cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seikkailuhetki
Vastaanotto
Seikkailuhetki sai heti alkuun hyvän vastaanoton ja se on ollut katsojamenestys Cartoon Networkilla. Sarjan ensinäytöstä seurasi noin 2,5 miljoonaa katsojaa huhtikuussa 2010, ja marraskuussa 2012 jaksoilla oli keskimäärin 3,3 miljoonaa katsojaa. Sarja on saanut positiivisia arvosteluja myös kriitikoilta ja siitä on muodostunut kultti-ilmiö teini-ikäisten ja aikuisten joukossa Yhdysvalloissa. Seikkailuhetki on saanut suosiota niin lasten kuin aikuisten joukossa, "joita vetää puoleensa sarjan hupsu huumori, mielikuvitukselliset tarinat sekä rikkaasti kansoitettu maailma".
Bad Reputation
Bad Reputation on Thin Lizzyn studioalbumi vuodelta 1977. Kuten kansikuva kertoo, albumi tehtiin pääosin kolmimiehisenä (Phil Lynott, Brian Downey, Scott Gorham) Brian Robertsonin oltua sivussa yhtyeen toiminnasta. Robertson palasi yhtyeeseen nauhoitusten loppuvaiheessa ja soittaa kansitietojen mukaan kolmella kappaleella.
John Langdon-Davies
John Eric Langdon-Davies (18. maaliskuuta 1897 Eshowe, Etelä-Afrikka – 5. joulukuuta 1971 Shoreham, Kent, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen kirjailija ja toimittaja, Plan-järjestön perustaja ja pasifisti.
John Langdon-Davies syntyi Etelä-Afrikassa ja muutti kuusivuotiaana Britanniaan. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1917. Tuolloin hänet kutsuttiin myös sotapalvelukseen, mutta hän kieltäytyi aseista ja sai lyhyen vankilatuomion.
Langdon-Davies muistetaan erityisesti Espanjan sisällissodan ja talvisodan kirjeenvaihtajana. Hänen talvisotakirjansa Hyökkäys lumessa vuodelta 1941 suomennettiin vuonna 2014.
Langdon-Daviesin aloitteesta ensimmäiset Planin kummit alkoivat tukea Espanjan sisällissodassa orvoksi jääneitä lapsia vuonna 1937.
Koumaíika
Koumaíika (myös transl. Kouméika) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 323 (vuonna 2011).
Koumaíika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κουμαιίκων, Topikí Koinótita Koumaiíkon), johon kuuluvat varsinaisen Koumaíikan yläkylän lisäksi merenrannalla sijaitsevat kylät Órmos Koumaiíkon ja Velanidiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 376.
Ennen vuotta 2011 kylä kuului Marathókampoksen kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Marathókampoksen kunnallisyksikköön.
Kanarianamiraali
Kanarianamiraali (Vanessa vulcania) on Kanariansaarilla sekä Madeiralla kotoperäisenä tavattava päiväperhoslaji. Sitä pidettiin aikaisemmin intianamiraalin (Vanessa indica) alalajina, mutta on sittemmin tunnustettu omaksi lajikseen hieman poikkeavan siipikuvioinnin ja koiraiden genitaalituntomerkkien perusteella.
Kidalin piiri
thumb|200px|Kidalin piiri Malin kartalla. Kidalin piiri on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 21 353 neliökilometriä. Asukkaita on 33 100 henkeä (vuonna 2009).
Kanarianamiraali
Koko ja ulkonäkö
Kanarianamiraali muistuttaa tavallista amiraalia (Vanessa atalanta). Siipien pohjaväri on mustanruskea ja etusiiven poikki kulkee varsin leveä, punainen poikkiraita. Punaisen sävy on voimakkaampi eli vähemmän oranssi kuin amiraalilla. Tärkeänä tuntomerkkinä raidan sisäreunan puolella on kolme mustaa laikkua, jotka aiheuttavat raitaan ”kolot”. Siiven kärjessä on muutama pieni valkoinen laikku. Takasiipien ulkoreunassa on punainen vyö, jonka keskellä on rivi melko kookkaita mustia täpliä ja aivan siiven takakärjessä on pienet siniset silmätäplät. Siipiväli on 54–60 millimetriä.
Kidalin piiri
Kidalin piiri rajoittuu luoteessa Kidalin alueen Tessalitin, koillisessa Abeïbaran ja idässä Tin-Essakon piireihin sekä kaakossa Gaon alueen Ménakan, etelässä Gaon ja luoteessa Bouremin piireihin. Pinta-alasta 90 % kuuluu Adrar des Ifoghas -vuoristoon. Lounaisosassa on tasankomainen Tilemsin laakso. Ilmasto on äärimmäisen kuiva ja kuuma. Talvella lämpötilanvaihtelut ovat suuria. Kasvillisuus käsittää lähinnä heinäkasveja sekä wadien muodostamissa laaksoissa myös puita ja pensaita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, muflonilampaita, hyeenoita, sakaaleja, lintuja, matelijoita ja jyrsijöitä.
Kanarianamiraali
Levinneisyys ja lentoaika
Kanarianamiraalia tavataan ainoastaan Kanariansaarilla sekä Madeiralla. Se kuitenkin puuttuu Lanzarotelta. Satunnaisesti yksilöitä on kulkeutunut läntiseen Manner-Eurooppaan, mutta näyttöä lajin lisääntymisestä mantereella ei ole. Perhoset lentävät useina limittäisinä sukupolvina ympäri vuoden.
Kidalin piiri
Piirin hallinnollinen keskus on Kidalin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Anefifin ja Essoukin maalaiskunnat. Asukkaat ovat tuaregeja ja arabeja sekä songhaita ja bambaroita. Kidalin kaupungissa on myös Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan pyrkiviä länsi-afrikkalaisia siirtolaisia.
Kanarianamiraali
Elinympäristö ja elintavat
Lajia tavataan yleisenä etenkin laurisilva-metsissä ja pensaikoissa alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta se viihtyy hyvin myös puistoissa ja puutarhoissa ja vierailee ahkerasti kukilla.
Kidalin piiri
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Paikoitellen harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, joka tuottaa vihanneksia, juureksia, perunaa, sipulia, durraa ja taateleita. Lisäksi käydään kaupaa ja tehdään käsitöitä. Teollisuutta edustaa kolme pientä meijeriä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan.
Kanarianamiraali
Elinympäristö ja elintavat
Naaras munii munat yksitellen ravintokasveille ja suosii varjoisassa paikassa, poissa suorasta auringonpaisteesta kasvavia kasveja. Toukka käärii ravintokasvin lehdet seitillä suojakseen ja myös koteloituu suojan sisään.
Kidalin piiri
Seudun nähtävyyksiä ovat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot Essoukissa, muinaiset kalliopiirrokset, Adrar des Ifoghasin ainutlaatuinen luonto sekä tuaregien perinteinen elämäntapa. Matkailupalvelut ovat kuitenkin vielä hyvin kehittymättömiä.
Tauno Kelovesi
Tauno Martti Kelovesi (vuoteen 1947 Kyckling, 12. joulukuuta 1923 Lappeenranta – 1. kesäkuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko. Kelovesi toimi SKDL:n kansanedustajana kolme kautta vuosina 1954–1966. Hän vaikutti myös Imatran, Lappeenrannan ja Lauritsalan kunnanvaltuustoissa.
