cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen esihistoria
Myöhäisrautakausi (800/825–1200/1300 jaa.)
pienoiskuva|Eurooppa vuonna 814. vasen|pienoiskuva|upright|Suomesta löytyneitä miekkoja rautakauden lopulta niin sanotulta [[Viikinkiaika|viikinkiajalta 800-1050-luvuilta. ]] Viikinkiaikana (noin vuodet 800–1025) kauppa ja yhteydet vilkastuivat ja kaupunkimaisia asutuksia alkoi syntyä Itämeren piirissä. Aina 900–luvun lopulle saakka liikenne viikinkien idäntiellä oli merkittävää. Skandinaviassa viikinkiaika on esihistoriallisen kauden viimeinen jakso. Pohjoismaissa tärkeimmät kauppakaupungit olivat Mälar-järven Birka Keski-Ruotsissa, Etelä-Jyllannin Hedeby nykyisessä Saksassa ja Oslovuonon Kaupang Norjassa. Aikakauden vilkkailla kauppareiteillä liikkui Ahvenanmaan ja luultavasti pieniä määriä manner-Suomenkin alueen asukkaita. pienoiskuva|[[Eurasta löytynyt 1100–1250-luvuille ajoitettu kiekkopontinen miekka, joka on koristeltu hopealangoin. ]] Suomessa asutus tihentyi varsinkin Savossa ja Karjalassa, mutta kalmistot katosivat Uudeltamaalta ja Etelä-Pohjanmaalta. Se, tarkoittaako kalmistojen häviäminen asutuksen katoamista, on vilkkaan keskustelun aihe. Viikinkiajan lopulla polttohautauksesta siirryttiin yleisesti ruumishautaukseen, mikä lienee merkki kristillisten tapojen vähittäisestä omaksumisesta. Merkittävin tutkittu ruumiskalmisto on Euran Luistari. Pysyvän asutuksen alueella vallitsi suhteellisen yhtenäinen kulttuuri.
Sisämaan ja Pohjois-Suomen pyyntikulttuurin alueella kasvaa Etelä-Suomeen viittaavien irtolöytöjen ja esineellisten yksittäishautojen määrä. Ilmiö selitetään perinteisesti erätalouden ja turkiskaupan merkityksen kasvuna. Saamelainen asutus ulottui etelässä ainakin Oulujärven tasolle, mutta mahdollisesti huomattavasti etelämmäksi. Siida- tai talvikyläjärjestys, johon muun muassa liittyi poronhoito, on saattanut syntyä myöhäisrautakaudella.
Hämeenlinnan Varikonniemessä, Vanajaveden rannalla, on tutkittu suurta huomiota herättänyttä rautakautista asuinpaikkaa. Kaivauksen suorittaneiden arkeologien mukaan paikalla oli jäänteitä jonkinlaisesta puolustusvallista ja laiturista, joskin näitä tulkintoja on epäilty. Paikka oli tärkeiden vesireittien risteyksessä. Alueella oli usean toistensa kanssa näköyhteydessä olevan muinaislinnan ketju. Varikonniemeä on luonnehdittu muinaiskaupungiksi ja siitä on käytetty venäläisestä kronikasta lainattua nimeä ”Vanain kaupunki”. Toisten tutkijoiden mielestä kyseessä on kuitenkin ollut melko tavanomainen rautakautinen asuinpaikka, jonka yhteydessä epämääräisen ”kaupunki”-termin käyttöön ei ole aihetta. vasen|pienoiskuva|upright|[[Rapolan muinaislinnan varustusten jäänteitä. Suomesta tunnetaan hieman yli 100 muinaislinnaa.]] Viimeinen rautakauden jakso Suomessa on ristiretkiaika (noin 1025/1050–1250/1300). Ristiretkiaika oli Itämeren piirissä väkivaltaista aikaa, ja Suomen alueen heimot sotivat taajaan Novgorodin, tanskalaisten, ruotsalaisten ja muiden alueen Suomensukuisten heimojen kanssa. Ruotsalaiset tekivät Suomeen ensimmäisen, toisen ja kolmannen ristiretken varsinaissuomalaisia, hämäläisiä ja karjalaisia vastaan joiden seurauksena Suomi vähitellen päätyi osaksi katolista kristikuntaa sekä Ruotsin orastavaa valtakuntaa, kun taas osia Itä-ja Pohjois-Suomesta päätyi osaksi ortodoksista kristikuntaa ja Novgorodin valtakuntaa. Vaikka siteet molempiin valtakuntiin olivat löyhät ja niiden valta ulottui pääasiassa linnoihin ja niiden ympäristöön, voidaan jo todeta kristinuskon voimistuvan vaikutuksen alkaneen. Kun molemmat valtakunnat kykenivät takaamaan riittävän kaupparauhan, liitettiin Suomi eurooppalaiseen kauppaverkostoon. Kun vielä kirkollinen järjestäytyminen sai vankemman jalansijan, saattoi kristillinen lähetystyö tuottaa pysyvää tulosta.
Muinaislinnoja rakennettiin viimeistään myöhäiseltä rautakaudelta alkaen. Ne yhdistetään ristiretkiajan ja keskiajan sotilaalliseen rauhattomuuteen. Muinaislinnoja tunnetaan Suomessa noin 100. Ne rakennettiin vaikeapääsyisille paikoille kallioiden tai kukkuloiden päälle tai veden ympäröimille kukkuloille. Linnoihin rakennettiin valleja kivestä ilman laastia, maasta ja hirsistä.
Rautakauden väkiluvusta on vaikea toistaiseksi esittää tarkkaa arviota, mutta ristiretkiajalla 1000-luvun alussa sen on täytynyt olla vähintään 50 000–90 000 henkeä. Muussa tapauksessa Suomen keskiaikainen väestö olisi ilmaantunut lähes tyhjästä. Asutus oli kuitenkin jakautunut hyvin epätasaisesti. Tiheimmin asuttuja alueita olivat Ahvenanmaa ennen 1000-luvun löytötyhjiötä sekä lounaisrannikko ja Euran-Köyliön-alue. Asutusta oli melko paljon myös Kokemäenjoen vesistöalueella Satakunnassa ja Kanta-Hämeessä.
Trigger
Trigger on In Flamesin EP-levy, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2003. EP:n nimikkokappale ”Trigger” on julkaistu aiemmin yhtyeen vuoden 2002 studioalbumilla Reroute to Remain. Kappaleen musiikkivideo tehtiin yhtye Soilworkin kanssa.
Robin Lod
Robin Lod (s. 17. huhtikuuta 1993 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa MLS-liigan Minnesota Unitedia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueet
Lod aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Suurmetsän Urheilijoissa, josta hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin vuonna 2006.
Lod nousi HJK:n edustusjoukkueeseen 2011, mutta pelasi vielä kaksi kautta pääosin HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä Kakkosesta. Veikkausliigassa hän teki debyyttinsä Myllykosken Palloa vastaan lokakuussa 2011, onnistuen heti maalinteossa oltuaan kentällä vain noin viisi minuuttia. Jäätyään HJK:ssa vähälle vastuulle Lod siirtyi elokuussa 2012 lainalle Vaasan Palloseuraan loppukauden ajaksi. Vuonna 2013 Lod vakiinnutti paikkansa HJK:n kokoonpanossa ja kauden 2014 päätteeksi hänet valittiin vuoden liigapelaajaksi sekä parhaaksi keskikenttäpelaajaksi.
