cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glitter (kimalle)
Historia
8000 vuotta sitten Amerikan mantereilla ihmiset käyttivät jauhettua galenaa, (eräs lyijyn muoto) valmistaakseen kimaltelevaa harmaavalkoista maalia, jolla maalattiin koriste-esineitä. Galenaa kerättiin ja avolouhittiin Ylä-Mississipin laakson alueella, jossa Cahokia-alkuperäiskansa käytti sitä alueellisen kaupankäynnin välineenä, sekä raaka-aineena että helmiksi tai muiksi esineiksi muotoiltuna.
Muinaiset egyptiläiset tuottivat 40 000 eKr. - 200 eKr. kimaltelevia aineita murskatuista kovakuoriaisista sekä hienoksi jauhettuja vihreitä malakiittikiteitä. Tutkijoiden mukaan maya- temppelit maalattiin toisinaan kiillepölystä tehdyllä punaisella, vihreällä ja harmaalla kimallemaalilla.
Ennen nykyaikaisia glitterkankaita kimallusta saatiin ompelemalla tai kutomalla paljetteja kankaaseen.
Koukkujärvi (Jämsä, Okskulma)
Koukkujärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Okskulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Glitter (kimalle)
Historia
Nykyaikaista muoviglitteriä alkoi valmistaa ensimmäisenä amerikkalainen Henry Ruschmann, joka alkoi leikata mylar-muovilevyä glitteriksi vuonna 1934. Toisen maailmansodan aikana lasista valmistetun glitterin saatavuus heikkeni, ja Ruschmann alkoi valmistaa korvaavaa tuotetta ylijäämämuovista, joka jauhettiin glitteriksi. Hänen Bernardsvilleen New Jerseyhin perustamansa yritys Meadowbrook Inventions valmistaa yhä glitteriä. Ruschmann haki patenttia keksinnölleen vuosikymmeniä myöhemmin.
Koukkujärvi (Jämsä, Okskulma)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Glitter (kimalle)
Historia
Nykyään glitter-lajikkeita lasketaa olevan yli 20 000, niitä valmistetaan eri värisinä, kokoisina ja myös eri materiaaleista. Tutkijat ovat toivoneet muoviglitterin kieltämistä.
Koukkujärvi (Jämsä, Okskulma)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 161,8 metriä mpy.
Glitter (kimalle)
Historia
Vuonna 2010 alettiin kehittää biohajoavaa glitteriä. Vuonna 2019 sitä oli tarjolla noin 20 sävyssä, kun taas muovisia glittereitä sai minkä tahansa värisenä.
Vuonna 2017 National Geographic kertoi, että 19 brittipäiväkotia oli lakannut käyttämästä glitteriä askartelussa.
Lokakuussa 2020 brittiläiset vähittäiskauppaketjut Morrisons, Waitrose ja John Lewis kertoivat, etteivät ne aio käyttää glitteriä omien tuotemerkkiensä jouluvalikoimassa, esimerkiksi joulukorteissa, lahjapakkauksissa ja kransseissa.
Muoviglitterit
Yleensä glitter valmistetaan muovista. Muoviglitteriä valmistetaan monikerroksisista levyistä, jotka on tehty muovista, väriaineista ja jostain heijastavasta materiaalista, kuten alumiini sta, titaanidioksidista, rautaoksidista ja vismuttioksikloridista. Levyistä leikataan pieniä partikkeleja, jotka voivat olla muodoltaan esimerkiksi neliöitä, kolmioita, suorakulmioita ja kuusikulmioita.
Muovittomat glitterit
Muovitonta glitteriä voidaan valmistaa esimerkiksi synteettisestä kiilteestä tai eukalyptuspuun selluloosasta. Biohajoavia glittereita myyvät esimerkiksi Asos, Glitternisti ja Lush. Ekoglitter hajoaa luonnossa vain 90-prosenttisesti, sillä siihen lisätään kiilto alumiinipinnoitteella. Alumiinia esiintyy myös luonnollisena maaperässä.
Arabikumista valmistettua glitteriä voi myös syödä.
Kosmetiikka
thumb|Glitteriä luomivärissä Kosmetiikassa glitteriä käytetään esimerkiksi kasvoissa ja kynsissä. Sitä on lähes kaikessa meikissä huulipunista aurinkopuutereihin ja suihkugeeleihin. Brittiläisen Mintelin tutkimuksen mukaan 4,1% vuonna 2018 julkaistusta kosmetiikasta sisälsi kimallusta. Glitteriä käytetään erilaisissa alakulttuureissa. Glam-rokkarit, kuten David Bowie, Gary Glitter ja Iggy Pop, hämärsivät glitterin avulla sukupuolten rajoja ja kynsitaiteilijat ja meikkitaiteilijat venyttävät glitterin avulla kauneusstandardeja. Kimalle liitetään yleensä yöelämään eikä työelämään.
Kosmetiikassa glitter on kooltaan noin 0,15 millimetrin kokoisia palasia.
Muita käyttötapoja
thumb|"Glitter-pommi" kirjekuoressa Glitteriä on käytetty mielenosoituksissa, joissa aktivistit ovat heittäneet ihmisten päälle kimallusta. Glitter-pommitusta on käytetty esimerksi vastustamaan samaa sukupuolta olevien avioliittoja.
Glitteriä voidaan hyödyntää myös rikosten tutkinnassa. Pienet, kirkkaanväriset hiukkaset tarttuvat usein vaatteisiin, ihoon ja huonekaluihin, ja niitä voi olla vaikea poistaa. Glitterhiukkaset siirtyvät helposti ilman kautta tai kosketuksella ruumiiseen tai uhrin vaatteisiin epäillyn sitä huomaamatta. Koska glittertuotteita on olemassa kymmeniä tuhansia, rikospaikalta löydetyt glitterhiukkasten avulla voidaan joskus todistaa, onko epäilty ollut rikospaikalla.
Ympäristövaikutus
Koska glitter on kooltaan niin pientä, sitä kierrätetään harvoin muovien mukana. Massey-yliopiston ympäristöantropologi Trisia Farrelly on vaatinut polyeteenitereftalaatista (PETE) ja alumiinista valmistettujen glittereiden kieltämistä, koska se on mikromuovia, kemikiaalia, joka häiritsee eliöiden hormonitoimintaa. Muoviglitterin biologisen hajoamisen on arvioitu kestävän tuhansia vuosia. Kun muovista glitteriä päätyy vesistöihin kalat ja muut merenelävät sekoittavat sen planktoniin. Glitter tuhoaa niiden maksan ja vaikuttaa niiden käyttäytymiseen. Kalojen kautta mikromuovi päätyy myös ihmisten lautasille. Plymouthin yliopiston professori Richard Thompson havaitsi vuonna 2012, että joka kolmas Isossa Britanniassa pyydystetty kala oli syönyt mikromuovia. Pieniä muovinpaloja voi päätyä myös lintujen ruuansulatukseen.
