cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laozi
Daodejing
Wu wei, kirjaimellisesti ”toimimattomuus”, on Daodejingin keskeinen käsite. Wu wei on käsitteenä erittäin monimutkainen ja sanoilla on useita eri merkityksiä, jopa suomenkielisessä käännöksessä; se voi tarkoittaa ”ei-tekemistä”, ”ei-pakottamista”, ”ei-näyttelemistä”, ”tyhjyyden luomista”, ”spontaania toimimista” ja ”hetkessä virtaamista”.
Käsitettä käytetään selittämään ziran eli harmonia Daon kanssa. Siihen kuuluvat ajatukset, että erot arvoissa ovat ideologisia ja että kaikentyyppinen kunnianhimo on peräisin samasta lähteestä. Laozi käytti termiä laveasti ja nimesi keskeisiksi hyveikseen yksinkertaisuuden ja nöyryyden verraten niitä usein itsekkäisiin toimiin. Poliittisella tasolla se tarkoittaa sodan, ankarien lakien ja korkeiden verojen kaltaisten olosuhteiden välttämistä. Jotkut taolaiset näkevät yhteyden wu wein ja esoteeristen käytäntöjen välillä, joihin kuuluu Zhuangzin kuvaama ”istuminen unohduksessa” (mielen tyhjentäminen ruumiintietoisuudesta ja ajatuksista).
Esoteerisen taolaisuuden harjoittajien mukaan kirjassa on erityisiä qigong-mietiskelyyn liittyviä neuvoja taolaisille mestareille ja siinä on selitetty verhottuna tapa palata alkuperäiseen olemassaolon tilaan. Tämä tulkinta tukee näkemystä, jonka mukaan taolaisuus on kuolemattomuuden tavoittelua käsittelevä uskonto.
Taolaisuus
Laozin katsotaan perinteisesti perustaneen taolaisuuden, joka on kiinteässä yhteydessä Daodejingin ja ”alkutilan” (tai ”alkuperäiseen”) taolaisuuteen. Kansantaolaisuudessa (”uskonnollisessa taolaisuudessa”) Jadekeisaria pidetään tyypillisesti virallisena pääjumalana. Älymystön (”eliitin”) taolaiset, kuten Taivaalliset mestarit, nostavat yleensä Laozin (Laojun, ’Herra Lao’) ja kolme puhdasta jumaltensa pantheonin kärkeen.
Laozin tarina on saanut vahvoja uskonnollisia pohjavireitä Han-dynastian ajalta lähtien. Kun taolaisuus vakiintui, Laozia alettiin pitää jumalana. Usko jumalallisen Laozin paljastamaan Daoon johti Taivaallisten mestareiden, ensimmäisen järjestäytyneen taolaisen lahkon, perustamiseen. Myöhemmässä kypsyneessä taolaisessa perinteessä Laozi alettiin nähdä Daon henkilöitymänä. Hänen sanotaan käyneen läpi lukuisia ”muodonmuutoksia” tai ottaneen erilaisia valeasuja eri inkarnaatioissa historian aikana ohjatakseen muita tielleen. Uskonnollisessa taolaisuudessa katsotaan usein, ettei ”vanha mestari” kadonnut Daodejingin kirjoittamisen jälkeen vaan matkusti Intiaan paljastamaan Daon.
Yinxi
pienois|Laozia esittävä veistos. Laozin suhteesta Yinxi-nimiseen läntisen portin vartijaan on säilynyt lukuisia legendoja. Daodejingin synnystä kertovan tarinan mukaan juuri Yinxi pyysi Laozia kirjoittamaan viisautensa muistiin. Kertomus siitä, miten Laozi antoi Daodejingin Yinxille, on osa laajempaa teemaa, jossa jumalallinen Laozi luovuttaa kärsivälle ihmiskunnalle sen pelastavan totuuden. Laozin ja Yinxin ympärille kehittyi kansantarinoita, joissa kerrotaan ihanteellisesta suhteesta taolaisen mestarin ja hänen oppilaansa välillä.
600-luvulla kirjoitetussa teoksessa Sandong zhunang (”kolmen luolan helmipussi”) kerrotaan eräs versio heidän välisestä suhteestaan. Laozi teeskenteli olevansa maanviljelijä saapuessaan länsiportille, mutta Yinxi tunnisti hänet ja pyysi opetusta suurelta mestarilta. Laozille ei riittänyt se, että vahti oli tunnistanut hänet, vaan hän vaati selitystä. Yinxi kertoi syvästä halustaan löytää Dao ja selitti, miten hänen pitkät opintonsa astrologiassa olivat auttaneet häntä tunnistamaan Laozin. Laozi hyväksyi Yinxin oppilaakseen. Tapausta on pidetty esimerkillisenä vuorovaikutuksena taolaisen mestarin ja oppilaan välillä; etsijän tulee käydä läpi sopiva testi, ennen kuin hänet hyväksytään. Tulevan oppilaan odotetaan todistavan päättäväisyytensä ja kykynsä, ilmaisevan toiveensa selkeästi ja osoittavan, että hän on edistynyt Daon ymmärtämisessä itsenäisesti.
Sandong zhunang jatkaa kertomustaan oppilaan matkasta. Yinxi vihittiin mestariksi, kun Laozi välitti hänelle Daodejingin muiden tekstien ja ohjeiden muassa, aivan kuten taolaiset oppilaat saavat erilaisia metodeja, opetuksia ja kirjoituksia vihkimyksessään. Vihkimys oli vain alustava, ja Yinxi tarvitsi vielä aikaa täydellistääkseen uskoaan, joten Laozi antoi hänelle kolme vuotta aikaa Daon ymmärtämisen hiomista varten. Yinxi aloitti täysimittaisen, uskonnollisen elämän. Ajan kuluttua loppuun Yinxi osoitti jälleen päättäväisyyttä ja täydellistä luottamusta ja lähetti markkinoille sopimuksen mukaan merkiksi mustan lampaan. Lopulta hän tapasi taas Laozin, joka ilmoitti, että Yinxin kuolematon nimi oli luetteloitu taivaisiin, ja kutsui taivaallisen kulkueen vaatettamaan Yinxin kuolemattomien pukuun. Tarina jatkuu kertomuksella siitä, miten Laozi antoi Yinxille useita arvonimiä ja vei hänet matkalle maailmankaikkeuden läpi, jopa yhdeksään taivaaseen. Ihmeellisen matkan jälkeen kaksi viisasta lähtivät barbaarien läntisille maille. Koulutuskausi, uudelleenkohtaaminen ja matkustus kuvaavat korkeimman uskonnollisen aseman, ”kolmen luolan opettajan”, saavuttamista keskiaikaisessa taolaisuudessa. Tässäkin legendassa Laozi on täydellinen taolainen mestari ja Yinxi ihanteellinen taolainen oppilas. Laozi esitetään Daon henkilöitymänä, joka luovuttaa opetuksensa ihmiskunnan käyttöön sen pelastamiseksi. Yinxi seuraa valmistautumisen, kokeen, koulutuksen ja saavutuksen muodollista ketjua.
Vaikutus
pienois|Taolainen pyhäkkö [[Wudangissa.]] Potentiaaliset virkamiehet tukeutuivat koko kiinan historian ajan ei-kungfutselaisten viisaiden, erityisesti Laozin ja Zhuangzin, auktoriteettiin kieltäytyessään minkä tahansa hallitsijan palvelemisesta. Zhuangzilla, Laozin tunnetuimmalla seuraajalla, oli suuri vaikutus kiinalaiseen älymystöön ja Kiinan kulttuuriin yleensä. Zhuangzi on ollut erakkoelämän, luostarielämän muunnelman, keskeinen auktoriteetti. Siinä elämän sosiaalinen puoli uhrataan uskonnollisuuden hyväksi. Zhuangzi piti erakkoutta korkeimpana ihanteena, kunhan se vain ymmärrettiin oikein.
