cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Unkarin kieli
Tutkimushistoriaa
Osa vanhoista turkkilaislainoista liittyy karjankasvatukseen, joka oli uusi asia unkarilaisille, esimerkiksi bika ‘sonni’, ökör ‘härkä’, borjú ‘vasikka’, ünő ‘hieho’, tinó ‘nuori härkä’, kos ‘pässi’, kecske ‘vuohi’, tai sen tuotteisiin, esimerkiksi sajt ‘juusto’, gyapjú ‘villa’. Myös uudet viljelykasvit tulivat tutuiksi uudessa kulttuuri­ympäristössä, esimerkiksi árpa ‘ohra’, borsó ‘herne’, kender ‘hamppu’, alma ‘omena’, körte ‘päärynä’, gyümölcs ‘hedelmä’, szőlő ‘viinirypäle’. Turkkilaisten vaikutus oli niin vahva, että jopa muutamia ihmiskehoon liittyviä sanoja lainattiin, esimerkiksi kar ‘käsivarsi’, térd ‘polvi’, boka ‘nilkka’, gyomor ‘vatsa’, köldök ‘napa’, szakáll ‘parta’, myös csipa ‘rähmä’. Ruumiinosien nimitysten lainautuminen kertoo hyvin tiiviistä kontaktista kansojen kesken.
Unkarin kielen suomalais-ugrilaisuus on varma ja ilmeinen vastaväitteistä huolimatta. Toisenlaiset tulkinnat eivät kestä nykyajan tieteellistä ja näkökulmaltaan neutraalia vertailevaa kielentutkimusta, joten niiden esittämistä pidetään näennäistieteenä. Monet sanat ovat selvästi samankuuloisia, esimerkiksi él – elä(ä), kéz – käsi : käte-, ki – ken, kő – kivi, lesz ‘tulla joksikin’ – lie(nee), máj – maksa, menni (, megy-) – men(nä), méz – mesi : mete-, mi – me, négy – neljä, név – nimi, nyel – niel(lä), szem – silmä, szív - sydän, ti – te, új – uusi, vaj – voi, vas 'rauta' – vaski, vér – veri, világ ‘maailma (< valo)’ – valkea. Olennaista ei kuitenkaan ole samankaltaisuus sinänsä vaan äännevastaavuuksien systemaattisuus, ei vain suomen ja unkarin välillä vaan kautta kielikunnan. Yksityiskohtaisella vertailevalla tutkimuksella voidaan osoittaa, että nämäkin sanat ovat samaa alkuperää: agy – aivo, ágy – vuode, csomó - solmu, éj – yö, én – minä, ének – ääni, év ‘vuosi’ – ikä, fa - puu, íj - jousi, had ‘sotajoukko’ – kunta, hal - kala, három – kolme, haszon ‘hyöty’ – kasvaa, hat – kuusi ‘6’, kettő – kaksi, napa – anoppi, nyíl - nuoli, ő – hän, öl – syli, öt – viisi, öv – vyö, ősz – syksy, (sijapääte) -val – väki, velő – ydin. Kuten näistäkin esimerkeistä näkyy, yhteinen sanasto on nimenomaan ns. perussanastoa (ruumiinosien ja sukulaisten nimityksiä, pieniä lukusanoja, perusverbejä, luonnon olioita ja ilmiöitä, alkeellista teknologiaa jne.), eli sitä ainesta, jota vähimmin todennäköisesti lainataan muista kielistä ja jota on tarvittu jo hyvinkin alkeellisella kulttuuritasolla oltaessa.
Unkarilaisten nimien taivuttaminen suomen kielessä
Kielitoimiston suosituksen mukaan vieraat nimet, joiden äänneasu päättyy konsonanttiin ja kirjoitusasu vokaaliin, saavat ääntämyksensä mukaisen taivutuspäätteen, mutta kirjoitettaessa toimitaan ikään kuin kirjoitusasun loppuvokaali olisi ääntyvä. Sääntö koskee unkarinkielisistä sanoista erityisesti konsonantteihin gy, ty, ny ja ly päättyvien sanojen taivutusmuotoja: esimerkiksi genetiivi nimestä Nagy kirjoitetaan Nagyn ja illatiivi Nagyyn. Sanat äännetään joka tapauksessa välivokaali i:n kanssa, eli suurin piirtein "nadjin" ja "nadjiin". Juuri tämä suuri ääntämyksen ja kirjoitusasun ero sekä välivokaali i:n huomiotta jättäminen on syynä siihen, miksi myös muita käytäntöjä on olemassa. Toisaalta kielitoimiston ratkaisua voidaan perustella tietynlaisella suomen kielen lainalaisuuksia noudattavalla systemaattisuudella, jossa käytäntöä ei tarvitse perustella vieraan kielen ominaispiirteillä.
Maininnan arvoinen seikka on, että Kielitoimiston nykyisiä kannanottoja lähellä oleva teos ”Uusi kieliopas” mainitsee heittomerkin käytöstä seuraavaa (ensin esiteltyään pääsäännön mukaiset ääntymättömään loppukonsonanttiin liittyvät tapaukset):
Oman ongelmansa muodostaa unkarissa hyvin yleinen johdin -i, joka merkitykseltään vastaa lähinnä suomen johdinta -lainen/-läinen. Ääritapauksessa saattavat samassa suomenkielisessä tekstissä esiintyä rinnan esimerkiksi sukunimet Szilágyi [silaadji] ja Szilágy [silaadj]. Kirjoittajan on oman harkintansa mukaan ratkaistava, miten näitä nimiä taivutetaan aiheuttamatta turhia sekaannuksia toisaalta kirjoitusasun, toisaalta ääntämyksen suhteen.
Edelleen unkarinkielisiä sanoja taivutettaessa tulee huomata pitkät loppuvokaalit, nimissä etenkin -ó ja -ő. Esimerkiksi Unkarin rahayksikkö vuodesta 1927 vuoteen 1946 oli nimeltään pengő [päŋgöö]. Tämän oikea partitiivimuoto on pengőtä ja oikea illatiivimuoto pengőhön. Samoin paikannimi Gödöllő : Gödöllőtä : Gödöllőhön, miehennimi László : Lászlóta : Lászlóhon, kansanryhmän jäsenen nimitys csángó : csángóta : csángóhon ja niin edelleen.
Djalma Santos
Djalma Pereira Dias dos Santos, joka tunnettiin paremmin pelaajanimellään Djalma Santos, (27. helmikuuta 1929, São Paulo – 23. heinäkuuta 2013 Uberaba, Minas Gerais) oli brasilialainen jalkapalloilija, joka pelasi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa puolustajana ja jota pidetään yhtenä maansa kaikkien aikojen parhaimmista puolustajista. Hän pelasi neljissä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa: vuosina 1954, 1958, 1962 ja 1966. Vuoden 1962 kisojen finaalissa Djalma pohjusti Brasilian joukkueen voittomaalin, jonka laukaisi maaliin Vavá. Dos Santosin kotimaassa hänen etunimestään käytettiin toisinaan kirjoitusasua Dejalma.