Esimerkiksi kymmenet brittiläiset musiikkifestivaalit ovat luvanneet kieltää kertakäyttöiset muovit, mukaan lukien muoviglitterit, vuoteen 2021 mennessä.
Lokakuussa 2020 The Guardian kertoi tutkimuksesta, jonka mukaan myös biohajoavaksi luokiteltu glitter on ympäristölle haitallista.
Titanophoneus
Titanophoneus (nimen merkitys: ”jättiläismäinen murhaaja”) on sukupuuttoon kuollut keskipermikautinen terapsidisuku, joka kuuluu alalahkoon Dinocephalia. Se oli usean metrin pituiseksi kasvava Anteosauridae-heimoon kuuluva lihansyöjä.
Aikuisen yksilön kallo oli lähes metrin pituinen. Titanophoneuksen fossiileja on löydetty Permin alueelta Venäjältä. Vuonna 2012 tehty tutkimus (Cisneros et al.) näyttäisi osoittavan etteivät Titanophoneus potens ja ”Titanophoneus” adamanteus olisi toistensa lähimmät sukulaiset ja myöhemmin nimetty Titanophoneus adamanteus pitäisi täten siirtää uuteen sukuun. Kuitenkin vuotta aikaisempi tutkimus (Christian F. Kammerer) ei antanut tästä asiasta selvää kuvaa. Lisäksi nimellä ”Titanophoneus rugosus” kuvattu fossiili saattaa olla Venäjän alueelta löydetty suvun Anteosaurus edustaja.
Fylogenia
Cisneros et al., (2012):
Fleurety
Fleurety on norjalainen avant garde metal -yhtye, jonka perustivat Svein Egil Hatlevik ja Alexander Nordgaren vuonna 1991.
Idols (Etelä-Afrikka)
Etelä-Afrikan Idols oli Idols-formaattiin perustuva viihteellinen kykyjenetsintäkilpailu, josta tehtiin televisiosarja. Kilpailu on järjestetty neljä kertaa vuosina 2002, 2003, 2005 ja 2006.
Tero Leinonen
Tero Leinonen (s. 3. maaliskuuta 1975 Mikkeli) on uransa päättänyt suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Leinonen aloitti uransa vuonna 1989 Jukureissa. JYPissä aiemmin SM-liigaa pelannut maalivahti Tero Leinonen torjui kolme kautta ennen Ilvekseen siirtymistään Ruotsin Elitserienissä Moran:n ja Luleån:n joukkueissa. Leinonen edusti syyspuolen kaudesta 2008–2009 Tampereen Ilvestä mutta siirtyi tammikuussa 2009 HC Bílí Tygři Libereciin Tšekin Extraligaan.
Kauden 2010–2011 Leinonen aloitti Elitserienin Linköpingissä, mutta hän ei saanut peliaikaa, joten siirtyi jo syyskuun aikana Allsvenskanin Tingsrydiin. Leinonen siirtyi lokakuussa 2011 Suomi-sarjan Nokian Pyryyn. Hän ei ollut pelannut Pyryssä vielä otteluakaan, kun Serie A:n HC Valpellice vuokrasi hänet viikoksi paikkaamaan loukkaantumisia. Leinonen oli lopulta hieman kauemmin Valpellicessa mutta palasi Pyryyn tammikuussa 2012. Hän pelasi ja valmensi Pyryssä kolmisen viikkoa, kunnes DEL-liigan Iserlohn Roosters hankki hänet tammikuun lopulla.
Leinosta pidetään kokeneena ja tyyliltään näyttävänä maalivahtina, mutta häntä on moitittu otteiden ailahtelevaisuudesta.
Uuden-Seelannin ralli 1993
Uuden-Seelannin ralli 1993 (viralliselta nimeltään 24. Rothmans Rally New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1993. Kilpailu järjestettiin 5. – 8. elokuuta 1993 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli.
Kilpailun voitti Colin McRae, jolle voitto oli ensimmäinen rallin MM-sarjassa. Kauden aikana kilpailijat voivat valita enintään kymmenen kolmestatoista kilpailusta ja kilpailu oli kauden toinen, jossa kaikki mestaruudesta kilpailevat olivat mukana.
Kilpailu oli myös kauden toinen Aasian-Tyynenmeren rallisarjassa, jonka johdossa oli 'Possum' Bourne. Juha Kankkunen oli kilpailussa Nicky Gristin kanssa kun Juha Piironen oli sairaalassa toipumassa. Kankkunen menetti aikaa tasauspyörästön ongelman vuoksi. Ari Vatanen keskeytti pyöräntuennan pettämiseen.
Niittykirvinen
Niittykirvinen (Anthus pratensis) on västäräkkeihin (Motacillidae) kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö
Niittykirvinen on mitä tavanomaisin kirvislaji, jonka erottaminen muista kirvisistä on vaikeaa varsinkin syyspuvussa. Höyhenpuku on päältä harmaanruskea, alta vaalea ja voimakkaan viiruinen. Nuori lintu on vähemmän viirukas kupeilta. Silmän ympärillä on selvä kapea valkea silmärengas, silmän päällä oleva silmäkulmanjuova on lyhyt ja himmeä. Päässä ei ole jyrkkiä kuvioiden eroja, kuten useilla muilla kirvisillä. Nokka on pitkähkö ja ohut. Jalat ovat vaalean ruskehtavat, takavarpaan kynsi on hyvin pitkä ja melko suora. Pyrstö on sopusuhtaisen pituinen ja reunasulat ovat valkoiset, kuten kaikilla kirvisillä.
Elintavat
Käyttäytyminen on hätäisen tuntuista. Niittykirvinen lentää nykivästi ja hieman poukkoillen. Maassa se liikkuu enimmäkseen kävellen, ei hyppien, tosin se istuskelee usein myös puiden tai pensaiden latvoissa ja sähkölangoilla tms. Istuessaan laji keinuttelee usein pyrstöään. Muuttoaikoina ne muodostavat parvia, joissa tavallisesti on muutamia kymmeniä yksilöitä.
Vanhin suomalainen rengastettu niittykirvinen on ollut 7 vuotta 8 kuukautta ja 6 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin niittykirvinen.
Vanhoilla niittykirvisillä on täydellinen sulkasato heinä–syyskuussa. Sulkasadon kesto on noin 40 päivää. Syksyllä voidaan nuoret linnut erottaa vanhoista hieman kuluneemman höyhenpuvun perusteella.
Levinneisyys
Niittykirvinen talvehtii satunnaisesti myös Suomessa.
Elinympäristö
Niittykirvinen on avomaiden pesimälintu. Se on yleinen pesimälintu rantaniityillä, avosoilla, laitumilla, pelloilla, tuntureilla ja nummilla. Se pesii salaojitetuillakin pelloilla, jos pellolla kulkee valtaoja tai peltoteitä, joissa kasvavan korkeamman ruohoston suojiin se piilottaa pesänsä. Laji pesii myös ulkosaariston puuttomilla luodoilla.
