cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chicago Spire
Chicago Spiren suunnitteli espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava, joka on aiemmin suunnitellut muun muassa Ruotsiin Malmöhön vuonna 2005 valmistuneen Turning Torso -pilvenpiirtäjän. Spiressa on samoja piirteitä kuin Turning Torsossa; molemmat kiertyvät akselinsa ympäri matkalla maasta ylimpään kerrokseen.
Ensimmäisen suunnitelman rakennuksesta julkaisi alun perin chicagolaisen Fordham Company -rakennusyhtiön puheenjohtaja Christopher T. Carley heinäkuussa 2005. Carley ei kuitenkaan onnistunut keräämään riittävästi taloudellisia resursseja projektin jatkamiseksi, vaan muutaman kuukauden kuluttua projekti siirtyi irlantilaiselle Shelbourne Development -yhtiölle. Muun muassa finanssikriisistä johtuvien rahoitusongelmien takia rakennushanke peruttiin kokonaan vuonna 2010.
AS.34 Kormoran
AS.34 Kormoran on saksalaisvalmisteinen laivasto-ohjus. Sitä käytetään merimaaleja, kuten sotalaivoja vastaan. Kormoran on MBB-konsernin suunnittelema ja valmistama. Sen paino on 600 kg/Type 1, sekä 630 kg/Type 2. Alisooninen (nopeus Machin luvulla 0.9) ase voidaan laukaista Panavia Tornado ja Lockheed F-104 Starfighter -hävittäjälentokoneista. Meritorjuntaohjuksen kantama on 30 km. Asetyyppi oli tuotannossa vuosina 1973–1991. Kormorania vastaava ranskalainen meritorjuntaohjus on ollut Exocet ja ruotsalainen verrokki on RBS15. thumb|left|200px|Saksalainen Tornado IDS ampuu Kormoran-ohjuksen.
Roberta Invernizzi
thumb|upright|Roberta Invernizzi Roberta Invernizzi (s. 1966) on italialainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on kotoisin Milanosta. Hän opiskeli alun perin pianon- ja kontrabassonsoittoa ennen kuin siirtyi laulun pariin Margaret Heywardin opastuksella. Myöhemmin hän erikoistui barokkiajan ja klassismin kauden musiikkiin; barokkiohjelmistoa hänelle tekivät tutuiksi Emma Kirkby ja Evelyn Tubb. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Georg Friedrich Händelin kamarikantaattien sarja, jonka hän levytti italian kielellä Fabio Bonizzonin johdolla. Lisäksi Invernizzi on tulkinnut Antonio Vivaldin tuotantoa ja työskennellyt sellaisten kapellimestareiden kuin Rinaldo Alessandrinin, Alan Curtisin, Fabio Biondin, Diego Fasolisin sekä Jordi Savallin kanssa.
Invernizzi on esiintynyt muun muassa Roomassa, Milanossa, Wienissä, Prahassa, Lontoossa, Pariisissa, Madridissa, Berliinissä, New Yorkissa, San Franciscossa ja Los Angelesissa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Il Giardino Armonico -, Archibudelli- ja Il Complesso Barocco -kokoonpanojen kanssa. Tammikuussa 1998 Gustav Leonhardt kutsui hänet soittamaan New York Collegiumin avajaiskonserttiin.
Invernizzi on levyttänyt muun muassa Opus 111 -levymerkille. Hänen saamiensa palkintojen joukossa on Diapason d'Or. Hän aloitti vuonna 1997 barokkilaulannan opettamisen Centro di Musica Antica Pietà dei Turchinissa Napolissa, jonne hän myös asettui asumaan.
Yhdysvallat talviolympialaisissa 1932
Yhdysvallat saavutti isännöimistään Lake Placidin talviolympialaisista 1932 12 mitalia, joista kuusi oli kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Yhdysvallat oli menestynein kansakunta. Yhdysvaltain joukkue koostui 65 urheilijasta, joista 58 oli miehiä ja kuusi naisia.
Yhdysvaltain lipunkantajana kisojen avajaisissa toimi edellisten talviolympialaisten rattikelkkailun olympiavoittaja Billy Fiske, joka saavutti Lake Placidissa toisen kultamitalinsa. Maan urheilijat kilpailivat kaikissa viidessä urheilumuodossa ja kolmessa näytöslajissa.
Toolbox Murders
Toolbox Murders on Tobe Hooperin kauhuelokuva työkalupakkia raahaavasta murhamiehestä, joka piinaa kerrostalon asukkaita. 2004 valmistunut teos on uusintaversio vuoden 1978 samannimisestä filmistä.
Pietari Paavalinpoika Juusten
Pietari Paavalinpoika Juusten (k. 1614) oli suomalainen sotilas, joka toimi yhtenä aateliston sotapäälliköistä nuijasodassa. Hänet muistetaan julmasta toiminnastaan, johon kuului kaikkien antautuneiden surmaaminen.
Pietari Juustenin vanhemmat olivat aateloitu Turun piispa Paavali Juusten ja Anna Sigfridintytär. Juusten sai vuonna 1587 rälssivapauden Viipurin pitäjässä sijainneille Juustilan ja Naulasaaren tiloille. Hän oli vuosina 1587–1589 neljänneksenmestarina Martti Boijen ratsuväkilippueessa ja linnanvoutina Käkisalmen linnassa vuosina 1587–1589 ja 1595–1597. Nuijasodan aikana Juusten komensi apujoukkoja, jotka Käkisalmen linnanpäällikkö Arvid Henrikinpoika Tavast lähetti tammikuussa 1597 kukistamaan talonpoikien kapinaa Savon alueella. Juusten voitti Juvalla 16.–20. tammikuuta käydyn Koikkalan taistelun, jossa talonpojat torjuivat aluksi kaikki hyökkäykset, mutta pakenivat lopulta asemistaan. Juvalla 21. tammikuuta käydyssä Remojärven taistelussa Juusten keksi sytyttää talonpoikien miehittämän talon tuleen ja määräsi surmaamaan kaikki ulos pyrkineet antautuneet. Sota Savossa päättyi 23. tammikuuta Mikkelissä käytyyn Suur-Savon taisteluun, jossa Juusten sai yli 200-miehisen talonpoikaisjoukon antautumaan lupaamalla säästää heidän henkensä, mutta määräsikin sitten kaikki antautuneet välittömästi surmattaviksi.
Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikana Juusten pysyi uskollisena kuningas Sigismundille. Hän jäi vangiksi Viipurin linnan antauduttua syyskuussa 1599 ja Kaarle-herttua järjesti hänet tuomituksi kuolemaan 4. lokakuuta, mutta tuomiota ei pantu täytäntöön. Juusten oli vankina Turun linnassa ainakin vuoteen 1602, jolloin hän allekirjoitti uskollisuudenvakuutuksen Kaarlelle. Myöhemmin hänet vapautettiin ja hän sai takaisin takavarikoidut maansa. Hän kuoli vuonna 1614. Juustenin puoliso oli Arpalahden sukuun kuulunut Anna Matintytär. Heillä oli yksi poika Axel ja yksi tytär, joka oli naimisissa Kuopiossa Olli Vilpunpoika Halosen kanssa.
Yrjö Taajamaa
Yrjö Taajamaa (s. 26. helmikuuta 1984) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän aloitti salibandyuransa Nurmijärven SB-Pro:ssa. Hän pelasi seitsemän kautta miesten salibandyliigassa HIFK:n riveissä ja toimi HIFK:n kapteenina kausina 2005-2006 ja 2006-2007. Hän pelaa puolustajana, ja hänen pelinumeronsa on 14.
