cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Green Howards
Childersin uudistukset
Vuonna 1881 Britannian jalkaväki kohtasi uudistuksia. Vakinaisen armeija rykmentit menettivät numeronsa nimestään ja saivat tilalle alueellisen nimen. Ne alkoivat toimia yhdessä alueidensa nostoväkipataljoonien ja vapaaehtoisarmeijan osastojen kanssa. Tällöin rykmentti sai nimen The Princess of Wales's Own (Yorkshire Regiment) ja sen värväysalueena pysyi Yorkshiren North Riding. Vuonna 1902 rykmentti sai uuden nimen Alexandra, Princess of Wales's Own (Yorkshire Regiment)
Kaksi Howardsia
Rykmentti tunnettiin nimellä The Green Howards vuodesta 1744 lähtien. Tuolloin rykmentti nimettiin aina komentavan everstinsä mukaan. 19. rykmentin eversti oli kunnianarvoisa Sir Charles Howard. Samaan aikaan oli olemassa toinenkin rykmentti, kolmas, jota oli johtanut eversti Thomas Howard vuodesta 1737 lähtien. Jotta rykmenttien, joiden kummankin nimien olisi käytännön mukaan pitänyt olla 'Howard's Regiment of Foot', nimet erotettaisiin toisistaan 3. jalkaväkirykmentistä tuli "Howard's Buffs" ja lopulta pelkästään "Buffs". 19. jalkaväkirykmentistä tuli puolestaan "Green Howards". Vaikka rykmentti säilytti nimensä epävirallisesti vuosisatojen ajan siitä tehtiin vasta 1921 The Green Howards (Alexandra, Princess of Wales's Own Yorkshire Regiment).
Niilo Jukarainen
Niilo Jukarainen (24. lokakuuta 1912 Savonlinna – 12. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja järjestövaikuttaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Jukaraisen vanhemmat olivat höylämestari Antti Jukarainen ja Beda Ulrika Vänttinen ja puoliso vuodesta 1940 Laura Tanner. Jukarainen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1932 ja valmistuui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1937, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1938. Jukarainen oli Ruokolahden metsänhoitoyhdistyksen neuvoja 1937–1938, Etelä-Karjalan metsänhoitolautakunnan avustava metsänhoitaja 1938–1940, kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston osastosihteeri 1941, toimistopäällikkö ja valtioneuvoston esittelijä 1941–1946, Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton, vuodesta 1961 Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliitto ja vuodesta 1974 Metsäteollisuuden Työnantajaliitto, apulaisasiamies 1946–1962, osastopäällikkö 1962–1970, metsäosaston apulaisjohtaja 1970–1973 ja johtaja 1973–1977.
Jukarainen oli myös pika-asutustoimikunnan metsänhoitajajäsen 1940–1941, sosiaaliministeriön esittelijä 1951, kauppa- ja teollisuusministeriön toimistopäällikkö ja valtioneuvoston esittelijä 1951–1952 sekä asiantuntija 1952–1954, Pienpuualan toimikunnan toiminnanjohtaja 1955–1957 ja teollisuusneuvottelukunnan puunjalostusjaoston sihteeri 1957–1961. Jukaraisella oli lisäksi useita alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1975.
Ala-Kitka
Ala-Kitka on järvi Koutajoen vesistössä. Se muodostaa Yli-Kitkan kanssa Kitkajärven. Ala-Kitka sijaitsee Kuusamon pohjoisosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 49 neliökilometriä.
Maantiede
Ala-Kitkan polveilevan rantaviivan pituus on 230 kilometriä. Niemimaat ja useat yli kymmenen hehtaarin laajuiset saaret jakavat allasta. Sen pohjoisosaa yhdistää eteläosaan noin sata metriä leveä Patosalmi. Ala-Kitkan selkävedet ovat Takkuselkä, Virranselkä ja Patoselkä. Järven luoteisosan Särkilahti on yhteydessä pääaltaaseen kapean Särkisalmen kautta. Järven itäosassa sijaitsee Virranlahti, jonka koilliskolkasta järvi laskee Kiveskoskea Keltinkiin. Ala-Kitkaan virtaa vettä pääosin Yli-Kitkasta Kilkilönsalmen kautta.
Laser HT
Laser HT on oululainen jääkiekkoseura, joka pelasi kaudella 2021–2022 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Seuran miesten joukkue kulki vuodet 2005–2016 nimellä Kiekko-Laser, mutta kaudeksi 2016–2017 joukkue päätti palata Laser HT -nimeen, kun seuran yhteistyö juniorijaosto Kiekko-Laser ry:n kanssa päättyi. Kauden 2017–2018 joukkue pelasi nimellä AIK/Laser HT, kun seuran uusi taustayhtiö peri Uleåborg AIK:n sarjapaikan Suomi-sarjassa.
Ala-Kitka
Maantiede
Ala-Kitkan pintaa laskettiin 1800-luvulla noin kaksi metriä. Vain 74 hehtaaria järvestä on vähintään 10 metriä syvä ja 8 hehtaaria vähintään 15 metriä syvä. Laajin syvänne sijaitsee järven pohjoisosassa Jäkäläsaaren koillispuolella.
Laser HT
Historia
Ennen Laseria jääkiekkoilusta Kempele–Oulunsalo-alueella vastasi Kiekko-Ketut, ja sitä ennen KePa-77. Laser HT syntyi vuonna 1997, kun Kiekko-Ketut ja Limingan Kiekko yhdistivät junioritoimintansa.
Kiekko-Laser syntyi vuonna 2005, kun Kiekko-Oulun edustusjoukkue putosi Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät edustusjoukkueiden osalta.
Ala-Kitka
Maantiede
Ala-Kitkan niemimailla (Airisniemi, Virranniemi, Patoniemi, Koramoniemi, Vallioniemi) on maatalousalueita ja haja-asutusta. Ala-Kitkaa ja Yli-Kitkaa erottavat niemet ovat osittain maatalousmaata.
Ala-Kitkan vesitilavuus on 178 620 000 kuutiometriä. Ala-Kitkan ja Yli-Kitkan yhteenlaskettu pinta-ala on noin 290 neliökilometriä ja tilavuus 1 741 000 000 kuutiometriä.
Ala-Kitka (73.024.1.001) kuuluu Ala-Kitkan alueeseen (73.024), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kitkajärven alue (73.02). Ala-Kitka on Ala-Kitkan alueen laajin järvi. Sitä seuraa 70-hehtaarinen Särkijärvi ja 50 muuta vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Laser HT
Historia
Seuran tulevaisuus oli velkojen vuoksi vaarassa jo ensimmäisen Mestis-kauden jälkeen. Seura sai kuitenkin kootuksi 100 000 euroa yhteistyökumppaneiden avustuksella ja muun muassa Facebookissa toimineella huutokaupalla. Heinäkuussa 2011 kolme suomalaista huippukiekkoilijaa Juhamatti Aaltonen, Lasse Kukkonen ja Pekka Rinne ryhtyivät seuran pääomistajiksi. Tukitoimista huolimatta seura ajautui konkurssiin kesken sarjakauden 5. joulukuuta 2011.
Kaudeksi 2013–2014 joukkue palasi toimintaan liittyttyään III-divisioonaan. Kaudeksi 2014–2015 Kiekko-Laser nousi II-divisioonaan. Kaudeksi 2016–2017 joukkue palasi Laser HT -nimeen, kun seuran yhteistyö juniorijaosto Kiekko-Laser ry:n kanssa päättyi.