Sarajevon piiritys
Sarajevon piiritys oli Bosnia-Hertsegovinan pääkaupungin Sarajevon piiritys Jugoslavian hajoamissotiin kuuluvan Bosnian sodan aikana aikavälillä 5. huhtikuuta 1992 – 29. helmikuuta 1996. Piirityksen aloitti Jugoslavian kansanarmeijan 2. sotilaspiiri, joka muuttui 12. toukokuuta 1992 Bosnian serbiarmeijaksi (Vojska Republike Srpske, VRS). Kaupunkiin saarrettuna oli pääasiassa muslimien eli bosniakkien muodostama Bosnia-Hertsegovinan tasavallan armeija (Armija Republike Bosne i Hercegovine, ARBiH). '' Kyseessä on modernin sotahistorian pitkäaikaisin pääkaupungin piiritys kestoltaan 1 425 päivää. Se oli Aleppon piiritykseen (2016) asti modernin historian pisin piiritys.
Bosnia ja Hertsegovina julistautui itsenäiseksi Jugoslaviasta Bosnian itsenäisyyskansanäänestyksen (29.2.–1.3.1992) jälkeen. Bosnian serbit olivat boikotoineet kansanäänestystä ja keskittyneet oman serbitasavaltansa rakentamiseen. Bosnian serbien ja Belgradin alkuperäinen tavoite oli ollut koko Bosnian pitäminen osana Jugoslaviaa. Serbijoukot alkoivat 13 000 miehen voimalla piirittää Sarajevoa kaupunkia ympäröiviltä kukkuloilta, joilta kaupunkiin kohdistettiin tykistön, panssarivaunujen ja konetuliaseiden tulitusta. Serbit sulkivat kaupungin saarron 2. toukokuuta 1992. Bosnian armeijan (ARBiH) 70 000 miestä jäi kaupunkiin saarroksiin, mutta se oli liian heikosti aseistettu ja varustettu, että se olisi pystynyt murtamaan saartoa.
Piirityksen aikana sai surmansa 13 952 henkeä, joista siviilejä oli 5 434. ARBiH:n tappiot oli 6 137 miestä, kun taas Bosnian serbiarmeijan tappiot olivat 2 241 sotilasta. Ennen sotaa Sarajevon ja sen ympäristön asukasmäärä oli vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan 525 980. Kantakaupungin väestömäärän arvioidaan olleen 435 000. Piirityksen aikana kaupungissa arvioitiin olevan asukkaita 300 000–380 000.
Sodan jälkeen kansainvälinen Jugoslavia-sotarikostuomioistuin tuomitsi neljä johtavaa serbiä piirityksen aikana tehdyistä lukuisista rikoksista ihmisyyttä vastaan. VRS:n Sarajevo-Romanijan armeijakunnan komentaja Stanislav Galić tuomittiin elinkautiseen ja hänen seuraajansa Dragomir Milošević 29 vuoden vankeusrangaistukseen. Bosnian serbitasavallan presidentti Radovan Karadžić ja Bosnian serbiarmeijan komentaja, kenraali Ratko Mladić tuomittiin myös.
Tausta
Bosnian serbit hylkäsivät kolmen etnisen ryhmän yhteishallinnon ja perustivat oman kansanedustuslaitoksensa 24. lokakuuta 1991. Sarajevon parlamentti jäi bosniakkien ja kroaattien haltuun. Bosnian serbit järjestivät 9. marraskuuta 1991 oman kansanäänestyksensä, jossa 99 prosenttia äänestäneistä ilmoitti kannattavansa serbialueiden pysymistä osana Jugoslaviaa. Bosnian serbiparlamentti julisti 9. tammikuuta 1992 itsenäisen "Bosnia-Hertsegovinan serbikansan tasavallan", joka ilmoitti pysyvänsä Jugoslavian osatasavaltana. Vastareaktiona Sarajevon parlamentti ilmoitti järjestävänsä 29. helmikuuta-1. maaliskuuta 1992 kansanäänestyksen Bosnia-Hertsegovinan itsenäisyydestä. Serbit boikotoivat tätä kansanäänestystä, jossa 99,7 prosenttia kannatti Bosnia-Hertsegovinan itsenäisyyttä äänestysaktiivisuuden ollessa 63,4 prosenttia.
Jugoslavia oli hyväksynyt Vance-suunnitelman, jonka mukaan Jugoslavian kansanarmeija (JNA) vetäisi joukkonsa pois Kroatiasta toukokuuhun 1992 mennessä. Nämä joukot vedettiin Bosnia-Hertsegovinaan, jossa JNA:lla oli vuoden 1992 alussa noin 100 000 miestä ja raskasta kalustoa. Näistä joukoista muodostettiin 23. tammikuuta 1992 Jugoslavian 2. sotilaspiiri (VO, Vojna oblast), jonka pääesikunta sijoitettiin Sarajevoon. Kenraalieversti Milutin Kukanjacin komentaman sotilaspiirin alaisuudessa oli viisi armeijakuntaa, joista neljä Bosnian alueella: 4. armeijakunta (esikunta Sarajevo), 5. armeijakunta (Banja Luka), 9. armeijakunta (Knin), 10. armeijakunta (Bihać) ja 17. armeijakunta (Tuzla).
Joulukuun alussa 1990 Jugoslavian presidentti Borisav Jović, Jugoslavian puolustusministeri Veljko Kadijević ja Serbian presidentti Slobodan Milošević sopivat viimeisimmän esityksestä, että Bosnia-Hertsegovinasta peräisin olevat upseerit lähetettäisiin palvelemaan Bosnia-Hertsegovinaan, kun taas Serbiasta ja Montenegrosta palvelevat siirrettäisiin kotitasavaltoihinsa. Näin haluttiin välttää tilanne, että JNA julistettaisiin vieraan vallan armeijaksi, jos Bosnia-Hertsegovina itsenäistyisi ja saisi kansainvälisen tunnustuksen. Joulukuun loppuun mennessä tästä suunnitelmasta oli toteutettu 90 prosenttia. Samaan aikaan koko Jugoslavian kansanarmeija serbialaistettiin. Huhtikuuhun 1992 mennessä JNA:n upseereista ja varusmiehistä 90 prosenttia oli Serbiasta ja Montenegrosta. Vielä vuotta aiemmin JNA:n upseereista serbien osuus oli ollut vain 35 prosenttia.
Keväästä 1991 lähtien JNA oli tehnyt yhteistyötä serbien demokraattisen puolueen (SDS) kanssa, joka oli Bosnian serbejä edustava etninen puolue. SDS varmisti, että Kroatian sodan kuljetukset ja liikekannallepano sujuivat serbialueilla, ja vastaavasti JNA aseisti SDS:n kontrolloimia serbien aluepuolustusjoukkoja (TO, Teritorijalna odbrana). Bosnian serbiparlamentti päätti 28. helmikuuta, että serbitasavallan puolustuksesta vastaisi JNA ja aluepuolustusjoukot (TO). Kunnallisesti organisoidut aluepuolustusjoukot olivat JNA:n alaisuudessa. Samoin JNA värväsi 2. sotilaspiirin alaisuuteen vapaaehtoisjoukkoja, joihin kuului maaliskuussa 1992 jo 70 000 miestä.
Alku
Serbit olivat 2. toukokuuta 1992 saartaneet Sarajevon täydellisesti noin 62 kilometrin pituisella rintamalla. Kaupunkia saartoi noin 200 tankkia ja 100 kranaatinheitintä. Piirittäjillä oli lisäksi sinkoja, maataisteluun otettuja it-aseita ja konekiväärejä sekä tarkka-ampujia. Kaupunkiin johtavat tiet tukittiin, ruoan ja lääkintätarpeiden kuljetukset estettiin sekä veden-, sähkön- ja lämmönsaanti katkaistiin. Koska kaupunkia puolustavilla joukoilla oli miesylivoima, serbit aikoivat heikentää puolustusta pommituksin mieluummin kuin yrittää kaupungin suoraa valtausta. Piiritys alkoi virallisesti 5. toukokuuta, jolloin tuhannet ihmiset marssivat kaupungissa rauhan puolesta. Tällöin tuntemattomat asemiehet ampuivat väkijoukkoon ja tappoivat ainakin yhden marssijan. Tämän jälkeen Sarajevoon kohdistui jatkuvaa pommitusta.
thumb|200px|Piirityksen aikana kaupungista ulos rakennettu huoltotunneli.
