cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Távros
Távros on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Moscháto-Távroksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ταύρου, Dimotikí Enótita Távrou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 14 972 (vuonna 2011).
Távros, suomeksi ”Härkä”, on Ateenan esikaupunkialuetta ja sijaitsee vain noin kolme kilometriä Ateenan keskustasta lounaaseen ja noin viisi kilometriä Pireuksesta koilliseen. Kaupungissa sijaitsee Távroksen metroasema.
Távros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Moscháto-Távroksen kunnaksi yhdessä Moscháton kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kuntamarkkinointi
Kuntamarkkinoinniksi kutsutaan toimenpiteitä, millä pyritään tuomaan kunta esille. Mielikuvaa paikkakunnasta luodaan muun muassa tapahtumien (myös matkailumarkkinointi) ja mainonnan keinoin. Yleensä markkinointiin liittyy myös joitakin konkreettisia, lyhyellä tähtäimellä mitattavissa olevia tavoitteita, kuten uusien asukkaiden hankkiminen.
Kuntamarkkinointia voidaan pitää elinkeinopolitiikan osana, sillä mielikuvilla on todellista vaikutusta esimerkiksi yritysten sijoittumiseen eri alueille.
Seudulliset kehittämisyhteisöt SEKES ry järjestää Kuntamarkkinoinnin SM-kilpailun vuosittain.
Puolangan pessimistit
Puolangan pessimistit -niminen yhdistys on kehittänyt Puolangan kunnasta kuvaa maailman pessimistisimpänä paikkakuntana. Vuonna 2020 brittiläinen BBC teki jutun aiheesta.
Avaruuden pääkaupunki 2018
Seinäjoen kaupunki aloitti elokuussa 2018 uuden markkinointikampanjan teemalla ”Avaruuden pääkaupunki”. Tammikuussa 2019 palkattiin somevideoita tekemään ”taivastelija”, joka ”tutkimusmatkailee” ympäri kaupunkia. Kampanja sai mediassa ja somekanavissa yli 77 miljoonaa näyttökertaa ja tuotti satakunta mediajuttua. Osin kampanjan ansiosta Seinäjoki nousi ykköseksi Kuntien imago 2018 -tutkimuksessa ja piti ykköspaikan suurten kaupunkien sarjassa monena seuraavanakin vuonna
Porisuhdeneuvoja 2022
Porista kotoisin olevan näyttelijä Joonas Nordmanin käsikirjoittama ja näyttelemä Porisuhdeneuvoja Luukkone nousi vuonna 2022 tunnetuksi some- ja mediailmiöksi. Poria asuinpaikkana markkinoiva itseironinen kampanja sai monia markkinointiviestintäalan palkintoja.
Maija Könkkölä
Eeva Maija Könkkölä (o.s. Elomaa, 4. elokuuta 1947 Vaasa – 26. maaliskuuta 2012 Helsinki ) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan erityisesti vammaisjärjestöjen vaikuttajana. Hän toimi Invalidiliitossa Vammaisten yhdyskuntasuunnittelupalvelussa (VYP) vuodesta 1982. Hän kiinnitti erityisesti huomiota vammaisten huomioimiseen rakennusten ja ympäristön suunnittelussa ja julkaisi aihepiiristä kirjoja ja kirjoituksia.
Könkkölä sokeutui diabeteksen vuoksi noin 20-vuotiaana, ja oma sokeutuminen sai hänet kiinnostumaan esteettömään liikkumiseen tähtäävästä suunnittelusta. Hän kertoi löytäneensä leipäpuunsa pudottuaan kolmannen kerran ojaan. ”Miksi yhteiskunta ei helpota vammaisten elämää tekemällä kaiteita tai käyttämällä erilaisia pintamateriaaleja, kun se kerran on mahdollista. Miksi kuoppiin on aina pudottava, miksei niitä voisi merkitä. Siinä, kaikessa lyhykäisyydessään, oli minun kutsumukseni.” Könkkölä valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1975.
Könkkölä oli Vihreän liiton varapuheenjohtaja 1988–1989 ja Helsingin kaupunginvaltuustossa vihreiden ryhmässä 1984–1992. Hän oli rakennuslautakunnan jäsen 1984–1992 ja sen puheenjohtaja 1993–1996. Hän oli valtion liikuntaneuvoston jäsen 1995–1997 ja ICTA Europen puheenjohtaja vuodesta 1998.
Maija Könkkölä oli avioliitossa Kalle Könkkölän kanssa. He esiintyivät julkisuudessa yhdessä vammaisasioissa.
Jaakko Laakso
Jaakko Tapani Laakso (s. 20. toukokuuta 1948 Turku) on suomalainen poliitikko ja toimittaja. Laakso oli Vasemmistoliiton kansanedustaja vuosina 1991–2011 ja Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen 1973−2012. Ennen edustajuuttaan Laakso työskenteli Tiedonantajan toimittajana, ja hän kuului Suomen kommunistisen puolueen opposition eli taistolaisten keskeisiin vaikuttajiin.
Poliittinen ura
Laakso valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1973 ja opiskeli Moskovan yhteiskuntatieteellisessä instituutissa 1978–1979. Hän työskenteli vähemmistökommunistien äänenkannattajan Tiedonantaja-lehden eduskuntatoimittajana 1976–1991 ja varapäätoimittajana 1989–1991. Hän toimi myös luottamustehtävissä SKDL:n puolue-elimissä.
Kun Euroopan neuvostossa vuonna 2000 harkittiin Venäjän vastaisia toimia toisen Tšetšenian sodan vuoksi, neuvoston yleiskokous äänesti Venäjän äänioikeuden jäädyttämisestä. Äänestyksessä suomalaisvaltuuskunnan jäsenistä Laakso, SDP:n vasemman laidan Mikko Elo ja Keskustan K-linjalainen Tytti Isohookana-Asunmaa äänestivät Venäjän äänioikeuden jäädyttämistä vastaan, muut suomalaisedustajat, liberaalikeskustalainen Anneli Jäätteenmäki ja kokoomuslainen Martti Tiuri muiden länsieurooppalaisten rinnalla äänioikeuden jäädyttämisen puolesta.
Laakso on arvostellut kärkevästi niin EU:ta kuin Natoakin, ja oli usein törmäyskurssilla puolueensa maltillisen puheenjohtajan Suvi-Anne Siimeksen kanssa. Siimes erosi Vasemmistoliiton puheenjohtajan tehtävästä 2. maaliskuuta 2006 ilmoittaen, että ei halua olla tukemassa entisten taistolaisten valitsemista eduskuntaan, ja mainitsi vastustajikseen kokemistaan henkilöistä nimeltä Laakson. Siimes oli valittu Uudenmaan vaalipiiristä kuten Laaksokin. Laakson ja Siimeksen henkilökohtaista välirikkoa kuvasi, että Siimes kieltäytyi jyrkästi lähtemästä ehdolle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa samalla listalla Laakson kanssa.
Laakso on tunnettu puhujanlahjoistaan. Hänet on valittu vuoden puhujamestariksi äidinkielen opettajien liiton kesätapahtuman yhteydessä järjestetyssä leikkimielisessä väittelyn suomenmestaruuskilpailussa.
Laakso ei asettunut ehdolle enää huhtikuun 2011 eduskuntavaaleissa.
