cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Victoria Climbién surma
Toinen sairaalakäynti
24. heinäkuuta 1999 Kouao vei Victorian onnettomuus- ja ensiapuosastolle North Middlesex Hospitaliin, kun tytöllä oli pahoja palovammoja päässä sekä useita muita vammoja. Tällöin sairaalassa ei löydetty mitään jälkeä syyhystä. Erään sairaalakonsultin mielestä Victoriaa oli pahoinpidelty, mutta hän kirjoitti silti "voidaan kotiuttaa" Victorian papereihin. Sairaalan toinen lääkäri sen sijaan oli huomannut Victorian osoittavan merkkejä laiminlyönnistä sekä henkisestä ja fyysisestä pahoinpitelystä. Myöhemmin kuulusteluissa sairaalakonsultti Mary Rossiter selitti, että kirjallinen merkintä "voidaan kotiuttaa" ei tarkoittanut, että hän olisi itse halunnut Victorian lähtevän kotiin tai että hän olisi fyysisesti edes voinut lähteä. Rossiterkin oli odottanut poliisin ja sosiaalitoimen seuraavan tapausta. Sen lyhyen ajan kun Victoria oli sairaalassa, Enfieldin sosiaalitoimi otti tapauksen ennen sen lähettämistä Haringeyyn.
Parakoimomenos
Tunnettuja arvonimen haltijoita
Viimeiset tunnetut viranhaltijat olivat keisari Johannes V Palaiologosin (hallitsi 1341–1391) aikana Angelos Kalothetes, josta kerrottiin kirjeessä vuonna 1362, ja Theofylaktos, joka lähetettiin vuonna 1367 diplomaattisiin tehtäviin paavi Urbanus V:n luokse.
Victoria Climbién surma
Toinen sairaalakäynti
Haringeyn valtuuston sosiaalityöntekijä Lisa Arthurworrey siirrettiin vastaavasti tutkimaan Victorian tapausta, ja hänen oli tarkoitus tehdä kotikäynti Victorian luona 4. elokuuta 1999. Vierailu kuitenkin peruttiin, kun viranomaiset saivat kuulla syyhystä. Sairaalan lääkäri kertoi tuolloin poliisille, että Victorian muka syyhyn aiheuttamat vammat näyttivät vyönsoljen aiheuttamilta, vaikka tutkimuksessa väittikin ettei sairaalalla ollut näyttöä lapsen pahoinpitelystä.
5. elokuuta 1999 Victoria vietiin NSPCC-keskukseen Tottenhamiin, jossa hänet luovutettiin Sylvia Henrylle. Tuolloin oli sekaannusta siitä, miksi keskukseen oli otettu yhteyttä tapauksen tiimoilta. Henry otti myöhemmin yhteyttä sosiaalityöntekijään ja hänelle oli kerrottu, Henryn itsensä mukaan, että Victoria oli muuttanut kaupunginosasta ja siksi tapaus oli suljettu. Kyseinen sosiaalityöntekijä sen sijaan ei muistanut, että kyseistä keskustelua olisi käyty. Samana päivänä Kouao tapasi Arthurworreyn ja väitti, että Victoria oli kaatanut kiehuvaa vettä päälleen lopettaakseen syyhyn aiheuttaman kutinan ja että hän oli käyttänyt ruokailuvälineitä aiheuttamaan muut vammat. Arthurworrey uskoi naisen selityksen, päättäen että vammat olivat varmaan tulleet vahingossa, ja siksi Victoria päästettiin NSPCC:stä kotiin jo seuraavana päivänä.
Sairaalakäyntien jälkeiset tapahtumat
7. elokuuta 1999 Kouao kävi Ealingin sosiaalitoimen tiloissa; sieltä ilmoitettiin käynnin liittyneen kotiasioihin ja että asia oli loppuunkäsitelty. Käyntiä ei sen kummemmin tarkistettu, mutta julkisessa selvityksessä Ealingin sosiaalitoimistoa kuvailtiin "kaoottiseksi". Seurantatoimenpiteenä eräs sairaalan työntekijä oli ottanut yhteyttä terveydenhoitajaan, joka kuitenkin tutkimuksessa kielsi, että yhteyttä olisi otettu. Sama kuvio toistui 13. elokuuta ja 2. syyskuuta, kun Rossiter kirjoitti Brentin valtuustoon Petra Kitchmanille, joka taas kertoi tutkimuksessa ottaneensa yhteyttä Arthurworreyyn, mutta tämä kielsi asian. Rossiter lähetti toisen kirjeen, ja Kitchman sanoi puhuneensa asiasta Arthurworreyn kanssa, mutta tämä kielsi toistamiseen. Arthurworrey kävi vierailulla Victorian kotona 16. elokuuta jo toisen kerran, kun Manning oli alkanut pakottaa Victoriaa nukkumaan kylpyammeessa. Arthurworrey kertoi tutkimuksessa saaneensa käynnillään kuvan, että Victoria vaikutti iloiselta. Hän oli tavannut Victorian vain neljä kertaa, yhteensä kokonaisuudessaan alle 30 minuutin ajan, eivätkä he tuona aikana puhuneet toisilleen paljoa.
Tästä eteenpäin Kouao piti Victorian kaukana sairaaloista ja kääntyi kirkkojen puoleen. Hän kertoi pastoreille olevansa Victorian äiti ja että tytössä oli demoneita. Mission Ensemble Pour Christ -kirkon pastori Pascal Orome tarjosi rukouksia Victorialle pahan hengen karkottamiseksi, ja ajatteli että vammat johtuivat demonien riivauksesta. Toisessa tapauksessa Kouao vei Victorian Jumalan Valtakunnan kirkkoon (Universal Church of the Kingdom of God), jossa pastori Alvaro Lima epäili että Victoriaa oli pahoinpidelty, mutta ei tehnyt asialle mitään. Pastori kertoi tutkimuksessa Victorian itsensä kertoneen, että Saatana oli käskenyt hänen polttaa itseään. Lima ei uskonut Victorian selitystä, mutta hän kuitenkin uskoi, että ihminen voi olla riivattu.
Lokakuusta 1999 aina tammikuuhun 2000 asti Manning pakotti Victorian nukkumaan kylpyammeessa tämän omissa ulosteissa. Häntä syötettiin kädestä ruuantähteillä ja pahoinpideltiin toistuvasti. Manning kertoi poliisikuulustelussa toimineensa ko. tavalla, koska tyttö yökasteli säännöllisesti. Haringeyn sosiaalitoimistossa 1. marraskuuta 1999 Kouao väitti sosiaaliviranomaisille, että Manning olisi raiskannut Victorian, mutta perui puheensa seuraavana päivänä. Myös Manning kiisti syytöksen myöhemmin. Tutkintaa valvonut poliisi väitti myöhemmin, että sosiaalityöntekijät olivat estäneet poliisin puuttumisen lastensuojelutapaukseen.
Joulukuun 1999 ja tammikuun 2000 välillä Arthurworrey kävi kolmesti Manningin ja Kouaon asunnolla, mutta ei saanut vastausta. Tuolloin hän spekuloi esimiehelleen, että Kouao ja Victoria olisivat palanneet Ranskaan. Vaikka tästä ei ollut mitään todisteita, esimies kirjoitti Victorian tietoihin "poistunut alueelta". Esimies tunnusti myöhemmin, ettei ollut tarkistanut Victorian tietoja kunnolla. 18. helmikuuta 2000 Kouaolle lähetettiin sosiaalitoimistosta kirje, että jos hän tai Victoria eivät viikon sisällä ottaisi mitään yhteyttä heihin, tapaus suljettaisiin. Viikon päästä, 25. helmikuuta tapaus suljettiinkin - samana päivänä kun Victoria kuoli.