Hjalmar Söderman
Hjalmar Aleksander Söderman (30. maaliskuuta 1878 Hämeenlinna – 24. lokakuuta 1949) oli suomalainen kenraalimajuri.
Laser HT
Oulunsalon jäähallin kattoon nostetut pelinumerot
Kiekko-Laser ei ole virallisesti jäädyttänyt pelinumeroita, vaan ne on ainoastaan nostettu Oulunsalon jäähallin kattoon esimerkkeinä seuran junioreille Kiekko-Laserista kasvattajaseurana huippupelaajille.
Hjalmar Söderman
Söderman kävi kadettikoulun 1900 ja opiskeli Hannoverissa Saksassa. Hän toimi vakuutusyhtiö Pohjolassa 1902-1912 sekä oli vakuutusyhtiö Vellamon toimitusjohtaja 1912-1919. Vuoden 1918 sotaan hän osallistui valkoisten puolelle ottaen osaa myös suunnitteluun ja asekuljetuksiin. Sodan aikana hän toimi Vaasan komendanttina sekä myös pataljoonankomentajana. Rauhan aikana hän toimi meripuolustuksen intendenttinä 1919, puolustusministeriön intendenttinä 1919-1921 sekä sotaväen taloustarkastajana 1921-1928. Hän oli mukana laatimassa Suomen armeijan talousohjesääntöä 1928. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1928.
Laser HT
Kasvatit pääsarjatasolla
200px|thumb|Laser HT oli aiemmin Kiekko-Ketut.
Peliasu
Joukkueen peliasu jäljittelee NHL:ssä pelaavan Colorado Avalanchen peliasua.
Potamiés
Potamiés on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chersónisoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 371 (vuonna 2011).
Potamiésin kylä, suomeksi ”Joet”, sijaitsee Aposelémis-joen varrella kymmenen kilometriä etelään Liménas Chersonísousta ja luoteeseen Aposelémisin tekojärvestä. Se on rakennettu noin 170 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääelinkeino on maanviljely, mutta monet sen asukkaat saavat elantonsa rannikon turismista. Kylän lähellä sijaitsee Gkouverniótissan luostari (Moní Panagías Gkouverniótissas).
Orkneylaisten saaga
thumb|250px|right|Sivu Orkneylaisten saagasta 1300-luvulla kirjoitetusta [[Flateyjarbók-käsikirjoituksesta.]] Orkneylaisten saaga on muinaisnorjankielinen kertomus Skotlannin pohjoispuolella sijaitsevien Orkneysaarten historiasta 800–1100-luvuilla. Saagan suomennos ilmestyi vuonna 2008 Antti Tuurin kääntämänä.
Nummikirvinen
Nummikirvinen (Anthus campestris) on keskikokoinen muuttolintu.
Orkneylaisten saaga
Saagan kirjoitti vuoden 1200 paikkeilla joku islantilainen, mahdollisesti Snorri Sturluson. Saaga sisältää sekä täysin tarunomaista ainesta että todellisten historiallisten tapahtumien kuvausta. Saaga alkaa mytologisella tai sepitteellisellä kuvauksella Norjan perustamisesta. Finnlandin ja Kvenlandin kuninkaan poika Nórr lähtee sotaretkelle, asettuu aloilleen ja perustaa Norjan. Sitten seuraa puoliksi myyttinen kertomus siitä, miten Norjan kuningas valtaa Orkneysaaret. Alkukappaleiden jälkeen esitellään tapahtumia ja ihmisiä, joiden historiallisuus vaihtelee. Orkneysaarilla tunnetaan nämä henkilöt myös kansanperinteessä.
Potamiés
Potamiés muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ποταμιών, Topikí Koinótita Potamión), johon kuuluu varsinaisen Potamiésin kylän lisäksi Sfendýlin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku vuonna 2011 oli 414, mutta nykyisin Sfendýli on autiokylä.
Orkneylaisten saaga
Sisältö lyhyesti
Luku 1-3 legendaarinen tarina Norjan asuttamisesta.
Luku 4 kertoo Norjan kuninkaan Harald Kaunotukan Orkneysaarten, Shetlandinsaarten ja Hebridien valloittamisesta. Harald lahjoitti Orkneysaaret ja Sheltlandinsaaret vastustajalleen jaarli Ragnvald Mørejarlille. Hän myöhemmin lahjoitti alueet veljelleen Sigurdille, joka oli Harald-kuninkaan luottomies.
Nummikirvinen
Koko ja ulkonäkö
Suurikokoinen, vaalea kirvinen. Västäräkkimäinen. Selkäpuoli hiekanvärinen, alapuoli valkea. Rinnan sivuilla vähäistä viirutusta. Koivet vaalean punertavat. Nuoren linnun selkäpuoli tummaviiruinen.
Ääni hieman varpusmainen ”tsirp”. Laulu on västäräkkimäinen lyhyt säe, jota esittää rytmikkäästi aaltoilevassa laululennossa.
Juoksee maassa kyyryssä ja piiloutuu usein heinikkoon. Lento västäräkkimäistä.
Levinneisyys
Nummikirvinen pesii Euroopan ja Aasian lauhkeilla alueilla sekä Pohjois-Afrikassa, ja talvehtii trooppisessa Afrikassa ja Intiassa. Pohjois-Euroopan kanta on taantunut. Suomesta on muutamia pesälöytöjä lähinnä Turun ja Hangon seuduilta. Laji on tavattu Suomessa n. 200 kertaa. Havainnot keskittyvät toukokuulle. Havaintojen määrä ei ole kasvanut, vaikka havainnoinnin teho on lisääntynyt voimakkaasti, ja nykyään nummikirvisiä ei havaita kuin joitakin yksilöitä vuosittain.
Elinympäristö
Nummikirvisen elinympäristöä on avoin maasto: arot, nummet, hiekkaharjut, ratapenkat ja täytemaa-alueet.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Nummikirvisen munia. Pesä on maassa mättään kupeessa. Munia on 4–5, vaaleita ja täplikkäitä. Naaras hautoo n. 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä vajaan 2 viikon ikäisinä, emot huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa.
Ravinto
Nummikirvinen on hyönteissyöjä, joka syö myös matoja ja nilviäisiä.
Orkneylaisten saaga
Sisältö lyhyesti
Luku 5 kertoo Sigurdin valloituksista skottien mailla sekä hänen kuolemastaan jalkaan tulleen haavan vuoksi.
Luku 6-7 kertoo Ragnvald Mørejarlin pojan Einarin hallinnasta.
Luku 8 kertoo Einarin taisteluista Harald Kaunotukan poikien kanssa sekä Einarin poikien Arnkelin, Erlendin ja Torfinnin hallinnasta.
Luku 9-10 kertoo Torfinnin poikien Arfinnin, Havardin, Lotin ja Hlödvigin hallinnasta ja keskenäisistä kinoistaan.
Luku 11-12 kertoo Hlödvigin pojan, Sigurd paksun hallinnasta. Mainitaan myös Clontarfin taistelu vuodelta 1014.
Luku 13-20 kertoo Sigurdin pojista: Sumarlidi, Einar, Brusi ja Torfinn sekä heidän suhteistaan Norjan kuninkaan Pyhään Olaviin.