KGB- ja Stasi-yhteydet
Osana niin kutsutun suomettumisen jälkipyykkiä toimittaja Harri Nykänen kirjoitti Helsingin Sanomiin toukokuun lopussa 1993 uutisen, jonka mukaan Suojelupoliisi ei ollut vuonna 1983 uskaltanut varmasta näytöstä huolimatta asettaa silloin Tiedonantajan toimittajana työskennellyttä Laaksoa syytteeseen maanpetoksesta, koska tämä oli ollut ”poliittisesti liian arkaluonteinen henkilö”. Nykäsen mukaan Laakson sijaiskärsijäksi poimittiin paljon harmittomampi, Yleisradion toimittajana työskennellyt Matts Dumell, joka tuomittiin vankeuteen. HS:lle toimittamassaan vastineessa Laakso kiisti jyrkästi syyllistyneensä maanpetokselliseen toimintaan ja vakuutti halunneensa vain omalta osaltaan edistää Suomen ja Neuvostoliiton suhteita. Suojelupoliisin entinen päällikkö Seppo Tiitinen on myöhemmin sanonut Laakson ”pelanneen” niin taitavasti, ettei hänen toimintansa ollut täyttänyt rikoslain määritelmää maanpetoksesta. Tiitisen mukaan Laakso ei myöskään ollut korkeimpien neuvostodiplomaattien suosiossa; esimerkiksi ministerineuvos Viktor Vladimirov oli suhtautunut Laaksoon hyvin kielteisesti.
Kirjassaan Vasemmalta ohi (2007) Alpo Rusi epäili Laakson toimineen Itä-Saksan turvallisuuspalvelun Stasin lähteenä. Vuonna 2003 Jaakko Laakso kertoi Iltalehdessä toimineensa KGB:n konsulttina, kun poliitikot ja virkamiehet tarvitsivat yhteyksiä. Helsingin Sanomat vihjasi kirjoituksessaan, että Jaakko Laakso oli sotkeutunut maanpetturuuteen, mutta Suojelupoliisi ei nostanut syytettä Laaksoa vastaan. Kirjassaan Politiikan julkisivu (2007) Suvi-Anne Siimes epäili, että Laakso ei ollut varsinaisesti agentti mutta Laakso toimi Neuvostoliiton edun mukaisesti ja antoi mielellään itsestään kuvan Tehtaankadun sisäpiiriin kuuluvana.
Verkkouutiset uutisoi 31. heinäkuuta 2014, että Laakson nimi nousi esiin Iso-Britanniassa Churchill Archives Centressä julkaistuissa Mitrohinin arkistossa, jotka käsittelevät KGB:n arkistonhoitaja Vasil Mitrohinin lännen tiedustelupalveluille vuotamia agenttien nimilistoja. Aineiston mukaan Laakson koodinimi oli Jan ja hänet oli värvätty KGB:n palvelukseen vuonna 1973.
Lobbaus Azerbaidžanin puolesta
Vuonna 2018 julkaistussa Euroopan neuvoston korruptiota tutkineen ryhmän raportissa kerrotaan Laakson toimineen Azerbaidžanin lobbarina vähätellen maan ihmisoikeusloukkauksia. Laakso myöntää lobbauksen. Kesäkuussa 2018 Euroopan neuvoston sääntökomitea katsoi Laakson loukanneen lievästi neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen eettisiä sääntöjä ja antoi tälle elinikäisen porttikiellon Euroopan neuvoston ja parlamentaarisen yleiskokouksen tiloihin. Tutkimusryhmän raportin mukaan Laakso nähtiin usein lobbaamassa parlamentaarikkoja yleiskokouksen käytävillä Azerbaidžanin puolesta.
Laakso oli vuonna 2012 järjestänyt poliittisten nuorisojärjestöjen vierailun Azerbaidžaniin Euroopan Parlamentin Euronestin kustantamalle matkalle jossa mukana oli Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden, Keskustanuorten, Demarinuorten ja Vasemmistonuorten edustajia muun muassa silloinen puheenjohtaja Li Andersson joka myöhemmin tuomitsi Laakson toiminnan .Euroopan neuvoston Vasemmistoryhmä antoi Laaksolle porttikiellon ryhmän kokouksiin.
Laakso toimi huhtikuussa 2018 bulgarialaisen Gisdi-nimisen järjestön edustajana vaalitarkkailijana presidentinvaaleissa. Raportin mukaan vaalit olivat demokraattiset, mutta raportin kuvaus vaalien avoimuudesta eroaa jyrkästi Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö Etyjin tekemistä huomioista.
Yksityiselämä
Laakson poika on Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton entinen puheenjohtaja, edelleen vihreässä liikkeessä aktiivinen Tapio Laakso, joka on toiminut Anni Sinnemäen erityisavustajana.
Jaap Eden
thumb|Jaap Eden Jacob Johan "Jaap" Eden (19. lokakuuta 1873 – 2. helmikuuta 1925) oli alankomaalainen ratapyöräilijä ja pikaluistelija.
Aikana jolloin Eden luisteli vaadittiin MM-kisoissa maailmanmestaruuteen neljästä kilpailumatkasta kolmen voitto. Eden voitti maailmanmestaruuden kolmesti: 1893 Amsterdamissa, 1895 Hamarissa ja 1896 Pietarissa.
Amsterdamin MM-kisoissa 1893 Eden voitti 500 metrin kilpailun ajalla 51,2, 1 500 metrin kilpailun ajalla 2.48,2 sekä 5 000 metrin kilpailun ajalla 9.59,0. Seuraavana vuonna Tukohlman MM-kisoissa hän oli nopein 10 000 metrillä loppuajalla 19.12,4. Hamarin EM-kisoissa 1894 hän oli nopein 5 000 metrillä ajalla 8.37,6. Hamarin MM-kisoissa 1895 hän voitti 1 500 metrin kilpailun ajalla 2.25,4, 5 000 metriä ajalla 8.41,0 ja 10 000 metriä ajalla 17.56,0. Seuraavana vuonna Pietarin MM-kisoissa Eden voitti jokaisen matkan. 500 metrillä hänen voittoaikansa oli 50,2, 1 500 metrillä 2.36,2, 5 000 metrillä 9.03,2 ja 10 000 metrillä 18.52,4.
Eden luisteli vuonna 1893 1 500 metrin ensimmäisen maailmanennätyksen 2.35,0. Peder Østlund rikkoi sen jo samana vuonna, kun hän luisteli ajan 2.32,6. Eden sai ennätyksen takaisin omiin nimiinsä vuonna 1895, kun hän luisteli ajan 2.25,4. Aika rikkoi Østlundin ennätyksen 3,4 sekunnilla. Østlund sai jälleen rikottua ennätyksen kolme vuotta myöhemmin vuonna 1898. Vuonna 1894 Eden luisteli 5 000 metriä ensimmäistä kertaa alle yhdeksän minuutin, aikaan 8.37,6. Ennätys säilyi voimassa 17 vuotta ennen kuin Nikolai Strunnikov rikkoi sen vuonna 1911. Eden teki 1894 10 000 metrillä uuden maailmanennätyksen 19.12,4. Hän paransi ennätystä seuraavana vuonna, kun hän luisteli myös ensimmäisenä ihmisenä 10 000 metriä alle 18 minuutin helmikuussa 1895 aikaan 17.56,0. Edellisessä parissa Peter Sinnerud ja Karenius Larsen-Stai olivat luistelleet ensimmäistä kertaa alle 19 minuutin aikaan 18.50,0. Ennätys pysyi voimassa viisi vuotta, kunnes Østlund rikkoi sen vuonna 1900.
Ratapyöräilyssä Eden voitti maailmanmestaruuden vuonna 1894 10 mailin kilpailussa ja 1895 eräajossa.
