cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emma Pullola
Pullola sijoittui kolmiloikassa 11:nneksi Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2017. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi 2019 ja hallimaaottelussa toiseksi 2020.
Sisäratojen SM-kilpailuissa Pullola on saavuttanut kolmiloikassa kultaa vuonna 2019, hopeaa vuosina 2020 ja 2021 sekä pronssia vuonna 2018. Pituushypyssä hän voitti kultaa 2022. Kalevan kisoissa hän saavutti kolmiloikassa hopeaa vuosina 2019 ja 2020. Hänen kolmiloikkaennätyksensä ulkoradoilla on 13,62 metriä (2020) ja sisäradoilla 13,43 metriä (2020). Pituutta hän on hypännyt ulkona 628 cm (2022) ja hallissa 613 (2022).
Säkylän Urheilijat
Säkylän Urheilijat on Säkylässä vuonna 1944 perustettu urheiluseura. Se on alusta alkaen tarkoitettu yleisseuraksi ja sen alkuperäiseen lajivalikoimaan kuuluivat yleisurheilu, pesäpallo, hiihto ja voimistelu. Vuosien saatossa lajivalikoima on monipuolistunut ja mukaan lajeista on alkuperäisten lisäksi tullut jääkiekko, lentopallo, ampumahiihto (yhdessä hiihdon kanssa saman jaoston alla), tennis/sulkapallo sekä erilaiset lasten liikuntakerhot. Voimistelu on alkuperäisistä lajeista saanut jäädä ja tilalle ovat tulleet voimailulajit. Säkylän Urheilijoilla on jäseniä noin 700. Säkylän Urheilijoihin kuuluu esimerkiksi moukarinheittomestaruuksistaan tunnettu Sanni Saarinen.
Aiheesta muualla
Seuran kotisivut
Julian Opie
Julian Opie (s. 1958) on brittiläinen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan graafisesta, minimaalisesta tyylistään, jossa näkyy viitteitä niin kadunvarsikyltteihin kuin taidehistorian perinteeseen.
Elämä
Julian Opie syntyi Lontoossa 1958. Oxfordissa kasvanut Opie valmistui Lontoosta Goldsmithsin yliopistosta (Goldsmiths, University of London) 1982, jossa hänen opettajanaan toimi käsitetaiteilija ja taidemaalari Michael Craig-Martin. Opie asuu ja työskentelee Lontoossa.
Taide
Sarjallisesti työskentelevän Opien tunnetuimpia töitä ovat voimakkaasti yksinkertaistetut muotokuvat sekä käveleviä ihmisiä esittävät maalaukset ja LED-animaatiot. Opien tuotantoon kuuluu myös veistoksia, kuten 3D-tulostimella toteutettuja, käsin maalattuja rintakuvia sekä tanssivaa naista esittävien akryyliveistosten sarja. . Maineeseen hän nousi 1980-luvulla tekemillään, maalatuilla metalliveistoksilla.
Yksi Opien kuvakielen tunnusomaisista piirteistä on kohteen piirtäminen esiin mahdollisimman vähin yksityiskohdin, vain oleellisessa pitäytyen. Hänen töissään on nähtävissä vaikutteita minimalismista ja pop-taiteesta, kadunvarsimainoksista, klassisesta muotokuvamaalauksesta ja kuvanveistosta sekä japanilaisesta puupiirrosperinteestä.
Opie on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin ympäri maailmaa. Hänen teoksiaan kuuluu mm. British Museumin, Tate Britainin, Victoria & Albert Museumin, MoMan sekä Stedelijk Museumin kokoelmiin. Hänen teoksiaan on sijoitettu myös julkiseen tilaan. Opien kädenjälki on nähtävissä myös Blurin Blurin The Best Of –levyn kannessa.
Opie Suomessa
Julian Opien ensimmäinen yksityisnäyttely Suomessa nähtiin Helsingin Taidehallissa kesällä 2015. . Myös EMMAssa on esillä Opien teos, joka kuuluu Saastamoisen säätiön kokoelmiin.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1936
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1936 järjestettiin 3. marraskuuta 1936. Valitsijamiesäänten jakautuminen niissä oli historian yksipuolisin. Vaalit voitti istuva presidentti, demokraatti Franklin D. Roosevelt haastajanaan republikaani Alf Landon.
523 valitsijamiesäänellä Roosevelt sai 98,49 prosenttia valitsijamiesäänistä, mikä oli korkein osuus sitten vuoden 1820 vaalien. Roosevelt sai myös historian suurimman määrän valitsijamiesääniä, jonka on ylittänyt vain Ronald Reagan 525 valitsijamiesäänellä vuoden 1984 vaaleissa. Alf Landon sai valitsijamiesääniä vain Vermontista ja Mainesta.
Two-Timing Touch and Broken Bones
Two-Timing Touch and Broken Bones on The Hivesin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan Tyrannosaurus Hives vuonna 2004. Kappale esiintyi myös Madden NFL 2005-videopelissä. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1936
Ehdokkaat
Demokraattinen puolue: Republikaaninen puolue:
Two-Timing Touch and Broken Bones
Aiheesta muualla
Single discogs.comissa
Sian proliferatiivinen enteropatia
Sian proliferatiivinen enteropatia eli sian ileiitti (lyh.PPE) on Lawsonia intracellularis -bakteerin aiheuttama sikojen suolistotauti, jota esiintyy etenkin vierotetuilla porsailla. Lawsonia intracellularis hakeutuu infektoituneen sian suolistoon, etenkin sykkyräsuolen alueelle, jossa se stimuloi suolirauhasten solujen toimintaa. Tämän seurauksena kehittyy erilaisia tautitiloja, joihin liittyvä kuolleisuus vaihtelee. Tyypillisesti nuorilla vieroitetuilla eli alle neljän kuukauden ikäisillä porsailla bakteeri saa aikaan suoliston limakalvon liikakasvua, ja tähän taudinkuvaan liittyvä kuolleisuus on alhaista. Vanhemmilla eli yli neljän kuukauden ikäisillä porsailla liikakasvuun liittyy yleensä verenvuotoja, joka on hengenvaarallisempi tila. Bakteeritulehduksesta voi seurata myös suoliston nekroosi, johon liittyvä kuolleisuus on korkeaa. Kaikkiin tiloihin liittyy tavallisesti suoliston limakalvon villusten rakenteen häviäminen ja suolistotulehdus, etenkin sykkyräsuolen alueella.
Oireet
Oireina infektoituneilla sioilla on yleensä heikentynyt ruokahalu ja epätasainen kasvu. Lisäksi sioilla esiintyy ripulia, joka on tavallisesti väriltään harmaata ja voi sisältää verta.
Something Just Like This
Something Just Like This on yhdysvaltalaisen musiikkiduo The Chainsmokersin ja brittiläisen rock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale julkaistiin The Chainsmokersin Memories...Do Not Open-debyyttistudioalbumin toisena sekä Coldplayn kolmannentoista EP-levyn, Kaleidoscopen ensimmäisenä singlenä 22. helmikuuta 2017. "Something Just Like This" valittiin Vuoden 2017 NCAA:n miesten koripalloturnauksen ensimmäisen jakeen tunnuskappaleeksi. Kappale oli ehdolla Grammylle 60:ssa vuotuisessa Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Paras Pop Duo/Ryhmäesitys".