Kolmannes kaupungin puolustajista oli muita kuin muslimeja. Vaikka puolustajilla oli miesylivoima, heidän aseistuksensa oli heikkoa: heillä oli yksi Kalašnikov-rynnäkkökivääri kolmea henkilöä kohti ja suojakypäriä puuttui. Parempia aseita saatiin salakuljettamalla niitä serbilinjojen läpi ja sotasaaliina. Kaupungin saartajat halusivat näännyttää sinne jääneet ihmiset alussa vaikka nälkään, jos kaupunki ei antautuisi. Serbien asemat olivat ylempänä kuin Sarajevon kaupunki, joten niistä käsin kaupunkia oli helppo tulittaa muun muassa kranaatinheittimillä. Noin 100 000 asukasta pakeni kaupungista, josta ruoka alkoi loppua nopeasti. Satoja tuhansia asui kaupungissa koko sodan ajan.
Bosnia-Hertsegovinan armeija onnistui melkein kesäkuussa 1992 puhkaisemaan saartorenkaan saatuaan voittoja kaupungin kaakkoisosan Dobrinjassa. Sarajevon ja Bosnian hallituksen joukkojen hallinnoiman Butmirin alueen välissä oli YK:n UNPROFOR-joukoilla ollut Sarajevon lentoasema. Bosnian hallituksen joukot päättivät vuoden 1993 alussa kaivaa tunnelin lentoaseman alle ja näin helpottaa kaupungin huolto-ongelmaa. Työt aloitettiin maaliskuussa 1993 kahdesta suunnasta, ja tunneli oli valmis 30. heinäkuuta. Se oli 920 metriä pitkä ja keskimäärin 1,7 metriä korkea. Tunneli mahdollisti paremmat huoltoyhteydet ja ihmisten pääsyn pois kaupungista. Lentoaseman takana kaupungin lounaisosassa olevan tunnelin kautta saatiin ruokaa, sähköä ja puhelinyhteys. Ennen tunnelia huolto oli kokonaan ilmasillan varassa. Tunnelista reitti johti vaaralliselle tielle Igmanvuoren halki. Se oli Bosnian hallituksen hallinnassa, mutta serbijoukot pommittivat sitä säännöllisesti.
Markalen iskusta piirityksen loppumiseen
thumb|200px|Sarajevon tilanne tammikuussa 1994. Vinoviivoitetut alueet olivat bosniakeilla.
Helmikuun 5. päivänä 1994 Markalen torille osui kranaatti, joka tappoi 68 ja haavoitti 144:ää. YK:n raportin mukaan 120 millimetrin kranaatti tuli koillispuolelta mutta tarkkaa suuntaa ei pystynyt määrittelemään. Kenraali Michael Rose ilmoitti, ettei kranaatin ampujaa pysty varmuudella kertomaan, mutta piti varmana, että sen on oli ampunut Bosnian serbiarmeija. Bosnian serbit kiistivät vastuunsa iskusta ja väittivät, ettei kranaatilla saanut aikaan väitettyä tuhoa. Heidän mukaansa Bosnian armeija oli itse aiheuttanut räjähdyksen, joka oli haavoittanut muutamia ja jonka tuhoja oltiin liioiteltu. Iskun jälkeen YK kuitenkin uhkasi 9. helmikuuta serbijoukkoja mahdollisesta ilmaiskusta ja vaativat heitä vetämään raskas aseistus kauemmaksi kaupungista kymmenessä päivässä. Serbit eivät olleet juurikaan reagoineet uhkavaatimukseen 17. helmikuuta mennessä, kun Venäjä ilmoitti lähettävänsä 400 sotilasta kaupunkiin ja suostutteli Bosnian serbit tottelemaan Naton uhkavaatimusta. Nato ilmoitti 20. helmikuuta, ettei tarvetta ilmaiskulle ole. Tuon päivän jälkeen myös pommitus Sarajevoon väheni.
Yhdysvaltain entinen presidentti Jimmy Carter vieraili joulukuussa 1994 Sarajevossa tavoitteenaan nopeuttaa rauhanneuvotteluita. Hän onnistui sopimaan tulitauosta, joka kestäisi vuoden 1995 alusta huhtikuun alkuun. Ammuskelu päättyikin Sarajevossa tilapäisesti, mutta tulitauon aikana sotilasyksiköt pystyivät täydentämään varastojaan. Helmikuun lopussa tulitauko alkoi murentua, ja pian tämän jälkeen serbijoukot siirsivät tykkejään jälleen lähemmäksi kaupunkia. Tulitaukoa seurasi piirityksen voimaikkaimpiin kuuluneet hyökkäykset huhtikuusta elokuulle.
Huhtikuussa serbien ja UNPROFOR-joukkojen väliset yhteenotot lisääntyivät. Serbit haastoivat YK:n sotilaat, ja joukkojen uusi komentaja Rupert Smith oli valmiimpi vastaamaan serbien provokaatioihin. Lyhyen tulitauon jälkeen uudelleen alkaneet yhteenotot herättivät Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Ranskassa halua kohdata Bosnian serbiarmeija. Bill Clinton kannatti ilmaiskuja, ja hän sai Ranskan tuen Nato-johtoisille iskuille. Naton koneet hyökkäsivät serbien ammusvarastoihin, ja taisteluiden jatkuessa serbien oli peräännyttävä. Sähköä ja vettä alettiin saada kaupunkiin ajoittain. Tulitauko solmittiin lokakuussa 1995 ja lopullinen rauha Daytonin sopimuksessa marraskuussa samana vuonna. Rauhansopimuksen jälkeen vetäytyvät serbit ryöstivät ja polttivat taloja ja aiheuttivat muutakin tuhoa. Normaaliin elämään palattiin Sarajevossa vähitellen, mutta Bosnian hallitus julisti piirityksen virallisesti päättyneeksi vasta 29. helmikuuta 1996.
Piirityksen aikana kuoli arviolta 12 000 ihmistä, joista suuri osa oli lapsia; lisäksi 50 000 haavoittui. Kranaatteja ammuttiin kaupunkiin saarron aikana keskimäärin 329 kappaletta päivässä, suurin määrä, 3 777 kranaattia 22. heinäkuuta 1993. Tietyt alueet joutuivat piirityksen aikana systemaattisen kranaattitulen kohteeksi. Näihin kuuluivat monet kulttuurirakennukset sekä uskonnolliset ja julkiset rakennukset. Kaupungin keskusta, lentoasema, lounaiset esikaupunkialueet ja historiallinen keskusta olivat kranaattitulen yleisimmät kohteet.