Illinsaari
Illinsaari on saari ja asutusalue Iijoen suistossa Iin kuntakeskuksessa valtatien 4 itäpuolella vain muutamia kilometrejä Perämereltä ylävirtaan. Illinsaaren etelärannat ovat muotoutumassa lähiötyyliseksi omakoti- ja rivitaloalueeksi, ja alkuperäiseen rakennuskantaan kuuluvia pieniä maatiloja on sekä saaren etelä- että pohjoisrannalla. Saarella on myös kuntorata, kota, hiihtomaja sekä vuonna 2017 avattu frisbeegolfrata.
Illinsaari on eroosion ja maannousun myötä kasvanut kiinni sen länsipuolella sijaitsevaan Hietapankin saareen sekä yhdistetty ajotiellä Kruununsaareen, jossa sijaitsee Iin hautausmaa.
Tamara Nyman
thumb|Nyman [[Eeva (lehti)|Eeva-lehden kannessa 1967.]] Tamara Nyman (s. 17. kesäkuuta 1939 Suojärvi) on suomalaissyntyinen entinen valokuvamalli, joka teki 1960-luvun alkupuolella kansainvälistä uraa New Yorkissa ja Pariisissa yhdessä sisarensa Kecia Nymanin kanssa. Vuosina 1966–1971 hän oli avioliitossa Liechtensteinin ruhtinassukuun kuuluneen Albrecht Johannes Géza Augustinus Wilhelm Maria Prinz von und zu Liechtensteinin kanssa ja käytti arvonimeä Landskronin paronitar.
Tamara Nyman syntyi köyhän perheen esikoisena Raja-Karjalan Suojärvellä. Perhe tuli sodan sytyttyä evakkoina Mänttään, jossa syntyi seitsemän lasta lisää, toiseksi vanhimpana Kecia-sisko. Heidän isoisänsä oli venäläissukuinen, ja heidän isänsä työskenteli sähköasentajana Valmetilla.
Tamara muutti heti sotien jälkeen sukulaisten luo Ruotsiin, jossa hän kävi koulunsa. Tukholmassa hänet löysi ranskalainen valokuvaaja Gilbert Roy, ja siitä lähti liikkelle tumman Tamaran kansainvälinen malliura.
Vuonna 1958 Nymanin perhe lähti Suomesta siirtolaisiksi Kanadan Vancouveriin, ja pian Tamara pääsi mallintöihin Yhdysvaltoihin. 1960-luvun alkupuolella hän auttoi myös Kecia-sisaren mallinuran alkuun New Yorkissa. 1960-luvun keskivaiheilla Tamara Nyman sai paikan Chanelin muotitalosta Pariisissa, jossa hän asui vuonna 1962 New Yorkissa tapaamansa Liechtensteinin prinssi Albrechtin kanssa. Heidän vuonna 1966 solmittu avioliittonsa kesti viitisen vuotta, ja he saivat kaksi lasta, Tatianan (1965–2001) ja Albrechtin (s. 1967). He asuivat avioeroonsa asti Pariisissa, ja sittemmin Tamara Nyman on asunut Zürichissä, Sveitsissä.
Navy SEAL
thumb|250px|Navy SEAL -joukkojen Trident-merkki Navy SEALs (lyh. SEa-Air-Land, meri-ilma-maa) on Yhdysvaltain laivaston erikoisjoukko. Vuonna 1962 perustetun Navy SEALsin toimialaan kuuluvat muun muassa hyökkäystehtävät (iskuosastotoiminta, sabotaasi, panttivankien pelastustehtävät sekä kohteiden valtaaminen maalla ja merellä), erikoistiedustelu (vihollisalueen kohdetiedustelu, maihinnousun valmistelu), ulkomaisten joukkojen koulutus, epätavanomainen sodankäynti sekä terrorisminvastaiset operaatiot. Aiemmin Navy SEALs erikoistui epätavanomaisiin operaatioihin merillä ja muissa vesistöissä, rajoittaen toimintansa noin 30 kilometrin päähän rannikolta, mutta 2000-luvulla se on operoinut yhä enemmän myös sisämaassa.
Historia
thumb|right|SEAL-taistelupari aseinaan Heckler & Koch MP5 -konepistoolit. Navy SEALsin historia juontaa vuonna 1943 perustettuihin laivaston erikoisjoukkoihin nimeltä Naval Combat Demolition Units (NCDU) ja Underwater Demolition Teams (UDT), joiden tehtävänä oli tiedustella vihollisen ranta-alueita, merkitä maihinnousupaikkoja sekä räjäyttää esteitä ja linnoitteita maihinnousun tieltä. NCDU osallistui vuonna 1944 Normandian maihinnousuun ja UDT Tyynenmeren operaatioihin. Toisen maailmansodan lopussa NCDU yhdistettiin UDT:hen. Korean sodassa UDT ryhtyi vuosina 1950-1952 ensimmäistä kertaa operoimaan myös maalla tehdessään mereltä käsin kommandoiskuja Pohjois-Korean joukkojen selustaan.
Kun Navy SEALs vuonna 1962 perustettiin, sen upseerit ja miehistö rekrytoitiin aluksi UDT:n riveistä. Pian sen jälkeen SEAL-yksiköitä lähetettiin kouluttamaan Etelä-Vietnamin erikoisjoukkoja. Vietnamin sodassa SEAL-yksiköt suorittivat erikoisoperaatioita Vietkongin ja Pohjois-Vietnamin joukkoja vastaan mm. Mekongjoen suistossa.
SEAL-yksiköitä oli mukana myös Grenadan miehityksessä vuonna 1983, Panaman miehityksessä vuonna 1989, Persianlahden sodassa vuonna 1991, vuonna 2001 alkaneessa Afganistanin sodassa ja vuonna 2003 alkaneessa Irakin sodassa.
Vuonna 2011 SEAL Team 6 eli Naval Special Warfare Development Group suoritti operaation, jossa Osama bin Laden surmattiin.
Koulutus
thumb|SEAL-koulutukseen kuuluu runsaasti sukellusharjoituksia. thumb|SEAL-partio nousemassa maihin harjoituksissa vuonna 1986. Kärkimiehen aseena on M16A1-rynnäkkökivääri, johon on kiinnitetty M203-kranaatinheitin. Ennen BUD/S-koulutusta SEAL-kandidaatin tulee suorittaa kahdeksan viikkoa kestävä Yhdysvaltain laivaston peruskoulutus (Naval Recruit Training) sekä toiset kahdeksan viikkoa kestävä valmennuskurssi (Naval Special Warfare Prep School).
Basic Underwater Demolition/SEAL (BUD/S)
BUD/S-koulutus kestää 24 viikkoa ja karsii suurimman osan osallistujista. Se alkaa kolmen viikon orientaatiokurssilla (BUD/S Orientation Course), jossa totutellaan BUD/S-koulutuksen fyysisiin harjoituksiin maalla ja meressä. Varsinainen BUD/S-koulutus alkaa seitsemän viikon jaksolla (First Phase), jonka painopiste on SEAL-kokelaiden fyysisen ja psyykkisen kestävyyden testaamisessa. Koulutuksen edetessä hyväksytyn suorituksen aikarajat juoksussa, uinnissa ja esteradalla kiristyvät koko ajan, ja ne jotka eivät saavuta vaadittuja aikoja karsiutuvat pois. SEAL-kokelaat joutuvat jatkuvasti tekemään ankaria fyysisiä harjoituksia ja palelemaan kylmässä merivedessä, mikä saa monet keskeyttämään kurssin (DOR eli drop on request). Ensimmäisen jakson neljäs viikko on ns. "Hell Week", jonka aikana kurssilaisia hyökytetään lähes tauotta ja he saavat nukkua vain muutaman tunnin viiden vuorokauden aikana. Toisella seitsemän viikon jaksolla (Second Phase) keskitytään sukeltajakoulutukseen. Kolmas seitsemän viikon jakso (Third Phase) painottuu maasodankäyntiin, jossa koulutusaiheina ovat mm. taktiikka, aseet, räjähdysaineet, partiointi ja tiedustelu.