"Something Just Like This" oli kaupallisesti valtava menestys noustuaan singlelistan kärkeen Belgiassa (Flanderi), Latviassa, Libanonissa, Malesiassa, Puolassa sekä muutamalla Yhdysvaltain Billboard-listalla. Lisäksi kappale nousi viiden parhaan joukkoon Australiassa, Belgiassa (Vallonia), Brasiliassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Italiassa, Itävallassa, Kanadassa, Norjassa, Portugalissa, Ruotsissa, Saksassa, Slovakiassa, Sloveniassa, Sveitsissä, Tanskassa, Tšekissä, Unkarissa, Uudessa-Seelannissa sekä Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla. Muun muassa Yhdysvalloissa kappaletta myytiin vuonna 2017 yhteensä 1 348 000 kopiota, joka teki siitä kyseisessä valtiossa vuoden 2017 kuudenneksi myydyimmän kappaleen. Striimaukset mukaan luettuna kappaletta myytiin jopa yli neljä miljoonaa kopiota.
Maria Huntington
Maria Siiri Elisabeth Huntington (s. 13. maaliskuuta 1997) on suomalainen yleisurheilun moniottelija. Hän on edustanut Tampereen Pyrintöä ja häntä on valmentanut Kati Ala-Huikku. Vuoteen 2021 asti häntä valmensi Matti Liimatainen ja vuosina 2021–2022 Mika Vakkuri. Heinäkuussa 2023 Huntington ilmoitti laittavansa urheilu-uransa määrämättömän pituiselle tauolle motivaation hiipumisen vuoksi.
Ura
Huntington keskeytti seitsenottelun Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän otteli 13:nneksi. Hän keskeytti seitsenottelun saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2016. Hän sijoittui 22:nneksi samassa kaupungissa käydyissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän otteli 19:nneksi. Huntington keskeytti seitsenottelun yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Dohassa 2019. Ensimmäisissä olympialaisissaan Tokiossa 2021 Huntington sijoittui seitsenottelussa 17. sijalle tuloksella 6135.
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi
thumb|250px|Malli ihmisen glyseroli-3-fosfaattideydrogenaasin rakenteesta Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi reversiibeliä hapetus-pelkistysreaktiota glyseroli-3-fosfaatin ja dihydroksiasetonifosfaatin välillä.
Maria Huntington
Ura
Huntington voitti seitsenottelun Suomen-mestaruuden Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 tuloksella 5 858 pistettä, 2019 Lappeenrannassa tuloksella 6 339 pistettä, joka oli myös hänen oma ennätyksensä ja rikkoi samalla Dohan MM-kisojen tulosrajan, ja 2020 Turussa tuloksella 6 074 pistettä. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kesäkuussa 2019 tuloksella 6 053. Sisäratojen SM-kilpailuista Huntington on saavuttanut hopeaa pituushypyssä vuonna 2018. Hänen ennätyksensä pituushypyssä ulkoradoilla on 653 cm (2021) ja sisäradoilla 637 cm (2021). 100 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä on 13,09 s (2019).
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi
Toiminta
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasista on kaksi muotoa. Sytosolin entsyymi käyttää hapetuksessa koentsyyminään NAD+-molekyyliä ja pelkistyksessä NADH:ta, kun taas mitokondriaalinen entsyymi käyttää hapettimena FAD-molekyyliä.
Maria Huntington
Yksityiselämä
Huntingtonilla on Suomen ja Britannian kaksoiskansalaisuus. Hänen isänsä on englantilainen ja äitinsä suomalainen. Perhe muutti Englannista Suomeen Huntingtonin ollessa viisivuotias. Hän asuu avopuolisonsa Riku Dufvan ja tämän pojan kanssa Tampereen Hakametsässä. Huntington alkoi elokuussa 2020 opiskella tietojärjestelmätiedettä Jyväskylän yliopistossa.
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi
Toiminta
Sytosolissa esiintyvän glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin toiminnalle välttämätön kofaktori on NAD+ tai NADH. Glyseroli-3-fosfaatin hapetuksessa molekyylin vetyatomi siirtyy koentsyyminä toimivan NAD+:n nikotiiniamidiryhmään, jolloin se pelkistyy NADH:ksi. Reaktiossa voi olla mukana myös sinkki-ioneja, jonka tehtävänä on koordinoitua glyseroli-3-fosfaatin hydroksyyliryhmän kanssa ja tehdä siitä happamampi, jolloin vedynsiirto tapahtuu helpommin. Dihydroksiasetonin pelkistyksessä vetyatomi tulee NADH:lta. 450px|center|thumb|Sytosolin glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin katalysoiman reaktion mekanismi
Mitokondriaalinen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi toimii osana elektroninsiirtoketjua. Sytosolin glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi muodostaa glyseroli-3-fosfaattia, joka on mitokondriaalisen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin substraatti. Entsyymiin sitoutunut FAD hapettaa glyseroli-3-fosfaatin dihydroksiasetonifosfaatiksi itse pelkistyen FADH:ksi. FADH-molekyyli luovuttaa elektroninsa mitokondrion ulkokalvossa sijaitsevalle ubikinonille.
thumb|center|450px|Mitokondriaalisen glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin katalysoima reaktio
Glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasi ja sairaudet
Entsyymin aktiivisuuden on huomattu olevan koholla ylipainoisilla ihmisillä. Vakavasti ylipainoisilla henkilöillä entsyymin aktiivisuus on yli kaksi kertaa suurempi kuin normaalipainoisilla ihmisillä. Tämä johtaa glyseroli-3-fosfaattipitoisuuden kasvuun, ja glyseroli-3-fosfaatti on triglyseridien biosynteesin lähtöaine.
Mutaatiolla glyseroli-3-fosfaattidehydrogenaasin tuotantoa ohjaavassa GPD1-L-geenissä on rooli Brugadan oireyhtymässä. Mutaation seurauksena solujen NADH/NAD+-tasapaino häiriintyy, mikä johtaa natriumkanavien kehittymisen heikkenemiseen ja mahdollisesti kuolemaan jo imeväisikäisenä.
100cc – The Greatest Hits of 10cc
100cc - The Greatest Hits of 10cc on englantilaisen rockyhtye 10cc:n kokoelma-albumi UK Records -levymerkille levytetystä materiaalista. Levy sisältää raitoja kahdelta ensimmäiseltä albumilta sekä ennen julkaisematonta materiaalia.
Kappaleet
A-puoli:
John Roebuck
John Roebuck (1718 – 17. heinäkuuta 1794) oli brittiläinen lääkäri, keksijä ja teollisuusmies. Hänen työnsä olivat merkittäviä teollisen vallankumouksen aikana ja hänet tunnetaan parhaiten kehittämästään rikkihapon valmistukseen käytettävästä lyijykammioprosessista.
Elämä ja työ
John Roebuck syntyi vuonna 1718 Sheffieldissä. Hänen isänsä, jonka nimi samoin oli John Roebuck, oli aterimien tuottaja ja liikemies. Koska Roebuck ei kuulunut Englannin kirkkoon, hän ei päässyt opiskelemaan Oxfordin tai Cambridgen yliopistoihin. Sen sijaan Roebuck opiskeli lääketiedettä Edinburghin yliopistossa. Edinburghista hän siirtyi Alankomaihin Leidenin yliopistoon, josta hän valmistui lääketieteen tohtoriksi maaliskuussa 1742.