Kuolema ja oikeudenkäynti
24. helmikuuta 2000 Kouao ja Manning veivät Victorian paikalliseen kirkkoon puolitajuttomana, hypotermiasta kärsivänä, aliravittuna ja monien sisäelinten jo petettyä. Sieltä lähtiessä taksinkuljettaja kauhistui Victorian tilaa ja ajoi hänet suoraan onnettomuus- ja ensiapuun North Middlesex Hospitaliin. Sieltä hänet siirrettiin intensiivisen hoidon yksikköön St. Maryn sairaalaan. Victorian St. Maryyn vienyt ambulanssikuski kertoi, että vaikka Kouao hoki "minun pikkuiseni, minun pikkuiseni", hänen huolensa ei vaikuttanut aidolta ja että Manning käyttäytyi kuin "ei olisi siellä ollutkaan". Victoria kuoli seuraavana päivänä kello 3:15 paikallista aikaa. Hänet tutkinut patologi löysi Victorian ruumiista 128 vammaa ja arpea ja luonnehti sitä "pahimmaksi koskaan näkemäkseen lapsen pahoinpitelyksi". Victoriaa oli poltettu savukkeilla sekä lyöty pyörän ketjuilla, vasaroilla ja johdoilla. Lisäksi hän oli ollut sidottuna yli 24 tuntia kerrallaan. Victoria Climbié haudattiin Grand-Bassamin hautausmaalle lähelle kotikaupunkiaan Norsunluurannikolla.
Kouao pidätettiin Victorian kuolinpäivänä ja Manning sitä seuraavana. Pidätyshetkellä Kouao sanoi poliisille: "Tämä on kamalaa, olen vasta menettänyt lapseni". 20. marraskuuta 2000 alkoi Old Baileyn oikeustalossa Victorian kuolemaan liittyvä oikeudenkäynti, jossa Kouao ja Manning joutuivat syytteeseen lapsen pahoinpitelystä ja murhasta. Kouao kiisti kaikki syytteet, Manning myönsi syyllisyytensä pahoinpitelyyn ja tappoon. Päiväkirjassaan Manning oli kuvaillut, miten Victoriaa saattoi lyödä vaikka kuinka kovaa, mutta tämä ei itkenyt tai näyttänyt minkäänlaista reaktiota kivulle. 12. tammikuuta 2001 molemmat todettiin syyllisiksi ja tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Tuomari sanoi oikeudenkäynnin päättyessä: "Mitä Victoria sai kestää oli aivan käsittämätöntä. Hän kuoli teidän kahden käsissä, yksinäinen ja hidastettu kuolema". Kouao lähetettiin Durhamin ja Manning Wakefieldin vankilaan.
Lastensuojelu muuttuu
Victorian kuoleman jälkeen hänen tapauksensa monia osapuolia kritisoitiin laajasti. Julkisessa tutkimuksessa havaittiin useita keinoja, joilla Victoria olisi voitu pelastaa ja selvitettiin, että monet Victorian tapausta hoitaneet organisaatiot olivat huonosti johdettuja. Erään sosiaalityöntekijän todettiin myöhemmin olleen täysin epäpätevä työssään ja puuhailleen kaikkea muuta kuin virkatyötä. Lisa Arthurworrey taas todettiin huonosti koulutetuksi ja alle 30-vuotiaana ylityöllistetyksi. Keskustelun aiheena olivat myös tapausta ympäröivät rotunäkökohdat, sillä suurin osa tutkimukseen osallistuneista oli mustia, mukaan lukien Victorian vanhemmat. Every Child Matters -aloitteen syntymisestä oli vastuussa pitkälti Victorian tapaus, samoin kuin lakisäädöksen Children Act 2004 käyttöönotto, joka paransi viranomaisten kykyä puuttua lasten kaltoinkohteluun, sekä ContactPoint-hankkeen ja Lasten Komissaarin luominen. ContactPoint on hallituksen tietokanta, joka säilyttää tiedot kaikista lapsista Englannissa.
Seewoosagur Ramgoolam
pienoiskuva|Seewoosagur Ramgoolam Seewoosagur Ramgoolam (hindiksi käänettynä: Shivsagar Ram Gulam) (18. syyskuuta 1900 – 15. joulukuuta 1985) oli mauritiuslainen poliitikko, joka toimi Mauritiuksen ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1968–1982.
Ramgoolam syntyi Mauritiuksella intialaisten maahanmuuttajien lapsena ja opiskeli lääketiedettä Iso-Britanniassa, jossa hän sen jälkeen myös työskenteli lääkärinä. Hän aloitti osallistumisen Mauritiuksen politiikkaan vuonna 1940 ja hän oli vuonna 1968 itsenäistyneen Mauritiuksen ensimmäinen pääministeri. Ramgoolam jatkoi pääministerinä yhtäjaksoisesti vuoteen 1982 saakka, jolloin joutui väistymään puolueensa kärsittyä vaalitappion. Vuonna 1965 aateloidun Ramgoolamin merkitys Mauritiuksen johdattamisessa itsenäisyyteen oli keskeinen ja häntä onkin kutsuttu kansakunnan isäksi. Ennen kuolemaansa hän oli vielä kaksi vuotta Mauritiuksen kenraalikuvernöörinä.
Mauritiuksen kansainvälinen lentoasema on nimetty hänen mukaansa - Sir Seewoosagur Ramgoolam International Mauritius Airport.
Exitus
Exitus ry on vuonna 1993 perustettu aatteellinen, poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton yhdistys, jonka päätavoitteena on saada Suomeen aktiivisen eutanasian salliva laki.
Pyhän Benedictuksen luostarisääntö
Pyhän Benedictuksen luostarisääntö (myös Pyhän Benedictuksen sääntö, ) on 500-luvulta peräisin oleva läntinen kristillinen luostarisääntö. Teos yhdistetään Benedictus Nursialaiseen, jolta ei ole säilynyt muita teoksia.
Pyhän Benedictuksen luostarisääntöä on pidetty myöhempien luostarisääntöjen esikuvana ja se on yksi keskiajan kirkollisen kulttuurin tärkeimmistä lähteistä. Benedictus perusti sääntönsä Basileios Suuren luostarisääntöön, jonka hän tunsi Rufinuksen tekemänä latinankielisenä käännöksenä. Lisäksi sääntö sai vaikutteita Cassianus Roomalaiselta.
Exitus
Lisäksi yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja syventää keskustelua kuolemasta sekä parantumattomasti sairaiden oikeudesta arvokkaaseen kuolemaan, edistää laissa säädettyjen potilaan oikeuksien toteutumista terveydenhuollossa, sekä tukea kaikkia terveydenhuollon pyrkimyksiä järjestää Suomeen kattava pitkäaikais- ja terminaalipotilaiden hoito.
Exitus ry järjestää muun muassa eutanasiaa ja hoitotahtoa koskevia avoimia esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia. Lisäksi yhdistys antaa tietoa ja tukea yksittäisille potilaille ja heidän omaisilleen eutanasiaan liittyvissä kysymyksissä.
Pyhän Benedictuksen luostarisääntö
Luostarisäännöstä on kaksi suomennosta, jotka ovat julkaiseet Basam Books (2010) ja Katolinen tiedotuskeskus (2011).
