cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zachris Topelius
Tuotanto
Topelius osallistui vuonna 1853 asetetun virsikirjakomitean työhön. Kun Johan Ludvig Runeberg 1863 erosi komiteasta, Topelius nimitettiin hänen tilalleen. Hän toimi myös ruotsinkielisen virsikomitean puheenjohtajana. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisessä virsikirjassa (1896) on viisi hänen kirjoittamaansa virttä, esimerkiksi virret Ei valtaa, kultaa, loistoa (virsi 31) ja Totuuden henki (virsi 484) ja ruotsinkielisessä virsikirjassa (1986) 14 sekä kuusi hänen kääntämäänsä virttä. Ruotsin kirkon virsikirjassa on seitsemän hänen kirjoittamaansa virttä.
Toimittajana Topelius kirjoitti paljon naisille ja lapsille. Hänet muistetaan ”satusetänä”, koska hän kirjoitti opettavaisia ja suosittuja lastensatuja. Topelius esitti lapset reippaina ja aloitteellisina. Hänen pedagogiikkansa edusti uushumanismia, joka korosti positiivisen luonteen rakennusta. Topelius vastusti sirpaleista hajatietoa, negatiivisuutta ja kyynisyyttä. Topelius laati kaksi alkeisopetuksen oppikirjaa, Luonnonkirjan (1860) ja Maamme kirjan (1875).
Ajattelua
Topelius oppi suomea triviaalikoulussa opiskellessaan ja kehotti toimittajana äitejä opettamaan lapsilleen suomea. Topelius uskoi, että Suomen kulttuuri muuttui pääosin suomenkieliseksi, mutta hän tähdensi Ruotsin perinnön ja ruotsin kielen historiallista ja sivistyksellistä merkitystä Suomessa.
Topeliuksen historiallisissa romaaneissa korostuvat isänmaallisuus, uskonto ja sääty-yhteiskunta, joka toimiakseen vaatii yhteiskuntaluokkien toimimista sopusuhtaisessa yhteistyössä. Topeliuksen historiakäsitys oli lähtöisin G. W. F. Hegeliltä. Hän katsoi, että Kaitselmus ohjasi historian kulkua, kun Hegel taas katsoi järjen ohjaavan sitä. Topelius ajatteli historian olevan kansojen historiaa, jossa kukin kansa pyrki tulemaan tietoiseksi kutsumuksestaan ja luomaan itselleen valtion.
Topelius sai kristillisen kasvatuksen ja hänen uskonnolinen ajattelunsa näkyy koko hänen tuotannossaan.
Kunnianosoituksia
oikea|pienoiskuva|[[Ville Vallgren, Topelius ja lapset, 1932, Helsingin Koulupuistikko.]] Kuten vanhemmille professoreille usein, Topeliukselle myönnettiin Pyhän Annan ritarikunnan toisen luokan risti vuonna 1877. Hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvo vuonna 1878, mikä oli tavallista yhden kauden rehtoreille. Ruotsin akatemia myönsi Topeliukselle kaksi palkintoa ja hänelle myönnettiin muutama kunniajäsenyyskin, muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan. Suomen Tiedeseura tai Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia eivät kuitenkaan valinneet häntä jäsenekseen. Svenska litteratursällskapet i Finland otti Topeliuksen kunniajäseneksi vasta myöhään. Topelius itse koki, että hän ei saanut aikalaisiltaan tarpeeksi arvostusta. Häntä kohtaan osoitettiin laajaa arvonantoa oikeastaan vasta hänen 80-vuotisjuhliensa yhteydessä ja etenkin pian juhlia seuranneissa suurissa hautajaisissa.
Topeliuksen kunniaksi on pystytetty patsaita ja muistomerkkejä. Topeliuksen haudalle Hietaniemen hautausmaalle (V21-12-3) pystytettiin vuonna 1905 Walter Runebergin veistämä hautapatsas Valoa kohti. Varat hautamuistomerkkiin oli saatu Suomen Naisyhdistyksen järjestämällä kansalaiskeräyksellä. Vaasassa paljastettiin vuonna 1915 kuvanveistäjä Emil Wikströmin veistämä patsas, joka esittää Topeliusta lasten ympäröimänä. Varat ”satusedän” patsaaseen tulivat pääosin lahjoituksina Vaasan koululaisilta.
pienoiskuva|120px|Topeliuksesta vuonna 1948 julkaistu postimerkki.|alt= pienoiskuva|Taru ja Totuus, Saga och Sanning Topeliukselle haluttiin saada patsas pääkaupunkiinkin, ja Svenska litteratursällskapet aloitti vuonna 1908 varojen keräämisen hanketta varten. Tästä seurasi yksi Suomen kuuluisimpia patsaskiistoja, jossa vastakkain olivat perinteisen näköisrealismin ja modernin muistomerkkitaiteen kannattajat. Kuvanveistäjä Ville Vallgren veisti realistisen muistopatsaan, jossa Topelius on kuvattuna lasten ympäröimänä Vaasan patsaan tapaan, ja tarjosi sitä sekä Litteratursällskapetille että Helsingin kaupungille. Nämä eivät kuitenkaan halunneet ottaa veistosta vastaan. Vuonna 1929 Litteratursällskapet järjesti muistomerkkikilpailun, jonka voitti kuvanveistäjä Gunnar Finnen ehdotus Taru ja totuus. Finnen veistos oli modernistisempi kuin Vallgrenin: se ei ollut Topeliuksen näköispatsas, vaan siinä oli kuvattuna kaksi allegorista alastonta naishahmoa, muusaa, joista toinen pitää kädessään tarun lintua ja toinen historian liekkiä näin kuvaten Topeliuksen aatemaailmaa Gunnar Finnen mukaan. Finnen veistos synnytti kiivasta vastustusta ihmisissä, jotka pitivät Vallgrenin realistista Topeliusta parempana, ja kirjailija Maila Talvion ympärille syntyi nopeasti kansanliike, joka hankki varat Vallgrenin patsaan pystyttämiseksi Helsinkiin. Tämän vuoksi vuonna 1932 Helsingissä paljastettiin kaksi Zachris Topeliuksen muistopatsasta: Vallgrenin realistinen Topelius ja lapset Koulupuistikossa ja Finnen symbolistinen Taru ja totuus Esplanadin puistossa.
Topeliuksen mukaan on nimetty Topeliuksenkatu Helsingin Töölössä, Kokkolassa ja Lohjalla, Topeliuksentie Mikkelissä sekä Topeliuksenpuistikko Uudessakaarlepyyssä.
Topelius-tutkimus
Zachris Topeliuksesta on julkaistu lukuisia elämäkertoja. Laajin ja merkittävin on hänen oppilaansa, kirjallisuudentutkija Valfrid Vaseniuksen kirjoittama kuusiosainen Zacharias Topelius: Hans lif och skaldegärning (1912–1930). Topeliuksen tyttärenpoika Paul Nyberg, joka järjesti isoisänsä kirjallisen jäämistön Kansalliskirjastoon Topelius-kokoelmaksi, julkaisi tämän päiväkirjat nimellä Zacharias Topelius dagböcker (1918–1924) ja valikoimia tämän kirjeenvaihdosta nimellä Konstnärsbrev (1956–1960) sekä elämäkerran Zachris Topelius: En biografisk skildring (1949). Topeliuksesta on julkaistu myös runsaasti historiallisia ja kirjallisuustieteellisiä erikoistutkimuksia, kuten Matti Klingen Idylli ja uhka: Topeliuksen aatteita ja politiikkaa (1998).
