cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etelänapa
Olosuhteet
Aurinko kiertää etelänavalla kesäaikana horisonttia, eikä koskaan laske. Korkeimmillaan se on kesäpäivänseisauksen aikana joulukuussa 23 asteen korkeudessa. Maaliskuussa näkyy viikkokausia kestävä auringonlasku. Maaliskuun 22. päivän jälkeen on aluksi hämärää kuuden tai seitsemän viikon ajan, ja talvella Aurinkoa ei pitkän kaamoksen aikana näy lainkaan. Aurinko nousee seitsemän viikon sarastuksen jälkeen 22. syyskuuta. Myös Kuu kiertää horisonttia, ja se on näkyvissä puolet yhden kuunkierron ajasta.
Elämä
Etelänavalla ei ole ihmisen lisäksi muuta elämää kuin ilmeisesti muualta tuulen mukana tulleita leviä ja bakteereita. Kihuja lentää joskus yli. Ihmisen mukana paikalla on käynyt myös huskykoiria, koe-eläiminä käytettyjä hamstereita sekä erilaisia ötököitä.
Ilmasto
thumb|right|Etelämantereen tutkimusasemien keskilämpötiloja. Etelänavalla sijaitsevan [[Amundsen–Scottin tutkimusasemalla (kuvassa punaisella) lämpötila pysyy aina 10 pakkasasteen alapuolella ja saattaa pudota alle −76 asteeseen.]] Etelänavan lämpötila vaihtelee −82 ja −14 celsiusasteen välillä. Keskilämpötila on −49,4 astetta. Tuulen keskimääräinen nopeus on 20 kilometriä tunnissa, siis paljon vähemmän kuin hyvin tuulisella Etelämantereen rannikolla. Ilmankosteus on vain 3 prosenttia, mikä tekee paikasta maailman kuivimman aavikon. Lumisateet ovat hyvin harvinaisia, ja ilmassa leijuva lumi on yleensä tuulen nostattamaa vanhaa lunta. Taivaalta putoilee joskus jääkristalleja. Uutta lunta kerääntyy vuosittain keskimäärin 27,4 senttimetriä.
Korkein etelänavalla mitattu lämpötila on −12,3 celsiusastetta (25.12.2011) ja matalin −82,8 celsiusastetta (23.6.1982). Kovin tuuli 93,2 kilometriä tunnissa mitattiin 27.9.2011.
Kohteet
thumb|[[Amundsen–Scott|Amundsen–Scottin tutkimusasema sijaitsee lähellä etelänapaa.]] thumb|Amundsen–Scottin tutkimusaseman edustalle on pystytetty seremoniallinen etelänapa, jonka sijainti ei muutu vuosittain. Seremoniallisella etelänavalla liehuvat [[Antarktiksen sopimus|Antarktiksen sopimuksen 12 alkuperäisen allekirjoittajamaan liput.]]
Etelänavalla sijaitsee Amundsen–Scottin tutkimusasema, jonka Yhdysvallat perusti vuonna 1956. Asema on ympärivuotisesti asuttu. Kesäisin siellä on parhaimmillaan yli 200 henkilöä, ja talven läpi siellä asuu pysyvästi noin 50 henkilöä.
Tarkasti maantieteellisen etelänavan kohdalla on neljä metriä korkea teräspylväs. Sen päässä on vuosittain vaihdettava koriste, jonka suunnittelee tutkimusaseman kulloinenkin miehistö. Koska jää liikkuu vuosittain kymmenisen metriä länteen 43. pituuspiirin suuntaisesti kohti Brasiliaa, myös pylvästä siirrellään vastaamaan navan todellista sijaintia. Pylvään siirto ja uuden nupin asentaminen tapahtuu 1. tammikuuta joka vuosi. Samalla perinteen mukaisesti jotkut tutkijat juoksevat merkin ympäri alasti.
Tutkimusaseman edustalla sijaitsee pysyvästi seremoniallisen etelänavan pylväs, jonka ympärillä ovat Antarktisen sopimuksen allekirjoittaneen 12 maan liput.
Muita seudun kohteita ovat tuntemattomassa paikassa arviolta jo kahden kilometrin päähän etelänavalta ajautunut, syvällä lumen alla sijaitseva Roald Amundsenin teltta, sekä ensimmäisen Argentiinan retkikunnan vuonna 1965 jättämä lipputanko, joka on puolen kilometrin päässä asemalta.
Historia
Ensimmäisenä etelänavalla käynyt ihminen oli norjalainen Roald Amundsen, joka pääsi paikalle 14. joulukuuta 1911. Amundsenin viisimiehinen retkikunta pysytteli navalla kolme vuorokautta ja havainnoi säätä. Amundsen nimesi napatasangon Kuningas Haakon VII:n maaksi. Hänen leirinsä on nykyisin ilmeisesti 12 metrin syvyydessä lumen alla. Paluumatka rannikolle oli vaivaton. Kuukausi Amundsenin jälkeen navalle saapunut Robert Falcon Scottin retkikunta kuoli paluumatkalla.
Yhdysvaltalainen Richard E. Byrd ilmoitti vuonna 1929 lentäneensä etelänavan yli nelimiehisellä koneella 29. marraskuuta.
Yhdysvaltain laivaston lentokone nimeltä Que Sera Sera laskeutui etelänavalle 31. lokakuuta 1956 ensimmäisenä lentokoneena. Miehistön tarkoituksena oli tutkia seutua pysyvän tutkimusaseman perustamiseksi. Tutkimusasemaa alettiin rakentaa seuraavassa kuussa, ja etelänavan ensimmäinen tutkimusasema valmistui helmikuussa 1957. Asemassa vietti seuraavan talven ryhmä tutkijoita. He tutkivat navan säätä, ilmakehää ja seismologiaa sekä mittasivat kaikkien aikojen kylmimmän lämpötilan Maan pinnalla, −74,5 astetta.
Ensimmäiset turistit etelänavan yli lensivät vuonna 1968. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin navalle laskeutui ensimmäinen turistilento, joka toi paikalle 15 maksavaa vierasta.
Ensimmäinen suomalainen etelänavalla oli amerikansuomalainen Antero Havola tammikuussa 1961. Hän johti yhdysvaltalaista traktoreilla kulkenutta retkikuntaa.
Nuori Itaalia
Nuori Itaalia on novelliantologia, joka sisältää Hanna Andersinin italiasta suomentamia novelleja. Antologian on julkaissut vuonna 1893 Otava. Se on neljäs julkaisu sarjassa Otavan helppohintainen kirjasto.
Edinho
Edinho-nimisiä henkilöitä:
Pyhän Mikaelin ritarikunta
thumb|Pyhän Mikaelin ketju Pyhän Mikaelin ritarikunta oli Ranskan kuningaskunnan korkea-arvoinen kunniamerkkejä myöntänyt ansioritarikunta. Ranskan kuningas Ludvig XI perusti Arkkienkeli Mikaelin mukaan nimetyn ritarikunnan elokuussa 1469. Ritareiden, joita saattoi olla enintään 36, oli vannottava uskollisuudenvala suurmestarille, joka oli hallitsija itse. Jäsenkiintiöstä luovuttiin sittemmin uskonsotien aikana 1560.
thumb|right|150px|[[Michel de Montaigne kaulassaan Pyhän Mikaelin ketju]]
Pyhän Hengen ritarikunnan perustamisen myötä Pyhän Mikaelin ritarikunta väistyi arvoasteikossa toiselle sijalle. Kuningas Ludvig XIV:n 1665 vahvistamien uusien sääntöjen mukaan Pyhän Mikaelin ritareiksi nimitettiin erityisesti kirjailijoita, taiteilijoita ja hallintovirkamiehiä. Kunniamerkkiä kannettiin pääsääntöisesti ketjun sijasta mustassa nauhassa:
Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1791 ritarikunta lakkautettiin, mutta kuningas Ludvig XVIII perusti sen uudelleen 1816. Tuolloin ritarien lukumäärä rajattiin sataan, johon ei kuitenkaan sisältynyt ulkomaalaiset, eikä Pyhän Hengen ritarit, jotka edelleen automaattisesti olivat myös Pyhän Mikaelin ritareita. Ritarikunta lakkautettiin virallisesti uudelleen Pyhän Hengen ritarikunnan tavoin Heinäkuun vallankumouksen myötä 1830.