Tutkijat, kuten Aat Vervoom, ovat otaksuneet, että Zhuangzi kannatti yhteiskuntaan sulautunutta erakkoelämää. Tämän näkökulman mukaan eristäytyminen erakoksi tarkoittaa anonyymia piiloutumista yhteiskuntaan. Zhuangzin erakolle tuntemattomuus ja vapaa ajelehtiminen ovat mielentila. Tämä tapa lukea Zhuangzin ajatuksia perustuu hänen itsensä mukaan nimetyn Zhuangzi-teoksen ”sisäisiin kappaleisiin”.
James Bellamyn kaltaiset tutkijat ovat sitä mieltä, että näkökulma saattaa olla oikea, ja sitä on tulkittu samoin tavoin Kiinan historian eri aikoina. Zhuangzin ”ulkoisilla kappaleilla” on historiallisesti ollut kuitenkin keskeinen rooli eristäytymisen kannattamisessa. Vaikka jotkut tutkijat pitävät Laozia Han-dynastian erakkokulttuurin keskeisenä hahmona, historialliset tekstit eivät vaikuta tukevan tätä näkökulmaa.
Politiikantutkijat, joihin Laozi on vaikuttanut, ovat kannattaneet nöyrää johtamistapaa ja hillittyä suhtautumista valtion voimankäyttöön, joko eettisistä ja pasifistisista syistä tai taktisista syistä. Toisessa kontekstissa useat autoritarismia vastustavat liikkeet ovat omaksuneet Laozin heikkojen voimaa käsitteleviä opetuksia.
Taloustieteilijä Murray N. Rothbard ehdottaa, että Laozi oli ensimmäinen libertaari, ja vertaa Laozin ajatuksia hallinnosta F. A. Hayekin spontaania järjestystä käsittelevään teoriaan. Samoin tavoin Cato-instituutin David Boaz on ottanut kappaleita Daodejingistä vuoden 1997 teokseensa The Libertarian Reader. Filosofi Roderick Long on kuitenkin väittänyt, että libertaariset teemat taolaisessa ajattelussa onkin itse asiassa lainattu varhaisemmilta kungfutselaisilta kirjoittajilta.
Hartolan vaakuna
thumb|150px|Hartolan vaakuna Hartolan vaakuna on Hartolan kunnan tunnus. Vaakunan aiheen kruunu viittaa pitäjän vanhaan nimeen Kustaa Aadolfin pitäjä Kustaa IV Aadolfin mukaan ja sen soihdut paikkakunnan kulttuurillisia perinteitä.
Siniset sävelet
Siniset sävelet on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Havakan vuonna 1994 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.
Virginiantammi
Lajista tunnistetaan kolme muunnosta, Quercus virginiana var. virginiana, Quercus virginiana var. fusiformis ja Quercus virginiana var. geminata, joiden eroavaisuudet ovat lehtien koossa, terhojen kehdon muodossa ja kasvuympäristössä. Muunnoksia pidetään joskus myös erillisinä lajeina.
Kuvaus
thumb|left|Puun lehtiä.
Virginiantammi on puu tai suuri pensas. Se kasvaa keskimäärin noin 15-metriseksi ja suurimmillaan noin 35 metriä korkeaksi. Runko kasvaa tavallisesti noin 90–120 senttimetriä leveäksi rinnankorkeusläpimitaltaan, mutta saattaa kasvaa noin kaksimetriseksikin. Latvus saattaa kasvaa jopa 46 metriä leveäksi, ja puu on usein latvukseltaan leveämpi kuin korkea. Puu voi muodostaa laajoja pensasmaisia juurakon avulla leviäviä kasvustoja. Itäessään siemenestä puu muodostaa maanalaisen alkeisvarren, joka saattaa olla mehevä ja mukulamainen.
Anne Stenros
Anne Stenros (s. 1954) on suomalainen arkkitehti, professori ja Koneen muotoilujohtaja.
Virginiantammi
Kuvaus
Puun kaarna on tummanruskeaa ja halkeilee pieniksi levyiksi. Nuoret versot ovat kellertäviä tai harmaita ja hienokarvaisia tai tähtikarvaisia. Silmut ovat tummanruskeita tai punertavia ja muodoltaan puikeita tai lähes pyöreitä.
Anne Stenros
Stenros on kotoisin Espoon Tapiolasta. Hänen vanhempansa ovat huonekalutehdas Muuramen omistajat, sisustusarkkitehti, professori Pirkko Stenros ja arkkitehti, professori emeritus Helmer Stenros. Anne Stenros opiskeli arkkitehtuuria muun muassa Reima Pietilän johdolla Oulun yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Helsingin teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1992.
Virginiantammi
Kuvaus
Lehdet ovat vastapuikeita, kiila-, tylppä- tai herttatyvisiä ja tylppä- tai suippokärkisiä. Lehtilapa on yleensä 3,5–9 senttimetriä pitkä ja 2–4 senttimetriä leveä. Lehdet ovat ehytlaitaisia tai epäsäännöllisen sahalaitaisia, usein reunoiltaan taakierteisiä. Ne ovat sulkasuonisia, ja niissä on 6–9 suoniparia. Lehdet ovat alapinnaltaan vahapintaisia ja tähtikarvaisia. Yläpinnaltaan ne ovat kiiltäviä, tummanvihreitä ja kaljuja tai harvan tähtikarvaisia. Lehtiruoti on tavallisesti 1–10 millimetriä pitkä. Laji on ainavihanta tai puoliainavihanta, ja yksittäiset lehdet säilyvät puussa noin vuoden. Ne putoavat pois uusien lehtien puhjetessa keväällä tai hieman aikaisemmin.
thumb|left|Pähkinät eli terhot kasvavat yksittäin tai pienissä ryhmissä versojen kärjissä.
Anne Stenros
Stenros asuu Helsingin Kulosaaressa. Hän on saanut Helsingin kaupungin myöntämän Helsinki-mitalin. Stenros on EU:n tulevaisuuden innovaatiopolitiikan bisnespaneelin jäsen sekä Tampereen teknillisen yliopiston säätiön hallituksen jäsen.
Virginiantammi
Kuvaus
Virginiantammi on yksikotinen. Pienet hedekukat ja emikukat kasvavat erillisissä kukinnoissa samassa puuyksilössä. Kukinta tapahtuu lopputalvella tai alkukeväästä.
Hedelmä on maljamaisen kehdon ympäröimä pähkinä eli tammenterho. Terhot kasvavat yksittäin tai 2–3 terhon ryhmissä. Maljamainen kehto on 8–15 millimetriä pitkä, 8–15 millimetriä leveä ja vaaleanharmahtavien suomujen peittämä. Pähkinä on 15–20 millimetriä pitkä ja 8–15 mm leveä. Pähkinät ovat tummanruskeita tai mustia. Ne kypsyvät syyskuussa ja varisevat tavallisesti ennen joulukuuta. Useat eläimet käyttävät puun pähkinöitä ravinnokseen ja samalla levittävät siemeniä.
Levinneisyys
Virginiantammi kasvaa luontaisena Yhdysvaltain etelä- ja itäosissa merenpinnantasosta 200 metrin korkeuteen. Se on yksi Yhdysvaltain kaakkoisosien rannikkoalueiden yleisimmistä puulajeista. Sitä esiintyy Alabaman, Etelä-Carolinan, Floridan, Georgian, Louisianan, Mississippin, Pohjois-Carolinan, Texasin ja Virginian alueilla. Eristyneitä kantoja kasvaa lisäksi Oklahoman osavaltiossa sekä Meksikon pohjoisosien vuoristoissa.