Topeliuksen kootut teokset on julkaistu kahdesti, ensin ruotsiksi vuosina 1904–1907 ja sitten suomeksi 1929–1939. Näihin teossarjoihin sisältyvät kuitenkin vain Topeliuksen kaunokirjalliset teokset, eivät esimerkiksi hänen sanomalehtikirjoituksensa, päiväkirjansa tai kirjeenvaihtonsa. Svenska Litteratursällskapet i Finland pani alulle vuonna 2005 Zacharias Topelius skrifter -edition, jonka tavoitteena on julkaista ”kirjalliset teokset ja muu kirjallinen jäämistö mahdollisimman kattavasti”. Editio on digitaalinen ja vapaasti käytettävissä, ja osa aineistosta julkaistaan painettunakin. Syksyyn 2022 mennessä editiota on julkaistu 23 osaa.
Teoksia
pienoiskuva|”[[Koivu ja tähti|Koivun ja tähden” alkusivu. Vuonna 1893 ilmestynyt suomenkielinen laitos.]]
Suomen Naiskuoroliitto
Suomen Naiskuoroliitto ry (SNKL) on vuonna 1945 perustettu suomalaisten naiskuorojen valtakunnallinen keskusjärjestö. Siihen kuuluu noin 80 kuoroa ja 2 000 laulajaa.
SNKL on toiminut perustamisestaan alkaen itsenäisenä erikoisliittona Sulasolissa, Suomen Laulajain ja Soittajain Liitossa. Liiton tehtävänä on edistää, kehittää ja tukea naiskuoromusiikkia sekä naiskuorojen ja -laulajien tavoitteellista musiikin harrastamista.
SNKL:n toimintaan voivat osallistua sääntöjen mukaan jäseneksi rekisteröityneet yhdistykset ja yksityishenkilöt. Jäsenyhdistyksiksi voivat liittyä muun muassa rekisteröidyt naiskuorot, naislauluyhtyeet ja yhteisöt. Naiskuoromusiikista kiinnostuneet yksityishenkilöt voivat liittyä kannattajajäseniksi.
Liiton päivittäistä järjestötoimintaa ja hallintoa pyörittää liiton hallitus, jonka kokoonpano valitaan sääntöjen mukaisesti yhdistyksen vuosi- eli liittokokouksessa. Musiikkiin liittyvät asiat on keskitetty liiton taiteellisen johtajan ja musiikkivaliokunnan tehtäväkenttään.
Naiskuorolaulun harrastamista SNKL tukee, edistää ja kehittää muun muassa järjestämällä jäsenistölleen koulutusta ja tapahtumia. Vuosittain järjestetään esimerkiksi laulumerkkien harjoittelu- ja suoritusleirejä, sekä naiskuorolaisia kaikkialta Suomesta yhteen tuovat Naiskuoropäivät.
Naiskuoromusiikkia SNKL tukee, edistää ja kehittää muun muassa tilaamalla sävellyksiä ja sovituksia, sekä julkaisemalla ja välittämällä uutta ja perinteisempää naiskuoroille tehtyä tai sovitettua musiikkia.
Tone mapping
Tonemapping-algoritmit pyrkivät vähentämään kuvanlaajuista kontrastia ilman että paikallinen kontrasti samalla vähenee. Tämän tekemiseksi eri tonemapping-algoritmit käyttävät eri periaatteita, jotka johtavat ihmisen näköaistin kannalta enemmän tai vähemmän luonnollisiin kuviin.
Bolavenin ylänkö
pienoiskuva|Bolavenin ylängön kartta. pienoiskuva|Kylätie ylängöllä. Bolavenin ylänkö on hedelmällinen, keskimäärin 600 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva ylänköalue Laosin eteläosassa, pääosin Champasakin provinssin alueella. Ylängöllä tuotetaan kahvipapuja, teetä, vihanneksia, mausteita ja hedelmiä. Ylänkö on saanut nimensä alueen suurimman heimoyhteisön lavenien mukaan. Yhdysvallat pommitti aluetta Vietnamin sodan aikaan.
Merisiilit
Merisiilit (Echinoidea) ovat piikkisen pallon muotoisia, piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Luokkaan kuuluu noin 940 lajia. Aikuinen yksilö on halkaisijaltaan tyypillisesti 3–10 cm. Ne etenevät merenpohjalla imujalkojensa avulla. Merisiilit voivat elää jopa 20 vuotta.
Joidenkin merisiilien piikit voivat aiheuttaa kivuliaan tulehduksen, jos niiden päälle astuu. Tiettyjä merisiililajeja voi pitää merivesiakvaariossa. Merisiilin mätiä käytetään esim. Japanissa ruoanlaitossa, etenkin sushiannoksissa.
Othmane Belfaa
Othmane Belfaa (s. 18. lokakuuta 1961) on aktiiviuransa päättänyt algerialainen korkeushyppääjä. Hän saavutti sisäratojen MM-kisoista korkeushypyn pronssia vuonna 1985. Ennätyksekseen Belfaa hyppäsi tuloksen 228 cm vuonna 1983.
Merisiilit
225px|thumb|left|Merisiilin pinnanalainen tukiranka. 225px|thumb|left|Merisiilin tukiranka sivulta katsottuna. Useimmat merisiililajit ovat kasvinsyöjiä. Ne voivat syödä kaikkia levälajeja, myös kalkkipitoisia leviä, kuten Halimeda. Merisiilejä pidetään koralliriuttojen avainlajeina: jos merisiilit vähenevät, levät ottavat vallan ja koko biotooppi muuttuu. Kylmemmissä vesissä runsastuneet levät saattavat myös aiheuttaa melkoista tuhoa rakkolevämetsille.
Vaikka merisiilejä suojaa piikikäs kuori, ne eivät ole turvassa eläimiltä, jotka ovat erikoistuneet niiden pyyntiin. Tällaisia ovat esim. merisaukko ja merikissa. 1800-luvun puolivälissä merisaukot vähenivät rajusti Amerikan länsirannikolta. Sen seurauksena merisiilien määrä kasvoi räjähdysmäisesti.
Terävä puolustautuminen
Merisiilien terävät piikit suojaavat hyvin eläintä petoja vastaan. Niiden piikit voivat olla jopa 30 senttimetrin mittaisia, ja tavallisesti ne pitävät pedot loitolla. Piikkien pisto aiheuttaa kipua, ja lisäksi joidenkin lajien piikeistä vuotaa myrkkyä. Pahimmillaan piikkien pisto voi aiheuttaa verenmyrkytyksen. Kivun lisäksi myrkyn vaikutuksia ovat mm. pahoinvointi, puutuminen ja hengitysvaikeus.
Merisiilien historia
Merisiilejä on ollut maapallolla jo satoja miljoonia vuosia. Merisiilit ilmestyivät maapallolle ordovikikaudella (n. 490–443,5 miljoonaa vuotta sitten), eli ne kuuluvat vanhimpiin eläimiin. Niiden fossiileja on löydetty mm. Virosta, Ranskasta ja Australiasta.
Inostrancevia
Inostrancevia on sukupuuttoon kuollut Gorgonopsia-alalahkoon kuuluva terapsidisuku. Nämä terapsidit olivat suurikokoisia lihansyöjiä, jotka elivät myöhäisellä permikaudella. Inostrancevia on nimetty paleontologi Aleksandr Inostrantsevin kunniaksi.
