cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satakunnan maakunta
Koulutus
Korkeakouluopetusta Satakunnassa tarjoaa kaksi ammattikorkeakoulua sekä Porin yliopistokeskus, joka on yhteistyössä Turun ja Tampereen yliopistojen kanssa. Satakunnan ammattikorkeakoulu toimii Porin ja Rauman lisäksi myös Huittisissa ja Kankaanpäässä. Diakonia-ammattikorkeakoulu kouluttaa Porissa sosiaali-, terveys- ja kirkon alan tutkintoihin. Korkeakoulujen lisäksi Porissa toimii Suomen ilmailuopisto.
Liikenne
pienoiskuva|Jämijärveä ilmasta katsottuna. Satakunnan maakunnan raideliikenneyhteydet ovat Tampere–Pori-rautatie (valmistunut 1895) sekä siitä Kokemäellä erkaneva Rauman rata (1897). 1930-luvulla rakennettu Haapamäki–Pori-rata on poistettu käytöstä 1980-luvulla ja sittemmin myös osittain purettu. Myös matkustajaliikenne Kokemäen ja Rauman välisellä radalla on lakkautettu.
Porin lentoasema on maakunnan ainoa matkustajaliikenteen lentokenttä. Kentältä on päivittäisiä lentoja Helsinki-Vantaan lentoasemalle sekä satunnaisia tilauslentoja Etelä-Euroopan lomakohteisiin sekä Lapin hiihtokeskuksiin. Harrasteilmailijoiden käytössä ovat Piikajärven lentokenttä Kokemäellä, Jämin lentokenttä Jämijärvellä sekä Euran ja Vampulan lentokentät.
Porin ja Rauman kautta kulkee Turun ja Oulun välinen valtatie 8. Porista lähtevät valtatie 2 Helsinkiin, valtatie 11 Tampereelle ja valtatie 23 Jyväskylään. Rauma on Tampereelta tulevan valtatie 12:n toinen päätepiste. Huittisissa on yksi Lounais-Suomen tärkeimmistä maantieristeyksistä; siellä yhtyvät valtatiet 2 ja 12 sekä Turun ja Huittisten välinen kantatie 41. Muita tärkeitä teitä ovat kantatie 44 Sastamalasta Kankaanpään kautta Kauhajoelle sekä kantatie 43 Harjavallasta Uuteenkaupunkiin.
Porin ja Rauman satamat ovat Suomen tärkeimpiä tavaraliikenteen satamia. Porin satama on keskittynyt sahatavaran vientiin sekä bulkkitavaran ja kemikaalien tuontiin. Se on Suomen suurin hiilen tuontisatama. Rauman satama puolestaan on maan merkittävimpiä paperin vientisatamia. Molemmista on säännöllistä linjaliikennettä ulkomaisiin satamiin. Lisäksi maakunnassa toimivat Porin ja Rauman satamia huomattavasti pienemmät Olkiluodon ja Merikarvian satamat.
Kristinusko
Satakunnan alueella vaikuttaa erityisesti rukoilevaisuus, jonka kannatus on käytännöllisesti kokonaan maakunnassa. Rukoilevaisuutta tavataan Rauman ja Porin ympäristössä. Evankelinen herätysliike on vaikuttanut maakunnassa rukoilevaisuuden ohella ja sen kannatus ympäröi rukoilevaisaluetta. Ulvilassa, Kokemäellä, Laitilassa, Porissa ja Raumalla liikkeet esiintyvät rinnakkain melko voimakkaasti. Lounais-Suomen evankelisuuden pohjoisraja on Porin korkeudella ja liikkeen voima-alueita ovat Sastamala, Huittisten ja Kokemäen seudut. Evankelioiva herätyskristillisyys on levinnyt verrattaen voimakkaasti Satakuntaan. Kannatuksen painopiste on suurimmissa asutuskeskuksissa, erityisesti Porissa. Liikkeen kannatus ulottuu myös Satakunnan maaseutupitäjiin.
Maakuntaliitto
Satakuntaliiton maakuntavaltuuston puheenjohtajana vuosina 2013–2016 toimii Tapio Huhtanen (kesk.) ja maakuntahallituksen puheenjohtajana Reijo Kallio (sd.).
Pohjois-Satakunnan seutukunta
Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia ja Siikainen muodostavat Pohjois-Satakunnan seutukunnan, jonka keskus on Kankaanpää ja asukasluku noin 24 000.
Pohjois-Satakuntaan kuuluivat aikaisemmin myös Hämeenkyrö, Ikaalinen, Mouhijärvi, Kihniö, Parkano, Suodenniemi, Vammala, Viljakkala ja Äetsä, jotka siirtyivät Pirkanmaan maakuntaan vuonna 1993. Yhteensä kunnissa oli noin 52 000 asukasta.
Porin seutukunta
Harjavalta, Huittinen, Kokemäki, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Pori ja Ulvila muodostavat Porin seutukunnan. Sen asukasluku on noin 138 000 ja seutukunta on asukasluvultaan Suomen seitsemänneksi suurin. Porin seutukunta tunnetaan myös nimellä Karhukunnat.
Rauman seutukunta
Eura, Eurajoki, Rauma ja Säkylä muodostavat Rauman seutukunnan. Sen asukasluku on noin 66 000.
Kunnat
Satakunnassa on 16 kuntaa, joista seitsemän on kaupunkeja. Näiden sijainti käy ilmi oheisesta kartasta. Siinä kaupungit on esitetty vahvennettuina.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Satakunnassa sijaitsi 42 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|Rauman raatihuone Vanhassa Raumassa. Kansainvälisesti Satakunnan tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Unescon maailmanperintökohteet Vanha Rauma ja Sammallahdenmäki entisessä Lapin kunnassa. Porin merkittävimpiä kohteita ovat Yyterin kuuluisat hiekkarannat, Reposaari, Juseliuksen mausoleumi sekä Kirjurinluodon ja Kokemäenjoen Etelärannan rantakortteleiden muodostama kokonaisuus. Nykyään Poriin kuuluvassa entisessä Noormarkun kunnassa sijaitsee arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema Villa Mairea, joka yksi hänen kansainvälisesti tunnetuimpia töitään. Toinen Aallon piirtämä merkittävä rakennus Satakunnassa on Terassitalo Euran Kauttualla. Se sijaitsee aivan kulttuurihistoriallisesti arvokkaan Kauttuan ruukinpuiston tuntumassa. Muita vanhoja ruukkialueita Satakunnassa ovat Leineperin ja Noormarkun ruukit.
Luontomatkailijoille elämyksiä tarjoavat Satakunnan rannikkoseudun lisäksi muun muassa Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto, Häädetkeitaan luonnonpuisto sekä Jämin matkailukeskus Jämijärvellä.
Tunnettuja satakuntalaisia
Ensimmäinen tunnettu satakuntalainen on talonpoika Lalli, joka perimätiedon mukaan surmasi piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156. Hän on myös ensimmäinen historiankirjoituksen nimeltä mainitsema suomalainen, mutta koko Lallin olemassaolo saattaa kuitenkin olla pelkkää legendaa.
Modernin ajan merkittävimpiä satakuntalaisia hahmoja ovat presidentti Risto Ryti, taidemaalari Akseli Gallén-Kallela sekä Suomen toistaiseksi ainoa Nobel-palkittu kirjailija Frans Emil Sillanpää, joka oli kotoisin nykyään Pirkanmaan maakuntaan kuuluvasta Hämeenkyröstä.