Elinympäristö
Virginiantammi on hyvin altis tulelle. Pienetkin palot vahingoittavat herkästi varsinkin nuorten puiden ohutta kaarnaa, jolloin puut altistuvat hyönteisille ja sienille. Laji on myös altis useille sienitaudeille. Puun oksilla kasvaa usein päällyskasvina naavatillandsiaa (Tillandsia usneoides) sekä Phoradendron-suvun loiskasveja.
Käyttö
Virginiantammen puuaines on raskasta ja kestävää. Sitä on historiallisesti käytetty laajalti rakennusaineena, erityisesti laivojen rakentamisessa. Nykyisin puuta kuitenkin käytetään suhteellisen vähän.
Lajia käytetään nykyisin laajalti koristepuuna. Historiallisesti puun pähkinöistä on puristettu öljyä ja taimien maanalaisia alkeisvarsia on käytetty ravinnoksi perunan tavoin. Puuta on myös historiallisesti käytetty lääkekasvina, varsinkin punataudin parantamiseen.
Cinemadrome
Cinemadrome on tamperelainen elokuvatapahtuma, joka järjestetään kolmesta viiteen kertaan vuodessa Arthouse Cinema Niagarassa. Cinemadrome keskittyy esittämään kauhu-, toiminta-, scifi-, roska-, sekä kulttielokuvia. Elokuvia esitetään pääasiassa viikonloppuisin halki yön, yleensä yhdeksästä illalla aamu kolmeen asti.
Cinemadrome järjestettiin ensimmäisen kerran lauantaina 20. marraskuuta 2010. Cinemadromea järjestää Pirkanmaan elokuvakeskus ry ja Trash Video. Tapahtuman organisaattoreina toimivat Tomi Peuhkurinen ja Ville Lähde.
Tapahtumasta riippuen yhteistyökumppanina toimii Night Visions, IIK!! ja Cinemare joko yhdessä tai erikseen.
Kukonkannukset
Kukonkannukset (Consolida) on leinikkikasveihin kuuluva yksivuotisten ruohovartisten kasvien suku. Ne muistuttavat ulkonäöltään paljon lähisukulaisiaan ritarinkannuksia (Delphinium). Sukuun kuuluu noin 40 lajia, jotka kukkivat näyttävästi sinisin, vaaleanpunaisin tai valkoisin kukin.
Ei voi palata eiliseen
Ei voi palata eiliseen on pop-punkyhtye Maakuntaradion kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Airiston punk-levyt. Albumi on ensimmäinen kosketinsoittaja Jamin kanssa äänitetty albumi.
Detroit Falcons
Detroit Falcons voi tarkoittaa seuraavia joukkueita:
Gruenin vaihdos
Gruenin vaihdoksella kuvataan tapahtumaa, jossa asiakas muuttuu tietoisesti yhtä tavaraa etsivästä impulsiiviseksi heräteostoksia tekeväksi ostajaksi. Gruenin vaihdoksessa hämäännys on keskeinen tekijä. Asiakas on saatava menettämään järkensä, niin että hänestä tulee vastaanottavainen mainonnalle ja houkutuksille. Esimerkiksi uutta vahvistinta ostamaan mennyt asiakas palaa kaupasta kotiteatterisarjan, tv:n ja dvd-soittimen kanssa. Amerikkalainen mediakriitikko Douglas Rushkoff on havainnut, että nykyajan kapitalistisessa yhteiskunnassa on yhä enemmän kyse tällaisten Gruenin vaihdosten aikaansaamisesta.
Gruenin vaihdos on saanut nimensä itävaltalaiselta arkkitehdilta Victor Gruen, joka piirsi 1950-luvun puolivälissä ensimmäisen kauppagallerian.
Tammivyömittari
Tammivyömittari (Cyclophora punctaria) on punaruskea, pääasiassa tammimetsissä elävä mittariperhoslaji. Suomessa se on levinneisyydeltään eteläinen.
Sähköviesti
Sähköviesti, vuoteen 1945 Kodin sähkö, oli vuonna 1939 perustettu Suomen Sähkölaitosyhdistyksen asiakaslehti. Päätoimittajana oli vuodesta 1983 Krister Lönngren. Rinnakkaislehtenä ilmestyi ruotsinkielinen Elbladet.
Tammivyömittari
Levinneisyys ja lentoaika
Tammivyömittarin levinneisyys ulottuu Portugalista ja Irlannista Kaukasukselle ja Pohjois-Iraniin. Suomessa se on eteläinen laji, jota tavataan Ahvenanmaalla, lounassaaristossa sekä suunnilleen Turku-Imatra-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuulta elokuuhun. Suomessa toisen sukupolven yksilöt ovat kuitenkin harvinaisia.
Sähköviesti
Lehti muuttui myöhemmin ammattijulkaisuksi Rakentajan sähköviesti ja jatkuu osittain nimellä Wirtaska. Sen julkaisijat ovat vaihdelleet, ja nykyisin sitä julkaisee Energiateollisuus ja tekee Adato.
Tammivyömittari
Elinympäristö ja elintavat
Tammivyömittari viihtyy metsissä ja puistoissa, erityisesti, jos niissä kasvaa tammea. Perhosia tavataan elinpaikoiltaan yleensä yksitellen, mutta silloin tällöin lukumäärät voivat olla kohtalaisen suuriakin. Perhosyksilöt lepäävät päivisin siivet levällään puiden lehdillä tai rungoilla. Lento alkaa illan hämärtyessä ja perhoset tulevat valolle, joskus myös syötille. Kotelo talvehtii.
Sähköviesti
Ainakin Kuopion Energia julkaisee Sähköviesti-nimistä verkkosivustoa ja paikallista aineistoa julkaisevaa Sähköviesti-lehden versiota.
Tammivyömittari
Ravintokasvi
Toukka elää pääasiassa tammilla (Quercus), mutta niitä on tavattu myös lehmuksilta (Tilia) ja koivuilta (Betula).
Mäyräkoira
Mäyräkoira on lyhytjalkainen ja pitkäselkäinen koirarotu. Saksasta peräisin oleva rotu on alun perin jalostettu mäyräjahtiin. Mäyräkoirat muodostavat oman FCI-roturyhmän nro 4. Mäyräkoiran lyhytjalkaisuus johtuu periytyvästä mutaatiosta, joka estää luiden kasvun sikiövaiheessa täyteen pituuteen.
Mäyräkoirat jaetaan rinnanympäryytensä perusteella kolmeen luokkaan: normaalikokoisiin, kääpiö- ja kaniinimäyräkoiriin. Rodulla on myös kolme karvamuunnosta: lyhyt-, karkea- ja pitkäkarvainen.
Vuoden 2022 kymmenenneksi eniten rekisteröity rotu Suomessa oli karkeakarvainen normaalikokoinen mäyräkoira, mutta jos kaikki karva- ja kokomuunnokset laskettaisiin tilastossa yhteen, olisi mäyräkoira toiseksi eniten rekisteröity rotu. Kyseisen muunnoksen jälkeen toiseksi eniten rekisteröity oli lyhytkarvainen normaalikokoinen, kolmanneksi eniten lyhytkarvainen kääpiömäyräkoira ja neljänneksi eniten pitkäkarvainen kääpiömäyräkoira. Viidenneksi eniten rekisteröitiin karkeakarvaisia kääpiömäyräkoiria ja kuudenneksi eniten pitkäkarvaisia normaalikokoisia mäyräkoiria. Yksikään kaniinimäyräkoiran karvamuunnoksista ei yltänyt sadan suosituimman rodun listalle.