Roebuck palasi Britanniaan ja asettui Birminghamiin, missä työskenteli lääkärinä. Samaan aikaan hän suoritti erilaisia kemian alan kokeita vapaa-ajallaan. Vuonna 1746 hän rakensi ensimmäisen rikkihaponvalmistuslaitteensa. Se oli laatikonmallinen kammio, jonka sisäseinät oli vuorattu lyijylevyillä – lyijy oli tuolloin ainoa halpa rikkihappoa kestävä materiaali. Roebuck rakensi ensimmäisen tehtaansa Prestonpansiin noin 13 kilometrin päähän Edinburghista vuonna 1749 yhdessä birminghamilaisen kauppiaan Samuel Garbettin kanssa. Samanlaisia tehtaita valmistui nopeasti myös muualle Britanniaan ja Ranskaan. Vuonna 1771 Roebuck yritti patentoida menetelmän Skotlannissa, mutta oikeus hylkäsi Roebuckin vaateen. Menetelmä moninkertaisti rikkihapon tuotannon.
Roebuck osallistui myös raudan tuotantoon. Vuonna 1759 hän perusti Samuel Garbettin, William Cadellin sekä kolmen veljensä kanssa Carron Companyn, josta tuli myöhemmin yksi Euroopan menestyneimmistä rautaruukeista.
Kaikki Roebuckin hankkeet eivät olleet yhtä onnistuneita. Vuonna 1765 hän tapasi James Wattin ja rahoitti tämän höyrykonehanketta. Wattin ensimmäinen kokeilu kuitenkin epäonnistui ja Roebuck joutui vakaviin talousvaikeuksiin. Roebuck julistettiinkin konkurssiin vuonna 1773. Hän kuitenkin selvisi ja perusti vuonna 1787 Skotlannin ensimmäisen kaupallisen keramiikkapajan Bo'nessiin poikansa nimissä. Roebuck vastasi myös puhtaan veden jakeluverkoston syntymisestä kaupunkiin.
Rikkihappo- ja rautateollisuuden lisäksi Roebuck tutki ja paranteli useita muita teollisia prosesseja. Roebuck oli mukana myös lasin, keinotekoisten mineraalivesien, sementin ja sokerin tuotannossa.
Perhe
Roebuck avioitui noin vuonna 1746 sheffieldiläisen Ann Wardin kanssa. Pariskunnalle syntyi ainakin kolme lasta. Kirjailija Thomas Roebuck sekä poliitikko John Arthur Roebuck ovat John Roebuckin pojanpoikia.
Aleksandra Fedoriva
Aleksandra Andrejevna Fedoriva (, s. 13. syyskuuta 1988 Moskova) on venäläinen pikajuoksija.
Fedoriva karsiutui Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 100 metrin aitajuoksun välierissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui lajissa neljänneksi Pekingin nuorten MM-kisoissa ajalla 13,57 ja 2007 hän voitti nuorten EM-kultaa ajalla 13,12. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 200 metrin juoksussa välierissä ajalla 23,22. Pekingissä hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka alun perin voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun, mutta joukkue menetti voittonsa vuonna 2016 kun joukkueessa juossut Julija Tšermošanskaja jäi kiinni dopingin käytöstä.
Vuonna 2009 Fedoriva voitti Kaunasissa alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 200 metrillä. Seuraavana vuonna hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ja voitti pronssia 200 metrillä Barcelonan EM-kilpailuissa ajalla 22,44. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti hopeaa 400 metrillä ajalla 51,76 ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 200 metrin välierissä.
Jakub Klepiš
Jakub Klepiš (s. 5. kesäkuuta 1984 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari.
Ura
Klepiš siirtyi kaudeksi 2001–2002 HC Slavia Prahan junioreista WHL-joukkue Portland Winterhawksiin. Kauden jälkeen Ottawa Senators varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 16. varauksena kesällä 2002. Helmikuussa 2003 Klepišin oikeudet kaupattiin Buffalo Sabresille. Senators sai vaihdossa Václav Varaďan ja viidennen kierroksen varausvuoron.
Klepiš palasi kaudeksi 2002–2003 kotimaahansa ja Slavia Prahaan. Hän pelasi siellä koko kauden miesten Extraliigan joukkueessa. Klepišin oikeudet kaupattiin maaliskuussa 2004 Washington Capitalsiin vaihdossa Mike Grieriin. Hän siirtyi kaudeksi 2004–2005 Capitalsin organisaatioon ja teki NHL-debyyttinsä kaudella 2005–2006. Klepiš pelasi kauden aikana 25 ottelua tehoin 1+3=4. Hän pelasi enimmäkseen vielä farmijoukkue Hershey Bearsissa, jossa Klepiš voitti Calder Cupin keväällä 2006. Kaudella 2006–2007 hän pelasi 41 ottelua tehoin 3+7=10. Yhteensä Klepiš pelasi NHL:ssä 66 ottelua tehoin 4+10=14 ja jäähyminuutteja tuli 36.
Klepiš siirtyi kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Salavat Julajev Ufaan. Hän voitti joukkueessa KHL:n mestaruuden, Gagarin Cupin keväällä 2011. Kesken kauden 2011–2012, lokakuussa 2011, Klepiš siirtyi OHK Dinamo Moskovaan. Moskovan joukkueessa hän voitti toisen KHL:n mestaruutensa. Kauden jälkeen hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan tšekkiläiseen Lev Prahan joukkueeseen.
Maajoukkue
Debyytti Tšekin A-maajoukkueessa Klepišillä tapahtui kaudella 2003–04. Hän on sittemmin kuulunut maajoukkueen vakiokalustoon palattuaan Pohjois-Amerikasta. Klepiš pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010. Vuonna 2010 hän voitti maailmanmestaruuden.
Aiemmin Klepiš on pelannut myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 voittaen pronssia.
Jukka-Pekka Lehto
Jukka-Pekka Lehto (s. 28. lokakuuta 1958 Ahlainen) on suomalainen säveltäjä ja huilisti.
Lehto on opiskellut huilunsoittoa Turun konservatoriossa sekä Sibelius-akatemiassa ja soittanut Laivaston soittokunnassa, Turun filharmonisessa orkesterissa ja vuodesta 1987 lähtien Pori Sinfoniettassa. Lisäksi Lehto on toiminut musiikinopettajana Uudessakaupungissa, jossa hän myös johti Crusell-viikkoa.
Lehto on säveltänyt 1990-luvun puolivälistä lähtien huilu- ja puhallinorkesterimusiikkia ja viime vuosina myös jousi- ja sinfoniaorkestereille sekä erilaisille kamarikokoonpanoille. Hänen teoksiaan on esitetty ulkomailla muun muassa Unkarissa, Yhdysvalloissa, Englannissa ja Japanissa. Lehdon huilu-piano-teoksia ovat esimerkiksi Air (1996) ja Fuusio (2001).
Vuonna 2009 Lehto voitti Ciutat de Betera-sävellyskilpailun Espanjassa teoksellaan Cur. Vuonna 2014 hän voitti Windstream 2014 -kilpailun Riiassa sävellyksellään Motus contrarius. Samana vuonna hän voitti myös Satakunnan taidepalkinnon. Vuonna 2021 hän tuli jaetulle toiselle sijalle Tampereen pianokilpailun yhteydessä järjestetyssä sävellyskilpailussa teoksellaan "Antäckningar Å-Ä-Ö".
