankaikkisen elämän.”
Uskontunnustus juutalaisuudessa
Mitään kaikkia juutalaisia sitovaa dogmatiikkaa ei ole olemassa. Juutalaisen uskon sisältö kuitenkin välittyy muun muassa lähes muuttumattoman rukousperinteen kautta (siddur).
Juutalaisuuden uskontunnustuksena pidetään Šema Israel -rukousta: ”Kuule, Israel! Herra on meidän Jumalamme, Herra yksin.” (5. Moos. 6:4)
Rabbi Maimonides muotoili 1100-luvulla juutalaisen uskon 13 periaatetta. Nykyisin ortodoksijuutalaiset ovat yleisesti ottaen hyväksyneet nämä periaatteet sitoviksi, muut suuntaukset eivät. Periaatteet ovat nykyisin juutalaisessa rukouskirjassa. Joseph Albo taas kiteytti juutalaisen uskon seuraavasti: ”Israelilaisen uskonnon kolme perustaa ovat ne kolme totuutta, johon israelilaisten on uskottava: Usko yhteen ainoaan korkeimpaan Jumalaan. Usko siihen, että Toora on välittömästi meille Jumalan antama. Usko siihen, että Jumala on oikeudenmukainen tuomari, joka palkitsee ja rankaisee ihmisten teot ansion ja synnin mukaan.”
Lavinia ja Dan Cohn-Sherbok kirjoittavat, ettei juutalaisuus ole riippuvainen seuraajiensa oikeasta uskosta, koska juutalaisuudessa on kyse fyysisestä polveutumisesta ja vain vähäisessä määrin käännynnäisyydestä.
Uskontunnustus islamissa
Islamissa Šahada on lause, joka sisältää islamin perusopin, ja on merkittävässä osassa islamilaisessa kulttuurissa: ”Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala ja Muhammed on Hänen lähettiläänsä.”
Ilmo Ranta
Ilmo Ilari Ranta (s. 6. tammikuuta 1956 Espoo) on suomalainen pianisti.
Ranta on opiskellut pianonsoittoa Espoon musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan oppilaana. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon 1984. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa Münchenissä Klaus Schilden johdolla 1982–83 ja osallistunut lukuisille mestarikursseille opettajinaan muun muassa György Sebök, Dmitri Baškirov, Ralf Gothóni ja Hartmut Höll. Lisäksi hän on tehnyt opintomatkoja Saksaan ja Ranskaan.
Ranta on toiminut säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1976, Korrepetiittorina Suomen Kansallisoopperassa ajoittain vuodesta 1978, pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1984–85, pianonsoiton ja kamarimusiikin lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1986 ja kamarimusiikin vs. professorina Sibelius-Akatemiassa 1993–95. Hän on myös pitänyt liedseminaareja Turun, Keski-Pohjanmaan ja Kuopion konservatorioissa.
Rannalla on ollut soolo- ja kamarimusiikkikonsertteja sekä esiintymisiä orkesterisolistina kotimaassa. Hän on myös pitänyt liedkonsertteja muun muassa Karita Mattilan ja Jorma Hynnisen kanssa useissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa ja esiintynyt kamarimuusikkona muun muassa Trio Tapiolassa. Hän on kantaesittänyt runsaasti suomalaista piano- ja kamarimusiikkia, tehnyt radio- ja TV-nauhoituksia ja levytyksiä muun muassa Ondine- ja CPO-levy-yhtiöille.
Neuvostoliiton laivasto
thumb|167px|Neuvostolaivaston lippu thumb|167px|Neuvostolaivaston rainelippu
Neuvostoliiton laivasto oli puna-armeijan ja sittemmin Neuvostoliiton asevoimien laivastohaara. Neuvostoliiton laivastolla olisi ollut merkittävä osuus Varsovan liiton toiminnassa, jos sota Natoa vastaan olisi syttynyt. Sen tehtävä olisi ollut pysäyttää lisäjoukkojen saanti Atlantin yli Eurooppaan. Neuvostoliiton laivasto toimi aktiivisesti kylmän sodan aikana.
Neuvostoliiton laivasto jakautui useaan laivastoon: Pohjoinen laivasto, Tyynenmeren laivasto, Mustanmeren laivasto ja Itämeren laivasto. Kaspian laivasto oli puoli-itsenäinen muodostelma hallinnollisesti Mustanmeren laivaston komennossa. Intian valtameren laivue oli Tyynenmeren laivastoon kuuluva. Muita osia olivat laivaston ilmavoimat, merijalkaväki ja rannikkotykistö. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen suurin osa neuvostolaivastoa muutettiin Venäjän laivastoksi.