Mäyräkoiran tyypillisiä värejä ovat ruskea, musta, riista ja punainen erivärisin merkein. Rodun yleinen sairaus on niin sanottu mäyräkoirahalvaus. Mäyräkoiria käytetään sekä metsästykseen että seurakoiraksi, ja se sopiikin hyvin perhekoiraksi. Metsästyksessä ne soveltuvat mataluutensa vuoksi hyvin luolametsästykseen, jossa tyypillisiä saaliseläimiä ovat mäyrä, supikoira ja kettu. Sitä voidaan käyttää myös ajokoirana.
Ulkonäkö
Mäyräkoiralle ominaista on sen jalkojen lyhyys. Tämä johtuu mutaatiosta, jonka takia mäyräkoirien pitkien putkiluiden kasvu pysähtyy sikiökaudella. Mäyräkoira on pitkänomainen, lihaksikas, ryhdikäs ja ylväs. Vaikka mäyräkoiran raajat ovat lyhyet, se on hyvin liikkuva ja ketterä. Mäyräkoiran pää on pitkänomainen, hieman kirsua kohden kapeneva. Kulmakaaret ovat erottuvat. Kuono-osa on pitkä. Mäyräkoiralla on 42 hammasta, joista kulmahampaat ovat voimakkaat ja lomittain. Silmät ovat soikeat ja melko kaukana toisistaan. Silmien väri on tummanpunaruskeasta mustanruskeaan. Korvat ovat riippuvat ja kärjestä hieman pyöreät. Korvien kärjet ovat poskenmyötäiset. Mäyräkoiran maavara on noin kolmannes säkäkorkeudesta. Säkäkorkeuden suhde ruumiin pituuteen on 1:1,7–1,8. Rintakehä erottuu selkeästi. Raajat ovat suorat ja lihaksikkaat. Nahka on tiiviisti kehonmyötäinen.
Mäyräkoirat jaetaan kolmeen ryhmään sekä karvalaadun että koon perusteella. Karvalaadut ovat karkea-, pitkä- ja lyhytkarvainen. Lyhytkarvaista kutsutaan joskus myös sileäkarvaiseksi. Koon perusteella mäyräkoirat jaetaan normaalikokoisiin, joiden rinnanympärys on yli 35 cm, kääpiomäyräkoiriin (30–35 cm) ja kaniinimäyräkoiriin (alle 30 cm). Normaalikokoiset mäyräkoirat painavat noin yhdeksän kilogrammaa. Rinnanympärys pitää mitata ennen 15 kuukauden ikää. Britanniassa ja Yhdysvalloissa mäyräkoirat jaetaan koon perusteella kahteen ryhmään massan mukaan: normaalikokoinen painaa 9–12 kg ja pienoismäyräkoira 4,5–5 kg.
Lyhytkarvaisen mäyräkoiran peitinkarva on lyhyttä, tiheää, tiivistä ja kovaa. Kehossa ei ole karvattomia kohtia: myös häntä on kauttaaltaan karvan peittämä. Lyhytkarvaisilla mäyräkoirilla on kolme väriluokkaa:
Karkeakarvaisen mäyräkoiran karva on rungonmyötäinen ja sen alla on aluskarva. Koiralla on selkeä parta ja tuuheat kulmakarvat. Väri on tavallisesti vaalea tai riistanvärinen. Lisäksi sallitaan kulonkeltainen ja lyhytkarvaisen mäyräkoiran värit. Karva ei saa olla pehmeää.
Pitkäkarvaisella mäyräkoiralla on sileä, kiiltävä, rungonmyötäinen karva. Päällyskarvan alla on aluskarvaa. Korvakarvat ylettyvät korvien yli. Karva on pidempää kaulassa ja rungon alapuolella. Karva ei saa olla samanpituista koko kehossa. Värit ovat samat kuin lyhytkarvaisilla mäyräkoirilla. Erityisesti Yhdysvalloissa mäyräkoirilla tavataan paljon erilaisia värimuunnoksia.
Suosituin muunnos Suomessa on karkeakarvainen normaalikokoinen mäyräkoira, joita on Suomessa rekisteröity vuoden 2020 alkuun mennessä 23 565 yksilöä. Vuonna 2019 karkeakarvainen normaalikokoinen mäyräkoira oli Suomen 10. suosituin rotu.
Mäyräkoiran vakavia virheitä ovat liian korkearaajainen tai maataviistävä rakenne, jotkin virheet hampaissa, herasilmät, teräväkärkiset, liian laskostuneet korvat, riippuva runko, notko- tai köyryselkä, lantio korkeammalla kuin säkä, pihtikinttuisuus, länkisäärisyys, heikosti kulmautuneet raajat, huono liikkuvuus tai väärään suuntaan osoittavat käpälät. Hylkääviä virheitä on muun muassa väärä purenta, usean hampaan puuttuminen, sisäänpainunut rintakehä, häntäviat, löysät lavat sekä eteenpäin taittuvat ranteet.
Luonne ja käyttäytyminen
Mäyräkoirat ovat keskimäärin ystävällisiä, leikkisiä ja tasapainoisia. Ne ovat itsepäisiä eivätkä luovu saavutetuista eduista. Ne ovat intohimoisia, kestäviä ja ketteriä metsästyskoiria. Metsästyskoirat eivät saa jäädä pelkäämään mahdollista epäonnistumista. Mäyräkoiran hajuaisti on hyvin kehittynyt.
Mäyräkoiran hylkääviä virheitä on muun muassa vihaisuus, liiallinen aggressiivisuus ja liiallinen arkuus. Se ei saa pelätä kovia ääniä. Mäyräkoira voi olla hyvin puolustava omistajaansa kohtaan. Mäyräkoira on sopivassa kodissa rauhallinen ja mukava perhekoira. Erityisesti pienoismäyräkoirat ovat monesti seurakoiria. Mäyräkoira on lapsiystävällinen rotu, joka vaatii paljon liikuntaa, mielellään metsäisessä maastossa. Mäyräkoira voi olla joskus tottelematon johtuen sen käyttötarkoituksesta toimia itsenäisesti luolissa.
Alkuperä
Lyhytraajaisia koiria on ollut jo 6 000 vuotta sitten muun muassa Perun, Meksikon ja Egyptin alueella. Näiden epäillään olevan vinttikoirien lyhytraajaisia muotoja. Hieman ajanlaskumme alun jälkeen nykyisen Etelä-Saksan ja Italian alueella esiintyi koiria, jotka muistuttivat paljon nykyisiä mäyräkoiria. Näiden epäillään syntyneen ajokoirien mutaatioista. Ajokoiria pidetäänkin mäyräkoirien esi-isinä.
Mäyräkoiria on käytetty ainakin 1500-luvulla maan alla tapahtuvassa metsästyksessä. 1600- ja 1700-luvuilla Keski-Saksassa jalostettiin ruskeakeltaisia ja mustapunaisia pitkäkarvaisia mäyräkoiria. Karkeakarvainen mäyräkoira jalostettiin 1800-luvulla risteyttämällä lyhytkarvainen mäyräkoira ja dandiedinmontinterrieri. Myös muita rotuja, kuten snautsereita ja muita terriereitä on käytetty karkeakarvaisten mäyräkoirien jalostuksessa. Tällöin myös syntyi karkeakarvaiselle mäyräkoiralle tyypillinen riistanväri. Karkeakarvaisten mäyräkoirien ongelma oli muun muassa jäykät ranteet ja raajojen niukat kulmat. 1900-luvun alussa karkeakarvaista mäyräkoiraa alettiin risteyttää takaisin lyhytkarvaiseen mäyräkoiraan, jotta anatomisia ongelmia saatiin vähennettyä. Lyhytkarvaisten tyypilliset virheet, kuten köyry selkä ja käyrät eturaajat, jalostettiin 1800- ja 1900-lukujen taitteessa pois. 1900-luvun alussa jalostettiin myös pitkäkarvaista mäyräkoiraa, jotta sen koko olisi saatu pienennyttyä: vielä 1900-luvun alussa 15 kilogrammaa painava yksilö oli tavallinen.
