cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lignaanit
Rakenne ja biosynteesi
Lignaanit ovat perusrakenteeltaan monolignolien eli koniferyylialkoholin, p-kumaryylialkoholin ja sinapyylialkoholin dimeerejä. Rakenteessa on perusyksikkönä kaksi aromaattista ryhmää, jotka erottaa toisistaan neljästä hiiliatomista muodostunut ketju. Ketju voi olla suora, haaroittunut tai rengasmainen. Fenyylirenkaiden substituentit eli niihin kiinnittyneet muut ryhmät ovat tyypillisesti molemmissa renkaissa samat. Lignaanien perustyyppiä voidaan pitää difenyylibutaanin johdannaisina. Lignanolideissa aromaattisten renkaiden välillä on butyrolaktonirengas, ja tällainen lignaani on esimerkiksi matairesinoli. Monoepoksilignaanit ovat tetrahydrofuraanin johdannaisia, ja tähän ryhmään kuuluu muun muassa larisiresinoli. Diepoksilignaaneissa on kaksi fuusioitunutta tetrahydrofuraanirengasta, ja tällainen on esimerkiksi pinoresinoli. Pinoresinolia saadaan ainakin mäntyjen (Pinus) ja kuusten (Picea) pihkasta.
Biologiset ominaisuudet
Monet lignaanit ovat biologisesti aktiivisia. Kasveissa niillä on rooli puolustautumisessa kasveja syöviä hyönteisiä ja bakteeri- sekä sienipatogeeneja vastaan. Monilla niistä on myös antiviraalisia ja hapettumista estäviä ominaisuuksia. Eräät lignaaneista, kuten podofyllotoksiini, ovat hyvin myrkyllisiä. Kasveissa lignaaneja on paljon joissain siemenissä (pellavan-, kurpitsan-, auringonkukan-, unikon- ja seesaminsiemen) ja viljoissa, erityisesti täysjyvärukiissa. Lignaanit muuttuvat ihmisen suolistossa bakteerien vaikutuksesta enterodioliksi ja enterolaktoniksi, joilla on sepelvaltimotautia ja eräitä syöpiä (esim. paksusuolisyöpä) ehkäiseviä ominaisuuksia.
Pneumokokki
Streptococcus pneumoniae eli pneumokokki on pallonmuotoinen grampositiivinen bakteeri, joka kuluu sukuun Streptococcus. Pneumokokin luonnollinen elinympäristö on ihmisen nenänielu, jonka pneumokokki pystyy kolonisoimaan ja tekemään isännästä oireettoman kantajan. Suurimmalle osalle oireettomista kantajista ei kehity pneumokokki-infektiota, mutta tämä nenänielun kolonisaatio mahdollistaa bakteerin leviämisen pisaratartuntana ihmisestä toiseen. Jopa 25–65 % lapsista ja vajaa 10 % aikuisista toimivat oireettomina kantajina pneumokokille. Pneumokokin kolonisaatio on esiaste suurimmalle osalle pneumokokin aiheuttamista taudeista. Pneumokokin erilaisia serotyyppejä on löydetty yli 90, joista parikymmentä aiheuttaa valtavan enemmistön sairastumisista. Pneumokokki on yleinen ja merkittävä taudinaiheuttaja, jonka aiheuttamiin tauteihin liittyy hoidosta huolimatta suuri kuolleisuus. Pneumokokkitaudit iskevät erityisesti pikkulapsiin ja vanhuksiin.
Pneumokokki oli vuonna 2019 kolmanneksi merkittävin kuolemaan johtaneen bakteeri-infektion aiheuttaja maailmassa ja tärkein kuoleman aiheuttava bakteeri alle 5-vuotiaiden ikäryhmässä. Pneumokokki-infektioiden ikävakioitu kuolleisuus on 9,4–13,9 kuolemaa per 100 000 ihmistä.
Piirteitä
Pneumokokin soluseinä rakentuu peptidoglykaanista, johon sitoutuu suuri joukko erilaisia proteiineja, polysakkarideja, teikkohappoja ja lipoteikkohappoja. Erityisesti C-polysakkaridin aiheuttaman immunokemiallisen reaktion (ns. Quellung-reaktio) perusteella pneumokokit voidaan jakaa kymmeniin erilaisiin serotyyppeihin, joiden kyvyt aiheuttaa sairastumisia eroavat toisistaan hyvin paljon. Eri serotyyppien yleisyydet eri puolilla maapalloa poikkeavat suuresti, samoin eroa on niiden esiintymisessä lasten ja aikuisten elimistöissä.
Oswald Avery, Colin MacLeod ja Maclyn McCarty osoittivat geneettisen transformaation tapahtumisen juuri erilaisten pneumokokkikantojen avulla vuonna 1944.
Pneumokokin aiheuttamat sairaudet
Ihmisen ja pneumokokkibakteerin yhteiselo on tavallisesti harmitonta, mutta sopivissa olosuhteissa pneumokokit voivat aiheuttaa vakaviakin tauteja. Näin tapahtuu, jos pneumokokki pääsee ihmiskehon alueelle, joka on normaalisti steriili, esimerkiksi vereen, keuhkopussi- tai aivo-selkäydinnesteeseen.
Invasiiviset pneumokokkitaudit
Vakavista pneumokokkibakteerien aiheuttamista infektioista yleisin on verenmyrkytys (90 prosenttia vakavista pneumokokki-infektioista) ja toiseksi yleisin aivokalvotulehdus (5–10 prosenttia vakavista infektioista). Muita pneumokokkien aiheuttamia vakavia tulehduksia ovat sydämen sisäkalvon tulehdus, vatsakalvontulehdus ja niveltulehdus. Näiden infektioiden osuus on 1–2 prosenttia pneumokokkien aiheuttamista vakavista infektioista.
Baktereeminen pneumokokki-infektio tarkoittaa sitä, että bakteeri löytyy verestä. Tällainen infektio on vakava ja saattaa kehittyä henkeä uhkaavaksi tilaksi. 10–40 prosenttia baktereemiseen pneumokokki-infektioon sairastuneista menehtyy. Lähes kaikki sairauksiin menehtyvät ovat vanhuksia tai jotakin perussairautta sairastavia työikäisiä. Suomalaislapsista noin yksi sadasta vakavaan pneumokokkitautiin sairastuneesta kuolee.
Pneumokokki on, yhdessä meningokokkibakteerin kanssa, yleisin aivokalvotulehduksen aiheuttaja. Pneumokokin aiheuttamaan aivokalvotulehdukseen sairastuneista aikuisista kuolee 20–30 prosenttia. Lapsilla vastaava luku on neljä prosenttia. Kolmasosalle aivokalvotulehduksesta toipuneista jää pysyvä kuulovaurio.
Ei-invasiiviset pneumokokkitaudit
Pneumokokin aiheuttamia keuhkokuumeita eli pneumonioita arvellaan hoidettavan Suomessa noin 25 000 joka vuosi. Keuhkokuumeita aiheuttavat muutkin bakteerit ja virukset, mutta pneumokokki on yksin tai yhdessä muiden bakteerien kanssa aiheuttajana 30–50 prosentissa aikuisten ja 20–40 prosentissa lasten keuhkokuumeista. Lisäksi pneumokokki on yleisin lasten korvatulehdusta aiheuttava bakteeri. Korvatulehdusta sairastavilta lapsilta 43–59 prosentilla löytyy välikorvaeritteestä pneumokokki. Suomessa arvioidaan hoidettavan vuosittain lähes 500 000 korvatulehdusta.