Toukokuussa 2015 Lod siirtyi Kreikan Superliigassa pelaavaan Panathinaikosiin. Kolmen Kreikan kauden jälkeen Lod siirtyi Espanjan toisen sarjatason Segunda Divisiónin joukkueeseen Sporting Gijóniin kesällä 2018. Kausi oli kuitenkin pettymys ja vuoden kuluttua Lod siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigan MInnesotaan.
Sojuz T-4
Sojuz T-4 oli kolmas ja viimeinen Neuvostoliiton Sojuz T -lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 12. maaliskuuta 1981 ja paluu noin 75 vuorokautta myöhemmin, 26. toukokuuta 1981. Lennon radiokutsu oli Fotoni (Фотон).
Maksutelevisio
Maksutelevisio on palvelu, jossa katsoja maksaa saadakseen tv-kanavan tai yksittäisen ohjelman näkyviin. Maksu-tv-lähetyksiä voidaan vastaanottaa kaapelin, satelliitin ja digi-tv-antennin välityksellä. Maksu-tv:n katsominen vaatii operaattorin maksukortin ja maksukanavakortin lukulaitteen, joka on saatavissa useimpien digiboksin mukana tai palvelun tarjoajalta.
Maksu-tv-lähetyksiä saattoi alun perin vastaanottaa vain kaapeliverkossa ja satelliittilähetyksissä. Digi-tv:n myötä myös antennitaloudet ovat tulleet maksu-tv:n piiriin. Digi-tv-lähetysten myötä maksu-tv:n katselu on lisääntynyt suomalaisissa kodeissa. Jo neljäsosa suomalaisista kotitalouksista tilaa jotakin maksukanavaa. Maksukanavia katsoo arviolta yli miljoona suomalaista viikoittain. Digi-tv toi maksukanavat antennitalouksien piiriin ja antoi katsojille lisää vaihtoehtoja. Korttipaikalliset digiboksit ja yksi, monta sisältöä tarjoava maksukanavakortti ovat myös madaltaneet kynnystä maksukanavien tilaamiselle.
Yleisradion entisen toimitusjohtajan Mikael Jungnerin mielestä maksu-tv:n tulo ei köyhdytä Ylen ja mainosrahoitteisia kanavia eikä vähennä tv-maksun oikeutusta. Maksu-tv vain lisää tarjontaa ja toisaalta näyttää kotimaisten ohjelmien vahvuuden. Kilpailu panee perinteiset kanavat tarjoamaan parastaan. Finnpanelin tv-mittaritutkimuksen mukaan mm. Formula 1- ja MM-ralli -sisältöjä tarjoava C More -kanava on Suomen eniten seurattu maksu-tv-kanava.
PlusTV:n maksukanavia tarjoavan yrityksen nimi oli Digi TV Plus Oy. Se aloitti lähetykset digi-tv:n myötä marraskuussa 2006. Yritystä johti toimitusjohtaja Vesa Mars ja hallituksen puheenjohtajana oli yleisradion entinen toimitusjohtaja Arne Wessberg, joka aikoinaan oli päättämässä digi-tv-lähetysten alkamisesta
TV Viihde aloitti toimintansa maaliskuussa 2011. TV Viihteen palveluja tarjoavan yrityksen nimi oli TDF Entertainment Oy ja pääomistajana toimi TDF Nordic Oy.
Maksu-tv:n jakelutiet
Antennitaloudet tulivat maksu-tv:n piiriin digi-tv:n myötä. Antennikodeissa maksu-tv-palveluita voi vastaanottaa katselukortin avulla. Antennitalouksiin maksu-tv-palveluita tarjosi pitkään PlusTV yksinoikeudella, mutta vuonna 2011 markkinoille tuli uusi toimija, TV Viihde PlusTV:n kilpailijaksi. TV Viihteen toimitusjohtaja oli ennen PlusTV:llä vaikuttanut Vesa Mars.
Kaapeliverkossa maksu-tv-palveluita on voinut tilata jo pidempään. Suomessa on useita kaapelioperaattoreita, jotka tarjoavat maksu-tv-palveluita, muun muassa Telia ja DNA Welho.
Satelliittiverkkoon maksu-tv-palveluita tarjoavat Suomessa Canal Digital ja Viasat. Satelliittilähetysten vastaanottaminen vaatii satelliittipeilin eli lautasantennin.
Uusin tapa vastaanottaa maksu-tv-palveluita ovat IPTV- eli laajakaista-tv-palvelut. Näitä ovat esimerkiksi Maxivision, Telia TV ja Elisa Viihde.
Maksu-tv-kanavat Suomessa
C More Total -kanavapaketti sisältää 12 maksullista kanavaa (mm. C More Max, C More Juniori, C More Sport 1, C More Series, C More Max HD, C More Sport 1 HD ja C More Series HD)., jotka pitävät sisällään urheilua, elokuvia ja tv-sarjoja.
Nelonen Median tarjoama Nelonen Paketti -kanavapaketti sisältää maksu-tv-kanavat Ruutu+ Leffat ja Sarjat, Ruutu+ Urheilu 1, Ruutu+ Urheilu 2 sekä vuonna 2011 aloittaneet Ruutu+ Dokkarit ja Ruutu+ Lapset.
Viasat tarjoaa 45 maksullista tv-kanavaa, joihin lukeutuvat TV1000-kanavaperhe sekä suuri joukko muita kanavia, mm. Disney Channel, VH1 ja FOX.
Synnin palkka on kuolema
Synnin palkka on kuolema: Suomalaiset noidat ja noitavainot 1500–1700-luvulla on Marko Nenosen ja Timo Kervisen teos noitavainoista Suomessa. Kirjan julkaisi Otava vuonna 1994. Teosta edelsi Nenosen Tampereen yliopistossa tekemä väitöskirja Noituus, taikuus ja noitavainot: Ala-Satakunnan, Pohjois-Pohjanmaan ja Viipurin Karjalan maaseudulla 1620–1700 (Suomen historiallinen seura 1992).
Nenonen on julkaissut myös kaksiosaisen teoksen Noitavainot Euroopassa.
Krakatau (yhtye)
thumb|Krakatau 1993: Raoul Björkenheim, Ippe Kätkä, [[Uffe Krokfors ja Jone Takamäki.]]Krakatau on Edward Vesalan, Raoul Björkenheimin ja Jari Hongiston vuonna 1985 perustama yhtye. Krakataussa ovat soittaneet rumpuja myös Tom Nekljudow, Ippe Kätkä, Affe Forsman; kokoonpanot ovat muutenkin vaihdelleet levyjen välillä. Multipuhaltajana (saksofonit, krakafoni, toppofoni, huilut) Krakataussa toimi monen vuoden ajan Jone Takamäki. Uffe Krokfors on soittanut kontrabassoa. Vuodesta 2015 yhtyeessä on soittanut rumpuja Ilmari Heikinheimo.
Yhtye tuli alun perin tunnetuksi energisistä konserteistaan, joissa näkyivät selvästi kitaristi ja yhtyeenjohtaja Björkenheimin vaikutteet niin jazzin kuin rockinkin puolelta.
Rodney Soher
Rodney Ewart Soher (27. marraskuuta 1893 – 25. tammikuuta 1983) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Luettelo Jope Ruonansuun kappaleista
Tämä on luettelo Jope Ruonansuun levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Rodney Soher
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Soher voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83 yhdessä Thomas Arnoldin, Ralph Broomen ja Alexander Richardsonin kanssa.