Myöhemmin Pyhän Mikaelin ritarikunta on kuitenkin jatkanut toimintaansa, hallitsijasukuun (Bourbonien vanhempi haara) sidottuna, dynastisena ritarikuntana. Dynastisen ritarikunnan suurmestari on Hänen Kuninkaallinen Korkeutensa Pariisin kreivi. Uusi ritareita on nimitetty harvakseltaan, ainakin 1930-luvulta 1980-luvulle.
Channel Awesome
Channel Awesome, aikaisemmin That Guy with the Glasses (lyhennettynä TGWTG), on yhdysvaltalainen internetsivusto komediavideoille ja -sarjoille. Sivuston tunnetuin sarja on The Nostalgia Critic, jonka ohjasivat ja käsikirjoittivat Doug ja Rob Walker. Vuonna 2014 sivuston nimi ja osoite vaihtui ThatGuywiththeGlasses.comista ChannelAwesome.comiksi.
The Nostalgia Critic
Pääartikkeli: The Nostalgia Critic
The Nostalgia Critic on Doug ja Rob Walkerin ja Channel Awesome -sivuston suosituin sarja. Se kertoo Nostalgia Critic -hahmosta, joka arvostelee useimpien huonoina pitämiä elokuvia. Sarja alkoi vuonna 2007.
The Cinema Snob
Pääartikkeli: The Cinema Snob
The Cinema Snob on Brad Jonesin käsikirjoittama ja ohjaama komediasarja, joka alkoi vuonna 2007. Sarja kertoo Cinema Snob -hahmosta, joka arvostelee erilaisia elokuvia.
Atop the Fourth Wall
Atop the Fourth Wall on Lewis "Linkara" Lovhaugin luoma sarja. Sarjassa Lovhaug arvostelee erilaisia sarjakuvia. Atop the Fourth Wall on yksi Channel Awesomen suosituimmista sarjoista ja sen suosituin sarjakuvia arvosteleva sarja.
The Angry Joe Show
The Angry Joe Show’ssa "Angry Joe" arvostelee videopelejä ja kertoo niistä mielipiteensä. Sarjassa arvostellaan myös elokuvia. The Angry Joe Show on sivuston suosituin videopeleistä kertova sarja.
The Blockbuster Buster
Sarjan on luonut Eric Rodriguez.
Some Jerk with a Camera
Some Jerk with a Camera on Tony Goldmarkin luoma sarja-
Palkinnot
Mashable-nettisivusto antoi Doug Walkerille vuoden 2010 yksityisyrittäjäpalkinnon That Guy with the Glasses -sivuston perustamisesta.
Angolan ilmavoimat
Angolan ilmavoimat on Angolan asevoimien asehaara. Ilmavoimien käytössä oleva kalusto koostui 273 lentokoneesta ja helikopterista vuodenvaihteessa 2015–2016.
Oi mutsi, mutsi
Oi mutsi, mutsi on stadilainen kansanlaulu, jonka on tehnyt tunnetuksi omalla sävelellään Tuomari Nurmio. Kappaleen levytti ensimmäisen kerran Nurmion yhtye Dusty Ramblers vuonna 1977. Alkuperäisellä sävelmällä kappaleen levytti Stadin kadonneet vuonna 2016.
Tiedetään, että kappaleen ainoasta alkuperäisestä säkeistöstä on J. K. Harju tallentanut aineistoihinsa muutaman toisinnon. Näytelmäkirjailija ja poliitikko Martta Salmela-Järvinen on muistellut Heikki Paunoselle, että sakilaisen perimätiedon mukaan tämä laulun tunnetuin säkeistö olisi löytynyt verellä kirjoitettuna Katajanokan vankilan sellin seinästä.
Muusikko ja tutkija Anna E. Karvonen on sittemmin löytänyt laulun alkuperäisen melodian. Hän oli jo aiemmin huomannut, että kappaleen ainoa tunnettu säkeistö muistutti sisällöltään huomattavasti erään Metrotyttöjen levyttämän kappaleen erästä säkeistöä. Kyseessä oli valssina levytetty kappale “Äiti, sytytä lamppu”, joka oli vanha venäläinen kiertomelodia, tarkemmin arkkiveisuna laulettu melodia. Se oli mahdollisesti tunnettu jo Lönnrotin aikoina. Alkuperäinen melodia varmistui, kun etnomusikologi Erkki Ala-Könnin vuonna 1974 äänittämillä Tampereen yliopiston kansanperinteenlaitoksen arkistonauhalla Väinö Salomaa (1910–1983) lauloi “Oi mutsi, mutsi” laulun ainoan tunnetun säkeistön samalla sävelellä kuin Metrotytöt. Sanoitus on merkitty Reino Helismaan nimiin.
Karvonen on levyttänyt kappaleen yhtyeensä Stadin kadonneet kanssa nimellä Mutsi gamla. Tässä versiossa hän käyttää Metrotyttöjen melodiaa.
Sanoitusten vertailua
Tuomari Nurmion version ainoa alkuperäinen säkeistö on lähes identtinen Stadin kadonneiden kolmannen säkeistön kanssa. Sen tekijää ei tunneta, joten sillä ei ole tekijänoikeuksien haltijaa.
Nurmion version ensimmäinen säkeistö vertautuu Stadin kadonneiden kolmanteen säkeistöön seuraavasti:
Nurmio laati kappaleeseen myös toisen säkeistön, jossa todetaan, että “turhaa sun on spiidaa, jos brenkku vie tän deekun gravariin”. Stadin kadonneiden versiossa on kaikkiaan viisi säkeistöä, joista säkeistöt 1–2 ja 4–5 ovat Roope Aarnion ja Raija Tervomaan slangintamia Helismaan sanoituksia mukaellen.
Dreaming Out Loud
Dreaming Out Loud on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen OneRepublicin 20. marraskuuta 2007 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Apologize”, joka pääsi singlelistojen kärkeen lukuisissa maissa. Neljä muuta singleä ei saavuttanut samanlaista suosiota.
Vastaanotto
Dreaming Out Loud sai musiikkikriitikoilta vaihtelevaa palautetta. Allmusicin Andrew Leahey antoi albumille kolme tähteä viidestä huomauttaen sen olevan mielikuvitukseton. Blogcritics antoi hyvin positiivisen arvion: ”Dreaming Out Loud on täynnä toiveikkaita balladeja ja pari rockkappaletta, se paljastaa OneRepublicin musiikillisen lahjakkuuden.” PopMattersin arviossa albumin tuotantoa kehuttiin, mutta arvostelun mukaan yhtyeen laulajan, Ryan Tedderin, kappaleet ja ääni on jo kuultu, eivätkä ne tarjoa mitään uutta.