Kautena 2008-2009 hän siirtyi vahvistukseksi liiganousijan Nokian KrP:n riveihin, ja pelasi siellä myös toisen kauden.
Taajamaalle kertyi kaikkiaan 215 liigaottelua. Hän pelasi myös poikien maajoukkueessa.
Conservatori Superior de Música del Liceu
Conservatori Superior de Música del Liceu on tunnettu musiikkikoulu Barcelonassa, Espanjassa. Se perustettiin 1871, aluksi nimellä Liceo Filo-dramático de Montesión. Koulussa ovat opiskelleet mm. Victoria de los Ángeles, Montserrat Caballé sekä José Carreras.
Hugo Valpas
Hugo Feeliks Valpas (sukunimi vuoteen 1905 Faenander; 3. helmikuuta 1898 Hämeenlinna – 17. helmikuuta 1980 Vaasa) oli suomalainen urheilutoimittaja, kustantaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Valppaan vanhemmat olivat työnjohtaja Valfrid Valpas, aiemmin Faenander, ja Ida Lovisa Wallin ja puoliso vuodesta 1919 Sanni Kari. Metsäneuvos Veikko Valpas oli hänen veljensä.
Valpas toimi Suomen Urheilulehden päätoimittajana 1936–1940. Hän oli vuonna 1936 Suomen Palloliiton pääsihteeri ja vuosina 1946–1956 sen varapuheenjohtaja. 1930-luvulla hän työskenteli lisäksi urheiluselostajana Yleisradiossa. Alavuslaisen Viiskunta-lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana hän toimi vuosina 1955–1967. Sotavuosina Valpas palveli tk-miehenä.
1950-luvulla hän perusti Valpas-mainos-nimisen kustantamon, joka julkaisi Valpaksen omia kirjoja sekä Ässä-sarjassa rikoskirjallisuutta (Ässä-sarja 1 1960–1961, sarja 2 1966–1971). Lisäksi Valpas-mainos julkaisi muun muassa Mickey Spillanen kirjoja ja australialaista kioskikirjallisuutta, kuten nimimerkin Carter Brown kirjoja.
Pohjanmaalla pitkään vaikuttanut Valpas oli innokas jalkapallomies. Palloliiton tehtävien lisäksi hän toimi 1930-luvulla muun muassa Vaasan Palloseuran joukkueenjohtajana. Vuonna 1933 Valpas toimitti kaikkien aikojen ensimmäisen Jalkapallokirjan. Teos ilmestyy edelleen vuosittain Suomen Palloliiton kustantamana.
Suomen kulttuurirahastossa on Hugo Valppaan rahasto, joka tukee "Etelä-Pohjanmaalla syntyneiden liike- ja talouselämän palvelukseen valmistuneiden nuorten henkilöiden opintoja."
Rosemary Museminali
Rosemary Museminali (s. 1962) on ruandalainen poliitikko. Hän on toiminut muun muassa Ruandan ulkoasiainministerinä sekä maan suurlähettiläänä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin ja Skandinavian maihin. Hän on myös ollut Ruandan Punaisen Ristin pääsihteerinä ja tehnyt AIDS:in vastaista työtä. Ruandan ulkoministerinä Museminalia seurasi vuonna 2009 Louise Mushikiwabo.
Museminalilla on oppiarvo sosiaalityöstä ja -hallinnasta Makereren yliopistosta, Ugandan Kampalasta.
Museminali syntyi Ugandassa pakolaisena ja muutti Ruandaan vuonna 1994 Ruandan kansanmurhan jälkeen ollessaan 32-vuotias. Hän on naimisissa, ja hänellä on viisi tytärtä.
CouchSurfing
pienoiskuva|CouchSurfingin logo. Couchsurfing on internetissä toimiva vieraanvaraisuusjärjestö, jonka tarkoituksena on tarjota paitsi mahdollisuus ilmaiseen majapaikkaan matkalla ollessa, myös kulttuurivaihtoa uusien tuttavuuksien muodossa. Majapaikan tarjoaminen perustuu pääsääntöisesti vastavuoroisuusperiaatteelle. Tämä ei kuitenkaan ole velvoite, vaan on täysin sallittua tavata matkalaisia heitä majoittamatta esimerkiksi nähtävyyksien esittelyn merkeissä.
Casey Fenton perusti järjestön tammikuussa 2004, ja sillä on jo yli kolme miljoonaa jäsentä (lokakuussa 2011).
Organisaatiosta
Couchsurfing.com on voittoa tavoitteleva yhtiö.
Sivuston tilapäinen sulkeminen
Järjestön internetsivusto suljettiin 30. kesäkuuta 2006 tietokannan käsittelyvirheen ja puutteellisten varmuuskopiomenetelmien aiheutettua jäsentietojen osittaisen katoamisen. Järjestön perustaja päätti sulkea sivuston kokonaan, mutta jäsenten tyytymättömyys päätökseen ja toiveet jatkaa toimintaa johtivat sivuston elvyttämisurakan käynnistämiseen, ja se oli jälleen täysin toimintakuntoinen heinäkuun 7. päivään mennessä, joskin järjestön väittämän mukaan ainoastaan joitakin pääosin epäaktiivisia profiileita menetettiin.
Raiskauskohu
Maaliskuun viidentenä 2009 Iso-Britaniassa asuva marokkolainen mies Abdelali Nachet raiskasi hongkongilaisen naisen, joka yöpyi hänen luonaan CouchSurf-projektin kautta. Nachet sai 10 vuoden vankeustuomion.
Krates Thebalainen
thumb|Krates Thebalainen. Yksityiskohta Villa Farnesinassa olevasta [[roomalaisesta seinämaalauksesta.]] Krates Thebalainen (, 200-luku eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä
Krateen syntymän tai kuoleman tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Kerrotaan, että hän menetti laajan omaisuutensa makedonialaisten hyökkäyksessä. Todennäköisempi tarina puolestaan kertoo, että hän luopui omaisuudestaan periaatteidensa mukaan niin, että hän antoi luottamalleen pankkiirille ohjeen antaa omaisuutensa pojilleen, jos he osoittautuvat typeryksiksi, mutta köyhille, jos hänen poikansa osoittautuvat filosofeiksi.
Krates oli Diogenes Sinopelaisen oppilas, ja Zenon Kitionilaisen opettaja. Hän omisti koko elämänsä hyveen saavuttamiseen askeettisen itsehillinnän julistamiseen. Hänellä oli tapana tulla asuntoihin tätä tarkoitusta varten kutsumatta, ja siksi hän sai lempinimen "Ovien avaaja".
Krates meni naimisiin Hipparkhian kanssa. Hipparkhia oli varakkaan traakialaisen perheen tytär ja Metrokleen sisar. Tämä avioliitto oli ristiriidassa Krateen arkipäiväisen elämäntavan kanssa. Hipparkhias oli viehättynyt Krateen luonteesta eikä pelännyt hänen köyhyyttään eikä rumuuttaan ja vaati päästä tämän vaimoksi uhmatakseen isäänsä.
Filosofia
Krateen merkitys on lähinnä siinä, että hänen filosofiansa muodostaa sillan kyynisyyden ja stoalaisuuden välille, koska stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen oli hänen oppilaansa.
Krates ei kirjoittanut paljoakaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti joitakin kirjeitä filosofisista asioista, mutta hänen nimellään kulkevat kirjoitukset ovat väärennettyjä ja myöhempien retorikkojen työtä. Laertios laittoi hänen nimiinsä myös lyhyen runon ja muutaman filosofisen tragedian. Plutarkhoksen teos Krateen elämä on kadonnut.