Sukuun luetaan kolme lajia: Inostrancevia alexandri, Inostrancevia latifrons ja Inostrancevia uralensis. Näistä I. alexandri tunnetaan kahdesta hyvin säilyneestä luurangosta. I. latifrons tunnetaan huonommin säilyneestä luurangosta ja I. uralensis vain aivokopan kappaleista. I. alexandrin kallo on pituudeltaan noin 51 cm, ja koko eläimen pituus on suunnilleen 2,7 metriä. I. latifrons on kooltaan suurempi. Inostrancevian fossiileja on löydetty Venäjältä.
Lippulaiva
Lippulaiva on sota-alus, jolta amiraalin arvoinen komentaja johtaa laivasto-osastoa. Lippulaivalla on lisäksi oma komentaja, joka on aluksen päällikkö. Amiraalia alempiarvoisemman komentajan alusta kutsutaan johtoalukseksi. Lisäksi merivoimille voidaan nimetä lippulaiva, vaikka aluksella ei olisi vakituista laivasto-osaston komentajaa. Tästä esimerkinä esimerkiksi Suomen merivoimien miinalaiva Pohjanmaa, joka toimi pitkään merivoimien lippulaivana. Pohjanmaan poistuessa käytöstä merivoimat todennäköisesti vuorottelee Hämeenmaa-luokan miinalaivoja lippulaivana.
Purjelaivojen aikakaudella lippulaiva oli yleensä laivaston suurin ja voimakkain alus, mutta nykyisin lippulaivojen tärkeimmät ominaisuudet ovat tehokkaat viestivälineet ja toimintatilat johtoportaalle. Tämän vuoksi nykyaikaisessa lippulaivassa on korkeatasoiset tietokoneet ja yhteydenpitojärjestelmät. Lisäksi on tehty joitakin varsinaisia komentoaluksia, kuten esimerkiksi yhdysvaltalainen Blue Ridge-luokka, mutta pääsääntöisesti komentoaluksen ominaisuudet sisällytetään riittävän kokoiseen taistelu- tai huoltoalukseen.
Kuuluisia lippulaivoja ovat esimerkiksi 1800-luvulla eläneen englantilaisen amiraali Horatio Nelsonin HMS Victoryn, Kristoffer Kolumbuksen Santa María sekä uponnut ruotsalainen Vasa. Victory on myös edelleen toisen merilordin lippulaiva ja näin ollen vanhin yhä palveluskäytössä oleva sota-alus. . Tunnettu on myös Moskva, joka oli Venäjän laivaston lippulaiva Mustallamerellä ja upposi huhtikuussa 2022 Venäjän hyökättyä Ukrainaan samana vuonna.
Kauppalaivastossa lippulaivaksi kutsutaan yleensä kunkin varustamon suurinta tai muuten huomattavinta alusta.
All and Everything
pienoiskuva|Englanninkielisen All and Everything -teoksen ensipainoksen etukansi. All and Everything (”Kaikki ja kaikesta”) on G. I. Gurdjieffin pääteos. Se on kolmiosainen sarja, jonka kirjoittaja alun perin suunnitteli koostuvaksi kymmenestä kirjasta.
Lippulaiva
Science fictionissa lippulaiva on avaruuslaivastoa komentava sotakäyttöön tarkoitettu avaruusalus. Kuuluisia tieteiselokuvissa esiintyviä lippulaivoja ovat esimerkiksi Star Trekin USS Enterprise ja Tähtien sodan Executor.
All and Everything
Sarjan ensimmäinen osa, Beelzebub’s Tales to His Grandson (1. painos 1950) (’Belsebubin tarinoita pojanpojalleen’) on kolmesta osasta selvästi mittavin yli 1200 sivullaan. Toinen osa, Meetings with Remarkable Men (1963) (suom. Kohtaamisia merkittävien henkilöiden kanssa) on vahvasti omaelämäkerrallinen ja sisältää muun muassa ainoat saatavilla olevat tiedot Gurdjieffin varhaisvaiheista. Kolmatta osaa, Life is Real Only Then, When ’I am’ (”Elämä on todellista ainoastaan, kun ’Minä olen’”) Gurdjieff ei alun perin suunnitellut julkaistavaksi, vaan vain lähimmän oppilaspiirinsä käyttöön, eikä hän ehtinyt saada käsikirjoitusta valmiiksi ennen kuolemaansa. Gurdjieffin oppilaat kuitenkin julkaisivat kirjan keskeneräisenä 1974.
Käännösluettelo
Elokuva
Muuta
Aiheesta muualla
Beelzebub's Tales to His Grandson
Meritähdet
Meritähdet (Asteroidea) ovat piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Niiden ruumiinmuoto muistuttaa tähteä, jossa yleensä on viisi sakaraa, tai viidellä jaollinen määrä. Meritähtien sakarat ovat suhteessa lyhyemmät ja leveämmät kuin lähisukulaisilla käärmetähdillä. Meritähden alapinnalla on putkijalat, joiden avulla meritähti liikkuu ja syö. Meritähdillä ei ole päätä eikä aivoja, ja niiden ruoansulatuselimistö on varsin yksinkertainen. Jotkut meritähdet ovat petoja, jotkut syövät kivien pinnalle muodostuvaa bakteerikasvustoa, jotkut levää ja jotkut pohjalietettä. Jotkut lajit ruokailevat pullauttamalla ruoansulatuselimistönsä vartalon aukosta ulos, valuttamalla ruoan päälle entsyymejä ja imaisemalla sulaneen ruoan sisäänsä yhdessä vatsapussinsa kanssa.
1990-luvun alussa meritähtiä tunnettiin noin 1 600 lajia kaikista maailman suolaisista meristä. Itämeren sisäosissa meritähtiä ei vähäisen suolapitoisuuden takia esiinny.
Meritähdet jaetaan seitsemään lahkoon, mutta niiden keskinäisistä sukulaisuussuhteista on eri näkemyksiä.
Neuvostopartisaanit
thumb|250px|Saksalainen teloitusryhmä työssään. thumb|250px|Teloitusryhmän johtaja viimeistelemässä. Neuvostopartisaanit olivat vastarintaliikkeen jäseniä, jotka taistelivat Neuvostoliiton puolella akselivaltoja ja sen myötäsotijoita vastaan toisessa maailmansodassa.
Saksan vastaisen Neuvostovastarintaliikkeen muodostaminen
Partisaanisodan ohjelma oli hyväksytty Neuvostoliiton Kansankomissaarien neuvostossa ja kommunistipuolueessa 29. heinäkuuta, 1941. Partisaanijoukot tuli muodostaa Saksan valtaamilla alueilla. Josif Stalinin pitämässään radiopuheessa 3. elokuuta 1941 mainitsi rajoittamattoman sodankäynnin poltetun maan taktiikan, jossa saksalaisille ei jätettäisi mitään toimivia rautateitä, teitä, tietoliikenneyhteyksiä, siltoja, varastoja ja rakennuksia. Stalin kehotti kansaa rintaman takaiseen sissisotaan eli partisaanisodan käyntiin. Adolf Hitler puhui 16. elokuuta, 1941 ja mainitsi, että kaikenlainen saksalaisten vastustaminen rangaistaisiin teloittamalla. Neuvostopartisaanit taistelivat Saksan rintaman selustassa Valko-Venäjällä, Ukrainassa, Baltian maissa, Venäjällä ja Puolassa.