Luku 21-29 kertoo Torfinnin sotaretkistä. Hänen sanotaan olleen Orkneysaarten mahtavin jaarli. Hänen hallinnastaan yhdessä Ragnvaldin, hänen pojan Brusin, heidän taisteluistaan ja Ragnvaldin kuolemasta.
Luku 30-32 kertoo Torfinnin viimeisistä hallitusvuosista sekä hänen pyhiinvaellusmatkastaan Roomaan.
Luku 33 kertoo Torfinnin poikien, Paulin ja Erlendin, hallinnasta.
Luku 34 kertoo Harald Ankaran taisteluista Englannissa ja hänen kuolemastaan Stamford Bridgen taistelussa (vuonna 1066).
Luku 35-37 kertoo Paulin ja Erlendin vaikeista suhteista sekä Paulin pojan, Hakonin matkasta Ruotsiin.
Luku 38-42 kertoo Norjan kuninkaan Maunu Paljassäären valloittaneen Orkneysaaret ja Orkneyn jaarli Maunu Erlendinpoika pakeni Skotlantiin. Maunu sai nimen Pyhä Maunu.
Luku 43 kertoo Maunu Paljassäären kuolemasta Irlannissa.
Luku 44-49 kertoo Pyhän Maunun paluusta Orkneysaarille sekä hänen yhteishallinnastaan Haakon Maununpojan kanssa.
Luku 50 kertoo Pyhän Maunun kuolemasta.
Luku 51-53 kertoo Haakonin yksinvallasta.
Luku 54-56 kertoo Haakonin poikien, Haraldin ja Palin, hallinnasta, heidän kiistoistaan sekä Haraldin kuolemasta myrkytetyn viitan vuoksi.
Luku 57 kertoo Pyhään Maunuun liittyvistä ihmeistä.
Luku 58-61 kertoo Pyhän Maunun serkusta Rögnvald Kali Kolssonista.
Luku 62 kertoo Norjan tapahtumista sekä Norjan kuninkaiden valtataisteluista.
Luku 63-72 kertoo Rögnvald Kalin yrityksistä valloittaa Orkneysaaret.
Luku 73 kertoo, kuinka Rögnvald Kali onnistui valloittamaan osan saarista.
Luku 74 kertoo jaarli Paulin vankeudesta Orkneyn viikingin Svein Asleifarssonin luona.
Luku 75 kertoo jaarli Paulin katoamisesta (kuolemasta?). Tämä on saagan arvoituksellisimpia tarinoita.
Luku 76-85 kertoo Rögnvald Kalin hallinnasta.
Luku 86-89 kertoo Rögnvald Kalin ristiretkestä Pyhään maahan (vuonna 1153).
Luku 90-93 kertoo Orkneysaarista Rögnvaldin Kalin poissa ollessa.
Luku 105-112 kertoo Harald Maddaninpojan hallinnasta (Haakon Paulssonin pojanpoika).
Ricky Martin
Ricky Martin (oikealta nimeltään Enrique Martín Morales, s. 24. joulukuuta 1971 San Juan, Puerto Rico) on maailman suosituimpia latinopopin esittäjiä.
Ricky Martin lauloi nuorena kuorossa ja pääsi 12-vuotiaana jäseneksi poikabändi Menudoon, joka oli suosittu Latinalaisessa Amerikassa. Hänet kuitenkin erotettiin yhtyeestä, kun hän tuli sen säännöillä "yli-ikäiseksi" 17-vuotiaana. Vuonna 1989 Martin muutti New Yorkiin ja yritti luoda soolouraa mutta ei aluksi menestynyt. Niinpä hän muutti Meksikoon, jossa julkaisi kaksi ensimmäistä albumiaan. Levyt menestyivät hyvin, ja siitä rohkaistuneena Martin muutti Los Angelesiin. Siellä hän pääsi esiintymään General Hospital -nimisessä saippuaoopperassa, ja hän julkaisi vielä kaksi espanjankielistä albumia. Hänen suosionsa kasvoi, ja hänet kiinnitettiin Les Miserables -musikaaliin Broadwaylle.
Vuonna 1999 julkaistiin ensimmäinen englanninkielinen sooloalbumi Ricky Martin, ja varsinkin single Livin' la Vida Loca teki Martinista tähden Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Seuraavana vuonna julkaistiin albumi Sound Loaded, joka oli kaupallinen menestys, mutta Martin taas piti sitä taiteellisena pettymyksenä ja hänen mielestään se oli huono vaikka tuotti 7-8 milj. Ricky Martin vetäytyi osittain julkisuudesta ja julkaisi vasta 2005 seuraavan englanninkielisen albuminsa Life.
Albumit
200px|thumb|Ricky Martin vuonna 2005. (Nimien perässä julkaisuvuosi ja myynti maailmanlaajuisesti)
Singlet
Albumilta Ricky Martin:
Albumilta A Medio Vivir:
Albumilta Vuelve:
Albumilta Ricky Martin (vuoden 1999 versio):
Albumilta Sound Loaded:
Albumilta Almas del Silencio:
Albumilta Life:
Albumilta MTV Unplugged:
Lahnajärvi (Jyväskylä)
Lahnajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Palolahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Saimaan kanava
pienoiskuva|Saimaan kanava pienoiskuva|Mälkiän sulku edessäpäin, oikealla kanavan vanha linjaus pienoiskuva|Kartta kanava-alueesta. Kanavan sulut ja avattavat sillat merkitty punaisella. Saimaan kanava on ensimmäisen kerran vuonna 1856 avattu kanava, joka yhdistää Saimaan vesistöalueen Lappeenrannasta Viipurin kautta Suomenlahteen luode-kaakko-suuntaisesti Suomessa ja Venäjällä. 50 vuodeksi solmittu nykyinen vuokrasopimus on ollut voimassa vuodesta 2012.
Suomen Venäjältä vuokraama Saimaan kanavan alue on erikoinen kaistale maailmassa. Maaperä on Venäjän valtion omistuksessa, mutta Suomi on vuokrannut sen pitkällä vuokrasopimuksella. Samanlaista vuokra-aluetta ei ole missään muualla maailmassa. Macao, Hongkong ja Panaman kanava olivat samantyyppisiä vuokra-alueita, mutta niiden sopimukset eivät ole enää voimassa.
Saimaan kanavan Suomen-puoleinen osa on kokonaisuudessaan Lappeenrannan kaupungin alueella, ja sen pituus on 23,3 kilometriä. Venäjän puoleinen osuus on 19,6 kilometriä ja sijaitsee Kamennogorskin kaupunkiasutuksen ja Seleznjovon maaseutuasutuksen rajalla sekä Viipurin kaupungissa. Kanavan kokonaispituus on 42,9 kilometriä. Kokonaisputous Saimaalta Suomenlahdelle on keskimäärin 75,7 metriä, ja se on porrastettu kahdeksalla sululla, joiden putouskorkeudet vaihtelevat 5,5 metristä 12,4 metriin. Kanavan ylitse johtaa seitsemän avattavaa ja kuusi kiinteää siltaa. Kanava on 50–60 metriä leveä ja enintään kuusi metriä syvä.
Saimaan kanavaa pitkin kuljetettiin vuonna 2007 yli kaksi miljoonaa tonnia tavaraa, pääasiassa metsä- ja kaivannaisteollisuuden raaka-aineita sekä tuotteita.