Lübeck (F214)
Lübeck (runkonumero F214) on Saksan liittotasavallan laivaston ja yhdistyneen Saksan laivaston Bremen-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1990.
Valmistus
Alus tilattiin 6. joulukuuta 1985 Nordseewerkeltä, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1987. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 15. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 19. maaliskuuta 1990.
Palvelus
Alus on palveluksessa ja palveluksesta poisto on suunniteltu vuodelle 2021.
Petaliitti
Petaliitti on hohkasilikaatteihin kuuluva silikaattimineraali. Se on saanut nimensä kreikankielisestä sanasta, joka tarkoittaa lehteä. Kemiallinen kaava on LiAlSi4O10. Siitä saadaan litiummalmia ja sitä käytetään samoihin tarkoituksiin maasälvän kanssa. Sen kovuus Mohsin kovuusasteikolla on 6, joten se on hauraampi kuin jalokivet. Viirun väri on valkoinen. Kuumennettaessa sitä liekki on karmiininpunainen.
Esiintyminen
Petaliittia esiintyy graniiteissa ja samoista paikoista löytyy usein myös muun muassa turmaliineja ja topaaseja. Sitä on löydetty Ruotsista, Zimbabwesta, Yhdysvalloista ja Brasiliasta.
EmmaFM
EmmaFM oli kahdeksan levy-yhtiön, Suomen Ääni ja kuvatallennetuottajien (ÄKT) ja Elisan nettimusiikkikauppapilotti, jolla yritettiin aloittaa musiikin nettimyyntiä Suomessa. EmmaFM avattiin vuonna 2001 ja se oli ensimmäinen musiikkikauppa maailmassa, joka hyödynsi mobiilimaksamista. EmmaFM:n toiminta lopetettiin vuonna 2003 vähäisen käyttäjämäärän vuoksi.
Toteutus
Musiikkia pystyi ostamaan streamattuna kertakuunneltuna 3,50 mk (n. 0,50 e) hintaan sekä tiedostoina 10 mk -15 mk (n. 2€) kappale hintaan. Ostettavasta musiikista oli mahdollista kuunnella 30 sekunnin pätkä. Käytetty formaatti oli Microsoftin WMA -tiedostomuoto DRM:llä varustettuna. Maksaminen tapahtui verkkopankkitunnuksilla, luottokortilla (Visa, Mastercard ja Eurocard) tai tekstiviestillä tosin aluksi vain Radiolinjan liittymistä.
Musiikkia pystyi kuuntelemaan ainoastaan sillä tietokoneella jolla musiikki oli ostettu tai vaihtoehtoisesti SDMI-standardia tukevilla laitteilla, kuten MP3-soittimilla, joihin tietokoneesta pystyi musiikin kopioimaan edelleen. 2002 tehdyssä matkapuhelinkokeilussa ostajat latasivat ensin musiikin tietokoneelle, josta musiikki siirrettiin edelleen Emma Player ohjelmistolla matkapuhelimeen tai Nokia Music Player soittimeen.
EmmaFM oli ensimmäinen musiikkikauppa maailmassa, joka hyödynsi mobiilimaksamista ja voittikin avausvuonnaan 2001 Lissabonissa EuroPrix 2001 MultiMediaArt -kilpailun e-business -sarjan. Vuotta myöhemmin siinä kokeiltiin myös musiikin myyntiä Nokian matkapuhelinmalleille.
Ongelmat
Emma.FM ei saanut merkittäviä käyttäjämääriä ja vuonna 2003 se haudattiin kaikessa hiljaisuudessa. EmmaFM:ää pidetään käytännön esimerkkinä DRM:n huonoista puolista.
Suurimpina ongelmina EmmaFM:ssä oli silloin käytön Microsoft Windowsiin sitonut tiedostomuoto ja vakiintumaton DRM-ratkaisu. Myöskään kappaleiden kallis hinta ei houkutellut ihmisiä ostamaan niitä. Musiikinmyynnin perustuessa käyttöoikeuksien hallintaan ja kokeilun loputtua oikeudenhallintapalvelimen toiminta lopetettiin. Ostettuja kappaleita pystyi kuitenkin käyttämään senkin jälkeen siinä koneessa, johon ne on hankittu.
M/S Seagard
M/S Seagard on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva oleva ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 438 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Seagard on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina. Nykyisin Seagardilla operoi Transfennica.
Seagardin sisaraluksia ovat M/S Caroline Russ, M/S Elisabeth Russ, M/S Friedrich Russ, M/S Mistral, M/S Pauline Russ ja M/S Miranda.
Käyttöhistoria
11. kesäkuuta 1999 alus luovutettiin Bror Husell Chartering Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Hamina–Tilbury.
Vuonna 2005 Rettig Groupiin kuuluva Bore osti Bror Husell Charteringin, jolloin myös Seagard siirtyi uuden omistajan haltuun.
Dùn Bheagainin linna
Dùn Bheagainin linna on Mac Leòidin klaanin linna Dùn Bheagainin kylässä Hebridien saariryhmään kuuluvalla An t-Eilean Sgitheanachin saarella Skotlannissa.
Linna sijaitsee saaren pohjoisosassa noin 10 metriä ympäristöään korkeammalla kalliolla. Kallio on suojaisan ankkurilahden rannalla, ja ennen kuin sen ympäristöä täytettiin maa-aineksella muutamia vuosisatoja sitten, meri sulki linnavuoren saareksi nousuveden aikaan. Kallio on jyrkkä muualta paitsi luoteispuolelta, mistä oli ainoa pääsyreitti linnaan 1700-luvun puoliväliin asti.
Dùn Bheagainin linna on Skotlannin pisimpään yhtäjaksoisesti asuttuna ollut linna. MacLeodin klaani on hallinnut sitä yli 800 vuoden ajan. Linnassa on näytteillä esinteitä sen historian ajalta, kuten klaanin lippu, jonka sanotaan antavan taistelussa taikavoimia, keskiaikainen malja ja jakobiittikapinaan liittyviä esineitä. Linnan rehevää puutarhaa on alettu rakentaa 1700-luvulla, ja se poikkeaa rajusti saaren karusta luonnonympäristöstä.
Imatrankoski
thumb|300px|Ohijuoksutus Imatrankosken voimalaitoksella kesäkuussa 2006
Koski matkailunähtävyytenä ja muussa käytössä
thumb|300px|[[Akseli Gallen-Kallela: Imatra talvella (1893).]] thumb|300px|Imatrankosken vuosina 1872–1883 ylittänyt köysirata thumb|300px|Imatrankosken ylittävä vaijeriliuku
Imatrankoski on Suomen vanhin matkailunähtävyys, kansallismaisema, jota on käyty ihastelemassa jo 1700-luvulla. Vuonna 1772 jopa Venäjän keisarinna Katariina II seurueineen kävi ihmettelemässä kosken voimaa. 1800-luvun lopulla se oli suuri nähtävyys koko Euroopassa, ja kosken kuohuja saavuttiin katselemaan kaukaa ulkomailta saakka. 1800-luvulla venäläiset kirjoittivat Imatrankosken kallioihin graffiteja, ja saman vuosisadan puolivälissä kosken ympärille perustettiin Suomen vanhin luonnonpuisto, Kruununpuisto. Koskimaisemaa katsomaan tulleiden turistien määrä kasvoi entisestään vuonna 1903 valmistuneen linnamaisen Valtionhotellin ansiosta. Kivinen hotelli rakennettiin kahden palaneen puuhotellin tilalle, ja se pystyi vastaamaan entistä paremmin vaativien turistien tarpeisiin.