Exitus
Järjestön puheenjohtajana on ollut vuodesta 2016 lähtien sairaanhoitaja Kari Viholainen. Terhokodin entinen ylilääkäri Juha Hänninen nimettiin yhdistyksen hallitukseen lääketieteelliseksi asiantuntijaksi huhtikuussa 2019. Exitus ry julkaisi kuolinaputahdon lokakuussa 2019.
Pyhän Benedictuksen luostarisääntö
Aiheesta muualla
Teos kokotekstinä
Arvosteluja ja artikkeleita
Exitus
Eutanasia-kansalaisaloitteen käsittelyn yhteydessä keväällä 2018 eduskunta edellytti asiantuntijatyöryhmän perustamista selvittämään saattohoidon / palliatiivisen hoidon tilaa sekä kuolinapu/ eutanasialainsäädäntöä. Työryhmä työskentelee kesään 2021 saakka ja antaa silloin lausunnon ja mahdollisia esityksiä lainsäädännön muutoksiksi.
Exitus ry hyväksyttiin SOSTE ry:n varsinaiseksi jäseneksi elokuussa 2020.
Gavlerinken Arena
Gavlerinken Arena on monitoimiareena Gävlessä, Ruotsissa. Areenan katsojakapasiteetti on jääkiekko-otteluissa 8 265 ja konserteissa 11 000. Areena toimii Brynäs IF:n kotihallina.
Nykyareenan edeltäjä valmistui vuonna 1967 nimellä Gavlerinken. Vuonna 2005 kaupunki myi jäähallin Brynäs IF:lle joka rakennutti sen suurelta osin uudelleen. Uuden areenan nimenä oli vuosina 2006–2014 Läkerol Arena.
Jääkärimarssi
pienoiskuva|Jääkärimarssin pohjana olleen runon kirjoittajan, jääkäri [[Heikki Nurmio|Heikki Nurmion muistomerkki Turun Vartiovuorenmäellä.]] Jääkärimarssi op. 91a on Jean Sibeliuksen vuonna 1917 säveltämä suomalainen sotilasmarssi jääkäri Heikki Nurmion kirjoittamiin sanoihin. Alun perin Jääkärimarssi sävellettiin mieskuorolle ja pianolle, mutta Sibelius sovitti sen myöhemmin mieskuorolle ja sinfoniaorkesterille.
Jääkärimarssi on tehty ensimmäiselle itsenäistä Suomea varten kootulle sotilasosastolle eli Saksassa koulutetulle jääkäripataljoonalle. Siksi se on Suomen puolustusvoimien monien yksikköjen kunniamarssina ja sitä soitetaan itsenäisyyspäivän juhlavastaanoton aloittavana musiikkikappaleena, jonka aikana sotaveteraanit tervehtivät ensimmäisinä vieraina tasavallan presidenttiä.
Historia
Jääkäriliikkeen jääkärit taistelivat ensimmäisessä maailmansodassa osana Saksan armeijaa Preussin kuninkaallisessa jääkäripataljoonassa nro 27. Pataljoonan palvellessa Liepājassa vuonna 1917 palvelus kävi paikoin yksitoikkoiseksi ja jääkärit ryhtyivät järjestämään viihdykkeeksi erilaisia kirjoituskilpailuja. Elokuussa järjestettiin runokilpailu jääkäripataljoonan marssin kirjoittamisesta. Kilpailun palkintona oli 20 Saksan markkaa. Kilpailun arvostelulautakuntaan kuuluivat Erik Heinrichs, Wiljo Tuompo, Jalo Heikinheimo ja Frans Lihtonen. Kilpailuun otti osaa kaikkiaan tusina ehdotusta. Heikki Nurmion runo oli näistä omassa luokassaan ja hän voitti pääpalkinnon. Hän voitti myös kilpailun toisen palkinnon, koska hän lähetti kilpailuun runostaan kaksi eri muunnosta.
Runon saavutti lopullisen muotonsa muutamien arvostelulautakunnan tekemien muutosten myötä. Nurmio muisteli myöhemmin kirjoittaneensa runon Liepājassa 3. komppanian aulassa, aikana jolloin pataljoonan tulevaisuus näytti erittäin synkältä. Arvostelulautakunta muutti esimerkiksi näitä synkässä tilanteessa kirjoitettuja sanoja valoisampaan muotoon. Alun perin Nurmio oli muun muassa kirjoittanut "Meill on rinnassa yö", mikä muutettiin muotoon "Oli rinnassa yö, tuhat tuskaa", jotta sanoilla voitiin tavoitella Suomen uutta huomenta eikä parhaillaan elettyä synkkää aikaa. Nurmio teki sanoitukseen myös muita muutoksia. Erään raskaan harjoituksen lepotauolla Liepājan hiekkarannalla Nurmio näki pilvien muodostavan marssivan joukon, minkä edessä kannettiin suurta lippua. Näin runoon syntyi säe, missä jääkärit kantavat leijonalippua hurmeisten kenttien läpi. Näiden muutosten ja muun hionnan jälkeen Nurmion kirjoittama runo oli valmis.
Marssi esitettiin ensimmäisen kerran Liepājassa 28. marraskuuta 1917 pataljoonan miehistölle tarkoitetussa illanvietossa. Esittäjäksi valikoitui pataljoonan parhaaksi katsottu pianisti, Väinö Palojärvi. Joulukuun alussa se julkaistiin kirjoitettuna mieskuorolle ja pianolle ilman mainintaa säveltäjästä ja sanoittajasta. Marssi esitettiin Suomessa nähtävästi ensimmäisen kerran suuremmalle kuulijakunnalle itsenäisyysmiesten Uuden Päivän Klubin juhlassa helsinkiläisen ravintola Oopperakellarin yläsalissa Ylä-Opriksessa 8. joulukuuta. Sen esitti Laulu-Miesten kvartetti. Marssin varsinainen kantaesitys oli Helsingissä esittäjänään Olof Wallinin johtama Akademiska Sångföreningen 19. tammikuuta 1918. Samana päivänä puhkesivat Viipurissa ensimmäiset taistelut suomalaisten punakaartilaisten ja suojeluskuntalaisten välillä.
Alun perin Jääkärimarssissa laulettiin: ”Viro, Aunus, Karjalan kaunis maa, yks’ suuri on Suomen valta”. Myöhemmin sanat muutettiin muotoon ”Häme, Karjala, Vienan rannat ja maa, yks’ suuri on Suomen valta”. Historiantutkija Mikko Uolan mukaan muutos tehtiin siksi, että katsottiin Viron kuuluvan Saksan eikä Suomen reviiriin ja sanoituksen loukkaavan saksalaisia.
Sanat
Syvä iskumme on, viha voittamaton, meill' armoa ei kotimaata. Koko onnemme kalpamme kärjessä on, ei rintamme heltyä saata. Sotahuutomme hurmaten maalle soi, mi katkovi kahleitansa. Ei ennen uhmamme uupua voi, kuin vapaa on Suomen kansa. Kun painui päät muun kansan, maan, me jääkärit uskoimme yhä. Oli rinnassa yö, tuhat tuskaa, vaan yks' aatos ylpeä, pyhä: Me nousemme kostona Kullervon, soma on sodan kohtalot koittaa. Satu uusi nyt Suomesta syntyvä on, se kasvaa, se ryntää, se voittaa. Häme, Karjala, Vienan rannat ja maa, yks' suuri on Suomen valta. Sen aatetta ei väkivoimat saa pois Pohjan taivahan alta. Sen leijonalippua jääkärien käsivarret jäntevät kantaa yli pauhun kenttien hurmeisten päin nousevan Suomen rantaa.