Luettelo uikkulinnuista
Tämä on luettelo uikkulintujen lahkoon (Podicipediformes) ja uikkujen heimoon (Podicipedidae) kuuluvista suvuista ja lajeista BirdLife Suomen hyväksymän luokituksen mukaan. Sukupuuttoon kuolleet kolme lajia on merkitty ristillä.
Korson Palloilijat
Korson Palloilijat on vantaalainen palloilulajeihin keskittynyt urheiluseura. Se perustettiin vuonna 1959 lajinaan jalkapallo. Nykyisin seuran riveissä pelataan jalkapallon lisäksi lentopalloa, kaukalopalloa ja salibandya.
Kaukalopallossa seuran edustusjoukkue pelaa V-divisioonaa. Lisäksi seuralla on kaksi joukkuetta ikämiesten harrastesarjoissa. Lentopallossa seuran edustusjoukkue pelaa 4-sarjassa.
Rémi Garde
Gardella on myös takanaan pitkä ura Olympique Lyonnais'n organisaatiossa.
Ura pelaajana
Garde aloitti pelaajauransa Olympique Lyonnais’n juniorijoukkueissa ja nousi seuran omana kasvattina edustusmiehistöön ensimmäisen kerran kaudella 1984–1985. Hän pelasi kuitenkin vain yhden ottelun ja esiintyi seuraavat kaksi kautta vain Lyonin II-joukkueessa. Garde palasi edustusmiehistöön jälleen 1987–1988, mutta todellisen läpimurtonsa keskikentän pohjalla tai liberon paikalla viihtynyt Garde teki seuraavalla kaudella. Hän nousi Lyonin avainpelaajien joukkoon ja oli isossa roolissa seuran noustessa pääsarjaan.
Liigatasolla Garde edusti Lyonia neljä kautta ja kantoi myös joukkueen kapteeninnauhaa. Kesällä 1993 hän jätti Lyonin ja siirtyi RC Strasbourgiin. Toisella kaudellaan hän pääsi taistelemaan Coupe de Francen voitosta, mutta finaalissa Paris Saint-Germain voitti Paul Le Guenin maalilla 1–0. Kahden Strasbourgissa vietetyn kauden jälkeen Garde siirtyi Englantiin Arsenalin joukkueeseen. Garde siirtyi Tykkimiehiin samana päivänä Patrick Vieiran kanssa, ja molempia voidaan pitää seuran päävalmentajaksi myöhemmin samana vuonna siirtyneen Arsène Wengerin löytöinä. Hyvistä suosituksista huolimatta Garde ei onnistunut nousemaan Arsenalin avauskokoonpanoon, sen sijaan hän toimi Emmanuel Petit’n luotettavana vaihtomiehenä. Kaudella 1997–1998 hän kruunasi uransa Englannin tuplamestaruuteen. Polvivaivoista kärsinyt Garde lopetti pelaajauransa kesäkuussa 1999.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Garde toimi kommentaattorina tv:ssä ja jalkapallokonsolipeleissä. Valmennusuransa hän aloitti vuonna 2003, kun hänestä tuli entisen seuransa Olympique Lyonnais’n apulaisvalmentaja. Yhdessä Paul Le Guenin kanssa hän luotsasi Lyonin kahteen perättäiseen Ranskan mestaruuteen. Le Guenin jätettyä seuran kesällä 2005 Garde jatkoi Gérard Houllier’n apuvalmentajana ja voitti hänen kanssaan kaksi mestaruutta lisää.
Houllier’n jätettyä valmennustehtävänsä Lyonissa kauden 2006–2007 jälkeen Garden spekuloitiin siirtyvän Arsenalin urheilutoimenjohtajaksi. Hän kuitenkin jatkoi Lyonin organisaatiossa valmennustehtävissä, joskin kaudella 2007–2008 Christophe Galtier toimi päävalmentaja Alain Perrinin ykkösapulaisena. Kesällä 2010 Garde siirtyi Lyonin valmennusakatemian johtoon Georges Prostin jätettyä paikkansa.
Kesäkuussa 2011 Garde nousi pitkän spekuloinnin jälkeen Lyonin edustusjoukkueen päävalmentajaksi Claude Puelin saatua potkut tehtävistään. Garde luotsasi Lyonin debyyttikaudellaan ensimmäiseen turnausvoittoon neljään vuoteen, kun seura kaatoi US Quevillyn Coupe de Francen loppuottelussa 1–0. Lisäksi Lyon eteni finaaliin Coupe de la Liguessä, mutta hävisi mestaruuden Olympique de Marseillelle. Ranskan liigassa Lyonin menestys jäi kaudella 2011–2012 odotuksia vaisummaksi ja joukkue oli lopulta neljäs. Näin Lyon jäi ensimmäistä kertaa 13 vuoteen Mestarien liigan ulkopuolelle. Kauden jälkeen Garde allekirjoitti kesään 2014 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa.
2. marraskuuta 2015 lähtien hänestä tuli Aston Villan päävalmentaja vuoteen 2019 ulottuvalla sopimuksella. Garden johdolla Villan tahmeat esitykset liigassa jatkuivat ja joukkue juuttui putoamisviivan alapuolelle. Lopulta seura purki Garden sopimuksen maaliskuun lopussa 2016, kun Villa oli voittanut vain kolme pelaamistaan 23 ottelusta Garden alaisuudessa.
8. marraskuuta 2017 Garde allekirjoitti sopimuksen kanadalaisen MLS-seura Montreal Impactin kanssa. Hän sai potkut seurasta elokuussa 2019.
Vincenzo Alberto Annese
Vincenzo Alberto Annese (s. 22. syyskuuta 1984) on italialainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Annese on suorittanut UEFA Pro License -valmentajatutkinnon joten hänellä on pätevyys valmentaa jalkapalloa sen korkeimmalla tasolla. Hänellä on kokemusta nuorisovalmentajana italialaisissa akatemioissa ja seuroissa (jotka ovat useimmiten sidoksissa suuriin italialaisiin joukkueisiin) ja kansainvälistä kokemusta aikuisten joukkueiden päävalmentajana.
Annese aloitti jalkapallouransa keskikenttäpelaajana Venezia F.C./: n nuorten jalkapallojoukkueessa. Se ol sarjassa A (vuosina 1999-2001). Hän pelasi A.S. Martina Franca 1947:ssa (2001-2002), Noicàttaro Termolissa (2002-2003) ja A.S.D. Leonessa Altamurassa (2003-2004).
Annese halusi seurata isänsä, entisen jalkapalloilijan, jalanjälkiä Molfetta Sportivassa ja liittyi Belenenses-nuorten joukkueeseen. 23-vuotiaana hän päätti keskittyä jalkapallovalmentajaksi tulemiseen. Hän opiskeli liikuntakasvatuksen instituutissa (ISEF) Foggian yliopistossa ja sai vuonna 2006 toisen tutkintonsa Veronan yliopistosta keskittyen urheilun mukauttamiseen vammaisille. Vuonna 2008 Annese pyrki laajentamaan koulukokemustaan ​​valmentajan rooliin jalkapallossa sekoittamalla valmennusta GROW-mallin motivoivaan ja psykologiseen tekniikkaan.