Lisääntyminen
thumb|250px|Niittykirvisen pesä. Niittykirvinen on aikainen pesijä. Ensimmäisten pesintöjen muninta alkaa Etelä-Suomessa toisinaan jo huhtikuun puolivälissä, mutta pääosa aloittaa vapun jälkeen. Pesä on maassa, hyvin piilossa ruohomättäässä tai lakoontuneiden heinien alla. Munia on 4–6, tavallisesti 5. Naaras hautoo noin 2 viikkoa. Kummatkin emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä tavallisesti lentokyvyttöminä, noin 12 päivää vanhoina. Emot huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Niittykirvinen pesii yleisesti 2 kertaa kesän aikana.
Ravinto
Niittykirvinen on hyönteissyöjä, joka syö myös muita selkärangattomia ja syksyllä siemeniä.
R-9 Desna
thumb|300px|[[T-34/85 ja R9]] R-9 Desna eli SS-8 Sasin oli neuvostoliittolainen 1. tai 2. sukupolven mannertenvälinen ohjus, joka vanhentui teknisesti 1960-luvulla. Näitä ohjuksia oli Neuvostoliiton asevoimien käytössä 1964–1976.
Korestía
Korestía (virallisesti Δημοτική Ενότητα Κορεστίων, Dimotikí Enótita Korestíon) on yksi Kastorián kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kastorián alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 672 (vuonna 2011).
Korestían kunnallisyksikkö käsittää Kastorián kunnan pohjoisosan. Sen suurin asutus on Néos Oikismóksen kylä. Korestía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kastorián kuntaan yhdessä Agía Triádan, Ágioi Anárgyroin, Kastrákin, Kleisoúran, Makednoín, Mesopotamían ja Vítsin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Korestían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
R-9 Desna
Se muistuttaa SS-7 Saddler-ohjusta. Ohjuksen kantama oli 12 000–13 000 km ja tarkkuus venäläisten mukaan 3 000–3 500 metriä, läntisten tietojen mukaan 1 800–2 000 metriä. Ohjuksessa oli joko 1,65Mt tai suurempi 2,3Mt ydinkärki.
Idännokiperhonen
Idännokiperhonen (Erebia euryale) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Lajista on kuvattu useita alalajeja tai muotoja.
Koko ja ulkonäkö
Idännokiperhosen etusiiven pituus on noin 20–23 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Siipiripset ovat täpläiset. Nimialalajilla on siipien yläpinnan postdiskaalialassa leveähköt punakeltaiset juovat. Juovassa on pieniä mustia silmätäpliä, jotka koiraalla ovat usein terättömiä ja naarailla yleensä valkoteräisiä. Siipien alapinnalla postdiskaalialan juovassa olevat silmätäplät ovat myös koirailla valkoteräisiä. Naarailla juova on takasiiven alapinnalla vaalea. Postdiskaalialan juovan yhtenäisyys ja silmätäplien määrä vaihtelevat eri alalajeilla.
Alalajilla Erebia euryale euryaloides etusiiven yläpuolen postdiskaalialan juova on hajautunut erityisesti siiven alaosassa täpliksi, ja takasiivessä se on erillisinä täplinä. Etusiiven alapuolella postdiskaalialan juova on levinnyt siiven tyveen päin, jolloin koko siiven tyviosa näyttää ruskeanpunaiselta.
Laji muistuttaa erittäin paljon yleistä, ja niin ikään ulkonäöltään muuntelevaa metsänokiperhosta (Erebia ligea) ja lajien luotettava erottaminen on hyvin vaikeaa.
Levinneisyys
Idännokiperhonen on levinnyt hajanaisesti Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoihin, Pohjois- ja Etelä-Venäjälle, Uralille ja Altaille. Nimialalaji Erebia euryale euryale sekä alalajit Erebia euryale ocellaris ja Erebia euryale adyte esiintyvät Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoissa. Jälkimmäisiä on pidetty myös nimialalajin muotoina.
Alalaji Erebia euryale euryaloides esiintyy Itä-Karjalassa, Laatokan seudulla ja mahdollisesti myös idempänä Pohjois-Venäjällä. Tämä alalaji on tavattu nykyisen Suomen alueella yhden kerran Lieksassa. pienoiskuva|left|200px|Erebia euryale ocellaris
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on vuoristojen alalajeilla heinä–elokuu, alalajilla Erebia euryale euryaloides kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat muun muassa tesmat (Milium), nadat (Festuca) ja verihirssit (Digitaria).
Milan Trajkovic
Milan Trajkovic (,, s. 17. maaliskuuta 1992 Surdulica, Serbia) on serbialaissyntyinen pika-aitajuoksija , joka muutti vanhempiensa mukana yhdeksänvuotiaana Kyprokselle. Hän on Kyproksen ensimmäinen yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestari.
Suuret arvokilpailut
Trajkovic karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdeksas. Hän karsiutui seuraavana vuonna alkuerissä Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa ja Zürichin EM-kilpailuissa.
Trajkovic karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Gwangjun Universiadeissa hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Amsterdamin EM-kilpailuissa viidenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa seitsemänneksi. Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hän oli 60 metrin aitajuoksussa kuudes. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä.
Trajkovic hylättiin 60 metrin aitajuoksun loppukilpailussa Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän sijoittui saman vuoden Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 ajalla 7,60. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 60 metrin aitajuoksussa seitsemäs. Hän voitti samana vuonna Oranin Välimeren kisoissa kultaa 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13,34. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa sekä karsiutui välierissä Eugenen MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa.
Muut kilpailut
Trajkovic voitti 110 metrin aitajuoksussa kultaa Euroopan pienten valtioiden kisoissa Luxemburgissa 2013 ajalla 14,03 ja Reykjavikissa 2015 ajalla 13,86. Balkanin-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 110 metrin aitajuoksussa kultaa 2015 ja 2016 sekä sisäratojen Balkanin-mestaruuskilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa kultaa 2015 ja 2017.
Trajkovic on voittanut Kyproksen-mestaruuden 110 metrin aitajuoksussa 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2021 ja 2022 sekä 200 metrillä 2015. Sisäradoilla hän on voittanut maan mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa 2016. Hän on parantanut Kyproksen pika-aitajuoksuennätyksiä useita kertoja vuodesta 2014 lähtien. Vuoden 2020 lopussa hänen nimissään olivat maan ennätykset sisäratojen 60 metrin aitajuoksussa 7,51 (Birmingham 2018) ja ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa 13,25 (Lontoo 2017).
Luettelo Yvelinesin kunnista
border|right|200px|Yvelinesin sijainti Tämä on luettelo Yvelinesin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 262 kuntaa.
(CAM) Mantes en Yvelinesin communauté d’agglomération, luotu vuonna 2000. (CAS) Saint-Quentin-en-Yvelinesin communauté d’agglomération, luotu vuonna 2004.
Petäisjärvi (Jämsä)
Petäisjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Petäiskulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 164,9 metriä mpy.
Pigaïdákia
Pigaïdákia on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 270 (vuonna 2011).