Suomalaisten tutkimusten mukaan pneumokokki aiheuttaa viidenneksen nenän sivuontelotulehduksista. Myös silmän sidekalvotulehduksen aiheuttajana pneumokokki on yleinen. Välikorvatulehdus ja poskiontelontulehdus hoidetaan hoitosuositusten mukaisesti antibiooteilla. Aikuisilla kaksi kolmasosaa välikorva- ja poskiontelotulehduksista paranee ilman antibioottihoitoa. Vakavissa infektioissa tarvitaan yleensä sairaalahoitoa.
Virulenssi ja antibioottiresistenssi
Tärkein pneumokokin virulenssitekijä on sitä ympäröivä polysakkaridikapseli. Erilaisia pneumokokin kapseliserotyyppejä tunnetaan tällä hetkellä yli 90, mutta vain 23 näistä aiheuttaa noin 90 % kaikista pneumokokkitaudeista. Kapseli suojaa pneumokokkia ihmisen immuunivastetta, esimerkiksi opsonofagosytoosia vastaan ja helpottaa nenänielun kolonisaatiota. Myös kapselittomat pneumokokit pystyvät aiheuttamaan sairauksia. Toinen tärkeä pneumokokin virulenssitekijä on isännän soluja tuhoava pneumolysiini. Pneumolysiini on kolesterolista riippuva toksiini, joka tarkoittaa, että se tarvitsee solunpinnalla olevaa kolesterolia sitoutuakseen soluun. Pneumolysiini muodostaa reiän isäntäsoluun sitouduttuaan sen pintaan.
Antibioottiresistenssi leviää helpommin kapselittomien kantojen keskuudessa, sillä horisontaalinen geeninsiirto on niiden välillä tehokkaampaa kuin kapselillisilla kannoilla. Myöskään nykyiset rokotteet eivät tehoa kapselittomiin pneumokokkeihin, sillä rokotteet tuottavat vastustuskyvyn nimenomaan kapselipolysakkaridien avulla.
Poikkinainti
Poikkinainti tarkoittaa toimintaa, jossa missä päin tahansa Tornionjokilaaksoa tapahtuvan naimisiinmenon toinen osapuoli on Suomesta ja toinen Ruotsista.
Pneumokokki
Pneumokokki-infektiolle altistavat tekijät
Pneumokokki-infektion voi saada kuka tahansa, mutta sairastuneilla on usein jokin seuraavista altistavista tekijöistä:
Poikkinainti
Ikiaikaiseen tapaan tornionlaaksolaiset ovat etsineet puolisoa nykyisen valtakunnanrajan molemmin puolin. Yhteinen kieli - meän kieli - ja kulttuuri ovat sitoneet Tornionlaakson kahden maan kansalaisia yhteen eikä rajan yli avioituminen ole lainkaan poikkeuksellista.
Pneumokokki
Pneumokokki-infektiolle altistavat tekijät
Bakteerin leviäminen ihmisten välillä on aktiivisempaa (n. 50 %) paikoissa, joissa on paljon ihmisiä lähikontaktissa keskenään. Esimerkkejä tällaisista ovat päiväkodit, armeija ja slummit. Kylmän ilman, passiivisen tupakoinnin ja viruksen aiheuttaman hengitystieinfektion on osoitettu tehostavan pneumokokin tarttumista.
Influenssainfektio on vahvasti yhdistetty pneumokokki-infektioihin. Yhdistelmäinfektio saattaa aiheuttaa vakavia, hengenvaarallisia keuhkokuumeita ihmisissä. Monissa influenssapandemioissa pneumokokki on voitu löytää suurelta prosentilta vakavasti sairastuneista potilaista. Pneumokokki on myös ollut yleisin yhteisinfektion aiheuttajista COVID-19 pandemian aikana ja 60 % koronavirukseen sairastuneista oli löydettävissä myös pneumokokki-infektio.
Hoito
Penisilliini on Suomessa ensisijainen lääke kaikissa pneumokokin aiheuttamissa infektioissa. Maailmalla pneumokokin resistenssi penisilliinille ja muille antibiooteille on lisääntynyt erityisesti viimeisen kymmenen vuoden aikana. Resistenttien kantojen osuus vaihtelee kuitenkin suuresti eri maiden ja jopa saman maan eri osien välillä. USA:ssa antibioottiherkkyydeltään alentuneita pneumokokkikantoja on 30–40 prosenttia. Euroopassa korkeimmat luvut vaihtelevat 22–34 prosentin välillä (Ranska, Turkki, Espanja, Unkari). 2000-luvulla Suomessa pneumokokeista 1,5–4 prosenttia on ollut täysin resistenttejä penisilliinille ja pahimmillaan 16,4 prosentilla kannoista on ollut alentunut herkkyys (I) penisilliinille. Resistenssin aiheuttaa muutos bakteerin penisilliiniä sitovassa proteiinissa, ja yleensä tähän liittyy resistenssiä myös muita beeta­laktaami­anti­biootteja kohtaan.
Rokotteet
Pneumokokin aiheuttamia vakavia sairauksia ja osittain myös korvatulehduksia voidaan ehkäistä rokottamalla. Suomessa myyntilupa on viidellä erilaisella pneumokokkirokotevalmisteella, joista kolme on yleisesti markkinoilla. Rokottautuminen vähentää merkittävästi antibioottihoitojen tarvetta ja sitä kautta vähentää antibioottiresistenttien bakteerikantojen syntymisen todennäköisyyttä.
Pneumokokkikonjugaattirokote (PCV) tuli Suomen kansalliseen rokotusohjelmaan syyskuussa 2010, minkä jälkeen syntyneet lapset rokotetaan vanhempien niin halutessa pneumokokkia vastaan. Suomessa rokoteohjelmaan kuuluu kaikille alle 5-vuotiaille lapsille Synflorix-rokote. Synflorix on konjugoitu pneumokokkipolysakkaridirokote, joka sisältää kymmenen eri pneumokokkiserotyypin kapselin polysakkarideja kiinnitettynä kantajaproteiineihin. Rokote ei siis sisällä eläviä taudinaiheuttajia eikä siten voi aiheuttaa pneumokokki-infektioita. Rokotteen on todettu vähentävän pneumokokin aiheuttamia verenmyrkytyksiä ja aivokalvontulehduksia noin 80 % ja vakavia keuhkokuumeita noin 25 %.
Aikuiset ja yli kaksivuotiaat lapset voivat suojautua pneumokokkitaudeilta myös pneumokokkipolysakkaridirokotteella (PPV tai PPSV). Alle kaksivuotiaiden lasten elimistö ei pysty muodostamaan riittävästi vasta-aineita pelkän kapselipolysakkaridin perusteella eivätkä he siksi saa suojaa polysakkaridirokotteesta. Useimmiten polysakkaridirokotteen saajat ovat saaneet jo aikaisemmin konjugaattirokotteen.
Pneumokokkipolysakkaridirokotteen rokotteen suojateho on vaihdellut eri tutkimuksissa. Rokotteella on todettu olevan 48–81 prosentin suojateho vakavien, invasiivisten sairauksien ehkäisyssä vastustuskyvyltään normaaleilla aikuisilla. Vastustuskyvyltään alentuneiden henkilöiden kohdalla rokotteen suojatehoa ei ole voitu varmentaa. Pneumokokin aiheuttamaksi arvioitua keuhkokuumetta vastaan tulokset rokotteen tehosta ovat olleet ristiriitaisia eikä suoja ilmeisesti ole kovin pitkäkestoinen. Polysakkaridirokote ei myöskään anna suojaa pinnallisia limakalvoinfektioita kuten korvatulehdusta vastaan.