Annese aloitti ammatillisen päävalmentajauransa S. S. Fidelis Andria 1928 -nuortenjoukkueessa (vuodesta 2010 vuoteen 2012). Hänet ylennettiin valmennushenkilöstöksi Italian kolmanteen divisioonaan 2012–13 Lega Pro Prima Divisione. Hän jatkoi edelleen Foggia Calciossa 2013–14 Lega Pro Prima Divisione. Siitä lähtien Annese oli päävalmentaja korkealla tasolla monissa maissa, mukaan lukien Latvia, Viro, Ghana, Palestiina, Indonesia, Kosovo ja Armenia. Hän oli nuorten maajoukkueiden (alle 14, 15, 16, 17, 19) taktinen / tekninen valmentaja Armenian jalkapalloliitossa.
Hän suoritti pätevyyden tulla opettajaksi peruskoulun, lukion ja yliopiston fyysisen koulutuksen opettajille. Hän toimi opettajana Italian kansallisen olympiakomitean vuonna 2013 ja kuin ohjaaja on uima-allas vuonna Molfettassa ja henkilökohtainen valmentaja.
Ghanalainen Premier League -kerho Bechem United FC nimitti tammikuussa 2017 Annesen kauden 2017–18 johtajaksi.
Annesen johdolla Bechem United pelasi MC Algeria vastaan vuonna 2017, Afrikan jalkapalloliiton (CAF) järjestämässä Afrikan toissijaisessa klubikilpailussa.
Annese allekirjoitti 25. heinäkuuta 2017 yhden vuoden sopimuksen ja hänestä tuli Palestiinan valioliigan ensimmäinen ensimmäisen joukkueen päävalmentaja Ahli Al-Khaleel kaudelle 2017–18.
PSIN Semarang kiinni Annesen 24. maaliskuuta 2018 ja hänestä tuli uusi ensimmäisen joukkueen päävalmentaja kaudelle 2018.
Annese allekirjoitti 17. kesäkuuta 2019 yhden vuoden sopimuksen Belize-jalkapallomaajoukkueen kanssa ja hänestä tuli uusi ensimmäisen kansallisen joukkueen päävalmentaja Belizen jalkapalloliitolle.
Polyvinyyliasetaatti
thumb|Polyvinyyliasetaatin rakenteen toistuva yksikkö|alt= Polyvinyyliasetaatti (tunnettu myös nimillä PVA, PVAc, yleisliima, puuliima) on kumimainen alifaattinen synteettinen polymeeri. Polyvinyyliasetaatin kemiallinen kaava on (C4H6O2)n, ja se kuuluu polyvinyyliestereihin. Polyvinyyliasetaattia valmistetaan vinyyliasetaatista polymerointireaktiolla, ja reaktiotuotteet veteen sekoittamalla saadaan aikaan emulsio, jota voidaan käyttää esimerkiksi lateksimaalien ja puu- tai PVA-liimana tunnetun kotitalousliiman valmistukseen. Polyvinyyliasetaattipohjaisia liimoja voidaan käyttää kuitumaisten aineiden, kuten puun, paperin ja kankaan liimauksissa. Polyvinyyliasetaatin CAS-numero on 9003-20-7.
Pelota kesäolympialaisissa 1968
Vuonna 1968 kesäolympialaisissa pelota järjestettiin näytöslajina Méxicossa. Tämä oli toinen kerta kun pelota oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Laji järjestettiin ainoastaan miehille. Tapahtumia oli viisi. Vaikka pelotasta jaettiin mitalit, ne eivät olleet virallisia olympiamitaleja.
Koski (Hattula)
Koski on kylä Hattulan kunnassa Kanta-Hämeessä. Nimensä se on saanut kylän lävitse virtaavasta joesta ja koskista. Kosken kylässä sijaitsee vuoteen 2011 asti toiminut Mauri Sariolan koulu (entinen Kosken koulu).
Kuonoankeriaat
Kuonoankeriaat (Serrivomeridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta.
Lajit ja anatomia
Kuonoankeriaiden heimoon kuuluu 2 sukua ja 10 lajia. Lajeja ovat muun muassa kuonoankerias (Serrivomer sector) ja mustakuonoankerias (S. brevidentatus). Kooltaan heimon kalat kasvavat suurimmillaan noin 60–76 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja tunnusomainen piirre on litteä pää ja pitkä kuono ja leuat. Leuoissa on pieniä hampaita sahamaisina rivistöinä. Aikuisilla koirailla leuat ovat surkastuneet. Selkäevä- ja peräevä ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Selkäevä on hieman peräevää lyhyempi. Kuonoankeriaiden silmät ovat kookkaat. Heimon lajit ovat suomuttomia ja kylkiviiva on epätäydellinen. Väriltään kuonoasnkerialajit ovat tummanruskeita tai mustia ja suomuissa on hopeanhohtoinen kiilto.
Levinneisyys
Kuonoankeriaita tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yleensä 500–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Robert Culp
Robert Martin Culp (16. elokuuta 1930 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 24. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hänet muistetaan Kelly Robinsonin roolista 1960-luvun televisiosarjassa Minä vakooja (I Spy), jossa hänen kanssaan esiintyi Bill Cosby. Elokuviin, joissa hän esiintyi, kuului Paul Mazurskyn ohjaama Bob & Carol & Ted & Alice (1969). Hän vieraili myös kolmessa Columbo-televisioelokuvassa murhaajan roolissa. Myöhempään uraan lukeutui muun muassa rooli Alan J. Pakulan elokuvassa Pelikaanimuistio (1993).
Culp myös käsikirjoitti itse eräitä Minä vakooja -sarjan jaksoja. Hän oli sarjasta kolme kertaa Emmy-ehdokkaana parhaasta miespääosasta draamasarjasta ja kerran parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi hän oli näyttelijäntyöstään myös Golden Globe -ehdokkaana.
Culp oli viidesti naimisissa. Vuosina 1967–1970 puolisona oli France Nuyen.
Sami Helenius
Uran alku
Helenius on Hyvinkään Jää-Ahmojen kasvatti. Hän kuitenkin siirtyi myöhemmällä iällä Helsingin Jokereihin, joissa pelasi A-junioreiden riveissä kaksi ottelua kaudella 1990–1991. Lisäksi hän pelasi kauden päätteeksi kaksi karsintaottelua. Seuraavalla kaudella Jokerit pelasi junioritasolla I-divisioonassa, jossa Helenius pelasi kolme ottelua tehden kaksi maalia sekä antaen kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Samalla kaudella hän pelasi ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa Jokereiden joukkueessa. Suurimman osan kaudesta hän kuitenkin pelasi lainapelaajana Vantaa HT:ssa silloisella maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, I-divisioonassa.
Calgary Flames varasi Heleniuksen viidennellä kierroksella 102. pelaajana vuoden 1992 NHL:n varaustilaisuudessa.
Pohjois-Amerikka
Helenius teki kauden päättymisen jälkeen sopimuksen hänet varanneen Calgary Flamesin kanssa. Kaudeksi 1994–1995 hän siirtyi Flamesin AHL-farmiseuraan Saint John Flamesiin. Hän pelasi ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan 69 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi viisi maaliin johtanutta syöttöä. Lisäksi hänelle tuomittiin 217 rangaistusminuuttia. Toisella kaudellaan Helenius sai 68 ottelussa kolme syöttöpistettä sekä 231 minuutin edestä rangaistuksia. Kauden päätteeksi hän pääsi pelaamaan myös kymmenen pudotuspeliottelua.