Kanavan kaukokäyttökeskus sijaitsee Mälkiän sululla, josta voidaan suorittaa kaikkien kanavan sulkujen ja siltojen käyttö. Lisäksi kanavan alimmalta eli Brusnitšnojen sululta on mahdollista ohjata kolmea alinta sulkua.
Kanavan käytöstä ja kunnossapidosta vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavahankkeita
pienoiskuva|[[Sergei Prokudin-Gorski, Vanhaa Saimaan kanavaa, värivalokuva vuodelta 1903.]] Kanavayhteyttä Saimaasta Suomenlahteen oli kaavailtu jo 1500-luvun alussa ja uudelleen 1600-luvun alussa (Pontuksen kaivanto), mutta nämä yritykset eivät johtaneet tulokseen. Jälkikäteen tätä on pidetty onnekkaana, ja on jopa arveltu, että kaivanto olisi saattanut tyhjentää koko Saimaan mereen. Ajatus jäi kuitenkin elämään, mutta vasta kun Vanha Suomi vuonna 1812 liitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan yhteyteen, olivat sekä valtiolliset että taloudelliset olot hankkeelle suotuisat. Laivakuljetus Lappeenrannasta Viipuriin ja edelleen Pietariin oli huomattavasti hevosrahtia halvempi vaihtoehto ja näin viennin kannattavuus saataisiin paranemaan. Kanavakysymys nousikin tällöin voimakkaasti esille, ja siitä seurasi useita taloudellisia ja teknisiä selvityksiä komitea- ja asiantuntijavaiheineen sekä voimakkaita kannanottoja kanavan rakentamisen puolesta ja vastaan.
Hanketta edistivät monet tunnetut aikalaiset. Muun muassa J. V. Snellman piti kanavan rakentamista tärkeänä ja julkaisi Saima-lehdessään laajoja kirjoituksia, jotka käsittelivät tulevan Saimaan kanavan merkitystä Itä- ja Kaakkois-Suomen taloudellisen hyvinvoinnin edistäjänä. Kanavan ensimmäisen suunnan määrityksen ennen rakennustöiden aloittamista tekivät 1838 Josef Verving ja Claes Henrik Nyberg.
Transporter 3
Transporter 3 on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut ranskalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Olivier Megaton ja käsikirjoitti Luc Besson. Pääosissa esiintyvät Jason Statham ja François Berléand.
Saimaan kanava
Ensimmäinen rakentaminen
pienoiskuva|vasen|Museoitua vanhaa kanavauomaa [[Mälkiän sulku|Mälkiän sululla. Taustalla uudet Mälkiän kanavasillat.]] pienoiskuva|Vuonna 1856 avatun vanhan Saimaan kanavan tuloväylä Viipurinlahdelta kulki Viipurin [[Linnasalmi|Linnasalmen kautta.]] Saimaan kanavaa alettiin rakentaa toukokuussa 1845. Se oli silloin suurin Suomessa toteutettu rakennustyömaa, joten yksistään kanavan rakentamisella oli suuri taloudellinen vaikutus. Työmaalla oli ulkomaisia, lähinnä ruotsalaisia asiantuntijoita, sillä Venäjällä ei ollut aikaisemmin rakennettu kanavia kiviseen ja mäkiseen maastoon. Ruotsissa oli hiljattain rakennettu Trollhättanin ja Götan kanavat, joita käytettiin esikuvina. Louhintatöissä käytettiin Suomessa ensimmäistä kertaa ruutia ja sulkumuurien saumauslaastina portlandsementtiä. Kanava vihittiin 7. syyskuuta 1856. Sen pituus oli 58 kilometriä ja siinä oli yhteensä 28 puurakenteisilla salpausporteilla varustettua sulkua. Kaikkien sulkualtaiden pituus oli 35,6 m ja leveys 7,42 m. Näiden enimmäismittojen pohjalta suunniteltiin pitkään Saimaalla hallinneet alustyypit "Saimaan proomu" ja "tervahöyry". Koko kanavan normaali vesisyvyys oli 2,7 m ja pohjaleveys 11,9 m mahdollistaen kahden aluksen kohtaamisen. Varsinaisten kanavarakenteiden lisäksi maantieliikennettä varten oli rakennettu 12 rautarakenteista vedettävää rullasiltaa ja Viipurin Linnansalmeen kääntösilta. Lisäksi Mustolaan rakennettiin kuuden aluksen kuivatelakka. Kiireisimpänä aikana hanke työllisti samanaikaisesti kolmetuhatta työmiestä, ja sen valmistumiseen tarvittiin lähes 13 700 miestyövuotta. Vuodesta 1847 kanavan rakennusasemien päällikkönä toimineesta Julius Mickwitzistä tuli työn loppuvaiheessa, vuonna 1856, koko kanavatyömaan ylijohtaja. Kanavahanke oli suhteellisesti suurin koskaan Suomessa toteutettu rakennushanke.
Transporter 3
Transporter 3 tuotti maailmanlaajuisesti noin 109 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä Transporter-sarjan parhaiten tuottaneen elokuvan.
Saimaan kanava
Ensimmäinen rakentaminen
Saimaan kanavasta tuli heti matkailunähtävyys. Se onnistui myös elvyttämään Itä-Suomen taloutta, mitä varten se oli rakennettukin. Kanavan rakentaminen oli maksanut kolme miljoonaa ruplaa, mikä oli enemmän kuin valtion silloinen vuosibudjetti. Taloudellisesti kanava oli kuitenkin varsin kannattava, ja sen on laskettu tuottaneen kustannuksia enemmän vajaassa 25 vuodessa. Kanavamaksuja alennettiinkin, mutta vuotuinen ylijäämä oli silti huomattava. .
Transporter 3
Jatkoa elokuvasarjalle saatiin vuonna 2015 uudelleenkännistyselokuvan The Transporter Refueled myötä. Sen päähenkilöä Frank Martinia esitti Ed Skrein.
Saimaan kanava
Toinen rakentaminen
Vaikka kanavaan oli tehty jatkuvasti parannuksia ja laajennuksia, kuten Mustolan ja Nuijamaan osuuden levennys 15 metriin, vilkkaan liikenteen takia kanavan kapasiteetti alkoi käydä 1900-luvulla riittämättömäksi. Huippuvuonna 1923 kanavan läpi kulki 13 000 alusta ja yli miljoona tonnia tavaraa. Kanavaa alettiin rakentaa uudestaan 1927 oikomalla tiukimpia kaarteita ja yhdistämällä sulkuryhmiä aiempaa suuremmiksi "suursuluiksi". Työstä oli saatu valmiiksi hieman alle kaksi viidesosaa, muun muassa Mälkiän, Mustolan, Pällin, Lietjärven ja Rättijärven suursulut, kun talvisota syttyi 1939 ja työt keskeytyivät. Sodan tuhot rajoittuivat Viipurin pommituksissa tammikuussa 1940 vaurioituneeseen Juustilan sulkuun. Moskovan rauhassa 1940 kanavan luoteispuoli pysyi Suomessa, mutta kaakkoispuoli Nuijamaalta alkaen sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Jatkosodan alettua 1941 suomalaisjoukot valtasivat kaakkoispuolen, mutta venäläiset olivat perääntyessään tuhonneet kanavan käyttökelvottomaksi. Erityisesti Lietjärven sulku kärsi merkittäviä vaurioita, kun molemmat portit ja sulkukammio oli räjäytetty. Myös Rättijärven yläportit ja Pällin läppäsilta olivat tuhoutuneet. Suomalaiset joukot saivat kuitenkin korjattua kanavan käyttökelpoiseksi käyttämällä vanhan kanavan sulkuja ja liikennöinti alkoi jälleen sotilastarvikekuljetuksilla kesällä 1942. Liikenne kanavassa päättyi jälleen kahden vuoden kuluttua Neuvostoliiton puna-armeijan suorittamaan Kannaksen suurhyökkäykseen 1944. Sodan päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisjoukkojen oli vetäydyttävä vuonna 1940 hyväksytylle rajalle.