Unkarin Grand Prix 1994
Unkarin Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. elokuuta 1994 Hungaroringillä. Kilpailu oli kauden kymmenes, ja sen voitti paalupaikalta kilpailuun lähtenyt Michael Schumacher. Voitto oli Schumacherille kauden seitsemäs.
== Tulokset ==
Le père Duchesne
thumb|Le père Duchesne, numeron 25 etusivu vuodelta 1790.
Hébert ja hänen ympärilleen keräytynyt radikaaliryhmä hébertistit käyttivät lehteä propagoimiseen ja väkivaltaan kiihottamiseen. Hébertistit vaativat perusteellista hallinnon puhdistusta ja kristinuskon hävittämistä. Hébert itse oli yksi päätekijöistä kuningasparin, eritoten kuningattaren mestauslavalle toimittamisen takana.
Joulukuussa 1793 Camille Desmoulins alkoi julkaista omaa lehteään Vieux Cordellier, jossa hän huomiota herättävästi hyökkäsi hébertistejä vastaan. Desmoulins oli vaikutusvaltaisen vallankumouspoliitikko Georges Dantonin ystävä. Danton ja Maximilien Robespierre kukistivat hébertistit ja mestauttivat Jacques Hébertin 24. maaliskuuta 1794. Hébertin kuoltua Le père Duchesne ei enää ilmestynyt.
Lehden numeroita ja sitaatteja sisällöstä on säilynyt runsaasti Ranskan kansallisarkistossa. Myöhemmin samalla nimellä on ilmestynyt useita julkaisuja jotka eivät liity Jacques Hébertin lehteen.
Otsalammi
Otsalammi on Jämsän ja Keuruun rajalla sijaitseva kolmen hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 27 kilometriä luoteeseen ja Keuruun keskustasta 24 kilometriä eteläkaakkoon. Etäisyys Tampereelta on 85 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä noin kolmetoista kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede
Otsalammen pituus on 300 metriä. Järven länsiosa kuuluu Keuruuseen ja itäosa Jämsän Koskenpään alueeseen. Järveä ympäröi metsäinen mäkimaa. Sen kaakkoispuolella sijaitseva Otsavuori kohoaa noin 210 metriä merenpinnan yläpuolelle, lounaispuolella on Vaarintallinmäki. Otsalammen pohjoisrannalta lähtee laskuoja Koukkulammiin.
Otsalammi kuuluu Hanhiojan valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Hanhiojan alueen laajin vakavesi Hanhijärvi sijaitsee kuutisen kilometriä Otsalammilta itäkoilliseen ja sen korkeustaso on noin 50 metriä Otsalammia alempana.
Otsalammi sijaitsee vedenjakajalla: noin kilometrin sen länsipuolella sijaitseva Vuorisjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Pirunryönin rotko sijaitsee noin 900 metriä Otsalammilta eteläkaakkoon.
Selvagem Grande
Selvagem Grande kuuluu Selvagenssaariin. Selvagenssaaret ovat osa Portugalille kuuluvaa Madeiraa ja sijaitsevat noin 280 kilometriä Madeiran pääkaupungista Funchalista kaakkoon. Selvagem Grande muodostaa yhdessä kahden pienemmän saaren Palheiro de Terran sekä Palheiro do Marin kanssa Selvagenssaarten pohjoisemman osan.
Selvagem Grande on saarista suurin ja on pinta-alaltaan noin 2,45 neliökilometriä. Saarta ympäröi noin 70-90 metriä korkeat jyrkät kalliot, mutta sen sisäosa on tasainen. Saaren korkein kohta on Pico da Atalaia (163 m). Portugali osti Selvagenssaaret Selvagem Grande mukaan lukien vuonna 1971 luonnonsuojelualueeksi saaren keltanokkaliitäjäkannan ollessa uhattuna pyydystyksen vuoksi. Saarella on kaksi pysyvää vartijaa vartioimassa saaren lintukantaa.
Palheiro da Terra
Palheiro da Terra kuuluu Selvagenssaariin. Selvagenssaaret ovat osa Portugalille kuuluvaa Madeiraa ja sijaitsevat noin 280 kilometriä Madeiran pääkaupungista Funchalista kaakkoon. Palheiro da Terra sekä Palheiro do Mar muodostavat yhdessä Selvagem Granden kanssa Selvagenssaarten pohjoisemman osan.
Georges André
Georges ”Géo” Yvan André (13. elokuuta 1889 Pariisi – 4. toukokuuta 1943 lähellä Tunista) oli ranskalainen monipuolinen yleisurheilija, olympiamitalisti ja sotilas.
Urheilusaavutuksia
Géo André osallistui Lontoon kisoissa 1908 korkeushyppyyn. Ennen kisoja hänen ennätyksensä oli ollut 179 cm, mutta kilpailussa hypättyään peräti 188 cm hän voitti yllätyshopeaa. Seuraavissa kisoissa 1912 hän osallistui useisiin lajeihin: kymmenotteluun, viisiotteluun, korkeushyppyyn, vauhdittomaan pituushyppyyn ja 110 metrin aitoihin.
Vuoden 1920 olympialaisissa André oli neljäs 400 metrin aidoissa ja viikkoa myöhemmin voitti pronssia 4x400 metrin viestissä. Hän osallistui myös 400 metrille. Seuraavat kisat 1924 pidettiin hänen kotikaupungissaan Pariisissa. André vannoi kisojen avajaisissa urheilijoiden olympiavalan. Radalla hän oli jälleen neljäs 400 metrin aidoissa.
André oli urheilijana monipuolinen. Hän kilpaili myös muun muassa rugbyssa ja tenniksessä.
Sotilaana
André palveli sotilaana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän loukkaantui taisteluissa pahasti ja joutui vangiksi. Päästyään pakenemaan kuudennella yrityksellään hän palasi rintamalle lentäjänä. Toisessa maailmansodassa hän oli jo liian vanha päästäkseen taistelulentäjäksi, mutta osallistui sotaan jalkaväkijoukoissa. Hän kuoli taistelussa 53-vuotiaana lähellä Tunista.
Kuuterselän taistelu
Suomalaisten pommituslento
Lentorykmentti 4:n pommikoneet tekivät 12.–13. kesäkuuta 1944 välisenä yönä yllätysiskun neuvostojoukkojen keskityksiä vastaan Kivennavan ja Mainilan välisellä tiellä aiheuttaen sekaannusta joukoissa.
Yön hämäryydessä ja pilvien ollessa matalalla, osittain sumussa ja sotasavuissa huono näkyvyys oli 38 suomalaispommittajille pikemminkin etu kuin haitta. 30 000 kilon pommiryöppy takoi marssirivistöjä, panssarivaunu- ja rynnäkkötykkiryhmityksiä sekä taloissa ja kylissä majailevia joukkoja. Hyökkäys tuli kaartilaisille täytenä, operatiivisiin tekijöihin vaikuttavana yllätyksenä.
