cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gösta Prüzelius
Prüzelius opiskeli Göteborgin kaupunginteatterin oppikoulussa vuosina 1941–1943. Opiskelujen jälkeen hän oli kiinnitettynä useisiin ruotsalaisiin teattereihin. Kungliga Dramatiska Teaternissa eli Dramatenissa hän oli kiinnitettynä yli 30 vuoden ajan. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa Kartanon äkäpussi, joka valmistui vuonna 1945 ja jonka ohjasi Schamyl Bauman. Prüzelius antoi myös äänensä Bagheeralle Disneyn Viidakkokirjan ruotsinkielisessä versiossa. Televisioyleisö tunsi hänet parhaiten Varustamo-sarjan Reidar Dahlénina. Hän näytteli sarjassa vuosina 1992–2000.
Leimuapollo
Elinympäristö ja elintavat
Perhonen elää korkealla vuoristossa ja tyypillisenä elinympäristönä ovat kalliot ja kivikkoiset rinteet. Afganistanissa sen on tiedetty elävän jyrkkärinteisissä, kapeissa laaksoissa 2 800–4 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Elinpaikkojen talvet ovat kylmiä ja lumisia samalla kun kesät ovat kuumia ja kuivia. Niiden kasvillisuus on karua, piikikästä tai mehikasveja. Runsain laji on 3 200–3 400 metrin korkeudella. Koiraat lentävät reilun metrin korkeudella etenkin kello 9 ja 15 välisenä aikana. Naaraat lentävät kivikossa ravintokasvien ympärillä ja vierailevat ohdakkeiden kukilla. Ne myös laskeutuvat kiville, mutta nousevat lentoon pienestäkin häiriöstä. Naaras munii kivikkoon, josta toukat hankkiutuvat ravintokasvien luokse.
Karussa maastossa vuohien ja lampaiden kasvatus saattaa vaarantaa toukan ravintokasvien säilymisen.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat Corydalis fimbrillifera sekä Corydalis onobrychis.
Tapetti
Tapetti on ohutta materiaalia, useimmiten paperia, vinyyliä tai lasikuitua, joka liimataan usein seiniin liisterillä ulkonäön takia. Useimpiin tapetteihin on painettu koristeellisia kuvioita, mutta on myös tapetteja jotka on tarkoitus maalata halutun väriseksi.
Ensimmäiset tiedot tapeteista on noin vuodelta 200 eaa. jolloin kiinalaiset, jotka olivat keksineet paperinvalmistuksen, laittoivat riisipaperia seinilleen. Modernin tapetinpainamisen telan avulla painettavine jatkuvine kuvioineen keksi ranskalainen Jean Papillon vuonna 1675.
Tapetointi
Tapetti tulisi kiinnittää seinälle keskeltä sivuille suuntautuvin vedoin, mikä vähentää kuprujen syntymistä.
Tapettien kiinnitys tulisi aloittaa valonlähteestä kuten ikkunasta poispäin, koska uusin kiinnitetty tapetti on aina edellisen tapetin reunan kohdalta hieman koholla. Mikäli tehtäisiin päinvastoin valonlähteestä tuleva valo aiheuttaisi näkyviä varjoja tapettien reunakohtiin.
Suomen tapettivalmistajia
Suomen tapettitehtaista olivat vuonna 2018 toiminnassa vielä Sandudd Oy ja Pihlgren & Ritola, molemmat Akaan Toijalassa.
Tapettipaperin valmistajia
Viimeinen suomalainen tapetin pohjapaperin valmistaja oli Metsä Groupiin kuuluva Metsä Board Kyro Hämeenkyrön Kyröskoskella, joka pysäytti tapettipaperia tuottaneen koneensa vuonna 2017.
Tapettipaperia ovat Suomessa valmistaneet myös:
Yöllisen koiran merkillinen tapaus
Yöllisen koiran merkillinen tapaus on Mark Haddonin vuonna 2003 kirjoittama romaani, jonka on suomentanut Terhi Leskinen.
Kirjan päähenkilönä ja kertojana 15-vuotias Christopher, joka kuvaa itseään "matemaatikoksi jolla on käytösongelmia". Kirjan takakannessa sanotaan, että Christopherilla on Aspergerin oireyhtymä, mutta Haddon ilmoitti heinäkuussa 2009 blogissaan, että on tutustunut vain pintapuolisesti Aspergerin oireyhtymään eikä kirjan päähenkilöllä ole todellisen elämän esikuvia. Haddon toteaa myös, että kirjassa ei mainita Aspergerin oireyhtymää tai autismia sekä kertoo katuvansa, että näitä termejä on käytetty kirjan markkinoinnissa.