Partisaaniyksikköjen kokoonpano
Neuvostopartisaanien järjestyessä ja sodan kestäessä yksiköiden koko kasvoi. Alueista ja ajankohdasta riippuen yksiköt saattoivat olla pieniä, mutta suurimmat koostuivat useista tuhansista miehistä. Saksalaisten tiedustelun ja havaintojen mukaan partisaaniyksiköiden kokoonpanot noudattivat seuraavaa kaavaa:
Lisäksi partisaaneilla oli omat viestiorganisaationsa, pioneeriyksiköitä, ratsuväkiosastonsa ja joskus jopa tykistöä ja panssarintorjuntatykistöä. Myös ilmateise tapahtuvasta huollosta vastasi oma organisaationsa.
Toiminta
Saksalaisten mukaan heihin kohdistuneen partisaanitoiminnan strateginen tarkoitus oli aiheuttaa mahdollisimman paljon haittaa miehittävälle osapuolelle. Kohteina olivat joukkojen lisäksi infrastruktuuri, kollaboraattorit, huolto, taistelukalusto ja tuotanto.
Saksalaisten käytössä ollutta infrastruktuuria pyrittiin heikentämään monin tavoin. Siltoja, teitä ja rautateitä tuhottiin räjäyttämällä. Viestintäyhteyksiä häirittiin erityisesti katkaisemalla puhelinkaapeleita ja kaatamalla tolppia. Yksittäisten kuljettajien kimppuun hyökättiin näiden ollessa liikkeellä tai lepopaikoilla. Suuria iskuja ja hyökkäyksiä kohdistettiin saksalaisjoukkojen lisäksi heidän huoltojuniinsa, lentokentille, päämajoihin sekä ammus- ja huoltovarikkoihin.
Kollaboraattoreita terrorisoitiin. Yön turvin monia vihollisen kanssa yhteistyötä tehneitä tai heidän kanssaan veljeilleitä ammuttiin. Vastaavilla ja muilla keinoilla pyrittiin estämään paikallisia värväytymästä saksalaisten tukijoukoiksi.
Neuvostopartisaanit Suomen rintamalla
Partisaanien joukkojen vahvuus oli arviolta 5 000 partisaania Suomen rintamalla, vaikkakin joukkojen tavallisin vahvuus oli 1 500–2 300 partisaania. Suomalaisvaltauksen alkaessa Karjalassa 24 000 paikallista etnistä venäläistä (ainakin puolet heistä) oli sijoitettu internointi- ja työleireille ja 4 000–7 000 henkilöä heistä kuoli, useimmat nälkään kevään ja kesän 1942 aikana. Myös erottelu koulutuksessa ja terveydenhoidossa karjalaisten ja venäläisten välillä aiheuttivat katkeruutta venäläisväestön keskuudessa. Nämä tehdyt toimet saivat paikallisen etnisen venäläisväestön hyväksymään partisaanien hyökkäykset. Neuvostopartisaanit suorittivat jatkosodan aikana yhteensä 45 iskua suomalaisiin kyliin ja yksittäisiä henkilöitä vastaan. Lisäksi hyökättiin yksittäisiä ajoneuvoja ja ajoneuvosaattueita vastaan. Suomalaisia siviilejä surmattiin yhteensä 181 henkeä.
Kesällä 1942 käytiin Itä-Karjalan partisaanitaistelu jossa Suomen miehittämän Itä-Karjalan alueelta kootut miehet ja naiset muodostivat 1. Partisaaniprikaatin. Sen jäsenistä monet olivat vakaumuksellisia kommunisteja ja komsomoleja. Prikaatin tarkoituksena oli suorittaa mittavia tuhoamistehtäviä suomalaisten selustan komentopaikoissa ja huoltokeskuksissa. Se ei onnistunut alkuperäisessä tavoitteessaan mutta suomalaiset joutuivat verisiin taisteluihin prikaatia jäljittäessään.
Yksi raaimmista partisaanihyökkäyksistä tapahtui Lämsänkylässä, Kuusamossa 18. heinäkuuta, 1943, jossa partisaanit iskivät yksinäiseen taloon ja tappoivat seitsemän siviiliä, joukossa oli kuuden kuukauden ikäinen lapsi ja kolmen vuoden ikäinen lapsi, ennen pakenemistaan.
Petroskoissa sijaitsevan Karjalan kansallisarkiston dokumenttien mukaan Karjalan rintaman partisaanien pääosastoja oli 35, mutta ryhmiä oli nimetty myös päällikkönsä mukaan. Tutkijoiden mukaan partisaaneista oli suomalaisia ja karjalaisia noin 15 prosenttia eli enemmän, kuin heidän suhteellinen osuutensa Karjalan asukkaista. Ensimmäinen partisaaniosastoista oli nimetty punaupseeri Toivo Anitikaisen mukaan, mutta Antikaista itseään ei enää lähetetty rintamalle. Myös entiset punakaartilaiset ja punaupseerit Bruno Lahti ja Toivo Suotaila komensivat neuvostopartisaanien osastoa, Lahti Taistelulippua ja Suotaila Poljarnikia.
Marc Ravalomanana
Marc Ravalomanana (s. 12. joulukuuta 1949) on madagaskarilainen poliitikko. Hän oli Madagaskarin presidentti vuodesta 2002 vuoteen 2009.
Ravalomananasta tuli Madagaskarin pääkaupungin, Antananarivon pormestari vuonna 1999. Hän osallistui presidentinvaaleihin 16. joulukuuta 2001 ja voitti ne. Kun Ravalomanana julisti voittaneensa vaalit, hänen vastustajansa ja edellinen presidentti Didier Ratsiraka teki samoin. Erinäisten konfliktien jälkeen Ravalomanana julisti itsensä Madagaskarin presidentiksi 22. helmikuuta 2002. Oikeusistuin vahvisti hänen voittonsa 29. huhtikuuta ja hän astui viraansa virallisesti 6. toukokuuta 2002. Presidenttiys oli kuitenkin kiistanalainen ennen kuin Ratsiraka menetti suuren osan maakunnista ja joutui maanpakoon 5. heinäkuuta.
Vuoden 2009 tammikuussa ja helmikuussa Madagaskarilla järjestettiin mielenosoituksia hallitusta ja Ravalomananaa vastaan. Mielenosoituksiin  osallistui kymmeniä tuhansia opposition kannattajia, jotka ovat vaatineet Ravalomananan eroa. Oppositiojohtaja Andry Rajoelina syytti Ravalomananaa julkisten varojen väärinkäytöstä ja maan ajamisesta kohti diktatuuria. Helmikuun 7. päivänä poliisi ampui 28 mielenosoittajaa ja haavoitti yli 200:a. Vastalauseena tapaukselle puolustusministeri Cecile Manorohanta ilmoitti eroavansa. Yhteensä yli sata mielenosoittajaa kuoli mielenosoitusten aikana.
16. maaliskuuta 2009 armeija otti haltuunsa presidentinpalatsin ja keskuspankin ja ilmoitti pyrkivänsä presidentin syrjäyttämiseen. Seuraavana päivänä Ravalomanana ilmoitti eroavansa. Hän siirsi presidentin ja pääministerin valtuudet armeijalle. Armeija nimitti maan uudeksi presidentiksi oppositiojohtaja Andry Rajoelinan.
Joulukuun 2018 presidentinvaaleissa Ravalomanana hävisi toisella kierroksella toiselle entiselle presidentille Andry Rajoelinalle. Ravalomanana ei tunnustanut tulosta, vaan syytti vaalivilpistä. Madagaskarin perustuslakituomioistuin julisti tammikuussa 2019 Rajoelinan voittajaksi ja Rajoelina aloitti Madagaskarin uutena presidenttinä.