Näsilampi
Näsilampi on Keski-Suomessa Keuruulla Liesjärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Iso Kivijärven valuma-alueeseen (35.663) se kuuluu.
Bordžomi
thumb|right|250px|Kylpylä Bordžomissa ennen vuotta 1915 [[Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorskin kuvaamana.]] Bordžomi on kaupunki Bordžomin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Bordžomi on piirikuntansa pääkaupunki ja siellä on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 14 445 asukasta (koko piirin kaupunkilaiset 20 372, johon sisältyy myös Likanin kaupunkityyppinen taajama). Vuoden 2014 alun asukasluvuksi arvioitiin 10 546. Kylpyläkaupunkina Bordžomi tunnetaan erityisesti kivennäisvedestään. Kaupunki sijaitsee Bordžomin rotkon luoteisosassa Bordžomi-Kharagaulin kansallispuiston itäreunalla.
Bordžomista johtaa kapearaiteinen rautatie Bakurianiin, joka sijaitsee 1 700 metrin korkeudella ja on Georgian talviurheilupääkaupunki. Bordžomi haki vuoden 2014 talviolympialaisten isännyyttä.
Historia
Mtkvarijoen rotkossa sijaitseva Bordžomin kaupunki sijaitsee historiallisella Torin alueella. Nimi on mainittu ensimmäistä kertaa historiallisissa lähteissä 600-luvulla. Kaupungilla oli merkittävä rooli Georgian suojelemisessa ulkopuolisilta vihollisilta Etelä-Georgian keskeisenä sotilaallisena linnoituksena. Alue tuhoutuikin pahoin arabien hyökkäyksissä 600- ja 700-luvuilla sekä erityisesti mongolien hyökkäyksissä 1200- ja 1300-luvuilla. 1500-luvun lopulla osmanit valloittivat Etelä-Georgian ja Tori oli useita vuosisatoja turkkilaisen vaikutuksen alla.
Vuonna 1829 kaupunki siirtyi venäläisten haltuun ja Torin rotko nimettiin Bordžomin rotkoksi. Vaikka alueen mineraaliveden parantavista vaikutuksista oli tiedetty jo pitkään, Bordžomin vesi alkoi saada mainetta vasta 1800-luvulla kaupunkiin sijoitettujen venäläissotilaiden myötä. Vuonna 1850 rakennettiin mineraalivesipuisto, ja vuonna 1854 aloitettiin ensimmäisen pullotustehtaan rakentaminen kaupunkiin. 1864 tsaari Aleksanteri II:n veli Nikolai Mihailovitš Romanov perusti Bordžomiin kesäresidenssinsä ja häntä seurasivat muut Romanov-suvun jäsenet. 1892–1895 Mtkvarin rannalle rakennettiin Likanin renessanssityylinen kesäpalatsi. Vähitellen Bordžomista kehittyi Kaukasuksen alueen merkittävin terveyskylpyläkohde.
Georgian ulkoasiainministeriön mukaan Venäjän asevoimien helikopterit pudottivat 15. elokuuta 2008 Bordžomin ympäristöön palopommeja, jotka sytyttivät suuren alueen metsää palamaan.
Roslinin linna
thumb|Sisäänkäynti linnaan Roslinin linna on osittain raunioitunut linna Midlothianissa Skotlannissa. Ensimmäisen linnan paikalle rakennutti Orkneyn jaarli Henry I Sinclair 1330-luvulla ja hänen poikansa Henry II Sinclair rakennutti sydänlinnan, jonka tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä.
Linna tuhoutui osittain tulipalossa 1452 ja vuonna 1688 sitä vaurioitti väkijoukko. Nykyään linnan omistaa Roslinin jaarli.
Eläintarhanajot
Eläintarhanajot, virallisesti Suomen suurajot, olivat 1930- ja 1940-lukujen kilpa-autoilijan S. P. J. Keinäsen keksimä kilpailu, joka järjestettiin vuosien 1932–1963 välisenä aikana Helsingin Eläintarhassa.
Eläintarhanajojen synty
Palattuaan Tukholman Solvallan raviradalla järjestetyistä ajoista vuonna 1931, Keinänen keksi ruotsinlaivalla, että Suomelle voisi rakentaa omat Suurajot. Ideasta innostuivat muutkin laivalla matkustaneet, jolloin Keinänen, Karl A. Ebb sekä Johan Ramsay käynnistivät lähes puolen miljoonan markan takauksella ajojen järjestelyt. Helsingin Moottorikerho piti aluksi Keinäsen ideaa taloudellisesti uhkarohkeana, mutta pitkän taivuttelun jälkeen suostui ottamaan ajojen järjestelyvastuun itselleen. Rata saatiin kuntoon nopeasti, jolloin päätettiin, että ajot järjestettäisiin jo seuraavana vuonna.
Ensimmäiset kisat
thumb|300px|Eltsun ajojen lähtö moottoripyöräluokassa 1930-luvulla Ensimmäiset Eläintarhanajot ajettiin vuonna 1932 nimellä Suomen Suurajot. Grand Prix -kilpailu kiinnosti heti alusta alkaen yleisöä ja mediaa. Yleisradio lähetti tapahtumasta aina suoran kisaselostuksen, ja paikalle ensimmäisiä lähtöjä katsomaan kerääntyi seuraamaan kaikkiaan 25 000 maksanutta katsojaa.
Ensimmäisessä lähdössä oli mukana kymmenen autoa, joista kuusi oli suomalaisia ja neljä ruotsalaisia. Suomalaisyleisö sai pettyä, kun kaikkien aikojen ensimmäinen voitto meni Ruotsiin ennakkosuosikkina olleelle Per Viktor Widengrenille, joka kesti paineet ja ajoi Mercedes-Benzillään maaliviivan yli voittajana ennen S. P. J. Keinäsen ajamaa Chrysleria ja Karl A. Ebbin Mercedes-Benziä.
Eläintarhanajoja ei järjestetty vuonna 1938, koska samalle viikonlopulle osuivat Helsinki-Malmin lentoaseman vihkiäiset.
Moottoripyörien alkustartit
Eläintarhassa ajettiin moottoripyörillä kisojen ensimmäisestä vuodesta alkaen, jolloin myös voitto meni Ruotsiin, kun C-luokan lähdön voittoon ajoi ruotsalainen Gunnar Kalén. Parhaana suomalaisena Raine Lampinen oli pikkuluokassa toinen.
Viimeiset kilpailut
Eläintarhanajoja ehdittiin ajaa lähes 30 vuotta. Viimeinen kilpailu ajettiin vuoden 1963 toukokuussa, ja sen voitti Timo Mäkinen. Mäkisen voiton jälkeen piti ajaa vielä yksi lähtö, mutta se keskeytettiin. Kyseinen lähtö oli kisojen päälähtö, Formula-Junior-luokan kilpailulähtö. 15 autoa järjestäytyi lähtöruudukkoon, joukossa ajojen suurimmaksi sankariksi noussut Curt Lincoln. Startin jälkeen noin 200 metriä ruudukosta lähtösuoralla alkoi tapahtua. Lähdössä joku osui Lincolnin Brabhamin takaosaan, Lincoln pyörähti radan vasemmalle puolelle, ja takaa tulleet väistivät oikealle. Ruotsalainen Örjan Atterberg ei ehtinyt väistää maanmiestään Freddy Kottulinskyä vaan osui tämän Lolan takapyörään, lensi ilmaan ja putosi lopulta autoineen ylösalaisin radalle. Atterberg kuoli onnettomuudessa heti, Lincolnilta murtui sormi ja muut selvisivät vammoitta.