Starship Troopers – Universumin sotilaat
Starship Troopers – Universumin sotilaat (Starship Troopers) on löyhästi Robert A. Heinleinin samannimiseen romaaniin perustuva satiirinen science fiction -toimintaelokuva vuodelta 1997, jonka on ohjannut Paul Verhoeven.
Elokuvan esittämä fasistinen ja militaristinen elämänkatsomus hämmensi katsojia ja kriitikoita sen ilmestyessä. Sen dystopinen tulevaisuudenkuvaus otti vahvoja vaikutteita natsi-Saksan symboleista, rituaaleista ja politiikasta. Kuvitteellisen maailmanhallinnon suoltama propaganda toistaa Leni Riefenstahlin Tahdon riemuvoitto -elokuvassa käyttämiä tehokeinoja.
Jotkut erehtyivät pitämään elokuvaa sen esittämiä uhkakuvia ihannoivana. Toisen maailmansodan pommitusten keskellä kasvanut, hollantilaissyntyinen ohjaaja Paul Verhoeven on kuitenkin kutsunut elokuvaa nykypäivän Yhdysvaltoja ja median valtaa arvostelevaksi ”poliittiseksi kannanotoksi”.
Juoni
Starship Troopers sijoittuu tulevaisuuden yhteiskuntaan, jossa vain asepalvelus takaa kansalaisoikeudet, kuten äänioikeuden ja mahdollisuuden osallistua politiikkaan. Samoin oikeus hankkia lapsia on muulle kuin kansalaisoikeuksien haltijalle hyvin vaikeasti saatavissa.
Opiskelijapoika Johnny Rico päättää myös värväytyä armeijaan kuten ystävänsä, vaikka hänen vanhempansa vastustavat ajatusta. Peruskoulutuksessa Ricosta koulutetaan jalkaväen taistelija ja hänen tyttöystävänsä Carmen pääsee avaruuslaivaston lentäjäkoulutukseen. Viimeisen yön ennen lähtöä he viettävät yhdessä. Nuorten astuessa palvelukseen vastaanottava sotilaskirjuri mutisee ”taas uutta lihaa myllyyn” ja näyttää millaisen liikkuva jalkaväki teki hänestä: molemmat jalat ja toinen käsi puuttuvat. Nuoret jatkavat kuitenkin omille tahoilleen ja koulutus alkaa kovana. Kouluttajat ovat yhtä armottomia sekä miehiä että naisia kohtaan – tosin kovin kaikista, kersantti Zim, ei sentään taita kättä lähiottelussa tappiolle jääneeltä naiselta kuten hän tekee miehelle.
Rico kohoaa koulutuksen aikana ryhmänjohtajaksi. Juuri ylennyksen saatuaan hän saa videokirjeen Carmenilta, jossa tämä kertoo, että suhteen on loputtava, koska hänestä tulee upseeri ja avaruusohjaaja. Johnnyn mieli mustuu ja seuraus on, että hän möhlii tuhoisasti kovapanosammunnoissa, jolloin yksi ryhmästä kuolee. Tästä seuraa julkinen ruoskinta ja alennus. Johnny päättää erota ja palata kotiin.
Kesken hänen lähtöään toisesta aurinkokunnasta kotoisin olevat ötökät tuhoavat Ricon kotikaupungin Buenos Airesin meteoriitilla. Johnny päättääkin jäädä kersantin ja komppanianpäällikön vastusteluista huolimatta ja Ricon sallitaan perua eronsa.
Hyökkäyksen johdosta ihmiskunta aloittaa vastahyökkäyksen ötököiden aavikkomaista kotiplaneettaa, Klendathua vastaan. Mielialat ovat huipussaan: jokainen tuore jalkaväen sotilas ottaa itselleen uhittelevan pääkallotatuoinnin vasempaan hartiaansa ennen lähtöä. Samoin mukaan lähtevä televisiotoimittaja saa kuulla kerskuvia ja uhittelevia kommentteja kaikilta lähtijöiltä.
Ensihyökkäys epäonnistuu surkeasti ihmisten kärsiessä valtavia tappioita. Vihollisplaneetan vastatulitus on odotettua kovempaa. Rico haavoittuu vakavasti, mutta jostain syystä hänet merkitään kuolleeksi taistelussa.
Johnny määrätään toivuttuaan uuteen joukkueeseen, ”Razakin Raivopäihin”, jonka luutnanttina on hänen entinen opettajansa. Johnnysta tuleekin jo ensi tehtävässä alikersantti.
Kouluaikana jalkapallojoukkueessa mukana ollut urheilullinen tyttö, Dizzy (Dina Meyer), häviää aluksi Carmenille kilpailun Johnnysta. Carmenin hylättyä Johnnyn Dizzy saa mahdollisuutensa, mutta heidän ainoa suhteensa jää vain neljännestunnin intensiiviseksi tapaamiseksi makuupussissa - koska seuraavassa taistelussa tyttö saa kuolettavat haavat ja menehtyy Johnnyn käsivarsille. Kaiken huipuksi juuri Carmen on pelastusaluksen lentäjänä ja näkee tapauksen.
Carmen seisoo Johnnyn rinnalla Dizzyn hautajaisissa, mutta heidän suhteensa on selkeästi muuttunut pelkäksi aseveljeydeksi. Nyt Johnnysta tulee uusi luutnantti entisen kaaduttua, ja elokuvan viimeisessä taistelussa hän pelastaa pakkolaskun tehneen Carmenin hengen.
Loppujaksossa näytetään kuinka päähenkilöt vain jatkavat taisteluaan mottonaan ”Kukaan ei elä ikuisesti”: Johnny on nyt vakinainen luutnantti ja Carmen aluksen kapteeni.
Sirkka Vilander
Sirkka Tellervo Vilander (o.s. Polkunen; 6. marraskuuta 1927 Jyväskylän mlk – 28. syyskuuta 2014 Laukaa ) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja viestihiihdon olympiavoittaja vuodelta 1956. Hän saavutti viestihiihdossa myös MM-hopeaa ja sijoittui arvokilpailujen henkilökohtaisilla matkoilla kolme kertaa sijoille 5–8.
Olympialaduille
Tammikuussa 1952 Polkunen sijoittui olympiakatsastuksissa Iisvedellä kolmanneksi ja Joensuussa toiseksi. Oslon talviolympialaisissa naisten hiihto oli ensi kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa, ja Polkunen lähti 10 kilometrin kilpailussa ensimmäisenä ladulle. Hän sijoittui heikoimpana neljästä suomalaisesta viidenneksi 1.27 minuuttia kultamitalisti Lydia Widemanille ja 17 sekuntia pronssimitalisti Siiri Rantaselle hävinneenä. Viestihiihto ei vielä kuulunut kisaohjelmaan. Samana talvena Polkunen voitti 10 kilometriä Puijon hiihtokisoissa ja sijoittui Salpausselällä Lydia Widemanin jälkeen toiseksi.