Campania-luokka
Campania-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun panssarikansiristeilijän muodostama alusluokka.
Red Crag
Red Crag (RCG) on Itä-Englannissa oleva punaista maata sisältävä kerrostuma, joka on noin 2,6 miljoonaa vuotta vanha ja osuu nykyisen laskutavan mukaan pleistoseenin jääkausien alkuun (Gela-vaihe). Tämän seudun kerrostumien nimissä esiintyvä termi crag tarkoittaa simpukan- tai kotilonkuorta sisältävään hiekkaa. Red Cragin punainen väri johtuu rautayhdisteistä.
Itä-Angliassa sijaitseva Red Crag on hiekkaista ja mereistä. Kerrostumasta löytyy paikoin ns. kryogeenisiä, jäätymiseen liittyviä tekijöitä eli merkkejä ikiroudasta. Punainen kerrostuma on terävärajainen, alempana kerrostuma on muuttumaton. Kerrostumasta ovat kalsiittimineraalit poistuneet ja punainen rauta jäänyt jäljelle. Oletetaan tämän tapahtuneen ikiroudan sulaessa aina kesäisin. Sulavesi on muokannut liuottamalla mineraaleja. Red Cragiin on joutunut mm. mioseenikauden hain hampaita. Red Cragia on löydetty mm. Ludhamista.
The Lobster
The Lobster on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut dystopinen draamakomedia, jonka on ohjannut Giórgos Lánthimos. Elokuva kertoo yhteiskunnasta, jossa yksinolo on kielletty ja ihmisellä on 45 päivää aikaa löytää kumppani tai hänet muutetaan valitsemakseen eläimeksi.
Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla ja oli ehdokkaana Kultaisen palmun -saajaksi. Elokuva voitti tuomariston palkinnon.
Juoni
Davidin (Colin Farrell) vaimo jättää hänet toisen likinäköisen miehen vuoksi. Yksineläminen ei ole sallittua, joten David ja hänen koiraksi muutettu veljensä siirretään hotelliin, jossa hänellä on 45 päivää aikaa löytää uusi kumppani. Jos kumppanin löytäminen ei onnistu tavoiteajassa, ihminen muutetaan valitsemakseen eläimeksi. David haluaa että hänet muutetaan hummeriksi, sillä ne elävät yli 100-vuotiaaksi ja ovat siniverisiä.
Hotellin asukkaat elävät hotellinjohtajan (Olivia Colman) tiukan kurin alla tehden kaiken yksin. He saavat esimerkiksi harrastaa vain sellaisia urheilulajeja, joita voi harrastaa yksin ja he myös syövät ateriansa jokainen omassa pöydässään yksin. Hotellin sääntöjen mukaan masturbointi on kiellettyä ja asukkaiden tulee osallistua parisuhteen iloista kertoville propagandaluennoille. Joka päivä asukkaat metsästävät nukutusnuolilla läheisessä metsässä asuvia kapinallisia Yksinäisiä, ja he saavat jokaisesta onnistuneesta kiinniotetusta Yksinäisesta lisäpäivän hotellissa.
Parinvalinnassa tärkeätä on että kumppaneilla on joku heitä yhdistävä ominaisuus, kuten hyvä lauluääni, likinäköisyys, ontuminen tai usein toistuvat nenäverenvuodot. Potentiaalisen kumppanin löytyessä asukkaat saavat parihuoneen ja he saavat harrastaa ryhmäliikuntalajeja. Viimeiseksi parisuhde testataan kahden viikon ”lomalla” huvijahdilla ennen sopeuttamista takaisin yhteiskuntaan. David tutustuu hotellissa keksejä rakastavaan naiseen (Ashley Jensen), ontuvaan mieheen (Ben Whishaw) ja puhevikaiseen mieheen (John C. Reilly). Heistä ontuva mies aloittaa suhteen nenäverenvuotonaisen (Jessica Barden) kanssa valehtelemalla kärsivänsä itsekin usein nenäverenvuodoista. David valitsee parikseen sydämettömän naisen (Angelikí Papoúlia) ja teeskentelee olevansa yhtä tunteeton.
Kun sydämetön nainen tappaa Davidin veljen, David jää kiinni valheestaan ja päätyy metsään elämään Yksinäisten kanssa. Heidän johtajansa (Léa Seydoux) pitää yllä tiukkaa kuria, esimerkiksi kaikkien tulee kaivaa valmiiksi oma hautansa ja ryhmän jäseniltä on kielletty flirttailu. Ryhmän jäsenet tekevät retkiä tavalliseen yhteiskuntaan teeskennellen olevansa pariskuntia. Yksinäiset tekevät myös hyökkäyksen hotelliin sinne soluttautuneen sisäkön (Ariane Labed) avulla. Ajan kuluessa David ja likinäköinen nainen (Rachel Weisz) ihastuvat ja johtaja rankaisee naista sokaisemalla hänet.
Tuotanto
Elokuva rahoitettiin usean eri toimijan yhteistyönä jossa mukana olivat muun muassa British Film Institute (Iso-Britannia), Irish Film Board (Irlanti) sekä CanalPlus ja Cinéma Multimédia Communication (Ranska).
Elokuva kuvattiin kuudessa viikossa 24. maaliskuuta ja 9. toukokuuta välisenä aikana vuonna 2014 Kerryn kreivikunnassa Irlannissa.
Counting Crows
Counting Crows on vaihtoehtorockia soittava yhtye Kalifornian Berkeleystä. Yhtye nousi kuuluisuuteen vuonna 1993 esikoisalbumillaan August and Everything After.
Historiaa
Laulaja Adam Duritz ja kitaristi Dave Bryson perustivat Counting Crowsin vuonna 1991. Yhtye aloitti akustisena duona soittaen Berkeleyssä ja San Franciscossa.
Vuonna 1993 yhtye oli kasvanut kolmella jäsenellä. Bassoa soitti Matt Malley, koskettimia Charley Gillingham ja rumpuja Steve Bowman.
Yhtye esiintyy Helsingin Kulttuuritalolla 28. helmikuuta 2022.
Tokko (joki)
thumb|upright|[[Oljokman valuma-alue. Tokko on kuvan yläosassa Oljokman länsipuolella.]] Tokko on Tšaran oikea sivujoki Sahan tasavallassa itäisessä Siperiassa. Tokon pituus on 446 kilometriä ja valuma-alue 23 100 km2. Virtaama on keskimäärin 220 m3 sekunnissa.
Brasilianportugali
Brasilianportugali on Brasiliassa käytettävä portugalin kielen murre. Sitä puhuu Brasiliassa 210,4 miljoonaa ihmistä. Lisäksi sitä puhuvat maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä erityisesti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Portugalissa ja Japanissa. Myös Brasilian portugali jakautuu useisiin eri murteisiin, jotka ovat kaikki keskenään ymmärrettäviä. pienoiskuva|Puhuttua brasilianportugalia Portugalissa asuvat portugalin kielen puhujat ymmärtävät Brasilian portugalia yleensä ongelmitta. Brasilialaisilla voi kuitenkin olla ongelmia Portugalissa puhuttavan portugalin ymmärtämisessä pääasiassa ääntämiserojen takia.