Transporter 3
Juoni
Johnson-niminen mies haluaa Frank Martinin kuljettavan paketin. Martin ei kuitenkaan ole yhteistyöhaluinen ja päättää kieltäytyä. Johnson kiinnittää Martinin ranteeseen pommin, joka räjähtää, jos Martin liikkuu yli 23 metrin päähän autostaan.
Saimaan kanava
Kolmas rakentaminen
pienoiskuva|upright|vasen|Suomen postilaitos julkaisi vuoden 1968 Saimaan kanavan avaamisen kunniaksi postimerkin. pienoiskuva|Vuonna 1968 avatun nykyisen Saimaan kanavan tuloväylä on [[Kivisillansalmi|Kivisillansalmessa Linnasaaren länsipuolella.]] Heti sodan jälkeen Neuvostoliiton kanssa aloitettiin neuvottelut kauttakulusta kanavassa, mutta kanavan kolmas rakentaminen pääsi alkamaan kuitenkin vasta vuonna 1963, jolloin Suomi vuokrasi Neuvostoliiton puoleisen osan ja sitä ympäröivän alueen 50 vuodeksi. Tuolloinen sopimus sisällytti alueeseen myös Viipurinlahdella sijaitsevan Ravansaaren tavaroiden jälleenlastausta ja varastoimista varten tukinuiton tarpeisiin. Tie- ja vesirakennushallituksen alaisuudessa toiminut Saimaan kanavan rakennustyö -niminen organisaatio vastasi kanavan suunnittelusta ja lukuisat eri urakoitsijat toteutuksesta. Rakennustöitä vaikeutti aluksi Neuvostoliiton epäilevä suhtautuminen sekä rakennussuunnitelmien keskeneräisyys, ja vasta 1965 päästiin rakennustöissä täyteen vauhtiin. Hankkeessa noudatettiin pääasiassa aiempaa 1930-luvun suunnitelmaa, mutta kanavaa laajennettiin entisestään laivojen suurentumisen takia ja Neuvostoliiton pyynnöstä. Rakennustöissä käsiteltiin massoja yhteensä 11,5 miljoonaa kuutiometriä, joista maaleikkausta 6,6 miljoonaa, ruoppausmassoja 2,3 miljoonaa, kallion louhintaa 1,2 miljoonaa ja maapatoja 0,7 miljoonaa kuutiometriä. Kahdeksaan sulkuun tarvittiin yhteensä 100 000 kuutiometriä betonia ja 2 500 tonnia terästä. Rakennustöiden kokonaiskustannukset tulivat olemaan noin 420 miljoonaa euroa. Kanavan rakennustöiden yhteydessä jouduttiin Saimaalle rakentamaan laaja syväväyläverkosto laivojen syväyksen kasvattamiseksi aiemmasta 2,4 metristä 4,2 metriin. Uusi kanava vihittiin käyttöön 5. elokuuta 1968.
Vuokrasopimus ja -alue
Vuokrasopimuksen mukaan sopimusvaltioita edustavat kanava-asioissa maiden hallitusten nimittämät kanavavaltuutetut. Suomen kanavavaltuutetut ovat olleet maaherra Urho Kiukas, kansliapäällikkö Reino Auvinen, kansliapäällikkö Juhani Korpela ja vuodesta 2007 kansliapäällikkö Harri Pursiainen. Venäjän kanavavaltuutettu on ollut vuodesta 2003 lukien ensimmäinen varaliikenneministeri Sergei Aristov.
Sopimuksen mukaan vuokra on 1,22 miljoonaa euroa vuodessa, ja vuokraa tarkistetaan 10 vuoden välein.
Suomelle vuokrattu alue käsittää Venäjän federaation alueella olevan Saimaan kanavan ja sen vieressä olevan Nuijamaan ja Brusnitšnojen välisen tien ja niiden välissä olevan maa-alueen. Alue on kapeimmillaan 200 metriä ja leveimmillään Rättijärven eli Tsvetotšnojen kohdalla noin kaksi kilometriä.
Vuoteen 2012 vuokrasopimukseen kuului myös Ravansaari. Tukinuiton lakattua saarta ei ole tarvittu jälleenlastauspaikkana, joten se ei enää sisälly nykyiseen vuokra-alueeseen.
Kanavan sulut ja avattavat sillat
Saimaan kanavan sulut ja avattavat sillat ovat Saimaalta Suomenlahdelle lueteltuina (suluissa pudotuskorkeus):
Alaporttien uusiminen 2017–2019
Nykyisen kanavan alkuperäisiä, vuonna 1968 käyttöönotettuja alaportteja ei oltu suunniteltu talvikäyttöön ja lisäksi niitä jouduttiin korjaamaan lähes joka vuosi. Porttien tultua käyttöikänsä päähän ne uusittiin vuosina 2017-19 seuraavasti:
Uusien porttien rakenne mahdollistaa tulevaisuudessa leutoina talvina sulkujen käytön ympärivuotisesti. Ainoa este tälle on vain kapeiden avokanavaosuuksien jäätyminen.
Käyttäjät
Kanavaa voivat käyttää:
Koko kanavalla saavat ilman erikoislupaa liikennöidä alukset, joiden mitat ovat enintään seuraavat:
Ylisuurille aluksille on haettava erikoislupa. Luvat myöntää Väylävirasto. Suurin sallittu nopeus kanavauomassa on 9 km/h laivoille, joiden syväys ylittää 3,9 m. Tätä pienemmällä syväyksellä kulkevilla laivoilla nopeus on porrastettu 9–18 km/h aluksen syväyksen ja väylän mitoituksen mukaan. Kanavan sulkuosuuden (Mälkiä-Brusnitšnoje) kauttakulkuaika on 5–8 tuntia riippuen liikenteen vilkkaudesta ja aluksen koosta.
Kulttuuriympäristö
Museovirasto on määritellyt Saimaan kanavan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
A Smile from the Trenches
A Smile from the Trenches oli vuonna 2006 perustettu post-hardcore-yhtye Grand Junctionissa, Yhdysvaltojen Coloradossa. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Leave the Gambling for Vegasin vuonna 2009. Yhtye hajosi vuonna 2012.
Yhtyeen taustaa
Stoney Anderson on yhtyeen ainoa perustajajäsen. Pitkäaikainen rumpali Brent Javier, Stoneyn lukiokaveri liittyi yhtyeeseen myöhemmin alkuvuodesta 2007. Yhtye on pysynyt melko matalalla profiililla debyyttialbuminsa julkaisusta lähtien myrskyisien miehistönvaihdosten takia. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "Juicyfruit", joka ei ollut bändille mikään suuri noste. Tosin Lady Gagan Bad Romance -laina on nostanut bändin pieneen kulttimaineeseen Los Angelesin HC-piireissä.