MM-hopeaa
Vuonna 1953 Polkunen sijoittui kolmanneksi sekä SM-kisoissa että Salpausselällä. Falunin MM-hiihdoissa 1954 myös naisten viestihiihto kuului ohjelmaan, ja Polkunen hiihti kolmiosuuksisessa viestissä ensimmäisen osuuden. Neuvostoliiton aloittaja Ljubov Kozyreva aloitti lujaa, mutta pari kilometriä ennen osuuden päättymistä Polkunen alkoi saavuttaa häntä. Kozyreva esti pariinkin kertaan sauvallaan Polkusen ohitusyritykset, mutta lopulta suomalainen pääsi hangen kautta ohi ja tuli neljä sekuntia ennen neuvostoliittolaista vaihtoon. Kahdella seuraavalla osuudella Neuvostoliitto kuitenkin karkasi voittoon ja Suomi saavutti 25 sekuntia heikommalla ajalla hopeaa. Henkilökohtaisessa 10 kilometrin kisassa Kozyreva voitti kultaa ja Polkunen sijoittui kuudenneksi 53 sekuntia voittajasta ja 21 sekuntia pronssille sijoittuneesta Mirja Hietamiehestä jääneenä. Vuoden 1954 SM-hiihdoissa Polkunen sijoittui Siiri Rantasen jälkeen toiseksi ja Salpausselän kisoissa neljänneksi.
Olympiavoittajaksi
Talvella 1955 Polkunen voitti Zakopanen kansainvälisissä hiihtokilpailuissa 10 kilometriä ja viestin. Kotimaassa hän sijoittui Salpausselällä kolmanneksi edellään vain Mirja Hietamies ja neuvostoliittolaisvieraista Ljubov Kozyreva.
Seuraavana talvena Polkunen valittiin Cortina d’Ampezzon talviolympialaisiin. Hän sijoittui kahdeksanneksi kymmenen kilometrin kilpailussa, jonka voitti Ljubov Kozyreva yli kaksi minuuttia Polkusta nopeampana. Polkunen ja Kozyreva olivat Falunin MM-kisojen jälkeen ystävystyneet, ja Kozyreva toi olympialaisiin Polkuselle lahjaksi hajuvesipullon. Viestissä Polkunen hiihti jälleen ensimmäisen osuuden ja johti kilpailua alkumatkasta. Noin neljän kilometrin kohdalla hän horjahti, kaatui selälleen ja oli pystyyn päästyään hetken aikaa sen verran sekaisin, että lähti hiihtämään väärään suuntaan. Vaihtoon hän tuli 24 sekuntia kärjestä jääneenä, mutta toisella osuudella Mirja Hietamies tavoitti kärkeä ja ankkuriosuudella Siiri Rantanen toi Suomen voittoon, joten Polkusestakin tuli näin olympiavoittaja. Polkusen isä oli luvannut ostaa tyttärelleen auton, mikäli Suomi voittaisi viestissä kultaa, selostaja Pekka Tiilikainen oli kultamitalista luvannut mennä viestijoukkueen jäsenten kanssa yhdessä saunaan ja hiihtäjä August Kiuru oli luvannut syödä karvahattunsa, mutta nämä kaikki lupaukset jäivät lunastamatta.
Polkunen saavutti vuonna 1956 SM-pronssia Hietamiehen ja Rantasen takana samalla ajalla Pirkko Korkeen kanssa. Holmenkollenilla hän sijoittui neljänneksi. Tuon talven jälkeen hän lupauksensa mukaisesti lopetti varsinaisen kilpauransa vaikka hiihtikin vielä seuraavana vuonna joissakin pienissä kisoissa.
Latujen ulkopuolella
Polkunen työskenteli Rikkihappo Oy:n (myöh. Kemira) Vihtavuoren-tehtaalla lataajana noin 40 vuoden ajan. Hänen veljensä kuoli tehtaalla 11. marraskuuta 1966 tapahtuneessa räjähdyksessä. Vuonna 1958 hän avioitui autonkuljettajana tehtaalla työskennelleen Aarre Vilanderin kanssa. Perheeseen syntyivät 1960-luvulla lapset Ulla-Riitta ja Juhani.
Vuonna 2001 Sirkka Vilander sai opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon. Helmikuussa 2017 hänet valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Galactuksen apulaiset
Galactuksen apulaiseksi kutsutaan Marvel-kustantamon sarjakuvauniversumissa seikkailevia olentoja, joille maailmojen syöjä Galactus on antanut minimaalisen osan omaa kosmista energiaansa. Apulaisten tehtävänä on ollut etsiä syötäviä planeettoja Galactukselle. Kautta aikojen Galactuksella on ollut kerrallaan vain yksi apuri ja kuuluisin näistä on eittämättä Hopeasurffari.
Apulaisen tehtävä on etsiä sopiva planeetta Galactuksen nälän tyydyttämiseksi, varoittaa sen mahdollisia asukkaita ja antaa näille hetki aikaa evakuoitua sekä auttaa isäntäänsä pystyttämään laitteet, joita Galactus tarvitsee planeetan energian keräämiseksi.
Apulaisen synty
Apurien syntyhistoriat ovat erilaisia. Nova esimerkiksi suostui apulaiseksi pelastaakseen maapallon Galactuksen nälältä. Morg ja Terrax taas olivat voiman- ja vallanhaluisia despootteja sekä murhamiehiä, jotka janosivat kosmisen voiman mukanaan tuomaa valtaa.
Apulaisten voimat ja varusteet
Jokainen apulainen saa hitusen Galactuksen mittaamatonta kosmista voimaa. Näin apulaisista tulee yli-inhimillisen voimakkaita, miltei haavoittumattomia kaikenlaisille iskuille, he saavat kyvyn manipuloida materiaa ja energiaa ja nopeuden kattaa suuriakin etäisyyksiä avaruudessa.
Koska apurit ovat välillisesti vastuussa miljardeista kuolonuhreista ja kansanmurhista, Galactus on yleensä poistanut syyllisyyden tunteet sanansaattajien emootioista. Tästä huolimatta useat Galactuksen apulaiset ovat kapinoineet herraansa vastaan.
Luettelo apulaisista
Pitkään luultiin Hopeasurffarin olevan Galactuksen ensimmäinen apuri. Nyttemmin amerikkalaisissa lehdissä on kuitenkin todettu olennon nimeltään Langennut olleen Galactuksen ensimmäinen apulainen. Seuraava listaus kattaa kaikki Galactuksen apurit, mutta niille jotka eivät vielä ole esiintyneet Suomessa on englanninkielinen nimi lisätty mahdollisen suomennoksen perään.
On myös epäilty Shi'arien Keisarillisen Kaartin preettorin Gladiaattorin olleen jossain vaiheessa elämäänsä Galactuksen apulainen. Tämä tieto on tosin vahvistamatta.
Katso myös
Galactus
Suomen Kuoronjohtajayhdistys
Suomen Kuoronjohtajayhdistys ry on rekisteröity yhdistys, jonka tarkoituksena on kehittää yhteistyötä kuoronjohtajien kesken, järjestää koulutusta ja nostaa kuoronjohtajien julkista statusta.
Yhdistyksellä on joka kevät kuoronjohtajien koulutustapahtuma, se valitsee yhdessä Sulasolin kanssa vuoden kuorolevyn ja syksyllä vuoden kuoronjohtajan.
Vedenolennot
Eri maiden suullisessa perinteessä on myyttisiä hahmoja, jotka elävät vedessä ja tulevat "toisesta maailmasta" sekä etsivät yhteyttä ihmisiin eri tavoin.
Antiikin tarujen vedenolennot
Myös Nereus on antiikin tarujen vedenjumala. Hän oli Gaian ja Pontoksen (meren) vanhin poika. Hän oli viisas ja hyväsydäminen merenantimien jumala, joka hallitsi kaloja ja meren suolaa. Nereus osasi ennustaa, ja hänen olomuotonsa oli yleensä nestemäinen, vaikka hän kykenikin muuntautumaan niin halutessaan.