Muutama minuutti onnettomuuden jälkeen kisan tuomaristo ilmoitti ajojen päättyneen. Samalla päättyi Eläintarhanajojen historia. Kyseisen vuoden turma ei ollut ainoa tapahtuman historiassa, mutta se tapahtui aikana, jolloin ajoja jo pidettiin kaupungin päättävissä elimissä vaarallisina. Järjestelykomitea teki kilpailun jälkeen vallinneesta mielipideilmastosta omat johtopäätöksensä ja lupaa kilpailulle ei edes anottu vuodelle 1964. Sen sijaan rakennettiin Keimolan moottorirata, jolla kilpailtiin vuosina 1966–1978.
1930-luvulla järjestettiin autokilpailuja myös Munkkiniemessä vuosina 1932 ja 1937.
Francesco Araja
pienoiskuva|Francesco Araja. Francesco Araja (, 25. kesäkuuta 1709 Napoli – 1767 tai 1770 Bologna) oli italialainen säveltäjä, joka asui ja työskenteli 25 vuoden ajan Venäjällä. Hän sävelsi Venäjän hoville useita oopperoita, joista tunnetuin on ensimmäisenä venäjänkielisenä oopperana pidetty Tsefal i Prokris (1755).
Araja syntyi ja sai musiikillisen opetuksensa Napolissa. Hänen varhaisimmat oopperansa tuotettiin teattereissa Napolissa, Firenzessä, Roomassa, Milanossa ja Venetsiassa. Hänet kutsuttiin vuonna 1735 Pietariin, jossa hän toimi maestro di cappellana ensin keisarinna Annalle, sitten Elisabetille. Hänen oopperansa La Forza dell’amore e dell’odio oli ensimmäinen Venäjällä esitetty ooppeera.
Useimmat Arajan Venäjän-vuosina säveltämät oopperat oli tehty italiankielisiin librettoihin, jotka kylläkin käännettiin yleisölle myös venäjäksi. Aleksandr Sumarokovin libretto Tsefal i Prokrisiin (Céphale et Procris) oli alun perinkin venäjänkielinen. Tsefal i Prokris ehti saada myös jatkoa ennen Arajan paluuta Italiaan vuonna 1759. Toinen merkittävä ooppera oli venäläiseen kylään sijoittunut L’asilo della pace. Hän oli läsnä Pietari III:n kruunajaisissa 1762, mutta lähti maasta, kun Pietari murhattiin.
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (Marko Haavisto)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta on Marko Haaviston kokoelmalevy vuodelta 2003. Se on osa samannimistä Johanna -levy-yhtiön kokoelmalevysarjaa.
3759 Piironen
3759 Piironen on E. Bowellin vuonna 1984 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen tähtitieteilijän Jukka Piirosen mukaan.
Kangasrousku
Kangasrousku (Lactarius rufus) eli kangassieni on Suomessa yleinen ja erittäin runsassatoinen ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö
Kangasrouskulla on 3–10 cm leveä punaruskea tai ruskea, kuiva ja sileä lakki. Lakki on nuorena kupera mutta laakenee myöhemmin, ja vanhemmiten se saattaa muotoutua suppilomaiseksi. Heltat ovat nuorella sienellä kellertävän vaaleat, vanhemmalla okranruskeat. Maitiaisneste on pysyvästi valkoista ja erittäin kirpeää, eikä se värjäänny joutuessaan tekemisiin ilman kanssa. Sienen jalka on lakin värinen tai vaaleampi, vaaleahärmäinen ja etenkin vanhempana ontto. Tuoksu on miedon raikas, muistuttaa havupuun tuoksua.
Samankaltaiset lajit
Kangasrouskun voi joskus sekoittaa kirkasnesteiseen lakritsirouskuun (Lactarius helvus), joka on lievästi myrkyllinen. Kangasrouskun kanssa samankaltaisia ovat myös pikkurousku (L. tabidus), sikurirousku (L. camphoratus) sekä kangaspalsamirousku (L. mammosus).
Kasvuaika ja -paikka
Kangasrousku on erittäin yleinen heinäkuusta lokakuuhun kaikkialla Suomessa, erityisesti kuivissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja jopa rämeillä.
Kolossi
Kolossi voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Alna
Alnassa on noin 1 700 työpaikkaa.
Puolanka
Puolanka (, myös Puolango) on Suomen kunta, joka sijaitsee Kainuun maakunnan pohjoisosassa. Kunnan keskustaajama sijaitsee Puolankajärven pohjoisrannalla. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Puolangan naapurikunnat ovat Hyrynsalmi, Paltamo, Pudasjärvi, Ristijärvi, Suomussalmi, Utajärvi ja Vaala. Puolangalta maakuntakeskukseen Kajaaniin on sata kilometriä ja Ouluun 125 kilometriä.
Historia
Puolangan ensimmäisiä asuttajia olivat saamelaiset, joista muun muassa paikkakunnan nimistö yhä kertoo. Nimi Puolanka merkitsee saameksi palopaikkaa. Muita saameen perustuvia nimiä ovat ainakin Piltunkijärvi, Jaurakkavaara, Askanmäki ja Jorva. Lisäksi kunnan alueella, etenkin Kongas- ja Osamankajärven rantamilla, on useita niin sanottuja lapinraunioita.
Vakinaisesti alue asutettiin 1550-luvulla, jolloin seudulle saapui savolaisia. Asutus alkoi tihentyä 1560-luvun loppuvuosina. Puolangan ensimmäiset kylät olivat Kongasmäki, Voipuanjärvi, Kivarinjärvi ja Lylykylä.
Puolangan historiaan liittyy tunnettu tarina Askanmäen kauniista Kaijasta. Tarina ajoittuu 1600-luvun loppuvuosille. 1890-luvulla kirjailija Juhani Aho kuuli metsänhoitajatuttavaltaan Kaijan tarinan, josta hän sai aiheita romaaniinsa Juha.
Vuosi 1867 on Puolangan historian merkkivuosi, sillä tuolloin Hyrynsalmen seurakunnan alaisuudessa toiminut Puolangan kappeliseurakunta itsenäistyi. Samana vuonna perustettiin myös Puolangan kunta. Kunnan asukasluku ylitti 5 000 rajan vuoden 1900 tienoilla. Puolangan asukasluku oli suurimmillaan 1960, jolloin asukkaita oli 7 520. 1960-luvun loppupuolella väestö alkoi vähentyä. Kunnan aktiivisen politiikan ansioista Puolanka alkoi nopeasti teollistua 1970-luvulla. Kunnan huomattavin teollinen yritys oli Sinisalo Sport Oy, joka on maailman suurin yksittäinen motocross-varusteita valmistava tuotantolaitos. Myös rakennustoiminnan merkitys kasvoi Kostamuksen rakennustöiden ansiosta 1970- ja 1980-luvuilla. 1985 Puolangan asukasluku oli 5 105. Väestömäärä on tuosta saakka ollut laskussa ja vuonna 2018 asukkaita oli 2648.