Markus Kahma
Jaakko Markus Kahma (s. 16. lokakuuta 1932 Alavieska) on suomalainen kymmenottelija. Hän edusti Alavieskan Viriä, Jyväskylän Kenttäurheilijoita, Jyväskylän Poliisiurheilijoita ja Viitasaaren Viestiä.
Kahma sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 neljänneksi kerättyään 7143 pistettä. Hän jäi pronssista runsaan sadan pisteen päähän. Rooman olympialaisissa 1960 hän oli seitsemäs pistemäärällä 7181. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän otteli yhdeksänneksi tuloksella 7085 pistettä.
Kahma voitti kymmenottelun Pohjoismaiden mestaruuden Göteborgissa 1957 ja 1963 sekä Porissa 1959. PM-hopeaa hän sai Oslossa 1961. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1956–1964. Hän voitti maaottelukilpailun Lontoossa 1958, Kurikassa 1959 ja Dresdenissä 1960 sekä Helsingissä 1959, 1961 ja 1963.
Kahma voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden 1957, 1958, 1959, 1960 ja 1964. SM-hopeaa hän sai 1956. Hän paransi kahdesti kymmenottelun Suomen ennätystä.
NHL-kausi 1947–1948
NHL-kausi 1947–1948 oli National Hockey Leaguen historian 31. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 60 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli Toronton toinen peräkkäinen ja kaikkiaan kolmas mestaruus neljän vuoden sisällä.
Runkosarjan pistepörssin ja ensimmäisen kerran jaetun Art Ross Trophyn voitti Montreal Canadiensia edustanut Elmer Lach. Lach keräsi 60 ottelussa yhteensä 61 tehopistettä, joista 30 oli maaleja ja 31 syöttöpisteitä. Ted Lindsay puolestaan voitti maalitilaston 33 osumallaan. Hart Trophyn sai New York Rangersissa keskushyökkääjänä pelannut Buddy O’Connor. O’Connorille myönnettiin myös Lady Byng Trophy.
Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wingsin Jim McFadden, joka teki kauden aikana 24 maalia ja antoi 24 maaliin johtanutta syöttöä ja keräsi siis yhteensä 48 tehopistettä. Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Toronto Maple Leafsin Ted Kennedy. Hän teki 9 pudotuspeliottelussa 14 tehopistettä, joista 8 oli maaleja ja 6 maaliin johtaneita syöttöjä.
Runkosarja
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.''
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Pudotuspelien pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Škoda Auto
Škoda Auto (laus. [ʃkoda]) on saksalaiseen Volkswagen-konserniin kuuluva tšekkiläinen, aiemmin tšekkoslovakialainen autonvalmistaja, jonka kotipaikka sijaitsee Mladá Boleslavin kaupungissa. Se on Mercedes-Benzin ja Peugeot’n ohella yksi vanhimmista edelleen toimivista autonvalmistajista.
Škoda on ollut jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen pääsponsori vuodesta 1993. Tämän hetkinen sopimus kestää aina vuoteen 2021.
Historia
Škoda-yhtymän (Škodovy závody) perusti Emil von Škoda Plzeňissä vuonna 1859. Škoda kasvoi 1800-luvulla Itävalta-Unkarin suurimmaksi teollisuusyritykseksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Škoda siirtyi autoteollisuuteen ja alkoi valmistaa lisenssillä ranskalaisia Hispano-Suiza-autoja. Vuonna 1924 Škoda osti Mladá Boleslavissa toimineen autovalmistajan, Laurin & Klementin.
Laurin & Klementin juuret ulottuvat 1800-luvun loppuun, jolloin se aloitti polkupyörien valmistuksen. 1899 yritys alkoi valmistaa moottoripyöriä ja 1905 lähtien autoja. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Laurin & Klement alkoi valmistaa kuorma-autoja.
1930-luvun Tšekkoslovakiassa Škoda oli eräs huomattavimpia eurooppalaisia raskaan teollisuuden yrityksiä. Yritys valmisti muun muassa aseita, työstökoneita ja ajoneuvoja. Autot olivat enimmäkseen suurikokoisia ja kalliita luksusvaunuja, mutta vähitellen markkinoita alettiin hakea myös pienemmistä kokoluokista. Vuonna 1934 Škoda esitteli käänteentekevällä keskusputkirungolla varustetun Popularin, jonka perusratkaisu säilyi tuotannossa 1960-luvun lopulle.
Toisen maailmansodan edellä saksalaiset miehittivät maan. Škodovy závodysta tuli osa Hermann Göring Werkeä ja natsi-Saksan sotaponnistelua.
Korpivaara Oy (silloin Korpivaara & Halla Oy) aloitti Škoda-autojen tuonnin Suomeen vuonna 1938, mutta toiminta katkesi toiseen maailmansotaan.
Sosialismin aikakausi
Sodan jälkeen Škoda-yhtymä kansallistettiin ja jaettiin eri yhtiöiksi toimialoittain. Škodan henkilöautopuolesta muodostettiin AZNP Mladá Boleslav. Kirjainlyhenne AZNP tulee sanoista Automobilové závody, národní podnik, eli autotehdas, kansan omistama. Yhtiöön liitettiin myös Jawan Kvasinyssa sijainnut autotehdas.
Vaikka Škoda oli viimeistelyltään itäautojen paremmasta päästä, se oli kuitenkin jäänyt jälkeen länsieurooppalaisesta tasosta. Materiaalit olivat heikkoja ja työn laadussakin oli toivomisen varaa. Kuitenkin se menestyi hyvin myös itäblokin ulkopuolella, sillä se tarjosi tiloja ja ominaisuuksia, joita länsieurooppalaisista autoista ei sen hintaluokassa löytynyt.
Škodan pitkä alamäki taittui nousuksi vuonna 1987 markkinoille tulleen Favorit-mallin myötä. Sen oli muotoillut italialainen Bertone. Moottorina oli edelleen 1000MB:stä periytynyt moottori. Auton huomattavasti parantunut laatu oli edelleen jonkin asteinen vitsi Länsi-Euroopassa, mutta siitä tuli erittäin suosittu Tšekkoslovakiassa ja muualla itäblokin maissa.
Suomessa
Helkama-konsernin tytäryhtiö Suomen Koneliike Oy solmi maahantuontisopimuksen Škoda-tehtaan kanssa vuonna 1947. Sopimukseen sisältyi myös Jawa-moottoripyörien tuonti. Henkilöautojen tuontisäännöstelyn aikana Škoda oli ns. itäautona helposti saatavissa ja se nousi Suomen yleisimpien automerkkien joukkoon. Vuoden 1954 lopussa Suomessa oli rekisterissä 3 513 Škoda-henkilöautoa, jolloin se oli neljänneksi yleisin henkilöautomerkki Fordin, Chevroletin ja Volkswagenin jälkeen.
Linja-auton alustojen tuontisäännöstelyn ollessa vielä vuonna 1956 voimassa Suomen Turistiauto osti Helsingin kaupunkiliikenteeseen kolme Škoda-linja-autoa, jotka varusteltiin Wiima-autonkoreja valmistaneessa Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:ssa suomalaisten ajoneuvomääräysten mukaisiksi. Autot eivät olleet mikään menestystarina ja ne myytiin pois vain 2–3 vuoden ikäisinä. Erityisen heikkoja olivat autojen moottorit, joita ei saatu takuukorjauksista huolimatta kestämään. Myös suomalaiset talviolot aiheuttivat näissä autoissa monia ongelmia.