Jälleenrakennus
Piirityksen jälkeen suuri osa kaupungista oli raunioina. Sairaalat, teollisuusrakennukset, hallintorakennukset, pilvenpiirtäjät, moskeijat, synagogat, armeijan rakennukset, historialliset muistomerkit ja kirjastot olivat tuhoutuneet, näiden joukossa muun muassa arvokas Bosnian kansalliskirjasto. Jälleenrakennus aloitettiin heti sodan loputtua vuonna 1995, ja se saatiin suurimmalta osin päätökseen vuoteen 2003 mennessä. Kaupungista löytyy kuitenkin vielä sorakasoiksi sortuneita rakennuksia ja ehjätkin talot ovat usein luodinreikien kuvioimia. Joitakin rakennuksia, muun muassa entinen parlamenttitalo on jätetty muistomerkeiksi sodan tuhoista. Se ja kansalliskirjasto odottavat EU:n tukea jälleenrakennukselle. Monet räjähdysten jättämät kranaattikuopat Sarajevon kaduilla on täytetty punaisella betonilla. Punaisia läikkiä kutsutaan ”Sarajevon ruusuiksi”.
Sarajevon serbit
Piirityksen jälkeen kiistaa ovat herättäneet väitteet Sarajevossa suoritetuista etnisistä puhdistuksista. Syytöksiä on esittänyt muun muassa Bosnian serbitasavallan pääministeri Pero Bukejlović. Hurjimpien väitteiden mukaan serbejä vastaan järjestettiin piirityksen aikana suunnitelmallinen kansanmurha, jossa useita tuhansia olisi kuollut. Nämä väitteet ovat kuitenkin kumottavissa, sillä piirityksessä haavoittuneista ja kuolleista pidettiin tarkkaa kirjaa. 12 000 kuolleesta serbejä oli noin neljäsosa, mikä on oikeassa suhteessa Sarajevon väestöön. On todennäköistä, että yksittäiset serbit joutuivat kärsimään etnisestä taustastaan piirityksen aikana, mutta taustalla ei luultavasti ollut hallituksen suunnitelmallisia toimia.
Myös bosniakkien puolella toimi puolisotilaallisia järjestöjä, jotka saivat sodan alussa toimia vapaasti Sarajevossakin, koska niistä oli hyötyä kaupungin puolustamisessa. Nämä puolisotilaalliset joukot suorittivat omia operaatioitaan, joissa tapahtui serbeihin kohdistuneita murhia Bosnian hallituksen niitä tukematta. Erään järjestön Sarajevossa bosniakit panivat itse tilille serbeihin kohdistuneista hirmutöistä sodan kestäessä. Bosniakkien puolisotilaalliset järjestöt tappoivat kymmeniä, satoja tai korkeintaan 2 000 ihmistä.
Kun Sarajevo sodan jälkeen jäi bosniakkien ja kroaattien käsiin, suuri osa serbiväestöstä poistui kaupungista. Nykyään Sarajevon serbiväestön koko on noin 40 000.
Kirjallisuutta
Sarajevon piirityksen ajan kaupungissa asuneen nuoren tytön Zlata Filipovićin päiväkirja sodan ajalta on julkaistu suomeksi nimellä Zlatan päiväkirja (WSOY 1994).
Finnfeeds Finland
thumb|Finnfeeds Finlandin tuotantolaitos Naantalin satama-alueella. Finnfeeds Finland Oy on Naantalissa, Naantalin satamassa sijaitseva sokerijuurikaspohjaisista liuoksista eristettyä betaiinia rehu-, ravitsemus- kosmetiikka- ja kemianteollisuuden tarpeisiin maailmanlaajuisesti kehittävä, valmistava ja markkinoiva yritys. Myös inositoli on yksi päätuotteista. Henkilöstöä Naantalissa on noin 70 ja tehdas toimii ympäri vuorokauden. Yrityksellä on myös toimintaa Kirkkonummen Kantvikissa jossa työskentelee noin 30 ihmistä.
Merkittävä osa tehtaaseen tulevasta raaka-aineesta kulkee Naantalin sataman kautta, mutta myös osa viennistä toimitetaan laivoilla.
Yrityksen rinnakkaistoiminimiä ovat Finnfeeds Finland Ab ja Finnfeeds Finland Ltd. Finnfeeds Finland Oy kuuluu tanskalaiseen Danisco-konserniin, jonka yhdysvaltalainen DuPont osti vuonna 2011.
Historia
Alun perin Suomen Sokeri aloitti sokerin valmistuksen Naantalin satamassa vuonna 1953 jatkaen aina vuoteen 1990 saakka. Silloin päätuotteeksi tuli tehtaan valmistama luonnon betaiini, jota oli valmistettu Naantalissa vuodesta 1979.
Bazhong
Bazhong on prefektuuritason kaupunki Kiinan kansantasavallan Sichuanin maakunnassa, linnuntietä noin 290 kilometriä Chengdusta itäkoilliseen ja noin 260 kilometriä Chongqingista pohjoiseen. Kaupunki sijaitsee Jangtsejoen sivuhaaran, Jialingjoen (Jialingjiang) vesistössä.
Hallinnollinen jako
thumb|150px|left|Bazhongin hallinnollinen jako. Vuonna 2010 Bazhongin väkiluku oli 3,28 miljoonaa, joista varsinaisessa kaupungissa asui 1,13 miljoonaa. Piirikuntatasolla Bazhong jakautuu kahteen kaupunkipiiriin ja kolmeen piirikuntaan seuraavasti:
Tammikuussa 2013 osa Bazhoun kaupunkipiiristä tuli Enyangin kaupunkipiiri.
Kai Kokko
Kai Tapio Kokko (s. 20. huhtikuuta 1967 Riihimäki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina.
Kokko kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta 1987. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1998. Oikeustieteen tohtorin tutkinnon hän suoritti Turun yliopistoon vuonna 2003. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Biodiversiteettiä turvaavat oikeudelliset periaatteet ja mekanismit. Hänet nimitettiin ympäristöoikeuden dosentiksi Helsingin, Turun ja Joensuun yliopistoihin (nykyinen Itä-Suomen yliopisto) vuonna 2007.
Kokko työskenteli tutkijana ja tutkimuskoordinaattorina Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutissa useita jaksoja vuosina 2003–2006. Tämän lisäksi hän toimi vuosina 2005–2006 korkeimman hallinto-oikeuden ympäristöasioita esittelevänä hallintosihteerinä. Lapin yliopiston ympäristöoikeuden professorina Kokko toimi vuodesta 2006 vuoteen 2014. Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina hän aloitti elokuussa 2014.
Třinec
Třinec on kaupunki Määrin-Sleesian läänissä Tšekissä. Se sijaitsee valtion itäosassa Karpaattien vuoriston juurella. Kaupunki on tunnettu terästeollisuudestaan, ja siellä oli vuoden 2018 lopussa noin 35 000 asukasta.
Sijainti
Třinecin kunnan pinta-ala on noin 85 neliökilometriä. Maatalousmaata on noin 37 neliökilometriä ja metsää noin 33 neliökilometriä.
Talous ja liikenne
Třinecissä on metalli- ja ruokateollisuutta. Třinecké železárnyn terästehdas on Tšekin suurin, ja se on alueen merkittävä työllistäjä.
Třinecissä on rautatieasema, ja sen tärkein tie on valtatie Silnice I/11, joka on Třinecissä myös osa Eurooppatietä E75.
Väestö
Třinecissä asui vuoden 2018 lopussa 35 131 ihmistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 17,7 prosenttia oli puolalaisia. Třinec on yksi Tšekin uskonollisimmista kaupungeista, sillä vuoden 2011 väestönlaskennassa 60,5 prosenttia asukkaista ilmoitti olevansa kristittyjä. Kaupungissa on sekä katolisia että protestantteja.