Brasilianportugalin ja portugalinportugalin välinen ero on suunnilleen yhtä iso kuin englannin englannin ja amerikanenglannin välillä. Suurimmat erot Brasilian portugalilla ja Portugalin portugalilla ovat ääntämisessä ja sanastossa.
Kielioppi
Sinuttelu/teitittely eroaa hieman: euroopanportugalissa käytetään muotoja tu, você ja o senhor/a senhora joista tu-muotoa käytetään yleensä hyvien ystävien, ja nuorison kesken, você-muotoa käyttävät esimerkiksi kollegat keskenään työpaikalla ja o senhor/a senhora muotoa käytetään yleisesti teitittelynä. Brasilianportugalissa tu-muotoa ei käytetä lainkaan, sen on korvannut täysin você-muoto ja teitittely on harvinaisempaa.
Sanasto
Sanasto on suurimmilta osin sama, mutta myös siinä on joitakin eroja Portugalin ja Brasilian välillä. Brasilian portugalissa on muun muassa joitakin lainasanoja, joita muualla puhutussa portugalissa ei esiinny. Myös 1900-luvun uusien keksintöjen nimet eroavat yleensä toisistaan. Lainasanoja on saatu muun muassa tupi-guaraní-kielistä ja espanjasta. Lähde:
Oikeinkirjoitus
Oikeinkirjoituserojakin on, esimerkiksi brasilianportugalissa portugalin sana directório kirjoitetaan diretório. Brasiliassa sanojen kirjoitusasu on lähempänä lausuntaa, ja useista sanoista on pudotettu ääntymättömiä konsonantteja. Brasilian ja Euroopan Portugalin eroja pyritään häivyttämään Acordo Ortográfico da Língua Portuguesa de 1990 -sopimuksella, joka muutti kaikissa sopijamaissa käytettyä oikeinkirjoitusta pääasiassa foneettiseen (Brasilian) suuntaan.
Portugalin ja Brasilianportugalin oikeinkirjoituksen säännölliset erot. *(tähti) silloin, kun sanalla on olemassa säännönmukaisesti poikkeava brasilialainen oikeinkirjoitusasu. Seuraavat ohjeet pätevät näissä tapauksissa:
Träume sind für alle da
Träume sind für alle da on Windin esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 23 maan joukosta sijalle 16. 27 pisteellä.
Brown Swiss (nautarotu)
Brown Swiss on Sveitsissä kehitetty nautarotu. Se on keskikoinen ja väriltään ruskeanharmaa nautarotu. Se on yleensä perinnöllisesti sarvellinen. Faba ylläpitää kyseisen rodun kantakirjaa Suomessa. Faba on karjantuottajien osuuskunta jonka tavoite on kar­jan li­sään­ty­mi­sen, ja­los­ta­mi­sen ja ter­vey­den pa­ran­ta­mi­nen.
Rodun kuvaus
Rotu on tunnettu säyseästä ja rauhallisesta luonteesta. Sillä on vankkarakenteiset jalat, ja se on muutenkin raskasta tekoa. Lehmä painaa 600 kilon molemmin puolin ja täysikasvuinen sonni voi painaa kiloa. Sen maidon rasva-proteiinisuhde on hyvin juuston valmistukseen sopiva. Se on myös pitkäikäinen rotu.
Yhdysvalloitoihin rotua tuotiin ensimmäisen kerran vuonna 1869, jolloin maahan tuotiin 25 sonnia ja 140 lehmää. Nykyään Yhdysvalloissa on niitä noin 7–8 miljoonaa. Siellä rotua pidetään ensisijaisesti lypsyrotuna, muualla sitä kasvatetaan myös lihan vuoksi.
pienoiskuva|Rodun nimestä huolimatta näiden nautojen värit vaihtelevat harmaa Brown Swiss. 300px|pienoiskuva|Brown Swissin värit vaihtelevat harmaasta, ruskeaan–tummanruskeaan, ne saattavat myös olla miltei valkoisiakin.
Makro-objektiivi
Makro-objektiivi on kameraobjektiivi, joka kykenee projisoimaan pieniä kohteita kameran kennolle lähes luonnollisessa koossa, ja jota käytetään lähikuvauksessa. Makro-objektiivin suurennosta ilmaistaan suurennoskertoimella siten, että 1.0 tarkoittaa kohteen projisoitumista kennolle luonnollisen kokoisena, ja 0.5 tarkoittaa kohteen projisoitumista puolet luonnollisesta koosta (yhdessä ulottuvuudessa, ja pinta-alan suhteen neljäsosana.) Suurennuskertoimen merkitys riippuu kennon koosta. Esim. 35 mm:n kamerakennolla varustettujen kameroiden makro-objektiivien suurennuskerroin 0.5 vastaa Micro Four Thirds -järjestelmän suurennuskerrointa 1.0, koska jälkimmäisissä kenno on diagonaaliltaan puolet ja pinta-alaltaan neljäsosa, ja kennon täyttämiseen edellisen osalta vaatii suurempaa suurennoskerrointa. Tämän vuoksi monet makrokuvausta harrastavat keskittyvät mahdollisimman pienikennoisiin kameroihin. Makro-objektiivien yhteydessä käytetään usein loittorenkaita (extension tube), jotka mahdollistavat objektiivin ja kohteen välisen välimatkan pienentämisen, ja siten suuremmat suurennoskertoimet. Pidempi loittorengas johtaa suurempaan suurennoskertoimeen. Loittorenkaat eivät sisällä optiikkaa. Paremmat loittorenkaat välittävät kameran ja objektiivin välisen sähköisen yhteyden, jota tarvitaan esim. automaattitarkennusta ja valotuksen määräävän aukon ohjaamista varten. thumb|[[Lähilinssi]]
Homobaari
thumb|Ravintola Stonewall New Yorkissa. Homobaarilla tarkoitetaan baaria tai yökerhoa, jonka asiakaskunta koostuu lähinnä seksuaalivähemmistöistä.
Suomen ensimmäinen homobaari, Gay Gambrini, perustettiin Helsingissä vuonna 1984. Itseään avoimesti homobaareina mainostavat ravintolat yleistyivät Suomessa 1990-luvulla. Nykyisiä Suomessa olevia homobaareja ovat muun muassa Mixei ja DTM.
Heraion (kaupunki)
Heraion eli Heraion Teikhos  oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisessa Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Tekirdağin maakunnan Karaevlia.
Maantiede
Heraionin kaupunki sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren pohjoisrannikolla. Samalla rannikolla siitä länteen sijaitsivat Bisanthe ja Panion, ja itään Perinthos ja Selymbria. Heraionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia
Heraion oli kreikkalainen siirtokunta, ja sen emäkaupungiksi mainitaan yleensä Samos. Toisaalta on ehdotettu, että se olisi perustettu läheisestä Perinthoksesta käsin, joka itse oli Samoksen siirtokunta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Hēraiitēs, Hēraitēs ja Hēraeitēs.
Heraionin vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. 300-luvulla eaa. kuningas Kersoblepteen aikana kaupunki oli traakialaisten hallussa. Filippos II valtasi sen Makedonialle vuonna 352 eaa. Joissakin roomalaisaikaisissa lähteissä kaupunki esiintyy nimimuodoissa Aerea, Hiereo, Hiererum ja Ereon.
Rakennukset ja löydökset
Nimen perusteella kaupunki on ollut linnoitus, joka on ollut ympäröity muurein. Samoin nimestä voidaan päätellä, että siellä olisi ollut Heralle omistettu pyhäkkö. Kaupungin paikalta on löydetty klassiselle, hellenistiselle ja roomalaisella kaudella ajoitettuja jäänteitä.