Suomen Koneliike ylläpiti vuosina 1953–1963 suomalaista Škoda-kilpatallia, joka oli lajissaan Suomen ensimmäinen. Tallin kuljettajista nimekkäin oli Esko Keinänen, joka voitti vuoden 1961 Monte Carlo -rallissa Škodalla luokkansa ja saavutti yleiskilpailussa kuudennen sijan. Henkilöautojen tuontisäännöstelyn purkaminen vuonna 1962 merkitsi Škodalle ja muille itäeurooppalaisille automerkeille markkinaosuuden pienentymistä. Vuonna 1965 markkinoille tullut takamoottorinen Škoda 1000 MB ei saavuttanut suomalaisissa autonostajissa erityisempää vastakaikua edullisesta hankintahinnastaan huolimatta. Vuoden 1969 lopussa Škodia oli rekisterissä noin 19 000 kappaletta, mutta vaikka 1970-luvun aikana rekisteröitiin lähes 17 000 uutta Škodaa, merkkiä oli vuoden 1979 lopussa rekisterissä vain reilut 15 000 autoa. Myyntiä ei juuri auttanut edes Škodan menestys taloudellisuuskilpailuissa. Vuonna 1985, jolloin oli tullut kuluneeksi 80 vuotta Škoda-autojen valmistuksen alkamisesta, markkinoille tuli juhlamalli 120 LSX, jossa oli perusmallia runsaampi varustelu. Vuoden 1988 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 25 353 Škoda-henkilöautoa, jolloin se oli 17. yleisin henkilöautomerkki. 1990-luvun alussa Škoda oli viimeinen Suomessa markkinoilla ollut takamoottorinen henkilöauto. Škodaa pidettiin edullisena käyttöautona, jonka ongelmina olivat kuitenkin heikohko lämmityslaite ja alttius harmillisille pikkuvioille.
Helsingin Jalkapalloklubi
Ajatuksen seuran perustamisesta sai Franz Fredrik Wathén. HJK perustettiin virallisesti vuonna 1907 ja se voitti ensimmäisen jalkapallon Suomen-mestaruutensa vuonna 1911. Seura aloitti toiminnan jalkapallosta, mutta myöhemmin mukaan tulivat jääpallo ja jääkiekko, joissa molemmissa seura voitti Suomen-mestaruuksia 1920- ja 1930-luvuilla. Lisäksi HJK:ssa harrastettiin muun muassa keilailua, taitoluistelua ja käsipalloa. Vuodesta 1976 lähtien seura on keskittynyt jalkapalloon.
Škoda Auto
Osaksi Volkswagen-konsernia
Vuonna 1989 tapahtuneessa samettivallankumouksessa Tšekkoslovakian kommunistihallinto kaatui ja teollisuutta alettiin pian yksityistää. Škodan kohdalla päädyttiin hakemaan vahvaa yhteistyökumppania, joka oli lopulta saksalainen Volkswagen. Vuonna 1991 Škodasta tuli Volkswagen-konsernin neljäs automerkki Volkswagenin, Audin ja SEATin rinnalle.
Helsingin Jalkapalloklubi
Vuodesta 1964 lähtien HJK on pelannut jalkapallon pääsarjatasolla. Se on ainoa suomalaisseura, joka on pelannut Mestarien liigan tai Eurooppa-liigan lohkovaiheessa. Seuran nykyinen kotistadion on Bolt Arena. Aikaisemmin HJK on pelannut ottelujaan Töölön pallokentällä ja Helsingin olympiastadionilla. HJK:lla on myös reservijoukkue Klubi 04, joka pelaa Ykkösessä. Se perustettiin vuonna 2004, kun seura osti Jokerien jalkapallojoukkueen. HJK:n naisjoukkue on myös Suomen menestynein seura mestaruuksissa mitattuna.
Škoda Auto
Osaksi Volkswagen-konsernia
Škodan varsinainen läpimurto Länsi-Euroopan markkinoille tapahtui 1996 Octavian ja kolme vuotta myöhemmin esitellyn Fabian myötä. Octavia perustui samaan alustaratkaisuun Volkswagen Golfin, Volkswagen Boran, SEAT Toledon, SEAT Leónin ja Audi A3:n kanssa ja sen tavaramerkiksi nousi huomattavan kookas tavaratila.
Helsingin Jalkapalloklubi
Seuran alkuvuodet
thumb|HJK:n ensimmäinen jalkapallojoukkue vuonna 1907. thumb|Ensimmäinen mestaruuden voittanut HJK:n joukkue vuodelta 1911.
Škoda Auto
Osaksi Volkswagen-konsernia
Suomessa Škodan tärkein malli on ollut Octavia. Yllättäen Skodan automallien hiilidioksidi-päästöt kasvoivat suhteessa eniten vuonna 2009 verrattuna vastaavaan ajanjaksoon koko Euroopassa.
Moottoriurheilu
Škoda Motorsport on yhtiön moottoriurheiluosasto, joka kilpailee rallissa ja toimii Toksport WRT -tallin kanssa.
Raimundo de Castro e Silva
Dom Raimundo de Castro e Silva (1. toukokuuta 1905 Aracoiaba – 2. elokuuta 1991) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Fortalezan arkkihiippakuntaan 4. joulukuuta 1932 ja nimitettiin Teresinan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Eluzan titulaaripiispaksi 17. kesäkuuta 1950. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antônio de Almeida Lustosa, jota avustivat Aureliano de Matos ja Antônio Campelo de Aragão.
Helsingin Jalkapalloklubi
Seuran alkuvuodet
Jalkapallossa aloitettiin sarjamuotoinen kausi vuonna 1930, mutta ensimmäistä kertaa HJK oli mukana Mestaruussarjassa vuonna 1931, pudoten kauden päätteeksi B-sarjaan. HJK palasi kuitenkin jo vuoden kuluttua takaisin Mestaruussarjaan voittamalla B-sarjan 1932. Vuosina 1936 ja 1938 seura voitti Mestaruussarjan. Jääkiekossa HJK voitti vielä kaksi SM-kultaa 1930-luvulla. Sotien jälkeen HJK otti käsipallon lajivalikoimaansa, ja keilailu palasi seuran toimintaan. Aikaisemmin seurassa mietittiin myös koripallon ottamista mukaan ohjelmaan, mutta ajatuksesta luovuttiin. Käsipallossa seura voitti SM-hopeaa vuonna 1944. HJK:n naisjaosto aloitti toimintansa vuonna 1946, jolloin alkoi myös naisten käsipallo. Jalkapallossa alkanut mitaliton kausi loppui vuonna 1954, jolloin HJK voitti SM-pronssia. Seuran toimintaa vaikeuttivat taloudelliset ongelmat, eikä se pystynyt panostamaan lajeihin erikoisseurojen tapaan.
I Chose Death
I Chose Death on suomalaisen death metal -yhtyeen Torture Killerin EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Dynamic Arts Records.