Bat for Lashes
thumb|Natasha Khan (2007). Natasha Khan (25. lokakuuta 1979 Lontoo), taiteilijanimeltään Bat for Lashes, on englantilainen muusikko. Hän laulaa ja soittaa pianoa, bassokitaraa, kitaraa ja cembaloa.
Debyyttialbumi Fur and Gold ilmestyi 11. syyskuuta 2006. Khanista tuli tunnetumpi Mercury Prize (2007) ja BRIT Awards (2008) -ehdokkuuksien myötä. Toinen albumi Two Suns julkaistiin 6. huhtikuuta 2009. Myös toinen albumi oli ehdolla Mercury Prizen saajaksi ja Khan oli jälleen BRIT Awardsien paras naisartisti -ehdokkaana. Vuonna 2010 Khan oli mukana Twilight – Epäilys -elokuvan soundtrackilla kappaleella Let's Get Lost, jonka hän teki yhdessä Beckin kanssa. Kolmas albumi The Haunted Man julkaistiin 11. lokakuuta 2012. Tämänkin albumin myötä Khan oli ehdokkaana parhaaksi naisartistiksi BRIT Awardseissa.
Bat for Lashes on esiintynyt Suomessa kahdesti, vuoden 2012 Provinssirockissa ja 2013 Flow-festivaalilla.
Turvatarkastus
Turvatarkastus on toimenpide, jolla estetään vaarallisten esineiden tai aineiden vieminen kulkuneuvoihin tai laitoksiin, kuten oikeustaloihin. Turvatarkastuksia on lentoasemilla, matkustajasatamissa sekä oikeustaloilla. Näillä toimenpiteillä ehkäistään mahdollisten vahingoittavien esineiden tai aineiden kuljetus esimerkiksi lentokoneisiin, mikä on käynyt entistä tärkeämmäksi esimerkiksi syyskuun 11. päivän iskujen ja Oulun lentokonekaappauksen jälkeen.
Lentoasemien turvatarkastusprosessi
Lento­asemilla turvatarkastus, samoin kuin ulkomaanlennoille lähdettäessä myös passitarkastus, suoritetaan ennen kuin matkustaja päästetään transit-halliin. Ensimmäiseksi saapuva matkustaja riisuu päällys­takkinsa, jos hänellä sellainen on, ja laittaa irtaimet metalliesineet kuten matkapuhelimen, rannekellon, kolikot, lompakon ja avaimet koriin, etteivät ne aiheuta hälytyksiä. Kaikki käsimatkatavarat asetetaan hihnalle, joka vie ne läpivalaisukoneen läpi. Jos lentomatkustajalla on mukanaan kannettava tietokone tai tablettitietokone, hänen on otettava ne esille ja mahdollinen tietokonelaukku erikseen. Näin varmistetaan, että mahdollisesti tietokonelaukun ja itse tietokoneen väliin ei ole piilotettu mitään. Nesteiden tuominen lentokoneen matkustamoon on kiellettyä, paitsi enintään 100 millilitran pulloissa, jotka ovat yhden litran vetoisessa uudelleensuljettavassa muovipussissa (tarkkaan ottaen määräykset eivät kiellä nesteiden kuljettamista lentokoneeseen, mutta edellyttävät kaikkien koneeseen vietävien, yli 100 ml nesteastioiden tarkastusta, jolloin useimmat lentoasemat päätyivät rajoittamaan tuota määrää suurempien nestemäärien kuljetusta vuonna 2006 -- tosin uuden teknologian myötä rajoituksia on joillain lentoasemilla jo osin lievennetty, esimerkiksi Helsinki-Vantaa siirtyi kahden litran nesterajoitukseen kesällä 2023 ). Muovipussi sisältöineen on pyydettäessä esitettävä turvatarkastajalle. Nesterajoitukset eivät koske lääkkeitä tai vauvanruokaa. Matkustajalta kysytään myös passi ja lähtöselvityksessä annettava tarkastuskortti. Tällä estetään lentojen ulkopuolisten henkilöiden pääsy lähtöalueelle. Kun matkustaja on valmis, hän kävelee metallinpaljastusportin läpi. Jos laite havaitsee jotain epäilyttävää, se hälyttää ja turvatarkastaja tutkii matkustajan. Tämä tapahtuu niin, että matkustaja nostaa kädet sivulle, ja turvatarkastaja tutkii hänet joko metallin­paljastimella tai käsin hansikkaat kädessä. Jos mitään ei löydy, matkustaja saa ottaa tavaransa ja lähteä kohti lähtöaulaa odottamaan lentoaan. Jos matkustajalta löytyy vaarallisia esineitä tai aineita, häneltä voidaan evätä pääsy lennolle.
Keskeisin uudistus vuoden 2001 tapahtumien jälkeen oli matkustajien, heidän matkustamo- ja ruumamatkatavaroidensa sekä rahdin sataprosenttinen tarkastusvaatimus vuodesta 2003. Aiemmin käytäntönä oli vain metallinpaljastin (ilman läpivalaisua) sekä pistokoeluonteiset tarkemmat tarkastukset, ja osittainen ruumamatkatavaroiden läpivalaisu. Suomessa turvatarkastukset otettiin käyttöön ulkomaan liikenteessä vuonna 1973 ja kotimaanlennoilla 1980-luvun aikana, tosin vielä 1990-luvun alussakin vain murto-osa kotimaan matkustajista tarkastettiin. Myös liikennekoneiden ohjaamojen ovien rakenteisiin ja lukitusmekanismeihin liittyviä määräyksiä sekä matkustajien lennonaikaisiin ohjaamovierailuihin liittyviä käytäntöjä tiukennettiin 2000-luvun alussa, alueellisten määräysten vaihdellessa runsaasti (esim. Euroopassa vain erityismenettelyllä, Yhdysvalloissa eräin harvoin poikkeuksin, kuten miehistön jäsenten viimeiset lennot, käytännössä kokonaan kiellettyjä)
Porsche Supercup Abu Dhabin Grand Prix 2009
Porsche Supercup Abu Dhabin Grand Prix 2009 oli Porsche Supercup -kauden 2009 11. ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 31. lokakuuta.–1. marraskuuta Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa.
Louhen piiri
Louhen piiri on pohjoisin hallintopiiri Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Piiri rajoittuu pohjoisessa Murmanskin alueeseen, idässä Vienanmereen, etelässä Kemin piiriin ja Kalevalan kansalliseen piiriin sekä lännessä Suomeen. Piirin hallintokeskuksena toimii Louhen kaupunkityyppinen taajama (4 772 as.) piirin itäosissa. Louhen piirin pinta-ala on 22 544 km². Väkiluku on pienentynyt Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen merkittävästi. Asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 14 760. Vielä 2002 asukkaita oli 20 128.
Louhen piirin alueella on useita suuria järviä, kuten Tuoppajärvi, Pääjärvi, Kierettijärvi ja Tiiksjärvi. Paanajärven kansallispuisto samoin kuin Karjalan tasavallan huomattavimmat tunturit Nuorunen (576 m tai 576,7 m, tasavallan korkein huippu), Mäntytunturi (550 m), Sieppitunturi (537 m) ja Kivakkatunturi (499 m), sijaitsevat Louhen piirin länsiosissa.
Kansainvälinen Kuusamo-Suonperän rajanylityspaikka sijaitsee Louhen piirin ja Suomen tasavallan rajalla.
Louhеn piirin kunnat ja niiden asutuskeskukset
Kuntien asukasluku on vuoden 2010 väestönlaskennasta.