BUD/S-kurssin läpäisseet suorittavat viiden viikon laskuvarjohyppykurssin ennen siirtymistään SQT-kurssille.
SEAL Qualification Training (SQT)
Koulutus jatkuu 26 viikon SQT-kurssilla, jossa syvennytään mm. suunnistukseen, pienryhmätaktiikkaan, lähitaisteluun, tarkka-ammuntaan, viestikoulutukseen, lääkintäkoulutukseen, vesistökoulutukseen, taistelusukellukseen ja taktisiin laskuvarjohyppyihin. Tässä vaiheessa SEAL-kokelaiden on suoritettava myös selviytymiskoulutus (SERE eli Survival, Evasion, Resistance, Escape). SQT-kurssin läpäisseet saavat rintaansa SEAL-merkin (Trident eli Naval Special Warfare Insignia). Sen jälkeen on ohjelmassa kolme viikkoa kestävä kylmän sään operaatioiden kurssi Alaskassa ennen siirtymistä operatiiviseen SEAL-joukkueeseen. Ennen ensimmäistä ulkomaankomennusta on edessä vielä 18 kuukauden koulutus, joka jakautuu kolmeen kuuden kuukauden jaksoon. Näistä ensimmäinen keskittyy yksittäisen SEALin koulutukseen (PRODEV, Professional Development), toinen SEAL-joukkueen koulutukseen (ULT, Unit Level Training) ja kolmas SEAL Teamin eli laivueen koulutukseen (SIT, Squadron Integration Training). Puolen vuoden ulkomaankomennusta seuraa taas vastaava 18 kuukauden koulutusjakso. Erikoistuminen omaan tehtävään tapahtuu esimerkiksi viestikoulussa (SEAL Communication School) tai tiedustelija-tarkka-ampujakurssilla (Scout-Sniper Course). Lääkintämiehiksi valitut SEALit käyvät yhdessä muiden aselajien erikoisjoukkojen sotilaiden kanssa maavoimien järjestämän erikoisoperaatioiden lääkintäkurssin (Joint Special Operations Medical Training Course). SEALien on mahdollista suorittaa myös muita maavoimien erikoiskursseja, kuten Ranger- tai Pathfinder-kurssin.
Kritiikki
Navy SEALsin maine on 2000-luvulla kärsinyt rikossyytöksistä. SEAL Team 6:n jäseniä on syytetty varkauksista, huumeiden käytöstä, vankien teloittamisesta ja jopa Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukkojen Vihreiden barettien ylikersantin tappamisesta Malissa. Kolmea SEALiä syytettiin vankien kidutuksesta ja pahoinpitelyistä Afganistanissa vuonna 2012. SEAL-joukkueenjohtajaa, pursimies Edward Gallagheria syytettiin siviilien umpimähkäisestä ampumisesta ja teini-ikäisen haavoittuneen vangin puukottamisesta kuoliaaksi Irakissa vuonna 2017. Avaintodistajan muutettua kertomustaan Edward Gallagher sai lopulta tuomion vain poseeramisesta kuolleen vangin ruumiin äärellä ja tilanteesta otettujen valokuvien levittämisestä. Samassa SEAL-joukkueessa palvellut, syytesuojan saanut Corey Scott kertoi kuristaneensa Gallagherin puukottaman teini-ikäisen vangin kuoliaaksi. Syyttäjien mukaan Scott valehteli suojellakseen Gallagheria. Scott itse totesi paljastaneensa osuutensa vangin tappamisessa, jotta perheellinen Gallagher ei joutuisi vankilaan. Yhdysvaltain laivasto alensi Gallagherin sotilasarvon ja oli aikeissa viedä hänen SEAL-merkkinsä, mutta presidentti Trumpin puututtua tapaukseen Gallagher sai marraskuussa 2019 eläkkeelle jäädessään pitää sotilasarvonsa ja SEAL-merkkinsä. Kaksi SEAL Team 6:n jäsentä ja kaksi Yhdysvaltain merijalkaväen erikoisjoukkojen Marine Raidersin jäsentä sai syytteet Vihreiden barettien ylikersantti Logan Melgarin kuristamisesta kuoliaaksi Malissa vuonna 2017, sen jälkeen kun Melgar oli huomannut SEALien varastavan paikallisille ilmiantajille tarkoitettua rahaa. Vuonna 2019 SEAL Team 6:ssa palvellut pursimies Adam Matthews sai vuoden vankeustuomion ja Marine Raidersin ylikersantti Kevin Maxwell Jr. sai neljän vuoden vankeustuomion osallisuudestaan Melgarin kuolemaan. Kahden muun syytetyn osuutta Melgarin tappamisessa käsittelevät oikeudenkäynnit ovat yhä kesken. Navy SEAL on joutunut kritiikin kohteeksi myös BUD/S-koulutuksessa sattuneiden SEAL-kokelaiden kuolemantapausten vuoksi sekä SEAL-kokelaiden keskuudessa yleistyneen kiellettyjen doping-aineiden käytön takia.
Edwin H. Colbert
Edwin Harris Colbert (28. syyskuuta 1905 Clarinda, Iowa, Yhdysvallat – 15. marraskuuta 2001 Flagstaff, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen paleontologi ja tietokirjailija, joka auttoi tekemään dinosauruksista suosittuja teoksellaan The Dinosaur Book: The Ruling Reptiles and Their Relatives. Hän toimi 40 vuotta American Museum of Natural Historyn kuraattorina ja oli mukana muun muassa löytämässä Ghost Ranchista useita Coelophysis-dinosauruksen luurankoja ja Lystrosaurus-fossiileja Etelämantereelta.
Nuoruus ja opiskelu
Edwin Colbert syntyi 1905 Clarindassa Iowassa. Colbertin perhe muutti myöhemmin Missourin Maryvilleen. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon Nebraskan yliopistosta ja väitteli 1935 tohtoriksi Columbian yliopistosta.
Ura
Colbert aloitti 40-vuotisen uransa American Museum of Natural Historyssä. Hän toimi museon selkärankaisten osaston kuraattorina. Kuraattorina Colbert teki paljon tieteellistä tutkimusta, valmisteli fosiilinäyttelyitä ja järjesti näyttelyitä.
Colbert johti vuonna 1947 New Mexicon Ghost Ranchin kaivauksia, joissa löydettiin toistakymmentä Coelophysis-dinosauruksen luurankoa. Vuonna 1969 Colbert oli mukana National Science Foundationin rahoittamalla Etelämantereen-tutkimusretkellä. Kaivauksissa löydettiin 220 miljoonaa vuotta vanha nisäkkäiden varhainen edeltäjä Lystrosaurus. Löytö vahvisti mannerliikuntoteorian kannatusta, sillä Lystrosaurus-fossiileja oli aiemmin löydetty meren takaa Etelä-Afrikasta eikä eläin ollut hyvä uimari.
Colbert jätti 1970 American Museum of Natural Historyn ja siirtyi Pohjois-Arizonan museon selkärankaispaleontologian kuraattoriksi. Uransa loppuvaiheilla hän kirjoitti muun muassa teoksen Colbert’s Evolution of the Vertebrates: A History of the Backboned Animals Through Time (2001), joka on noussut evoluutiobiologian ja paleontologian klassiseksi oppikirjaksi.