Kelovesi valittiin kansanedustajaksi Kymen läänin vaalipiiristä. Hän kuului eduskunnassa pankki-, talous- ja suureen valiokuntaan. Kelovesi oli myös kolmesti presidentin valitsijamies, vaaleissa 1956, 1962 ja 1968.
Sotien jälkeen Kelovesi työskenteli rakennus- ja kirvesmiehenä, kunnes hänet vuonna 1951 valittiin SKDL:n Etelä-Saimaan piirijärjestön piirisihteeriksi. Hän jätti tehtävän noustuaan eduskuntaan. Edustustyön päätyttyä Kelovesi toimi Kuurnan voimalaitosrakennustyömaan sosiaalipäällikkönä (1966–1971) ja Enson kaupungin rakennustyön työsuojelutarkastajana (1971–1987).
SKDL:n lisäksi Kelovesi toimi monissa muissa järjestöissä. Hän oli Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Kaakkois-Suomen piirijärjestön puheenjohtaja ja kuului SKP:n Etelä-Karjalan piirikomiteaan, Suomen Rauhanpuolustajien keskustoimikuntaan, Enso-Gutzeitin hallintoneuvostoon, Osuusliike Onnin edustajistoon, Keskussairaalapiirien liiton johtokuntaan, Sairaalaliiton liittovaltuustoon ja Kulttuurityön Keskuksen hallitukseen.
Closer (kappale)
Closer on norjalaisartisti Frida Amundsenin kappale hänen September Blue-debyyttialbumilta. Sen julkaisi Parlophone Music albumin ensimmäisenä singlenä 20. toukokuuta 2011. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 9. tammikuuta 2012. Kappale oli kotimaassaan menestys, sillä se oli Norjassa vuoden 2011 soitetuin kappale.
Kappalelista
Digitaalinen lataus
Oskar Rancken
Johan Oskar Immanuel Rancken (23. tammikuuta 1824 Mietoinen – 30. maaliskuuta 1895 Vaasa) oli suomalainen filosofian tohtori, professori ja lyseon lehtori. Hänet tunnettiin erityisesti Pohjanmaan rannikon ruotsinkielisen kansanperinteen kerääjänä.
Rancken toimi Vaasan lukion ja lyseon saksan kielen opettajana vuodesta 1846 ja historian lehtorina 1854–1876 sekä Vaasan lyseon historian ja maantiedon lehtorina 1885–1887. Hän sai professorin arvomimen 1891. Eläkkeelle jäätyään Rancken lahjoitti 1886 suuren kirjakokoelmansa ja yksityisarkistonsa Vaasan lyseolle.
Rancken julkaisi vuonna 1860 appensa Carl Henrik Aspin historiallisesti merkittävän päiväkirjan.
Rancken oli naimisissa kaksi kertaa:
Wietse Venema
thumb|Wietse Venema Wietse Zweitze Venema (s. 1951) on alankomaalainen ohjelmoija ja fyysikko, joka tunnetaan parhaiten Postfix-sähköpostipalvelinohjelmasta. Tohtori Venema on kirjoittanut myös muita tunnettuja tietoturvaohjelmia, kuten TCP Wrapper -suojausjärjestelmän, SATAN-tietoturvaskannerin ja Coroner's toolkit -työkalusarjan.
Venema opiskeli Groningenin yliopistossa ja työskenteli matematiikan ja tietotekniikan laitoksella Eindhovenin teknillisessä korkeakoulussa ja vuodesta 1996 IBM:n Thomas J. Watson Research Centerissa Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa.
Scorpio Motorsport
Scorpio Motorsport on brittiläinen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 2000. Vuonna 2007 tallin kuljettaja Will Bratt voitti Euro Formula 3000-sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 talli voitti Formula Renault BARC-sarjan mestaruuden. Talli on kilpaillut säännöllisesti Britannian Formula Renault-sarjassa. Vuonna 2010 talli vieraili Eurocup Formula Renault-sarjassa.
Valkeajärvi (Ikaalinen)
Valkeajärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sorvanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Valkeajärvi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Jännityskorroosio
Jännityskorroosio (, SCC) aiheuttaa kappaleen murtumisen jännityksen ja korroosion yhteisvaikutuksesta. Pelkkä jännitys tai korroosio ei yksinään aiheuta särön syntymistä ja kasvamista materiaaliin. Ilmiötä voi olla vaikea havaita, koska särön kasvaminen ei tyypillisesti aiheuta ulkoisia muutoksia kappaleeseen ennen kuin lopullisen vaurioitumisen yhteydessä. Monet muutoin hyvin korroosiota kestävät materiaalit ovat herkkiä jännityskorroosiolle. Esimerkiksi austeniittinen ruostumaton teräs (AISI 304, EN 1.4301) ja luja alumiiniseos (AA 7075) kärsivät jännityskorroosiosta kloridipitoisessa ympäristössä.
Valkeajärvi (Ikaalinen)
Maantietoa
Järvi on 600 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,7 hehtaaria. Se sijaitsee metsäalueella eikä sen rantoihin rajaudu peltoja. Osa rannoista ovat suota ja siihen laskeekin kolme suo-ojaa. Pohjoispäästä lähtee laskuoja, joka yhtyy 600 metrin päässä Veholammen ja Saukkolammen välillä Vehonojaan. Rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tie Ryöhiönjärven pohjoispäästä, jonne pääsee Tevaniemeltä tai Sorvanperältä seututieltä 276.
Jännityskorroosio
Jännityskorroosio
Jännityskorroosiomurtuminen (stress corrosion cracking, SCC ) on staattisen jännityksen ja korroosion aiheuttama vaurio metalliin tai keraamimateriaaliin. Keraameilla jännityskorroosiota havaitaan alikriittisen murtuman kasvun (slow crack growth, SCG) seurauksena vakiokuormituksella. Termoplastisilla muoveilla jännityssäröilyä esiintyy jännityksen ja kemiallisen rasituksen yhteisvaikutuksesta. Jännityskorroosio ilmenee metallin haurastumisena tai murtumisena ilman havaittavia ulkoisia muutoksia materiaalin pinnalla. Jännityskorroosion aiheuttama haurastuminen voi johtaa metallin äkilliseen ja ennakoimattomaan murtumiseen. Repeämä etenee nopeasti jännityskorroosion haurastuttamassa metallissa.
Valkeajärvi (Ikaalinen)
Historiaa
Ikaalisten pitäjänkartassa 1800-luvulta järven nimi oli kirjoitettu "Valkiajärvi".
Jännityskorroosio
Jännityskorroosio
Jännityskorroosion taustalla ovat metallin sisäiset ja ulkoiset jännitykset yhdistettynä korroosiota aiheuttaviin ympäristötekijöihin. Korroosioympäristö on materiaalikohtainen. Metalliseokset (hiiliteräkset, austeniittiset ruostumattomat teräkset, kuparisinkkiseokset, magnesiumseokset ja lyijyseokset) herkistyvät jännityskorroosiolle. Tietyt olosuhteet aiheuttavat jännityskorroosiovaurioita myös yleisesti korroosiota kestäviin metalleihin, esimerkiksi austeniittinen ruostumaton teräs (AISI 304, EN 1.4301) ja luja alumiiniseos (AA 7075) kärsivät jännityskorroosiosta kloridipitoisessa ympäristössä.