Kaudella 1996–1997 Helenius pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Hän pelasi Calgary Flamesissa kolme ottelua, joissa sai myös ensimmäisen tehopisteensä syötettyään maalin. Suurimman osan kaudesta hän kuitenkin pelasi jälleen farmissa, jossa hän edusti Saint John Flamesia 72 runkosarjaottelussa tehopistein 5+10=15. Hän keräsi jälleen yli 200 rangaistusminuuttia. Hänet valittiin kauden aikana pelaamaan AHL:n tähdistöottelussa. Kauden 1997–1998 Helenius pelasi kokonaan farmissa. Hän pelasi Saint Johnissa 63 ottelua, minkä lisäksi hän joutui kymmenen pelin ajaksi myös IHL:ään Las Vegas Thunderiin.
Helenius aloitti kauden 1998–1999 Calgaryn organisaatiossa, jossa pääsi pelaamaan neljä NHL-ottelua. Myöhemmin kauden aikana hänet kaupattiin Tampa Bay Lightningiin, jossa hän pelasi myös neljä ottelua tehden NHL-uransa ensimmäisen maalin.
Seuraavaksi kaudeksi 1999–2000 Helenius teki sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Hän pääsi pelaamaan joukkueessa 33 ottelua, joissa jäi ilman pisteitä ja keräsi 46 jäähyminuuttia. Hän pelasi kauden aikana myös Avalanchen farmijoukkueessa Hershey Bearsissa. Siellä hän pelasi 12 peliä antaen yhden maaliin johtaneen syötän. Hän pelasi myös yhdeksän pudotuspeliottelua, joissa hänelle tuomittiin 40 rangaistusminuuttia.
Coloradosta Helenius siirtyi Dallas Starsiin, jossa hän pelasi koko kauden 2000–2001, eli 57 ottelua tehopistein 1+2=3. Lisäksi hän pelasi uransa ensimmäisen NHL:n pudotuspeliottelun. Kaudella 2001–2002 Helenius pääsi pelaavaan kokoonpanoon 39 ottelussa. Hän ei saanut yhtään tehopistettä, minkä tähden hän on ainut NHL:ssä pelannut Suomesta lähtöisin oleva pelaaja, joka ei ole kauden alusta lukien tehnyt yhtään tehopistettä 39 ottelussa. Kausi 2002–2003 oli Heleniuksen viimeinen NHL:ssä. Hän pelasi Dallasissa viisi ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin Chicago Blackhawksiin. Chicagoa Helenius edusti kymmenessä pelissä antaen yhden maaliin johtaneen syötön sekä kärsien 28 rangaistusminuuttia.
Yhteensä Helenius pelasi NHL-uransa aikana 155 ottelua. Hän teki niissä kaksi maalia sekä sai neljä syöttöpistettä. Lisäksi hänelle kertyi yhteensä 260 rangaistusminuuttia. Hän pelasi myös yhden pudotuspeliottelun, jossa jäi pisteittä.
Paluu Suomeen
Helenius lähti Pohjois-Amerikasta siirryttyään kaudeksi 2003–2004 takaisin Suomeen ja Jokereihin, jossa hänet valittiin heti joukkueen kapteeniksi. Paluukaudellaan hän pelasi 55 runkosarjaottelua, joissa sai yhden syöttöpisteen sekä 103 rangaistusminuuttia. Jokereista Helenius siirtyi seuraavaksi kaudeksi Tampereen Ilvekseen, jossa pelasi 53 runkosarja- sekä seitsemän pudotuspeliottelua.
Kahden Pelicansissa pelatun kauden jälkeen Helenius palasi takaisin Jokereihin, joissa hän pelasi 49 runkosarjaottelua. Hänelle tuomittiin peräti 198 rangaistusminuuttia, ja näin ollen hän oli koko liigan rangaistuin pelaaja. Seuraavalla kaudella 2008–2009 Helenius sai tiputettua jäähymääränsä 45 ottelussa 76 minuuttiin.
Helenius aloitti kauden 2009–2010 pelaten Jokereissa. Hänet lainattiin syyskuussa loukkaantumisten vuoksi pulassa olleeseen Pelicansiin kahden ottelun mittaisella sopimuksella. Hän palasi tämän jälkeen Jokereihin, joissa pelasi yhteensä 14 ottelua ennen kuin hänet lainattiin marraskuussa uudelleen Pelicansiin, tällä kertaa koko loppukauden kattavalla sopimuksella. Helenius pelasi Jokereissa 34 ottelua antaen kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Kauden päätteeksi Helenius oli toista kertaa urallaan SM-liigan eniten kauden aikana rangaistusminuutteja kerännyt pelaaja. Hänelle tuomittiin Jokereissa ja Pelicansissa yhteensä 192 minuuttia rangaistuksia. Helenius lopetti pelaajauransa kevään jälkeen.
Maajoukkueura
Helenius edusti Suomen maajoukkuetta vuoden 1993 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän antoi turnauksen seitsemässä ottelussa yhden maaliin johtaneen syötön.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen kesti 11 vuotta ennen kuin Helenius pääsi myös aikuisten maajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuja edeltäneellä maajoukkueleirillä. Helenius valittiin mukaan Suomen lopulliseen joukkueeseen vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua jääden niissä ilman tilastomerkintöjä.
Myöhemmin Helenius on esiintynyt Suomen maajoukkuepaidassa kahdesti Euro Hockey Tour -turnauksessa kausien 2003–2004 sekä 2006–2007 aikana. Varsinaisissa arvokisoissa hän ei kuitenkaan enää pelannut.
Valmennusura
Kaudeksi 2010–2011 Helenius siirtyi Suomi-sarjassa pelaavan HC Keski-Uusimaan valmentajaksi. Hän valmensi joukkueessa kuitenkin vain yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän on valmentanut Jokerien C-junioreita sekä Viron alle 18- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueita. Kesällä vuonna 2022 Helenius solmii 1+1-vuotisen sopimuksen KooKoon valmennusryhmään KJT Haukkojen organisaatiosta.
Opettajanura
Sami Helenius aloitti koulunkäyntiavustajana Keravalla vuonna 2010. Tämän jälkeen hän on tehnyt määräaikaisuuksia eri kouluihin ja opettanut ainakin teknistä työtä. Hän on toiminut teknisen työn opettajana Vantaalla Ruusuvuoren koulussa sekä Mikkolan koulussa ja sen jälkeen Järvenpäässä Koivusaaren koulussa.
Muuta
Helenius valittiin kunnallisvaaleissa 2008 Järvenpään kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän sai 155 ääntä. Helenius julkaisi Kasino Curt -sivuston 25. lokakuuta 2017.
Helenius osallistui Selviytyjät Suomi 2022 -tosi-tv-ohjelmaan. Hän voitti kilpailun.
Saw VI
Saw VI on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Kevin Greutertin ohjaama kanadalais-yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka on Saw-elokuvasarjan kuudes osa. Tyylillisesti se on muiden Saw-elokuvien tapaan gore- ja kauhuelokuva. Tuottaja Mark Burg on kuvaillut elokuvaa edeltäjiään väkivaltaisemmaksi. Elokuva kuvattiin Torontossa 30. maaliskuuta – 13. toukokuuta 2009.