Hamput
Hamput (Cannabis) on hamppukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu kolme tunnettua kasvilajia. Lajit esiintyvät alun perin luonnonvaraisina Aasiassa.
Navin Ramgoolam
pienoiskuva|Navin Ramgoolam Navinchandra Ramgoolam (s. 14. heinäkuuta 1947) on mauritiuslainen poliitikko, joka on toiminut pitkään maansa pääministerinä.
Hänen isänsä oli Mauritiuksn ensimmäinen pääministeri, kansakunnan isäksi kutsuttu Sir Seewoosagur Ramgoolam. Navin Ramgoolam opiskeli lääketiedettä Irlannissa. Hän työskenteli sitten lääkärinä Mauritiuksella, mutta lähti sen jälkeen opiskelemaan lakia Lontooseen ja valmistui Lontoon yliopistosta vuonna 1990. Hän tuli isänsä perustaman puolueen Mauritiuksen työväenpuolueen (Labour) johtajaksi vuonna 1991 ja vaalivoittojen jälkeen Navin Ramgoolam toimi Mauritiuksen pääministerinä vuosina 1995–2000 ja uudelleen vuosina 2005–2014.
Raimo Paavola
Elämä
Paavolaan vaikutti lähtemättömästi hänen sisarensa kanssa sotalapsena Ruotsissa viettämä aika. Isä Valtter Paavola kaatui jatkosodassa vuonna 1941 ja veli kuoli tapaturmaisesti vuonna 1943. Sodan jälkeen perhe muutti Keuruulle, jossa äiti Hilja meni uusiin naimisiin. Äiti suhtautui Raimo-poikansa taiteelliseen toimintaan kannustavasti.
Kuvanveistäjä Kaarlo Immosen opetuksen ohella Paavola kävi ABC-piirustuskoulua ja pääsi ensimmäisellä yrityksellä Suomen Taideakatemian opiskelijaksi. Opintovuosinaan (1957–1961) hän asui opiskelutoverinsa, ystävänsä Bo Söderlundin kanssa yhdessä Helsingissä. Innostavimmaksi opettajakseen Paavola nimesi Sam Vannin. Opintojensa jälkeen Paavola työskenteli ensin vapaana taiteilijana, sittemmin opettajana oppikoulussa (1965–1974) ja lukiossa (1974–1990).
Paavola kuoli keuhkokuumeeseen kärsittyään myös diabeteksesta.
Taide
Paavolan tuotanto on luonteeltaan kokeilevaa, eikä hänellä ollut halua pysytellä tiukasti minkään tyylisuunnan edustajaksi. Hän luonnehti itseään pelkästään modernistiksi. Keskeisessä asemassa Paavolan töissä on kontrasti. Inspiraationsa lähteinä hän käytti erityisesti luontoa ja musiikkia. Jyväskylän Taideseuran näyttelyssä vuonna 1964 oli Helmer Selinin arvion mukaan vahvimpana työnä esillä Paavolan Sankarin muotokuva.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Paavola järjesti vuonna 1985 Keuruulla. Keuruun Taiteilijaseuran 40-vuotisjuhlanäyttelyssä oli vuonna 2006 esillä Paavolan töitä, mutta taiteilija kuoli ehtimättä nähdä valmista näyttelyä.
BMPx
thumb|250px|BMPx BMPx on Beep Media Playerin seuraaja. BMPx on vapaan ohjelmiston mediasoitin useimmille nykyaikaisille Unix-pohjaisille käyttöjärjestelmille. Se oli alkujaan BMP:n yksi haara, mutta nykyisin siinä ei juuri ole samaa koodia, vaan se kirjoitettiin uudestaan melkein alusta.
Markkola
Markkola on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Lisa Cholodenko
Lisa Cholodenko (s. 5. kesäkuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat independent-elokuvat Dinner Party (1997), Laurel Canyon (2002) ja The Kids Are All Right (2010) sekä television minisarja Olive Kitteridge (2014).
Cholodenko syntyi liberaaliin juutalaisperheeseen ja on isänsä puolelta ukrainalaista sukua. Hän opiskeli antropologiaa, etnologiaa ja naistutkimusta San Franciscon valtionyliopistossa, vietti puolitoista vuotta Jerusalemissa ja opiskeli sitten elokuvaa ja käsikirjoittamista Columbian yliopistossa. Hän sai töitä New Yorkin elokuvateollisuudesta ja toimi apulaisleikkaajana John Singletonin elokuvassa Boyz n the Hood – kulman kundit ja apulaisohjaajana Beeban Kidronin elokuvassa Anna onnelle mahdollisuus. Hän pääsi tekemään ensimmäistä pitkää elokuvaansa, naisten välistä rakkaustarinaa High Art (1998) ohjaaja Miloš Formanin tuella. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Sitä seurasi Joni Mitchellin musiikkialbumista Ladies of the Canyon innoituksensa saanut heteroseksuaalinen rakkaustarina Laurel Canyon, joka kuvattiin Hollywood Hillsin seudulla Kaliforniassa.
Cholodenko päätti asettua taas synnyinkaupunkiinsa Los Angelesiin ja alkoi omien lastensaantipyrkimystensä innoittamana kirjoittaa Stuart Blumbergin kanssa elokuvaa The Kids Are All Right, joka kuitenkin toteutui vasta viisi vuotta myöhemmin. Sen käsikirjoitus sai Bafta- ja Golden Globe -palkinnot ja oli Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 2014 ensiesitetty, Cholodenkon ohjaama ja Frances McDormandin nimiroolista tunnettu neliosainen televisiosarja Olive Kitteridge sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta.
Kansallinen tutkimusneuvosto
Kansallinen tutkimusneuvosto voi viitata seuraaviin järjestöihin:
Aate (nimi)
Aate on miehen etunimi. Vuoteen 2020 mennessä se on ollut Suomessa virallisena nimenä 1 109 miehellä ja noin 10–15 naisella.
Aatella ei ole virallista nimipäivää almanakassa. Edellä mainitussa inkerinmaalaisessa kalenterissa Aaten nimipäivä oli 22. toukokuuta.
UMF Grindavík
Ungmennafélag Grindavíkur (lyh. UMF Grindavík) on islantilainen urheilun yleisseura. Sillä on lajijaostot muun muassa jalkapallossa ja koripallossa.
Koripallossa UMF Grindavík on muun muassa voittanut Islannin mestaruuden vuosina 2012 ja 2013, Islannin cupin vuosina 1995, 1998, 2000 ja 2006 sekä Islannin Supercupin vuonna 2013. Seuraa ovat edustaneet muun muassa yhdysvaltalaiset J’Nathan Bullock ja Giordan Watson.
George Turner
George Turner (1841–1910) oli englantilainen, etenkin maisemiin erikoistunut taidemaalari. Häntä kutsuttiin ”Derbyshiren John Constableksi”, koska Turner kuvasi turmeltumatonta englantilaista maaseutua.
thumb|Maisema Barrow on Trentistä, 1881 Uransa alkuvaiheessa Turner pyrki lähes valokuvamaiseen tarkkuuteen ja luonnon jäljentämiseen, mutta 1880-luvulta alkaen hänen töissään alkaa näkyä impressionismin vaikutus.
Turner oli taiteilijana enimmäkseen itseoppinut. Hänen suosikkimaalauspaikkansa oli Barrow upon Trent Derbyshiren eteläosassa. Siellä hän tapasi myös tulevan vaimonsa. He menivät kylässä naimisiin, asettuivat vaimon kotitilalle ja saivat neljä lasta.