Aleos
Aleos oli kreikkalaisessa mytologiassa Tegean kuningas ja Afeidaan poika ja Arkaan pojanpoika. Vaimonsa Neairan kanssa Aleoksella oli useita lapsia: Lykurgos, Kefeus, Amfidamas ja Auge. Hän oli myyttinen Tegean ja Alean perustaja.
Aleos peri isänsä osuuden Arkadiasta. Hän seurasi Aipytosta hallitsijana, ja hänen aikanaan rakennettiin Athene Alean temppeli Tegeaan, josta hän teki valtakuntansa pääkaupungin.
Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu
thumb|250px|Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu thumb|250px|Latvian itsenäisen tasavallan lippu Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu otettiin käyttöön 17. tammikuuta 1953. Lipun yläkulmassa on sirppi ja vasara, jotka ovat maatyöläisten ja tehdastyöläisten symboli. Lipun yläpuolella oleva tähti kuvaa edistystä, ja lipun punainen väri kommunismia. Lipun alalaidassa ollut aaltokuviointi kuvasi Itämeren aaltoja, jotka huuhtovat Latvian rannikkoa.
Lippu otettiin pois käytöstä 1990 ja tilalle tuli Latvian nykyisessä käytössä oleva lippu.
Latvian Neuvostoliittoon liittämisen jälkeen (1940) otettiin käyttöön lippu, jonka tausta oli punainen ja siinä oli sirppi ja vasara. Lipun yläkulmassa luki LPSR (Latvijas Padomju Sociālistiskā Republika).
Tutta Jew
Tutta Jew (oik. Raili Marjatta Tuttujew o.s. Pekkala, s. 27. joulukuuta 1935 Pieksämäki) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on iskelmälaulaja Rauni Pekkalan sisar. Hänen uransa alkoi Eero Väreen orkesterissa 1960-luvun alussa. Ennen sitä hän oli opiskellut klassista laulua ja pianonsoittoa. Harry Bergström kuuli hänen esiintyvän ja tarjosi levytyssopimusta. Tutta Jew levytti vuosina 1961–1964 kaikkiaan 19 laulua, joista tunnetuimmat ovat Kesäyö, Talven ruusu, Tuo suru, jonka sain ja Siboney. Myöhemmin hän on esiintynyt muun muassa Operettiteatterissa ja ollut kiertueella Ruotsissa ja Amerikassa. Hän on työskennellyt konttoripäällikkönä omassa perheyrityksessä.
Sonnengewehr
Sonnengewehr on toisen maailmansodan aikana Natsi-Saksan suunnittelema avaruudessa toimiva teoreettinen ase. Sonnengewehr olisi saanut tuhovoimansa satelliittiin kiinnitetystä suuresta koverasta peilistä, joka olisi kyennyt polttamaan kaupunkeja ja saamaan valtameret kiehumaan. Valtavan peilin osat oli suunniteltu valmistettavan maassa natriumista ja sen jälkeen lennätettävän avaruuteen, jossa ne olisi koottu noin 5 100 kilometrin korkeudessa yhdeksi kokonaisuudeksi. Sonnengewehriin oli suunniteltu myös tilat miehistölle. Keinotekoisen ilman tuottoon oli tarkoitus käyttää tuhansia kurpitsakasveja, joiden oli todettu olevan tehokkaita hapen tuottajia. Sähkö valaistukseen olisi tuotettu turbogeneraattoreilla, jotka olisivat saaneet energiansa auringosta. Kasveja ei ollut tarkoitus valaista auringon valolla, koska sen arveltiin vahingoittavan kasveja, koska asemalla ei ollut haitallisia säteilyjä suodattavaa ilmakehää.
Wildflowers
Wildflowers on yhdysvaltalaisen Tom Pettyn toinen sooloalbumi.
Ankkapurhan linna
thumb|Ankkapurha [[Don Rosan piirtämänä tarinassa Kirje kotoa.]] Ankkapurha on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen skotlantilainen linna, joka on kuulunut vuosisatojen ajan MacAnkan klaanille. Linnan omistaa Roope Ankka, klaanin mieslinjan viimeinen.
Luomistyö
thumb|[[Harlechin linna, Ankkapurhan ensisijainen ulkonäöllinen esikuva.]]
Carl Barks sai innoituksensa Vanhan linnan salaisuuteen heinäkuun 1947 National Geographicista lukemastaan Norman Wilkinsonin artikkelista ”British Castles, History in Stone”. Artikkelin kuvituksena oli muun muassa Wilkinsonin etsaus walesilaisesta Harlechin linnasta. Barks kopioi kuvasta varsin tarkasti Harlechin massiivisen ulkomuurin ja pyöreät kulmatornit Ankkapurhaansa, lisäten vain muureille sakaraharjat, yhden ylimääräisen tornin ja hiukan lisää varustuksia. Suuren keskustornin malliksi hän kuitenkin valitsi Harlechin sijaan edellisen vuoden lehdessä ilmestyneen valkokuvan skotlantilaisesta Cawdorin linnasta. Ankkapurhan ympäristöksi Barks valitsi kumpuilevan nummimaiseman, kun Harlech taas seisoi aikoinaan korkealla jyrkänteellä meren äärellä – nykyään meri on vetäytynyt kauemmas.
Ankkapurhan sisätiloissa Barks otti mallia ainakin Wilkinsonin etsaamasta Winchesterin linnan suuresta salista, vaikka vaihtoikin pyöreät pylväät kulmikkaiksi kivipilareiksi ja mittakaavan pienemmäksi. Ankkojen saapuessa sisälle viidennen sivun neljännessä ruudussa valo lankeaa haarniskasaliin samassa kulmassa kuin Wilkinsonin etsauksessa, samoin pilarien ja holvikaarten kulma on ilmeisen yhtenevä. Don Rosa puolestaan käytti Klaaninsa viimeisessä Ankkapurhan suuren salin mallina Camelotin sisätiloja esittävää ruutua Hal Fosterin Prinssi Rohkea -sarjakuvasta.
Esiintyminen sarjakuvissa
thumb|[[Cawdorin linna, josta Barks jäljensi keskustornin.]] Barksin Vanhan linnan salaisuudessa Ankkapurha on suuri harmaakivinen linnoitus, jota ympäröi matala vallihauta. Ulkomuurin neljässä kulmassa seisovat paksut pyöreät tornit, ja sisäpihalla kohoaa korkea, nelikulmainen keskustorni. Linnan salien ja käytävien seinustoille on asetettu esille lukuisia menneiden aikojen MacAnkkojen haarniskoja. Ulkona nummella lähellä Ankkapurhan porttia on MacAnkkojen kalmisto sammaloituneine ja ajansyömine hautakivineen. Sinne on haudattu myös Roopen vanhemmat Fergus ja Lauha. Linnan lähin asutus on Don Rosan mukaan pieni kylä nimeltä Ankantaka.