Juoni
Simone ja Eddie palaavat tajuihinsa päät valjastettuna laitteeseen, joka kiertää ruuveja heidän ohimoihinsa. Kasettinauha kertoo, että hän, joka luovuttaa eniten lihaa kehostaan minuutissa, selviytyy. Eddie leikkaa rasvaa irti vatsastaan, mutta Simone selviytyy testistä katkaistessaan toisen kätensä irti. Poliisi löytää paikalta Peter Strahmin sormenjälkiä, jotka ovat todellisuudessa Mark Hoffmanin lavastamia. Jill Tuck kertoo Hoffmanille ottaneensa Jigsaw’n pelit hallintaansa. Hän antaa Hoffmanille Jigsaw’lta perinnöksi saadut viisi kirjekuorta ja pitää kuudennen kuoren itsellään.
Harold Abbott -niminen mies kuolee sydänsairauteen sen jälkeen, kun vakuutusyhtiön johtaja William Easton oli peruuttanut hänen sairausvakuutuksensa. Jigsaw’n tahdon mukaisesti Hoffmann järjestää Williamille testin. Hän joutuu Hoffmanin kaappaamaksi ja palaa tajuihinsa happinaamari kasvoillaan sekä suuri ruuvipuristin yläruumiinsa ympärillä. Williamin on tarkoitus kilpailla hengenpidätyksessä yrityksensä talonmiehen kanssa. Tupakoiva talonmies ei pysty pidättämään hengitystään tarpeeksi kauan, ja hän kuolee ruuvipuristimeen. Seuraavassa kammiossa Williamin on pelastettava hirttoköydeltä joko nuori mutta yksinäinen kanslistinsa Allen tai vanha mutta rakastettu sihteerinsä Addy. William pelastaa sihteerinsä. Takautumassa paljastuu, ettei William myöntänyt tukea John Kramerin syöpähoitoon ja että Kramer kritisoi Williamin käyttämää laskukaavaa vakuutushakemuksien hyväksymisessä.
Williamin työtoveri Debbie on vangittu sokkelon pohjalle rinnassaan laite, joka on asetetettu ampumaan keihäs hänen päänsä läpi ajan loppuessa. William auttaa Debbietä selviytymään sokkelosta, mutta tämä tajuaa, että avain laitteen avaamiseen on Williamin kehossa. Debbie yrittää avata Wiliamin vatsan sirkkelillä, mutta tämä puolustaa itseään, ja lopulta aika loppuu ja keihäs surmaa Debbien. Viimeisessä kammiossa kuusi Williamin kollegaa on asetettu karuselliin, joka pysäyttää kyydissä olevat yksi kerrallaan kuudesti laukeavan haulikon eteen. Williamilla on mahdollisuus estää haulikon laukeaminen kaksi kertaa, mutta katkaisimen painaminen on kivuliasta ja Williamilla on hankaluuksia valita kaksi pelastettavaa työtoveria.
Peter Strahmin esimies Dan Erickson ja työpari Lindsey Perez saavat teknisen tutkinnan avulla tietää Strahmin olevan kuollut: rikospaikalta löytyneiden sormenjälkien yksityiskohdat paljastavat, ettei Strahm ole voinut jättää niitä jälkeensä elävänä. He myös huomaavat, ettei Seth Baxterille tarkoitetussa nauhassa esiintyvä ääni ole Jigsaw’n ja päättävät purkaa äänenmuuntimen saadakseen selville todellisen äänen. Kun Hoffman tajuaa joutuvansa paljastetuksi, hän tappaa Ericksonin ja Perezin.
Tara ja hänen poikansa Brent palaavat tajuihinsa häkistä, jonka vastakkaisessa häkissä on toimittaja Pamela Jenkins. Häkkien yläpuolella on tankki täynnä fluorivetyhappoa. Häkeissä on katkaisimet, joissa lukee ”Elämä” ja ”Kuolema”. Suoritettuaan kaikki testinsä William päätyy häkkien väliin, jolloin paljastuu, että Pamela on Williamin sisko sekä Tara ja Brent ovat Harold Abbottin perheenjäseniä. Brent pitää Williamia isänsä murhaajana ja kääntää Kuolema-katkaisinta, jolloin Williamin selkään iskeytyy happoa pumppaavia neuloja, jotka sulattavat hänet kahtia.
Pitkänokkapyyt
Pitkänokkapyyt (Rhizothera) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Pitkänokkapyiden sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kaksi lajia.
France Nuyen
thumb|France Nuyen ja [[Rod Taylor Hong Kong -televisiosarjan mainoskuvassa vuodelta 1960.]] France Nuyen (s. 31. heinäkuuta 1939 Marseille) on ranskalainen näyttelijä. Hänen syntymänimensä on France Nguyen Van-Nga – hänen isänsä oli vietnamilainen.
Nuyen on esiintynyt muiden muassa elokuvissa South Pacific (1958), Satan Never Sleeps (1962), Häikäilemättömät (1963) ja Ilon ja onnen tarinat (1993). Vieraillessaan 1960-luvulla joitakin kertoja Minä vakooja -televisiosarjassa Nuyen tutustui Robert Culpiin, joka oli hänen toinen aviomiehensä vuosina 1967–1970.
Nuyen oli vuonna 1959 ehdolla lupaavimman naistulokkaan Golden Globe -palkinnon saajaksi. Teatterin puolelta hänet muistetaan näytelmästä The World of Suzie Wong, jossa hän tulkitsi nimiroolin vuonna 1958. Hän esiintyi Elaanin roolissa Star Trek -jaksossa ”Elaan of Troyius” (1968).
Paitsi näyttelijänä, Nuyen on työskennellyt myös psykologina.
Miesten Superpesiksen kausi 2016
Superpesiksen kausi 2016 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 27. kausi. Kauteen osallistuu 14 joukkuetta, ja runkosarjassa joukkueet pelaavat 28 ottelua. Uusina joukkueina Superpesikseen kauteen nousevat Oulun Lippo ja Kempeleen Kiri.
Sarjajärjestelmä
Runkosarja pelataan kaksinkertaisena sarjana, jonka lisäksi pelataan kaksi paikallisottelua seuraavin otteluparein: Alajärvi–Vimpeli, Hyvinkää–Kouvola, Joensuu–Kitee, Jyväskylä–Kankaanpää, Kempele–Oulu, Seinäjoki–Koskenkorva, Sotkamo–Pattijoki. Yhteensä joukkueet pelaavat runkosarjassa 28 ottelua.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen voittojen määrä tai niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa, ratkaisee tehtyjen ja annettujen juoksujen ero, sitten keskinäisten ottelujen voitot, keskinäisten ottelujen pisteet tai keskinäisten ottelujen jaksoero.
Runkosarjassa 11:nneksi sijoittuneen joukkueen kausi päättyy runkosarjaan. Sarjan viimeiseksi jäänyt putoaa suoraan Ykköspesikseen. Sijoille 12–13 sijoittuneet pelaavat kauden päätteeksi karsintaottelut paras viidestä -järjestelmällä Ykköspesiksen toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneiden kanssa otteluparein SP12–YP3 ja YP2–SP13.
Lopulliset sijoitukset
Jyväskylän Kiri jää ilman sarjalisenssiä taloudellisten ongelmien takia ja Alajärven Ankkurit säilyttää sarjapaikkansa.
Televisiointi
Kauden televisioinnista vastasivat maksulliset Nelonen Pro 1 ja Nelonen Pro 2 -kanavat, sekä Nelosen Ruutu+-palvelu. Muutamia otteluita esitettiin myös ilmaisena Nelonen kanavalla.