Koti eläintarhassa
Koti eläintarhassa (We Bought a Zoo) on vuonna 2011 julkaistu Cameron Crowen ohjaama draamakomedia. Elokuvan pääosissa näyttelevät Matt Damon, Scarlett Johansson, Elle Fanning ja Thomas Haden Church. Elokuva perustuu Benjamin Meen kirjoittamaan omaelämäkerralliseen romaaniin. Elokuvan tarina sijoittuu eteläiseen Kalifornian osavaltioon Yhdysvalloissa. Isä (Matt Damon) muuttaa nuoren perheensä kanssa maaseudulle korjatakseen ja avatakseen uudelleen talousvaikeuksissa olevan eläintarhan.
I Chose Death
Albumi julkaistiin epävirallisesti ennakkoon jo 3. maaliskuuta Turun Klubissa EP:n julkistamistilaisuudessa.
Helsingin Jalkapalloklubi
Jalkapallon erikoisseuraksi
Vuonna 1960 HJK:n puheenjohtajaksi valittiin Apu-lehden omistaja Olli Lyytikäinen, joka tuki seuraa sekä taloudellisesti että tarjoamalla pelaajille työpaikkoja. Seuran toimintaa alettiin vähentää ja jääpallojaosto lakkautettiin vuonna 1963. Jalkapallossa HJK palasi Suomen-mestariksi valmentaja Aulis Rytkösen johdolla vuonna 1964. Mestaruuden myötä seura pääsi ensimmäistä kertaa Euroopan Cupiin kaudella 1965–1966. HJK hävisi kuitenkin molemmat alkukierroksen pelinsä Manchester Unitedia vastaan. Vuonna 1966 seura voitti ensimmäistä kertaa Suomen cupin. Jääkiekossa HJK oli pudonnut pääsarjasta, mutta nousi suurten taloudellisten panostusten ansiosta takaisin. Seura tavoitteli myös SM-kultaa, mutta sijoittui parhaimmillaan hopealle kaudella 1971–1972. Jääkiekkojaosto ajautui taloudellisiin ongelmiin ja lopulta päätti fuusioitua Karhu-Kissojen kanssa Helsingin Jääkiekkoklubiksi. Myös taitoluistelu lopetettiin vuonna 1972, jolloin jäljelle jäivät käsipallo ja jalkapallo. Naisten jalkapallossa HJK oli aloittanut toimintansa vuonna 1971, jolloin seura voitti heti Suomen-mestaruuden. Miesten joukkueen rahoittajaksi tuli Paavo Einiö, jonka tuella HJK palasi mestariksi kaudella 1973. Vuonna 1976 HJK:sta tuli jalkapalloon keskittynyt seura, kun käsipallotoiminta lakkautettiin.
Mestarien liiga ja 2000-luku
Kaudella 1981 seura saavutti ensimmäisen tuplamestaruutensa HJK:n voitettua sekä cup- että Suomen-mestaruuden. Vuosina 1985, 1987 ja 1988 seura voitti jälleen mestaruuden Jyrki Heliskosken valmentamalla joukkueella. Ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudella HJK palasi mestariksi kauden tauon jälkeen, mutta seuran toimintaa vaikeutti 1990-luvun lama. Vuoden 1991 alussa perustettiin saneerausohjelman ja organisaatiouudistuksen jälkeen HJK-Klubi Oy, jolla houkuteltiin sijoittajia. Kaudella 1992 HJK voitti Veikkausliigan mestaruuden, vaikka seura kärsi edelleen talousongelmista, joiden takia mietittiin jopa konkurssia. Seuraavina vuosina vakavat taloushuolet väistyivät ja HJK-Klubi Oy lakkautettiin. Kaudella 1996 HJK antoi ensimmäistä kertaa potkut valmentajalleen, kun Tommy Lindholm erotettiin huonosti alkaneen kauden takia. Joukkue joutui sarjakarsintaan, jotka se lopulta voitti yhteismaalein 2–1 Hangö IK:a vastaan. Huonosti menneen kauden myötä joukkueen pelaajisto vaihdettiin suurelta osin ja HJK palasi Suomen-mestariksi. Seura pääsi täten mukaan Mestarien liigan karsintoihin, joissa se voitti ensin FC Jerevanin ja FC Metzin. Tällöin HJK:sta tuli ensimmäinen Mestarien liigan lohkovaiheeseen päässyt suomalaisjoukkue. HJK jäi lohkonsa viimeiseksi, mutta onnistui voittamaan Benfican.
HJK muutti Finnair Stadiumille kauden 2000 aikana ja saavutti cup-mestaruuden. Ensimmäisen mestaruutensa vuosikymmenen aikana joukkue voitti vuonna 2002. Myös vuonna 2003 HJK voitti Suomen-mestaruuden, jonka lisäksi se voitti cup-mestaruuden. Talvella 2004 seura osti FC Jokerien jalkapallotoiminnan ja teki joukkueesta oman farmijoukkueensa, jonka nimeksi tuli Klubi 04. HJK juhli satavuotisjuhliaan vuonna 2007, mutta sijoittui liigassa vasta seitsemänneksi. Kauden lopun joukkuetta valmensi Antti Muurinen. Suomen-mestariksi HJK palasi kaudella 2009. Myös seuraavana vuonna seura voitti Veikkausliigan, minkä lisäksi seura pääsi Eurooppa-liigassa play-off-kierrokselle. HJK voitti kolmannen mestaruutensa putkeen kaudella 2011 ja neljäs tuli 2012, mikä merkitsi Suomen ennätystä peräkkäisten jalkapallomestaruuksien määrässä. Kaudella 2013 seura voitti jo viidennen perättäisen Suomen-mestaruutensa. .
Kaudella 2014–2015 HJK eteni ensimmäisenä suomalaisseurana Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen voitettuaan karsintojen viimeisellä kierroksella Rapid Wienin. Lisäksi seura voitti kuudennen perättäisen Suomen-mestaruutensa. Mestaruusputki päättyi lopulta kaudella 2015, jolloin mestariksi kruunattiin Seinäjoen Jalkapallokerho HJK:n jäädessä pronssille. HJK palasi mestaruuskantaan kaudella 2017 voittaen myös Suomen Cupin, ja kaudella 2018 tuli toinen mestaruus peräkkäin.
Värit ja logot
Seuran perustamisen jälkeen peliasujen väriksi valittiin valkoinen. Tällä värityksellä pelattiin vuoteen 1909 saakka, jolloin pelipaitojen värit vaihdettiin sinivalkoraitaisiksi. Värit olivat kannanotto suomalaisuusaatteen puolesta. Vuosien varrella HJK on käyttänyt muitakin kotipeliasuja, mutta värit ovat pysyneet samana. Vuodesta 1986 lähtien peliasu on ollut jälleen sinivalkoraitainen.
HJK:n logo on peräisin vuodelta 1913 ja sen on suunnitellut Osmo Korvenkontio. Juhlavuotenaan 2007 HJK käytti erityistä juhlalogoa, jossa oli kaksi tähteä varsinaisen logon päällä 20 mestaruuden merkiksi ja vuosiluvun sijasta "1907–2007". Perinteisen logon ohella HJK käytti 1990-luvun puolivälissä poikkeavaa tunnusta, jossa oli HJK-tekstin yläpuolella liekinvarrella varustettu jalkapallo.
Stadion
thumb|HJK:n käyttämät kotikentät: [[Helsingin olympiastadion|Olympiastadion (ylhäällä), Töölön pallokenttä (oikealla) ja Bolt Arena (alhaalla).]]