Seuraavana päivänä suomalaishävittäjien tarkastaessa pommitustuloksia, tiellä ja sen varressa lojui kuorma-autojen, panssarivaunujen, tykkien ja niiden vetovaunujen sekä henkilöautojen jäänteitä ja paljon kuolleita kaartilaisia. Pommituksen jälkiä näkyi myös puiden oksilla, puhelin- ja sähkölangoilla ja palaneiden talorykelmien joukkojen ryhmitysalueina käyttämillä pihamailla.
30. Kaartinarmeijakunnan taistelukertomuksissa mainitaan 11., 13., ja 14. kesäkuuta yksittäisten tai pareina liikkuneiden vastapuolen koneiden pommituksista, mutta kesäkuun 12.-13. päivän välisen yön 30. KaAk:n hyökkäyksen pysähtymisen tärkeä syy jätetään kertomuksesta mainitsematta. Rintamajohto ei kuitenkaan voinut sivuuttaa tapahtunutta senkään takia, että vaietusta yöstä lähtien suomalaisten ilmavoimien ja tykistön vaikutus alkoi selvästi kasvaa.
(''Lähteet: (Tied.os/PM n:o 535/29.6. s.1-4), Tiihonen Tapio, Yllätys Kannaksella 1944 (2002) )''
Neuvostojoukkojen hyökkäys
Neuvostoliiton 21. armeijan tykistö aloitti 14. kesäkuuta 1944 kello 07.00 Karjalankannaksella sijaitsevan Kanneljärven kunnan Kuuterselän kylää puolustavien joukkojen tulittamisen. Kuuterselkää puolustamassa oli jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoona majuri Aito Keravuoren johdolla. Suomalaisten puolustuksen murskaamiseen osallistui ainakin yhdeksän patteristoa, kaksi kranaatinheitinrykmenttiä ja 100 raketinheitintä eli yhteensä noin 250 tykkiä ja heitintä. Näiden lisäksi kello 08.00 ryhtyivät Neuvostoliiton ilmavoimat pommittamaan puolustajien asemia ja tämä jatkui koko päivän.
Ilhéu de Fora
Ilhéu de Fora voi viitata muun muassa seuraaviin saariin:
Kuuterselän taistelu
Neuvostojoukkojen hyökkäys
3. divisioonan komentaja kenraalimajuri Aaro Pajari käski kello 08.10 reservinsä jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoonan siirtyä Liikolan-Kuuterselän tien puoleenväliin jalkaväkirykmentti 53:n komentajalle everstiluutnantti Albert Ravilalle alistettuna.
Kello 09.00 mennessä neuvostojoukot olivat tunkeutuneet suomalaisten asemiin. Puolustautuvan jalkaväkirykmentti 53:n joukot vetäytyivät sulkulinjalle Kuuterselän kylässä olevalle harjanteelle ja ryhmittyivät siellä uudelleen puolustukseen. Samanaikaisesti kenraalimajuri Aaro Pajari siirsi loppuosan reserveistään, Erillinen Pataljoona 13:n, Liikolan itäpuolelle. Hän käski myös jalkaväkirykmentti 48:n komentaja eversti Väinö Forsbergia sulkemaan Onkijärven - Haukijärven kannaksen ja siten suojaamaan sivustansa Kuuterselässä murtoon päässeiden neuvostojoukkojen iskuilta.
Noin kello 10.00 jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoona sai käskyn jalkaväkirykmentti 53:n komentajalta lyödä vastahyökkäyksellä VT-linjalle tunkeutunut vihollinen. 3. divisioonan komentaja kenraalimajuri Pajari kumosi käskyn saatuaan tiedon Kuuterselän tilanteesta ja käski kello 10.45 pataljoonan ryhmittyä sulkulinjalle jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoonan vahvistukseksi.
Jalkaväkirykmentti 48:n I pataljoona saapui sulkulinjalle kello 12.30 ja joutui välittömästi sulkulinjan läpi Kuuterselän kylään tunkeutuneiden neuvostojoukkojen saarrostusuhan alaiseksi, minkä vuoksi se joutui vetäytymään pari kilometriä taaksepäin ja ryhmittyi taisteluun. Samanaikaisesti tukilinjalta hajalle lyöty jalkaväkirykmentti 53:n II pataljoona sai käskyn kokoontua Onkijärven pohjoispuolelle.
Liikolan itäpuolella oleva erillinen pataljoona 13 sai kello 13.00 everstiluutnantti Ravilan käskyn vastahyökkäyksestä, mutta käsky kumottiin ja pataljoonan piti palata Liikolan suuntaan. Erillisen pataljoona 13:n tuli käskyn mukaan ryhmittyä puolustukseen suokannaksille kaksi kilometriä Kuuterselän järvestä pohjoiseen. Pataljoona joutui taisteluun kannaksilla ja ryhmittyi puolustukseen hieman lännempänä Myllyojan linjalle.
Kaikki 3. divisioonan joukot oli sidottu puolustukseen, joten mahdollisuuksia vastahyökkäykseen ei ollut ennen kuin joukot olisi järjestetty uudelleen. Tällöin neuvostojoukot suuntasivat voimakkaan panssariyksikön Kuuterselän-Mustamäen tielle. Panssariosasto valtasi helposti Mustamäen aseman ja jatkoi hyökkäystään kohden Sykiälää. Tämä aiheutti vakavan uhan Ratsuväkiprikaatin puolustukselle.
Osasto Puroman vastahyökkäys
Suomen IV armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Taavetti Laatikainen päätti noin kello 15.00 käyttää vastahyökkäykseen ainoastaan vahvennettua 1. Jääkäriprikaatia, jolle annettiin noin kello 16.00 käsky vallata takaisin VT-linja.
Jääkäriprikaatin kiivas hyökkäys sai vihollisen perääntymään. Aamulla 15. kesäkuuta neuvostojoukot ryhtyivät jälleen hyökkäykseen, jota suomalaiset eivät kyenneet enää pidättelemään. Jääkäriprikaati käskettiin irrottautumaan ja vetäytymään Suulajärvi-Onkijärvi -linjalle. Vetäytyminen aloitettiin kello 13.00 vihollisen hyökätessä samaan aikaan uudelleen.
Taistelun seuraukset
Jalkaväkirykmentti 53:n II Pataljoonan tappiot olivat suuria. Se oli taistelun aikana lyöty kahdesti hajalle ja irti asemista.
Jalkaväkirykmentti 48:n I Pataljoonan tappiot olivat kaatuneina ainoastaan viisi miehistöön kuuluvaa, mutta haavoittuneina viisi upseeria, 12 aliupseeria ja 51 miehistöön kuuluvaa sekä lisäksi kadonneina kaksi upseeria, yksi aliupseeri sekä 12 miehistöön kuuluvaa. Kokonaistappiot olivat siis yhdeltä päivältä peräti 89 miestä.
Erillinen Pataljoona 13 kärsi tappioita, mutta ei yhtä suuria kuin kaksi muuta alueella toiminutta pataljoona.
Jääkäripataljoona 2:n tappiot olivat kaatuneina 16, haavoittuneina 107 ja kadonneina 31 miestä.
Jääkäripataljoona 3 menetti suhteellisesti eniten Kuuterselän taistelussa. Sen menetti kaatuneina ja haavoittuneina yhteensä 236 miestä. Kaatuneiden joukossa olivat muun muassa kapteeni Arvo Kuukka sekä luutnantit Toivo Kantanen ja Eino Inkinen.