Esiintymisolosuhteet
Jännityskorroosion ilmenemiseen vaadittavat olosuhteet ovat hyvin materiaalikohtaisia. Yleisesti jännityskorroosion aiheutumiseen tarvitaan materiaalille spesifit olosuhteet ja materiaalin pintaan vaikuttava vetojännitys. Vetojännitys voi aiheutua materiaalin pintaan ulkoisesta voimasta tai sisäisistä jännityksistä. Vaadittavan vetojännityksen suuruus voi olla merkittävästi materiaalin myötölujuutta alhaisempi. Sisäisiä jännityksiä materiaaliin saattavat aiheuttaa materiaalin työstäminen tai sen lämpökäsittely. Puhtaat metallit ovat yleensä vähemmän alttiita jännityskorroosiolle kuin seostetut metallit. Ilmiöön tarvittavat ainepitoisuudet ovat hyvin pieniä, joten ne voivat konsentroitua materiaalin pinnalle normaalin ilmakehän olosuhteissa. Materiaalin pinnalla oleviin halkeamiin saattaa kehittyä muuta ympäristöä voimakkaammat olosuhteet. Jännityskorroosiota voi tapahtua huoneenlämpötilassa tietyillä materiaaleilla, mutta yleensä tarvittava lämpötila on tätä korkeampi.
Materiaalin alttius jännityskorroosiolle on riippuvainen mikrorakenteesta, dislokaatiorakenteesta ja faasien termodynaamisesta stabiilisuudesta. Murtumien ilmenemiseen kuluva aika vaihtelee voimakkaasti materiaalista ja olosuhteista riippuen. Lämpötilan nousu ja aine konsentraatioiden väkevöityminen nopeuttavat yleensä jännityskorroosio murtumien syntymistä ja etenemistä materiaalissa. Jännityskorroosio voi edetä materiaalissa pääsääntöisesti kolmella eri mekanismilla. Raerajoilla etenevässä galvaanisessa jännityskorroosiossa korroosiolla on jännitystä suurempi vaikutus. Jännityskorroosio voi edetä myös aktiivisen liukutason läheisyydessä, jolloin jännityskorroosio heikentää kohtaa kunnes siinä tapahtuu muodonmuutos. Muodonmuutoksen jälkeen syvemmällä oleva materiaali altistuu jännityskorroosiolle, ja sama mekanismi toistuu. Suojaavan oksidikalvon omaavissa materiaaleissa jännityskorroosion eteneminen voi aiheutua siitä että jännitys rikkoo suojakalvon ja sitten alla oleva materiaali altistuu korroosiolle.
Alakloori
Alakloori (C14H20ClNO2) on klooriasetanilidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään herbisidinä tappamaan rikkaruohoja pelloilta. Yhdisteestä käytetään myös nimeä 2-kloori-2',6'-dietyyli-N-(metoksimetyyli)asetanilidi. Alaklooria ei ole käytetty Suomessa ja sen käyttö on kielletty myös koko Euroopan unionin alueella.
Synteesi
Alaklooria valmistetaan kloorietikkahapon johdannaisen klooriasetyylikloridin ja 2,6-dietyylianiliinin välisellä reaktiolla. Muodostuva reaktiotuote käsitellään vielä metanolilla.
Käyttö
350px|thumb|Kartta ja tilasto alakloorin käytöstä Yhdysvalloissa Alakloori rekisteröitiin 1967 Yhdysvalloissa käytettäväksi kylvöä ennen tappamaan yksivuotisia heiniä ja leveälehtisiä rikkakasveja. Sitä käytetään erityisesti maissi-, soijapapu-, maapähkinä- ja puuvillaviljelmillä. Alakloorin teho perustuu kasvien lipidien ja proteiinien biosynteesin estämiseen.
Jännityskorroosio
Esiintymisolosuhteet
Osa niukkahiilisistä teräksistä on altis jännityskorroosiolle kun se altistetaan ympäristölle jossa on nitraatteja, amiineja, vedetöntä ammoniakkia tai vesiliuoksille joissa on natriumhydroksidia tai kaliumhydroksidia. Puhekielessä saatetaan puhua teräksen "lipeähauraudesta". Hiiliteräkset voivat olla alttiita ilmiölle vähähappisissa ympäristöissä joissa on rikkivetyä. Osa ruostumattomista teräksistä ovat alttiita jännityskorroosiolle happamissa kloridiliuoksissa, esimerkiksi AISI 304, 304-L, 305, 309, 316, 347, 347-L, 310 ja 314. Jotkut alumiiniseokset ovat alttiita jännityskorroosiolle NaCl-lioksissa, esimerkiksi 7049, 7050, 7500. Messingeillä esiintyy niin kutsuttua "varastorepeämää", kun ne altistuvat ammoniakille tai muille typpiyhdisteille. Osa titaanimetalleista ovat alttiita CH4HCL seoksessa ja fluori-ioneja sisältävissä liuoksissa. Osa magnesiumseoksista ovat alttiita NaCl-K2CrO4- liuoksissa.
Alakloori
Metabolia ja myrkyllisyys eläimille
Alakloorin LD50-annos rotilla on 1 350 mg/kg. Suuret alaklooriannokset ovat eläinkokeissa aiheuttaneet vatsa- ja kilpirauhasvaivoja sekä kasvaimia. Yhdiste voi aiheuttaa kasvaimia myös ihmisille. Pitkäaikainen altistuminen voi vaurioittaa maksaa, pernaa ja munuaisia.
Jännityskorroosio
Korroosionesto
Jännityskorroosionestoon on eri menetelmiä riippuen metallityypistä ja ympäristön olosuhteista (katodinen suojaus, jännityksenpoistohehkutus, kuulapuhallus, rullaus, inhibiitit). Sähkökemiallisesta syöpymisestä johtuvaa jännityskorroosiota voidaan estää säätämällä metallin ja liuoksen välistä potentiaalia anodiseen tai katodiseen suuntaan. Korroosiota aiheuttavien kemikaalien vaikutusta ehkäistään ympäristöolosuhteiden avulla (pH-arvo, lämpötila ja kaasut). Oikeilla muokkaustyövaiheiden ja työstötyövaiheiden sekä rakenteeseen kohdistuvan kuormituksen suunnittelulla voidaan välttää metallikappaleiden sisäisiä jännityksiä. Valitsemalla käyttöympäristön olosuhteissa varmuudella toimiva materiaali pienennetään jännityskorroosiomurtuman riskiä.
Sinkki ja magnesium altistavat alumiiniseokset jännityskorroosiolle. Alumiiniseosten jännityskorroosiota voidaan ehkäistä suojaamalla korroosiolle altis metalli katodisesti sähköjännitteen avulla. Austeniittiset ruostumattomat teräkset voidaan suojata jännityskorroosiota vastaan sammuttamalla kappale vesiastiaan 1 050 ˚C asteesta. Hapen poisto liuoksesta ehkäisee austeniittisen ruostumattoman teräksen korroosiota kloridipitoisissa olosuhteissa. Rasittavassa kloridiympäristössä ruostumattoman teräksen yli 42% nikkeliseokset ovat kestävä materiaali. Ferriittiset ruostumattomat teräkset tai ferriittis-austeniittiset teräkset eivät herkisty kloridien vaikutuksesta jännityskorroosiolle.