Kilkkinen
Kilkkinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
CADASIL-tauti
thumb|150px|[[MRI-kuva CADASIL-tautia sairastavan henkilön aivoista.]] CADASIL-tauti (Cerebral Autosomal Dominant Arteriopathy with Subcortical Infarcts and Leukoencephalopathy) on perinnöllinen aikuisiällä ilmenevä verisuonisairaus. CADASIL aiheutuu NOTCH3-geenin mutaatioista, jotka vaurioittavat valtimoiden sileälihassoluja ja aiheuttavat pienten valtimoiden ahtautumisen ja siten aivojen verenkierron heikkenemisen. CADASIL-taudin pääasialliset oireet ovat migreenityyppinen päänsärky, toistuvat aivohalvaukset ja kognitiivisten kykyjen etenevä heikkeneminen. Taudin kliininen kuva kuitenkin vaihtelee huomattavasti, niin eri perheiden välillä kuin saman perheen sisälläkin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 206001–207000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 206001:stä ja päättyen 207000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Pritivirajsing Roopun
Pritivirajsing Roopun (s. 24. toukokuuta 1959, tunnetaan myös nimellä Pradeep Roopun) on mauritiuslainen poliitikko, joka on toiminut 2. joulukuuta 2019 lähtien maansa presidenttinä.
Mauritiuksen parlamentti eli kansalliskokous valitsi hänet yksimielisesti joulukuussa 2019 Mauritiuksen presidentiksi. Mauritiuksen presidentti on seremoniallinen virka, jossa ei ole juuri poliittista valtaa. Hän on koulutukseltaan lakimies ja valmistunut University of Central Lancashire -yliopistosta. Roopun valittiin maan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Lisäksi hän on toiminut ministerinä (integraatioministerinä vuodesta 2014 alkaen ja kulttuuriministeri vuodesta 2016). Vuosina 1995–2019 Roopun kuului MSM-puolueeseen.
Roopun on naimisissa Sayukta Roopunin kanssa ja parilla on yhteensä neljä lasta.
Ekke Hämäläinen
Martti Einar Eugen ”Ekke” Hämäläinen oli suomalainen näyttelijä. Hän loi merkittävän uran Suomen Kansallisteatterissa 1948–1974 sekä lähes neljässäkymmenessä elokuvassa. Hämäläisellä oli urallaan moninaisia filmitehtäviä koreista sankariosista konnavivahteisiin rooleihin. 1960-luvulta lähtien hän näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa.
Ura
Hämäläinen nähtiin myös lähes 40 elokuvassa vuosina 1945–1976. Hänen ensimmäinen filmiroolinsa oli koulupoika Paul elokuvassa Suomisen Olli yllättää (1945). Muutaman sivuroolin jälkeen hän teki ensimmäisen miespääosansa romanttisessa komediassa Toukokuun taika (1948). Kriitikot arvioivat hänet lupaavaksi tulokkaaksi, vaikka roolisuoritusta pidettiin hieman pingottuneena. Vuonna 1949 Hämäläinen oli kunnianhimoinen tuomari Kovalinna komediassa Sinut minä tahdon (1949) sekä kevytmielinen taiteilija Bertil Carénius epookkidraamassa Jossain on railo (1949). Hänen elokuvaosistaan merkittävin oli päärooli elokuvassa Kuningas kulkureitten (1953), jolla yritettiin jatkaa vuoden 1941 Kulkurin valssin menestystä, mutta heikoin tuloksin. Hämäläisen tulkitsemia rikollisrooleja oli muun muassa salakavala ”tohtori” Muura elokuvassa Kuollut mies kummittelee (1952).
Vuodesta 1954 Hämäläinen esiintyi valkokankaalla sivuosissa. Hän oli mukana muun muassa Edvin Laineen elokuvissa Tuntematon sotilas (1955) sekä Täällä Pohjantähden alla (1968), jossa Hämäläinen esitti tuomari Carl Wallenia. Hänet nähtiin usein myös lankonsa Ville Salmisen ohjaamissa elokuvissa. Hämäläinen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1969. Hänen uransa päättyi pieneen sivuosaan suomalais-neuvostoliittolaisessa elokuvassa Luottamus (1976).
Yksityiselämä
Hämäläinen oli 22 vuotta naimisissa näyttelijä-laulaja Hilkka Kinnusen kanssa, ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Hämäläinen sairastui 1960-luvulla hypokondriaan eli luulotautiin. Mielenterveysongelmat heijastuivat avioelämään, ja liitto päättyi eroon 1970-luvulla. Hämäläinen kärsi myös sydämen vajaatoiminnasta. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 58-vuotiaana Floridassa 1981.
Keuruun vanha kirkko
Keuruun vanha kirkko on vuosina 1756–59 rakennettu länsitornillinen pitkäkirkko, johon on liitetty lyhyet ristivarret. Kirkon alkuperäiset piirteet ovat säilyneet hyvin.
Paanukattoinen ja punamullattu kirkko edustaa hyvin 1700-luvun puukirkkoarkkitehtuuria. Se rakennettiin Antti Hakolan johdolla. Kirkon kuoripääty on kolmisärmäinen. Kirkkoon rakennettiin 1830-luvun alussa myös kahdeksankulmainen sakaristo kuoriosan jatkoksi. Pohjaratkaisun innoituksena lienee ollut Turun tuomiokirkko ja sen Kaikkien Pyhien kappeli.
Alkuperäisen Kansallismuseon kokoelmiin siirretyn alttaritaulun Kristus pesee opetuslastensa jalkoja maalasi Johan Backman 1750- tai 1760-luvulla. Keuruun vanhassa kirkossa säilytetään kopiota Backmanin maalauksesta. Puuholvien maalauskoristelun teki Johan Tilén 1780-luvulla. Kirkon alkuperäinen vaivaisukko 1800-luvulta on varastettu ja sen tilalle teki kuvanveistäjä Eino Räsänen uuden vuonna 1955.
Kirkon sisätunnelman on ikuistanut muun muassa Akseli Gallen-Kallela maalaukseensa Tyttö Keuruun vanhassa kirkossa.
Maunuksela (sukunimi)
Maunuksela on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Toinen puunilaissota
Toinen puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 217–202 eaa. Sodassa Hannibalin johtama kokenut puunilaisarmeija hyökkäsi Iberian ja Gallian kautta Italiaan voittaen useita taisteluja, mutta valtaamatta Roomaa. Roomalaiset sen sijaan valtasivat karthagolaisten uudet tukialueet Iberiassa Scipion johdolla ja onnistuivat pitämään omansa Sisiliassa ja pitkin Italiaa. Sodan siirryttyä Afrikkaan Hannibal palasi sinne, mutta hänet lyötiin Zamassa.
Tausta
Karthagon kärsittyä tappion ensimmäisessä puunilaissodassa Hamilkar Barka yritti saada valtion uuteen nousuun. Hamilkar pyrki ulottamaan Karthagon vallan Espanjan heimojen alueille. Karthagon laivasto oli heikolla tolalla, ja Espanjaan oli marssittava Gibraltarinsalmen kautta. Tarinan mukaan Hannibal oli mukana tällä retkellä ja hänen isänsä vaati häntä vannomaan ikuista vihaa Roomaa kohtaan. Hamilkar valtasi suuren osan Espanjaa, mutta kuoli taistelussa. Hänen veljensä Hasdrubal oli hänen seuraajansa ja pyrki lujittamaan Karthagon aseman Iberian niemimaalla. Hän muun muassa solmi sopimuksen Rooman kanssa aluejaosta. Hasdrubalin kuoltua 221 eaa. Hannibal julistettiin armeijan ylipäälliköksi. Vuonna 219 eaa., Hispanian valloituksen päätyttyä, Hannibal hyökkäsi Saguntumin kaupunkiin. Saguntumilla oli Rooman turvatakuut, joten tämä teko ajoi hänet suoraan konfliktiin Rooman kanssa.