HJK pelaa kotiottelunsa nykyisin Bolt Arenalla eli Töölön jalkapallostadionilla, jolla seura on pelannut vuodesta 2000 lähtien. Stadionin rakennutti Hjallis Harkimo ja HJK oli osaomistaja stadionia hallinnoivasta yhtiöstä.
Töölön jalkapallostadion valmistui vuonna 2000, jolloin sen nimioikeudet myytiin Finnairille kymmeneksi vuodeksi. Tämän johdosta stadion tunnettiin vuoteen 2010 asti nimellä Finnair Stadium. Vuonna 2010 stadionin nimioikeudet vanhenivat, jolloin TeliaSonera hankki nimioikeudet vuoteen 2013 asti. Aluksi nimi oli Sonera Stadium ja vuodesta 2017 vuoden 2020 alkuun saakka Telia 5G Areena. HJK omistaa stadionin nykyisin kokonaan. Stadionin nimi vaihdettiin kuitenkin vuonna 2020, kun HJK teki uuden yhteistyösopimuksen Bolt.Works-henkilöstövuokrausyhtiön kanssa.
Stadionin alustana oli alun perin luonnonnurmi, mutta keväällä 2003 se korvattiin niin sanotulla Mondon tekonurmella. Tekonurmen käyttöä on perusteltu sen sopivuudella ympärivuotiseen käyttöön. Tekonurmi on herättänyt vastustusta, mutta samalla stadionin käyttötunteja on pystytty nostamaan.
Kannattajat
thumb|HJK:n klubipäädyn faneja. Pelaajat kiittävät ottelun jälkeen.
Helsingin Jalkapalloklubilla on eniten aktiivisia kannattajia, ja se on seuratuin joukkue Suomessa. Viidestätoista suurimmasta pääsarjatason ottelun katsojamäärästä 12 on ollut HJK:n kotiotteluita. Helsingin Sanomien 2012 julkaiseman tutkimuksen mukaan HJK on paitsi menestynein, myös suosituin suomalainen jalkapalloseura. Sitä kannatti joka neljäs suosikkijoukkueensa ilmoittaneista; Uudellamaalla osuus oli peräti 59 prosenttia.
HJK:n edusti Helsingin suomenkielistä porvariväestöä, tästä huolimatta seura piti kiinni perinteistään olla avoin kaikille kunniallisille kansalaisille kielestä, rodusta ja yhteiskunnallisesta asemasta riippumatta. Sillä oli laajalti kannatusta esimerkiksi Helsingin normaalilyseon ja Ressun lukion opiskelijoiden keskuudessa, suomenkielisten opiskelijoiden lisäksi HJK oli suosittu mm. kauppiaiden keskuudessa. Seuran kannattajien ydinjoukko tuli Helsingin kantakaupungista, mutta vuosikymmenten saatossa seurasta kehittyi leimallisesti myös töölöläinen joukkue, jossa HJK:n toiminta enimmäkseen pyöri. Vaikka HJK pitkään miellettiin töölöläiseksi porvarijoukkueeksi, on tämä leima kadonnut. Nykyään kannattajat tulevat eri yhteiskuntaluokista ja myös töölöläiskeskeisyys on vähentynyt. Tähän ovat vaikuttaneet muiden vahvan identiteetin omanneiden helsinkiläisseurojen katoaminen pääsarjatasolta sekä muuttoliikkeen sekoittama väestöpohja, lisäksi HJK ryhtyi jo varhaisessa vaiheessa 60- ja 70-luvuilla perustamaan juniorijoukkueita kantakaupungin ulkopuolelle rakennettuihin lähiöihin. Esimerkiksi Mestarien liigan lohkopelien aikaan HJK:sta tuli lähes koko Suomen edustaja. Toisaalta HJK on hyvin vihattu seura sekä Helsingissä että muualla Suomessa.
HJK:lla oli järjestäytyneitä kannattajia jo 1930-luvulla ja kannattajat järjestivät tuolloin huviretkiä sekä kerhoiltamia. Toiminta kuitenkin hiipui sotien jälkeen pitkälti yleisen taloudellisen tilanteen heikkouden vuoksi. HJK:n ensimmäinen varsinainen kannattajaryhmä oli vuonna 1984 perustettu Tölikän Raiku, jonka toiminta kuitenkin hiipui. Kannattajatoiminta järjestäytyi uudelleen 1999, kun Forza HJK perustettiin Mestarien liigan innostamana. Se on yksi Suomen vanhimmista edelleen toimivista faniyhdistyksistä. Forzan jäsenmäärä kasvoi tasaisesti ja korkeimmillaan se oli vuonna 2003, jolloin jäseniä oli noin 300. Vuonna 2006 Forza HJK jakautui, kun kannattajaryhmän sisällä puhjenneiden ristiriitojen vuoksi syntyi Sakilaiset. Forzalla oli vuoden 2011 alussa 175 jäsentä, kun taas Sakilaisiin kuului noin 30 jäsentä. Kannattaryhmistä Forza HJK on profiloitunut perheystävällisempään kannattamiseen, kun taas Sakilaisten toiminta on anarkistisempaa ja villimpää. Nykyään löyhästi organisoitu Klubipääty toimii HJK kannattajien kattojärjestönä ja kaikki kannattajat kannattavat HJK:ta Klubipäädyssä Bolt Arenan eteläpäädyssä.
Luulajan kunta
thumb|right|250px|Storgatan Luulajan kaupungin keskustassa. thumb|right|250px|Alaluulajan kirkon lähistöllä oleva Gammelstadin kirkkokylä on Unescon maailmanperintökohde. thumb|right|250px|Luulajanjoen ylittävä Nya Gäddviksbron.
Helsingin Jalkapalloklubi
Kannattajat
Seuran tunnussävelmäksi on noussut Vexi Salmen sanoittama ”Hoo-Jii-Koo”, joka perustuu englantilaisten Daniel Boonen ja Rod McQueenin säveltämään kappaleeseen ”Blue Is the Colour”. Englantilainen alkuperäisversio on tunnettu Chelsea FC:n kannatuslaulu. HJK:n edustusjoukkue lauloi itse ja levytti kappaleen ennen kautta 1973.
Luulajan kunta
Luulajan kunta on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Norrbotteniin. Kunnan keskustaajama on Luulaja. Luulajan kunnassa asuu noin 79 000 ihmistä (2023).
Helsingin Jalkapalloklubi
Kannattajat
Kursivoitu teksti Toinen sarjataso
Luulajan kunta
Kunnan maapinta-ala on 2 094,08 neliökilometriä (1.1.2016).
Helsingin Jalkapalloklubi
Kilpailijat
thumb|[[Stadin derby HIFK–HJK 23. toukokuuta 2017.]]
Luulajan kunta
Kunta sijaitsee Perämeren rannalla ja sen halki virtaa Luulajanjoki. Luulajan ystävyyskunnat ovat Kemi (Suomi) ja Murmansk (Venäjä). Kunnan nähtävyyksiin kuuluu Gammelstadin taajamassa sijaitseva Gammelstadin kirkkokylä, joka on UNESCOn maailmanperintökohde.