Imatrankosken voimalan ensimmäinen osa valmistui 1920-luvun lopussa, ja sen vihki toukokuussa 1929 tasavallan presidentti Lauri Kristian Relander. Voimalan rakentamisen jälkeen vettä virtasi koskeen jonkin verran voimalaitoksen ohi. Lopullinen kosken kuivaminen tapahtui vuonna 1937 voimalaitoksen kuudennen koneiston valmistuttua. Tämän jälkeen vettä on juoksutettu koskessa vain näytösluontoisesti sekä häiriö- ja huoltotilanteissa.
Koskinäytöksiä järjestetään pääsääntöisesti kesä–heinä–elokuussa keskiviikosta sunnuntaihin kello 18. Näytös kestää noin 16 minuuttia, ja sen aikana vettä virtaa 500 m³/s. Fortumin teettämän patoremontin takia Imatrankoskessa ei ole järjestetty koskinäytöksiä vuosina 2017 ja 2018 jne. Koronatilanne esti koskinäytösten järjestelyt viime vuosina. Huoltotyöt padolla kesäisin (2022 ja 2023) ovat jatkuneet ja aiheuttavat sen, että vesi virtaa kesäkuussa koskiuomassa ns ohijuoksutuksena. Kesällä 2023 varsinaiset koskinäytökset alkavat heinäkuussa kesiviikosta sunnuntaihin kello 18. Näytöksiä on elokuun loppuun asti. Koskinäytöksen aikana Imatrankosken sillan liikenne suljetaan ja näytöksessä soi Sibeliuksen Karelia.
Tulvista johtuvat ohijuoksutukset ovat moneen muuhun koskeen verrattuna hyvin harvinaisia. Häiriö- ja huoltotilanteissa luukut voidaan joutua aukaisemaan yhtäkkisesti, ja näin ollen luvaton liikkuminen kosken kuivankin uoman pohjalla on hengenvaarallista.
Terhola
Terhola on Järvenpään 19. kaupunginosa, joka sijaitsee noin puolitoista kilometriä kaupungin keskustasta itään. Vuoden 2014 lopussa Terholassa asui 779 ihmistä. Pääosa rakennuskannasta on omakoti-, rivi-, ja paritaloja, vaikkakin kaupunginosan luoteispuolelle on valmistumassa myös kerrostaloasuntoja Terholan alueen asemakaavamuutoksen myötä. Terholassa sijaitsevat muun muassa Tokmannin, Lidlin, Powerin ja Kotipizzan myymälät. Alueella kulkevan Terholantien lounaispuolella on Terholan teollisuusalue, jossa on muun muassa autoliikkeitä.
Terholan alueella sijaitsee yksi Järvenpään kuntoradoista. Ladut yhdistävät sen talvisin Paavonpolun kuntopolkuihin.
Humboldtin piirikunta (Kalifornia)
Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83 % oli valkoihoisia.
Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.
Rynnäkkötykkiprikaati 303
thumb|300px|Jalkaväkirykmentti 12:n miehet ohittavat saksalaisen rynnäkkötykin tuhoaman [[T34-tankin 30. kesäkuuta 1944. Vasemmalla panssarijääkäri Eino Heikkilä, edessä panssarinyrkit olallaan kersantit Kalle Niemelä ja Heino Nikulassi. Nikulassi kaatui kuvaamista seuraavana päivänä.]]
Rynnäkkötykkiprikaati 303 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen rynnäkkötykkiyksikkö, joka osallistui Suomen jatkosodassa Ihantalan taisteluun Karjalankannaksella kesä–heinäkuussa 1944.
Montšegorsk
Montšegorsk on kaupunki Murmanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuolan niemimaalla Imanterojärven länsipuolella Montsejärven etelärannalla. Montšegorsk on tärkeä kaivoskaupunki, jossa on nikkeli- ja kuparikaivoksia ja sulattoja. Kaivosteollisuudesta johtuen kaupungin ympäristö on pahasti saastunut.
thumb|230px|left|Keskusaukio ja kaupungintalo Montšegorsk on paikallishallinnollisesti Murmanskin alueen kaupunkipiirikunta. Piirin väkiluku on pienentynyt merkittävästi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan asukkaita oli koko kaupunkipiirissä vielä 47 975, joista enemmistö asui Montšegorskin kaupungissa (45 361 as.) ja pienempi osa maaseudulla (2 614 as.).
Urheilu
Kaupungista on kotoisin jääpalloseura Montšegorsk-Severonikel.
Halikarnassos
Halikarnassos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Bodrumin kaupungin paikalla.
Halikarnassos oli alun perin doorilaisten kreikkalaisten siirtokunta, mutta muuttui ajan kuluessa joonialaiseksi kaupungiksi, josta oli kotoisin muun muassa historiankirjoituksen isänä pidetty Herodotos. Kaupunki nousi merkittäväksi Mausolloksen aikana 300-luvulla eaa. Hän teki Halikarnassoksesta pääkaupunkinsa, ja se tunnetaan muun muassa hänen suurikokoisesta hautarakennuksestaan, Halikarnassoksen mausoleumista.
Maantiede
Halikarnassoksen kaupunki sijaitsi Kaariassa Vähän-Aasian lounaisrannikolla, pitkän Zefyrionin niemen (nyk. Datçan niemimaa) etelärannikolla ja Kosin saaren lahden eli Keramoksenlahden (nyk. Gökovanlahti) pohjoisrannalla. Kaupungin satamana toimi luonnonsatamalahti, jossa oli kapea sisäänkäynti kahden laiturin tai aallonmurtajan välistä. Toinen, niin sanottu salainen satama eli sotasatama sijaitsi pääsataman lahden itäosassa tai itäpuolella. Kaupungin edustalla sijaitsi Arkonnesoksen (nyk. Kara Ada) saari. Meren pinnan on arveltu nousseen kaupungin paikalla noin 1–1,5 metriä antiikin ajoista.
Halikarnassoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin ympäristön alkuperäisasukkaat olivat lelegejä. Halikarnassoksen alueen länsipuolella sijaitsi Myndoksen poliksen alue, koillispuolella Bargylian alue ja itäpuolella Syangelan (myös Theangela) alue, mutta rajojen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Varhaishistoria ja arkaainen kausi
Halikarnassoksen paikalla on ollut asutusta viimeistään ensimmäisen vuosituhannen eaa. alusta lähtien. Halikarnassoksen kaupunki perustettiin Argoliin Troizenin siirtokuntana. Siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan Anthes. Kaupungin paikka vallattiin seudun alkuperäisiltä kaarialaisilta asukkailta. Halikarnassos kuului alun perin doorilaiseen heksapoliihin eli seudun kuuden doorilaista alkuperää olleen kaupungin liittoon, jossa muut kaupungit olivat Knidos ja Kos sekä Rhodoksen Ialysos, Kameiros ja Lindos. Kaupungin alkuperäiseksi nimeksi mainitaan Zefyria Zefyrionin niemen mukaan.