Phyllis Thaxter
thumb|Phyllis Thaxter Phyllis St. Felix Thaxter (20. marraskuuta 1921 Portland, Maine – 14. elokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Thaxter aloitti Broadway-näyttelijänä 1930-luvulla ja sai vuonna 1944 sopimuksen MGM:ltä. Hänen elokuviaan ovat muiden muassa 30 sekuntia Tokion yllä (Thirty Seconds over Tokyo, 1944), Kenen on kosto (Act of Violence, 1948) ja Verinen kuu (Blood on the Moon, 1948).
Thaxter sairastui polioon vuonna 1952. Hän teki kuitenkin hitaan comebackin ja sai muun muassa yhdessä Glenn Fordin kanssa roolin elokuvassa Teräsmies vuonna 1978. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Thaxter oli vuosina 1944–1962 naimisissa James T. Aubreyn kanssa ja sai kaksi lasta. Avioeron jälkeen hän meni vuonna 1962 uusiin naimisiin Gilbert Lean kanssa. Thaxter kuoli elokuussa 2012 sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Tribes: Ascend
Tribes: Ascend on Hi-Rez Studiosin kehittämä ilmainen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelin valmisti Hi-Rez Studios. Se julkaistiin vuonna 2012.
Pelimuodot
Pelissä on seitsemän eri pelimuotoa.
Tutorial eli harjoitus pelimuodossa pelaaja voi hioa taitojansa kuntoon, ilman että muut pelaajat häiritsevät.
Team Deadmatch pelimuodossa on kaksi joukkuetta. Se joukkue kumpi saa enemmän tappoja, voittaa. Peliin ilmestyy myös lippu ja se kumpi joukkue pitää lippua hallussaan, saa kaksinkertaiset pisteet.
Rabbit on kaikki vastaan kaikki hippaleikki. Se kuka pitää lippua kauiten voittaa. Pelin voi tosin voittaa myös tappamalla paljon muita pelaajia.
Arena pelimuodossa on kaksi joukkuetta vastakkain, pienessä areenan kokoisessa tasossa. Molemmilla joukkueilla on 25 elämää. Aina kun joku kuolee, joukkueen elämät vähenevät. Kun joukkueen elämät ovat loppu, he saavat vielä yhden yrityksen, mutta tuolloin jos joku joukkueen pelaajista kuolee, hän ei enää synny uudelleen. Toinen joukkueista häviää kun kukaan joukkueen pelaajista ei pysty enää uudelleensyntymään.
Capture and Hold on pelitila, jossa on kaksi joukkuetta vastakkain. Se joukkue voittaa, kumpi pitää enemmän maamerkkejä hallussaan.
Capture the Flag on kaikista suosituin ja kaikista pelatuin pelimuoto. Tässä pelimuodossa on kaksi joukkuetta vastakkain. Molemmilla joukkueilla on lippu, sekä generaattori. Tehtävänä on tuhota vihollisen generaattori ja ryöstää heidän lippunsa, samalla puolustaen omaa tukikohtaa. Myös ajoneuvot ovat käytössä tässä pelimuodossa.
Capture the Flag Blitz on samantapainen kuin capture the flag, mutta lipun olinpaikka vaihtuu aina sitä mukaa mitä enemmän pisteitä toinen joukkue saa.
Light "Kevyt"
Pathfinder on nopea hahmo, joka on tarkoitettu sekä hyökkäämiseen, että puolustamiseen.
Sentinel on tarkka-ampujahahmo, joka on hyvä puolustamisessa.
Infiltrator on pääasiassa hyökkäämiseen tarkoitettu hahmo, joka voi muuttua näkymättömäksi.
Medium "Keskiluokka"
Soldier on sekä hyökkäämiseen että puolustukseen tarkoitettu perushahmo.
Technician korjaa laitteita nopeammin kuin muut. Hän voi asentaa light-turretteja tappamaan vihollisen puolestaan. Hahmo on tarkoitettu puolustamiseen.
Raider on hyökkäämiseen tarkoitettu hahmo.
Heavy "Raskas"
Juggernaut käyttää kranaatinheitintä ja räjähtäviä ammuksia ampuvaa "Spinfusor"-asetta. Hahmo on tarkoitettu hyökkäämiseen.
Doombringer on raskas puolustaja. Hahmo on tarkoitettu tukikohdan, etenkin lipun puolustamiseen.
Brute on ahtaisiin tiloihin tarkoitettu hahmo, joka sopii sekä hyökkäämiseen että puolustamiseen.
Beta-version hahmoluokat
Ranger on soliderin tapainen hahmoluokka, mutta soveltuu paremmin hyökkäämiseen.
Jumper on pathfinderin tapainen hahmoluokka. Jumper on hieman hitaampi, mutta pystyy lentämään korkeammalle.
Scrambler on sentinelin ja raiderin yhdistelmä. Hahmoluokalla pystyy helposti tuhoamaan vihollisten puolustuksen.
Wraith on periaatteessa sama kuin sentinel.
Bretagnelaistyttö ruukku kädessä
Maalauksessa bretagnelaistyttö istuu suuri ruukku sylissään. Siinä korostuu taiteilijan hienostunut värien käyttö: roosaa, hopeanharmaata ja ruskean vivahteita. Vastakohtaisuutta luovat tytön musta mekko ja valkoinen kaulus. Tytön ruskeille mietteliäille kasvoille laskeutuu pehmeä valo. Lundahlilla on sanottu olleen vahvan koloristisen tajun.
Lundahl työskenteli vuosina 1877–1885 Ranskassa, ja etenkin Bretagnessa kesäisin vietetty aika oli hänelle taiteellisesti merkittävää. Hän maalasi paljon Bretagnen rannikkoa ja sen ihmisiä. Useissa hänen maalauksissaan toistuu sama aihe, nuori nainen. Ilmeeltään maalaus pohjaa realismiin, naturalismiin ja ulkoilmamaalaukseen. Tärkeitä ulkoilmamaalauksen vaikuttajia olivat tuolloin Jules Breton ja Jules Bastien-Lepage.
Luis Cernuda
Luis Cernuda (1902 Sevilla, Espanja – 1963 México, Meksiko) oli espanjalainen runoilija. Hän lähti sisällissodan aikana maanpakoon ja asui sen jälkeen kuolemaansa saakka Meksikossa.
Cernuda opiskeli oikeustiedettä Sevillassa ja opetti espanjaa Ranskassa. Sisällissodan aikana hän lähti maanpakoon Englantiin, sieltä Yhdysvaltoihin ja Meksikoon, jossa hän asui loppuelämänsä.
Romantikko Cernuda oli sukupolven 27 jäsen. Hän julkaisi esikoiskokoelmansa juuri vuonna 1927. Hänen runojensa teemoja olivat rakkaus, kaipaus, muistot ja toive paremmasta maailmasta. Meksikossa maanpaossa hän konkretisoi runoissaan kaipauksen synnyinseutuunsa Andalusiaan. Runojen lisäksi hän kirjoitti yhden romaanin.
Axtec
Axtec on sähköisesti ohjattu kaksikurkkuinen alaimukaasutin jota käytettiin OAO AvtoVaz autotehtaan valmistamissa Lada-merkkisissä henkilöautoissa vuosina 1992–1995.
Uudistetut päästösäädökset edellyttivät myös katalysaattoria pakolliseksi varusteeksi. Vähäpäästöisessä Ladassa käytettiin lisäksi sytytysohjainlaitteella ohjattua kärjetöntä virranjakajaa ja pakokaasujen takaisinkierrätys- (EGR) ja puhdistusjärjestelmää. Puhdistusjärjestelmän tärkeimpänä komponenttina toimi kolmitoimikatalysaattori.