Führerbunker
thumb|260px|Führerbunkerin sijainti. Führerbunker oli Berliinin keskustassa valtakunnankanslian yhteydessä sijainnut maanalainen bunkkeri, jossa oli viimeinen Adolf Hitlerin toisen maailmansodan aikaisista päämajoista. Siellä Hitler myös teki itsemurhan 30. huhtikuuta 1945.
Rakennelma
Hitler rakennutti itselleen 21 päämajaa (Führerhauptquartier, FHQ) eri puolille Saksaa sekä Itä- ja Länsi-Euroopan miehitetyille alueille. Osaa näistä ei saatu valmiiksi – eikä Hitler vieraillut niissä – ennen sodan päättymistä. Päämajat olivat pääsääntöisesti maanalaisia betonibunkkereita. Muita Hitlerin päämajoja Führerbunkerin ohella oli muun muassa Wolfsschanze. Führerbunker oli massiivinen, täysin pomminkestävä bunkkeri, joka sijaitsi Wilhelmstrasse-kadun varrella valtakunnankanslian puutarhan alueella useiden metrien syvyydessä. Führerbunkerin kokonaisuus käsitti kaksi toisiinsa liitettyä bunkkeria, vanhempi ”Vorbunker” ja uudempi ”Führerbunker”. Niitä yhdistivät porraskäytävät.
Führerbunker oli noin 8,2 metriä valtakunnankanslian puutarhan alla, arviolta 120 metriä pohjoiseen uudesta valtakunnankansliasta, joka sijaitsi Vossstrasse 6:ssa. Vorbunker oli Wilhelmstrasse 77:ssä sijainneen vanhan valtakunnankanslian (Palais Radziwill) takana olevan suuren eteishallin alapuolella. Vanha ja uusi valtakunnankanslia olivat yhteydessä toisiinsa. Führerbunker sijaitsi hieman Vorbunkeria syvemmällä siitä länsiluoteeseen. Kartalle on merkitty bunkkereiden arvioidut sijainnit.
Bunkkereita suojasi arviolta lähes kolmimetrinen betonikerros. Bunkkereiden noin 30 suhteellisen pientä huonetta olivat jakautuneet kahdelle tasolle uloskäyntien johtaessa päärakennuksiin ja hätäuloskäytävän puutarhaan. Bunkkerit rakennettiin kahdessa eri vaiheessa, vuosina 1936 ja 1943. Hitlerin asuintilat olivat uudemmassa, alemmassa osassa. Vanhan valtakunnankanslian juhlasalin alla sijainnut ensimmäinen bunkkeri jäi niin sanotuksi esibunkkeriksi toisen bunkkerin valmistumisen jälkeen.
thumb|upright=1.1|Führerbunkerin arvioitu pohjapiirros. thumb|upright=1.1|Vorbunkerin arvioitu pohjapiirros. Vorbunker oli yhdistetty Führerbunkeriin porraskäytävällä.
Käyttö
Hitler teki itsemurhan bunkkerissa 30. huhtikuuta 1945 yhdessä vaimonsa Eva Braunin kanssa. Hitler ampui itsensä ottaen samalla syanidikapselin, Eva Braun kuoli myrkkyyn. Kummankin ruumiit poltettiin Hitlerin toiveesta. Viimeinen bunkkerissa Hitlerin kuollessa läsnä olleista, Hitlerin lähetti ja henkivartija Rochus Misch, kuoli 5. syyskuuta 2013.
Hävittäminen
Sodan jälkeen bunkkeri jäi Länsi- ja Itä-Berliinin rajavyöhykkeelle, pääosin Itä-Berliinin puolelle. Se tutkittiin ja suljettiin. Neuvostopioneerit yrittivät tuhota sen räjäyttämällä joulukuussa 1947, mutta ainoastaan väliseinät ja ilmanvaihtohormit sortuivat. Länsi-Berliinin puolelta Saksan valtiopäivätalon läheltä löydettiin 1960-luvulla maanalaisia tunneleita, jotka Hitler oli rakennuttanut Welthauptstadt Germania -suunnitelmaa valmistellessaan. DDR:n viranomaiset huolestuivat, että myös Führerbunkerista saattaisi lähteä tuntemattomia salakäytäviä, joiden kautta itäberliiniläiset saattaisivat paeta salaa länteen. Stasin tutkijat avasivat bunkkerin uudelleen vuonna 1973 tutkiakseen sen. Kun valtakunnankanslian kortteliin rakennettiin 1980-luvulla asuinkerrostaloja, bunkkerin katto purettiin, se täytettiin soralla ja peitettiin asfaltilla. Sen päällä on nykyisin osoitteessa Wilhelmstrasse 92 sijaitsevan asuintalon parkkipaikka.
Bunkkerin paikkaa ei pitkään haluttu merkitä millään lailla maastoon, jotta se ei muodostuisi uusnatsien pyhiinvaelluspaikaksi. Vuonna 2006 Berliner Unterwelten -niminen yksityinen historianharrastajien yhdistys sai luvan pystyttää paikalle sen historiasta kertovan muistotaulun.
Aiheesta muualla
52.5125°N, 13.38111°W
August Immanuel Bekker
thumb|right|August Immanuel Bekker August Immanuel Bekker (21. toukokuuta 1785 Berliini – 7. kesäkuuta 1871 Berliini) oli saksalainen filologi.
Elämä
Bekker syntyi Berliinissä. Hän saattoi klassiset opintonsa loppuun Hallen yliopistossa Friedrich August Wolfin oppilaana. Wolf piti häntä lahjakkaimpana oppilaanaan. Vuonna 1810 Bekker nimitettiin Berliinin yliopiston filosofian professoriksi. Vuosina 1810–1821 hän matkusteli Ranskassa, Italiassa, Englannissa ja eri puolilla Saksaa tutkien klassisisen kirjallisuuden teosten käsikirjoituksia ja kooten aineistoa omaa toimitustyötään varten.
Osa Bekkerin tutkimusten tuloksista julkaistiin teoksessa Anecdota Graeca (1814–1821), mutta suurin osa tuloksista löytyy hänen toimittamistaan klassisten kirjailijoiden teosten laitoksista, joita oli valtaisa määrä. Hänen toimitustyönsä kattoi lähes koko antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden, lukuun ottamatta tragediakirjailijoita ja lyyrisiä runoilijoita.
Bekkerin toimittamista laitoksista tunnetuimmat ovat Platonin teokset (1816–1823), attikalaiset puhujat (Oratores Attici, 1823–1824), Aristoteleen teokset (1831–1836), Aristofaneen teokset (1829) sekä 25 osaa teosta Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae. Ainoita latinankielisiä kirjailijoita, joiden teoksia hän toimitti, olivat Livius (1829–1830) ja Tacitus (1831).
Bekkerin numerointia käytetään edelleen viitattaessa Aristoteleen teoksiin.
Rakennussarja
Rakennussarja on osina myytävä, ostajan itse koottava laite tai muu rakennelma. Rakennussarjana myydään muun muassa erilaisia pienoismalleja, leluja kuten pienoisrautateitä, autoratoja, lennokkeja ja nukkekoteja, elektronisia laitteita kuten tietokoneita ja kaiuttimia, sekä keveitä kulkuneuvoja kuten harrasteveneitä, kilpa-autoja, pieniä lentokoneita ja purjekoneita. Teknisessä mielessä myös itse koottavat huonekalut, polkupyörät, elementtitalot yms. ovat rakennussarjan kaltaisia, mutta sanaa ei niistä yleensä käytetä.