Pigaïdákian kylä sijaitsee Asteroúsia-vuorten rinteessä Mesarán tasangon eteläpuolella noin 62 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Pigaïdákia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πηγαϊδακίων, Topikí Koinótita Pigaïdakíon), johon kuuluvat varsinaisen Pigaïdákian kylän lisäksi kylät Ágios Márkos, Chrysóstomos, Kaloí Liménes ja Kavoúsa, saaret Makronísi eli Megalonísi, Mikronísi eli Ágios Pávlos ja Tráfos sekä Odigítrian luostari (Moní Odigitrías). Koko yhdyskunnan väkiluku on 454. Kylästä Kaloí Liménesiin johtavan tien varressa sijaitsee bysanttilaisaikainen Panagía (Neitsyt Maria) Gorgoepíkooksen kirkko.
Aiemmin kylä kuului Moíresin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Moíresin kunnallisyksikköön.
Almikit
Almikit (Solenodontidae) on nisäkäsheimo Soricomorpha-lahkossa. Heimoon kuuluu yksi suku, jossa on kaksi elossa olevaa lajia. Niiden lisäksi tunnetaan muutamia sukupuuttoon kuolleita lajeja.
Johan Fredrik Elfving
Johan Fredrik Elfving (12. heinäkuuta 1801 Loviisa – 7. heinäkuuta 1891 Parainen) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.
Almikit
Almikit muistuttavat päästäisiä. Niillä on pitkä ja rustoinen kuono, pitkä ja karvaton häntä, pienet silmät sekä karhea tummanruskea tai musta turkki. Almikit ovat 70–80 senttimetriä pitkä hännästä kuononkärkeen ja painavat noin yhden kilogramman.
Eeva Luotonen
Eeva Luotonen (s. 2. syyskuuta 1954) on suomalainen radiotoimittaja, joka tunnetaan Yle Radio 1:lle tekemistään kulttuuri- ja kirjallisuusohjelmista. Vuonna 2008 hän sai Eino Leino -palkinnon ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Johan Fredrik Elfving
Elfving oli yliopiston kemiallisen laboratorion laboraattorina 1826–1830 ja sen jälkeen Tukholman serafiimilasaretin ja yleisen synnytyslaitoksen palveluksessa 1831–1832 ja karanteenilääkärinä Koivistolla 1832. Hänestä tuli lääkintöylihallituksen ylimääräinen lääkäri 1833, Porin kaupunginlääkäri 1834 ja Tammisaaren piirin piirilääkäri 1841. Viimeksi Elfving oli Turun piirin piirilääkärinä 1857-1880. Hän sai professorin arvon 1865.
Almikit
Kaksi elävää almikkilajia ovat kuubanalmikki (Solenodon cubanus, aik. Atopogale cubana) Kuubassa ja Haitissa sekä haitinalmikki (Solenodon paradoxus) koko Hispaniolan saarella. Molemmat lajit ovat uhanalaistuneet uudisasukkaiden tuotua alueelle mangusteja, kissoja ja koiria. Haitinalmikki on miltei kuollut sukupuuttoon, sillä havainnot siitä ovat todella harvinaisia. Kuubanalmikkakin pidettiin sukupuuttoon kuolleena, kunnes elävä yksilö löydettiin vuonna 2003.
Eeva Luotonen
Luotonen kävi koulunsa Tampereella ja valmistui 1983 filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta pääaineina yleinen kirjallisuustiede ja yleinen historia. Hän on tehnyt radio-ohjelmia vuodesta 1986 Yleisradion ykköskanavalle. Näihin kuuluvat ohjelmasarjat ''Taiteessa tapahtuu, Runopankin aarteita, Kulttuurin ajankuvia, Kulttuurikahvila, Eeva Luotosen viisasten kerho ja Kuka on kukin kirjallisuudessa. Hän on myös yksi Päivän mietelauseiden'' valitsijoista. Vuosina 1994–1997 Luotonen toimi radion humanististen tiedeohjelmien vastaavana tuottajana ja vuosina 2000–2002 radion kulttuuritoimituksen toimituspäällikkönä.
Johan Fredrik Elfving
Elfving oli naimisissa vuodesta 1836 Vendla Sucksdorffin (k. 1901) kanssa. Heidän poikansa oli kasvitieteen professori Fredrik Emil Wolmar Elfving ja tyttärensä kirjailija Betty Elfving.
Eeva Luotonen
Eino Leino -seuran palkintoraati kuvaili Luotosta palkintoperusteissaan vuonna 2008: "Eeva Luotonen on laajasti sivistynyt kulttuuritoimittaja, jonka työskentelytapaan kuuluvat perusteelliset taustatyöt ja vailla itsekorostusta tehdyt haastattelut. Luotonen luottaa työssään kuulijoiden älyyn ja keskittymiskykyyn. Hänen johdattelemansa pitkät, sisällöllisesti rikkaat keskusteluohjelmat ravitsevat kulttuurinnälkäisiä ja tarjoavat uutishorisontin ylittäviä oivalluksia."
Almikit
Almikkinaaraiden nännit sijaitsevat melkein takapuolessa. Lisäksi almikeilla on myrkyllistä sylkeä, jota erittyy alaleuan sylkirauhasista.
The Hurt Locker
Elokuva palkittiin Oscar-gaalassa 2010 vuoden 2009 parhaan elokuvan Oscarilla. Yhteensä se sai kuusi Oscar-palkintoa, oltuaan ehdokkaana yhdeksään palkintoon.
Juoni
Elokuvan alkukohtauksessa ylikersantti Matthew Thompson (Guy Pearce) saa surmansa matkapuhelimella räjäytetyssä tienvarsipommi-iskussa. William “ Will” James (Jeremy Renner) korvaa hänet pomminpurkuryhmän johtajana. Kaksi hänen ryhmänsä jäsentä ovat J. T. Sanborn (Anthony Mackie) ja Owen Eldridge (Brian Geraghty). Ryhmälle syntyy riitaa Jamesin käyttäessä muiden rämäpäisenä pitämiä metodeja pommien purussa. Sanborn harkitsee jopa murhaavansa Jamesin seuraavan purkutyön aikana aiheuttamalla "vahingon" töiden aikana. Jännitteet ryhmän sisällä kasvavat Eldridgen kuultua Sanbornin ajatuksista. Tällä välin James on tutustunut irakilaiseen DVD-levyjä myyvään poikaan lempinimeltään “Beckham” (Christopher Sayegh). Matkalla tukikohtaan ryhmä kohtaa joukon arabeiksi pukeutuneita sotilaita, joiden kulkuneuvosta on puhjennut rengas. "Arabit" paljastuvat brittiläiseksi palkkasotilaiksi, joiden johtaja (Ralph Fiennes) kertoo heidän pidättäneen korkea-arvoisen etsintäkuulutetun irakilaisen. Joukko joutuu yhtäkkiä tulitukseen ja vangit yrittävät karata. Koska brittien johtajan mukaan palkkio saadaan "elävänä tai kuolleena", vangit ammutaan. Samalla neljä ryhmää tulittaneista hyökkääjistä surmataan tulitaistelussa.