Arkaaisella kaudella Halikarnassos osallistui kauppatoimintaan Naukratiissa Egyptissä, ja oli yksi kreikkalaisista kaupungeista, joka osallistui sen Hellenionin rakentamiseen. Halikarnassos joutui Vähän-Aasian muiden kreikkalaiskaupunkien tavoin Persian valtaan 500-luvulla eaa. Tämän jälkeen kaupunkia hallitsi kaarialainen dynastia toimien persialaisten alaisina satraappeina ja vasallikuninkaina, Herodotoksen tulkinnassa tyranneina. Lygdamis I asetti itsensä ensimmäisenä kaupungin satraapiksi ja tyranniksi. Hänen jälkeläisensä hankkivat vähitellen koko Kaarian valtansa alle. Kaarialaisdynastian pääkaupunkina toimi aluksi Mylasa. Halikarnassos löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien.
Gleann Dail
Gleann Dail on kylä Hebridien saariryhmään kuuluvalla An t-Eilean Sgitheanachilla Skotlannissa. Kylä sijaitsee saaren läntisimmällä niemimaalla Diùirinisillä. Kylässä on pieni ympäri vuoden auki oleva ruokakauppa ja ravintoloita, jotka ovat kuitenkin yleensä suljettuja turistisesongin ulkopuolella. Noin 10 kilometrin päässä sijaitseva Dùn Bheagain on lähin kylä, josta löytyy enemmän palveluita. Kylästä on arkisin bussiyhteys Dùn Bheagainin kautta saaren suurimpaan asutuskeskukseen Port Rìgh'hin.
Halikarnassos
Varhaishistoria ja arkaainen kausi
Samaa sukua edusti myös kuningatar Artemisia I, Lygdamis I:n tytär, joka liittyi persialaissodan aikaan Kserkseen joukkoihin, ja jota Kserkses piti yhtenä parhaista neuvonantajistaan. Artemisia tunnetaan erityisesti siitä, että hän osallistui vuoden 480 eaa. Salamiin meritaisteluun komentaen viittä laivaa, jotka tulivat Halikarnassoksen lisäksi Kalyndasta, Kosista ja Nisyroksesta.
Gleann Dail
Vielä 1900-luvun alkupuolella yli 90% lähiseudun asukkaista puhui gaelin kieltä, mutta 1900-luvun aikana puhujien määrä romahti ja 2000-luvun alussa kieltä puhui enää noin kolmannes.
Iisakki Hoikka
Iisakki Hoikka oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja vuosina 1907–1908 ja 1909–1910.
Halikarnassos
Varhainen klassinen kausi
pienoiskuva|upright|Historioitsija [[Herodotos|Herodotoksen patsas Halikarnassoksen teatterilla.]]
Viimeistään 400-luvulle eaa. tultaessa Halikarnassos oli muuttunut kokonaan joonialaiseksi kaupungiksi. Tämä käy ilmi muun muassa siitä, että kaikki kaupungista löydetyt tuon aikaiset piirtokirjoitukset on kirjoitettu joonialaisella murteella. Myös kaupungista kotoisin olleet historioitsija Herodotos ja runoilija Panyassis kirjoittivat samalla murteella. Toisaalta kaupungin väestö oli kehittynyt sekoitukseksi kreikkalaisia ja alkuperäistä kaarialaista väestöä. Tämä näkyy myös henkilönnimissä, joissa esiintyy sekä kreikkaa että kaariaa samassakin perheessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Halikarnasseus, Halikarnēsseus ja Halikarnassios , harvemmin Halikarnateus  ja myöhemmin latinaksi Halicarnassensis.
Iisakki Hoikka
Elämäkerta
Hoikka osallistui Tornion tuomiokunnan edustajana valtiopäiville talonpoikaissäädyssä 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894. Kirkolliskokouksen jäsen Hoikka oli vuonna 1886. Hän oli taustaltaan vanhoillislestadiolainen.
Halikarnassos
Varhainen klassinen kausi
400-luvun eaa. puolessa välissä kaupunkia hallitsi tyranni Lygdamis II, joka oli Artemisia I:n pojanpoika. Häntä vastustanut puolue, johon myös Herodotoksen kerrotaan kuuluneen, karkotettiin jossakin välissä kaupungista. Myöhemmin se onnistui syrjäyttämään Lygdamiin, ja nyt puolestaan hänet karkotettiin.
Iisakki Hoikka
Elämäkerta
Kun eduskunnan avajaisistunto pidettiin Helsingissä 23. toukokuuta 1907, 67-vuotias Hoikka oli ikäpuhemies eli kansanedustajista vanhin ja sai pitää ensimmäisen puheenvuoron. Hoikka oli merkittävä vaikuttaja, kun ajoittain Peräpohjolaksi kutsutun alueen muodostaneet Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Lappi pilkottiin pienemmiksi osiksi. Hän teki ensimmäisenä esityksen uusista läänien rajoista ja Rovaniemen nimeämisestä Lapin läänin keskukseksi. Jo vuonna 1891 hän oli ottanut esille rautatien rakentamisen Rovaniemelle.
Halikarnassos
Varhainen klassinen kausi
400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Halikarnassos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–429/428 eaa. ja vielä 425/424 eaa. Kaupungin politiikasta tiedetään, että siellä oli kansankokous (dēmos) ja neuvosto (būlē), sekä useita erilaisia virkamiehiä, kuten prytanit (prytanes), mnēmones ja dikastai.
pienoiskuva|vasen|upright|[[Artemisia II:n ja Mausolloksen patsaiksi tulkitut veistokset, n. 350 eaa. British Museum.]]
Hekatomnidien aika
Halikarnassos joutui takaisin Persian valtaan Antalkidaan rauhan jälkeen vuonna 387 eaa. Kaupunki nousi merkittäväksi, kun hekatomnidien hallitsijasukuun kuulunut kaarialainen mutta Persian alaisuudessa toiminut satraappi Mausollos siirsi pääkaupunkinsa Mylasasta Halikarnassokseen noin vuonna 377/376 eaa. Hän toimi satraappina kuolemaansa vuoteen 353 eaa. saakka, ja rakennutti kaupungin valtakaudellaan uudelleen Hippodamoksen asemakaavassa ja siirrätti sinne väkeä lähiseudun kuudesta lelegikaupungista. Näin kaupunki muuttui kreikkalaisesta luonteeltaan selvästi kaarialaisemmaksi. Hekatomnidit olivat kuitenkin osaksi kreikkalaistuneita, ja omaksuneet kreikan kielen ja kreikkalaisen taidemaun. Tästä huolimatta kaupunki oli heidän kaudellaan Persialle uskollinen liittolainen ja sen merkittävä tukikohta alueella.
Mausolosta seurasi vallassa hänen sisarensa ja leskensä Artemisia II, joka rakennutti tai ainakin saattoi valmiiksi miehensä haudan, Mausoleionin eli kuulun Halikarnassoksen mausoleumin. Siitä tuli niin maineikas, että se luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Kun rhodoslaiset yrittivät vallata Kaarian ja hyökkäsivät Halikarnassokseen, Artemisia piilotti kaupungin laivaston sen salaiseen satamaan, josta se onnistui hyökkäämään satamaan tulleiden rhodoslaisen selustaan. Näin hän onnistui puolustamaan kaupunkia menestyksekkäästi. Tämän jälkeen hän kosti valloittamalla Rhodoksen kaupungin.