Suomeen ensimmäiset mäyräkoirat tulivat 1800-luvun lopussa. Koirat olivat lähinnä lyhytkarvaisia, mutta myös joitakin karkeakarvaisia yksilöitä tuotiin Suomeen. Mäyräkoiraharrastus kuitenkin laantui Suomessa, kunnes 1920-luvulla tuotiin Ruotsista koiria, jotka muodostavat vanhimmat kannat nykypäivän mäyräkoirillemme. Sotien jälkeen mäyräkoirakasvatus yleistyi Suomessa. Suomen Mäyräkoiraliitto perustettiin vuonna 1947. Pitkäkarvaisia pienoismäyräkoiria alettiin tuoda 1950-luvulla ja lyhyt- ja karkeakarvaisia pienoismäyräkoiria 1970-luvulla.
Käyttö
pienoiskuva|Mäyräkoira. Piirros vuodelta 1927. Mäyräkoira on kehitetty metsästämään sekä maan alla että päällä. Mäyräkoira on hyvin monipuolinen metsästyskoira. Lyhyiden raajojen ansiosta se menee helposti luoliin ja rakennusten alle. Sitä voidaan käyttää myös jäljestykseen, mutta sen jäljestys on hidasta ja toiminta-alue melko suppea. Mäyräkoira on kuitenkin hyvin lihaksikas, joten se jaksaa ajaa saalista useita tunteja. Tavallisia pienpetoja luolametsästyksessä ovat supikoira, mäyrä ja kettu. Sitä käytetään kauriiden ja jänisten sekä kaikkien haavoittuneiden riistaeläinten ajamisessa. Sitä voidaan käyttää myös karkottavana rotuna muun muassa villisikojen metsästyksessä.
Mäyräkoiraa voi käyttää myös koiranäyttelyissä ja erilaisissa kokeissa. Mäyräkoira soveltuu muun muassa tottelevaisuuskokeeseen ja agilityyn. Metsästystä varten mäyräkoiralle on paljon erilaisia kokeita. Esimerkkejä ovat luolakoirien taipumus- ja metsästyskoe, ajokokeet, jäljestämiskokeet.
Terveys
Mäyräkoiralle jalostettu ruston kasvuhäiriö eli matalajalkaisuus altistaa sen selkärangan välilevytyrälle eli mäyräkoirahalvaukselle. Välilevytyrää sairastaa noin joka viides mäyräkoira eli 19 % koirista. Välilevytyrässä välilevymassa purkaantuu selkäydinkanavaan aiheuttaen selkäytimeen painevaurioita. Oireena on voimakas selkäkipu, muut kipukohtaukset, takajalkojen heikentyneestä asento-tuntoaistista johtuvat asentovirheet tai takaraajojen halvaantuminen. Kipu voi näkyä haluttomuutena portaissa liikkumiseen tai hyppimiseen, selkä köyryssä seisomisena tai valittamisena syliin otettaessa. Välilevytyrää hoidetaan lievissä tapauksissa levolla ja vakavissa leikkauksella.
Muita yleisiä perinnöllisiä sairauksia ovat polvilumpion sijoiltaanmeno (patellaluksaatio), epilepsia, verkkokalvon kasvuhäiriö, harmaakaihi, idiopaattinen keratiitti, ylimääräiset karvat silmäluomien sisällä ja sarveiskalvon ihosaarekkeet.
Nic
Nic on taajama Azerbaidžanin Qəbələn piirissä. Se sijaitsee 40 kilometriä Qəbələsta lounaaseen. Asukkaita on 5 744 henkeä (vuonna 2009).
Lokki (Arja Havakan albumi)
Lokki on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Havakan vuonna 1995 julkaistu toinen studioalbumi, jonka nimikkokappaleesta tuli laulajan läpimurtokappale.
Albumi myi kultaa vuonna 1996.
Gösta Becker
Gösta Becker (20. huhtikuuta 1890 Hamina – 17. syyskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston sisätautiopin professori 1927–1937. Vuodesta 1941 hän oli Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalan sisätautiosaston lääkäri ja 1945–1949 ylilääkäri. Tieteellisessä työssään hän paneutui verisairauksiin, erityisesti pernisiöösiin anemiaan.
Vienan retkelle 1918 Becker osallistui sotilaslääkärin tehtävissä. Sotilasarvoltaan Becker oli lääkintämajuri, ja hän toimi jatkosodan aikana muun muassa Tampereella sijainneen 10. Sotasairaalan päällikkölääkärinä.
Beckerin tytär Elisabeth Becker lahjoitti 1970-luvulla Helsingin kaupungille isänsä kokoelman, joka sisältää noin 70 maalausta sekä lisäksi runsaasti muita esineitä, kuten hopeaa ja lasia.
Ruotsin jääpalloliitto
Ruotsin jääpalloliitto (Svenska Bandyförbundet, SBF) on jääpallon lajiliitto Ruotsissa. Se perustettiin 5. huhtikuuta 1925, kun jääpalloilu irtautui Ruotsin jalkapalloliiton alaisuudesta. Ruotsin jääpalloliitto on Kansainvälisen jääpalloliiton perustajajäsen. Liittoa puheenjohtaa Gisela Stockhaus. Ruotsin jääpalloliiton toimisto sijaitsee Tukholmassa.
Historia
Jääpalloilun toi Ruotsiin 1895 ruotsalainen urheilija ja urheiluvaikuttaja Clarence von Rosen, joka oli tutustunut lajiin matkallaan jääpallon synnyinmaassa Englannissa. Seuraavana vuonna hän oli perustamassa Ruotsin ensimmäistä jääpalloseuraa Stockholms Hockeyklubbia.
Svenska Bollspelsförbundet ryhtyi 1905 hallinnoimaan jääpallotoimintaa Ruotsissa. Seuraavana vuonna 1906 Svenska Bollspelsförbundet kuitenkin lakkautettiin, ja jääpallo siirtyi vasta perustetun Ruotsin jalkapalloliiton, Svenska Fotbollsförbundetin, alaisuuteen. Ensimmäinen jääpalloilun Ruotsin mestaruus ratkaistiin 1907. Loppuottelussa IFK Uppsala voitti Gefle IFK:n 4–1.
Ruotsi pelasi 23. helmikuuta 1919 ensimmäisen virallisen jääpallomaaottelunsa Suomea vastaan. Ruotsi hävisi Helsingissä pelatun ottelun 4–1.
Tukholmassa 5. huhtikuuta 1925 pidetyssä kokouksessa 49 seuran edustajaa perusti jääpalloilulle oman lajiliiton Svenska Bandyförbundetin.
Gunnar Nordström
Gunnar Nordström (12. maaliskuuta 1881 Helsinki – 24. joulukuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti painovoimateoriastaan, joka oli yleistä suhteellisuusteoriaa edeltävä kilpaileva teoria. Nordström on saanut melko paljon huomiota ulkomailla, mutta kotimaassaan hän on melko tuntematon henkilö.