Kirjasta on tehty myös näytelmäsovituksia. Näytelmää on esitetty mm. Lontoossa ja Tampereella Tampereen työväen teatterissa. Näytelmä on Lilla Teaterin ohjelmistossa 2.10.2021 alkaen nimellä "Den besynnerliga händelsen med hunden om natten".
Jonathan Brace
Jonathan Brace (s. 17. elokuuta 1995) on suomalainen pikajuoksija. Brace edustaa Porvoon Akillesta. Vuoteen 2015 asti hän edusti Länsi-Uudenmaan Urheilijoita ja sen jälkeen vuoteen 2020 asti Esbo IF:ää. Hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2019 alkaen Lars Fagerholm. Aiemmin vuosina 2015–2019 häntä valmensi Atte Pettinen.
Vuonna 2017 Brace osallistui Suomen nuorten maajoukkueessa yleisurheilun nuorten EM-kisoihin. Hän jäi kuitenkin pikaviestissä varaedustajaksi.
Brace on voittanut sisäratojen SM-kilpailuissa 4×300 metrin viestissä kultaa 2020 ja hopeaa vuonna 2016. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2019, 2020 ja 2021 ja pronssia 2018 sekä 4 × 400 metrin viestissä hopeaa 2020 ja pronssia 2022.
Riitta Hämäläinen (näyttelijä)
Hämäläinen näytteli kahdessa elokuvassa, molemmissa päärooleja. Hän näytteli Ilona Tarvaista Jorma Nortimon ohjaamassa elokuvassa Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957) sekä Liisa Kaarina Salmista Toivo Särkän ohjaamassa elokuvassa Pieni luutatyttö (1958). Savon satutytöksi kutsutulta Hämäläiseltä julkaistiin vuonna 1957 satukirja Riitan satuja, jonka hän sekä kirjoitti että kuvitti.
Hämäläinen oli vuodesta 1966 naimisissa liikemies Jerry Lebbingin kanssa.
Pesäpallon suomensarja 1976
Pesäpallon suomensarja pelattiin 32. kerran kaudella 1976. Sarja pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Oulun Lippo ja Nurmon Jymy nousivat suoraan mestaruussarjaan kaudeksi 1977. Lohkojen kaksi heikointa putosi maakuntasarjaan.
Länsilohko
Oulun Lippo voitti Länsilohkon hävittyään vain viimeistä edellisellä kierroksella Iille kotonaan 11–13. Putoajat ratkesivat käytännössä 22. elokuuta Kempeleen voitettua Tyrnävän 9–2. Tyrnävä olisi päätösottelussaan tarvinnut voiton Liposta päästäkseen uusintaan.
Honey Hush!
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 20, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Hermann Barrelet
Barrelet voitti seuraavana vuonna 1901 Zürichissä yksikössä soudun Euroopan-mestaruuden.
Passion and Warfare
Passion and Warfare on kitaristi Steve Vain vuonna 1990 julkaistu instrumentaalialbumi. Se on myynyt Yhdysvalloissa kaksinkertaista platinaa. Ilmestyessään se sai kriitikoilta hyvät arvostelut ja sitä pidetään edelleen yhtenä instrumentaalirockin merkkiteoksista. Monet myös pitävät sitä kaikkien aikojen kitaralevynä.
Levyllä ei ole sanoituksia, mutta jokaiseen kappaleeseen liittyy Steve Vain kirjoittama runo. Levyllä esiintyy myös muutamia ääninäyttelijöitä, muun muassa David Coverdale.
CON-CAN Movie Festival
CON-CAN Movie Festival (lyh. CON-CAN) on kansainvälinen lyhytelokuvatapahtuma, joka käydään internetverkossa ja jonka tarkoituksena on löytää piilossa olevaa luomistaitoa eri puolilta maailmaa. Kuvittajat ja globaalinen yleisö pystyvät täten yhdessä jakamaan syvällisissä lyhytelokuvaproduktioissa esitetyn perimmäisen sanoman ja puhtaan luomiskyvyn. Tämän vuonna 2005 perustetun lyhytelokuvafestivaalin nettisivustolta voi katsella lyhytelokuvia ilmaiseksi. Tapahtuman palkintoseremonia pidetään vuosittain Tokiossa, Japanissa.
Vuoden 2008 CON-CAN Movie Festival on parhaillaan käynnissä ja sen palkintojenjakotilaisuus on marraskuun puolivälissä 2008.