Piksodaros yritti liittoutua Makedonian Filippos II:n kanssa, mutta epäonnistui. Aleksanteri Suuren valloitusten aikana persialaisten joukkojen päällikkö Memnon piti Halikarnassosta laivastonsa tukikohtana. Tämän seurauksena Halikarnassos oli yksi harvoja kaupunkeja, joka vastusti Aleksanteria, mikä johti piiritykseen (Halikarnassoksen piiritys) vuonna 334 eaa. Aleksanteri valtasi kaupungin lukuun ottamatta osaa sen linnoitteista, jonne osa asukkaista oli paennut, ja tuhosi sen. Tämän jälkeen hän eteni joukkoineen kohti Lyykiaa ja jätti loppujen puolustajien kukistamisen Adalle. Nämä voitettuaan Ada nousi jälleen kaupungin ja samalla koko Kaarian hallitsijaksi.
pienoiskuva|Halikarnassoksen piiritys ja valtaus [[Aleksanteri Suuri|Aleksanteri Suuren johdolla. Johann Daniel Herz, n. 1750.]]
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Valtaus ja seurannut tuho oli kaupungille suuri isku, josta se ei koskaan täysin toipunut, vaikka se rakennettiinkin uudelleen. Aleksanterin kuoleman jälkeen kaupunki siirtyi Ptolemaiosten valtaan vuoteen 190 eaa. saakka.
Magnesian taistelun vuonna 190/189 eaa. jälkeen Halikarnassos sai roomalaisilta vapaakaupungin aseman, ja vaikuttaa säilyneen sellaisena siitä lähtien. Verres ryösti kaupunkia vuonna 80 eaa., mutta Quintus Cicero kunnosti sitä vuonna 60 eaa. Brutus ja Cassius ryöstivät Halikarnassosta uudelleen, ja muutoinkin kaupunki kukoisti Rooman keisarikaudella vähemmän kuin monet muut Vähän-Aasian kaupungit. Se pystyi ylpeilemään korkeintaan turvallisuudellaan ja sillä, ettei siellä sattunut suuria maanjäristyksiä, jotka tuhosivat muuta Vähä-Aasiaa. Kaupunki mainitaan historiassa enää vain harvoin, mutta sen Mausoleion säilytti jo aiemmin hankkimansa maineen, ja muun muassa Plinius vanhempi ja Vitruvius kuvaavat sitä teoksissaan. Kaupungilla ei vaikuta olleen neokoros-oikeutta.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Nykyinen Bodrumin linna rakennettiin keskiajalla pääsiassa käyttäen Halikarnassoksen mausoleumista ja muista antiikin aikaisista rakennuksista peräisin ollutta materiaalia. Kaupungin paikalla on tehty suhteellisen vähän arkeologisia kaivauksia. Charles Newton löysi Halikarnassoksen mausoleumin paikan ja tutki sen jäänteitä vuonna 1856. Nykyaikaiset kaivaukset paikalla alkoivat vuonna 1966 tanskalaisten arkeologien suorittamana.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Kaavakuva Halikarnassoksesta.
Halikarnassoksesta on säilynyt suhteellisen vähän muinaisjäänteitä, koska sen rauniot ovat suureksi osaksi nykyisen Bodrumin kaupungin alla.
Halikarnassos on ollut ympäröity muurein viimeistään 400-luvulla eaa. Mausolloksen aikana noin vuonna 370 eaa. kaupunki ympäröitiin noin 6,5 kilometriä pitkällä muurilla. Se kiersi koko kaupungin ja ulottui lännestä Salmakiksesta pohjoiseen akropoliille ja edelleen itään Zefyrionin niemelle. Akropolis eli nykyinen Göktepe oli ympäröity omilla muureillaan. Kaupunginmuurien sisään jäi yhteensä noin 220 hehtaarin kokoinen alue. Muureja on säilynyt joissakin kohden suhteellisen hyvin, ja niiden reitti voidaan jäljittää lähes koko niiden matkalta.
Muureissa oli kaksi pääporttia, joista toinen oli länsisivulla kohti Myndosta ja toinen itäsivulla kohti Mylasaa. Näistä vain Myndoksen portti, josta on säilynyt joitakin jäänteitä, on löydetty. Muurien koillisosassa oli uloke, joka vaikuttaa kuuluneen varhaisempaan puolustuslinjaan, joka sittemmin hylättiin. Kyseessä on oletettavasti muuri, jota vastaan Aleksanteri hyökkäsi. Mylasan portti sijaitsi oletettavasti sen lähistöllä. Muurien kolmas portti sijaitsi pohjoissivulla kohti Pedasaa. Kaupunginmuurissa oli useita torneja, joista on löydetty 13. Muurin etupuolella oli vallihauta. Joskus kaupungilla on arveltu olleen erillinen merimuuri rannikon puolella, mutta tätä ei ole pystytty vahvistamaan.
Asemakaava
Uudelleenrakennuksen jälkeen kaupungissa oli Hippodamoksen nimiin laitettu asemakaava. Vitruvius vertasi kaupungin muotoa kreikkalaiseen teatteriin, jossa satamalahti ja sen laidalla ollut agora muodostivat ikään kuin orkhestran, ja sen ympärille viuhkan muodossa levittäytynyt kaupunki kuin katsomon. Kaupungin halkaissut itä-länsisuuntainen pääkatu Myndoksen portilta Mylasan portille oli ikään kuin teatterin katsomon ylä- ja alaosaan jakanut diazoma-käytävä. Nykyisen Bodrumin Turkut Reis Caddesi -katu noudattaa suunnilleen samaa linjausta.
Muurien ympäröimä alue vaikuttaa olleen niin suuri, ettei se ollut koskaan rakennettu täyteen. Rakentamatonta aluetta on ollut erityisesti koillisosassa, akropoliin rinteillä sekä lounaisosassa Salmakiksen ja Myndoksen portin välisellä alueella.
Temppelit
Areelle omistettu temppeli, jonka Vitruvius mainitsee, sijaitsi oletettavasti kaupungin akropoliilla. Siihen kuului jumalan suurikokoinen patsas. Ares vaikuttaa olleen kaupungin pääjumaluus. Kyseinen temppeli on yhdistetty eräisiin löydettyihin joonialaista tyyliä edustaneen temppelin raunioihin.
Kaupungissa oli piirtokirjoitusten mukaan myös Apollonille omistettu temppeli. Eräiden toisten paikalta löydettyjen joonialaisten pylväiden osien arvellaan kuuluneen tähän temppeliin. Temppeli vaikuttaa saaneen vaikutteita Polykrateen aikaisesta Samoksen Heraionista. Kaupungissa oli myös Afroditen ja Hermeen temppeli lähellä Salmakista. Antiikin lähteet mainitsevat, että sitä pidettiin erityisen kauniina.
Mausoleion eli Halikarnassoksen mausoleumi pienoiskuva|[[Halikarnassoksen mausoleumi|Mausoleionin eli Halikarnassoksen mausoleumin rauniot.]]