Fergusonin mellakat
Fergusonin mellakat olivat rotulevottomuuksia Yhdysvalloissa, Fergusonissa, Missourissa. Valkoihoinen poliisi Darren Wilson ampui savukkeiden ryöstäjäksi epäillyn mustan 18-vuotiaan opiskelijan Michael Brownin. Alueen tummaihoiset asukkaat järjestivät illalla kadulla muistotapahtuman tuoden kukkia ja kynttilöitä Brownin veren päälle. Poliisi käyttäytyi muistotapahtumassa hyvin epäkunnioittavasti muun muassa ajaen poliisiautolla kukkien ja kynttilöiden yli. Luultavasti tämä ja Brownin kuolema laukaisivat ensimmäisen mellakka-aallon elokuussa 2014. Levottomuuksista tehty dokumenttielokuva Whose streets? sen sijaan väittää mellakan alkaneen poliisin ampumista laukauksista.
Toinen mellakka-aalto tuli marraskuussa, kun tuomari vapauttivat poliisin Brownin ampumisesta. Vuonna 2015 mustat mellakoivat muun muassa Baltimoressa.
Ryöstö, Brownin ampuminen
Brownin ampumiseen johtaneet tapahtumat johtuivat ensimmäisten tietojen mukaan joko poliisista tai mustista pojista.
Poliisin Chevroletilla ajava Darren Wilson totesi, että kadulla liikkuva nuori musta Michael Brown ja hänen kanssaan oleva mies sopivat myyjän kuvaukseen ryöstäjistä. Poliisi ajoi autonsa Brownin viereen, jolloin Brown hyökkäisi poliisin kimppuun sivuovesta. Poliisilla ei ollut suihkepulloa tai tainnutinta, jolloin tämä turvautui ensi kertaa aseeseen. Yksi laukaus osui Brownia käsivarteen, jolloin Brown ja hänen kaverinsa Dorian Johnson pakenivat. Johnson piiloutui poliisiauton taakse, ja poliisi ampui lisää laukauksia kohti Brownia. Brown kääntyi ympäri kasvot päin poliisia liikkuen tätä kohden, ehkä yrittäen hyökätä poliisin kimppuun. Silminnäkijän mukaan Brown aikoi antautua. Poliisi ampui vielä kaksi laukausta surmaten Brownin.
Poliisi oli ampunut kohti aseetonta Brownia 12 kertaa, joista 6 osui Browniin. Luultavasti viimeinen laukaus oli kuolettava. Seuraavina kymmeninä minuutteina paikalle saapui lisää poliisiautoja.
Muistotapahtuma ja mellakka
Tummaihoisia alkoi illalla kokoontua ampumapaikan läheisyyteen, samoin poliisiautoja. Ilmeisesti iltapäivän aikana ammuttiin joitain laukauksia ja poliisin SWAT-erikoisyksikkö kävi paikalla. Järkyttyneet ja vihaiset asukkaat jättivät illalla ampumapaikalle kynttilöitä ja kukkia. Eräs poliisi antoi koiransa virtsata kukkien päälle ja poliisiauto ajoi kynttilöiden ja kukkien päälle murskaten nämä. Tämä muutti väkijoukon todella vihaiseksi, ja se yritti estää poliisiautojen saapumista paikalle. Seuraavana päivänä muistokokoontuminen alkoi rauhallisesti, mutta muuttui väkivaltaiseksi, kun väkijoukko hyökkäsi poliisin kimppuun sekä ryöstelyn ja poltti kauppoja.
Elokuun mellakka
Elokuussa poliisi ja paikalliset ottivat yhteen jälleen. Raskaasti aseistettu poliisi vastasi mellakoitsijoiden Molotovin cocktaileihin savupommein, kumiluodein ja kyynelkaasulla.
PFLP-GC
PFLP-GC eli Palestiinan vapautuksen kansanrintama – yleisjohto on radikaali palestiinalaisjärjestö. Järjestö muodostui Palestiinan vapautuksen kansanrintamasta eronneen Ahmad Jibrilin perustamana vuonna 1968. Järjestö on tehnyt iskuja Israelia vastaan ja sittemmin se on toiminut myös Syyrian sisällissodassa Syyrian hallituksen puolella.
Historia
Syyrian liityttyä Persianlahden sodan aikana Irakin vastaiseen liittoumaan sen välit länsimaihin paranivat ja sitä alettiin pitää yhtenä avaintekijänä arabien ja Israelin välisissä rauhanneuvotteluissa. PFLP-GC hylkäsi kuitenkin edelleen rauhan mahdollisuuden ja jatkoi ajoittaisten Israelin vastaisten iskujen tekemisen Libanonista käsin. Toukokuussa 2002 Ahmad Jibrilin poika Jihad Jibril sai surmansa pommi-iskussa Beirutissa. Vastuun iskusta otti paikallinen nationalistijärjestö. Hamasin vetäydyttyä Damaskoksessa sijaitsevalta palestiinalaisten Jarmukin pakolaisleiriltä vuoden 2012 alkupuolella PFLP-GC sijoitti leiriin omia taistelijoitaan. Syyrian sisällissodassa PFLP-GC on tukenut hallitusta Vapaan Syyrian armeijaa vastaan. Vapaan Syyrian armeija valtasi kuitenkin osan leiristä, mikä johti alueen ensimmäisiin pommituksiin hallituksen taholta joulukuussa 2012. Vuoden 2015 puolella järjestö on taistellut myös Isis- ja al-Nusran rintama -järjestöjä vastaan näiden taistelijoiden hyökättyä Jarmukiin.
Shine (Natália Kellyn kappale)
Shine on itävaltalaislaulaja Natália Kellyn kappale. Kappaleen ovat säveltäneet Andreas Grass, Nikola Paryla sekä Alexander Kahr ja sanoittaneet Grass, Paryla ja Natália Kelly itse. Shine edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 2013 Ruotsin Malmössä. Kelly osallistui kappaleella ensimmäiseen semifinaaliin 14. toukokuuta 2013. Kappale jäi 16 osallistujan joukossa sijalle 14 eikä päässyt finaaliin.
Valovuosi
Valovuoden täsmällinen pituus
Koska lisäksi metri on määritelty valonnopeuden avulla, joka määritelmän mukaan on tarkalleen 299 792 458 m/s, on myös valovuoden pituus metreinä tarkalleen määrätty: se on 365,25 · 86400 s · 299 792 458 m/s = 9 460 730 472 580 800 metriä. Usein sille käytetään likiarvoa 9,46 petametriä eli 9 460 biljoonaa metriä, tai tieteellistä merkintätapaa käyttäen 9,46 · 1015 metriä.
Valovuosi ja parsek
Valovuotta käytetään pituuden yksikkönä lähinnä tieteen popularisoinnissa. Tähtitieteen tieteellisissä esityksissä käytetään etäisyyden yksikkönä parallaksisekuntia eli parsekia, joka on noin 3,26 valovuotta.
Muita samankaltaisia pituusyksiköitä
Toisinaan käytetään pituuden yksiköitä valosekunti, valominuutti jne., joilla tarkoitetaan valon kulkemaa matkaa kyseisessä ajassa. Esimerkiksi Maan etäisyys Auringosta on noin 8 valominuuttia ja 20 valosekuntia, ts. valo kulkee Auringosta Maahan noin 8 minuutissa ja 20 sekunnissa.