Niukkahiilinen teräs ja muut metalliseokset voidaan suojata jännityksenpoistohehkutuksen ja hitaan jäähdytyksen avulla. Hehkutuslämpötila muokkauksesta aiheutuneiden sisäisten jännitysten poistamiseksi on esimerkiksi alumiiniseoksille 230–260˚C, hiiliteräksille 500–600˚C ja ruostumattomalle teräkselle 730–870˚C.
Testaaminen
Materiaalien alttiutta jännityskorroosiolle on perinteisesti tutkittu altistamalla koekappale aine suhteellisen vahvoille ainekohtaisille ominaisuuksille ja mittaamalla aika joka materiaalin murtumiseen kuluu. Tätä tietoa voidaan sitten käyttää hyväksi arvioidessa materiaalin vastustuskykyä jännityskorroosiolle alhaisemmissa pitoisuuksissa ja lievemmissä olosuhteissa. Ruostumattomille teräksille on olemassa ASTM G 36 standardin mukainen testi, jossa kappale altistetaan kiehuvalle noin 155 ˚C asteiselle magnesiumkloridiliuokselle. Materiaalia voidaan testata myös standardin ASTM G 30 mukaisella u-taivutus kokeella. Murtumien etenemisnopeuksien voidaan tarkkailla valmiiksi pieniä murtumia sisältävässä kappaleessa, joka altistetaan sopiville olosuhteille. Näin voidaan arvioida materiaalin vaurioitumisnopeutta eri murtumavaiheissa ja saadaan selville missä olosuhteissa murtumat jatkavat kasvuaan.
Moskovan välirauha
Moskovan välirauha on Neuvostoliiton, Britannian ja Suomen välinen jatkosodan päättänyt rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 19. syyskuuta 1944. Varsinaiset sotatoimet olivat päättyneet jo 4.–5. syyskuuta 1944.
Valtuuskunta
Suomen edustajina Moskovan neuvotteluissa olivat pääministeri Antti Hackzell, puolustusministeri, jalkaväenkenraali Rudolf Walden, yleisesikunnan päällikkö, jalkaväenkenraali Erik Heinrichs, kenraaliluutnantti Oscar Enckell sekä asiantuntijoina ulkoasiainministeriön kansliapäällikkö P. J. Hynninen, vuorineuvos Berndt Grönblom, lähetystöneuvos Johan Nykopp ja ulkoasiainministeriön neuvotteleva virkamies, lakitieteen tohtori Erik Castrén. Valtuuskunta tapasi neuvostoliittolaiset neuvottelijat viikon odottelun jälkeen myöhään illalla 14. syyskuuta, johon mennessä Neuvostoliitto ja Britannia olivat päässeet yksimielisyyteen Suomelle asetettavista ehdoista. Neuvostoliiton neuvottelijoita johti ulkoministeri Vjatšeslav Molotov. Juuri ennen ensimmäistä tapaamista pääministeri Antti Hackzell sai halvauskohtauksen menettäen puhekykynsä, ja valtuuskunta valitsi tilapäiseksi johtajakseen Rudolf Waldenin. Suomen valtuuskunnan puheenjohtajaksi matkusti kaksi päivää myöhemmin ulkoasiainministeri Carl Enckell.
Sopimuksen hyväksyminen
Suomessa eduskunta hyväksyi sopimuksen jo samana päivänä kuin se oli allekirjoitettu. Hyväksyminen tapahtui salaisessa istunnossa ilman keskustelua ja äänestystä 141 kansanedustajan ollessa paikalla. Hallituksen puolesta istunnossa esiintyi vt. pääministeri Ernst von Born. Luettuaan ulkoministeri Carl Enckellin Moskovasta lähettämän sähkeen, jonka mukaan Molotov ja varaulkoministeri Vladimir Dekanozov olivat uhanneet Suomea neuvostojoukkojen miehityksellä, ellei rauhanehtoja hyväksyttäisi, von Born korosti sopimuksen hyväksymisen tärkeyttä. Suomen valtuuskunta palasi kotiin kaksi päivää välirauhansopimuksen hyväksymisen jälkeen.
Rauhanehdot
Rauhanehdot olivat alueluovutusten osalta samankaltaiset kuin Moskovan rauhan: Suomen tuli luovuttaa Neuvostoliitolle jatkosodan aikana vallatut Karjalankannaksen, Laatokan pohjoispuolen sekä Kuusamon–Sallan alueen. Uutena luovutuksena Neuvostoliitto vaati itselleen Petsamon. Moskovan rauhan ehtoihin kuulunut Hangon vuokraus Neuvostoliitolle vaihdettiin Porkkalan alueeseen, joka vuokrattiin Neuvosto­liitolle 50 vuodeksi. Aluevaatimusten lisäksi rauhanehtoihin kuului esimerkiksi
Välirauhansopimuksen tekstissä käytetty ilmaisu ”yhdistyneet kansakunnat” ei viitannut Yhdistyneet kansakunnat -maailmanjärjestöön, joka perustettiin vasta lokakuussa 1945, vaan niihin liittoutuneisiin valtioihin – Neuvostoliittoon ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan –, jotka olivat olleet sodassa Suomea vastaan.
Välirauhansopimuksen toimeenpanoa Suomessa valvoi sopimuksen 22. artiklan mukaisesti liittoutuneiden valvontakomissio, jota johti neuvostoliittolainen kenraalieversti Andrei Ždanov. Yrjö Soinin mukaan 22. artikla antoi valvontakomissiolle takaportin sopimustekstin myöhempiä tulkintoja varten. Sopimusta täydensi liite-osa, jossa annettiin tarkempia määräyksiä eräisiin sen artikloihin.
Valvontakomission ensimmäiset neuvostoliittolaiset jäsenet saapuivat Helsinkiin kaksi päivää välirauhansopimuksen hyväksymisen jälkeen 22. syyskuuta ja sen puheenjohtaja Andrei Ždanov ensimmäisen kerran 5. lokakuuta, mutta brittiläiset jäsenet vasta 14. lokakuuta. Kaikkiaan komissioon kuului sen toiminta-aikana noin 150 neuvostoliittolaista ja parikymmentä brittiläistä jäsentä. Neuvostoliiton johtoasemasta valvontakomissiossa johtui, että komission nimi kirjoitettiin virallisissa yhteyksissä aina muodossa Liittoutuneiden (Neuvostoliiton) valvontakomissio. Ensimmäisiä kysymyksiä, joihin valvontakomissio puuttui, olivat suomalaisten sotilaiden kotiuttaminen, suojeluskuntien ja eräiden muiden järjestöjen lakkauttaminen sekä suomalaiset sotarikolliset (ns. Lista 1).
Suomen pyrkimys rauhaan
Suomi oli jo vuodesta 1943 lähtien pyrkinyt aktiivisesti irrottautumaan sodasta ja rauhaan Neuvostoliiton kanssa, mutta ongelmaksi muodostui Saksa ja Neuvostoliiton asennoituminen. Presidentti ja hallitus pyrkivät irrottautumaan sodasta Suomen itsenäisyys ja kansallinen itsemääräämisoikeus säilyttäen. Suomessa oli alettu arvioida tilannetta uudelleen keväästä lähtien, jolloin suursodassa oli tapahtunut selkeä käänne liittoutuneiden hyväksi. Rauhaa yritettiin keväällä 1944, mutta eduskunta hylkäsi 12. huhtikuuta 1944 ehdotuksen, koska Neuvostoliiton asettamat rauhanehdot koettiin liian ankariksi ja saattoivat käytännössä tarkoittaa antautumista.