Rakennussarjan perustyypit ovat tarkkojen kokoamisohjeiden mukaan kertaalleen koottavat, pysyvät rakennelmat ja toisaalta Legon tai Meccanon kaltaiset sarjat, joiden osista voi koota hyvinkin monenlaisia asioita ja purkaa ne taas osiksi uutta käyttöä varten.
Erilaiset rakennussarjat olivat suosittuja 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, jolloin askartelu ja omin käsin tekeminen olivat nykyistä suuremmassa arvossa, ja rahaa oli vähän. Rakennussarjan avulla saattoi rakentaa itselleen esimerkiksi optimistijollan tai radioamatöörilaitteiston edullisemmin kuin mitä valmiiksi koottu tuote maksoi. Teknisten tuotteiden monimutkaistuminen, elintason nousu ja tehdastekoisen sarjatuotannon halpeneminen on vähentänyt tarvetta ja mahdollisuuksia koota välineitä ja laitteita itse.
Laitteiden ja muiden esineiden omatoimisen rakentelun uutta tulemista ennakoi jatkuvasti kehittyvä ja halpeneva kolmiulotteinen tulostus. Sen avulla ainakin yksinkertaisemmat rakenneosat voi suunnitella ja tuottaa itse ja hankkia valmiina vain monimutkaisemmat komponentit.
Elektroniikan rakennussarjat
Elektronisten laitteiden rakennussarjat olivat suuressa suosiossa 1980-luvulle asti, tunnetuimpana tuotemerkkinä yhdysvaltalainen Heathkit. Muun muassa äänentoistolaitteita saattoi rakentaa itse halvemmalla kuin ostaa valmiina, kunnes mikropiirit ja robotisoitu kokoonpanotekniikka tekivät valmiiden tuotteiden tuottamisen rakennussarjoja edullisemmaksi. 1990-luvulla koettiin vielä rakennussarjojen suosio PC-kotitietokoneiden halpana hankinta- ja räätälöintitapana.
Vuonna 2006 Cambridgen yliopiston opettaja Eben Upton huomasi, miten vähän käytännön kokemusta rakentelusta uusilla elektroniikan opiskelijoilla oli hänen omaan sukupolveensa verrattuna. Hän aloitti hankkeen yksinkertaisen itse rakennettavan tietokoneen markkinoille tuomiseksi, ja tuloksena oli älypuhelintekniikkaan ja SD-muistikortteihin perustuva Raspberry Pi.
Haga
Haga voi tarkoittaa seuraavia:
Heikki Törmä (1918)
Heikki Törmä (24. lokakuuta 1918 Ruovesi – 18. lokakuuta 1993 Luopioinen) oli suomalainen sosiaalipäällikkö ja kansanedustaja 1958–1962 ensin SDP:stä, josta siirtyi TPSL:ään.
Törmä kävi kansakoulun, ja aloitti työelämän maalarina E. Törmän maalausliikkeessä 1934. Sotien jälkeen hän perusti oman maalausliikkeen. Vuodesta 1964 hän toimi sosiaalipäällikkönä Outokumpu Oy:n kaivoksilla. Vuonna 1958 hänet valittiin eduskuntaan Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä, jossa hän oli SDP:n ehdokkaana. Syyskuussa 1959 hän siirtyi Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton eduskuntaryhmään. Hän toimi myös kunnallispolitiikassa Valkeakoskella.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1927
Aloituskierroksen ottelut
Alla esitettävissä ottelutuloksissa tulos on esitetty tuloslähteen (Halme 1928) mukaisessa järjestyksessä; tuloksista ei voi päätellä kumpi on koti-, kumpi vierasjoukkue. Joukkue (* merkintä tarkoittaa kotijoukkuetta.
Ottelut neljännesvälieristä eteenpäin
wo (walk over) - luovutusvoitto
Suomen mestarit
Paavo Karhunmaa, Niilo Koskinen, Heimo Saarilahti, Yrjö Tornivuori, Max Viinioksa, Aulis Koponen, Sulo Saario, William Kanerva, Alexander Karjagin, Eino Soinio, Aarne Mantila
Suomen sarja 1926-27
Edellisenä syksynä alkanut sarja käynnistyi huhtikuulla. Avausottelussa HPS voitti HIFK:n 4-1. Tappioitta syyskauden pelannut HJK kompastui tasapeliin Vaasassa ja hävisi Viipurissa Susille. Sarjavoitto ratkesi HPS:n voitettua TPS:n 4-2. Päätöskierroksen ottelu HPS-HJK jäi näin ollen merkityksettömäksi ja päättyi 0-0. Ottelu oli HPS:n kauden ainoa, jota se ei voittanut. Muutama sarjaottelu, jotka siirrettiin FIFA:n kongressin alta, jätettiin lopulta pelaamatta.
Malala Yousafzai
Malala Yousafzai (,, s. 12. heinäkuuta 1997 Mingora, Khyber Pakhtunkhwan provinssi, Pakistan) on pakistanilainen pataaniheimoon kuuluva Nobel-palkittu rauhanaktivisti. Hänet tunnetaan lasten oikeuksien puolestapuhujana ja blogiaktivistina. Yousafzai alkoi 11-vuotiaana pitää salanimellä BBC:n urdunkielisellä osastolla blogia, jossa arvosteltiin Pakistanin Tehrik-i-Talibanin vallan aikaisia lapsiin kohdistuneita ihmisoikeusloukkauksia ja julmuuksia. Hän oli lasten rauhanpalkintoehdokkaana vuonna 2011.
Vuonna 2013 Yousafzai sai Euroopan parlamentin myöntämän Saharov-palkinnon. Vuonna 2014 Yousafzai sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä intialaisen Kailash Satyarthin kanssa. Hän on kaikkien aikojen nuorin Nobel-palkittu. Yousafzai on asunut perheensä kanssa Birminghamissa vuodesta 2013.
Hän pääsi opiskelemaan filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä Oxfordin yliopistoon Isossa-Britanniassa loppukesästä 2017 ja valmistui kesällä 2020. Marraskuussa 2021 Yousafzai avioitui Birminghamissa Asser Malikin kanssa.
Malala on yhdessä brittijournalisti Christina Lambin kanssa kirjoittanut kokemuksistaan kirjan Minä olen Malala: Koulutyttö, jonka Taliban yritti vaientaa. Se julkaistiin englanniksi 2013 ja suomeksi seuraavana vuonna.
Yousafzain ampumistapaus
thumb|left|Yousafzai tapaamassa Yhdysvaltain presidenttiä [[Barack Obamaa lokakuussa 2013.]] 9. lokakuuta 2012 aseistettu Taliban-mies avasi tulen Yousafzaita kohti tämän ollessa koulumatkalla. Yousafzai loukkaantui vakavasti silmään ja solisluuhun osuneista luodeista, mutta selvisi hyökkäyksestä. Malalaa ammuttiin, koska hän puhui Talibania vastaan ja muun muassa koulujen avaamisen puolesta. Malala oli raportoinut medialle paikallisesta tilanteesta.
Myös kaksi Yousafzain koulutoveria loukkaantui vakavasti luodeista. Yousafzai vietiin hoitoon Britanniaan, jonne hän jäi asumaan ja käymään koulua. Malalan toinen puoli kasvoista on halvaantunut ampumisen takia. Talibanin tiedottaja Ihsanullah Ihsan kertoi tiedotusvälineille Talibanin olevan iskun takana.