Hallinto
Puolangan kunnanvaltuusto päätti 15. toukokuuta 2018 hallintosäännön muutoksesta, jolla kunta siirtyi pormestarimalliin. Ensimmäiseksi pormestariksi valittiin Harri Peltola. Puolangan viimeinen kunnanjohtaja oli Esko Rautiainen, joka toimi tehtävässään maaliskuusta 2016 huhtikuuhun 2018.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa. Kaudella 2021–2025 keskustan hallussa on 13 paikkaa, vasemmistoliiton hallussa neljä paikkaa ja perussuomalaisten hallussa neljä paikkaa. Valtuuston puheenjohtajana toimii Mikko Kanniainen.
Kunnanhallituksessa on seitsemän jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Harri Peltola.
Vjerujem u ljubav
Vjerujem u ljubav on kroatialaisen rockmuusikko Dado Topićin sanoittama ja säveltämä kappale. Kappale on muutamaa englanninkielistä lausetta lukuun ottamatta kroatiankielinen. Kroatialainen rockyhtye Dragonfly yhdessä Dado Topićin kanssa edusti maataan vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä tällä kappaleella. Kappale sijoittui semifinaalissa sijalle 16 eikä näin ollen päässyt finaaliin.
Puolanka
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Luonto
Puolanka jakautuu maisemiltaan kahteen osaan. Kunnan itäosaa hallitsevat komeat vaarat, länsiosille ovat sen sijaan ominaisia laajat nevalakeudet.
Kallioperä on vaihtelevaa. Itäosat kuuluvat Kainuun liuskealueeseen, jonka vaaraselänteet ovat kulutusta hyvin kestäviä kvartsiitteja. Kvartsiittien joukossa on useita kivilajeja, muun muassa Suomessa harvinaista kaoliinia, jota on Pihlajavaarassa, Leppälässä ja Pahkavaarassa. Länsiosan kallioperässä hallitsevat gneissigraniitit. Yleisin maalaji on moreeni. Kunnassa on useita harjujaksoja, mutta savea on vähän. Turvetta on paljon erityisesti kunnan länsi- ja eteläosissa. Kunnan itäosia halkoo pohjois- eteläsuuntainen vaarajakso, jonka tunnetuimmat vaarat ovat Rännivaara, Paljakka ja Kuirivaara. Syystä Puolankaa onkin kutsuttu ”Suomen vaarallisimmaksi pitäjäksi”. Puolanka on hyvin runsasmetsäinen kunta. Kainuun alkuperäisen metsäluonnon suojelemiseksi on perustettu Paljakan luonnonpuisto, jossa kasvavat muun muassa Suomen pisimmät kuuset. Kunnassa sijaitsee lisäksi Natura 2000 -ohjelman kohde Siikavaaran-Korpijoen seutu (FI1200401), jonka pääosan muodostaa Metsähallituksen mailla sijaitseva Siikavaaran luonnonsuojelualue. Siikavaara on sekä kasvillisuudeltaan että maisemallisesti Suomen arvokkaimpia luonnonsuojelualueita.
Puolangan vedet virtaavat Oulujoen, Kiiminkijoen ja Iijoen vesistöihin. Kiiminkijoen latvahaaroihin kuuluvassa Heinijoessa on 24 metriä korkea Hepoköngäs, Suomen huomattavin luonnontilainen vesiputous.
Liikenne
Kantatie 78 tulee Paltamosta Puolangalle ja jatkuu edelleen Pudasjärvelle. Seututie 800 Vaalasta jatkuu Puolangan kautta Taivalkoskelle. Yhdystie 8950 risteää valtatie 5:n kanssa Suomussalmella, kulkee Pesiökylän ja Joukokylän läpi, ylittäen seututie 800:n Joukokylässä ja päättyy kantatie 78:n risteykseen. Seututie 837 alkaa Utajärven keskustasta Sanginkylän, Juorkunan ja Särkijärven kylien kautta Puolangan keskustaan, jossa se risteää seututien 800 ja kantatien 78 kanssa. Seututie 891 alkaa Hyrynsalmelta valtatieltä 5 ja kulkee Hyrynsalmen keskustan, Haapolan, Väisälän, Kytömäen ja Rasinkylän kautta Puolangalle Leipivaaraan, jossa se yhtyy kantatiehen 78.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Puolangalla oli 2 669 asukasta, joista 1 485 asui taajamassa, 1 155 haja-asutusalueilla ja 29:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Puolangan taajama-aste on 56,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Puolangan kirkonkylä.
Urheilu
Puolangalla toimii muutamia urheiluseuroja. Yleisseura Puolangan Ryhti tarjoaa mahdollisuuksia harrastaa monipuolisesti niin talvi- kuin kesälajeja sisällä ja ulkona. Ryhti on useampana vuonna vastannut Kainuun rastiviikon järjestämisestä. Puolangan Ampujat tarjoaa mahdollisuuden ammunnan harrastamiseen. Omat seuransa löytyy myös keilaajille ja moottoriurheilijoille. Puolangan Pallo-80 on jalkapallon parissa toimiva erikoisseura. Puolangan Moottorikerho/Urheiluautoilijat toimii moottoriurheiluseurana. Puolangalla on myös moottoriurheilukeskus Roninkankaalla, jossa järjestetään yleisittäin kaksi jokamiesluokan kilpailua per vuosi.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Puolangalla on Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuuluva Puolangan seurakunta:
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii herännäisyys sekä vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Puolangan rauhanyhdistys. Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva, vuonna 1986 perustettu Puolangan helluntaiseurakunta. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Puolangan alueella toimii Kajaanin ortodoksinen seurakunta.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Hepoköngäs pienoiskuva|Puolangan keskustaa Ouluun päin katsottuna.
Matkailu
pienoiskuva|Puolangan kunnanraja.
Ruokakulttuuri
Puolangan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla nauris-maitovelli, joka sisältää naurista ja perunaa.
Vakoilu Yhdysvaltain sisällissodassa
Sekä Unioni että Konfederaatio vakoilivat toisiaan Yhdysvaltain sisällissodassa, joskin kummallakaan osapuolella ei ollut järjestelmällistä vakoiluverkostoa. Kumpikin osapuoli pyrki myös vastavakoiluun ja tämän ansiosta useat vakoojista vangittiin tai teloitettiin. Osapuolet myös vaihtoivat vangittuja vakoojia keskenään. Vakoojina toimi niin miehiä, naisia kuin mustiakin. Vakoojat tekivät töitä usein henkensä uhalla; armeijan univormussa pidätettyjä kohdeltiin sotavankeina, mutta ilman tunnuksia toimineet agentit saatettiin suoraan teloittaa. Vakoojina toimineiden teloitukset suoritettiin usein salassa, minkä takia valtaosaa vakoojina tuomituista ei tunneta.
Vakoilu osapuolittain
Konfederaation ja Unionin vakoilumenetelmät erosivat selvästi toisistaan. Konfederaatiolla oli kaikki komentajat kattanut yhteinen vakoiluverkosto, kun taas Unionissa jokainen komentaja käytti omia vakoojiaan. Unionissa yhtenäisen vakoiluverkoston puuttuminen johti siihen, että eri komentajille työskennelleet vakoojat epäilivät välillä jopa toisiaan vihollisvakoojiksi.