Vaikka Ankkapurha on Vanhan linnan salaisuudessa keskustornin osittain sortunutta kattoa lukuun ottamatta varsin hyvässä kunnossa, yli kymmenen vuotta myöhemmin piirretyssä Vaskervillen koirassa (1960) Barks esittelee aivan toisenlaisen linnan: kivikasoista ja puoliksi sortuneista seinistä koostuvan raunion. Toisin kuin Vanhan linnan salaisuudessa, tässä tarinassa linna on tosin verrattain pienessä sivuosassa. MacAnkkojen sukulinnan kahdella eri versiolla on ulkoisesti hyvin vähän yhteistä, eikä Barks yhdistä Vaskervillen koiraa Vanhan linnan salaisuuden tarinalliseenkaan jatkumoon. Molemmissa tarinoissa Ankat vaikuttavat olevan ensimmäistä kertaa Skotlannissa Roopen sukuperintöä jäljittämässä, vaikkakin aivan eri syistä. Don Rosan piirtämä Ankkapurha on pikkutarkka kopio Vanhan linnan salaisuuden linnasta.
Linnalla on suomennoksessa sama nimi kuin Kymijoen Ankkapurha-koskella Kouvolassa. Kosken nimi ei tosiasiassa liity ankkoihin, vaan se on alun perin tarkoittanut ”kovaa koskea” viitaten virran voimakkuuteen.
Linnan kuvitteellinen historia
Julkaistuista tarinoista ei käy ilmi, milloin Ankkapurha tarkalleen ottaen on rakennettu, mutta viimeistään sen on täytynyt olla olemassa jossakin muodossa vuonna 1057. MacAnkan klaani oli ollut Skotlannissa jo vuosisatoja aiemminkin, kuten käy ilmi Don Rosan luonnoksista Roopen elämäkerran aloitukseksi.
Vuonna 1220 sir Ohrapää MacAnkka muurasi umpeen linnan vankityrmiin vievän sisäänkäynnin sillä verukkeella, että hän katsoi niiden ylläpidon käyvän liian kalliiksi. Samalla hän kuitenkin rakennutti linnasta ulos johtavan käytävän, jonka salaamiseksi tyrmät ilmeisesti todellisuudessa suljettiin. Ulkona nummella käytävän sisäänkäynti oli kätketty MacAnkkain kalmistoon sir Ohrapään hautapaaden alle – todellisuudessa häntä ei ollut haudattu sinne, vaan Tupu, Hupu ja Lupu löysivät hänen luurankonsa esille asetetusta haarniskasta linnan sisältä. Sotisovan takana oli toinen salaovi tyrmiin.
1300-luvun alulla Ankkapurhasta tuli temppeliherrojen valtavan omaisuuden kätköpaikka, kun aarre rahdattiin Skotlantiin turvaan Ranskan kuninkaan Filip IV:n suunnittelemalta takavarikolta. Temppeliherroihin kuulunut MacAnkka tarjosi Ankkapurhan aarteen kätköpaikaksi, ja sitä varten linnan alle rakennettiin suuri maanalainen sali, jonne johti salakäytävä sir Ohrapään sinetöimistä tyrmistä. Aarteen olemassaolo unohtui MacAnkoilta vuosisadoiksi, kunnes Roopen isä Fergus löysi salakäytävän vuoden 1900 tietämillä. Hänkään ei kuitenkaan kyennyt ratkaisemaan viimeistä johtolankaa, ja aarteen löysi vasta Roope puolta vuosisataa myöhemmin Don Rosan tarinassa Kirje kotoa.
Jussi Harjula
Johannes (Jussi) Harjula, sukunimi vuoteen 1921 Harakka (6. kesäkuuta 1898 Kirvu – 6. helmikuuta 1960) oli suomalainen päätoimittaja.
Harjulan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Harakka ja Anna Verta. Hän kävi kansanopiston 1918 sekä maamieskoulun.
Ankkapurhan linna
Linnan kuvitteellinen historia
Asuttuaan Ankkapurhassa ainakin kuusi vuosisataa MacAnkat joutuivat pakenemaan tiluksiltaan vuonna 1675, kun heitä ilmestyi vainoamaan kammottava paholaiskoira. Vuosisatoja myöhemmin Roope sai selville Barksin tarinassa Vaskervillen koira, että aavehurtta oli todellisuudessa ollut kilpailevan Vaskervillen klaanin jäsen valtavaksi koiraksi naamioituneena. Karkotettuaan MacAnkat Vaskervillet pääsivät laiduntamaan lampaitaan vapaasti vihamiestensä mailla. MacAnkat säilyivät Ankkapurhan omistajina, mutta kahteen vuosisataan he eivät siellä asuneet ja linna oli tyhjillään.
Jussi Harjula
Harjula oli Maakansa-lehden toimitussihteerinä 1925–1940, Pohjolan Sanomain toimitussihteerinä 1940, Itä-Savo-lehden päätoimittajana 1940–1942, Karjalan Sanomain toimitussihteerinä 1943–1944, Käkisalmen Sanomain päätoimittajana 1944 sekä viimeksi Etelä-Saimaa-lehdessä toimitussihteerinä 1944–1949 ja päätoimittajana 1950–1960. Hän oli Kirvun kunnanvaltuuston jäsen 1923–1925 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1948.
Ankkapurhan linna
Linnan kuvitteellinen historia
MacAnkat olivat vuonna 1885 vaarassa menettää Ankkapurhan verorästien vuoksi, mutta viime hetkellä Roope palasi Amerikasta mukanaan kymmenentuhannen dollarin sekki myymästään kuparikaivoksesta. Vaskervillet varastivat sekin, jonka jälkeen Roope haastoi Argus Vaskervillen kaksintaisteluun. Tämän jälkeen perhe asettui asumaan linnaan, kunnes Roope vuonna 1902 vielä kerran palasi Skotlantiin. Hän oli aikonut asettua asumaan Ankkapurhaan, mutta epäonniset Ylämaan kisat vakuuttivat hänet siitä, ettei hän enää sopeutuisi seudulle. Roope otti sisarensa mukaansa ja lähti Ankkalinnaan. Lähtöpäivänä isä Fergus kuoli.
Jussi Harjula
Harjula oli naimisissa vuodesta 1945 Irja Kerttu Peltuen (aik. Bagge) kanssa.
Ankkapurhan linna
Linnan kuvitteellinen historia
Liki viiteen vuosikymmeneen linnassa ei asunut muita kuin Skotti McTerrier, jonka Roope oli palkannut linnan hoitajaksi viimeisellä käynnillään 1902. Skotti kuoli muutamia kuukausia ennen Vanhan linnan salaisuuden tapahtumia. Seikkailun jälkeen linnalle täytyi etsiä uusi hoitaja. Aku pestasi Roopen tietämättä tehtävään hänen sisarensa Matildan, jonka kanssa Roope oli kärsinyt välirikon kaksi vuosikymmentä aiemmin.
Krasnyi (Smolenskin alue)
Krasnyi on kaupunkityyppinen taajama ja Krasnyin piirin keskus Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 67 kilometriä Smolenskista lounaaseen, alle 25 kilometrin päässä Valko-Venäjän rajasta. Lähin rautatieasema on 20 kilometrin etäisyydellä pohjoisessa sijaitseva Gusino.
Vuonna 2010 taajamassa asui 4 349 ja koko piirissä 12 895 henkeä.
Su Bingtian
Su Bingtian (, s. 29. elokuuta 1989 Zhongshan) on kiinalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 metrin juoksussa. 172 senttimetriä pitkä ja 65 kilogrammaa painava Su edustaa Guangdongin maakunnan yleisurheilujoukkuetta.