Mausoleion eli Mausolloksen hautarakennus, joka tunnetaan nykyisin nimellä Halikarnassoksen mausoleumi, sijaitsi kukkulalla kaupungin keskellä lähellä agoraa. Se valmistui kaupungin merkittävimmän hallitsijan Mausolloksen haudaksi noin vuonna 353–350 eaa. Mausoleumin saattoi valmiiksi Mausolloksen leski Artemisia II. Rakennuksen suunnitteli Pytheos, ja sen veistoskoristelujen tekemiseen osallistuivat monet tuon ajan suurimmista nimistä, kuten Skopas, Bryaksis, Leokhares ja Timotheos, joista kukin koristeli yhden sivun rakennuksesta.
Mausoleumia ympäröi suuri veistoksin koristeltu tasanne. Hautarakennuksen arkkitehtuuri yhdisteli aikansa kaarialaiseen tyyliin kreikkalaisia, itämaisia ja egyptiläisiä vaikutteita. Rakennuksen alaosan muodosti korkea jalusta, jonka koko oli 38 × 32 metriä. Sen yläpuolella mausoleumia kiersi joonialaista tyyliä edustanut, 36 pylväästä koostunut pylväikkö. Rakennuksen katon muodosti pyramidi, jossa oli 24 askelmaa. Sekä sivut että katto oli koristeltu veistoksin. Plinius vanhemman mukaan koko hautarakennuksen korkeus oli 45 metriä.
Mausoleion ja osa sen veistoskoristeluista löydettiin vuonna 1857. Veistokset ovat nykyisin pääosin British Museumissa. Alkuperäisellä paikalla on lähinnä rakennuksen perustusten jäänteitä.
Mausolloksen palatsi ja satamat
Mausolloksen palatsi sijaitsi kaupungin sataman itäpuolella lähellä salaista satamaa, ja se on sijoitettu Zefyrionin niemelle tai sen lähelle. Nykyisin niemellä on keskiaikainen Bodrumin linna.
Kaupungin varsinaisena satamana toimi sama lahti, joka on myös nykyisen Bodrumin satamana. Sen suun kummallakin puolella oli aallonmurtajat jo antiikin aikana. Erillisen salaisen sataman ajatuksena oli mitä ilmeisimmin, että laivat saattoivat olla siellä piilossa, ja niille voitiin antaa komentoja palatsista ilman suurempaa huomiota. Salaisen sataman sijainti on ollut arvoitus. Nykyisen Bodrumin satamalahden itäosassa eli Zefyrionin länsipuolella on veden alle jäänyttä aallonmurtajaa, jonka on ehdotettu olleen salaisen sataman rakenteita. Toisaalta sijainti varsinaisessa satamalahdessa tuntuisi erikoiselta, ja todennäköisemmäksi paikaksi on ehdotettu myös Zefyrionin itäpuolta, josta olisi ollut kanava niemen poikki pääsatamaan.
Teatteri pienoiskuva|[[Halikarnassoksen teatterin rauniot.]]
Halikarnassoksen teatteri sijaitsi akropoliin kaakkoisrinteessä kaupungin pohjoisosassa. Se on ajoitettu viimeistään 200-luvulle eaa., mutta saattaa olla varhaisempikin. Teatteri oli suhteellisen hyvin säilynyt vielä vuonna 1815, mutta nykyisin siitä on jäljellä vain pieni osa. Sen katsomon alaosa on kuitenkin kunnostettu.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Kaupungissa on ollut ainakin stadion sekä kirjallisten lähteiden perusteella myös muun muassa prytaneion. Kaupungin alueelta ja ympäristöstä löytyneet haudat ovat suureksi osaksi kallioon kaiverrettuja hautakammioita. Niitä on löydetty muun muassa akropoliin etelärinteestä.
One Outs
One Outs on baseballista kertova japanilainen manga- ja animesarja. Sitä julkaistiin alun perin seinen-lehti Business Jumpissa vuosina 1998–2006. Sarjan animeversiosta vastasi Madhouse, ja sitä alettiin esittää NTV:llä 7. lokakuuta 2008.
Juoni
Sarja alkaa kun baseball-joukkue Lycaonsin tähtilyöjä Hiromichi Kojima matkustaa Okinawalle harjoittelemaan. Siellä hän tapaa syöttäjä Toua Tokuchin, joka on baseball-pallolla pelattavan uhkapeli "One Outsin" kiistaton mestari. Kojiman voitettua Tokuchin uhkapelissä, hän saa syöttäjän liittymään joukkueeseensa. Tokuchi solmii joukkueen rahanhimoisen managerin kanssa sopimuksen, jossa hän saa palkkioksi 5 000 000 jeniä jokaisesta syöttämästään palosta, mutta vastaavasti joutuu maksamaan 50 000 000 jeniä jokaisesta päästämästään juoksusta.
Isoapollo
thumb|right|270px|Isoapolloperhonen Suomen vuoden 1986 [[Suomen Punainen Ristin avustuspostimerkissä.]] Isoapollo eli apollo (Parnassius apollo) on apolloperhosiin kuuluva perhonen ja Suomen kookkain päiväperhoslaji. Se mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV ja on Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Koko ja ulkonäkö
Isoapollo on huomattavan kookas, valkoinen perhonen. Etusiiven kärkiosassa on laajahko, läpikuultava alue. Keskempänä siivellä on kookkaita mustia laikkuja, joissa saattaa esiintyä myös punaista väriä. Takasiivissä on tunnusomaiset, mustareunaiset, punaiset silmätäplät, joita on kaksi kappaletta kummassakin siivessä. Siipien kärkiväli vaihtelee 62–94 mm. Perhosen lepattavaan lentoon liittyy lyhyitä liito-osuuksia.
Isoapollo on lajina jaettu useisiin eri alalajeihin.
Toukat ovat mustia ja niiden kyljissä on oransseja täpliä.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan lähes koko Euroopassa sekä suuressa osassa Aasiaa. Suomessa apolloa tavataan eniten Lounais-Suomen saaristossa ja Ahvenanmaalla (muoto f.geogr. fennoscandicus), mutta sillä on nykyisin vahvoja kantoja myös Uudellamaalla (muoto f.geogr. finmarchicus). Lajilla on ainakin aikaisemmin ollut esiintymispaikkoja myös Järvi-Suomen alueella (muoto f.geogr. carelius). Laji katosi ainakin Saimaan saaristosta 1980-luvulla. Lajia yritettiin palautusistuttaa Saimaalle vuosina 2010 ja 2011 Lounais-Suomesta siirretyillä yksilöillä, mutta hanke ei onnistunut. Perhosen lentoaika alkaa heinäkuun alusta ja jatkuu elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat
Suurimmassa osassa laajaa esiintymisaluettaan isoapollo on vuoristojen laji. Elinympäristökseen se vaatii aurinkoisia, isomaksaruohoa kasvavia kalliomaastoja. Perhonen vierailee ahkerasti kukilla, etenkin kaunokeilla (Centaurea). Laji talvehtii joko munana tai pienenä toukkana.
Isoapollo harvinaistui Suomessa voimakkaasti 1950-luvulla. Varmaa syytä ei tiedetä, mutta asiaa on yritetty selittää mm. ilmastonmuutoksella, virus- tai bakteeritartunnalla ja liian innokkaalla keräilyllä. Laji rauhoitettiin lailla vuonna 1976.
Ravintokasvi
Isoapollon toukka käyttää ravintonaan maksaruohoja (Sedum sp.), erityisesti isomaksaruohoa (Sedum telephium).