Historia
Venäläisillä ei ole ollut vahvaa laivastoperinnettä kuten esimerkiksi Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Osittain se on johtunut maantieteellisistä syistä, sillä Venäjällä ei ole ollut suoraa pääsyä suurille merille tai se on ollut jään peittämää. Toisaalta suurta intressiäkään ei ole ollut, sillä Venäjän sijainti keskellä Euraasiaa on mahdollistanut lukuisat ja riittävät maakauppareitit.
Neuvostolaivasto muodostettiin 1917 Venäjän keisarikunnan laivastosta. Monet alukset jatkoivat palvelua lokakuun vallankumouksen jälkeen, tosin eri nimellä. Neuvostoliiton laivaston ensimmäiseksi laivaksi voidaan kutsua kapinoinutta Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijää Auroraa, jonka miehistö liittyi bolševikkien riveihin. Aikaisemmin merimiehet olivat nousseet kapinaan 1905 Potjomkinilla.
Neuvostoliiton laivasto, silloinen ”Työläisten ja talonpoikain punainen laivasto” oli raihnaisessa tilassa sotien välisenä aikana, muodostuen vain neljästä Gangut-luokan taistelulaivasta, jotka oli jaettu Itämerelle ja Mustallemerelle. Kun valtion sisäiset huomion kohteet muuttuivat, laivasto ei saanut paljon tukea tai koulutusta. Kuvaavana voidaan pitää silloista käsitystä Neuvostolaivaston vahvuudesta sitä, ettei sitä edes kutsuttu Washingtonin laivastosopimukseen, joka rajoitti ja määritteli maailman laivastojen vahvuuksia.
1930-luvulla, kun teollistuminen ja tulevaan sotaan varautuminen oli Neuvostoliitossa käynnistynyt, neuvostolaivastosta suunniteltiin yhtä maailman voimakkaimmista laivastoista. Tähän ohjelmaan kuuluivat muun muassa Sovetski Sojuz (Советский Союз) -luokan taistelulaivat, joita alettiin rakentaa neljää vuodesta 1938 eteenpäin. Näistä yksikään ei ehtinyt valmistua ennen Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon kesällä 1941, ja sodan jälkeen niiden rakennusta ei jatkettu. Saman kohtalon kokivat kaksi Kronštadt-luokan risteilijää. Ainoa ennen sotaa valmistunut projekti oli kuuden Kirov-luokan risteilijän (projekti 26) sarja 1935–1944. Neuvostotelakat alkoivat kuitenkin rakentaa kiireisesti sukellusveneitä, joita oli käytössä joitain kymmeniä sodan alkaessa.
Laivastolla oli puna-armeijan muusta sotilastiedustelusta erillään ollut tiedusteluorganisaatio, joka toimi sotalaivaston kansankomissariaatin alaisena. Sen nimi oli Meripääesikunnan tiedusteluosasto. Siitä on ulkomailla käytetty lyhennettä NGRU. Laivastotiedustelu hankki sodan aikana tietoja miinakentistä ja saattuereiteistä.
Toinen maailmansota
Talvisota vuonna 1939 johti toimintaan Itämerellä, pääosin taisteluihin suomalaisten linnakkeiden ja venäläisten laivojen välillä.
Toisen maailmansodan aikaan Neuvostoliiton laivaston suurimmat alukset olivat vallankumousta edeltävän ajan Gangut- tai tuolloin nimeltään Oktjabrskaja revoljutsija -luokan taistelulaivat,joita oli neljä, lisäksi oli seitsemän risteilijää (neljä modernia Kirov-luokan risteilijää), 59 hävittäjää (tyyppi seitsemän hävittäjää ja 7U hävittäjää), 218 sukellusvenettä, 268 torpedovenettä, 22 partiovenettä, 88 miinanraivaajaa, 77 sukellusvenehävittäjää ja muita pienempiä aluksia vuonna 1941. Britannian laivasto siirsi vuonna 1944 Neuvostoliiton käyttöön Revenge-luokan HMS Royal Sovereignin, joka sai nimen Arhangelsk.
Neuvostoliiton laivasto suojasi Lend-lease-kuljetussaattueita Kriegsmarinen hyökkäyksiltä. Itämerellä suuri osa Itämeren-laivastosta oli suljettu Suomenlahden pohjukkaan suomalaisilla ja saksalaisilla miinakentillä 1941–1944.
Kylmä sota
thumb|260px|left|Neuvostoliittolainen Alfa-luokan sukellusvene (1984)