Jaakko Terenttilä
Jaakko Sakari Toiviainen, kirjailijanimi Jaakko Terenttilä (14. maaliskuuta 1917 Metsäpirtti – 25. huhtikuuta 1981 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Angelic Upstarts
Angelic Upstarts on vuodesta 1977 toiminut englantilainen punk rock-yhtye. Se on tunnettu antifasistisista ja vasemmistolaisista sanoituksistaan. Yhtye liitetään myös ei-rasistiseen skinhead-kulttuuriin. Angelic Upstartsia pidetään yhtenä Britannian 1970-luvun lopun punk-aallon poliittisimmista yhtyeistä.
Angelic Upstartsin kaupallisesti menestyneimmät albumit ovat yhtyeen neljä ensimmäistä julkaisua, jotka kaikki nousivat Britannian albumilistalle. Debyyttialbumi Teenage Warning oli korkeimmillaan sijalla 29 ja livealbumi Angelic Upstarts Live sijalla 27.
Kylmää joulua!
Kylmää joulua! on Poko Rekordsin vuonna 1978 promootiokäyttöön julkaisema joulumusiikkia sisältävä kokoelmalevy, joka sisältää eri esittäjien rock- ja punk-versioita perinteisistä joululauluista. Levyä painettiin tuolloin vain 500 kappaletta, ja sitä jaeltiin ilmaiseksi muun muassa yhteistyökumppaneille ja levyllä esiintyvien yhtyeiden lähipiirille. Vuonna 2007 levystä ilmestyi remasteroituna CD-versio, jota painettiin tuhatkunta kappaletta.
Albumin kannessa sanottiin B-puolen sisältävän Tampere Chamber Ensemble -nimisen orkesterin esittämän "Silent Night" -kappaleen, mutta tosiasiassa B-puolelle ei prässätty mitään.
Espen Bjørnstad
Espen Bjørnstad (s. 26. joulukuuta 1993) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Bjørnstad on osallistunut kerran nuorten hiihdon MM-kilpailuihin Liberecissä 2013. Siellä hän oli Norjan joukkueessa joukkuekilpailussa 6:s. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän oli 8:s ja 18:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi ja suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden ja oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 27:nneksi.
Bjørnstad kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Tšaikovskissa tammikuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pyeongchangissa helmikuussa 2017 kun hän oli 29:s. Ensimmäisen kerran hän pääsi kymmenen joukkoon vuotta myöhemmin Hakubassa oltuaan 5:s. Bjørnstadin oli 4:s Lillehammerissa normaalimäen ja 5 km:n kilpailussa 30. marraskuuta 2018. Kaksi päivää myöhemmin hän oli 6:s suurmäen ja 10 km:n kilpailussa. Bjørnstad saavutti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa oltuaan toinen Chaux-Neuven ensimmäisessä osakilpailussa tammikuussa 2019. Toisen kerran hän sijoittui palkintokorokkeelle Oslossa maaliskuussa oltuaan kolmas. Maailmancupkauden 2018−2019 kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Kaudella 2019–2020 Bjørnstad sijoittui Rukan ensimmäisessä kilpailussa toiseksi. Trondheimissa hän oli kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui Klingenthalin päätösviikonlopun jälkimmäisessä kilpailussa toiseksi. Kaudella 2021–2022 hän oli Otepään yhteislähtökilpailussa toinen.
Bjørnstad on kilpaillut myös yhdistetyn continental cupissa, missä hän on ollut parhaimmillaan kaksi kertaa kolmas.
Lothar III
thumb|Lothar III:n sinetti Lothar III (1075–1137) oli Saksin herttua (1106), Saksan kuningas (1125) ja Pyhä Rooman keisari vuodet 1133–1137. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta tytär Gertrude Saksilainen, joka meni naimisiin Baijerin herttua Henrik Ylpeän kanssa.
Pihlajakoski
thumb|Päijänteen höyrylaivat [[S/S Jyväskylä|Jyväskylä, Suomi, Taru ja Tehi Pihlajakosken laiturissa 1936.]] Pihlajakoski on kylä Kuhmoisten kunnan koillisosassa Päijänteen rannalla, 20 kilometriä kirkonkylältä. Pihlajakoskella on ollut pysyvää asutusta ainakin 1540-luvulta lähtien. Kylän nimi viittaa sen läpi virtaavaan Pihlajakoskeen. Maanteitse kylään saavutaan Pihlajakoskentietä, joka kääntyy 24-tieltä Harjunsalmelta, josta matkaa on 4 km. Pihlajakosken kylän asutus sijoittuu Ison Pihlajajärven ja Päijänteen sekä useiden pienempien järvien ja lampien lomaan.
Pihlajakoski valittiin Keski-Suomen Vuoden kyläksi vuonna 2003. Pihlajakosken sataman alue on kylämaisemaa vanhoine rakennuksineen, peltoaukeamineen, laivalaitureineen ja rantamakasiineineen. Kylän kaakkoispuolella, Pyhänpään tien tuntumassa, on Pyhänpään kalliomaalausten alue.
Pihlajakoski on Pekko Aikamiespoika -elokuvien kuvauspaikka, joka esittää kuvitteellista Tyräahon kylää. Elokuvien tuottajana ja leikkaajana oli Jorma K. Lehtonen, joka edelleen pitää elokuvakylää Pihlajakoskella.
Aleksandr Bulygin
thumb|Aleksandr Bulygin vuonna 1905. Aleksandr Grigorjevitš Bulygin (18. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1851 – 5. syyskuuta 1919 Rjazan, Neuvosto-Venäjä) oli Venäjän keisarikunnan sisäministeri vuoden 1905 vallankumouksen aikana helmikuusta marraskuuhun 1905. Venäjälle vuonna 1905 suunniteltua neuvoa-antavaa kansanedustuslaitosta kutsutaan hänen mukaansa Bulyginin duumaksi.
Bulygin syntyi vanhaan aatelissukuun. Hän valmistui keisarillisesta lainopillisesta koulusta vuonna 1871 ja toimi sen jälkeen virkamiehenä Venäjän oikeusministeriön, sisäministeriön ja oikeuslaitoksen palveluksessa muun muassa Kiovassa, Saratovissa ja Riiassa. Bulygin nimitettiin vuonna 1879 vankeinhoitohallinnon tarkastajaksi, ja hänet valittiin vuonna 1881 Zaraiskin kihlakunnan aateliston johtajaksi. Hän oli Tambovin varakuvernöörinä vuosina 1886–1887, Kalugan kuvernöörinä 1887–1893, Moskovan kuvernöörinä 1893–1902 ja Moskovan kenraalikuvernöörin, suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin apulaisena 1902–1905. Hän auttoi Moskovan poliisijohtajaa Sergei Zubatovia poliisin ohjailemien työväenjärjestöjen perustamisessa.
Bulygin nimitettiin sisäministeriksi Pjotr Svjatopolk-Mirskin tilalle Pietarin verisunnuntain jälkeen helmikuussa 1905. Kun keisari Nikolai II maaliskuussa 1905 antoi määräyksen neuvoa-antavan kansanedustuslaitoksen perustamisesta, hanke annettiin Bulyginin johtaman kokouksen valmisteltavaksi. Tämä valtakunnanduuman alkuperäinen suunnitelma, jossa äänioikeus olisi ollut rajoitettu, tunnetaan Bulyginin duumana. Nikolai vahvisti sen perustamisen elokuussa 1905, mutta lokakuussa puhjennut yleislakko pakotti keisarin antamaan lokakuun manifestin, joka laajensi äänioikeutta ja antoi duumalle lainsäädäntövallan. Bulygin erosi Sergei Witten hallituksen nimittämisen yhteydessä 4. marraskuuta 1905. Hänet nimitettiin samana vuonna Venäjän valtakunnanneuvostoon.