Roomalaisten lähettiläiden protesteista huolimatta hän valloitti kaupungin kahdeksan kuukauden piirityksen jälkeen. Karthagon hallitus olisi vielä tässä vaiheessa ehkä voinut estää sodan irtisanoutumalla suositun sotapäällikön toimista, mutta ei puuttunut asiaan. Sodanjulistukset annettiin vuoden lopulla.
Hannibalin hyökkäys Italiaan
thumb|400px|Kartta sodan liikkeistä. 300px|thumb|Cannaen taistelun muistomerkki. 270px|thumb|Scipio Bacicciolta. 330px|thumb|Espanjalainen falcata.
Hannibal otti mukaansa libyalaisista ja iberialaisista palkkasotureista koostuvasta armeijastaan kaikkein luotettavimmat ja karaistuneimmat. Keväällä 218 eaa. hän saavutti Pyreneet, ja Galliassa hän onnistui välttämään paikallisten heimojen sekä roomalaisten hyökkäysyritykset. Syksyllä hän saapui Alpeille, jotka ylitti huolimatta vuoristoheimojen väijytyksistä. Reitti toi Hannibalin suoraan roomalaisten takapihalle, mutta yli 40 000 sotilaan vahvuisesta armeijasta selvisi perille vain 26 000 sekä yksi norsu.
Hannibal eteni Etruriaan, jossa hän väijytti Rooman armeijan pääjoukon Trasimenusjärvellä. Hannibal murskasi roomalaisten joukot veteen ja läheisille rinteille. Reitti kohti Roomaa oli nyt vapaa, mutta Hannibal jatkoikin suoraan Rooman ohi kohti etelää. Syytä tälle liikkeelle on pohdittu pitkään. Eräs mahdollisuus on, että Hannibal arvioi Rooman piirityksen liian raskaaksi, koska hänellä ei ollut piirityskoneita. Toisaalta on epäilty, että Hannibalin joukot olivat jo kyllästyneet jatkuvaan sotimiseen. Rooman piiritys olisi saattanut merkitä kuukausien paikallaanoloa huonolla ruoalla ilman toivoakaan saaliista. Hannibal ei ehkä luottanut palkkasoturiensa uskollisuuteen, vaan päätti suunnata helpommin ryövättäville seuduille.
Apuliassa Hannibal kohtasi roomalaisten häthätää muodostaman uuden armeijan. Hannibal ei uskonut tuoreista joukoista olevan hänelle vastusta, mutta roomalaisten komentaja Quintus Fabius Maximus Verrucosus liikanimeltään Cunctator eli "Viivyttelijä" piti kiinni asemistaan kukkuloilla. Kun Fabiuksen provosointi taisteluun ei onnistunut, Hannibal suuntasi kohti Samniumia ja rikasta Campaniaa. Hannibal hävitti Campanian maaseutuja jopa raivokkaammin kuin Apuliassa osoittaen näin Rooman heikkouden, mutta Fabius ei vieläkään lähtenyt taisteluun. Vuosi lähestyi loppuaan. Hannibal ei olisi halunnut talvehtia hävitetyillä Campanian tasangoilla, mutta Fabius oli tukkinut kaikki poistumistiet. Hannibal harhautti roomalaisia vartijoita karjalaumalla. Fabius olisi ollut iskuetäisyydellä, mutta epäillen väijytystä hän jatkoi varovaista linjaansa, tällä kertaa omaksi vahingokseen. Hannibal vietti talven Apulian tasangoilla, jonne roomalaiset eivät uskaltautuneet.
Keväällä 216 eaa. suuri roomalaisten armeija saapui Apuliaan murskaamaan Hannibalin. Tätä johtivat konsulit Gaius Terentius Varro ja Lucius Aemilius Paullus. Seurasi Cannaen taistelu, jossa Hannibalin onnistui saarrostustaktiikalla tuhota ylivoimainen vastustaja, ainakin kahdeksan legioonaa. Arvioiden mukaan roomalaisten tappiot nousivat kymmeniin tuhansiin, tappio oli Rooman tasavallan historian pahin.
Roomalaisten moraali kärsi ja suuret osat Etelä-Italiaa siirtyivät Hannibalin puolelle, samoin Syrakusa ja Makedonian kuningas Filippos V. Jos Hannibal olisi saanut vahvistuksia Karthagosta, olisi hän kai nyt voinut hyökätä Roomaan. Puutteellisten resurssien takia hän kuitenkin tyytyi hävittämään lähiseutuja. Hannibal teki Capuasta tukikohtansa, kun se oli siirtynyt hänen puolelleen. Roomalaiset puolestaan palasivat Fabius Cunctatorin strategiaan ja sissisotaan.
Hannibal pysyi Campaniassa useita vuosia. Hänen oma hallituksensa tai uudet liittolaiset kuten Makedonian Filippos V eivät olleet hänelle suureksi avuksi. Hannibalin asema Etelä-Italiassa paheni asteittain. Vuonna 212 eaa. kuitenkin roomalaisiin kyllästyneet asukkaat juonivat Tarentumin hänelle. Hannibalin kerrotaan lupautuneen suojelemaan Tarentumin vapautta ja määränneen kaupungista ryövättäväksi vain roomalaisten omaisuuden, tarentumilaisten omaisuus oli jätettävä rauhaan. Pahaksi onneksi roomalaiset onnistuivat säilyttämään kaupungin linnoituksen hallinnan, mikä teki sataman käytöstä mahdotonta. Samana vuonna Hannibal joutui vetäytymään Campaniasta roomalaisten armeijoiden ahdistelun takia. Hän yritti vetää roomalaiset toisaalle marssimalla parhaimmillaan vain kolmen kilometrin päähän Roomasta, mutta ei hätäännyksestä huolimatta hyökännyt.
Roomalaiset olivat taikauskoisia. Rooman valtion johto määräsi, että karthagolaisten palvoman jumalatar Kybelen kuvapatsas oli mentävä hakemaan Karthagosta Roomaan. Arveltiin Kybelen pystyvän pelastamaan Rooman valtakunnan.
Seuraavina vuosina Hannibalin asema kuitenkin jatkoi heikentymistään. Hän menetti yksi toisensa jälkeen aikaisemmat valloituksensa. Hänen liittolaisensa ja maanmiehensä kärsivät pahoja tappioita. Lopulta vuonna 203 eaa. hänet kutsuttiin takaisin Afrikkaan, jossa seurasi sodan loppunäytös.
Sota ja taistelut Espanjassa
Vuonna 210 eaa. nuorempi Publius Cornelius Scipio nousi maihin Emporionissa joidenkin vahvistusten kera. Näin roomalaisten vahvuus nousi noin kahteen legioonaan ja alaan. Tuolloin eri puolilla Iberian niemimaata oli kolme yhtä vahvaa tai isompaa karthagolaista armeijaa johtajinaan Hasdrubal Barka, Hasdrubal Gisco ja Mago Barka. Scipio ei haastanut näistä yhtäkään, vaan kulki etelään ja onnistui 209 eaa. valtaamaan Carthago Novan käyttäen hyväkseen kaupunkia reunustavan laguunin laskuvettä ja laivoja. Tasapaino heilahti rajusti, sillä Carthago Nova (nyk. Cartagena) oli Karthagon tärkein tukialue Espanjassa ja siellä oli harvinaisen hyvä satama. Scipio sai käyttöönsä heittokoneita ja 18 uutta laivaa, jotka liitettiin eskaaderiin.