Nordström työskenteli urallaan Aleksanterin yliopiston teoreettisen fysiikan dosenttina ja Teknillisen korkeakoulun fysiikan ja mekaniikan professoreina. Häneltä ilmestyi uransa aikana 34 tieteellistä julkaisua. Nordström tutki painovoimateorian lisäksi yhtenäisteorian mahdollisuutta. Suomessa hän vaikutti fysiikan aseman kehittymiseen ja oli opettajana innoittamassa monia uuden polven matemaatikkoja ja fyysikkoja.
Perhe ja opiskeluvuodet Suomessa
thumb|left|150px|Kolme ylioppilasta vasemmalta lukien: Gunnar Nordström, Åke Nordström ja Gunnar Nordströmin koulukaveri. Kuva Helsingissä vuodelta 1900. Nordström syntyi vuonna 1881 vanhaan porvarisukuun. Hänen isänsä Ernst Samuel Nordström oli Taideteollisen korkeakoulun rehtori ja Ateneumin taloudenhoitaja. Nordströmin äiti oli Alina Sofia Hirn. Nordströmillä oli ainakin yksi veli, Åke Nordström. Nordströmistä tuli ylioppilas Läroverket för gossar och flickor -nimisestä oppikoulusta vuonna 1899, ja neljä vuotta myöhemmin hän suoritti silloisessa Polyteknillisessä instituutissa koneinsinöörin tutkinnon. Nordström päätti suuntautua teoreettisemmalle alalle ja aloitti Helsingin yliopistossa matematiikan, fysiikan, kemian ja kansantaloustieteen opiskelun. Nordström valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1905 ja kaksi vuotta myöhemmin maisteriksi.
Nordströmin puoliso oli vuodesta 1917 Cornelia van Leeuwen.
Professuuri Helsingissä
Palattuaan Suomeen Nordström teki 1908 Helsingin yliopistossa 140 sivun pituisen väitöskirjansa, joka käsitteli liikkuvien sähkövarausten energiaa ja oli nimeltään Liikkuvien kappaleiden sähkömagneettisen kentän energiayhtälöstä. Väitöstyö oli ensimmäinen kytkentä Albert Einsteinin ajatusmaailmaan, vaikkei koko väitöstyössä mainita sanallakaan Einsteinin suppeaa suhteellisuusteoriaa. Jo pelkästä väitöstyön nimestä löytää yhtäläisyyksiä Einsteinin vuonna 1905 julkaisemaan teoriaan.
Vuosi väitöstyön kirjoittamisen jälkeen Nordström esitteli suomalaiselle tiedeyhteisölle Einsteinin suppeaa suhteellisuusteoriaa kansantajuisesti artikkelissa ”Avaruus ja aika Einsteinin ja Minkowskin mukaan”. Siinä hän käsitteli suppeaa suhteellisuusteoriaa Hermann Minkowskin esittämässä, teoreetikkojen mukaan elegantimmassa, muodossa.
Vuonna 1909 Nordström valittiin Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan professoriksi, ja seuraavana vuonna hänestä tuli dosentti. Nordström työskenteli Helsingin yliopiston professorina seitsemän vuotta. Suurimman osan teoreettisen fysiikan professuurin ajasta hän vietti ulkomailla, Göttingenissä, Zürichissä, Berliinissä, Wienissä ja Leidenissä.
Nordström matkusti heinäkuussa 1913 tapaamaan Albert Einsteinia. Einstein oli kiinnostunut suomalaisen fyysikon painovoimateoriasta, jonka hän oli vuotta aiemmin esitellyt Max Planckin toimittamassa Physikalische Zeitschrift -lehdessä. Artikkelin nimi oli ”Relativitätsprinzip und Gravitation” eli ”Suhteellisuusperiaate ja gravitaatio”. Nordström jatkoi teoriaansa Annalen der Physikissä vuonna 1913 julkaistussa artikkelissa (”Träge und Schwere Masse in der Relativitätsmechanik”). Jälkimmäisessä artikkelissa Nordström korjasi muutamia kohtia, ja sitä voidaan pitää niin sanottuna Nordströmin teoriana.
Kolme vuotta Hollannissa ja paluu Suomeen
Nordström vietti vuosien 1914 ja 1916 välisen ajan Göttingenissä ja Zürichissä. Göttingenissä Nordström sai ystäviltään neuvon, että hänen kannattaisi matkustaa välittömästi Alankomaihin. Hän pääsi rajan yli venäläisen passinsa turvin. Seuraavat kolme vuotta Nordström vietti Leidenissä Rosenbergin stipendin turvin. Alankomaissa hänelle avautui mahdollisuus päästä työskentelemään teoreettisen fysiikan kirkkaimpien nimien kanssa. Maassa vaikuttivat Hendrik Lorentz, Paul Ehrenfest, Willem de Sitter, Adriaan Fokker ja Johannes Droste. Alankomaiden-vuosinaan Nordström kävi tiivistä kirjeenvaihtoa Einsteinin kanssa. Leidenin ja Suomen väliset yhteydet olivat ensimmäisen maailmansodan takia poikki, mutta tanskalainen fyysikko Niels Bohr lupautui auttamaan suomalaista postin perille saannissa. Bohr vaihtoi saksalaisella sensuurileimalla varustettuihin Nordströmin kirjeisiin uudet kuoret ja lähetti ne edelleen Suomeen. Bohr menetteli samalla tavalla Suomesta tulevan postin kanssa. Einstein osallistui myös omalta osaltaan Nordströmin auttamiseen. Einstein järjesti tälle matkustusluvan Suomeen, mutta ei kyennyt saamaan lupaa Suomesta takaisin Hollantiin. Einsteinin ja Max Bornin kirjeenvaihdosta käy ilmi, että Einstein oli pyytänyt Bornia järjestämään tämän asian.
Nordström työskenteli Leidenissä aktiivisesti yleisen suhteellisuusteorian parissa. Merkittävin julkaisu, jonka Nordström teki, lienee vuonna 1918 julkaistu työ, joka käsittelee varatun pallosymmetrisen massan aiheuttamaa gravitaatiokentän energiaa (Een en ander over de energie van het zwaarte krachtsveld volgens de theorie van Einstein).
Nordström haki avointa fysiikan professuuria Berliinin yliopistosta. Hän ei kuitenkaan ottanut tarjottua virkaa vastaan ja matkusti takaisin Suomeen, jossa hän otti vastaan Teknillisen korkeakoulun fysiikan professuurin. Berliinin yliopistosta tarjottuun virkaan valittiin Max Born. Nordström oli elänyt apurahojen turvin Alankomaissa, mutta Suomessa apurahapäättäjien mielestä ”neljättä ulottuvuutta sopii tutkia kotona, tarvitsematta matkustaa ulkomaille sitä pohtimaan”. Vuonna 1917 Nordström meni naimisiin Cornelia van Leeuwenin kanssa. Van Leeuwen oli fysiikanopiskelija, ja Nordström tapasi hänet Leidenissä. Perheeseen syntyi kolme lasta: Svante Gunnar, Harald Gunnar ja Saga Nel Nordström.
Nordström ei viihtynyt kauan fysiikan professorina Teknillisessä korkeakoulussa ja vaihtoi vuonna 1920 virkansa saman oppilaitoksen mekaniikan professuuriin. Pian mekaniikan professuurin saamisen jälkeen hän haki jo vasta perustettua radio­tekniikan professuuria.
Vaikka Einsteinin teoria painovoimasta oli parempi, Nordström ei ollut katkera Einsteinille. Päinvastoin Nordström puhui Einsteinista ihannoiden. Nordström oli ehdottamassa vuosina 1920 ja 1922 Einsteinille Nobelin fysiikanpalkintoa. Jälkimmäisenä vuonna Albert Einstein sai Nobelin fysiikanpalkinnon, mutta ei Nordströmin ehdottamasta syystä. Nordström perusteli Einsteinin nobelia siten, että ”tämä jälkimmäinen teoria, ja siten myös edellinen, on menneenä vuonna loistavalla tavalla saanut vahvistusta niistä havainnoista, joita tehtiin täydellisen auringon­pimennyksen aikaan vuonna 1919”.