Jarmo Sermilä
Jarmo Kalevi Sermilä (s. 16. elokuuta 1939 Hämeenlinna) on suomalainen säveltäjä ja muusikko.
Sermilä opiskeli Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä ja valmistui vuonna 1975. Hän opiskeli myös sävellystä Prahassa František Kovaříčekin ja Sibelius-Akatemiassa Joonas Kokkosen johdolla, jossa suoritti diplominsa 1975.
Sermilän tuotantoon kuuluu balettimusiikkia ja orkesteriteoksia, mutta pääpaino on kamarimusiikissa ja elektroakustisessa musiikissa. Varhaisteoksissaan Sermilä käytti atonaalisuutta pääkeinonaan, muttei koskaan tiukasti tai sarjallisesti, sillä hänen kiinnostuksensa Edgard Varèsen musiikkiin johti häntä kohti vapaata tonaalisuutta. Taidemusiikin lisäksi Sermilä soittaa jazzia. Hänen instrumenttejaan ovat trumpetti ja flyygelitorvi.
Vuodesta 1966 vuoteen 1971 Sermilä toimi Sibeliuksen syntymäkodin kuraattorina Hämeenlinnassa. Vuosina 1971–1976 Sermilä johti Suomalaisen musiikin tiedotuskeskusta, minkä jälkeen hän siirtyi Yleisradion kokeilustudion päälliköksi 1975–1979. Hän oli ISCM:n Suomen sektion puheenjohtaja 1975–1979.
Vuosina 1976–2010 Sermilä johti levytyksiä ja nuotteja julkaisevaa Jasemusiikki-yhtiötä, joka sittemmin siirrettiin tanskalaisen Wilhelm Hansen -yhtiön omistukseen.
Sermilä toimi Hämeen läänintaiteilijana 1977–1982 sekä Suomen Säveltäjät ry:n varapuheenjohtajana 1981–2005 ja Teosto ry:n varapuheenjohtajana 1994–1999.
Jarmo Sermilälle myönnettiin professorin arvonimi 2004.
Sofija Gubaidulina
thumb|Sofija Gubaidulina vuonna 1981. Sofija Asgatovna Gubaidulina (, ; s. 24. lokakuuta 1931 Tšistopol, Tatarstan) on venäläinen säveltäjä, jota pidetään yhtenä 1900-luvun lopun merkittävimmistä venäläisistä säveltäjistä. Gubaidulinan musiikissa on uskonnollisia vaikutteita. Hän on käyttänyt joissakin teoksissaan epätavallisia soittimia ja soitinyhdistelmiä. Gubaidulinan isä oli tataari ja äiti venäläinen. Hänen alkuperäinen etunimi on tataarilainen Saniyä (Сания).
Sofija Gubaidulina syntyi Tatarstanissa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Kazanin konservatoriossa valmistuen vuonna 1954. Myöhemmin hän opiskeli Moskovassa. Omaperäisen sävellystyylinsä takia hän joutui Neuvostoliiton säveltäjäliiton hylkimäksi, eikä hänen musiikkiaan esitetty hänen kotimaassaan. Hänen musiikkiaan esitettiin vain Moskovan underground-piireissä. Tukeaan hänelle esitti muiden muassa Dmitri Šostakovitš.
1970-luvulla Gubaidulina perusti kansanmusiikkiyhtye Astrejan. Lännessä hän vieraili ensimmäistä kertaa vuonna 1984 Helsingin juhlaviikoilla. Vuodesta 1992 Sofija Gubaidulina on asunut Hampurissa, Saksassa.
Kangaspaju
Kangaspaju (Salix bebbiana) on pensasmainen pajulaji, joka voi joskus kasvaa pieneksi puuksi. Sen korkeus on puolesta kahteen metriä.
Ulkonäkö
Kangaspajun haarat ovat harmaan punaruskeita ja tavallisesti lyhytkarvaisia. Vuosikasvaimet ovat aluksi tiheäkarvaisia, myöhemmin harvakarvaisia. Lehtien korvakkeet yleensä puuttuvat. Lehtilavan koko on 3–7 cm ja se on ehyt, sulkasuoninen, pyöreähkö–soikea–puikea, suippo- ja suorakärkinen, ylä- ja alapuolelta tiheään harmaakarvainen. Lehtilaita on ehyt tai niukasti hampainen. Lehdessä on 6–8 suoniparia. Kangaspaju on kaksikotinen, se kukkii lehtien puhjetessa. Suomessa kukinta-aika on kesäkuussa. Kukinto on kokonaisena variseva, lyhyt ja harsu norkko. Kukat sijaitsevat norkkosuomujen hangassa, pieniä, kehättömiä, mesinystyisiä. Norkkosuomut ovat vaaleanruskeita. Palhot ovat tyvestä karvaisia. Sikiäin on pitkäperäinen, karvainen, vartalo on lyhyt tai puuttuu, luotit uloskaartuvat. Hedelmä on kiiltävä ja lyhytkarvainen kota. Siemenet ovat pieniä, tyviosa on lenninhaiveninen.
Kangaspajua esiintyy Suomessa Lapissa ja Koillismaalla yleisenä, runsaimmin sitä tavataan Inarin korkeudella. Se kasvaa kuivissa kangasmetsissä ja jokivarsien soraikoilla. Laji on läheinen ahopajun (Salix starkeana) kanssa, joka kasvaa Etelä-Suomessa yleisemmin kuin Pohjois-Suomessa.
Caroline Nordengrip
Caroline Nordengrip (s. 1980) on ruotsalainen Ruotsidemokraatit-puolueen poliitikko.
Nordengrip on toiminut politiikan ulkopuolella tuotespesialistina. Hän istui Ruotsin valtiopäivien edustajana vuosina 2018–2022. Hänet valittiin Länsi-Götanmaan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Nordengrip teki Ruotsin valtiopäivillä töitä puolustusvaliokunnan jäsenenä. Hän ilmoitti huhtikuussa 2023 tulleensa hyväksytyksi vapaaehtoiseksi taistelijaksi Ukrainan armeijan riveissä. Nordengrip kertoi Borås tidningille työn puolustusvaliokunnassa Venäjän suurhyökkäyksen alkaessa 2022 vaikuttaneen hänen haluunsa liittyä Ukrainan joukkoihin. Hän myös ilmoitti päätöksen olleen vaikeampi hänen perheelleen kuin hänelle itselleen.
Lauluja sinulle
Lauluja sinulle on Matin ja Tepon studioalbumi vuodelta 1984. Levyllä esiintyy myös Seppo Ruohonen yhdessä Matin ja Tepon kanssa sekä erikseen soolona.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1908
Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1908 Emanuel Laskerin ja Siegbert Tarraschin välillä Düsseldorfissa ja Münchenissä. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti tittelinsä.
Ottelu alkoi vihamielisissä tunnelmissa. Lasker aloitti valkeilla ja pelasi yllättäen espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmaa. Vaihtomuunnelmaa ei pidetty parhaana vaihtoehtona valkealle, mutta Laskerin valinta oli onnistunut, hän voitti pelin. Toisessa pelissä pelattiin samaa muunnelmaa, mutta tällä kertaa Tarrasch oli valkeilla. 15. siirron kohdalla Tarrasch teki näennäisen lähetinuhrauksen, jolla hän hajotti Laskerin kuningasaseman. Lasker kuitenkin vastasi ratsunuhrauksella. Tarrasch pelasi jatkon epätarkasti ja joutui aikapulaan, minkä seurauksena Lasker saavutti etua ja voitti lopulta pelin. Kolmas peli oli taas espanjalaista ja tällä kertaa Tarrasch torjui mustilla Laskerin hyökkäyksen ja voitti vastahyökkäyksellään pelin. Myös neljäs peli oli espanjalaista ja Lasker voitti pelin seikkailtuaan tornillaan pitkin lautaa Tarraschin jahdatessa sitä takaa sotilaillaan ja ratsullaan. Tarraschin peli kaatui lopulta virheelliseen sommitelmaan.