Vári
Vári sijaitsee Saroninlahden rannalla ja Ymittós-vuoren eteläpuolella noin 18 kilometriä Ateenan keskustasta kaakkoon. Sen kaupunginosiin kuuluu muun muassa niin kutsutulla Ateenan Rivieralla sijaitseva Várkiza.
Kaupungin lähellä sijaitsee Nymfoleptoksen luola, joka tunnetaan myös Várin luolana.
Fakta homma
Fakta homma on suomalainen komediasarja, jota tehtiin seitsemäntoista osaa vuosina 1986 ja 1987. Jatkoa seurasi vuosina 1996 ja 1997, jolloin tehtiin kuusitoista osaa. Tuotantoyhtiönä oli Yle TV2.
Fakta homman keskiössä on kaksi keski-ikäistä pariskuntaa: Pirjo "Pirre" Kaasinen (Eija Vilpas) ja Heikki "Heka" Kaasinen (Lasse Karkjärvi) sekä Hannele "Hansu" Kaakko (Riitta Havukainen) ja Aulis Kaakko (Taneli Mäkelä). 1990-luvulla tuotetuista jaksoista jäi pois Taneli Mäkelä, jolloin hänet tavallaan korvasi Mikko Kivinen, joka näytteli leskeksi jääneen Hansun uutta miesystävää, Reima Heleniusta.
Sarjan kaikki jaksot ovat katsottavissa Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa sekä Yle Areenassa.
Agnes Ayres
Agnes Ayres (4. huhtikuuta 1898 – 25. joulukuuta 1940) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvatähti. Hän aloitti uransa 1910-luvulla ja oli aktiivisimmillaan mykkäelokuvien suosioon hiipumiseen saakka 1920-luvun lopulla.
Ayres syntyi Carbondalessa, Illinois'ssa, mutta muutti uransa perässä New Yorkiin. Hän sai sopimuksen Paramount Picturesilta vuonna 1920. Hän oli mennyt ensimmäisen maailmansodan aikana naimisiin kapteeni Frank P. Schukerin kanssa, mutta avioliitto tuli päätökseensä kesällä 1921.
Fakta homma
Syntyhistoria
Fakta homman henkilöhahmot olivat alun perin tekijöidensä opinnäytetyö Teatterikorkeakoulusta, ja sen juuret ulottuvat vuoteen 1984. Karkjärvi ja Mäkelä näkivät Vilppaan ja Havukaisen luomat naishahmot lavalla, ja kehittivät näille aviomiehet. Ohjaaja Reima Kekäläinen näki Auliksen, Hansun, Hekan ja Pirren esiintymässä ja vaikuttui näkemästään. Hän kiinnitti tekijät Yleisradion TV2-kanavalle. Sarjan alkuperäinen nimi oli Ahovalinnat.
Mankato
Mankato voi tarkoittaa ainakin seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Fakta homma
Tematiikka ja henkilöt
Pirrellä on oma pieni siivousalan firma. Hansu työskentelee postitusalalla, 1990-luvulla hän joutuu puolipäiväiseksi, mutta selviää leskeneläkkeensä ansiosta. Auliksella on huoltokorjaamo. Hekan työkuviot jäävät epäselviksi. Henkilöiden tarkoista i'istä kerrotaan ainoastaan, että Aulis Kaleva Kaakko syntyi 15. elokuuta 1951 ja kuoli 14. elokuuta 1994.
Hahmoilla on omat, usein toistuvat sanontansa. Aulis päättää sanottavansa usein: "Näin on, joo-o, joo-o", hän rykii alati ja sanoo saman sanan usein kahteen kertaan peräkkäin. Hansun tunnusomaisia sanontoja ovat "ihan sit kans", "juu", ja "kun on se (jokin asia)", esimerkiksi "kun on se outo hymy". Pirren usein toistuvia fraaseja ovat "mä harvoin sanon, mutta nyt mä sano(i)n", "herran jesta (ja varren kans)", " ja etenkin "kamalan kiva!". Hekalle tunnusomaisinta on vaikeneminen. Silloin tällöin hän tekee jonkin painavan huomion, jolloin hänen vaimonsa vaikenee hetkiseksi.
Jälkeläisiä Fakta homman pariskunnilla on alussa yksi, Hansun ja Auliksen poika Pasi (Ville Vierikko). Myöhemmin mukaan tulee Pirren ja Hekan tytär Mervi (Sinna Virtanen). Lapset jäävät taustahahmoiksi vailla aktiivista roolia. Muita sukulaisia ei juuri näy, lukuun ottamatta Pirren veljeä Hanskia ja Hekan veljenpoikaa Repeä, jotka kumpainenkin ovat mukana yhdessä jaksossa. Hansun sukutaustaa raotetaan jonkin verran, hänen oma sukunimensä on Lankinen.
Jutunjuurta löytyy mistä vain: politiikasta, ihmissuhteista, naapureista tai vaikkapa lastenkasvatuksesta. Fakta homman jaksoissa perättäiset kohtaukset eivät useinkaan muodosta juonellisesti eheää kokonaisuutta, vaan ovat lähinnä toisistaan riippumattomia pienoisnäytelmiä. Sarjassa ei myöskään ole juonellista jatkumoa, vaan kyse on episodisarjasta. Tapahtumat sijoittuvat katsojalle tunnistettaviin tilanteisiin, mutta Fakta homman nelikko käyttäytyy niissä tavanomaisesta poikkeavin tavoin. Esimerkiksi ravintolassa he alkavat syödä omia nakkejaan ja pankkiautomaatilla he remuavat niin äänekkäästi, että vartijan on puututtava tilanteeseen.
1990-luvun Fakta hommasta tuli kahden naisen show, sillä Taneli Mäkelän kieltäydyttyä jatkosta Aulis Kaakko kirjoitettiin hautaan. Vuonna 1996 kuvattiin kahdeksan Fakta hommaa. Pariskuntien lapsia näyttelivät edelleen Ville Vierikko ja Sinna Virtanen. Hansun, Pirren ja Hekan aatteet muuttuivat kymmenessä vuodessa yhtä vähän kuin heidän vaatteensakin. Pirre uskoo Neuvostoliiton olevan yhä pystyssä, Hansu jakaa ihmiset edelleen tiukasti "meihin normaaleihin" ja vaarallisiin muukalaisiin, Heka on yhä hiljaa Pirren tossun alla. Välillä Pirre ja Hansu piipahtavat Auliksen haudalla herättämässä kiusallista huomiota. Leskirouva Hannele Kaakolle yritetään kovasti touhuta uutta miestä. Mikko Kivisen tulkitsema Reima Helenius saattaisi olla sopiva, vaikka hänellä onkin "se rasvasolu".
Vuonna 1997 kuvatut kahdeksan Fakta hommaa ovat vielä selvemmin Hansu ja Pirre -show’ta. Heka nähdään vain ensimmäisessä ja viimeisessä osassa, kun Loimaan likat lähtevät matkustelemaan ympäri Suomea Pirren Hiacella. Auliksen kuva toki seuraa matkassa. Hansu ja Pirre aloittavat Suomen-matkansa leirintäalueelta. Kesäisen viikon aikana he koluavat asuntomessut, maatalousnäyttelyt ja tanssilavat. Hyrsylän mutkassa käydään tervehtimässä Aira Samulinia, ja varuskunnassa tavataan Pirren sukulaispoika.