Varmistettuaan jalansijan Scipio ryhtyi kouluttamaan ja varustamaan armeijaansa. Hän taisteli Hadrubal Barkaa vastaan Baeculassa, joka tämän jälkeen lähti Italiaan liittyäkseen Hannibaliin, mutta lyötiin Metauruksen taistelussa 206 eaa. Roomalaiset ratsumiehet heittivät hänen irtileikatun päänsä Hannibalin leiriin. Vuonna 206 eaa. Scipio voitti ylivoimaisen Hasdrubal Giscon ja Magon armeijan Ilipassa lähellä Sevillaa huolimatta 32 norsusta ja siitä, että noin puolet omista joukoista oli liittolaisia, joihin ei voinut luottaa. Ilipan jälkeen puunilaiset oli lyöty ja loput alueet vallattiin vaivatta. Ennen paluutaan Roomaan 205 eaa. Scipio kukisti vielä joitain kapinoita aiempien liittolaisten ja omien joukkojensa parissa.
Ensimmäinen makedonialaissota
thumb|Illyria sotaa edeltävinä vuosina.
Rooma oli liittoutunut Illyrian rannikon kaupunkien kanssa sen jälkeen kun se oli tuhonnut aluetta vaivanneet merirosvot. Kun Makedonian kuningas Filippos V sai kuulla Hannibalin voitoista, hän päätti hyökätä Rooman illyrialaisia liittolaisia vastaan ja rakennutti laivaston, joka saatiin valmiiksi vuonna 216 eaa. ja purjehti Illyriaa kohti. Kun Filippos sai kuulla uutiset Cannaesta, hän lähetti Hannibalille liittolaistarjouksen. Roomalaiset saivat kuitenkin kiinni lähettiläät ja saivat vihiä Filippoksen aikeista.
thumb|left|Filippos.
Vuonna 215 eaa. makedonialaiset tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Apollonian kaupunkiin ja valtasivat myöhemmin Oricumin öisessä yllätyshyökkäyksessä. Kuullessaan tästä preettori Marcus Valerius Laevinus, jonka hallittavana oli Brundisium Adrianmeren vastarannalla, purjehti meren yli legioonansa kanssa ja löi makedonialaiset. Vuonna 211 eaa. roomalaiset tekivät liittosopimuksen Aitolian liiton kanssa ja 210 eaa. myös Elis, Sparta ja Pergamon liittoutuivat Rooman kanssa Makedoniaa vastaan. Filippos osoittautui taitavaksi kenraaliksi ja löi vastustajansa uudestaan.
Vuonna 207 eaa. sodan ainut suuri taistelu Mantineiassa oli aitolialaisten häviö ja vuotta myöhemmin he solmivat rauhan. Roomalaiset lähettivät lisäjoukkoja prokonsuli Publius Sempronius Tuditanuksen johdolla Illyriaan 205 eaa. mutta ne eivät saaneet aikaiseksi mitään ilman liittolaisia. Rauha solmittiin samana vuonna, ja roomalaisilta se oli epätavallisen anteeksiantava. Filippos palautti joitain kaupunkeja, mutta sai pitää suurimman osan kaappauksistaan.
Sisilian sota ja Syrakusan valtaus
thumb|Arkhimedeen peili käytössä. thumb|Velites väistelevät norsuja Zamassa. thumb|160px|Antiokhos III Megas
Valtauksen yhteydessä hänen joukkonsa surmasivat kuuluisan matemaatikko Arkhimedeen. Tämän kerrotaan kehittäneen monenlaisia teknisiä laitteita ja käyttäneen niitä menestyksellä roomalaisia vastaan. Näistä mainittakoon ainakin polttopeilit ja Arkhimedeen kynsi, eräänlainen suunnaton koukku, jota käytettiin mereltä tulevaa laivuetta vastaan. Tarinat kuitenkin ovat varmasti liioiteltuja.
Marcellus ryösti kaupungin ja toi sen aarteet Roomaan, jossa kreikkalainen taide oli tätä ennen ollut harvinaista. Hän ei kuitenkaan saanut triumfia, sillä hänen poliittiset vastustajansa väittivät sotaretken jääneen kesken. Sen sijaan hänelle myönnettiin ovatio.
Sodan loppu Afrikassa
Vuonna 205 eaa. Roomaan riemusaatossa palannut Scipio valittiin konsuliksi. Hän nousi maihin Afrikassa 203 eaa. Fabiuksen poliittisesta vastustuksesta huolimatta. Karthagolaiset kärsivät tappioita ja hakivat lopulta Hannibalin kotiin. Seurasi Zaman taistelu, jonka roomalaiset voittivat osaksi selvästi vahvemman numidialaisen ratsuväkensä ansiosta. Tästä hyvästä Scipio sai lisänimen Africanus. Hannibal pakeni Karthagoon, jossa hän suositti välitöntä rauhansolmintaa.
Seuraukset
Karthago menetti käytännössä kaikki Afrikan ulkopuoliset alueensa ja joutui myöntymään Rooman rauhanehtoihin. Toisaalla roomalaisiin turvautunut ja Zamassa kunnostautunut numidialainen prinssi Masinissa syrjäytti kilpailijansa Syfaksin.
Sodan jälkeen Hannibal toimi Karthagossa rauhanajan poliittisissa tehtävissä. Karthagon nopea toipuminen sodasta kuitenkin herätti roomalaisten epäluulot. Seitsemän vuotta Zaman jälkeen he vaativat Hannibalin luovuttamista, mutta Hannibal lähti vapaaehtoiseen maanpakoon seleukidien Antiokhos III:en hoviin. Kun roomalaiset löivät seleukidit vuonna 189 eaa., oli Hannibalin paettava taas. Tällä kertaa hän päätyi Bithynian kuninkaan Prusias I:n luo. Vuonna 182 eaa. roomalaiset vaativat että Prusias luovuttaisi vieraansa heille, mutta Hannibal joi mieluummin myrkkyä ja kuoli. Hänen viimeisinä sanoinaan kerrotaan: "Tahdon vapauttaa roomalaiset pelosta koska he eivät salli vanhan miehen kuolla rauhassa."
Rooman ja Karthagon vihankierre jatkui kolmannessa puunilaissodassa. Makedonialaissodatkin jatkuivat. Rooma harvoin sieti rauhaa, jota se ei itse sanellut. Filippos oli selvinnyt turhan vähällä.
ÍR Reykjavík
Íþróttafélag Reykjavíkur (lyh. ÍR Reykjavík) on islantilainen urheilun yleisseura. Sillä on lajijaostot muun muassa jalkapallossa ja koripallossa.
Koripallossa ÍR Reykjavík on muun muassa voittanut Islannin mestaruuden 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla yhteensä 15 kertaa. Islannin cupin se on voittanut vuosina 2001 ja 2007.
Sielun syvyys
Sielun syvyys on Mestari Eckhartin opetuspuheiden ja saarnojen kokoelma. Kirkko piti Eckhartia harhaoppisena ja hänen keskiyläsaksan kielellä tekemänsä muistiinpanot säilyivät luostarien arkistoissa. Ensimmäinen saarnakokoelma ilmestyi 1850-luvulla. Teoksen on suomentanut Kai Pihlajamaa ja sen julkaissut suomeksi Basam Books vuonna 2009.