Tilanne oli 3-1 Laskerin hyväksi ja pelit siirtyivät Müncheniin. Lasker oli viidennessä pelissä valkeilla ja esitteli uuden sotilaanuhrauksen 16. siirrossa. Tarrasch yllättyi siirrosta, eikä pystynyt puolustautumaan oikein. Lasker voitti pelin 38 siirrossa. Jatkossa Tarrasch ei enää pelannut espanjalaista mustilla, mutta se ei auttanut häntä ottelussa. Lasker voitti ottelun lopulta kahdeksalla voitolla, kolmella tappiolla ja viidellä tasapelillä. Tarrasch ei voinut käsittää Laskerin menestystä peleissä siirroilla, jotka eivät olleet edes teoreettisesti oikeita. Tappionsa syyksi hän esitti muun muassa meri-ilmaston epäedullista vaikutusta, vaikka Düsseldorfista oli lähimmälle rannikolle lähes 300 kilometriä.
Pasi Hyvärinen
Pasi Hyvärinen (s. 22. marraskuuta 1987 Varkaus ) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa lentopallon Mestaruusliigassa Vantaa Ducksin riveissä. Hyvärisen tapahtumarikas lentopalloilijan ura sisältää muun muassa lajivaihdon sulkapalloon, useita lopettamispäätöksiä ja pelaamista alemmilla sarjatasoilla kuuluen samanaikaisesti Suomen lentopallomaajoukkueeseen.
Hyvärinen on pelannut lähes sata A-maaottelua ja edustanut kahdesti Suomea EM-lopputurnauksessa vuosina 2011 ja 2015. Menestyksestään huolimatta hän päätti huippu-urheilijan uransa ensimmäisen kerran yllättäen vuonna 2011 Ranskan Pro A-liigassa vietetyn kauden jälkeen ja alkoi keskittyä tiiviimmin Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa meneillään olleisiin opiskeluihinsa.
Muutama vuosi myöhemmin Hyvärinen palasi takaisin huippu-urheilun pariin ja esiintyi kaudella 2013–2014 ottelukohtaisella sopimuksella Saimaa Volleyn riveissä Mestaruusliigassa. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Kokkolan Tiikereihin, jossa hän voitti uransa ensimmäisen Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Kauden 2015–2016 Hyvärinen ilmoitti pelaavansa lentopallon 2-sarjassa Liikunnan Riemussa, joka on Jyväskylän yliopiston liikunnanopiskelijoiden perustama yleisseura. Riemu nousi kauden päätteeksi 1-sarjaan. Kaudella 2016–2017 Hyvärinen ei pelannut ylemmillä sarjatasoilla vaan keskittyi työntekoon liikunnanopettajana.
Ura
Hyvärinen aloitti lentopallon hyvin nuorena syntymäkaupungissaan Varkaudessa. Siellä hän pelasi juniorivuotensa ja edusti Pieksämäen Tsemppiä menestyksellisesti juniorisarjoissa. Peruskoulun jälkeen Hyvärinen lähti opiskelemaan maan parhaiden poikajunioreiden kanssa Kuortaneen Urheilulukioon, jossa hän viihtyi vuoden verran. Kuortaneen Urheilulukiosta Hyvärinen siirtyi SM-liigaan pelaamaan kotikaupunkinsa Keski-Savon Paterin riveihin kaudeksi 2005–2006.
Paterissa Hyvärinen esiintyi aina vuoteen 2007 asti kunnes joukkue putosi SM-liigasta 1-sarjaan. Tämän jälkeen jo huippupelaajaksi noussut Hyvärinen teki sopimuksen Muuramen Lentopallon kanssa. MuurLe eteni kaudella 2007–2008 SM-liigan pudotuspeleihin mutta putosi puolivälierissä.
Hyvärinen jatkoi Muuramessa uraansa myös kaudella 2008–2009 vuoden pituisella jatkosopimuksella. Uuden pistelaskujärjestelmän vuoksi joukkue putosi liigakarsintaan vaikka olikin kerännyt yhtä paljon voittoja kuin karsintaviivan yläpuolella olleet joukkueet. Hyvärinen palkittiin kauden päätteeksi SM-liigan parhaana liberona.
Kauden 2009–2010 Hyvärinen aloitti verkkaisesti. Ykkössarjassa pelaavan KyKy-Betsetin riveissä hän pelasi ensiksi ottelukohtaisella sopimuksella yhden pelin, jonka jälkeen hän pääsi yhteisymmärrykseen Muuramen Lentopallon kanssa loppukauden kattavasta sopimuksesta.
Kaudeksi 2010–2011 Hyvärinen siirtyi Ranskan Pro A-liigassa pelaavaan GFCO Ajaccio Volley-Ball -seuraan. Ajaccion liberoksi kaavaillun Puerto Ricon maajoukkuemiehen Gregory Berrioksen jäätyä kiinni dopingin käytöstä paikka avautui 22-vuotiaalle Hyväriselle. Siirto tapahtui lentopallokauden Suomessa jo alettua, ja kun Hyvärinen ei suostunut pelaamaan enää Muuramen Lentopallossa eikä siirtynyt muihinkaan suomalaisseuroihin, vaihtoi hän hetkeksi lajiaan sulkapalloon lopettaen lentopallon täysin mutta ammattilaissopimus palautti hänet lentopallokentille. Hyvärinen pelasi korsikalaisseurassa mainion kauden ja oli liigan vastaanottotilaston parhaimmistoa.
Ranskassa vietetyn kauden jälkeen Hyvärinen palasi maajoukkueeseen ja pelasi EM-kilpailuissa mutta jätti maailmanliigan väliin. Hän päätti jättää ammattilaislentopalloilijan taka-alalle ja palattuaan Suomeen keskittyi opintoihinsa Jyväskylän liikuntatieteellisessä.
Hyvärinen johdatti Kykyn 1-sarjasta liigakarsintoihin asti mutta liigaan se ei noussut. Hyvärinen palasi liigaan ottelukohtaisella sopimuksella synnyinkaupunginsa seuran Saimaa Volleyn riveissä tammikuussa 2014. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Kokkolan Tiikereihin ja voitti siellä uransa ensimmäisen Suomen mestaruuden sekä Suomen Cupin mestaruuden. Hyvärinen valittiin kauden päätteeksi Mestaruusliigan tähtiseitsikon liberoksi.
Hyvärinen ei jatkanut pääsarjatasolla mestaruuskauden jälkeen vaan ilmoitti pelaavansa lentopallon 2-sarjassa Liikunnan Riemussa, joka on Jyväskylän yliopiston liikunnanopiskelijoiden perustama yleisseura. Paluun liigaan hän teki vasta joulukuussa 2017 sovittuaan pelaamisesta Vantaa Ducksissa.