Suomen johdon sisäpiiri päätti heti Stalingradin taistelun jälkeen kokouksessaan Mikkelissä 3. helmikuuta 1943 aloittaa rauhanpyrkimykset. Kokouksessa esittämässään tilannearviossa Päämajan tiedustelupäällikkö, eversti Aladár Paasonen toi ensimmäisen kerran esiin sen mahdollisuuden, että sota voidaan hävitä. Muutamaa päivää myöhemmin Paasonen esitti saman katsauksen myös eduskunnan ulkoasiainvaliokunnalle, mutta hänen selontekonsa sai monilta kansanedustajilta erittäin tylyn vastaanoton. Rytin tultua valituksi toistamiseen presidentiksi ja Edvin Linkomiehen uudeksi pääministeriksi, hallitus aloitti 10. helmikuuta 1943 rauhantunnustelut. Saksalaiset pitivät erillisrauhaan pyrkimystä petoksena ja alkoivat vaatia Suomelta kirjallista sopimusta sitoutumisesta Saksaan. Asia kuitenkin raukesi 16. toukokuuta 1943, jolloin Saksaan ilmaistiin Suomen mieluimmin jatkavan taistelua kuin antautuvan ehdoitta.
Yhdysvaltain Helsingin asiainhoitaja Robert McClintock jätti 20. maaliskuuta 1943 nootin, jossa Yhdysvallat tarjosi Suomelle hyviä palveluksia sodasta irrottautumiseen. Kun Suomen ylin johto neuvotteli asiasta, Carl Gustaf Emil Mannerheim korosti varovaisuutta ja ennakkoneuvotteluja Saksan kanssa. Ulkoministeri Henrik Ramsay matkusti Berliiniin, mutta siellä Suomen erillisrauha-hanke torjuttiin. Kun Neuvostoliitolta kysyttiin lisätietoja, Vjatšeslav Molotov ilmoitti Yhdysvalloille tiedoksi Neuvostoliiton vähimmäisehdot, mutta ei pyytänyt välittämään niitä suomalaisille. Niissä vaadittiin Moskovan 1940 rauhansopimuksen saattamista voimaan, sotakorvauksia ja saksalaisten karkottamista maasta. Yhdysvalloissa ei uskottu suomalaisten hyväksyvän ehtoja ja päädyttiin vain yhteyden järjestämiseen. 5. huhtikuuta Molotov totesi ettei Suomen rauhantahdosta ollut riittävästi näyttöä ja asia hautautui, eikä yhteyttä enää käytetty. Vastatoimenpiteenä Saksa supisti ase- ja viljatoimituksia Suomeen.
Eduskunta piti 3. syyskuuta 1943 salaisen istunnon, jossa käsiteltiin rauhan mahdollisuutta ja pyrkimystä siihen. Eduskuntaan oli syntynyt myös rauhanoppositio, johon kuului 33 kansanedustajaa. Rauhanoppositio toimitti presidentti Rytille elokuun lopulla 1943 kirjelmän, jossa vaadittiin pikaista rauhaa. Kirjelmän allekirjoittajat eivät halunneet vahingoittaa kotirintaman yhtenäisyydestä vaalittua myyttiä ja tarkoittivat kirjelmän luottamukselliseksi. Asiakirja vuoti kuitenkin Tukholman lehtiin. Linkomiehen hallitus oli etukäteen tietoinen rauhanopposition hankkeesta eikä vastustanut sitä sinänsä, koska sen käsityksen mukaan neuvotteluasetelmaa Neuvostoliiton kanssa olisi helpottanut se, että Suomessa oli rauhaa kannattava ei-kommunistinen mielipidesuunta. Kirjelmän vuodosta tuohtunut pääministeri Linkomies esitti 3. syyskuuta 1943 pidetyssä istunnossa eduskunnalle hallituksen tiedonannon sanoen melko suorasukaiseen sävyyn, että hallitus pyrki aivan samaan tavoitteeseen kuin rauhanoppositio; se ei vain voinut mainostaa toimiaan julkisesti turuilla ja toreilla.
Neuvostoliitto aloitti syksyllä 1943 Suomen vastaisen propagandakampanjan, joka liittyi lähestyvään Teheranin konferenssiin, jossa Neuvostoliitto asetti reunaehtoja, joista eräät vaikuttivat Suomeenkin. Yksi keskeinen periaate oli että Suomen kysymys oli pelkästään Suomen ja Neuvostoliiton keskeinen asia. Toinen oli Moskovan 1940 rauhan rajojen ottaminen keskustelun pohjaksi. Jotta Suomi olisi helpommin saatu myöntymään rauhaan, Churchill ja Roosevelt kuitenkin ehdottivat, että Viipuri jätettäisiin Suomelle, mutta Stalin vaati Viipuria ehdottomasti Neuvostoliitolle ja kieltäytyi edes keskustelemasta asiasta.
Teheranista kantautui tietoja, joiden mukaan ehdottoman antautumisen vaatimus oli voimassa, joka tietenkin aiheutti pelkoa Suomessa.
Yhdysvaltain asiainhoitaja jätti 30. tammikuuta 1944 Suomen hallitukselle nootin, jossa kehotettiin ottamaan yhteyttä Moskovaan ja luvattiin samalla hyviä palveluksia.
Paasikivi matkusti 12. helmikuuta 1944 salaisesti Tukholmaan tunnustelemaan Neuvostoliiton rauhanehtoja. Neuvostoliitto oli lähettiläs Aleksandra Kollontain välityksellä nimenomaan toivonut Paasikiveä rauhanneuvottelijaksi. Hän tapasi Neuvostoliiton virallisen edustajan Kollontain kolme kertaa ja saa häneltä alustavat tiedot ehdoista sekä Neuvostohallituksen suostumuksen aloittaa rauhanneuvottelut. Paasikivi keskusteli Kollontain kanssa kahden kesken useita tunteja pitkälle yöhön ja informoi tätä laajasti Suomen silloisesta asemasta, lähettiläs lähinnä keskittyi kuuntelemaan. Paasikivi oli henkilökohtaisesti sitoutunut vuoden 1940 rajoihin ja oli muutoinkin mieleinen neuvottelukumppani Neuvostoliiton johdolle. Paasikivi sanoi myös Saksan harhauttaneen Suomen kansan sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Suomen poliittinen johto pelkäsi Paasikiven menevän myöntyväisyyslinjallaan liian pitkälle, mutta päätti kuitenkin jatkaa rauhanprosessia hänen välityksellään.
Aleksandra Kollontain välittämät Moskovan rauhanehdot osoittautuvat erittäin tiukoiksi ja tulkinnanvaraisiksi. Paasikivi oli hyvin pessimistinen niiden suhteen.
Neuvostoliitto yritti helmikuussa massiivisilla Helsingin suurpommituksilla pakottaa Suomen hyväksymään rauhanehdot.
Maaliskuun alussa 1944 Ruotsin kuningas Kustaa V vetosi Ruotsin ulkoministeriön välityksellä presidentti Rytiin ja puolustusvoimien ylipäällikköön Mannerheimiin, ettei neuvotteluyhteyttä Moskovaan päästettäisi katkeamaan.