Rynnäkkötykkipataljoonan tappiot olivat kaatuneina upseeri (luutnantti Myllymaa), kaksi aliupseeria ja yksi miehistöön kuuluva sekä haavoittuneina kaksi upseeria (kapteeni W. von Troil joka kuoli kenttäsairaalassa, sekä luutnantti Aulanko), kolme aliupseeria ja viisitoista miehistöön kuuluvaa. Lisäksi menetettiin kalustosta viisi rynnäkkötykkiä, joista kolme vaunumiehistö räjäytti kahden jäädessä pahoin vaurioituneina viholliselle.
Rynnäkkötykkipataljoona ilmoitti tuhonneensa 11 T-34-panssarivaunua, kolme Klim Vorosilov -panssarivaunua (KV-1) sekä kolme rynnäkkötykkiä. Näiden vaunujen lisäksi tuhottujen listalle on laitettu 26 panssarintorjuntatykkiä, kenttäkanuuna, jne.
Venäläisten lähteiden mukaan hyökkääjä menetti Kuuterselässä yhteensä 40 panssarivaunua, 49 lentokonetta ja tuhansia miehiä.
Mad Season (albumi)
Mad Season on Matchbox Twentyn toinen studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2000. Se sisältää singlet "Bent", "If You're Gone", "Mad Season" ja "Last Beautiful Girl".
Johann Sebastian Bachin kantaatit
Johann Sebastian Bach säveltämistä noin 350:stä kantaatista 209 kappaletta on säilynyt nykypäivään. BWV-luettelosta löytyy yhteensä 215 kantaattia, mutta kuusi niistä ei nykyisen tietämyksen mukaan ole Bachin säveltämiä. Bachin kantaateista suurin osa on hengellistä musiikkia ja liittyy luterilaiseen kirkkovuoteen, mutta hän sävelsi myös maallisia kantaatteja, kuten tunnetut Metsästyskantaatin ja Kahvikantaatin. Passioiden tapaan kantaateissa on mukana vanhempia virsiä, joihin Bach on lisännyt kuoroharmoniat, toisinaan myös soittimien osuuksia. Kirkonmenojen osallistujat pystyivät laulamaan näissä mukana.
Tunnetuimpia kantaatteja
Arvostetuimpia ja pidetyimpiä Bachin kantaatteja ovat BWV 4, "Christ lag in Todesbanden"; BWV 78, "Jesu, der du meine Seele"; BWV 80, "Ein feste Burg ist unser Gott"; BWV 82, "Ich habe genug"; BWV 140, "Wachet auf"; BWV 147, "Herz und Mund"; BWV 202, "Weichet nur, betrübte Schatten" ja BWV 208, "Was mir behagt". Kantaatin BWV 29, "Wir danken dir, Gott, Wir danken dir", nopeaa urkusoittoa sisältävä sinfonia (alkusoitto) on jäänyt elämään myös erillisenä ohjelmanumerona.
BWV 4 kuuluu varhaisimpiin kantaatteihin. Se on kuoropainotteinen, eikä siinä ole resitatiiveja. Toinen suosittu varhainen kantaatti on BWV 131, joka on säilyneistä kantaateista vanhin.
BWV 80 esitetään yleensä torvien kanssa, mutta myöhemmin on todettu, että ne olivat Bachin pojan lisäys. Kantaatti käyttää sanoituksissaan Lutterin "Jumala ompi linnamme" -virren tekstiä.
BWV 82 on pelkästään yhdelle bassolle sävelletty ja sen sanoitukset käsittelevät hurskaan ihmisen kuolemankaipausta ja maailman jättämistä. Sen ensimmäinen aaria on sävyltään huomattavan paatoksellinen ja harras. Toinen aaria on eräänlainen kehtolaulu kuolonuneen nukahtamiselle ja kolmas eli viimeinen aaria taas on edellisistä poiketen nopea ja kiivas. Bach kirjoitti itse olevansa tyytyväinen teokseen ja se on nykyään yksi hänen suosituimmista teoksistaan.
BWV 147 sisältää erittäin tunnetun koraalin, jota kutsutaan Suomessa nimellä "Kristus, valo valkeuden". Koraalin laulumelodia on Johann Schopin vuonna 1661 laatimasta virrestä. Bach laati sen ympärille jousien melodian ja muun säestyksen. Kantaatissa kuullaan trumpetin sooloja jo välittömästi alussa sekä aariassa "Ich will von Jesu Wundern singen".
BWV 202 on tarkoitettu häitä varten.
BWV 208 sisältää erittäin tunnetun aarian "Schafe können sicher weiden", joka on näennäisesti kristillisestä tematiikastaan huolimatta alkuperäisessä kontekstissaan täysin sekulaaria musiikkia. Itse kantaatti on Bachin arvostetuin maallinen vokaalimusiikin teos. Se on sävelletty erään ruhtinaan syntymäpäiville. Kantaattia kutsutaan joskus metsästyskantaatiksi, mutta vain sen ensimmäinen aaria ja resitatiivi käsittelevät metsästystä. Kantaatin laulajat esittävät antiikin jumal- tai satuhahmoja (Diana, Endymion, Pan sekä Pales) ja useimmissa lauluissa ylistävät syntymäpäiväsankaria.
Mühlhausen ja Köthen
Bach sävelsi ensimmäiset kantaattinsa työskennellessään Mühlhausenissa vuosina 1708–1709. Nämä varhaiset kantaatit olivat sävelletty jo aikanaan vanhentuneeseen tyyliin ja sisälsivät raamatunsäkeitä, koraaleja ja lyhyitä motettijaksoja. Joidenkin kantaattien tekstin on kirjoittanut ilmeisesti paikallinen kirkkoherra ja Bachin suojelija Georg Christian Eilmar. Gott ist mein König, BWV 71, on kirjoitettu kaupunginhallituksen toimikauden alkamisen kunniaksi ja on yksi Bachin ensimmäisiä painettuja teoksia. Weimarin kaudellaan vuoden 1713 tienoilla Bach omaksui kantaatteihinsa uuden Neumeister-tyylin, joka oli saanut vaikutteita italialaisesta oopperasta. Libretisteinä toimivat Salomon Franck ja Georg Christian Lehms. Saatuaan nimityksen Konzertmeisteriksi vuonna 1714 Bachin viran vaatimuksiin kuului yhden kantaatin säveltäminen kuukaudessa, mutta pyrkiessään pääsemään korkeampaan Capellmeisterin virkaan hän ryhtyi säveltämään kantaatteja nopeammalla tahdilla. Kauden kantaattituotanto lakkasi kokonaan kun kävi selväksi, ettei virkaa myönnettykään Bachille. Köthenin viran vaatimuksiin ei kuulunut säännöllinen kantaattien säveltäminen ja lukuun ottamatta joitain erityisiä tilaisuuksia varten sävellettyjä kantaatteja Bach tuotti näinä vuosina pääsääntöisesti erilaista kosketinsoitinmusiikkia.