Stern
Stern voi viitata ainakin seuraaviin:
HMS Milford (1809)
HMS Milfrod oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1809 vesillelaskettu Milford-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1796 Milford Havenista Jacobsilta, joka kuitenkin ajautui konkurssiin. Aluksen valmistus vastuu siirtyi konkurssin jälkeen valtiolle, joka perusti Pembroken telakan Milford Haveniin. Köli laskettiin kesäkuussa 1798. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1809 ja valmistui 30. syyskuuta Plymouthissa. Valmistuskustannukset olivat 45 209 puntaa, mistä maksettiin Jacobsille 8 290 puntaa. Lisäksi varustamiskustannukset olivat 37 212 puntaa.
Amerikan pastillit
Amerikan pastillit ovat Fazerin valmistamia suklaamakeisia. Pastillit valmistetaan Lappeenrannassa Saimaan rannalla sijaitsevassa tehtaassa.
Pastillit ovat kiekonmallisia raemakeisia, joiden sisällä on maitosuklaata. Niitä on kolmea eri väriä: oranssia, vihreää ja liilaa. Pastilleja on saatavana 175 gramman pussissa sekä 50 gramman rasiassa. Lisäksi niitä myydään 2,4 kilogramman laatikossa.
Suklaayhdistyksen sivuilla Amerikan pastillien makuarvioiden keskiarvo on vierailijoilla 3,66/5,0 ja 3,27/5,0 sivuston jäsenillä.
Scott Cawthon
Scott Cawthon (s. 1978) on yhdysvaltalainen ja eläkkeelle jäänyt videopelisuunnittelija. Hän on tullut tunnetuksi pelisarjastaan Five Nights at Freddy’s, mutta on tehnyt myös useita muita pelejä. Hän asuu tällä hetkellä Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa perheensä kanssa. Scott Cawthon ilmoitti kotisivullaan eläköityvänsä videopelien suunnittelusta 17. kesäkuuta 2021.
Filmografia
Vuonna 2015 ilmoitettiin, että Five Nights at Freddy’s -pelistä tehdään elokuva. Elokuvan kuvaukset aloitettiin helmikuussa 2023 ja ohjaajana toimii suomenamerikkalainen Emma Tammi.
Atlantic Petroleum
pienoiskuva|Pääkonttori Tórshavnissa Atlantic Petroleum on färsaarelainen energiateollisuuden yhtiö. Se on erikoistunut öljyn ja maakaasun löytämiseen Pohjoisella-Atlantilla. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tórshavnissa, mutta sillä on kaksi tutkimuskeskusta, joista toinen on Lontoossa ja toinen Bergenissä. Vuoden 2014 päätteeksi sen liikevaihto oli 343 miljoonaa Tanskan kruunua ja tilikauden tappio oli 218 miljoonaa kruunua. Henkilökuntaa yhtiöllä oli samana vuonna noin 27.
Yhtiön osake noteerataan Islannin pörssissä.
Teemu Muurimäki
Teemu Muurimäki (s. 1974) on suomalainen muotisuunnittelija. Muurimäki tunnetaan erityisesti uniikeista ilta- ja hääpuvuistaan, joita hän on suunnitellut vuodesta 2001 lähtien muun muassa Linnan juhliin.
Elämä ja ura
Porissa lapsuutensa viettänyt Muurimäki kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnan taidelukiosta vuonna 1993 ja valmistui vaatesuunnittelijaksi (taiteen maisteri) Taideteollisesta korkeakoulusta (nykyinen Aalto-yliopisto) vuonna 2001. Valmistumisensa jälkeen hän on työskennellyt muotisuunnittelijana Euroopan toiseksi suurimmalla hääpukuvalmistajalla Cymbeline Paris Pariisissa, italialaisilla huippumuotitaloilla Dolce & Gabbana, Bottega Veneta ja Giorgio Armani Milanossa sekä australialaisella muotitalolla Carla Zampatti Sydneyssä suunnitellen Bianca Spender -mallistoa.
Palattuaan Suomeen 2012 Muurimäki suunnitteli neljä vuotta Marimekolle. Hänen käsialaansa on mm. uniikki Unikko-iltapukumallisto, joka juhlisti 50 vuotta täyttävää ikonista Unikko-kuosia. Keväällä 2015 Muurimäki lanseerasi oman toiminnallisiin merinovillatuotteisiin erikoistuneen Formal Friday -miestenvaatemerkin. Hän myös suunnitteli tuotteistuksen SuomiAreena-tapahtumaan kesällä 2017 ja shakki-aiheisen korumalliston designtalo Aarikalle 2018. Muurimäki työskenteli suomalaisen miestenpukuvalmistaja Turon pääsuunnittelijana kesäkuusta 2018 koronaviruspandemian vaikeuttamaan kesään 2020 saakka.
Muodin ohella Muurimäki on suunnitellut myös esiintymisasuja sekä teatteri- ja nykytanssipuvustuksia. Taitoluistelija Kiira Korpi kilpaili vuosia hänen suunnittelemissaan puvuissa. Muurimäki suunnitteli ensimmäisen nykytanssipuvustuksensa Tero Saarinen Companylle teokseen Morphed Suomen Kansallisoopperan päänäyttämölle 2014. Hän on suunnitellut puvut myös Tero Saarisen ja Kimmo Pohjosen duettoon Breath, joka sai ensi-iltansa Quebecissä Kanadassa 2018, sekä Skånes Dansteaterin ja Tero Saarinen Companyn yhteistuotantoon Transit Malmön oopperataloon Ruotsiin 2020. Muurimäen käsialaa on myös koreografien Minna Tervamäen ja Ima Iduozeen ja multimediataiteilija Marita Liulian tanssiteokseen Swan Song Aleksanterin teatteriin 2014 suunnitellut puvut.
Muurimäki debytoi musikaalipukusuunnittelijana Maria Sidin ohjaamassa Svenska Teaternin menestysmusikaalissa Chess på Svenska 2018. Hänen ensimmäinen oopperapukusuunnittelunsa nähtiin Savonlinnan oopperajuhlien kesän 2019 uutuusteoksessa, komediallisessa oopperassa Sevillan parturi, jonka ohjasi Kari Heiskanen. Sittemmin Muurimäen suunnittelemia musikaalipukusuunnitteluja ovat Queenin musiikkiin perustuva, Maria Sidin ohjaama We Will Rock You Helsingin Jäähallissa 2021, Markus Virran ohjaama, Pulitzer-palkittu Next to Normal Svenska Teaternissa 2021 ja Marco Bjurströmin ja Peter Pihlströmin ohjaama klassikko Grease Messukeskuksen Amfi-teatterissa 2023.
A cappella -yhtye Fork sekä useat esiintyvät artistit, kuten Olavi Uusivirta, Iiro Rantala , Maria Ylipää, Mari Palo, Elastinen, Nina Tapio , Katri Helena, Kaija Koo, Jenni Vartiainen , Maija Vilkkumaa, Ellinoora, Anna Puu, Paula Vesala, Joel Herttua ja Bess sekä juontajat Maria Ylipää (Jussi-gaala 2016), Jaana Pelkonen (Eurovision laulukilpailu 2007 , Kultainen Venla 2021, Bumtsibum 2021) ja Anna-Maija Tuokko (Jussi-gaala 2019–2022) ovat esiintyneet Muurimäen suunnittelemissa puvuissa. Vuodesta 2020 Teemu Muurimäki on työskennellyt osana Uuden Musiikin Kilpailun pukutiimiä ja on suunnitellut esiintymisasuja mm. The Rasmukselle ja Käärijälle yhdessä pukusuunnittelija Elina Larion ja stylisti Vesa Silverin kanssa.