Radioaktiivisuus ja varhainen kuolema
Nordström havaitsi, että Pernajassa sijaitsevassa Piensärkilahden kallioperässä oli suurin ”emanaatiokyky”, kun Runnissa oli kahdeksan kertaa alhaisempi ”emanaatio”. Nordström kävi usein Imatra-nimisessä saunassa Malminkadulla Helsingissä. Siellä käytettiin ”Ekmanin radiumkaivosta” saatua vettä, jota pidettiin vastaavana kuin parhaimmat lähteet ulkomailla. Imatran vesi oli tosiasiassa vahvempaa kuin sen ajan suurimman uraanikaivoksen Joachimsthalin kaivosvesi.
Nordström kuoli jouluaattona vuonna 1923 pernisiöösiin anemiaan vain 42 vuoden ikäisenä. Nordströmin sairastumisen syynä saattoi olla uraanin huolimaton käsittely ja Imatra-saunassa saunominen.
Kilpaileva painovoimateoria
left|thumb|250px|Albert Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian mukaan aika-avaruus kaareutuu suurimassaisten kappaleiden lähettyvillä lommolle. Einsteinin teorian mukaan kaareutumisen lopputuloksena myös valo taipuu painovoimakentässä. Tätä seikkaa Nordströmin teoria ei pystynyt ennustamaan, ja sen takia Nordströmin teoria hylättiin.
Kilpailu uudesta painovoimateoriasta alkoi Einsteinin ja Max Abrahamin kanssa vuonna 1911. Molempien teoriat olivat aluksi kankeita. Niissä valonnopeus kytkettiin samantapaisesti skalaariin gravitaatiopotentiaaliin, joka on muuttumattoman gravitaatiovoiman tekemään työhön kulunut energia. Abraham piti tiukasti kiinni muuttumattomasta ajasta ja avaruudesta ja vastusti Einsteinin suhteellisuusteorioita.
Tässä ensimmäisessä Nordströmin teoriassa oli puutteita, mutta Einsteinin kanssa käyty keskustelu johdatti Nordströmin uudenlaiseen painovoimateoriaan. Einstein oli hyvin kiinnostunut Nordströmin skalaariteoriasta, vaikka itse pysyttelikin tensoriteoreettisella puolella. Saksalaisessa luonnontieteilijätapaamisessa saman vuoden syyskuussa Einstein esitteli painovoimateorian senhetkistä tilaa ja käytti paljon aikaa Nordströmin teorian käsittelyyn. Einsteinin mukaan Nordströmin teoria oli ainoa, joka oli sekä konsistentti että toteutti Einsteinin hyvältä teorialta edellyttämän ekvivalenssiperiaatteen, energian ja impulssin säilymisen sekä antoi rajatapauksena suppeamman suhteellisuusteorian.
Ennen Einsteinin oman painovoimateorian kenttäyhtälöiden valmistumista keskusteltiin kilpailevien painovoiman teorioiden kokeellisesta varmentamisesta. Saksalainen tutkija Max Behacker ehti tehdä Nordströmin painovoimateorian mukaiset planeettojen ratalaskelmat vuonna 1913. Merkuriuksen perihelikiertymä jäi teoriassa liian pieneksi, ja kiertymä oli myös väärään suuntaan. Perihelikiertymä ei kuitenkaan tuon ajan fyysikoiden silmissä ollut yhtä merkittävä asia kuin se on nykyään. Vaikka teoria ei selitäkään oikein Merkuriuksen perihelikiertymää, siinä valon punasiirtymä menee oikein. Merkittävin ero Nordströmin ja Einsteinin teorioiden välillä on se, ettei Nordströmin teoria ennusta valon kaareutumista painovoimakentän kaareutumisen vaikutuksesta.
Einsteinin ja Nordströmin teoriat oli tarkoitus testata kokeellisesti vuonna 1914. Mittauksia lähdettiin tekemään Etelä-Venäjälle elokuussa 1914, mutta ensimmäinen maailmansota sotki suunnitelmat. Tutkimusryhmä kaapattiin. Vuosi oli kuitenkin hedelmällinen. Einstein ja hollantilainen A. D. Fokker laskivat Nordströmin tulokset uudestaan käyttäen differentiaaligeometriaa. Teorian liikeyhtälöt johdetaan epäeuklidisesta viiva­elementistä variaatiomenetelmällä. Kenttäyhtälöt saadaan siten, että kaarevuusskalaari asetetaan verrannolliseksi energia-impulssitensorin jälkeen.
Nordströmin painovoimateoriaa pidettiin Einstein vuonna 1915 julkaisemasta yleisestä suhteellisuusteoriasta huolimatta sen merkittävänä kilpailijana. Tätä mieltä oli muun muassa Max von Laue. Kokeellinen osoitus Einsteinin teorian paremmuudesta tehtiin vuonna 1919, jolloin auringonpimennyksen aikana havaittiin valon kaareutuvan painovoiman vaikutuksesta. Tätä kaareutumista ei Nordströmin teoria ennustanut.
Ensimmäinen yhtenäisteoria
Kyseessä oli ilmeisesti ensimmäinen lisäulottuvuuksien avulla painovoimaa ja sähkömagnetismia yhdistämään pyrkinyt teoria. Nordströmin saavutukset on kuitenkin unohdettu, sillä yleisesti ensimmäisenä yhtenäisteoriana on pidetty Theodor Kaluzan tekemän ja Oskar Kleinin korjaaman työn pohjalta syntynyttä Kaluzan-Kleinin teoriaa. Syynä saattaa olla se, että Nordström julkaisi yhteensä kolme aihetta koskevaa julkaisua, joista kaksi Suomen tiedeseuran Öfversigt-sarjassa. Lisäksi Einstein viittasi tavallisesti Kaluzaan eikä Nordströmiin. Nykyään Nordströmin osallisuus useampiulotteiseen maailmaan on jossain määrin hyväksytty.
Mustat aukot
Hans Reissner, Hermann Weyl, Nordström ja G. B. Jeffery osoittivat ensimmäisinä, että Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria mahdollistaa sähköisesti varattujen mustien aukkojen olemassaolon. Tätä kuvaava yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu tunnetaan nykyisin Reissnerin–Nordströmin geometriana. Reissnerin-Nordströmin mustat aukot ovat sähköisesti varautuneita, mutta niillä ei ole lainkaan pyörimismäärää.
Reissnerin-Nordströmin mustissa aukoissa on havaittu olevan kaksi tapahtumahorisonttia. Mitä voimakkaampi sähkövaraus mustalla aukolla on. sitä lähempänä nämä tapahtumahorisontit ovat. Jos varaus on tarpeeksi suuri, voivat molemmat horisontit hävitä, jolloin jäljelle jää pelkkä singulariteetti (kts. Alaston singulariteetti). Useimmat fyysikot ovat tällaista tilannetta vastaan, eikä singulariteetti voi heidän mukaansa olla singulariteetti ”paljaana”. Kahden tapahtumahorisontin erikoisuutena on se, että molempien horisonttien ylityskohdissa aika ja avaruus ikään kuin vaihtavat paikkaa. Koska muutoksia on kaksi, jälkimmäisen horisontin toisella puolella aika ja avaruus muuttuvat takaisin normaaleiksi. Käytännössä tällaiset mustat aukot ovat mahdottomia, sillä mustilla aukoilla oletetaan olevan aina edes hieman pyörimismäärää. Tässä suhteessa Kerrin mustat aukot ovat mielenkiintoisempia tutkimuskohteita.