Leipzig
Ensimmäiset viisi Leipzigin vuotta olivat aktiivisimpia Bachin kantaattien säveltämisen kannalta. Viiden vuoden aikana Bach sävelsi viisi kokoelmaa kantaatteja koko kirkkovuodelle, eli viisi kertaa 59 kappaletta. Ensimmäinen vuosikerta tosin sisälsi lukuisia jo Weimarin aikana sävellettyjä teoksia. Toisen koko vuoden kattavan syklin aikana, vuosina 1724–1725, Bach sävelsi siis lähes yhden kantaatin viikossa. Kolmannen kokoelman Bach sävelsi pienen tauon jälkeen vuosien 1726–1727 aikana. Kantaattien tekstejä kirjoittivat useat runoilijat, muun muassa Christiane Mariane von Ziegler ja Picander (eli Christian Friedrich Henrici). Bachin Leipzigin kauden alkujakso on yksi tuotteliaimpia luultavasti koko musiikin historiassa, vaikka barokin aikana säveltäjät yleisesti tuottivat suuren määrän sävellyksiä. Vaikka säveltäjä tuotti kantaatteja rutiininomaisesti, suurin osa niistä on kuitenkin musiikillisesti hyvin korkeatasoisia ja niiden katsotaan laadullisesti ylittävän monien muiden aikalaissäveltäjien kantaattitehtailun (esimerkiksi Johann Philipp Krieger sävelsi yhteensä yli 2000 kantaattia). Kantaattien lisäksi Leipzigin varhaisvuosien aikana Bach sävelsi myös Magnificatinsa sekä Matteus- ja Johannespassionsa.
Levytyksiä
Täydellisiä kantaattilevytyssarjoja on tähän mennessä tehty kolme kappaletta ja kaksi levytyshanketta on kesken. Täydelliset levytykset ovat tehneet Helmuth Rilling, Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt Teldecille, Pieter Jan Leusink Brilliant Classicsille. Masaaki Suzuki ja Ton Koopman ovat tekemässä omia sarjojaan, Suzukin sarjan päättyessä osaan 55 vuonna 2013 (BIS) John Eliot Gardiner levytti vuonna 2000 kaikki Bachin hengelliset kantaatit, joista noin 20 prosenttia on julkaistu Archiv Produktion -levymerkillä ja kaikki vuoteen 2011 mennessä 27 osassa Gardinerin omalla SDG-merkillä.
Japaninpaperi
thumb|200px|Erivärisiä washi-paloja. Japaninpaperi eli washi, tai wagami, on tietynlainen käsin tehty paperi, jota valmistetaan Japanissa. Tyypillisesti washi valmistetaan gambi-puun (Wikstroemia spp.) kuoren, mitsumata-pensaan (Edgeworthia chrysantha) tai paperimulperipuun kuiduista, mutta myös bambua, hamppua, riisiä ja vehnää käytetään. Washi on tyypillisesti kestävämpää kuin tavallinen paperi.
Washilla on useita perinteisiä käyttötarkoituksia, kuten origami (paperintaittelu), shodō (kalligrafia) ja ukiyo-e. Sitä on käytetty myös jokapäiväisissä esineissä kuten vaatteissa, leluissa, šinto-pappien asuissa ja Buddha-patsaissa. Talviolympialaisissa 1998 voittajille annetut seppeleet oli valmistettu washista.
Historia
Paperi keksittiin Kiinassa Han-dynastian aikaan. Japanilaisille se esiteltiin ensimmäisen kerran 250-luvun aikoihin, jolloin sitä ryhdyttiin tuomaan maahan. Japanilainen paperinvalmistus pääsi aluilleen vasta 500-luvulla. Taitoa harjoitettiin pienimuotoisesti vuoteen 610 asti, jolloin korealainen munkki Doncho saapui Korean kuninkaan käskystä Japaniin. Musteen ja paperin hyvin tunteva oppinut sysäsi japanilaisen paperinvalmistustaitoa eteenpäin, ja pian se yleistyi maanlaajuisesti.
Kiinalaiseen tyyliin valmistettu paperi oli kuitenkin japanilaisten mieltymyksiin liian haurasta, ja kysyntä kestävämmälle, pidempään säilyvälle paperityypille syntyi. Kasvien kuiduista valmistettu paperi, washi, kattoi nämä vaatimukset, ja kohosi käytetyimmäksi paperilaaduksi. Vahvakuituiset kasvit olivat Japanissa hyvin yleisiä, joten washin valmistus oli edullisempaa kuin kiinalaisen paperin, mikä edelleen lisäsi washin suosiota.
thumb|200px|Washia käytetään mm. origamiin eli paperintaitteluun.
Washin tyypit
Tarpeeksi jalostamalla lähes mikä tahansa heinäkasvi tai puu voidaan muuttaa washiksi. Valmistusaineen mukaan kolme yleisintä washi-tyyppiä ovat:
Palheiro do Mar
Palheiro do Mar kuuluu Selvagenssaariin. Selvagenssaaret ovat osa Portugalille kuuluvaa Madeiraa ja sijaitsevat noin 280 kilometriä Madeiran pääkaupungista Funchalista kaakkoon. Palheiro do Mar sekä Palheiro da Terra muodostaa yhdessä Selvagem Granden kanssa Selvagenssaarten pohjoisemman osan.
More Than You Think You Are
More Than You Think You Are on Matchbox Twentyn kolmas studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2002. Albumi ei ollut niin suuri kaupallinen menestys kuin yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia, Yourself or Someone Like You ja Mad Season, mutta sai kuitenkin paljon radiosoittoa.
Pikkumusta
thumb|Pikkumusta vuodelta 1964. Pikkumusta on lyhyt, yksinkertainen musta leninki, jonka kehittäjänä pidetään yleisesti muotisuunnittelija Coco Chanelia, joka julkisti mallinsa vuonna 1926. Se oli länsimaisen muodin historian ensimmäinen musta naisten asu, jota ei ollut suunniteltu hautajaisvaatteeksi.
Pikkumusta vastaa juhlavuudeltaan etiketissä miehen smokkia tai tummaa pukua.
Historiaa
1900-luvun alussa ja vielä 1960-luvulle asti vaatetuksessa oli tapana käyttää omaisen kuoleman johdosta suruväriä, mustaa. 1910-luvun lopussa ja 1920-luvun alussa surevia leskiä oli paljon muun muassa ensimmäisen maailmansodan seurauksena ja mustista vaatteista tuli yleisiä – ei muodin, vaan vallitsevien tapojen ja olosuhteiden vuoksi. Niinpä Chanel ja muut tuon ajan muotisuunnittelijat loivat mustia leninkejä 1910-luvun lopulla ja 1920-luvun alussa. He vaikuttivat sittemmin "pikkumustaksi" nimetyn asun syntymiseen, eikä Gabrielle Chanelia voida näin yksin nimetä sen luojaksi.
Kuva Chanelin ensimmäisestä pikkumustasta ilmestyi Vogue-lehdessä 1. marraskuuta 1926. Puku oli polvipituinen, pitkähihainen, taitavasti leikattu, yksinkertaisen tyylikäs ja vaikutti mukavalta käyttää. Yksinkertaisuutensa vuoksi sitä onkin sanottu Chanelin vastineeksi Fordin T-mallille. Juuri tästä mallista tuli se, jonka kautta kaikki pikkumustat määriteltäisiin myöhemmin.
Omana aikanaan Chanelin ensimmäinen pikkumusta aiheutti hämmennystä: kun muut tuon ajan muodinluojat suosivat paljon koristeellisia yksityiskohtia sisältäneitä ja värikkäitä asuja, joiden helmat ylettyivät puolipohkeen vaiheille, Chanelin vuoden 1926 leninki oli lyhyt, lähes vailla koristelua, ja sen musta väri liitettiin edelleen suruun tai palvelusväen asuihin.