Paasikivi ja entinen ulkoministeri Carl Enckell lensivät 26. maaliskuuta Moskovaan, jossa heille selvitettiin, ettei Suomella ollut valinnan mahdollisuutta. Kollontain esittämät ennakkotiedot osoittautuivat eräänlaiseksi harhautukseksi, johon he olivat langenneet. Paasikivi paljasti muun muassa sotasalaisuuksia, kertomalla saksalaisten joukkojen määristä ja sijainnista Lapissa. Venäläisiä kiinnosti erityisesti oliko saksalaisia joukkoja Kannaksella, jolloin Carl Enckell joutui puuttumaan näihin keskusteluihin. Paasikivi olisi hyväksynyt Kremlin ehdot, mutta hallitus, ylipäällikkö ja Eduskunta hylkäsivät ne, koska katsoivat niiden ylittävän Suomen kestokyvyn. 15. huhtikuuta esitetty hylkäämispäätös perustui siihen ettei 600 miljoonan dollarin sotakorvauksista selviytymistä pidetty mahdollisena. Hylkäämispäätöksen taustalla vaikutti myös pelko siitä, että Neuvostoliitto olisi myöhemmin voinut käyttää mitä tahansa rauhanehtojen täyttämiseen liittyvää epäonnistumista tai puutetta perusteena Suomen miehittämiseen. Historiantutkija Jukka Seppinen on katsonut, että J. K. Paasikivi tulisi jälkikäteen tuomita sotasalaisuuksien paljastamisesta Neuvostoliitolle.
Neuvostoliitto oli yhtynyt Moskovan ulkoministerikonferenssissa ns. neljän vallan julistukseen, joka vaati vihollismaan ehdotonta antautumista ja sen lisäksi oli alun perin sovittu ettei vihollismaan kanssa tehdä erillistä rauhansopimusta, jota oli kuitenkin myöhemmin lievennetty siten, että oli mahdollista tehdä väliaikainen rauha ennen lopullista rauhaa. Neuvostoliiton itsevarmuutta vaatia tiukkoja rauhanehtoja lisäsi Casablancan konferenssi tammikuussa 1943, jossa länsiliittoutuneet uudistivat ehdottoman antautumisen vaatimuksensa.
Välirauha vai välirauhan aika
Myöhemmin tarkastellen mahdollisesti sekaannuksia aiheuttava välirauha-nimitys tulee siitä, että kyseinen rauha solmittiin vain Suomen ja Neuvostoliiton sekä Britannian välillä ja rauha oli tarkoitettu olemaan voimassa vain väliaikaisesti, kunnes saatiin aikaan pysyvä rauhansopimus. Toinen maailmansota jatkui vielä jatkosodan loppumisen jälkeenkin, ja rauhansopimukset solmittiin kaikkien maiden kesken (Saksaa ja Japania lukuun ottamatta) Pariisin rauhassa vuonna 1947. Tällöin uusittiin myös Suomen ja Neuvostoliiton välinen rauhansopimus jokseenkin saman sisältöisenä kuin Moskovan välirauhan sopimuskin. Liittoutuneiden valvontakomissio poistui Suomesta Pariisin rauhansopimuksen astuttua voimaan. "Välirauha" on suomenkielinen termi. Virallisessa englanninkielisessä tekstissä käytetty sana on "armistice".
Moskovan välirauhaa ei tule sekoittaa Moskovan rauhaan, joka päätti talvisodan vuonna 1940.
Hongkongin roomalaiskatolinen hiippakunta
Hongkongin roomalaiskatolinen hiippakunta ( on katolisen kirkon hiippakunta Hongkongissa, jonka nykyinen piispa on Stephen Chow Sau-yan. Se on osa Guangzhoun arkkihiippakuntaa. Hiippakuntaan kuuluu 52 seurakuntaa, 40 kirkkoa 30 kappelia ja noin 340 000 jäsentä, mikä on noin 5 % Hongkongin väkiluvusta.
HMS Collingwood (1841)
HMS Collingwood oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu Vanguard-luokan 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 23. kesäkuuta 1832 Pembroken telakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1835. Se laskettiin vesille 17. elokuuta 1841 ja valmistui 20. heinäkuuta 1844 Portsmouthissa. Valmistuskustannukset olivat 55 910 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 18 728 puntaa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 8. toukokuuta 1844 Portsmouthissa päällikkönään kommodori Henry Broadhead. Se oli 13. elokuuta Tyynenmeren laivaston kontra-amiraali Sir George Francis Seymourin lippulaivana päällikkönään Robert Smart. Alus poistettiin palveluksesta 20. heinäkuuta 1848 ja oli 1849 ankkuroituna Portsmouthissa.
Aluksen muutostyöt potkuritaistelulaivaksi tilattiin 9. heinäkuuta 1859 Chathamin telakalta, missä työt aloitettiin 23. maaliskuuta 1861 ja päättyivät 13. heinäkuuta. Alukselle asennettiin George Rennie & Sonsin valmistama höyrykone, joka tuotti 1 424 ihp:tä mahdollistaen 10,46 solmun nopeuden. Sitä ei kuitenkaan koskaan varustettu meripalvelukseen. Alus myytiin maaliskuussa 1867 romutettavaksi Castlelle Charltoniin.
Postimies soittaa aina kahdesti
Postimies soittaa aina kahdesti (The Postman Always Rings Twice) on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen neo-noir-tyylinen rikosdraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1981.
Neo-noir-jännityselokuvan pääosissa ovat Jack Nicholson Frank Chambersina ja Jessica Lange Cora Smithinä. Postimies soittaa aina kahdesti on eroottinen jännityselokuva.
Postimies soittaa aina kahdesti perustuu James M. Cainin klassikkorikosromaaniin Vahinko kello kaulassa vuodelta 1934 ja on elokuvaversioista tunnetuin. Käsikirjoituksen romaanin pohjalta on laatinut David Mamet. Elokuvan tuottajat ovat Charles Mulvehill ja Bob Rafelson.
Juoni
Kulkuri Frank Chambers (Jack Nicholson) pysähtyy aterioimaan kalifornialaiseen syrjäseudun kuppilaan ja päätyy työskentelemään siellä. Pientä ruokapaikkaa pyörittävät kaunis nuori nainen Cora Smith (Jessica Lange) ja häntä paljon vanhempi aviomies Nick Papadakis (John Colicos), joka on Kreikasta saapunut maahanmuuttaja. Frankille ja Coralle kehittyy pian intohimoinen suhde. Cora on kyllästynyt elämäntilanteeseensa: hän on naimisissa miehen kanssa, jota ei rakasta, ja työskentelee pienessä ruokapaikassa, jonka hän haluaisi omistaa ja jota hän haluaisi kehittää. Cora ja Frank suunnittelevat murhaavansa Nickin voidakseen aloittaa uuden elämän yhdessä menettämättä kuitenkaan ruokapaikkaa. Heidän ensimmäinen murhayrityksensä epäonnistuu, mutta lopulta he onnistuvat.
Koumaradaíoi
Koumaradaíoi (myös transl. Koumaradéi) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 123 (vuonna 2011).
Postimies soittaa aina kahdesti
Tuotanto
Postimies soittaa aina kahdesti kuvattiin Kalifornian Santa Barbarassa vuonna 1980.
Koumaradaíoi
Koumaradaíoin kylä sijaitsee Karvoúnis-vuoren etelärinteessä Sámoksen eteläisissä keskiosissa noin 12 kilometriä länteen Pythagóreiosta ja noin 26 kilometriä lounaaseen Sámoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 340 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimen katsotaan tulevan seudun mansikkapuista (κουμαριά, koumariá). Koumaradaíoi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κουμαραδαίων, Topikí Koinótita Koumaradaíon), johon kuuluu varsinaisen Koumaradaíoin kylän lisäksi Megáli Panagían luostari (Moní Megális Panagías). Koko yhdyskunnan väkiluku on 130.