Myöhemmin Zeuksen valtakaudella meriä hallitsi arvaamaton Poseidon, toiselta nimeltään Neptunus (jumala), jolla oli valta merten myrskyihin. Kuvataiteessa Poseidon kuvataan useimmiten kolmikärkisen keihään eli atraimen kanssa, jota kalastajatkin käyttivät. Poseidonin kulkuvälineenä oli kaksipyöräiset sotavaunut, joita hevoset tai merihevoset vetivät aaltojen halki. Poseidon kykeni nostamaan maanjäristyksiä kolmikärjellään tai synnyttämään merestä uusia saaria. Poseidonin vaimo Amfitrite oli vedenhengettärien nereidien kuningatar. Nereidit ratsastivat delfiinien selässä ja kisailivat vedessä kukkaköynnöksiä käsissään.
Najadit olivat makean veden jumalattaria, jotka ovat Poseidonin tai jokien jumalien Potamosien tyttäriä. Naiadit elivät makeissa vesistöissä ja menivät usein naimisiin kuolevaisten kuninkaiden kanssa ja omistivat maa-alueita, joille sitten antoivat nimensä. Monesti juomaveden lähde on nimetty naiadin mukaan, ja joskus nimen on saanut koko kaupunki, kuten esimerkiksi Egyptin Memfiksen tapauksessa on käynyt. (Niinisalo 2006: 12-14, 16)
Seireenit
Seireenin ajatellaan yleensä olevan viettelijätär, joka haluaa viedä miehet tuhoon. Tarinan mukaan seireenit olivat naiadeja ja Persefonen seuralaisia. Persefone oli Zeuksen ja Demeterin tytär, jonka manalan valtias Hades ryösti morsiamekseen. Demeter etsi epätoivoisesti tytärtään ja muutti naiadit puoliksi linnuiksi, jotta ne voisivat etsiä tytärtä hänen kanssaan. Kertomuksen toisen version mukaan naiadit noiduttiin, koska he olivat antaneet Haadeksen ryöstää Persefonen. Myöhemmin seireenien kerrotaan asettuneen Anthemoessan saarelle, joka sijaitsee Italiassa nykyisen Napolin kaupungin lähellä. Seireeneillä uskottiin olevan hurmaavan kaunis ääni, jolla ne houkuttelivat merimiehiä hyppäämään mereen, jolloin heidän hukuttuaan seireenit söivät heidät. Myös kuuluisa Odysseus retkillään ohitti seireenien saaren ja onnistui ihmeellisesti miehineen välttämään hukkumakuoleman. (Niinisalo 2006:16, 18-19)
Useissa maissa, myös Suomessa, yleisesti uskottiin, että vedenhaltijat ovat hukkuneiden henkiä. Henkien ajateltiin kummittelevan hukkumispaikan lähellä ja houkuttelevan sukulaisia seurakseen veteen. Vedenhaltijan näkeminen saattoi myös enteillä jonkun hukkumista. Uidessa sattuneet suonenvedot saattoivat tuntua siltä kuin joku nykisi raajoja. Myös hukkuneiden ruumiissa olleiden tummien laikkujen uskottiin olevan vedenhaltijoiden sormenjälkiä.
Suomalainen vedenhaltijaperinne
Suomalaisessa kansanperinteessä esiintyy monenlaisia vedenväkeen kuuluvia olentoja, kuten järven-, meren- tai koskenhaltijoita ja vedenneitoja. Mikael Agricolan jumalaluettelossa hämäläisten vedenjumalaksi mainitaan Ahti sekä karjalaisten ja inkeriläisten veden emä. Vesihiisiä on ollut Pohjanmaalla ja Itä-Suomessa, vetehisiä vain Itä-Suomessa. Näkki tunnetaan koko Suomessa ja myös Virossa sekä Skandinaviassa. Nimitys Iku-Turso löytyy myös Kalevalasta. (Timonen& Kurkinen 1988, 4)
''Ween Ehtoisa Emäntä, Sinä olet waimoista wakanen, Annas mulle ahwenia, Kuletteles Kuukupoja, Käytteles marut mahoja, Hiekan hieromattomia, Päiwän paistamattomia, Alta aaltojen syvien, Kalaisista kaarteista, Awarasta aitastasi!'' (Niinisalo 2006:26,30)
Vedenhaltijaan saattoi törmätä milloin vain, mutta erityisen otollista aikaa kohtaamiselle oli pyhien aika, juhannus-, loppiais- tai pääsiäisyö. Vedenhaltijat saattoivat olla anteliaita ja antoivat mahtavan kalansaaliin tai lähettivät karjaansa ihmisille. Ne saattoivat myös viedä mukanaan uimareita tai kalastajia tai muuten aiheuttaa epäonnea. Vedenhaltija saattoi myös olla onneton ja valittaa sitä.
Vedenhaltija saattoi olla eläinhahmoinen, kuten koira, kruunupäinen käärme tai suuren suuri kala. Yhtä hyvin se saattoi olla ihmisen hahmossa mies tai nainen. Naishahmo on suomalaisessa ja kansainvälisessäkin perinteessä yleisempi. (Timonen& Kurkinen 1988, 3) Usein tarinoissa esiintyy kaunis alaston naishahmo, joka kampaa tai pesee rantakivellä pitkiä hiuksiaan. Kalanpyrstöinen naishahmo on nuorempaa kansainvälistä tarinaperinnettä. Miespuolista vedenhaltijaa kuvailtiin yleensä tontunnäköiseksi partasuuksi, jolla on niinihousut ja ruokopaita. Vetehistä, miespuolista vedenhaltijaa, pelättiin, koska sen uskottiin vetävän ihmisiä veden alle. Toisaalta se saattoi myös auttaa kalastajaa puhaltamalla myötätuulen tai ajamalla kaloja verkkoihin. Vetehiseen uskottiin itäisessä Suomessa ja Karjalassa. Sen venäläinen vastine on vodjanoi, joka on aina ilkeä ihmiselle. Suomessa on myös uskottu veen kuninkaaseen ja veen emäntään, joilla on useita tyttäriä, palvelijoita ja karjaa. Tyttäret, Vellamon neidot, ovat kauniita vedenhengettäriä, jotka uivat ja ilakoivat vedessä. Karja oli tietysti lihavaa, ja lehmät lypsivät ympäri vuoden. Lehmiä saattoi nähdä rantaniityllä lypsentämässä, ja jos lehmän sai silloin kesytettyä, sai ihminen pitää sen itsellään. Myös venäläisellä vedenhengellä vodjanoilla uskottiin olevan hyvin lypsävää mustaa karjaa. (Niinisalo 2006: 31-32)
Näkillä on peloteltu lapsia uimasta liian syvälle. Vanhan uskomuksen mukaan näkki lymyili suurten lumpeenlehtien alla. Toisaalta siellä lymyilevät myös sammakot ja kalat, koska suurikokoiset lehdet suojaavat vaaroilta. Ruotsiksi lumpeenkukan nimi onkin näckros eli näkin ruusu. Kerrottiin, että näkki saattaa esiintyä eläinhahmossa, kuten esimerkiksi koirana tai hevosena, ja siten huijata lapsia kaapatakseen heidät mukaansa syvyyksiin. Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan nuoren miehen hahmoinen näkki, joka ainakin Ruotsissa punainen myssy ja kukkia hiuksissaan harppua soitten houkutteli nuoria naisia mukaansa. Suomessa näkki on voinut olla myös nainen, josta tulevat sanonnat ”Nikki, näkki, nännäis näkkyyt!” tai ”Näkki, näkki nännisäkki!”. Näkin uskottiin myös pystyvän muuttamaan ulkonäköään. (Niinisalo 2006:37) Näkki kuitenkin menetti voimansa, kun se tunnistettiin. Niinpä näkkiä vastaan lasketeltiin uimalukuja ennen veteen menoa. Veteen mentäessä huudettiin esimerkiksi ”Näkki maalle, minä veteen!” ja rannalle noustessa ”Minä maalle, näkki veteen!”.