Jukka Kajava arvosteli vuoden 1996 Fakta hommat Helsingin Sanomissa otsikolla "Kakkosen Fakta homma palaa, Hansu haluaa tumman miehen". Kajava: "Tänään sarja palaa kymmenen vuoden mittaiselta 'kesätauolta' ohjelmistoon sekä uusin että entisin voimin." "Samat toppahousut, raitaverkkarit ja hiuspinnit eli klipsit kirkuvat kauheuttaan uusissakin Fakta hommissa." "Fakta homma syntyi alkujaan Teatterikorkeakoulussa." "Suomi riemastui---hahmojen ja arvojen kaikkinaisessa kamaluudessa oli jotain vastustamattoman tuttua."
Tuotantovuosi 1986
Vuonna 1986 televisiolle tuotetut Fakta hommat ovat noin 10–15-minuuttisia pienoisnäytelmiä. Niiden yhteiskesto on noin 131 minuuttia. Jaksot ohjasi Hannele Rubinstein.
Tuotantovuosi 1987
Vuoden 1987 Fakta hommissa on sama henkilögalleria kuin edellisvuonna. Kaakkojen ja Kaasisten vaatteet ja aatteet eivät vuodessa ole juuri muuttuneet. Kestoltaan jaksot ovat hieman pidempiä kuin edellisvuonna kuvatut, tuotantokauden yhteiskesto on noin 81 minuuttia. Ohjaajana on edelleen Hannele Rubinstein.
Tuotantovuosi 1996
Aulis on kuollut kesällä 1994. Pirren sanoin hänet "lyötiin multiin" jo kaksi vuotta sitten. Pirre on huolestunut Hansusta, joka ei edelleenkään suostu tapaamaan ihmisiä, vaikka tietyistä ravintoloista löytyisi leskiä ja eronneita kasapäin. Pasi on jo kuudentoista, Mervi noin kymmenvuotias. Heka ja Pirre ovat melko onnellisina avioliitossaan. Kaasiset ja Kaakot asuvat edelleen toistensa seinänaapureina kahden huoneiston puutalossa. Fakta homman kolmikon vaatteet ovat lähes entisellään, Hansun t-paita tosin on nykyään kokovihreä ilman valkoisia ympyräkuvioita.
Vuoden 1996 Fakta hommat eroavat 1980-luvun jaksoista sikäli, että kukin jakso on juonellisesti melko yhtenäinen. Jaksot ovat niin ikään kestoltaan pidempiä, noin 17–21-minuuttisia, yhteensä tuotantokauden jaksot kestävät noin 150 minuuttia. Riitta Havukainen käsikirjoitti jaksot 2, 4, 6 ja 7. Eija Vilpas puolestaan käsikirjoitti jaksot 1, 3, 5 ja 8. Ohjaajana toimi Jukka Mäkinen ja tuottajana Olli Tola.
Tuotantovuosi 1997
Hansun suhde Reimaan ei ole edennyt, eikä edellisen tuotantokauden sivuhenkilöitä ole mukana. Hansu ja Pirre lähtevät "rengasmatkalle", Heka jää kotimieheksi. Pirre toivoo, että Hansu löytäisi itselleen mukavan "karpaasin" Suomen kesästä, mutta toisaalta aina kun kuvioihin ilmaantuu mies, josta Hansu on kiinnostunut, Pirre kehottaa Hansua torjumaan tämän. Sivuhenkilöitä on runsaasti, mutta heitä ei ole lainkaan kreditoitu, vaan heidät on mainittu lopputeksteissä "avustajiksi".
Noin 25–30-minuuttisina jaksot ovat selkeästi pidempiä kuin aiempien tuotantokausien jaksot. Yhteensä tuotantokauden jaksot kestävät noin 219 minuuttia. Riitta Havukainen käsikirjoitti jaksot 1, 4, 5 ja 6. Eija Vilpas puolestaan käsikirjoitti jaksot 2, 3, 7 ja 8. Ohjaajana toimi Anssi Repo ja tuottajana Ulla Majuri.
Näyttelijät
Fakta homma on episodisarja ja sille on tyypillistä, että sama näyttelijä nähdään eri rooleissa. Esimerkiksi Ville Virtasella on useita eri rooleja: hän näyttelee poliisia, kaupan myyjää, elokuvateatterin katsojaa ja ravintolan eteisvahtimestaria. Lisäksi hän näyttelee radiotoimittajan roolin sarjan pohjalta tehdyssä elokuvassa.
Agnes Ayres
Ayresin kenties tunnetuin rooli oli elokuvassa Sheikki (1921). Hän esiintyi George Melfordin ohjaamassa elokuvassa päätähtenä Rudolph Valentinon vastanäyttelijänä. 13. heinäkuuta 1924 hän solmi avioliiton meksikolaisen diplomaatti S. Manuel Reachin kanssa. Parin tytär Maria Eugenia syntyi Los Angelesissa 25. maaliskuuta 1926. Liitto kuitenkin päättyi avioeroon 10. kesäkuuta 1927. Ayres ei koskaan mennyt uusiin naimisiin.
Kaakkoismurteet
pienoiskuva|Osa kaakkoismurteiden puhuma-alueesta on merkitty karttaan numerolla 7 (vaalenpunainen alue). Kartasta puuttuvat Karjalankannaksen alue, Laatokan Karjala ja Inkeri. Kaakkoismurteet eli niin sanottu ”Karjalan murre” on Kaakkois-Suomessa puhuttava suomen kielen murreryhmä. Ennen toista maailmansotaa kaakkoismurteita puhuttiin koko Karjalankannaksen alueella, Laatokan Karjalassa ja Inkerinmaalla.
Kaakkoismurteet voidaan jakaa neljään eri pääryhmään: varsinaisiin kaakkoismurteisiin, Lemin seudun välimurteisiin eli Lounais-Saimaan murteisiin, Sortavalan seudun välimurteisiin ja Inkerin suomalaismurteisiin. Kaakkoismurteiden pohja on muinaiskarjalassa ja niitä puhutaan ja puhuttiin alueilla, jotka ennen keskiajan rajanmuutoksia, kuten Pähkinäsaaren rauhaa vuonna 1323 tai 1500- ja 1600-lukujen rajansiirroksia kuuluivat muinaiseen Karjalaan.
Kaakkoismurteille ominaista ovat muun muassa läheisyys karjalan kieleen ja inkeroiskieleen, lähes kaikissa alamurteissa esiintyvät mie- ja sie-pronominit, yleiskielen d:n vastineena on kato, yleinen loi-monikko, liudennuksen esiintyminen ja runsaslukuiset venäjästä lainatut sanat, sisämaan kaakkoismurteissa paitsi ensi tavun myös jälkitavujen avarat vokaalit ovat diftongiutuneet samantapaisesti kuin karjalan kielessä, suom. aa kaakkoism. oa, ua jne, esimerkiksi loat'imoa / luat'imua (yleisk. puhumaan), veniese t. venniese (yleisk. veneeseen; veneensä) jne. Savolaismurteista kaakkoismurteet erottaa muun muassa välivokaalien eli svaa-vokaalin puuttuminen, diftongireduktion puuttuminen ja vokaaliyhtymien -ea ja -eä muuntuminen (korkea → korkia; pimeä → pimiä) useimmissa alamurteissa.
Murrealue
Kaakkoismurteiden historiallinen puhuma-alue ulottuu Virolahdelta, Miehikkälästä ja Luumäeltä Karjalankannaksen kautta Inkerinmaalle. Pohjoisimpia pitäjiä ovat Savitaipale, Taipalsaari, Ruokolahti ja Parikkala.