Postimies soittaa aina kahdesti
Tuotanto
Elokuva on James M. Cainin romaanin Vahinko kello kaulassa neljäs elokuvaversio. Ensimmäinen versio oli ranskalainen elokuva Viimeinen tienhaara (1939), toinen italialainen elokuva Riivaajat (1943) ja kolmas yhdysvaltalainen elokuva Kohtalon tuomio (1946). Vuoden 1981 versio on toinen englanninkielinen versio ja ensimmäinen värillinen.
Koumaradaíoi
Ennen vuotta 2011 kylä kuului Pythagóreion kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Pythagóreion kunnallisyksikköön.
Postimies soittaa aina kahdesti
Tuotanto
Elokuva on neljäs Jack Nicholsonin ja Bob Rafelsonin yhteistyö. Aikaisemmat elokuvat ovat Head (1968), Rajut kuviot (1970) ja Vain unelmilla on siivet (1972). Postimies soittaa aina kahdesti -elokuvan jälkeen he tekivät yhdessä vielä elokuvat Koirat karvoissaan (1992) ja Verta ja viiniä (1996).
Julkaisu ja vastaanotto
Postimies soittaa aina kahdesti sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. maaliskuuta 1981. Suomen ensi-ilta oli 25. syyskuuta 1981. Elokuvan levittäjä oli Paramount Pictures. Postimies soittaa aina kahdesti oli kaupallinen menestys ja tuotti kotimaassaan noin 12,4 miljoonan dollarin lipputulot.
Arviot
Alkuun elokuva sai joiltakin kriitikoilta nihkeän kielteisen vastaanoton, ja monen mielestä se oli hukkaan heitetty uudelleenfilmatisointi alkuperäisestä Kohtalon tuomio -elokuvasta. Elokuvan loppua pidettiin heikkona ensimmäiseen elokuvaan verrattuna. Monet kriitikot olivat myös sitä mieltä, että elokuvan Postimies soittaa aina kahdesti -nimi ei selity elokuvassa, mikä voi aiheuttaa katsojissa hämmennystä.
Jotkut kriitikot ylistivät sen eroottista hehkua, mutta vuonna 2014 eräs suomalainen kriitikko sanoo, ettei ymmärrä syytä ylistämiseen, koska hän kokee että elokuvassa sitä hehkua pyritäänkin päin vastoin riisumaan, seksi on puolikoomista ähellystä ja ohjaaja karsii siitä viimeisetkin romantiikan rippeet, niin että elokuva on tiivistä realismia. Hän kehuu näyttelijöiden suoritusta ja Sven Nyqvistin kuvausta. Toinen suomalaiskriitikko kehuu myös että kyseessä on koko elokuvan tekijäryhmän "tasavahva, vääjäämätöntä kohtalokkuutta huokuva teos".
Rotten Tomatoes -sivuston arvosana on 83 prosenttia, ja se perustuu kahteentoista arvosteluun, joista vain kaksi on negatiivisia.
Muut julkaisut
Intrada julkaisi 14. toukokuuta 2012 elokuvan lopullisen soundtrack-albumin, johon sisältyvät Michael Smallin elokuvasävellykset.
Warner Home Video julkaisi elokuvan DVD:lle Yhdysvalloissa 20. elokuuta 1997. Warner Home Video julkaisi elokuvan Blu-ray-version 21. tammikuuta 2014.
Kirsikkaetanainen
Kirsikkaetanainen (Caliroa cerasi) on aikuisena pienehkö, musta lehtipistiäinen, jonka siivet ovat läpikuultavat. Aikuiset munivat kesän alussa hedelmäpuiden lehtien alapinnoille. Aikuinen kirsikkaetanainen on kooltaan noin 4–6 mm.
Kirsikkaetanaisen toukat muistuttavat etanaa ja ovat limaisia ja musteelta tuoksuvia. Ne syövät aluksi lehden alapintaa, mutta siirtyvät isompina syömään lehtien yläpintojen solukkoa ja jättävät jäljelle vain lehden suonet. Toukkien ravintokasveja ovat luumut, kirsikat, pihlajat, päärynät, ruusukvittenit ja aroniat. Täysikasvuisina toukat pudottautuvat maahan ja koteloituvat. Toisen sukupolven toukat ilmestyvät elokuun lopussa. Kirsikkaetanainen lisääntyy yleensä partenogeneettisesti, jonka vuoksi koiraspuoliset yksilöt ovat hyvin harvinaisia. Toukkia voi torjua kasvin lehdiltä poistamalla niitä käsin tai suihkuttamalla vesisuihkulla.
Kirsikkaetanaisen munien ja toukkien luontainen saalistaja on ainakin Suomessakin elinvoimaisena esiintyvä lehvänokkalude (Anthocoris nemorum).
Custódio
Custódio Miguel Dias de Castro, yleensä vain Custódio (s. 24. toukokuuta 1983 Guimarães, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Akhisar Belediyesporia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Custódio edusti vuodet 2001–2007 Sporting Clube de Portugalia. Kauden 2006–2007 hän toimi joukkueen kapteenina. Hänen peliaikansa kauden aikana kuitenkin putosi huomattavasti edellisistä ja lopulta seuraavana kesänä 2007 hän siirtyi venäläisseura Dynamo Moskovaan.
Portugaliin Custódio palasi tammikuussa 2009 ja siirtyi junioriajoiltaan tuttuun Vitória Guimarãesiin. 31. elokuuta 2010 hän teki sopimuksen naapuriseura Sporting de Bragan kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2010–2011 joukkueessa hän taisteli peliajasta brasiliaisten Leandro Salinon ja Vandinhon kanssa. Kiivaasta taistelusta hän pelasi kauden aikana yhteensä lähes 25 ottelua. 5. helmikuuta 2011 hän iski vierasottelussa Marítimoa vastaan joukkueensa 2–1-voittomaalin. 5. toukokuuta 2011 Custódio teki yhden pelaajauransa tärkeimmistä maaleista, kun hän onnistui upottamaan pallon verkkoon Benficaa vastaan Eurooppa-liigan toisessa välieräottelussa, josta Braga matkasi lopulta finaaliin vierasmaalisäännön turvin.
Kauden 2011–2012 ensimmäisen puoliskon Custódio joutui olemaan sivussa polvivamman takia.
Sara Maria Forsberg
Sara Maria Forsberg (s. 2. toukokuuta 1994 Pietarsaari) on suomalainen tubettaja, laulaja ja lauluntekijä, joka myös esiintyy television viihdeohjelmissa. Forsbergin nimimerkki sosiaalisessa mediassa on ollut musiikkiuran alettua SAARA ja sitä ennen Smoukahontas. Hän tuli tunnetuksi alkuvuonna 2014 julkaisemastaan YouTube-videosta, jossa hän jäljittelee sitä, miltä eri kielet kuulostavat niitä taitamattoman korvaan. Tammikuussa 2020 hänen YouTube-kanavallaan oli 1,22 miljoonaa tilaajaa ja videoillaan lähes 150 miljoonaa katselukertaa.