Chanelin mallit ja niitä mukailevat jäljitelmät olivat yksinkertaisen rakenteensa ja vähäisten yksityiskohtiensa vuoksi helposti asusteilla muunneltavia ja suhteellisen edullisia valmistaa. Tämä lisäsi niiden suosiota ja myyntilukuja. Chanelin merkitys pikkumustan historiassa on kuitenkin mustan asun merkityksen muuttaminen ja muutoksen markkinointi: hän muunsi aikansa naisten jo käyttämän vaatekappaleen välttämättömyydestä hienouden, hienostuneisuuden ja ranskalaisen tyylikkyyden vertauskuvaksi.
Mary Millar
Mary Millar (oik. Irene Mary Wetton; 26. heinäkuuta 1936 Doncaster, West Riding of Yorkshire – 10. marraskuuta 1998 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Rose televisiosarjassa Pokka pitää.
Nuoruus ja ura
Millar syntyi Doncasterissa vuonna 1936. Hänen vanhempansa Horace ja Irene Wetton olivat laulajia. Eläinrakas Millar aikoi alun perin ryhtyä talliapulaiseksi, mutta seurasi kuitenkin vanhempiensa jalanjälkiä viihdealalle. 16-vuotiaana Millar teki teatteriensiesiintymisensä pantomiiminäytelmässä Babes in the Woods Empire Theatressa Sheffieldissä, ja vuotta myöhemmin hän esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa sarjassa Those Were the Days. Taiteilijanimi Millar on muunnos hänen äitinsä tyttönimestä Mellorista.
Vuonna 1960 Millar valittiin sijaistamaan Julie Andrewsia Camelot -musikaaliin Majestic Theateriin New Yorkiin. Hän teki West End -ensiesiintymisensä näytelmässä Lock Up Your Daughters kaksi vuotta myöhemmin. Millar esiintyi neljän vuoden ajan Madame Giryn roolissa Andrew Lloyd Webberin musikaalissa Oopperan kummitus Her Majesty's Theatressa.
Vuonna 1991 Millar korvasi Shirley Stelfoxin Rosen roolissa komediasarjassa Pokka pitää. Rose oli Patricia Routledgen esittämän Hyacinthin sisko, jolla oli melkein joka jaksossa uusi mies. Millar esiintyi sarjassa sen päättymiseen asti. Rosen roolin jälkeen hän esiintyi rouva Pannun roolissa Disneyn Kaunotar ja hirviö -elokuvaan perustavassa näytelmässä vuonna 1997. Hän kuitenkin joutui jäämään pois näytelmästä seuraavan vuoden helmikuussa sairauden vuoksi.
Yksityiselämä
Millar oli naimisissa miehensä Rafaelin kanssa 36 vuotta kuolemaansa asti. Heillä oli yksi tytär, Lucy. Millar oli aktiivinen kristitty.
Millar kuoli munasarjasyöpään 62-vuotiaana Lontoossa 10. marraskuuta 1998.
Sir Tor
Sir Tor on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa.
Luther Ingram
Luther Ingram (30. marraskuuta 1937 – 19. maaliskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen R&B- ja soul-laulaja ja lauluntekijä.
Ingram syntyi Tennesseessä. Hänet muistetaan parhaiten hitistä ”If Loving You Is Wrong (I Don't Want To Be Right)”, joka nousi Billboardin R&B-listan ykköseksi. Hot 100 -listalla kappale nousi kolmossijalle, ja myöhemmin siitä esittivät coverversionsa Millie Jackson ja Barbara Mandrell.
Ingramin muihin tunnettuihin sävelmiin kuuluvat mm. ”Ain't That Loving You (For More Reasons Than One)” ja ”I'll Be Your Shelter”. Hän oli mukana kirjoittamassa Staples Singersin hittiä ”Respect Yourself”.
Ingram kuoli 69-vuotiaana Saint Louisissa kärsittyään vuosia munuaisvaivoista ja heikosta terveydentilasta. Hänelle oli aiemmin jouduttu tekemään munuaisensiirto. Ingramia jäivät kaipaamaan vaimo Jacqueline ja pojat Luther Jr. (Eric) ja Kenneth.
Vesa Mäkäläinen
Vesa Mäkäläinen (s. 3. syyskuuta 1986 Hyvinkää) on suomalainen koripalloilija. Urallaan runsaasti henkilökohtaisia palkintoja saavuttanut Mäkäläinen on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2009 ja 2017, SM-hopeaa vuonna 2007, 2014 ja Ruotsin pääsarjan hopeaa vuonna 2010. Hänet tunnetaan hyvänä puolustajana.
200 cm pitkä Mäkäläinen on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. . Hänen kasvattajaseuransa on Namika Lahti. Mäkäläinen on pelannut Suomen koripallomaajoukkueessa vuodesta 2007 lähtien ja kuului maan joukkueeseen vuoden 2011 EM-kilpailuissa. Hänen kaksi veljeään Ville Mäkäläinen sekä Valtteri Mäkäläinen ovat myös pelanneet koripalloa pääsarjatasolla.
Pääsarjauran ensimmäiset vuodet kasvattajaseurassa
Mäkäläinen ensiesiintyminen pääsarjatason parketeilla tapahtui 17-vuotiaana kasvattajaseuransa Namika Lahden riveissä ottelussa Lappeenrannan NMKY:tä vastaan 21. joulukuuta 2003. Debyyttiottelua seurasi lähes kahden vuoden tauko ja seuraavan kerran Mäkäläinen pelasi pääsarjaottelun vasta 12. lokakuuta 2005 jälleen Lappeenrannan NMKY:tä vastaan. Kaudella 2005–2006 Mäkäläinen pelasi runkosarjassa 27 ottelua 4,8 pisteen ja 3,0 levypallon keskiarvolla. Hänet valittiin kauden päätteeksi Korisliigan vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2006–2007 Mäkäläinen vakiinnutti paikkansa Namika Lahden luottopelaajana ja hänet valittiin Korisliigan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi kauden palkitsemistilaisuudessa. Hän pelasi kauden aikana 43 ottelua 6,8 pisteen ja 4,4 levypallon keskiarvoilla. Kausi päättyi Namika Lahden mukana SM-hopeaan. Kaudella 2007–2008 Mäkäläinen jatkoi koripalloilijan uraansa pelaten Korisliigaa kasvattajaseurassaan Namika Lahdessa.
Siirtyminen kansainvälisille kentille
Kaudeksi 2009–2010 Mäkäläinen siirtyi Basketliganissa pelaavan Plannja Basketin riveihin.
Plannjan kausi päättyi Ruotsin liigan hopeaan. Kansainvälinen koripallosivusto Eurobasket.com arvosti Mäkäläisen Ruotsin liigan kauden parhaimmaksi puolustuspelaajaksi. Lisäksi sivusto nimesi hänet sekä puolustavaan että Bosman-pelaajien tähdistöviisikkoon.
Kesäkuun 2010 alussa Mäkäläinen solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Plannja Basketista LF Basketiksi nimensä muuttaneen joukkueen kanssa. Joukkueen päävalmentaja Mattias Kenttä lupasi uuden sopimuksen myötä aiemmin täysin puolustusroolissa pelanneelle Mäkäläiselle suurempaa roolia myös hyökkäyspäässä. Ennen kauden alkua Mäkäläinen purki kuitenkin sopimuksensa ruotsalaisjoukkueeseen joukkueen johdon kanssa yhteisymmärryksessä. Syy sopimuksen purkuun oli hänen mukaan siinä, ettei LF Basketissa olisi kuitenkaan ollut hyökkäyspäässä luvassa niin suurta roolia mitä hän olisi kehittyäkseen edelleen koripalloilijana tarvinnut.