Konfederaatio
thumb|John Letcher oli yksi Konfederaation vakoiluverkoston luojista. Kun sisällissota syttyi 12. huhtikuuta 1861, Unionin pääkaupungissa Washington D.C.:ssa oli valtava määrä Konfederaatiolle uskollisia ihmisiä. Virginian (jonka sisällä D.C. sijaitsee) kuvernööri, entinen kongressiedustaja John Letcher, alkoi huhtikuun lopussa kontaktiensa avulla luomaan kaupunkiin alkeellista vakoiluverkostoa. Letcher värväsi useita virkamiehiä, joista tunnetuimpia olivat kenraali Thomas Jordan sekä Rose O'Neal Greenhow, jolla oli hyvät suhteet senaattoreihin ja korkea-arvoisiin armeijan virkamiehiin, mukaan lukien ulkoministeri William Sewardiin. Jordan opasti Greenhowia käyttämään yksinkertaista, 26-merkkistä salakieltä ja antoi tälle salanimen Thomas John.
Konfederaatio perusti sodan aikana Confederate Signal Corps -nimisen viestintäryhmän. Ryhmän päätarkoitus oli luoda viestintäyhteyksiä eri armeijoiden välille, mutta ryhmä loi myös salaisen Secret Service Bureau -tiedustelupalvelun. Tiedustelupalvelun johdossa oli ennen sotaa Baltimoressa lakimiehenä toiminut William Norris. Secret Service Bureau loi sodan aikana nimellä Secret Line tunnetun lähettiverkoston, jonka avulla vakoojat lähettivät viestejä Washingtonista Potomac- ja Rappahannock-jokia pitkin Richmondiin, Virginiaan. Richmondista viestejä lähetettiin eteenpäin muille Konfederaation vakoojille ympäri Unionia, Kanadaa ja Eurooppaa. Tiedustelupalvelu organisoi viestien lisäksi myös esimerkiksi sissisodankäyntiin tarvittavien tarvikkeiden jakamista ympäri Unionia. Yksi sissitarvikkeita kuljettaneista ratsumiehistä oli kuuluisa John Singleton Mosby, joka tunnettiin nimellä Gray Ghost.
Sodan edetessä ja vakoiluverkostojen kasvaessa vakoilun merkitys nousi. Vuonna 1863 Unionin joukot pysäyttivät ryhmän ratsastajia, joilta löytyi Unionin hyökkäyssuunnitelmia. Seurueeseen kuuluneelta Sam Davisilta löytyi paperinpala, jossa oli allekirjoitus E. Coleman. Unionin kuulustelijat yrittivät saada Davisia kertomaan Colemanin todellinen henkilöllisyys. Davis vaikeni, vaikka tiesikin Colemanin olevan parhaillaan vangittuna oleva kapteeni H. B. Shaw, ja hänet teloitettiin.
Unioni
thumb|[[Allan Pinkerton (vasemmalla) yhdessä Abraham Lincolnin (kesk.) ja kenraali John A. McClernandin kanssa.]] Unionin vakoiluverkosto oli Konfederaatiota huomattavasti heikommin organisoitu; jokainen komentaja palkkasi itse omat vakoojansa. Unionin tunnetuimpia vakoojaverkostojen luojia olivat kenraalimajuri George B. McClellanille toiminut Allan Pinkerton, kenraaliluutnantti Winfield Scottille toiminut Lafayette C. Baker sekä itse presidentti Abraham Lincolnille toiminut William A. Lloyd.
Chicagossa ennen sisällissotaa omaa etsivätoimistoa pitänyt Allan Pinkerton keräsi sodan alussa tietoja Unionin kenraali George B. McClellanille. Kesällä presidentti Abraham Lincoln määräsi Pinkertonin luomaan Potomacin armeijalle, joka oli tuolloin koko Unionin suurin armeija, vakoiluverkoston. Pinkerton järjesti kesän aikana Unionin ensimmäisen vakoiluoperaation. Myöhemmin Pinkerton ymmärsi Konfederaation saaneen lukuisia vakoojia Washingtoniin jo ennen sodan alkamista, kun taas Unionilla ei ollut käytännössä katsoen yhtäkään vakoojaa Konfederaation pääkaupungissa Richmondissa. Hän perusti salanimellä E.J. Allen Washingtoniin vastavakoiluverkoston ja lähetti agentteja soluttautumaan Richmondiin. Tunnetuin näistä oli Timothy Webster, jota Pinkerton piti yhtenä parhaista agenteistaan.
Webster oli hyvä luomaan ystävyyssuhteita ihmisiin ja hän saikin nopeasti etelävaltiolaiset auttamaan häntä tiedon hankkimisessa. Hän onnistui jopa pääsemään hyviin väleihin Konfederaation vastavakoilua johtaneen John Henry Winderin kanssa, joka antoi tälle myöhemmin vapaan kulkuluvan koko Konfederaation alueella. Myöhemmin Webster teki tuttavuutta sotaministeri Judah P. Benjaminin kanssa, joka värväsi tämän Konfederaation vakoojaksi. Websteristä tuli näin kaksoisagentti; Benjamin antoi Websterin kuljetettavaksi Konfederaation dokumentteja, jotka tämä kuitenkin välitti Unionille. Helmikuussa 1862 Webster kuitenkin lopetti yhteydenpinon Unioniin; tämän seurauksena Pinkerton lähetti kaksi agenttiaan, Pryce Lewisin ja John Scullyn, tarkistamaan tämän tilanteen. Webster löydettiin tulehdukselliseen reumatismiin sairastuneena Richmondilaisesta hotellista, jossa tämän vaimona ja orjana esiintyneet Pinkertonin palkolliset Hattie Lawton ja John Scobell hoitivat tätä. Washingtonissa asunut etelävaltiolainen siviili kuitenkin tunnisti Lewisin ja Scullyn Pinkertonin miehiksi ja nämä vangittiin. Kuuluisteluissa he paljastivat Websterin, joka pidätettiin yhdessä Lawtonin ja Scobellin kanssa. Koska orjien ei uskottu toimivan vakoojina, Scobell päätettiin vapauttaa. Sen sijaan Lawton vangittiin ja Webster tuomittiin hirtettäväksi. Kun Lincoln kuuli teloituspäätöksestä, hän lähetti Konfederaation presidentti Davisille viestin, jossa uhkasi teloittaa kaikki Unionin vangitsemat vakoojat mikäli Webster hirtettäisiin. Uhkauksesta huolimatta Webster teloitettiin ensimmäisenä sisällissodassa ja Lawton vaihdettiin myöhemmin toiseen agenttiin. Koska vakoojista kerättyjä tietoja pimitettiin, ei ole selvää kuinka laajasti Lincoln toteutti uhkauksensa; joka tapauksessa useita Konfederaation vakoojia teloitettiin sodan aikana.
Lawtonin vankilaolon aikana vankilassa toimi Unionin vakooja Elizabeth Van Lew, joka kuljetti ruoka- ja vaatetarvikkeita vangeille. Van Lewiä pidettiin hieman omalaatuisena ja hän saikin lempinimen "Crazy Bet". Hän organisoi Richmondissa ollessaan reilun kymmenen henkilön laajuisen vakoiluverkoston ja sai lähetettyä paljon tärkeää tietoa Konfederaation armeijan liikkeistä Unionille.
Syksyllä 1862 McClellan valmisteli hyökkäystä Richmondiin. Valitettavasti Pinkertonin agentit ilmoittivat Konfederaation miesvahvuudet kaksin- kolminkertaisesti yläkanttiin, minkä takia McClellan ei halunnut hyökätä joukkoja vastaan. Syyskuussa Unionin armeija sai yhden sodan tärkeimmistä tiedustelutiedoista, kun korpraali Barton W. Mitchell löysi sattumalta Konfederaation kuriirilta pudonneen kirjekuoren, jossa kenraali Lee selosti joukkojensa asemia Virginiassa. Kirje toimitettiin nopeasti McClellanille, joka kuitenkin viivytteli hyökkäyspäätöksen kanssa liian kauan; tämän seurauksena Unioni menetti valtavan strategisen edun ja tuloksena oli verinen Antietamin taistelu.