Myöhemmin samana viikkona James löytää Beckhamiksi luulemansa ruumiin, jonka sisään on asetettu tienvarsipommi. Tukikohdan psykiatri ja Eldridgen ystävä John Cambridge (Christian Camargo) kuolee räjähdyksessä. Seuraavalla tehtävällä Eldridge on jäädä vangiksi, mutta Jamesin ja Sandbornin onnistuu pelastaa hänet. Eldridge kuitenkin haavoittuu ja syyttää tilanteestaan Jamesiä. Seuraavana päivänä James kohtaa jälleen kuolleeksi luulemansa Beckhamin. Neljännellä tehtävällään ryhmä kohtaa irakilaisen siviilin, jonka ylle on lukittu räjähdevyö. James yrittää purkaa vyön lukkoja, mutta työn osoitautuessa mahdottomaksi siviili hylätään kuolemaansa. Tapauksesta järkyttynyt Sanborn kertoo Jamesille haluavansa kotiin. Ryhmän komennus Irakissa päättyy ja James palaa entisen vaimonsa (Evangeline Lilly) ja poikansa luo Yhdysvaltoihin. James ei sopeudu normaaliin elämään ja lähtee uudelle 365:lle komennukselle Irakiin.
Tuotanto
Freelance-journalisti Mark Boal vietti joulukuusta 2004 lähtien kuusi viikkoa Yhdysvaltain armeijan pomminpurkukommpanian mukana Camp Victorylla Bagdadissa. Ylikersantti Jeffrey S. Sarverin ja kahden tämän alaisen muodostaman ryhmän kanssa Boal pääsi seuraamaan irakilaisten kapinallisten asettamien tienvarsipommien purkutöitä. Kokemustensa perusteella hän kirjoitti Playboy-lehdessä vuonna 2005 julkaistun artikkelin “The Man in the Bomb Suit”. Myöhemmin hän sopi ohjaaja Kathryn Bigelowin kanssa artikkeliin perustuvan elokuvan tekemisestä. Pari teki yhdessä käsikirjoituksen, jota he yrittivät tarjota eri elokuvayhtiöille. 20 miljoonan dollarin budjetti ja elokuva tuolloin hyvin epäsuositusta sodasta ei houkutellut suuria yhtiöitä. Sen sijaan kesällä 2006 tehtiin 13 miljoonan dollarin sopimus sopimus Nicholas Chartierin Voltage Pictures-tuotantoyhtiön kanssa.
Bigelow palkkasi elokuvaan muutaman tunnetumman nimen, mutta pääosa näyttelijöistä oli varsin tuntemattomia. Tarkoituksena oli, etteivät tähtinäyttelijät veisi liikaa katsojan huomiota itse elokuvasta. Pääosaa esittänyt Jeremy Renner vietti rooliaan varten jonkin aikaa pomminpurkuryhmän mukana Fort Irwinissä Kaliforniassa. Itse elokuvan kuvaukset alkoivat Jordanian Ammanissa heinäkuun lopulla 2007. Jordanian viranomaiset olivat sallineet tehosteisiin käytettävien räjähteiden tuonnin maahan vain muutamaa päivää ennen kuvausten alkua. Ongelma oli myös paikallisen keskikesän kuumuus. Henkilökunnalle ei voitu järjestää ilmastoituja tiloja kuvausten ajaksi. Elokuvan loppukohtauksen tulitaistelu kuvattiin paikallisella palestiinalaisella pakolaisleirillä, jota oli alun perin väitetty liian vaaralliseksi kuvauspaikaksi. Bigelowin onnistui kuitenkin vaatia lupa kuvauksille viranomaisilta.
Kuvaaja Barry Ackroyd käytti toiminnan kuvaukseen cinéma vérité-tyylistä tekniikka, johon lukeutuivat esimerkiksi hidastukset, nopeat kuvakulman vaihdot ja reaktiokuvat. Kuvattua materiaalia oli lopulta yli 200 tuntia, jonka leikkaajat Chris Innis ja Bob Murawski tiivistivät 131 minuutin pituiseksi lopputulokseksi.
Vastaanotto
thumb|Pääosaa esittänyt [[Jeremy Renner vierailulla sotilaiden luona Irakissa.]] The Hurt Locker sai ensi-iltansa Venetsian elokuvafestivaaleilla 4. syyskuuta 2008. Sitä näytettiin vielä 10:llä muulla elokuvafestivaalilla ennen sen laajaa julkaisua elokuvateattereilla 29. kesäkuuta 2009. Elokuvan lipputulot olivat yhteensä 49,2 miljoonaa dollaria. Summasta 17 miljoonaa tehtiin kotimaassa ja 32,2 miljoonaa ulkomailla. Lipputulot olivat siis neljä kertaa budjettia suuremmat ja elokuva oli taloudellinen menestys.
Elokuva sai kriitikoilta pääosin hyviä arvosteluja. Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon. Vuonna 2016 The Hurt Locker äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 70 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Seuraavana vuonna The New York Timesin kriitikot arvioivat elokuvan kuluvan vuosisadan kymmenenneksi parhaaksi. Iltalehden Tuomas Riskala piti (2011) The Hurt Lockeria parhaana Irakin sodasta tehtynä elokuvana. ”Bigelow on tehnyt psykologisesti vahvan ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavan elokuvan sodan psyykkisestä hinnasta.”, hän kirjoitti.
Kriitikoiden ylistyksistä huolimatta jotkin Irakin sodan veteraanit ovat syyttäneet elokuvaa liioittelusta ja epätarkkuuksista. Pomminpurkuryhmien jäsenet eivät käytä tiettyjä elokuvassa esitettyjä tekniikoita. Esimerkiksi veteraaneille suunatulla nettisivulla Task & Purpose haastateltu James Clark huomauttaa, kuinka elokuvan Will James nostaa yhdessä kohtauksessa kuudesta 155 mm tykinammuksesta tehdyn tienvarsipommin yhdellä kädellä, kun kukin ammuksista painaa "30–45 kiloa". Samassa yhteydessä haastateltu Kollin Kinghtin mukaan tilanteessa vastaavaa räjähdettä ei mentäisi ylipäätänsä viskelemään käsin.
Luboš Kubík
Luboš Kubík (s. 20. tammikuuta 1964 Vysoké Mýto, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa vuosina 1985–1993 ja Tšekin maajoukkueessa vuosina 1994–1997. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1996.