Nordström ja suomalainen tiedeyhteisö
Varhaisesta kuolemastaan huolimatta Nordström ehti vaikuttaa suomalaiseen tieteeseen paljon. Nordströmin ruotsin- ja suomenkielisiä luentoja kuunteli suomalaisten matemaatikkojen ja fyysikkojen nuorempi sukupolvi. Nordströmin luennot ovat ilmeisesti vaikuttaneet siihen, että suomalainen fysiikan tutkimus on saavuttanut suhteellisen näkyvän aseman. Nordström oli pedagogina erittäin tunnollinen ja ehti julkaista Mellbergin fysiikan oppikirjan uudistetun laitoksen, sähkö­opin ja termo­dynamiikan oppikirjat. Nordström oli ex officio -opponenttina kahdessa väitöstilaisuudessa. Ensimmäinen oli Hjalmar Brotheruksen väitöstilaisuus vuonna 1912 ja toinen Jarl Axel Wasastjernan 1920. Molemmista tuli fysiikan professoreita.
Nordströmin kuoleman jälkeen kiinnostusta suhteellisuusteorioihin ylläpitivät Suomessa matemaatikko Rolf Nevanlinna sekä Gustaf Järnefelt ja Paul Kustaanheimo. Nordström omaksui nopeasti yleisen suhteellisuusteorian edellyttämän valmiuden differentiaaligeometriassa. Tämä oli kuitenkin ylivoimainen tehtävä suomalaisille kollegoille. Poikkeuksena oli Ernst Lindelöf.
Suomalaisessa tiedeyhteisössä kuitenkin muutamat henkilöt asettuivat suhteellisuusteoriaa vastaan. Karl F. Sundman ja Hjalmar Mellin torjuivat yleisen suhteellisuusteorian. Mellin liittyi myös Philipp Lenardin ja Johannes Starkin kampanjaan, jonka päämääränä oli jakaa fysiikka terveeseen arjalaiseen ja epäterveeseen juutalaiseen fysiikkaan. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluivat suhteellisuusteoriat sekä Einstein, jonka kanssa Lenard oli aiemmin riidellyt.
Julkaisut
Nordström kirjoitti 42-vuotisen elämänsä aikana 34 tieteellistä julkaisua. Luettelo kaikista Nordströmin julkaisuista on Eva Isakssonin ylläpitämällä sivustolla. Nordström työskenteli aktiivisesti vielä viimeisenä vuotenaan, mistä kertovat hänen viimeiseksi työkseen jääneen artikkelin viimeiset sanat: "Tässä johdettujen liikeyhtälöiden eräitä sovellutuksia aion tarkastella tulevassa kirjoituksessa." Tämä kirjoitus ei liene toteutunut.
Konnunsuon–Muukon rautatie
Konnunsuon–Muukon rautatie oli Vankeinhoitolaitoksen omistama ja ylläpitämä 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie Joutsenossa välillä Konnunsuo – Muukko.
Rata oli aikoinaan Suomen pisin 600 mm rautatie eli 17,5 km. Vain vuoden verran sota-aikana toiminut Merisuon rautatie Kannaksella välillä Vammelsuu – Ahijärvi oli pitempi eli 25 km.
Alkuperäinen kalusto
Rata valmistui vuonna 1924 ja sille hankittiin Saksasta Orenstein & Koppel –höyryveturi numero 1, 10839/1924, 0-6-0T, ja vuonna 1929 hankittiin numero 2, Orenstein & Koppel 12030/1929, 0-6-0T. Liikenteen kasvaessa hankittiin kolmas veturi, Lokomo 121/1937, 0-4-0T. Se oli saman sarjan peruskappale kuin Huittisten turvesuon radalle ja Pelsoon hankitut veturit, jotka ovat nykyisin Kovjoen Museorautatiellä.
Kolmosveturin saavuttua kakkosveturiin asennettiin huomattavasti alkuperäistä isommat vesitankit ja halkobunkkeria laajennettiin, koska tankkausvälit olivat pitempiä kuin muilla radoilla.
Uudishankintoja
Myöhemmin hankittiin kaksi Simplex –moottoriveturia, joiden tiedot ovat toistaiseksi kateissa ja vuonna 1954 tanskalaisvalmisteinen KMN 541/1954, 0-4-0dm -veturi. Lisäksi alkuvuosina henkilöliikenteessä oli T-Ford –rata-auto, josta luovuttiin pian, koska se oli oikea murheenkryyni jatkuvine vikoineen. Tätä autoa ajoi ja hoiti luottovanki.
Vaunukalusto
Radalla oli useitakin vankivaunuja ja kaksikin varsinaista matkustajavaunua. Suurin osa vaunuista oli kuuppavaunuja turpeen kuljetukseen. Rata nousi matkalla Konnunsuolta Muukkoon noin 50 m. Radan erikoisuus oli se, että asema-, jarru- ja vaihdemiehet sekä lämmittäjät olivat sodan loppuun asti luottovankeja. Vain veturinkuljettajat ja matkustajajunan vastaava konduktööri olivat vartijoita. Samoin palovartioinnista huolehti resiinalla junan perässä ajanut luottovanki. Vasta sodan päätyttyä siirryttiin siviilityövoimaan.
Radalla oli runsaastikin epävirallista, “matkustajien omalla vastuulla“, tapahtuvaa henkilöliikennettä, mm. vartijaperheiden lasten koululaiskuljetuksia, ja rata oli yleensä hankalassa yhteydessä olleen vankilan henkireikä maailmalle.
Uusi päätehtävä ja toinen rata
Konnunsuon vankila valmisti vuodesta 1935 alkaen polttoturvetta VR:n tarpeisiin. Kun tarve kasvoi, VR aloitti vuonna 1940 Muukossa oman polttoturpeen valmistuksen ja pian kävikin tarpeelliseksi tuoda paikalle omia kapearaidevetureita, koska vankilan kalusto ei riittänyt hoitamaan molempien osapuolten kuljetuksia. Sota ja sen jälkeen sotakorvausten käynnistyminen esti uudet kalustohankinnat aina vuoteen 1948 asti.
VR:n Muukon kalustoksi ostettiin vuonna 1948 Tanskasta käytettynä Henschel 25129/1941, 0-4-0WT, Ratatyöosastolta siirrettiin Orenstein & Koppel 10394/1923, 0-6-0WT ja TVH:lta ostettiin sen viimeiset kaksi kapearaidehöyryveturia eli TVH 7 ja 13, Orenstein & Koppel 11829/1929 ja 12739/1936, molemmat 0-6-0WT. Nämä veturit olivat saman tyyppisiä kuin Kovjoen museorautatiellä olevat entinen Ojakkalan-Olkkalan rautatien numero 3 sekä Paraisten Kalkin Henschel.
thumb|Paraisten Kalkin Henschel-veturi, Muukon veturin sisaryksilö
Loppuaikoina VR:llä oli Muukossa myös Valmet Move1 ja Windhoff 779/1941, (molemmat 0-4-0bm), joissa oli aluksi häkäpöntöt.
Radan loppuvaiheita
Konnunsuon vankilan alueelle saatiin parantuneen maanrakennustekniikan avulla riittävän kantava maantie läntiseen suuntaan aiempien lisäksi (eteläinen tie ja Leppälään vievä). Vanha kapearaidekalusto alkoi olla loppuun kulunutta sekä kuten muillakin yksityisradoilla, myös höyryveturipätevät kuljettajat alkoivat yksi kerrallaan kadota eläkkeelle eikä uusia enää saanut.