Toinen merkittävä Lincolnin palkkaama vakooja oli ennen sotaa rautateitä rakentanut William A. Lloyd, joka pyysi Lincolnilta lupaa siirtyä Konfederaation puolelle jatkamaan liiketoimiaan. Lincoln kuitenkin ehdotti, että Lloyd vakoilisi samalla Konfederaatiota 200 dollarin kuukausipalkalla (nykyrahassa noin 4 000 dollaria). Tämä suostui ehdotukseen ja lupasi lähettää Lincolnille tietoja Konfederaation joukkojen määrästä, sijainneista ja linnoitusten pohjapiirustuksista. Lloyd muutti Konfederaatioon yhdessä vaimonsa ja liikekumppaninsa Thomas H. S. Boydin kanssa. Koska Lloydilla oli suora yhteys Lincolniin, hänen ei tarvinnut käyttää viestejään Unionin armeijan kautta; sen sijaan hän lähetti vakoillut tiedot yhdelle Boydin perheenjäsenistä, joka välitti ne edelleen Valkoiseen taloon.
thumb|[[Lafayette C. Bakerilla oli merkittävä rooli Unionin vakoilu- ja vastavakoiluverkostojen luomisessa.]] Kolmas tunnettu vakooja oli kenraaliluutnantti Winfield Scottille, joka oli tuolloin vielä armeijan ylin komentaja, toiminut Lafayette C. Baker. Sisällissodan ensimmäisen suuren yhteenoton, Bull Runin taistelun, lähestyessä Scott lähetti Bakerin hankkimaan tietoja Konfederaation joukoista alueella. Baker värväsi tehtävää varten tennesseeläisen valokuvaaja Samuel Munsonin, joka kuitenkin jäi kiinni. Lukuisista kuuluisteluista huolimatta Munson ei paljastanut Bakeria ja hänet vapautettiin myöhemmin. Munson onnistui kuitenkin lähettämään joitakin tietoja Bakerille, joka välitti ne edelleen Scottille. Tämä ei kuitenkaan auttanut, vaan Konfederaation joukot murskasivat Scottin ja tämän ura armeijan johdossa oli ohi. Tämän jälkeen Baker siirtyi johtamaan National Detective Police -nimellä tunnettua, Sotaministeriön alaista organisaatiota. Bakerilla oli noin 30 alaista ja hän onnistui heidän avullaan nappaamaan lukuisia vakoojia ja Konfederaation kannattajia, mukaan lukien Belle Boydin. Boydista tuli yksi Konfederaation merkittävimmistä vakoojista hänen toimitettuaan elintärkeää tietoa kenraalimajuri Thomas Jacksonille. Boydin vangitsi myöhemmin Baker, ja hän kärsi lyhyen vankeustuomion. Vapautumisensa jälkeen Boyd karkotettiin etelään, josta hän purjehti Englantiin kahdeksi vuodeksi, ja kirjoitti siellä ollessaan muistelmansa.
Baltimore Orioles
Baltimore Orioles -nimi otettiin käyttöön vuonna 1954, jota ennen joukkue oli toiminut nimillä St. Louis Browns (1902–1953) ja Milwaukee Brewers (1901). Nykyinen kotistadion Oriole Park at Camden Yards avattiin vuonna 1992.
Baltimore Oriolesin nykyinen nimi tulee lintulaji baltimorenoriolista. Joukkueen omistaja on Peter Angelos ja päävalmentaja Dave Trembley.
Historia
Nykyisen Oriolesin juuret voidaan jäljittää aina Western Leaguessa - myöhemmin American League - vuodesta 1894 pelanneeseen Milwaukee Brewers -joukkueeseen, joka vuonna 1902 muutti St. Louisiin ja otti nimekseen St. Louis Browns. Puolen vuosisadan ajan St. Louisissa toimi kaksi Major League -joukkuetta, Browns ja Cardinals (sekin aiemmalta nimeltään Browns). Lopulta tämä pakotti joukkueen pääomistajan Bill Veeckin harkitsemaan joukkueen siirtoa muualle. Juuri ennen toista maailmansotaa Browns oli lähellä muuttoa Los Angelesiin lähes kaksi vuosikymmentä ennen kuin iso liiga lopulta saapui Kaliforniaan. Sodan aikana Browns voitti sen ainoan St. Louisin aikaisen American Leaguen tittelinsä 1944, mutta hävisi World Seriesissä juuri paikalliskilpailija Cardinalsille. Tuohon aikaan Brownsin lisäksi vain Brooklyn Dodgers ja Philadelphia Phillies eivät koskaan olleet voittaneet World Seriesiä.
Kauden 1953 jälkeen Veeck myi määräysvaltansa Clarence Milesille ja American Leaguen omistajat hyväksyivät joukkueen siirtämisen Baltimoreen, jossa se välittömästi otti nimekseen Orioles, jolla on pitkä ja vaiheikas historia kaupungissa.
Perovskiitti
Perovskiitti on mineraali, joka koostuu kalsiumtitanaatista. Perovskiitti-nimitystä käytetään myös mineraaliryhmästä, johon kuuluvien mineraalien yhteispiirre on samanlainen perovskiitti-kiderakenne.
Martti Korkia-Aho
Martti Einar Korkia-Aho (12. syyskuuta 1930 Alajärvi – 19. tammikuuta 2012 Kokkola) oli suomalainen Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja 1987–1991. Eduskunnassa Korkia-aho oli Toisen lakivaliokunnan, Suuren valiokunnan ja Eduskunnan palkkavaltuuskunnan jäsen sekä Liikennevaliokunnan varajäsen. Korkia-aho on tehnyt pitkän itsenäisen yrittäjän uran Kokkolassa vuodesta 1966 alkaen.
Perovskiitti
Mineraalin löysi 1839 Uralvuoristosta Gustav Rose. Hän nimesi perovskiitin venäläisen mineralogin Lev Perovskin (1792–1856) mukaan.
Perovskiittikennot nähdään uutena lupaavana materiaalina tulevaisuuden aurinkokennoissa. Perovskiiteillä on ferrosähköisiä ominaisuuksia.
Dolby Theatre
thumb|Dolby Theatren julkisivu ja sisäänkäynti helmikuussa 2015. Dolby Theatre, aiemmalta nimeltään Kodak Theatre, on Hollywood Boulevardin varrella Hollywoodissa sijaitseva teatteri, joka avattiin 9. marraskuuta 2001. Se toimii vuosittain Oscar-palkintojen jakotilaisuuden eli Oscar-gaalan pitopaikkana. Teatterissa on järjetty myös American Idol -kilpailun alkupään tuotantokausien finaaleja.
Vuonna 2012 teatterin nimi vaihtui Kodakista Dolbyksi nimeämisoikeuden alun perin ostaneen Eastman Kodakin jouduttua konkurssin partaalle. Dolby Laboratories hankki nimeämisoikeuden 20 vuodeksi. Samalla tehtiin yhtä pitkä sopimus myös Oscar-gaalan jatkumisesta teatterissa.