Su oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa, jossa hän oli välierissä sekä 100 metrillä että 4 × 100 metrin viestissä. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa hänet hylättiin välierissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sijoittui 60 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 6,52. Vuoden 2015 MM-kotikisoissa Su selvisi 100 metrillä finaaliin, mutta jäi sen viimeiseksi ajalla 10,06. Samoista kisoista hän saavutti hopeaa pikaviestistä. Kiina tuli maaliin kolmantena, mutta nousi lopputuloksissa toiseksi kun Yhdysvallat hylättiin vaihtorikon vuoksi.
Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän sijoittui 60 metrillä viidenneksi ajalla 6,54. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 metrillä välierissä ja oli pikaviestissä neljäs. Hän kuului World Relays -kilpailuissa 2017 pronssia saaneeseen Kiinan pikaviestijoukkueeseen. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 100 metrillä kahdeksas ja 4 × 100 metrin viestissä neljäs. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän sai hopeaa 60 metrillä Aasian ennätysajalla 6,42.Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Su sijoittui kuudenneksi vuonna 2021 Tokion olympialaisten 100 metrillä ajalla 9,98. Aiemmin samana päivänä juostuissa välierissä hän juoksi Aasian ennätyksen 9,83. Pikaviestissä Kiina sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin pronssille Britannian joukkueen dopinghylkäyksen jälkeen. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Aasian-mestaruuskilpailuista Su on saavuttanut kolme kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin. Aasian kisoista hänellä on kaksi pikaviestikultaa vuosilta 2010 ja 2014, 100 metrin kulta 2018, 100 metrin hopea vuodelta 2014 ja pikaviestipronssi 2018. Vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä Su saavutti pronssia 100 metriltä.
Su oli ensimmäinen aasialaissyntyinen henkilö, joka alitti 100 metrillä sallituissa olosuhteissa kymmenen sekuntia. Hän pitää hallussaan Aasian ennätystä sekä 60 metrillä että 100 metrillä.
Starlink
pienoiskuva|Ensimmäinen 60 satelliitin laukaisu 24. toukokuuta 2019. Starlink on SpaceX:n kehitteillä oleva satelliitti-internetjärjestelmä. Konstellaatioon kuuluvia satelliitteja oli matalalla Maan kiertoradalla maaliskuussa 2023 toiminnassa yli 4 000. Järjestelmän tavoitteena on tarjota koko maapallon kattava internet-verkko.
Suurimmillaan suunnitelmissa konstellaatio käsittäisi jopa 42 000 satelliittia, joista Yhdysvaltain telehallintovirasto oli syksyyn 2019 mennessä hyväksynyt 12 000. Starlink oli beta-vaiheessa lokakuuhun 2021, jolloin sana ”beta” poistettiin kuvauksista.
Järjestelmä
Starlink on maailman ensimmäinen ja suurin satelliittien tähdistö, joka käyttää matalaa Maan kiertorataa tarjotakseen laajakaistainternetin. Hyödyntämällä kehittyneitä satelliitteja ja käyttäjälaitteistoa yhdistettynä ihmisen yleiseen kokemukseen sekä avaruusaluksista että kiertoradalla toimimisesta, Starlink pyrkii tarjoamaan nopean, alhaisen latenssin internetin kaikkialla maapallolla.
Toimitusjohtaja Elon Muskin mukaan tavoitteena on saada valtaosa Maan pitkän välimatkan valokuituliikenteestä siirtymään Starlinkin varaan ja lisäksi noin 10 prosenttia paikallisesta liikenteestä. Musk on maininnut, että avaruuden tyhjiössä valo liikkuu 40–50 prosenttia nopeammin kuin valokuidussa. Yhteyden viive on noin 25 millisekuntia. Muskin mukaan satelliittien välinen kommunikaatio on huomattavasti yksinkertaisempaa kuin valokuituliikenne, joka edustaa monimutkaista verkkoa. Suurin osa muista satelliitti-internet-palveluista tulee yksittäisistä geostationaarisista satelliiteista, jotka kiertävät planeettaa 35 786 kilometrin korkeudella. Tämän vuoksi edestakaisen matkan data-aika käyttäjän ja satelliitin välillä (tunnetaan myös latenssina) on korkea, mikä tekee lähes mahdottomaksi tukea suoratoistoa, online-pelaamista, videopuheluita tai muita suuren tiedonsiirtonopeuden toimintoja. Starlink on tuhansien satelliittien tähdistö, joka kiertää planeettaa paljon lähempänä Maata, noin 550 kilometrin etäisyydellä, ja peittää koko maapallon. Koska Starlink-satelliitit ovat matalalla kiertoradalla, latenssi on huomattavasti pienempi – noin 20 millisekuntia, kun perinteisten satelliittien latenssi on yli 600 ms. Starlink on ensimmäinen kaupallisesti saatavilla oleva vaiheistettu ryhmäantenni. Starlink Kitin myyntipakkauksessa on kaikki verkkoon liittymiseen tarvittavat osat ja liittymisen voi tehdä muutamassa minuutissa. Tarvikkeita ovat Starlink, WiFi-reititin, kaapelit ja tukiasema. Laite suuntautuu itsestään, kunhan siitä on selkeä näkymä taivaalle.
Starlink kestää äärimmäistä kylmää, kuumuutta, rakeita, räntäsadetta, myrskytuulia ja jopa rakettimoottoreita. Starlinkiä käytetään välittämään kuvaa lautalta, johon Falcon 9 -kantoraketti laskeutuu.
Starlink saapui Suomeen 21. marraskuuta 2022.
Kustannusarvio ja liikevaihto
Starlinkin rakentamisen kustannusarvio on vähintään kymmenen miljardia Yhdysvaltain dollaria. Sen ensimmäisen vaiheen on tarkoitus valmistua vuoteen 2027 mennessä. SpaceX:n arvion mukaan Starlinkin liikevaihto on yli 30 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2025. SpaceX aloittaa Starlinkin kaupallisen toiminnan, kun kiertoradalla on 800 satelliitin konstellaatio. Heinäkuussa 2022 Starlink oli saatavissa 36 maassa.
Laukaisut
SpaceX:n Falcon 9 pystyy kuljettamaan 60 satelliittia kerrallaan. Ensimmäiset 60 satelliittia laukaistiin toukokuussa 2019.
Laukaisuihin on tarkoitus käyttää Starshipiä sen valmistuttua.
Satelliitit
Ensimmäiset v1.0-satelliitit olivat massaltaan 260-kilogrammaisia ja kiersivät noin 350 kilometrin ratakorkeudella. Satelliitit käyttävät ionimoottoreita ja kykenevät itsenäiseen radan korjaukseen. Starlinkeissä on myös optiset avaruuslaserit. Niiden avulla Starlink pystyy lähettämään tietoa ilman paikallisia maa-asemia.
Vastatoimet
Siestarjoen asetehdas on kehittänyt Borštševik-laitteen, joka havaitsee Starlink-aseman 10 kilometrin päästä ja paikantaa sen 60 metrin tarkkuudella. Laite on otettu testikäyttöön erikoissotatoimialueella joulukuussa 2022.
Haukijärvi (Jämsä, Vekkula)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Saarijärven alueeseen (14.272) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,4 metriä mpy.
Tanja Tuomi
Tanja Tuomi (s. 4. toukokuuta 1996 Tampere) on suomalainen tennispelaaja. Hän on pelannut ITF-turnauksissa vuodesta 2011 lähtien. Tuomi edusti Suomea Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2013. Tuomi saavutti SM-kultaa naisten kaksinpelissä ulkokentillä vuonna 2012.