Vala (täsmennyssivu)
Vala tai Wala voi viitata johonkin seuraavista:
Kale (täsmennyssivu)
Kale voi viitata johonkin seuraavista:
Kjell Fjørtoft
Kjell Fjørtoft (5. maaliskuuta 1930 Tromssa, Norja – 14. toukokuuta 2010) oli norjalainen kirjailija, toimittaja ja dokumenttielokuvaohjaaja.
Fjørtoftin esikoisteos Troms med bankene utenfor julkaistiin 1966. Hän kirjoitti useita kirjoja muun muassa Norjan sotahistoriasta, joista erityisesti hänen kirjansa norjalaisista SS-rintamamiehistä herättivät keskustelua. Hän ohjasi 25 televisiodokumenttia NRK:lle ja 30 muuta dokumenttielokuvaa Pohjois-Norjasta. Hän toimi myös lehtimiehenä ja valokuvaajana, muun muassa Dagbladet-lehden Pohjois-Norjan toimituksessa 1968–1978. Fjørtoftille myönnettiin Tromssan läänin kulttuuripalkinto 1983.
The Pinkprint
The Pinkprint on yhdysvaltalaisen artistin Nicki Minajin vuonna 2014 julkaistu albumi. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Tuotanto
Albumin on sanottu olevan erilainen, kuin mitä Nicki Minajin levyt ovat olleet. "Pink Friday" -tyyli on Minajin mukaan tärkeä osa hänen uraansa, mutta hän haluaa aloittaa uuden aikakauden. Minaj vertasi tyylinvaihdosta ympyrän sulkeutumiseen.
Albumilla pääosana tulee olemaa rap-musiikki. Cash Money -levy-yhtiön toimitusjohtaja, Birdman, kertoi Minajin vierailujen tyylin olevan "tyttömäisempi" kuin mitä tulevalla levyllä tullaan kuulemaan. Minaj on sanonut levyn olevan paljon henkilökohtaisempi ja syvällisempi kuin mitä on päässyt vierailukappaleissa esittämään. Minaj on sanonut, ettei tarkoituksen ole yrittää tehdä rap-albumia väkisin. Artisti sanoi myös, ettei levyllä ole Starships- ja Super Bass-kappaleen tyylisiä kappaleita.
Vierailujen osalta Birdman on sanonut, että niitä tullaan näkemään, jos ne sopivat kappaleisiin. Hänen mukaansa Minaj työstää ensin kappaleet, ja päättää sitten vasta vierailijoista. Albumilla esiintyy vierailevina artisteina mm. Beyonce, Meek Mill ja Ariana Grande.
Live Eschaton: The Act of Rebellion
Live Eschaton: The Act of Rebellion on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin konsertti-VHS, joka on julkaistu vuonna 2000 levymerkillä Metal Mind Records. Se julkaistiin uudelleen DVD:nä vuonna 2009.
Kappalelista
Musiikkivideot
Jonathan Andersson
Jonathan Andersson (s. 7. syyskuuta 1993 Valdemarsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja.
Seuraura
Andersson on Valdemarsviks IF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HC Vita Hästeniin, josta Andersson jatkoi kaudeksi 2009–2010 Almtuna IS:n J18-junioreihin. Kaudella 2010–2011 hän oli J18 Elitissä joukkueen tehokkain puolustaja Robin Pressin kanssa tehoilla 4+9=13. Samalla kaudella Andersson oli myös Almtunan J20-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Victor Aronssonin kanssa tehoilla 7+13=20. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi yhdessä joukkuetovereidensa Oscar Miltonin, Jens Ericssonin ja Victor Aronssonin kanssa AIK IF:n J20-junioreihin.
Kaudella 2012–2013 Andersson debytoi AIK:n Elitserien-joukkueessa, jossa hän pelasi 30 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Andersson teki Elitserien-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2012 vieraissa Timrå IK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.51 minuuttia. Maaliskuussa 2013 Andersson teki AIK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2013–2014 hän pelasi SHL:ssä (ent. Elitserien) 42 runkosarja- ja yhden Kvalserien-ottelun tehden neljä syöttöpistettä. Andersson pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskanin IK Oskarshamnissa. AIK putosi kauden päätteeksi Allsvenskaniin. Toukokuussa 2014 Andersson teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Andersson oli kaudella 2015–2016 AIK:n paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja tehoilla 7+25=32, joilla hän jakoi myös joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Jesper Frödénin kanssa. Andersson sijoittui koko Allsvenskanin puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Leksands IF:n Viktor Amnér. Hän voitti myös sarjan puolustajien tehotilaston lukemalla +20. SHL:n nousukarsintasarjassa Andersson jakoi AIK:n sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton Michael Lindqvistin kanssa tehoilla 2+4=6. Tammikuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2016–2017 Andersson pelasi runkosarjassa loukkaantumisen vuoksi vain 16 ottelua. SHL:n nousukarsintasarjassa hän jakoi AIK:n sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +4.
Kaudeksi 2017–2018 Andersson siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Örebro HK:hon. Hän teki läpimurtonsa liigassa ja teki 48 runkosarjaottelussa tehot 3+14=17. Anderssonin SHL-uran avausmaali syntyi 21. lokakuuta 2017 Färjestad BK:ta vastaan. Tammikuussa 2018 Andersson teki Örebron kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2021 saakka.
Maajoukkueura
Andersson on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa seitsemän ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 5. huhtikuuta 2018 Oskarshamnissa Slovakiaa vastaan. Andersson merkittiin Ruotsin kolmospuolustajapariin Linus Arnessonin viereen. Hän keräsi ottelusta teholukeman -1.
Stephen Bowen
Stephen "Steve" Gerard Bowen (s. 13. helmikuuta 1964 Cohasset, Massachusetts) on yhdysvaltalainen NASAn astronautti ja Yhdysvaltain laivaston sukellusvenemies; hän lensi toisena sukellusvenemiehenä avaruuteen. Hän osallistui marraskuussa 2008 ensimmäiselle sukkulalennolleen STS-126 Endeavour Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS). Hän toimi tehtäväspesialistina toisella sukkulalennollaan STS-132 toukokuussa 2010. Hän osallistui sukkulalennolle STS-133 Discovery.
Bowen syntyi Cohassetissa, Massachusettsissa. Hän on naimisissa Deborah Aldenin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Ura laivastossa
Bowen palveli Yhdysvaltain laivastossa sukellusvenejoukoissa. Sukellusvenekoulutuksen jälkeen hän vietti kolme vuotta Sturgeon-luokan sukellusveneellä USS Parche (SSN-683) ja täydensi koulutustaan saman luokan USS Pogylla (SSN-647). Meritekniikan tutkinnon jälkeen hän palveli Los Angeles -luokan sukellusveneellä USS Augusta insinööriupseerina. Palvelusaikanaan hän sai ydinsukellusveneen komentajan pätevyyden. Vuonna 1997 hän siirtyi erityisoperaatioiden suunnittelukeskukseen (United States Special Operations Command (USSOCOM)). Vuonna 1999 hän työskenteli yhdeksän kuukautta reaktoreiden ja työntövoimajärjestelmän tarkastajana laivaston sukellusvenetutkimuslautakunnassa (INSURV). Toukokuussa 2000 hänestä tuli uuden Virginia-luokan ensimmäisen hyökkäyssukellusveneen USS Virginian päällikkö ennen aluksen siirtymistä palveluskäyttöön.