Paluu Suomeen
Purettuaan sopimuksen LF Basketin kanssa Mäkäläinen aloitti sopimusneuvottelut muutaman suomalaisjoukkueen kanssa. Hänen uskottiin päätyvän kasvattajaseuraansa Namika Lahteen tai veljensä Ville Mäkäläisen edustamaan Espoon Honkaan, mutta monien hämmästykseksi Mäkäläinen päätyi lopulta Korisliigaa pelaavaan Kauhajoen Karhuun kahden vuoden mittaisella sopimuksella. Joukkueen valintaan vaikutti Mäkäläisen mukaan muun muassa se, että Karhussa oli luvassa muita joukkueita suurempaa vastuuta myös hyökkäyspäässä.
Karhu sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi ja sai pudotuspeleissä vastaansa KTP-Basketin, joka pudotti joukkueen jatkosta puhtaasti otteluvoitoin 3–0. Mäkäläinen oli läpi kauden joukkueen kantavia voimia ollen runkosarjan toiseksi tarkin kahden pisteen heittäjä joukkuekaveri Jeremiah Woodin jälkeen sekä suomalaispelaajista toiseksi parhaiten sijoittunut sarjan tehokkuustilastossa. Hänet valittiin kauden päätteeksi toista kertaa urallaan Korisliigan vuoden puolustuspelaajaksi.
Kauden 2014–2015 päätteeksi Mäkäläinen valittiin jo kolmannen kerran Korisliigan vuoden puolustuspelaajaksi. Kauden jälkeen Namika Lahti hakeutui konkurssiin, mikä jätti myös Mäkäläisen vaille seuraavan kauden joukkuetta.
Yhden kauden Lahti Basketballissa M1DB:tä sarjanousun arvoisesti pelattuaan I-divisioona B:n kauden parhaaksi pelaajaksi valittu Mäkäläinen siirtyi opiskelupaikan myötä takaisin Korisliigaan Joensuun Katajaan. Hän voitti kaudella 2016–2017 neljännen kerran vuoden puolustuspelaajan palkinnon ja Kataja Suomen mestaruuden. Seuraavalla kaudella Mäkäläinen pelasi loukkaantumisen vuoksi vain yhdeksässä ottelussa. Keväällä 2018 hän palasi Lahti Basketballiin vuoden mittaisella sopimuksella.
Salmijärvi (Jämsä, Koskenpää)
Salmijärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva 3,5 hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 27 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 88 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä kuusitoista kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede
Salmijärven pituus on 600 metriä. Useat pienet niemet jakavat järveä lahtiin ja poukamiin. Järven länsipuolella on noin puolen hehtaarin laajuinen nimeämätön vakavesi. Idässä on Salmimäki, etelässä Valkeakangas, lounaassa Salmisuo ja luoteessa Piikkisuo. Salmijärven länsirannalle virtaa laskuoja Salmisuon halki, itärannalta lähtee Salmioja koilliseen ja päätyy Hanhijärven luoteiskolkkaan.
Salmijärvi kuuluu Hanhiojan valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Hanhiojan alueen laajin vakavesi Hanhijärvi sijaitsee kolmisen kilometriä Salmijärveltä koilliseen ja sen korkeustaso on noin 30 metriä Salmijärveä alempana.
Gabriel Linsén
Selim Gabriel Linsén (22. heinäkuuta 1838 Helsinki – 5. huhtikuuta 1914 Porvoo) oli suomalainen viulisti, säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja musiikinopettaja.
Henkilöhistoria
Linsénin isä oli professori ja kansallisuusaatteen kannattaja Johan Gabriel Linsén ja äiti Wilhelmina Petronella Hoeckert. Hänen sisarensa Johanna Matilda Linsén oli ensimmäinen suomalainen sokeainopettaja. Linsénin puoliso vuodesta 1872 oli valokuvaaja Maria Natalia Borelius (1844–1919). Heille syntyi kolme lasta. Linsén kävi muutamia vuosia yläalkeiskoulua, mutta siirtyi sitten opiskelemaan viulunsoittoa. Vuonna 1856 hän sai valtion avustuksen jatkaakseen opintojaan Leipzigin konservatoriossa. Sieltä palattuaan hän toimi vuodesta 1860 vuoteen 1865 soittajana F. von Schantzin teatteriorkesterissa, samoin kuin musiikinopettajana sekä käsityöläiskuoron Handverksföringens Sångföringen ja naiskuoron Vårförening johtajana. Hän muutti Porvooseen 1865, jossa hän toimi lyseon musiikinopettaja aina vuoteen 1907 saakka, samoin kuin Porvoon suomalaisen kirkon urkurina vuodesta 1888 alkaen.
Vuonna 1954 Jack Witikka ohjasi Linsénistä elämäkertaelokuvan Mä oksalla ylimmällä, jossa säveltäjää tulkitsi Martti Katajisto.
Taiteellinen tuotanto
Linsén kirjoitti noin 80 kuoro- ja yksinlaulua romanttis-lyyriseen tyyliin. Tunnetuin sävellyksistä on vuonna 1864 Sakari Topeliuksen tekstiin tehty Kesäpäivä Kangasalla. Hänen muita sävellyksiään ovat muun muassa Wanderers Nachtlied (1869) mieskuorolle sekä naiskuoroille tehdyt Våren och Sylvia kommer tillbaka (Kevät ja Sylvia palaavat), Vackra siska, Var det en dröm ja Vallgossen.
Musta hiekka (albumi)
Musta hiekka on suomalaisen Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen kymmenes studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Kappaleet
Sovitukset Hast, Krutsin, Lääkkölä ja Otsala
Optical Gravitational Lensing Experiment
thumb|Puolassa rakennettu 1,3 m OGLE-projektin teleskooppi. [[Las Campanasin observatorio, Chile.]] Optical Gravitational Lensing Experiment eli OGLE on Varsovan yliopiston johtama puolalainen projekti, joka etsii pimeää ainetta gravitaatiolinssi-ilmiön avulla. Vuonna 1991 käynnistynyt havaintoprojekti on saanut kuitenkin enemmän näkyvyyttä lukuisien eksoplaneettahavaintojensa ansiosta. Elokuuhun 2007 mennessä OGLE on löytänyt yhteensä yhdeksän planeettaa. OGLE-projektin löytämien planeettojen tunnus alkaa joko OGLE- tai OGLE-TR-, joista jälkimmäinen viittaa ylikulkuhavaintoon (engl. transit).
OGLEn pääasiallinen havaintopaikka on Las Campanasin observatorio Chilessä ja mukana ovat myös yhdysvaltalaiset Princetonin yliopisto sekä Las Campanasin observatoriota ylläpitävä Carnegie-instituutti.
Cerbère
thumb|right|220px|Cerbèren keskusta sijaitsee merenpoukaman rantamilla. Cerbère on kunta Etelä-Ranskassa Pyrénées-Orientalesin departementissa. Kunta sijaitsee Espanjan vastaisen rajan tuntumassa Barcelona–Perpignan-radan varrella, samannimisen niemen pohjoispuolella.
Cerbère ja vastaavasti rajan toisella puolella sijaitseva Portbou ovat Ranskan ja Espanjan erilaisten raideleveyksien vuoksi radalla matkaavien junien pakollisia junanvaihto- ja pysähtymispaikkoja. Vuosittain aseman ohittaa 15 000 junaa.