Helsingin Jalkapalloklubi
Kilpailijat
HJK:lla on historiansa aikana ollut useita merkittäviä kilpailijoita. 1900-luvun alkupuolella seuran tärkeimmät kilpailijat olivat muut helsinkiläiset pääsarjaseurat HIFK, HPS ja Kiffen, joiden kanssa HJK muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta jakoi mestaruudet ennen ensimmäistä maailmansotaa. Asetelmaa on vahvistanut ajoittain kiivaskin kilpailu pelaajista. Varsinkin 1960-luvulla käytiin kovaa kisaa elintilasta, kun pääsarjatasolla pelasi viisi helsinkiläisseuraa. Lopulta ainoastaan HJK säilyi pääsarjassa muiden joko pudottua alasarjoihin tai lopetettua kokonaan.
Luulajan kunta
Vuonna 2007 kunnassa oli 79,34 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Helsingin Jalkapalloklubi
Kilpailijat
Helsingin ulkopuolella HJK:n merkittävin kilpailija on ollut Valkeakosken Haka. Seurat ovat Suomen kaksi menestyneintä, ja niiden välisiä kohtaamisia pidetään klassikoina, sillä niissä taistellaan usein sarjan kärkisijoista. Esimerkiksi kauden 1999 mestaruus ratkesi Hakan hyväksi viimeisessä ottelussa Valkeakoskella, kun se onnistui voittamaan pisteen sarjassa edellä olleen HJK:n 1–0. Otteluissa on ollut paljon katsojia ja neljä pääsarjatason 11 suurimmasta yleisömäärästä on juuri HJK:n ja Hakan välisistä peleistä.
Evert von Konow
Thor Alfred Evert von Konow (20. elokuuta 1868 Utsjoki – 19. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja Mustialan maamiesopiston johtaja. Hän kuului von Konow -sukuun.
Helsingin Jalkapalloklubi
Kilpailijat
1990- ja 2000-luvulla HJK:n tärkeimmät kilpailijat Hakan ohella ovat olleet pääkaupunkiseudun seurat. Erityisesti samalla stadionilla pelannut FC Jokerit nousi Harry Harkimon merkittävillä panostuksilla nopeasti huipulle ja oli lyhyen historiansa aikana tärkeä paikallisvastustaja. Jokerit hankki HJK:sta muun muassa Shefki Kuqin ja nousi haastamaan HJK:n ylivaltaa pääkaupunkiseudulla. Noustuaan kaudeksi 2006 Veikkausliigaan FC Honka on ollut HJK:n merkittävin paikallisvastustaja. HJK:n nykyisen kotikentän suurimmat katsojamäärät ovat olleet juuri Jokereita ja Honkaa vastaan. Molempia vastaan on katsomossa ollut parhaimmillaan yli 10 000 katsojaa. Jokerien ja Hongan lisäksi muita paikalliskilpailijoita ovat olleet Finnairin Palloilijat, Atlantis FC ja AC Allianssi. 2010-luvulla HJK on pelannut ”Stadin derbyjä” HIFK:ta vastaan.
Rakenne
Helsingin Jalkapalloklubin organisaatio kostuu HJK Oy:stä ja useasta yhdistyksestä. Osakeyhtiö vastaa liigajoukkueen sekä A- ja B-poikien edustusjoukkueen toiminnasta. HJK ry on seuran ydin ja nykyään se vastaa naisten ja tyttöjen joukkueista sekä nuorempien poikien edustusjoukkueista. Muusta junioritoiminnasta huolehtii HJK-Juniorit ry ja reservijoukkue Klubi-04:n toimintaa hoitaa Talenttiklubi ry. Osakeyhtiön pääomistaja on Olli-Pekka Lyytikäinen, joka omistaa kaksi kolmasosaa osakkeista yhdessä siskonsa ja perheyhtiönsä A-lehtien kautta. Lyytikäinen on myös osakeyhtiön hallituksen puheenjohtaja.
HJK:n puheenjohtajat
Liiga-HJK ry:n puheenjohtajat
Oy:n puheenjohtajat (2001–)
HJK Oy
Nykymuotoisena HJK yhtiöitettiin vuonna 2000. Yhtiömuotoa yritettiin myös aikaisemmin seuran 1990-luvun alun pahojen talousvaikeuksien käynnistämän saneerausohjelman yhteydessä. HJK-Klubi Oy perustettiin 1991, mutta osakeanti epäonnistui eikä seuraan saatu juurikaan uusia sijoittajia. Silloisesta yhtiöstä HJK ry omisti pääosan. Yhtiö laukkautettiin 1996 muun muassa verotussyistä ja edustusjoukkueen toiminta siirtyi takaisin HJK ry:lle.
2000-luvulla HJK:n liikevaihto pysyi keskimäärin noin 2 miljoonassa eurossa. 2010-luvulla on kuitenkin tapahtunut suurta kasvua ja HJK:n keskimääräinen liikevaihto on noussut jo lähes kuuteen miljoonaan euroon. Korkeimmillaan seuran liikevaihto on ollut kaudella 2014, kun se pelasi Eurooppa-liigan lohkovaiheessa. Liikevaihto nousi tuolloin lähes 9 miljoonaan euroon. HJK:n tulot koostuvat yrityskumppanuuksista, yritysliikunnasta ja Töölön jalkapallostadionin tapahtumien vuokrasta. Huomattavia tuloja tuovat myös eurocupien palkintorahat sekä pelaajien myynnit, mitkä vaihtelevat vuosittain merkittävästi. HJK saa muiden seurojen tapaan pienen osa Veikkausliigan televisiointisopimuksesta. HJK:lla oli 2000-luvun alussa myös oma televisiosopimus MTV3:n kanssa.
HJK:n pääsponsorit ovat Adidas, Stadium, Bolt.Works, Lumme Energia, Apu, Carlsberg, Silja Line, OP Uusimaa, Ilmarinen, Mehiläinen ja Foodora.
Joukkue 2023
''Päivitetty 16. elokuuta 2023.''
Hall of Fame
HJK:n Hall of Fame perustettiin seuran 90-vuotisjuhlien yhteydessä, jolloin siihen nimettiin 16 henkilöä. Sittemmin sitä on täydennetty useampaan otteeseen. HJK:n 100-vuotiskaudella 2007 julkaistiin juhlakirja, jossa valittiin HJK:n kaikkien aikojen tähtijoukkue. Valinnoissa painotettiin pelaajan uraa HJK:ssa, ottelumääriä, saavutuksia, tilastoja ja merkitystä seuralle. Pelaajavalmentajaksi valittiin Aulis Rytkönen.
Farmijoukkue
Klubi 04:n toiminta alkoi vuonna 2004, jolloin HJK osti FC Jokerien toiminnan. Koska HJK:lla ei voinut olla kahta liigajoukkuetta, aloitti Klubi 04 toimintansa Kakkosesta. Joukkue nousi Ykköseen kaudeksi 2006 voitettuaan sarjakarsinnoissa VG-62:n. Vuonna 2006 Klubi 04 sijoittui kuudenneksi, mutta seuraavalla kaudella joukkue oli viimeinen ja putosi sarjasta. Kaudeksi 2009 joukkue onnistui jälleen sarjanousussa. Klubi 04 pysyi sarjassa vuoteen 2010 asti, jolloin se putosi. Kaudeksi 2018 Klubi 04 nousi taas Ykköseen, mutta jäi sarjan viimeiseksi ja putosi.
HJK:lla on ollut myös muiden seurojen kanssa farmisopimuksia. Muun muassa vuosina 1994–1997 FC Honka oli HJK:n farmisopimuksen alaisena.
Juniorit
thumb|Klubi 04:n ottelu kaudella 2007.