Aiheesta muualla
34.10278°N, -118.34028°W
Liimanarina
Liimanarina on suomalainen folk-punk-yhtye. Yhtyeen nimi oli alun perin Yhteiskunnallisesti puhtaat munat, mutta joku sanoi ettei nimi menisi läpi Amerikassa, jonka markkinoilla Liimanarina pääosin perustettiin. Tämän vuoksi nimi muutettiin pian muotoon Nikki Sixx ja liimaustyöt. Kun Tarja Anarkia huomautti, että oli jo olemassa bändi nimeltä Nikki Sixx nimi muutettiin Liimanarinaksi.
Murhalammit
Murhalammit on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Nuuskapuron valuma-alueeseen (35.664) se kuuluu.
Zhuangzi
Zhuangzi (庄子 pinyin: Zhuāngzǐ; Wade-Giles: Chuang Tzŭ, muita muotoja Chuangtse, Chuang Zi, Chuangzi yms.) eli suomeksi mestari Zhuang oli taolainen filosofi. Hän kirjansa tunnetaan hänen omalla nimellään Zhuangzi. Hän eli 300-luvulla eaa.
Zhuangzi syntyi Mengin kaupungissa (蒙城 Méng-chéng), Songin kuningaskunnassa, joka on nykyisessä Henanissa. Hänen perhenimensä oli Zhuang ja ristimänimensä Zhou (周 Zhōu). Hänet tunnetaan myös nimillä Ménglì (蒙吏 Mengin virkamies), Méng Zhuāng (蒙莊 Zhuang Mengistä) ja Méngsǒu (蒙叟 Mengin vanhus).
On luultavaa, että Zhuangzi ei kirjoittanut kokonaan nimiinsä pantua kirjaa, vaan ehkä ainoastaan luvut 1–7 ja muutamia muita kohtia. Tähän viittaa näiden tekstiosuuksien osoittama huomattavan säkenöivä äly, loistava huumori ja vahva persoonallisuus. Kirjan ainoassa säilyneessä laitoksessa, jonka toimitti Guo Xiang n. vuonna 300 jaa., on 33 lukua. Muissa laitoksissa on kiinalaisen historiankirjoituksen mukaan ollut jopa 52 lukua.
Zhuangzi kehitteli daon ajatusta edelleen Daodejingin pohjalta. Hänen pääfilosofiansa oli, että elämämme on rajallista, mutta tieto on rajatonta. Kirjassaan hän esittää, että kaikella on aina kaksi eri puolta.
Zhuangzin ystäviin lukeutui Hui Shi (Wade-Giles: Hui Shih) eli Huizi (Wade-Giles Hui Tzu), mestari Hui, jonka kanssa hän mielellään väitteli. Tällaista väittelyä kuvaa eräs Zhuangzin katkelma nimeltä ”Kalan onni” (魚之樂 yúzhīlè).
Zhuangzi ja Huizi olivat kävelyllä Hao-joen rantavallilla, kun Zhuangzi sanoi: ”Näetkö miten kalat tulevat pinnalle ja uivat ympäriinsä miten mielivät. Tuosta kalat todella pitävät.” Huizi vastasi: ”Ethän sinä ole kala, mistä sinä tiedät mistä kalat pitävät?”. Zhuangzi sanoi: ”Ethän sinä ole minä, joten mistä voit tietää, etten minä tiedä mistä kalat pitävät?” Huizi sanoi: ”Minä en ole sinä, joten en tietenkään tiedä mitä sinä tiedät. Sinä et kuitenkaan ole kala ja se todistaa, ettet sinä tiedä mistä kalat todella pitävät.” Zhuangzi sanoi: ”Ah, mutta ellei sinulla ole mitään sitä vastaan, niin palataanpa sinun alkuperäiseen kysymykseesi. Kysyit, mistä minä voin tietää mistä kalat todella pitävät. Niinpä sinä tiesit minun tietävän sen jo esittäessäsi kysymyksen. Ja minä tiedän sen tästä Hao-joen rannalta.”
"Kerran Zhuangzi näki unta, että oli perhonen, joka lepatteli ympäriinsä onnellisena tehden, mitä huvitti. Hän ei tiennyt olevansa Zhuangzi. Äkkiä hän heräsi ja siinä hän oli, oikeasti ja epäilemättä Zhuangzi.  Hän ei kuitenkaan tiennyt, oliko hän Zhuangzi, joka oli uneksinut olevansa perhonen vai perhonen, joka uneksi olevansa Zhuangzi. Zhuangzin ja perhosen välillä täytyy olla joku ero!  Tätä kutsutaan asioiden muutokseksi."
Zhuangzin filosofia vaikutti suuresti kiinalaisen buddhalaisuuden, erityisesti chanin (tunnetaan japanilaisella nimellä zen) kehitykseen.
HockeyAllsvenskan
HockeyAllsvenskan on Ruotsin jääkiekon toiseksi korkein sarjataso. Allsvenskanin mestari nousee SHL:ään Runkosarjan kaksi viimeistä joutuu putoamiskarsintaan.
Allsvenskanin joukkueet 2023–2024
thumb|right|Meneillään ottelu Mora IK - Leksand.
Vuoden huonekalusuunnittelija
Vuoden huonekalusuunnittelija, vuosina 1982–2002 Vuoden kalustesuunnittelija, oli Sisustusarkkitehdit SIO -järjestön jakama palkinto ansioituneelle suomalaiselle huonekalujen muotoilijalle. Palkinto oli vuoteen 2014 saakka yksi kuudesta eri alojen muotoilijapalkinnosta; muut olivat Vuoden taidekäsityöläinen, Vuoden tekstiilitaiteilija, Vuoden muotitaiteilija, Vuoden teollinen muotoilija ja Vuoden graafikko. Vuodesta 2015 Ornamo on jakanut Ornamo-palkintoa, joka nostaa vuosittain esille kolme ajankohtaista ja ansioitunutta muotoilun eri osa-alueiden vaikuttajaa, joista yksi palkitaan.
Palkinto on usein annettu tietyn huonekalun tai kalustesarjan perusteella, joten siitä on käytetty myös epävirallisia nimityksiä ”Vuoden huonekalu -palkinto” tai ”SIO:n huonekalupalkinto”.
Vuoden kalustesuunnittelija
Lähde: SIO
Punkalaidun
pienoiskuva|Punkalaitumen kunnantalo loppukesällä 2006. Punkalaidun (epäv. ) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Punkalaitumen naapurikunnat ovat Huittinen, Humppila, Loimaa, Urjala ja Sastamala. Aikaisempia rajanaapureita ovat olleet Keikyä, Kiikka (yhdistyneinä vuodesta 1981 Äetsä), Alastaro, Metsämaa ja Tyrvää (vuodesta 1973 Vammala).
Punkalaitumen vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se on vahvistettu vuonna 1961.
Yleistä
Punkalaidun siirtyi Satakunnan maakunnasta Pirkanmaahan vuoden 2005 alussa. Punkalaitumelta kotoisin olevat ylioppilaat Helsingin yliopisto ssa liittyvät edelleen Satakuntalaiseen Osakuntaan.
The Masterplan
The Masterplan on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kokoelmalevy, joka on koottu yhtyeen singlejen B-puolista kolmelta ensimmäiseltä albumilta. Albumi julkaistiin 3. marraskuuta 1998 ja se ylsi Britannian albumilistalla toiselle sijalle ja Yhdysvalloissa sijalle 51. Kappale ”Acquiesce” julkaistiin singlenä huhtikuussa 1998.