Kubík pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 39 maaottelua, joissa hän teki kymmenen maalia, ja Tšekin maajoukkueessa 17 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Tšekkoslovakian yltäessä MM-kilpailuissa 1990 puolivälieriin Kubík pelasi avauskokoonpanossa neljä joukkueensa viidestä lopputurnausottelusta ja teki maalin neljännesvälieräottelussa Costa Ricaa vastaan. Viimeisestä alkulohko-ottelusta hän oli poissa saatuaan kahdessa ensimmäisessä ottelussa yhteensä kaksi varoitusta ja niiden myötä yhden ottelun pelikiellon. EM-kilpailuissa 1996 Tšekin maajoukkue saavutti hopeaa ja Kubík pelasi täydet minuutit viimeisessä alkulohko-ottelussa ja tuli vaihdosta kentälle puolivälierässä Portugalia sekä välierässä Ranskaa vastaan. Välierä ratkesi Tšekin voitoksi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Kubík teki joukkueensa ensimmäisen maalin.
Philippe Fanoko Kossi Kpodzro
pienoiskuva|Philippe Fanoko Kossi Kpodzro vuonna 2018. Philippe Fanoko Kossi Kpodzro (s. 30. maaliskuuta 1930) on togolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin apostoliseksi hallitsijaksi Atakpamén hiippakuntaan sekä Bacanarian titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1975. 10. huhtikuuta 1976 hänet nimitettiin Atakpamén piispaksi. Kpodzron konsekroi Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyronin ja Robert Sastren avustama Paul Zoungrana 2. toukokuuta 1976.
Kpodzro sai 17. joulukuuta 1992 nimityksen Lomén arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 2007.
Geissolomataceae
Geissolomataceae on koppisiemenisten Crossosomatales-lahkoon kuuluva kasviheimo, johon kuuluu vai yksi laji: Geissoloma marginatum.
Tuntomerkit
Kasvi on ainavihanta pensas, johon kerääntyy alumiinia. Lehtiasento on vastakkainen, lapa ehytlaitainen, teräväkärkinen ja kourasuoninen. Ruodissa on korvakemaiset ulokkeet. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa, ja niiden tyvellä on kolmesta neljään paria tukilehtiä. Kehä on yksikiehkurainen, teriömäinen ja tyveltä yhteen kasvanut, neljälukuinen. Hetiö kiinnittyy kehän tyveen. Sikiäin koostuu neljästä yhteen kasvaneesta emilehdestä. Hedelmä on selkäluomainen kota, jota verhiö suojaa. Siemenessä on uloke eli karunkkeli.
Levinneisyys
Geissoloma marginatum kasvaa Etelä-Afrikan Kapmaassa.
Luokittelu
Heimon lähin sukulainen on Strasburgeriaceae. Cronquist (1981) luokitteli Geissolomataceaen Celastrales-lahkoon, Takhtajan (1997) taas Ericanae-ylälahkoon.
Zulfiqar
pienoiskuva|[[Šiialaisuus|Šiialaisten yleinen kuvaus Zulfiqarista]] Zulfiqar (arabiaksi ذُو ٱلْفَقَار, Ḏū-l-Faqār) on miekka, joka islamilaisen perimätiedon mukaan kuului Ali ibn Abi Talibille.
Profeetta Muhammedin kerrotaan antaneen Zulfiqarin ennen Uhudin taistelua Alille. Hänen taitonsa miekan kanssa olivat niin loistavat, että muslimien leirissä alkoi kiertää sanonta "Ei ole Alin vertaista sankaria tai miestä. Ei ole Zulfiqarin vertaista miekkaa." Kyseistä sanontaa alettiin sittemmin kaiverruttaa useisiin miekkoihin. .
Alkuperäisen, Alin käyttämän Zulfiqarin uskotaan tänä päivänä olevan osa kokoelmaa, joka siirtyy imaamilta imaamille.
Ulkonäkö ja merkitys
Miekan silmiinpistävin ominaisuus on se, että se on kaksikärkinen miekka. Eri kuvauksista riippuen miekka haarautuu koko matkalta tai sitten vain kärjestä.
Zulfiqar on melko yleinen uskonnollinen symboli islamissa, etenkin šiialaisuudessa. Miekan mukaan on nimetty Iranin armeijan käyttämä panssarivaunumalli. Lisäksi bosnialainen erikoisjoukko, joka oli osallisena Trusinan verilöylyyn vuonna 1993, oli nimeltään "Zulfikar". Iranin korkea-arvoisin kunniamerkki, Zulfiqarin ritarikunta, on nimetty miekan mukaan. Ritarikunta on perustettu jo vuonna 1856. Viimeisin kunniamerkin saaja on Qassem Suleimani.
Tuononen
Tuononen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Guaifenesiini
pienoiskuva|Recipect on suomalainen guaifenesiiniä ja [[Kodeiini|kodeiinia sisältävä yskänlääke.]] Guaifenesiini on limaa irrottava lääkeaine, jota käytetään yskänlääkkeenä. Se lisää hengitysteiden limaneritystä ja vähentää liman sitkeyttä. Guaifenesiini on myös ainesosana useissa yskään käytettävissä yhdistelmälääkkeissä.
Guaifenesiini on alun perin Guaiacum-suvun puusta eristetty aine, joka sai myyntiluvan Yhdysvalloissa vuonna 1952.
Rajeev Suri
Rajeev Suri (s. 10. lokakuuta 1967 Intia ) oli Nokian toimitusjohtaja vuosina 2014–2020. Hän toimi tätä ennen Nokia Siemens Networksin (NSN) toimitusjohtajana lokakuusta 2009 alkaen.
Surilla on alempi korkeakoulututkinto (Bachelor of Engineering) elektroniikan ja televiestinnän tiedekunnasta Manipalin teknillisestä yliopistosta, joka sijaitsee Karnatakan osavaltiossa.
Suri tuli Nokian palvelukseen vuonna 1995 siirtoverkkojen markkinointipäälliköksi Singaporeen. Kun Simon Beresford-Wylie siirtyi helmikuussa 2005 silloisen Nokia Networksin Aasian ja Tyynenmeren alueen johtajan paikalta verkkoyksikön johtoon, hänen paikalleen Aasiassa nimitettiin Suri. Suri vastasi NSN:n palveluliiketoiminnasta ja työskenteli muun muassa Intiassa, Britanniassa, Länsi-Afrikassa ja Singaporessa. Suri valittiin NSN:n toimitusjohtajaksi, kun aikaisempi toimitusjohtaja Beresford-Wylie ilmoitti yllättäen erostaan syyskuun alussa 2009. Surin NSN:n toimitusjohtajaksi nimittämisen jälkeen palveluliiketoiminnan johtajaksi nimitettiin intialainen Ashish Chowdhary. Suri ei kuitenkaan perinyt edeltäjänsä Beresford-Wylien paikkaa emoyhtiön Nokian johtokunnassa.
Suria veikattiin Nokian toimitusjohtajaksi sen jälkeen, kun Nokian ja Microsoftin kauppa oli toteutunut maaliskuun 2014 loppuun mennessä. Nimitys vahvistui 29. huhtikuuta 2014. Suri jätti Nokian toimitusjohtajan tehtävän heinäkuun lopussa 2020. Hänet korvasi toimitusjohtajana Pekka Lundmark, joka siirtyi tehtävään Fortumin toimitusjohtajan tehtävästä. Helmikuussa 2021 Suri nimitettiin Inmarsatin toimitusjohtajaksi.