Avainlaji
Määritelmä
Avainlaji voidaan määritellä usealla tavalla, esimerkiksi siten että "lajilla on vahva vaikutus sitä ympäröivään eliöyhteisöön", "lajin vaikutus eliöyhteisöön on suhteessa suurempi kuin sen paikallinen runsaus" tai "lajin vaikutus eliöyhteisöön on suhteessa suurempi kuin sen paikallinen biomassa". Perinteisesti avainlajeina on ajateltu huippupetoja, jotka kontrolloivat kasvinsyöjien runsastumisen aiheuttamaa kasvillisuuden häviämistä.
Esimerkkejä avainlajeista
Klassinen esimerkki avainlajista on huippupeto merisaukko, jotka syövät merisiilejä. Jos merisaukot häviävät ekosysteemistä, merisiilit runsastuvat ja käyttävät ravinnokseen niin paljon ruskolevämetsiä, että ruskolevätmetsät ja kaikki niistä riippuvat lajit suurelta osin katoavat.
Itämeren vesiekosysteemin avainlajeja ovat muun muassa sinisimpukka ja rakkolevä, joista monet muut lajit ovat riippuvaisia. Suomen metsissä esiintyvä metsähaapa on oman ekosysteeminsä avainlaji, sillä se tarjoaa esimerkiksi ravintoa, kasvualustan ja pesäpaikkoja muille lajeille sienistä ja jäkälistä lintuihin ja selkärangattomiin.
Trooppisessa metsässä hedelmiä syövät linnut, kuten tangarat, ovat tärkeitä kasvien siementen levittäjiä ja siten ylläpitävät kasvien leviämistä uusille kasvupaikoille ja metsän uusiutumista.
Merkitys luonnonsuojelulle
Avainlajin käsite on hyödyllinen luonnonsuojelussa, koska se perustuu lajin ekologiseen vaikutukseen. Avainlajeja suojelemalla voidaan tehokkaasti suojella useita lajeja kerralla ja ekosysteemin toiminnallisuutta. Esimerkiksi merisaukko hävisi Pohjois-Amerikan länsirannikolla metsästyksen takia, minkä seurauksena myös ruskolevämetsät hävisivät. Kun merisaukkoja palautusistutettiin alueelle luonnonsuojelutoimena, myös ruskolevämetsät palautuivat ennalleen.
Avainlajin käsite on osittain päällekkäinen muiden luonnonsuojelussa käytettävien käsitteiden, kuten indikaattorilajin, sateenvarjolajin ja lippulaivalajin kanssa. Esimerkiksi jaguaaria voidaan kuvata kaikilla näillä käsitteillä.
Jevgenija Medvedeva
Jevgenija Armanovna Medvedeva (, s. 19. marraskuuta 1999 Moskova) on venäläinen taitoluistelija, kaksinkertainen maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hänen valmentajinaan toimivat venäläiset Eteri Tutberidze ja Sergei Dudakov sekä kausina 2018–2020 kanadalaiset Brian Orser ja Tracy Wilson.
Wisconsinin yliopisto, Madison
Kampus
Yliopiston kampusalue sijaitsee mailin päässä Wisconsin State Capitolista kahden järven välisellä kannaksella. Sillä on oma poliisilaitos, sairaala, voimalaitos ja kasvitieteellinen puutarha.
Jevgenija Medvedeva
Medvedeva aloitti taitoluistelun vuonna 2002. Junioritasolla hän saavutti yksinluistelun MM-pronssia 2014 ja -kultaa vuonna 2015. Senioritasolla hän on kaksinkertainen maailmanmestari (2016, 2017), kaksinkertainen Euroopan mestari (2016, 2017) sekä kaksinkertainen Grand Prix finaalin mestari (2016, 2017). Hän saavutti myös MM-pronssia Saitamassa vuonna 2019. Venäjän-mestaruuden hän voitti 2016 ja 2017.
Uransa aikana hän rikkoi huimat 13 maailmanennätystä. Hän oli ensimmäinen nainen joka rikkoi 80 pisteen rajan lyhyt- ja 160 pisteen rajan vapaaohjelmassa. Medvedevan ennätyspisteet ovat 241,31, jotka hän teki vuoden 2017 ISU World Team Trophyssa.
Alina Zagitova löi Medvedevan lyhytohjelman maailmanennätyspisteet vuoden 2018 talviolympialaisissa, ja sittemmin myös hänen vapaaohjelman ja yhteispisteiden maailmanennätyspisteet ylitettiin.
Medvedeva lopetti uransa kroonisen selkävamman vuoksi vuonna 2021.
Liero
thumb|300px|Kuvankaappaus Liero 1.33:sta
Liero on Joosa Riekkisen ohjelmoima ammuntapeli, joka julkaistiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle vuonna 1998. Peli perustuu vuotta aiemmin julkaistuun MoleZ-peliin.
Lieron kehitys päättyi, koska pelin kehittäjän kiintolevy rikkoutui, eikä pelin lähdekoodeista ollut varmuuskopioita.
Peliä kuvataan usein reaaliaikaiseksi Wormsiksi tai kaksiulotteiseksi versioksi Quakesta. Pelin nimi lienee sanaleikki viitaten Worms-peliin, joka tarkoittaa suomeksi ”madot”.
Pelistä on tehty lukuisia klooneja, kuten esimerkiksi Liero Xtreme, OpenLieroX ja Liero AI.
Liero on yksi 1990-luvun suosituista suomalaisista jaetun ruudun moninpeleistä.
Liero Xtreme
Peliä on mahdollista pelata verkossa, lanissa tai yhdellä koneella tietokonepelaajia tai kaveria vastaan. LieroX:ään on mahdollista lisätä uusia käyttäjien luomia muokkauksia, karttoja ja skinejä eli "nahkoja", joilla muutetaan ohjelman ulkoasua.
OpenLieroX
OpenLieroX on avoimen lähdekoodin peli (GNU LGPL), joka on hyvin pitkälti samanlainen ja näköinen kuin ainoastaan Windows-käyttöjärjestelmille tehty suljetun lähdekoodin Liero Xtreme. Toisin kuin Liero Xtreme, OpenLierox on saatavilla myös Linuxille ja Mac OS X:lle. OpenLierox sisältää valmiiksi paljon erilaisia "skinejä", modeja ja tyylejä, mistä johtuu, että OpenLieroxin ladattavan paketin koko on noin 50 megatavua (Liero Xtremen koko on 17 megatavua).
Pelissä liikutaan käyttäen matoa, joka osaa liikkua, hyppiä, kaivaa tunneleita, käyttää aseita ja ampua itsestääntarttuvan köyden (ninja rope). Pelityypistä riippuen ohjattavan madon pitää tuhota kaikki muut, tai yksinkertaisesti pyrkiä olemaan kuolematta rajattua määrää enempää ja antaa muiden tuhota toisensa. Pelin loppumiselle Deathmatch- ja Team Deathmatch -pelityypeissä on kaksi eri vaihtoehtoa. Ensimmäinen edellytys on, että joku pelaaja on saanut tapettua muita niin monta kertaa kuin ennen pelin alkua asetuksista säädettiin. Tämä määrä voi olla vaikkapa 100, jolloin ensimmäinen 100 kertaa muita tappanut voittaa, mutta pitää myös huomioida että itsemurhasta tulee yksi miinuspiste(-1). Toinen edellytys on että kaikki muut on kuolleet niin monta kertaa, että ennen pelin alkua asetuksista säädetty raja menee rikki, jolloin pelaaja poistuu pelistä. Näin ollen viimeinen kentällä voittaa, kun muut ovat kuolleet yli rajatun määrän. Pelityyppejä on yhteensä kuusi kappaletta.