Kaikkialla Suomessa on kerrottu juttuja vedenhaltijoista, niin rannikolla, jokien varsilla kuin Järvi-Suomessakin. Eri vesistöissä uskottiin olevan erilaisia vedenhenkiä. Esimerkiksi lammissa, lähteissä ja hetteissä oli puhdasta ja viatonta väkeä, koska vesikin oli puhdasta ja rauhallisesti virtaavaa. Nämä haltijat kuvattiin useimmiten hienohelmaisiksi neidoiksi, ja niiden uskottiin olevan kuolleiden henkiä. Tällaiset rauhalliset vedenottopaikat olivat parhaimpia, jos halusi parantua jostakin taudista. Vedenhaltijan uskottiin tuntevan lääkkeen vaivaan kuin vaivan, eihän turhaan sanottu ”Vesi vanhin voitehista”. Vedenhaltijaa saattoi pyytää taikakeinoin neuvomaan unessa oikean rohdon sairauteen. (Niinisalo 2006:31) Koskessa taas oli liikkuvaista ja hurjaakin väkeä, jonka uskottiin soittavan viulua todella hyvin. Koskenhaltijalta saattoi yrittää saada soitonopetusta uudenvuoden-, laskiais-, pääsiäis- tai juhannusyönä, jolloin henget olivat muutenkin liikkeellä. Haltijalla oli kuitenkin ehtoja, kuten että hänet ja oppilas tuli sitoa yhteen, mutta jos onnistui olemaan joutumatta kosken kuohuihin saattoi saada taiturimaisen soittotaidon, jonka tahdissa ihmisten oli pakko tanssia tahtomattaankin. Myös Norjassa ja Ruotsissa tunnetaan tällaiset soittotaiturit ja koskenhaltijat. (Niinisalo 2006:36)
Suomalaisia tarinoita vedenolennoista
On olemassa useita tarinoita, joissa vedenhaltija on antelias ja jollakin tavalla auttaa ihmistä.
''Vedenhaltija auttoi köyhää leskeä lapsineen ja lahjoitti tälle kaksi mustaa lehmää karjastaan. Nainen pyysi lähikartanosta lainaksi lypsykippoa mutta kateellinen emäntä ajoi hänet pois. Seuraavassa talossa leski otettiin avosylin vastaan ja annettiin asuinpaikka sekä karjalle että perheelle. Ihmeelliset lehmät antoivat sitä enemmän maitoa mitä suurempaan astiaan niitä lypsi. Talo vaurastui, mutta kartano josta nainen oli häädetty pois köyhtyi, rappeutui ja hävisi.'' (Timonen 1988:54)
Tämän tarinan opetuksena tuntuu olevan se, ettei kannata kadehtia vaan olla antelias, sillä onni moninkertaistuu, kun sen jakaa. Toisessa tarinassa ihminen suostuu veden väen kummiksi, ja palkaksi mies saa valkean aaltojen kuohuista tehdyn paidan, joka ei likaannu, vaikka mudassa kierisi. Kotona kovasti kysellään paidan alkuperää, ja miehen lopulta kertoessa sen paita heti murenee miehen päältä. (Timonen 1988:47) Monissa tarinoissa vedenhaltija tekee jonkin taian, mutta kun vedenhaltija mainitaan nimeltä, lumous särkyy. Niin käy esimerkiksi tarinassa ”Näkki menetti voimansa” (Timonen 1988:42). Tarinassa lapset leikkivät rannalla, kunnes vedestä tullut koira liittyi leikkeihin. Koira pyytää lapsia selkäänsä, mutta yksi on pudota hännän päältä ja huutaa: ”Nikki, näkki, näpärällä hännän päällä!” Kuullessaan nimensä näkin on ravistettava lapset pois selästään ja sukellettava takaisin lammen pimeyteen.
Toisessa tarinassa ennen sovussa kyläläisten kanssa eläneestä haltijasta tulee pitkävihainen kiukkupussi, koska ihmiset rakentavat myllyn haltijan asuinpaikalle niemennokkaan. Vedenhaltija suuttui ja päästi vedet valloilleen niin, että mukana huuhtoutui mylly ja muutama talo, sekä entisestä niemennokasta tuli saari. Uutta myllyä eivät kyläläiset rakentaneet, mutta haltija muistaa kiusan edelleen ja piinaa ihmisiä huonolla säällä. (Timonen 1988:31,33)
Tämä tarina opettaa, että luontoa tulisi kunnioittaa. Seuraava tarina on erikoinen, koska suomalaisissa tarinoissa ei kuvata usein kauneudellaan lumoavaa vedenneitoa niin kuin usein kansainvälisissä tarinoissa. Tässäkin tarinassa on vaatimus luonnon arvostamisesta ja rauhaan jättämisestä.
''Sisarukset Matti ja Iina keräilivät kiviä järven rannalla, Matti mustia ja Iina valkoisia. Yhtäkkiä Iinalle ilmestyi hurmaava nainen lahnansuomuisessa puvussa, joka pyysi tyttöä mukaansa juhliin Ahdin linnaan, mikä oli koristeltu tuhansin simpukankuorin ja jota ympäröi ihmeellinen vedenalainen puutarha. Iina saisi osansa linnan rikkauksista jos lähtisi naisen matkaan. Iina hurmaantui naisen kauneudesta ja tarinoista ihmeellisestä Ahdin valtakunnasta, Iina oli jo astumaisillaan veteen kun hän muisti varoitukset veden väen lumouksista. Silloin Iina alkoi rukoilla ääneen ja samassa nainen vaipui laineisiin ja huusi: - Taas te ihmiset sotkitte järven rannat, vaikka minä ja tyttäreni ne tulvaveden aikaan siivosimme! Tämän jälkeen Iina ja Matti heittivät kaikki keräämänsä kivet takaisin järven syvyyksiin.'' (Timonen 1988:13)
Tarinoiden erikoisinta antia on kertomus miehestä, joka voittaa veden akan väkivalloin, ei lukuja lukemalla:
''Kalle seisoi kaislikossa sorsastamassa. Siellä hän näki rannassa naisen pesevän itseään, ja pestyään nainen heitti valtavat rintansa olalle kuivumaan. Kalle pelästyi akan rumuutta ja tokaisi: - Mitä akka kummittelet siinä? Johon nainen murahti: - En ole mikään akka, olen merenneito. Kalle suuttui ja laukaisi pyssynsä kohti sekä karjahti: - Ole vaikka paholainen! Nainen hyppäsi korkealle ilmaan ja ryntäsi Kallen perään. Kalle juoksi pakoon eukko kannoillaan. Kallen tultua pelon laitaan, ämmä katosi. Seuraavana yönä unessa akka vannoi palaavansa kolmen päivän kuluttua kostamaan. Kolmannen päivän iltana Kallen vaimo lämmitti saunan tulikuumaksi ja Kalle meni sinne odottamaan eukkoa. Puolenyön aikaan Kalle kuuli kysymyksen porstuasta: - Joko olet valmis? – Jo. Vastasi Kalle ja iski tulikuumalla kiukaan kivellä tulijaa otsaan. Akka katosi huutaen takaisin mereen eikä häirinnyt enää miestä, mutta ei Kallekaan uskaltanut enää vedenhaltijaa hätistellä.'' (Timonen 1988:27)
Opetuksena monissa tarinoissa vaikuttaa olevan se, että jos luonnossa liikkuu kunnioittaen ja antaa vedenhaltijoiden elää rauhassa, antavat nekin ihmisten olla rauhassa. Haltijat voivat myös palkita ihmisen avun moninkertaisesti tai auttaa vaikeaan asemaan joutunutta pelkästä omasta halustaan.