Musiikkiura
Sara Forsberg julkaisee musiikkia taiteilijanimellä Saara (tyyliteltynä SAARA).
Heinäkuussa 2014 Forsberg solmi useita levyjä koskevan levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa. Hänen ensimmäinen singlensä ”Ur Cool” julkaistiin 21. huhtikuuta 2015. Ensimmäisen festivaaliesiintymisensä Forsberg teki Provinssi Tubemiitti -tapahtumassa 27. kesäkuuta 2015. Keväällä 2016 Forsberg jätti Capitol Recordsin ja kertoi keskittyvänsä tekemään omanlaistaan musiikkia. Kesällä 2015 Aasian matkansa aikana Forsberg teki yhdessä Tay Jasperin kanssa singlen "Whatcha Waiting on", joka on julkaistu Youtubessa.
Huhtikuussa 2016 Forsberg solmi uuden levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa. 27. toukokuuta Forsbergilta ilmestyi "Hello I'm Saara" -niminen EP, jolla on kolme kappaletta. EP:ltä julkaistiin ”The Urge” -niminen single. Helmikuussa 2017 hän julkaisi singlen "Permission to Love" ja maaliskuussa 2017 singlen "Superpowers". Se on hänen ensimmäinen kansainvälinen julkaisunsa, ja sitä ovat olleet tekemässä Teemu Brunila ja Hank Solo. Lokakuussa 2017 Forbergilta ilmestyi single ”All The Love ft. Jillionaire”. Myös ”All The Love” on Brunilan, Solon ja Forsbergin yhdessä kirjoittama. Jillionaire osallistui myös kappaleen tuotantoon Hank Solon rinnalla.
2. toukokuuta 2018 24 vuotta täyttänyt Sara Forsberg julkaisi toisen EP:nsä "SAARA – Almost Acoustic EP". Levy käsittää neljä uutta kappaletta ja yhden remixin. Lisäksi syntymäpäivää juhlistettiin YouTube-livekonsertilla. Forsberg kertoo kirjoittaneensa kappaleet itse viimeisen parin vuoden aikana biisintekijäystäviensä kanssa, ja ne kaikki kertovat hänen nykyisen parisuhteensa eri vaiheista.
Sara Forsberg kirjoittaa kappaleita myös toisille artisteille. Forsberg on säveltänyt muun muassa electropop-kappaleen You Think Girls’ Generation -nimiselle korealaisyhtyeelle. Kappale oli yhtyeen viidennen albumin Lion Heart (2015) toinen singlejulkaisu. "You Think" käväisi syyskuussa 2015 Billboardin elektronisten kappaleiden listalla sijalla 3.
Forsberg on esiintynyt myös muiden artistien julkaisuissa, kuten keväällä 2015 ilmestyneellä Kasmirin kesäkumikappaleella ”Vauvoja” ja kesällä 2017 julkaistulla Thrdl!fe:n Can't Buy Love -kappaleella. 24. elokuuta 2018 Forsbergilta julkaistiin uusi single ”Sangria”.
TV- ja elokuvaesiintymiset
Maaliskuussa 2014 Forsberg sai kutsun vieraaksi yhdysvaltalaisen Ellen DeGeneresin talk show’hun. Vierailusta tehtiin myös Sara Goes LA -sarja, jota esitettiin MTV Katsomossa ja myöhemmin YouTubessa.
Toukokuussa 2014 Forsberg muutti Los Angelesiin, jossa hän työskenteli YouTube-pohjaisen mediakanavan sisällön tuottajana ja esiintyjänä. Työsopimus oli kaksivuotinen. Kesällä 2014 Forsberg alkoi juontaa talk show’ta nimeltä West Toast TV. Sara Forsbergillä oli rooli Renny Harlinin ohjaamassa Skiptrace-elokuvassa (2016), joka kuvattiin Kiinassa syksyllä 2014. Vuonna 2015 Forsberg loi Star Wars -avaruusolioille muutaman repliikin kielen Star Wars: The Force Awakens -elokuvaan. Forsberg loi alien-kielen myös vuonna 2016 ensi-iltansa saaneeseen Star Trek Beyond -elokuvaan. Hän myös ääninäyttelee elokuvassa. Forsberg on myös lainannut äänensä Maija Mehiläiselle animaatioelokuvaan, jonka ensi-ilta oli Suomessa lokakuussa 2015.
Vuonna 2016 Sara Forsbergin ilmoitettiin alkavan juontaa lasten kisailu- ja peliohjelmaa Remotely Funny Britannian suosituimmalla lasten televisiokanavalla CBBC.
2016 Forsberg toimi myös tuomarina Talent Suomi TV-ohjelmassa. Vuonna 2017 hän esiintyi Nelosen TV-sarjoissa Kaikki vastaan 1 ja Myytinräjäyttäjät. Vuonna 2018 Sara esiintyi Pallon ympäri -kilpailuohjelmassa yhdessä Mikko Kuustosen ja Jussi Vatasen kanssa. Forsberg jatkaa jälleen syksyllä 2018 Kaikki vastaan 1 TV-sarjan temppumestarina. Forsberg on työskennellyt helmikuusta 2021 radioaema HitMixin iltapäiväohjelman juontajana yhdessä Oku Luukkaisen kanssa.
Tunnustukset ja muu julkinen toiminta
18. maaliskuuta 2014 Forsberg sai tunnustuksena työstään Pietarsaaren kaupungin avaimen. Forsberg palkittiin Some-Femma-palkinnolla vuoden 2015 Femmagaalassa. Syksyllä 2015 markkinoille tuli Forsbergin vaatemallisto. Hän on mukana Big Brother Vip -kaudella.
Yksityiselämä
Forsberg on kotoisin Pietarsaaresta, mutta hän asui jo lapsena seitsemänhenkisen baptistiperheensä kanssa muutaman vuoden myös ulkomailla. Hän kävi päiväkodissa USA:ssa ja ensimmäisen luokan koulua Englannissa. Vuonna 2014 Forsberg muutti töiden takia Los Angelesiin. Toukokuussa 2018 Forsberg kertoi Youtube-videollaan muuttaneensa takaisin Suomeen eroten samalla yhdysvaltalaisesta miesystävästään.
Forsberg tulee musikaalisesta perheestä ja soitti 6-vuotiaasta teini-ikään asti selloa, jonka jälkeen hän alkoi laulaa. Forsberg on kertonut itse olleensa koulussa koulukiusattu. Hänen nuorempi siskonsa Vera Forsberg osallistui 2016 The Voice of Finlandin viidennelle kaudelle Redraman tiimissä.
Forsbergin isä on Ruotsissa syntynyt suomalainen ja äiti suomalainen. Hänen kotonaan on puhuttu suomea. Forsbergin isoisä on HalpaHallin perustaja kauppaneuvos Esko Ylinen. Koulutukseltaan Forsberg on ylioppilas ja ravintolakokki. Hän asuu Punavuoressa Helsingissä.
EP:t
Kappaleet:
Lasse Mattila
Mattilan isä oli kansanedustajana ja kilpa-autoilijana tunnettu Leo Mattila, joka kuoli vuonna 1979. 13-vuotiaana hän menetti myös äitinsä ja jäi 12 vuotta vanhemman velipuolensa huollettavaksi. Vuonna 1994 Mattila siirtyi 17 vuoden ikäisenä pelaamaan jalkapalloa Ruotsiin Ljungskile SK:n joukkueeseen.