Suri muutti New Delhistä perheineen takaisin Suomeen syksyllä 2009, ja Surin työpaikka oli Nokian pääkonttorissa Karaportissa Espoossa. Suri on naimisissa ja kahden lapsen isä.
Visuaalinen kulttuuri
Visuaalisen kulttuurin teoriasta vain osa kulkee nimikkeen ”visuaalisen kulttuurin teoria” alla. Kun visuaalisen kulttuurin teorian käsitettä korostetaan, tarkoitetaan lähinnä yhteiskuntatieteellistä kulttuurintutkimusta. Pyrkimyksenä on kerätä yhteen kuvallista maailmaa koskevia käsityksiä monitieteellisesti. Laajemmassa mielessä visuaalisen kulttuurin teorian piiriin voidaan laskea tästä riippumattomasti taiteen, viestinnän tai kulttuurin tutkimuksen edustajia.
Visuaalisen kulttuurin tutkimus
Suomessa erityistä visuaalisen kulttuurin teoriaa edustavat esimerkiksi Janne Seppäsen tuotanto sekä erilaiset kulttuurintutkimukselliset feministiset näkökulmat, esimerkiksi Leena-Maija Rossi, Anita Seppä ja Annamari Vänskä.
Angloamerikkalaisessa maailmassa Visual Culture tai Visual Studies on Cultural Studiesin, yhteiskuntateoreettisen nykykulttuurintutkimuksen, kuviin erikoistunut osa-alue. Suomen visuaalinen kulttuuri on astetta yleisempi käsite.
Kattohuoneisto
Kattohuoneisto on kerrostalon ylimmän kerroksen huoneisto, jossa on kattoterassi. Kattohuoneistot varustetaan ylellisesti, ja niihin pääsee usein erillisellä hissillä.
New Yorkin ensimmäinen kattohuoneisto rakennettiin vuonna 1925.
Lasten ristiretki
Lasten ristiretki oli ristiretkiin liittynyt 1200-luvun alkupuolen tapahtuma, jossa joukko lapsia kertomuksen mukaan oma-aloitteisesti pyrki Palestiinaan. Jotkut ovat kyseenalaistaneet koko tapahtuman historiallisuuden.
thumb|left|200px|[[Gustave Doré: Lasten ristiretki.]]
Lasten ristiretki käytiin yleisen ristiretki-innostuksen laimettua Euroopassa. Siitä huolimatta vuonna 1212 Stephen de Cloyes, paimenpoika Luoteis-Ranskan Vendômesta, onnistui innostamaan suuria joukkoja lapsia ja nuoria ristiretkelle. ”Jumalan luokse, meren tuolta puolen me tahdomme etsiä pyhää ristiä”. Monet aikuisetkin ajattelivat tässä innostuksessa olevan jumalallista johdatusta mukana ja liittyivät joukkoon.
Paavi Innocentius III korosti lasten saattavan jo veltostuneet aikuiset häpeään esimerkillään. Lasten hanke sai eri tahoilta runsaasti almuja ja siunauksen toivotuksia. Myös kirkonmiehiä oli mukana retkellä.
Näin noin 30 000 lasta marssi Marseilleen, jossa kaksi laivuria lupasi kuljettaa heidät pyhään maahan. Lapset päätyivät kuitenkin Afrikkaan ja heidät myytiin suurin joukoin orjiksi. Näin tämä alun perinkin epärealistinen hanke päätyi tuhoon. Fredrik II hirtätti kyseiset orjakauppiaat 17 vuotta myöhemmin oman ristiretkensä yhteydessä. Myös Saksassa syntyi vastaavanlainen lasten retki-innostus, mutta nämä 20 000 pelastuivat Brindisin satamassa valistuneen kirkonmiehen ansiosta, joka sai lapset palaamaan koteihinsa.
Innocentius III yritti sittemmin koota oikeaa ristiretkeä lasten antaman esimerkin avulla, mutta ehti itse kuolla 1216 ennen kuin mitään saatiin aikaiseksi.
Totta vai tarua?
Vuonna 1212 nuori ranskalainen puer Stephen ja saksalainen Nicholas väittivät saaneensa näkyjä Jeesuksesta. Ristiretkeläiset marssivat seuraten ristiä ja yhdistivät itsensä Jeesuksen raamatulliseen vaellukseen. Syksyllä 1212 köyhien joukko hajaantui ja katosi.
Kolmekymmentä vuotta myöhemmin tapahtumasta kirjoittaneet kronikoitsijat ymmärsivät ilmaisun puer tarkoittavan lasta. Ilmaisulla saatettiin kuitenkin tarkoittaa myös köyhiä tai ylipäänsä nuorempia ihmisiä.
Jukarainen
Jukarainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Amerikanponi
Amerikanponi (eng. Pony of the Americas, lyhenne POA) on yhdysvaltalainen ponirotu. Amerikanponi on peräisin 1950-luvulta, jolloin haluttiin jalostaa lasten käyttöön täydellinen ratsu.
Ominaisuudet
Vaikka amerikanponi on pienikokoinen (säkäkorkeus noin 116–140 cm), se näyttää ennemmin pieneltä hevoselta kuin ponilta. Sillä on kaunis arabimainen pää ja kaareva, sopusuhtainen kaula. Rintakehä on syvä ja runko pyöreä, lyhyt ja lihaksikas. Takaosa on vahva ja jalat hyvärakenteiset. Rodun hyviä tuntomerkkejä ovat tiikerinkirjava väritys ja siihen liittyen hyvin erottuvat silmänvalkuaiset, ihon täplikkyys turvan ja sukuelinten alueella sekä usein pystysuorat raidat kavioissa.
Toimelias amerikanponi sopii hyvin lasten harraste- ja kilparatsuksi. Yhdysvalloissa on nykyään noin 40 000 rekisteröityä amerikanponia.
Historia
Ensimmäinen amerikanponi, tiikerinkirjava ori Black Hand, syntyi Iowassa, Yhdysvalloissa vuonna 1954. Se oli shetlanninponioriin ja appaloosa-arabianhevosristeytystamman jälkeläinen. Shetlanninponikasvattaja Leslie Boomhower kiinnostui varsan ulkomuodosta, osti sen itselleen ja ryhtyi kehittämään tältä pohjalta uutta ponirotua. Amerikanponia jalostettiin muun muassa arabilla, welsh-poneilla, englannintäysiverisellä ja quarterilla. Näin parannettiin ponin suorituskykyä, kokoa ja erityisesti kestävyyttä. Shetlanninponin käyttö jalostuksessa lopetettiin melko pian, rodun tavoitekokoa kasvatettiin ja rakenteessa tähdättiin hevosmaisuuteen.
Metsäkirvinen
Koko ja ulkonäkö
Metsäkirvinen on 14–16 senttimetriä pitkä.