Kansainvälisiä vedenolentoja
Tarinat vedessä asuvista olioista ovat yleisiä ympäri Eurooppaa, seuraavassa eri maiden perinteisiin kuuluvia hahmoja.
Melusina
Tarina Melusinasta kuuluu ranskalaiseen perinteeseen, ja siitä on monia eri versioita eri nimillä. Omat versiot kertomuksesta ovat olemassa ainakin Ranskassa, Luxemburgissa, Saksassa ja Puolassa. Tarinassa Skotlannin kuningas Elynas lähtee metsästämään suruissaan ja vaimonsa menettäneenä. Metsässä hän kuulee ihmeellistä laulua, ja laulun johdattamana kohtaa metsänhaltija Pressynen, johon rakastuu ja pyytää tätä vaimokseen. He elävät onnellisina, ja Pressyne tuli raskaaksi. Silloin Pressyne vaati Elynasta lupaamaan, ettei tämä koskaan yrittäisi nähdä häntä synnyttämässä tai kylvettämässä lastaan, koska Elynas ei tiennyt Pressynen olevan metsänhenki. Elynas ei kuitenkaan kyennyt pitämään lupaustaan vaan, näki Pressynen kylvettämässä vastasyntyneitä kolmosia Melusinaa, Melioria ja Palatinaa. Niin Pressyne lähti kuningaskunnasta eikä koskaan palannut takaisin.
Pressyne pakeni pienelle saarelle ja kasvatti tyttärensä siellä. Viidentoista ikäisenä Melusina kysyi minkä lupauksen hänen isänsä oli rikkonut. Kuultuaan Melusina vihastui ja lähti sisaret mukanaan kostamaan isälleen. Tyttäret sieppasivat kuninkaan ja tämän omaisuuden ja sulkivat hänet vuoren sisään. Pressynen kuultua asiasta hän suuttui lapsilleen ja noitui Melusinan ottamaan puoliksi käärmeen hahmon aina lauantaisin. Vasta kun Melusina löytäisi puolison, joka ei yritä nähdä häntä lauantaisin, pääsisi hän taiasta.
Murheissaan metsässä vaeltaessaan Melusina tapasi Rainmondin, Poitoun herttuan, joka rakastui tytön kauneuteen ja kosi tätä. Melusina lupautui hänelle vaimoksi sillä ehdolla, ettei Rainmond koskaan yrittäisi nähdä häntä lauantaisin. Jos sulhanen pitäisi lupauksensa, tulisi hänen elämäänsä vaurautta ja onnea, jos ei, niin molemmille kävisi huonosti. Niin pari meni naimisiin ja sai 11 poikaa. He elivät onnellisina metsälammen lähelle rakentamassaan Lusignan linnassa. Rainmondia kuitenkin riivasi uteliaisuus - mitä hänen Melusinansa oikein piilotti häneltä? Eräänä lauantaina Rainmond piiloutui ja näki Melusinan kylpyaikeissa. Silloin hän näki vaimonsa olevan vyötäröstä alaspäin hirvittävä käärme. Kauheinta kuitenkin oli hänen ymmärtäessään miten paljon hän vaimoaan rakasti ja että hän saattaisi menettää tämän petoksensa takia. Samassa Melusina haihtui ja muuttui hengeksi ja huusi miehelleen, ettei saisi näkyvää ulkomuotoaan tai rauhaa ennen tuomiopäivää tai ennen kuin hänen Lusignan sukujuurensa kuolee. Hän sanoi vielä tulevansa linnan ylle aaveena aina, kun linnanherra vaihtuu. Sitten Melusina lensi itkien ulos linnasta ja elää enää metsän aaveena. (Niinisalo 2006:23-24)
Lorelei
Lorelei on osa saksalaista kertomusperinnettä. Lorelei oli hyvin kaunis nainen ja tahtomattaan niin viettelevä, että kaikki miehet halusivat häntä. Hän ei pystynyt torjumaan kosijoitaan ja oli siten häpeäksi kotikaupungilleen Reinin varrella sijaitsevalle Bacharachille. Kaupunkilaiset uskoivat Lorelein olevan noiduttu ja lähettivät hänet piispan luo. Piispa kuitenkin uskoi tytön syyttömyyteen ja julisti tämän vapaaksi synnistä.
Nykyään Reinin varrella on rantakallio, jota kutsutaan nimellä Lorelei. Se on vaarallisessa paikassa, ja siellä on sattunut paljon onnettomuuksia. Lorelein uskotaan yhä houkuttelevan kauniilla laulullaan matkalaisia tuhoon. (Niinisalo 2006: 22, 24-25)
Rusalka
Rusalka on eräänlainen vedenneito ja kuuluu slaavilaiseen, erityisesti venäläiseen, perinteeseen. Uskomuksen mukaan ennen naimaikää väkivaltaisesti kuolleen tytön sielusta tulee rusalka. Jos kuolema sattuu vesistön lähellä, silloin sielusta tulee veden rusalka. Hukkuneiden sieluista tulee myös rusalka-vedenolentoja. Rusalka näyttäytyy kauniin naisen hahmossa ja houkuttelee luokseen veteen. Joskus rusalka voi myös olla paha demoni, ja sillä uskotaan olevan korviariipaiseva nauru ,joka voi vaikka tappaa. Myös rusalka voi muuntautua esimerkiksi joutsenen tai hanhen hahmoon. '''3.3.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020 – Lohko A
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2020 A-lohkossa pelasivat Italia, Sveitsi, Turkki ja Wales. Ottelut pelattiin 11.–20. kesäkuuta 2021 Stadio Olimpicolla Roomassa ja Bakun olympiastadionilla.
Turkki vs. Italia
<section begin=TURvITA/> <section end=TURvITA/>
Turkki vs. Wales
<section begin=TURvWAL/> <section end=TURvWAL/>
Italia vs. Sveitsi
<section begin=ITAvSUI/> <section end=ITAvSUI/>
Sveitsi vs. Turkki
<section begin=SUIvTUR/> <section end=SUIvTUR/>
Italia vs. Wales
<section begin=ITAvWAL/> <section end=ITAvWAL/>
Zhuangologia
Zhuangologia (Zhuangin.: Hagcueŋь / Hagcuengh; yksink.: 壮学, perint.: 壯學; pinyin: Zhuàngxué) on zhuangien kieltä, kirjallisuutta, historiaa, uskontoa, taidetta, taloutta, etiikkaa ja kulttuuria tutkiva monitieteinen ala. Nykyajan zhuangologia tieteellisen tutkimuksen muodossa sai alkunsa jo 1900-luvun, mutta todellisesti se alkoi kehittyä vasta, kun Huang Xianfan julkaisi teoksen Zhuangin historiasta (1957).