Bulygin johti komiteaa, joka valmisteli Romanovin dynastian 300-vuotisjuhlia vuonna 1913. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän vetäytyi tilalleen Rjazanin kuvernementtiin. Hänet pidätettiin ja teloitettiin Tšekan paikallisosaston määräyksellä syyskuussa 1919.
HS Vperjod
Vperjod oli venäläinen sairaalalaiva, jonka Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM U-38 torpedoi 8. heinäkuuta 1916.
Rakentaminen
Alus rakennettiin 1898 Stabilimento Tecnico Triestinolla Triestessä Azov Black Sea Steamship Companylle.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailmansodan alettua Vperjod muutettiin sairaalalaivaksi ja käskettiin Mustallemerelle evakuoimaan haavoittuneita venäläisiä sotilaita.
Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM U-38 torpedoi 8. heinäkuuta 1916 sairaalalaivan Mustallamerellä Rizehin ja Batumin välissä. Alus upposi nopeasti. Sillä ei ollut haavoittuneita, mutta seitsemän miehistönjäsentä sai surmansa. Eloonjääneet pelastettiin lyhyen ajan kuluttua.
Ferdinand
Nimi on ollut Suomen almanakassa vuosina 1739–1928, mutta nykyisin se löytyy vain ruotsinkielisestä nimipäiväkalenterista. Ferdinandin nimipäivä on 3. huhtikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on nimi Ferdinand on annettu Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä tasan 2 400 henkilölle.
Hans Kollhoff
pienoiskuva| Kollhoff-torni [[Berliini|Berliinissä (Potsdamer Platz) ]] pienoiskuva| [[Main Plaza Frankfurtissa ]] pienoiskuva| Eurooppa-talo, [[Unter den Linden 78, Mitte, Berliini. Rakennettu vuosina 1997-1999. ]]
Hans Kollhoff (s. 18. syyskuuta 1946 Bad Lobenstein, Thüringen), on saksalainen arkkitehti ja ETH Zürichin emeritusprofessori.
Elämä
Kollhoff opiskeli arkkitehtuuria Karlsruhen yliopistossa vuosina 1968-1973 ja Wienin teknillisessä yliopistossa vuonna 1974. Vuonna 1975 hän valmistui Karlsruhessa Ottokar Uhlin johdolla. Sen jälkeen hän oli stipendiopiskelija Cornellin yliopistossa New Yorkissa ja oli siellä vuoteen 1978 saakka Oswald Mathias Ungersin avustajana. Tämän jälkeen hän toimi Berliinin teknillisessä yliopistossa avustajana vuoteen 1983 saakka. Hän perusti oman arkkitehtitoimiston vuonna 1984, jossa hän työskenteli arkkitehti Helga Timmermannin kanssa. Vuodesta 1990 vuoteen 2012 hän toimi ETH Zurichin arkkitehtuurin ja rakentamisen professorina. Hän työskentelee Saksassa ja Euroopassa pääasiassa toimisto-, liike- ja asuinrakentamisen parissa.
Kansainvälinen kehitysjärjestö
Kansainvälinen kehitysjärjestö (, IDA) on osana Maailmanpankkia toimiva Yhdistyneiden kansakuntien (YK) perustama organisaatio. Se aloitti toimintansa 24. syyskuuta 1960. Sen tehtävänä on tukea kehitystä ja vakautta myöntämällä köyhimmille maille 30–40 vuoden lainoja, joihin tyypillisesti sisältyy lupaus 5–10 ensimmäisen vuoden korottomuudesta.
IDA:n alkupääoma oli 912,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen viisitoista perustajavaltiota olivat Australia, Etelä-Vietnam, Intia, Italia, Kanada, Kiina, Länsi-Saksa, Malesia, Norja, Pakistan, Sudan, Ruotsi, Thaimaa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Kahdeksassa kuukaudessa jäsenmäärä nousi 51:een ja nykyisin jäseniä on 172.
Härmälän kirjasto
Härmälän kirjasto on Tampereen Härmälässä sijaitseva kirjasto.
Kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1923 Rantaperkiön siirtokirjastoasemana. Kirjasto muutti vuonna 1953 kansakoulurakennukseen. Tuolloin kirjasto nimettiin Härmälän sivukirjastoksi.
Kirjasto peruskorjattiin 1981–1982.
Penkkipunnerrus
Penkkipunnerruksesta järjestetään myös omia kisoja, joihin ei kuulu muita liikkeitä.
Työskentelevät lihakset
Penkkipunnerrus kohdistuu eniten rintalihaksiin. Toissijaisia nostoon vaikuttavia lihaksia ovat tankoa rinnalta nostettaessa iso rintalihas sekä koko suorituksen ajan hartialihaksen etuosa. Käsien ojentajalihaksia tarvitaan lähinnä suorituksen loppuvaiheessa.
Oteleveys
Penkkipunneruksessa oteleveydellä on tärkeä merkitys. Kapealla otteella tehtäessä liike vaikuttaa enemmän ojentajiin kuin leveällä otteella tehtäessä. Liike tehostuu, kun kädet pidetään lähellä kylkiä. Leveällä otteella taas liike vaikuttaa enemmän rintalihaksiin ja hartioihin.
Maailmanennätys
Kansainvälisen voimanostoliiton IPF:n hyväksymistä maailmanennätyksistä paras on yli 120 kilogramman sarjassa Blaine Sumnerin 415 kg marraskuulta 2018. Ilman penkkipunnerruspaitaa nostetussa klassisessa penkkipunnerruksessa maailmanennätys raskaimmassa sarjassa on Thomas Davisin 290 kg toukokuulta 2018. Muiden voimanostoliittojen alaisissa kilpailuissa on nostettu parempia tuloksia. Ennätystulokset ovat vaihtelevia johtuen eri järjestöjen tekniikkaa, varustusta ja dopingtestausta koskevista säännöistä.
Eri suoritustapoja
Sotilaspenkkipunnerruksella tarkoitetaan penkkipunnerrusta, jossa jalat pidetään taitettuina ilmassa. Sotilaspenkkipunnerruksessa tarkoituksena on saada mahdollisimman monta toistoa painolla, joka vastaa penkkipunnertajan omaa painoa. Lajin kehittivät vuonna 1995 Tuomo Juupaluoma ja Juha Väliaho. Vuonna 2010 lajin nimi muutettiin voimapunnerrukseksi.
Vinopenkkipunnerruksessa penkillä ei maata vaakasuorassa, vaan penkki on kallellaan noin 20–30 asteen kulmassa, jolloin punnerrusasento on tavallista enemmän pystyssä. Tällöin liike kohdistuu rintalihaksen yläosaan, minkä lisäksi olkapäät työskentelevät tavallista enemmän. Painoja laskettaessa alas on tärkeää laskea tanko lähemmäksi kaulaa kuin normaalissa penkkipunnerruksessa, jossa se lasketaan rintakehälle.
Kehonrakennus
Penkkipunnerrusta käytetään yleisesti myös kehonrakennuksessa, sillä se on hyvä yläkehon perusliike.