Murrepiirteet
Kaakkoismurteiden tunnusmerkkejä ovat :
Tyypillisiä itämurteiden piirteitä
Muoto-opillisia piirteitä:
Ominaispiirteitä
Äännepiirteitä:
Sanastopiirteitä:
Muita eroavaisuuksia savolaismurteista
Äännepiirteitä:
Varsinaiset kaakkoismurteet
Varsinaiset kaakkoismurteet jaetaan kahteen pääryhmään: savakko- ja äyrämöismurteisiin ja edelleen ne voi jakaa lähes pariinkymmeneen paikallismurteeseen. Suomessa puhtaimpia äyrämöismurteita puhuttiin Länsi-Kannaksella ja tyypillisimpiä savakkomurteita Itä-Kannaksella Pähkinäsaaren rauhan rajan itäpuolella. Suomenpuoleisen Karjalankannaksen väestö evakuoitiin toisessa maailmansodassa muualle Suomeen ja asutettiin ympäri maata. Varsinaiset kaakkoismurteet elävät ja siirtyvät uusille sukupolville lähinnä vain Suomen Etelä-Karjalassa. Nykyisin yleiskielen ja toisaalta myös savolaismurteiden vaikutus on voimakas.
Lemin seudun välimurteet eli Lounais-Saimaan murteet
Lemin seudun välimurteita eli Lounais-Saimaan murteita puhutaan ja puhuttiin lähinnä entisestä Taipaleen suurpitäjästä itsenäistyneissä pitäjissä, tarkemmin ottaen Lemillä, Savitaipaleen eteläosassa ja Taipalsaarella. Savitaipaleen pohjoisosassa puhutaan niin sanottua vesjkansan murretta, joka on jokseenkin samaa kuin savolaismurteisiin kuuluva Suomenniemen murre.
Nykyään vanhakantaisen murteen puhujia löytyy lähinnä Lemiltä vanhahkojen ihmisten keskuudesta ja Savitaipaleella vielä keski-ikäistenkin ja nuortenkin joukosta. Aikaisemmin samantapaista murretta on puhuttu laajemmalla alueella. Viime sukupolvien aikana koulupiireillä on ollut suuri merkitys murteen säilymisessä tai katoamisessa. Nykyisellään murre edustaa ehkä vanhakantaisinta aktiivisesti puhuttua kaakkoismurretta. Murteessa on kaakkoismurteisen yleissävyn lisäksi joitakin piirteitä, jotka yhdistävät sen savolaismurteisiin ja muutamat seikat taas hämäläismurteisiin. Yleisesti ottaen ero hämäläismurteisiin on kuitenkin lähes kielirajan vahvuinen. Savolaismurteiden omimpia piirteitä kuten svaavokaalia ja diftongireduktiota näissä murteissa ei kuitenkaan vanhastaan tavata. Myös yleisgeminaatio on yleensä tuntematon tai heikko.
Agnes Ayres
Ayresilla oli myöhempiä rooleja muiden muassa elokuvissa Kymmenet käskyt (1923) ja Sheikin poika (1926). Hän kuoli aivoverenvuotoon vain 42 vuoden iässä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kaakkoismurteet
Lemin seudun välimurteet eli Lounais-Saimaan murteet
Kaakkoismurteissa murre kuuluu yhtäältä länsiryhmään ja toisaalta kaakkoismurteiden sisämaanryhmään, jota Lauri Kettunen nimitti "savon eteläiseksi ulkoryhmäksi" ja Aila Mielikäinen "Luoteis-Laatokan viuhkaksi". Tämänkaltaisten murteiden puhujia kutsuttiin Kannaksella ja Inkerinmaalla savakoiksi. Erottavin piirre muihin kaakkoismurteisiin on hyvin runsas diftongien ja triftongien esiintyminen, esimerkiksi aittoa, mak(k)oamoa, laulattuat /laulattavat/, meä(i) peäl /'mäen päällä'/, juoi jeäl /'joen jäällä'/, äyrämöismurteissa esimerkiksi vastaavat sanamuodot kuuluvat seuraavasti makkaamaa, laulattaat, määe pääl, jooe jääl.
Savakkomurteet liittyvät toisaalta läheisemmin karjalan kieleen kuin muut kaakkoismurteet ja useita niistä puhuttiin Laatokan rantapitäjissä keskiaikaisella karjalan kielen alueella. Lounais-Saimaan murrealueelta on vuosisatojen mittaan aktiivisesti osallistuttu uudisasutukseen ja selviä murre- ja paikannimistöjälkiä siitä näkyy Lappeelta Keski-Suomeen johtavalla linjalla, Etelä-Savossa ja jo mainitun Luoteis-Laatokan viuhkan alueella sekä Inkerinmaalla.
Lemin seudun murretta sanotaan paikkakunnalla "meäksi", yksikön ensimmäisen persoonan pronominin mukaan (meä : seä 'minä' : 'sinä') ja murretta puhuvasta sanotaan hän "hoastoa meätä" erotuksena siitä joka "haastaa t. hoastoa mietä" eli varsinaista kaakkoismurretta. Lemiläiset ovat viime aikoina elvyttäneet omaa murrettaan ja pitäneet kesäkursseja sekä julkaisseet kertomuksia ja muistelmia. Veikko Ruoppila keräsi Lemiltä pitäjänmurresanaston 1930-luvun alussa. Samalta aikakaudelta ovat peräisin ensimmäiset luotettavat murrenäytteet, muun muassa savitaipalelaisen Ristiina Kylliäisen haastattelu Suomen Murteet -teoksessa.
Murretta voi lyhyesti esitellä perinteisten matkimusten avulla: "Sopero Oatu ajo riel juoij jeäl." /S. Aatu ajoi reellä joen jäällä/ ja "meä ku mänil leäveä ni siell ol' sika läkälleä" /kun menin navettaan, siellä oli sika rähmällään/. Lemin murretta matkitaan lisäksi sanomalla: "mänyy pakuu aijarakuu" /menee pakoon aidanrakoon/. Naapurit luonnehtivat "meän" puhujia sanomalla: "mää-sää pässimpää" johon kuuluu vastata: "sie-mie sijakiel'".
Inkerin suomalaismurteet
Inkerin suomalaismurteet jaetaan kolmeen pääryhmään: äyrämöis- ja savakkomurteisiin sekä Ala-Laukaan eli Narvusin suomalaismurteisiin. Äyrämöiset polveutuivat osaksi Äyräpään kihlakunnasta Länsi-Kannakselta tulleista uudisasukkaistaja sekä osaksi inkeroisista kanta-asukkaista. Äyrämöismurteet sekä Suomessa että Pohjois-Inkerissä ja Inkerinmaalla muistuttivat paljon toisiaan. Savakot olivat Äyräpäätä kauempaa sekä Savon eri kihlakunnista Inkeriin muuttaneiden jälkeläisiä. Heidän murteensa oli kuitenkin lähellä itäisen Kannaksen ja Saimaan etelärannan kaakkoismurteita. Savakkomurteita puhuttiin monin paikoin Pohjois- ja Keski-Inkerissä sekä koko Itä-Inkerissä. Länsi-Inkerin Narvusin suomalaiset erosivat muista alueen suomalaisista murteensa ja alkuperänsä puolesta. Heidän puhumansa kieli edustaa läntisempää murretta, jolla on yhteisiä piirteitä Viipurinlahden ja Kymijoen välisen rannikon murteiden kanssa. Heitä oli sotienvälisenä aikana arviolta 3000 henkeä eli vain muutama prosentti Inkerin suomalaisväestöstä.