Ehrström
Ehrström on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Maanosaliittojen cup 2013
Maanosaliittojen cup 2013 pelattiin Brasiliassa 15.–30. kesäkuuta 2013. Turnaus oli vuoden 2014 jalkapallon MM-kilpailuiden esiturnaus.
Espanjalla, Italialla ja Uruguaylla oli mahdollisuus tulla kolmanneksi joukkueeksi, Argentiinan ja Ranskan ohella, joka on voittanut kaikki kolme suurinta FIFA:n järjestämää turnausta; MM-kilpailut, olympiaturnauksen ja Maanosaliittojen cupin. Puolustavana mestarina turnaukseen lähti isäntämaa Brasilia, joka voitti vuoden 2009 turnauksen. Brasilia myös voitti turnauksen kolmatta perättäistä kertaa.
Joukkueet
350px|thumb|Vuoden 2013 Maanosaliittojen cupiin osallistuneet maat.
1 Italia sai paikan Maanosaliittojen cupiin Espanjan voitettua sekä vuoden 2010 MM-kilpailut että vuoden 2012 EM-kilpailut. Koska kummastakin kilpailusta voittajajoukkue saa paikan turnaukseen, myönnettiin paikka EM-kilpailuissa toiseksi sijoittuneelle Italialle.
Ottelupaikat
Otteluita pelataan kuudella stadionilla kuudessa kaupungissa.
Lohkoarvonta
Turnauksen lohkoarvonta suoritettiin 1. joulukuuta 2012 Anhembi Convention Centerissä São Paulossa.
Sääntöjen mukaan samasta maanosasta ei voinut tulla kahta joukkuetta samaan lohkoon, minkä vuoksi kummassakin lohkossa oli joukkue sekä Euroopasta että Etelä-Amerikasta. Brasilia ja Espanja sijoitettiin automaattisesti eri lohkoihin ensimmäisiksi. Tämä johti tilanteeseen, jossa Italia tuli sijoitetuksi lohkoon A ja Uruguay lohkoon B.
Tuomarit
FIFA valitsi viidestä maanosasta seuraavat 10 erotuomaria tuomitsemaan Maanosaliittojen cupiin:
Maaliviivateknologia
Turnauksessa otettiin käyttöön uudenlainen nopeisiin kameroihin perustuva maaliviivateknologia. Kansainvälinen jalkapalloliitto valitsi kymmenen ehdokkaan joukosta saksalaisen GoalControl-4D-tekniikan.
Kokoonpanot
Joukkueiden lopullisen kokoonpano piti olla vahvistettuna viimeistään 3. kesäkuuta 2013 ja Kokoonpanot julkistettiin 7. kesäkuuta 2013.
Pelipallo
Turnauksen virallinen pelipallo esiteltiin lohkoarvontojen ohessa. Pallo on nimeltään "Cafusa", joka on kontaminaatio sanoista "Carnaval" (Karnevaali), "Futebol" (Jalkapallo) ja "Samba". Ensimmäistä kertaa pallon esitteli yleisölle Brasilian maajoukkueen entinen pelaaja ja kapteeni Cafu.
Lohkovaihe
Virallinen turnausohjelma julkistettiin 30. toukokuuta 2012 Rio de Janeirossa.
Kummastakin lohkosta voittaja ja toiseksi sijoittunut etenivät pudotuspeleihin. Sijoitukset lohkoissa määräytyivät seuraavasti: Mikäli kahdella tai useammalla joukkueella olivat kaikki kolme yllä mainittua ehtoa tasan, määräytyivät näiden joukkueiden keskinäiset sijoitukset seuraavasti:
Kellonajat Brasilian normaaliaikaa (UTC–3).
Enchant
Enchant on vuonna 1988 perustettu yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa progressiivista rockia. Yhtye on tähän mennessä julkaissut seitsemän studioalbumia sekä yhden live-CD/DVD:n. Pitkästä urastaan huolimatta Enchant ei ole saavuttanut suurta suosiota, vaikka onkin soittanut nimekkäiden artistien kanssa, kuten Dream Theater, Spock's Beard ja Marillion.
Enchantin perustivat kitaristi Douglas Ott, rumpali Paul Craddick ja kosketinsoittaja Mike "Benignus" Geimer. Kaksi jälkimmäistä kuitenkin jättivät yhtyeen henkilökohtaisista syistä vuonna 2000. Nykyisessä kokoonpanossa soittavat Ottin lisäksi myös basisti Ed Platt, laulaja Ted Leonard, rumpali Sean Flanegan ja kosketinsoittaja Bill Jenkins. Viimeinen perustajajäsen ja yhtyeen johtohahmo Ott vastaa suurimmasta osasta yhtyeen musiikkia.
Alkuajat ja debyyttialbumi (1988–1993)
Douglas Ott, Paul Craddick ja Mike "Benignus" Geimer perustivat Mae Dae -nimisen yhtyeen vuonna 1988, jonka vaikutteina olivat erityisesti Rush ja Genesis. Nimi muutettiin kuitenkin pian Enchantiksi. Kokoonpanon täyttivät laulaja Ted Leonard ja basisti Ed Platt. Kunnolla yhtye pääsi alkuun kuitenkin vasta vuonna 1993 kun Marillion-yhtyeen Steve Rothery kuuli bändistä. Hän auttoi tuottamaan debyyttialbumin A Blueprint of the World ja myös soitti levyllä vierailevana artistina. Myöhemmin kesällä seurasi ensimmäinen Euroopankiertue ja levy-yhtiön vaihto Magna Carta:sta InsideOut Music:iin. Ott on myöhemmin ilmoittanut olleensa tyytymätön Magna Cartaan, koska se ei hänen mielestään työskennellyt tarpeeksi yhtyeen puolesta.
Wounded, Time Lost ja Break (1996–1998)
Enchantin seuraava levy Wounded ilmestyi vuonna 1996. Vuonna 1997 yhtye sai paikan Dream Theaterin lämmittelijäyhtyeenä, jolloin InsideOut pyysi Enchantia julkaisemaan EP:n ennenjulkaisemattomasta materiaalista. Tarkoituksena oli myydä EP:tä kiertueella. Tuloksena oli Time Lost, joka paisuikin kokonaiseksi albumiksi sisältäen kolme kappaletta, jotka oli alun perin sävelletty A Blueprint of the Worldia varten ja neljä uutta kappaletta. Enchant julkaisi seuraavan albuminsa Break vuonna 1998. Yhtye oli albumin promootiokiertueella Spock's Beardin ja myöhemmin Marillionin kanssa.
Kokoonpano vaihtuu (1999–2002)
Enchant rupesi kirjoittamaan materiaalia seuraavaa levyä varten, mutta työskentely ilman rumpalia ja kosketinsoittajaa oli hankalaa. Rumpaliksi löytyi Ottin ystävä Sean Flanegan, mutta kosketinsoittajan paikan täyttäminen osoittautui hankalaksi. Seuraava albumi Blink of an Eye jouduttiin jälleen äänittämään ilman kosketinsoittajaa, joten Ottin piti tälläkin levyllä soittaa kosketinsoitinta kitaran ohella. Uusi albumi ilmestyi vuonna 2002 ja pian sen jälkeen kosketinsoittajaksi löydettiin viimein Bill Jenkins, joka oli Leonardin uusi tuttavuus. Uuden levyn julkaisun myötä levy-yhtiö InsideOut uudelleenjulkaisi Enchantin kaksi ensimmäistä albumia, A Blueprint of the Worldin sekä Woundedin.