Metsäkirvisen yläpuoli on väriltään harmaanruskea ja tummaviiruinen, mutta yläperä on viiruton. Rinta ja kupeet ovat beiget ja niissä on tummia viiruja, jotka kupeilla ovat heikompia. Vatsa ja alaperä ovat valkoiset. Jalat ovat vaaleanpunertavat ja takavarpaan kynsi on lyhyt ja käyrä, toisin kuin niittykirvisellä.
Metsäkirvisen kutsuääni on lyhyt ja karkea bsrih. Varoitusääni on läpitunkeva ja kirkas tsit. Metsäkirvisen laulu on terhakka ja kuuluva, trilleistä ja nopeudeltaan vaihtelevista äänistä koostuva säe. Metsäkirvinen laulaa ahkerasti, usein myös keskipäivällä, jolloin muut linnut ovat hiljaisia. Metsäkirvinen laulaa laululennossa, joka alkaa puusta. Lintu nousee aluksi ylöspäin, liitäen sitten siivet jäykkinä ja laskeutuu jalat roikkuen uudelle oksalle.
Käyttäytyminen on rauhallisempaa kuin niittykirvisen. Lentää melko suoraviivaisesti ja voimakkaasti, ja maassa kävelee vähemmän touhukkaasti. Muuttoaikoina pienissä parvissa.
Vanhoilla metsäkirvisillä on sulkasato heinä–elokuussa. Lajin sulkasato on suomalaisista linnuista nopein, kestäen keskimäärin 32 päivää. Nuoret linnut voi syksyllä erottaa vanhoista kuluneemman höyhenpuvun perusteella.
Vanhin suomalainen rengastettu metsäkirvinen on ollut 5 vuotta 8 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut 8 vuoden 2 kuukauden ikäinen ruotsalainen lintu.
Levinneisyys
Metsäkirvinen pesii lähes koko Euroopassa sekä suuressa osassa Siperiaa ja Keski-Aasiaa. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa ja Intiassa. Suomeen metsäkirvinen saapuu huhti-toukokuussa. Syysmuutto tapahtuu elo-lokakuussa.
Euroopassa elää arviolta 81–126 miljoonaa metsäkirvistä. Euroopan kanta muodostaa 25–49 prosenttia koko maailman populaatiosta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman metsäkirviskannasta on 165–504 miljoonaa yksilöä. Suomessa metsäkirvinen pesii koko maassa Tunturi-Lappia lukuun ottamatta. Se on Suomen kolmanneksi runsain pesimälintu. Nykyinen kannanarvio on 2 miljoonaa pesivää paria. Metsäkirviskannan arvellaan olleen suurimmillaan 1940–1950-luvuilla, jonka jälkeen kanta on taantunut. Vähenemisen arvellaan johtuvan muutoksista talvehtimis- ja muuttoalueiden olosuhteissa, koska sopivat elinympäristöt Suomessa ovat nykymetsätalouden myötä lisääntyneet.
Lisääntyminen
Metsäkirvisen pesä on maassa kasvillisuuden seassa. Muninta tapahtuu touko-kesäkuussa. Naaras munii 3–6 tummapilkkuista, pohjaväriltään suuresti vaihtelevaa munaa, joita se hautoo 12–14 vuorokautta. Kummatkin emot ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä noin 10 päivän ikäisinä. Emot ruokkivat poikasia vielä kaksi viikkoa tämän jälkeen. Metsäkirvinen pesii toisinaan kahdesti kesän aikana.
Ravinto
Metsäkirvinen on hyönteissyöjä. Se syö hyönteisiä ja hämähäkkejä ja syksyllä myös siemeniä.
Luettelo Sergei Jeseninin runojen suomennoksista
Tämä on luettelo Sergei Jeseninin runojen suomennoksista''':
Runoja antologioissa
Jesininin runojen suomennoksia on myös teoksissa:
Livaderó
Livaderó on Kreikan kylä sekä samanniminen Sérvian kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λιβαδερού, Dimotikí Enótita Livaderoú) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kylän ja kunnallisyksikön väkiluku on 1 232 (vuonna 2011).
Livaderón kylä sijaitsee linnuntietä noin 32 kilometriä eteläkaakkoon Kozánin kaupungista. Livaderón kunnallisyksikkö käsittää alueen Sérvia-Velventóksen kunnan eteläosissa. Livaderó oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Sérvia-Velventóksen kunnaksi yhdessä Kamvoúnian, Sérvian ja Velventóksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Sérvian kuntaa.
Aki Sirkesalon diskografia
Tämä artikkeli sisältää Aki Sirkesalon diskografian.
Koskenlampi (Jyväskylä)
Koskenlampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Saalahden kylän lähellä sijaitseva lampi.
Green Howards
Green Howards (Alexandra, Princess of Wales's Own Yorkshire Regiment) oli Britannian armeijan jalkaväkirykmentti. Se oli osa Kuninkaan divisioonaa.
Koskenlampi (Jyväskylä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Green Howards
Rykmentti on saanut lukuisia kunniamainintoja useissa sodissa. Se osallistui mm. Espanjan perimyssotaan, Yhdysvaltain itsenäistymissotaan, Krimin sotaan ja kumpaankin maailmansotaan.
Koskenlampi (Jyväskylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saajoen alueeseen (14.271) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 78,4 metriä mpy.
Green Howards
Historia
Rykmentti perustettiin itsenäisistä komppanioista Devonissa 1688. Sen tulikaste oli Boynen taistelussa Irlannissa 1690. Rykmentti tunnettiin sitä komentaneiden everstien nimillä vuoteen 1751, jolloin siitä tuli 19. jalkaväkirykmentti. Vuonna 1782 annettiin erityisnimi lääninsä mukaan kaikille jalkaväkirykmenteille, joilla ei sellaista ollut. Nimen tarkoitus oli "kehittää yksikön yhteyttä lääniin, joka auttaisi sitä saamaan värvättyjä". Rykmentistä tuli 19. (1. North Riding of Yorkshire) jalkaväkirykmentti ja sen värväämiset tapahtuivat enimmäkseen juuri tällä alueella aina vuoteen 2006 saakka. Värväystä suoritettiin erityisesti Middlesbroughissa, Redcarissa, Northallertonissa ja Scarboroughissa.
Walesin prinsessan oma
Vuonna 1875 Aleksandra Tanskalainen lahjoitti Sheffieldissä 1. pataljoonalle uudet värit ja salli rykmentin kantaa hänen nimeään. Tällöin siitä tuli 19th (1st Yorkshire North Riding - Princess of Wales's Own) Regiment of Foot. Rykmentti otti käyttöönsä hattumerkin, jossa oli prinsessan nimen ensimmäinen kirjain "A" yhdistettynä Tanskan ristiin Dannebrog. Symbolin päällä oli prinsessan kruunu. Prinsessasta tuli kuningatar Alexandra vuonna 1901 ja hän toimi nimellisesti rykmentin ylimpänä everstinä vuodesta 1914 aina kuolemaansa 1925 saakka.