Historia
CON-CAN Movie Festival –tapahtuman on ideoinut Mashiro Yoshino, Media Research, Inc.:n pääjohtaja. Se on japanilainen IT-konsultointi-, käännös-, kustannus- ja mediataidefirma. Media Research, Inc. aloitti CON-CAN Movie Festival –tapahtuman netissä vuonna 2005. Nimi CON-CAN tulee japanin kielestä (魂観). CON （魂）tarkoittaa sielua ja CAN （観）arvostavaa yleisöä.
Ensimmäinen CON-CAN Movie Festival pidettiin vuonna 2005 kansainvälisenä online-lyhytelokuvafestivaalina. Palkintotyyppejä oli kaksi: toinen tyyppi oli Audience Award, yleisöpalkinto, josta päättivät katsojat, ja toinen Grand Prix –palkinto (paras lyhytelokuva) sekä kaksi Tamashii-palkintoa (tuomariston erikoispalkintoa), joista päätti CON-CAN –kansainvälinen tuomaristo. Kilpailuun lähetettiin 151 lyhytelokuvaa 25:stä eri maasta. CON-CAN on sittemmin laajentunut ja vuonna 2008 siihen osallistui yli 550 hanketta yli 50:stä eri maasta.
Valintaprosessi
Kun kilpailuun osallistumisen määräaika umpeutuu, alkaa elokuvien valintaprosessi. CON-CAN:in ohjelmointiosasto on vastuussa elokuvien alustavasta seulonnasta. Kaikista lähetetyistä elokuvista 80 parasta valitaan elokuvafestivaaliin ja näiden ohjaajille lähetetään siitä tieto sähköpostitse.
Tämän jälkeen elokuvafestivaali jakaantuu kahteen osaan. Osa 1): Ensimmäisen arvostelukierroksen läpäisseet 80 elokuvaa joutuvat kotimaisen (japanilaisen) tuomariston tutkittaviksi. Tämä tuomaristo valitsee 20 parasta elokuvaa ehdolle lopullista arvosteluprosessia varten. Viimeisellä arvostelukierroksella CON-CAN:in henkilökunnan valitsema kansainvälinen tuomaristo valitsee kolme parasta ehdokasta Grand Prix –palkintoa (paras lyhytelokuva) ja kahta Tamashii-palkintoa (tuomariston erikoispalkintoa) (2) varten. Sekä Grand Prix –palkinnon että kahden Tamashii-palkinnon voittajille kustannetaan matka Tokioon palkintojenjakotilaisuuteen. Palkintojenjakotilaisuuteen osallistuu silmäätekeviä henkilöitä sekä elokuvateollisuudesta että tiedotusvälineistä.
Osa 2): 80 alustavasti valittua elokuvaa jaetaan neljään ryhmään. Kutakin ryhmää esitellään itsenäisesti CON-CAN:in nettisivustolla. Rekisteröityneet äänestäjät voivat tällöin katsella elokuvia ja animaatioita ilmaiseksi, arvostella ja kommentoida niitä. Elokuva, joka saa parhaimman arvosanan jokaisessa kategoriassa, on Audience Award –palkinnon voittaja.
Eurovision laulukilpailu 1980
Eurovision laulukilpailu 1980 järjestettiin 19. huhtikuuta 1980 Haagissa Alankomaissa.
Edellisenä vuonna voittaneessa Israelissa suunniteltiin pitkään pitää kisat toisen kerran peräkkäin, tällä kertaa amfiteatterissa Välimeren rannalla. Maan parlamentti ei kuitenkaan lopulta antanutkaan järjestäjille tarvittavaa budjettia ja Israelin Yleisradioyhtiö joutui perumaan isännöintinsä. Koska kilpailupäivänä oli holokaustin muistopäivä, Israel jätti kisat kokonaan väliin. Ranska ja Espanja, jotka olivat edellisvuonna sijoittuneet toiseksi ja kolmanneksi, eivät olleet myöskään kilpailun järjestämisestä kiinnostuneita.
Jokaisella maalla oli mukana oma juontajansa, joka esitteli kilpailukappaleensa omalla kielellä. Suomen Vesa-Matti Loirin juonsi lavalle Heikki Harma (Hector), joka toimi myös kommentaattorina Aarre Elon kanssa. Alkujuonnon ja pisteidenlaskuosuuden hoiti pääjuontaja Marlous Fluitsma.
Kilpailun voitti Irlanti edustajanaan Johnny Logan ja kappaleella ”What's Another Year?”. Suomi sijoittui kilpailun viimeiseksi Vesa-Matti Loirin esittämällä kilpailukappaleella ”Huilumies”, joka sai vain 6 pistettä. Marokko osallistui kilpailuihin ensimmäisenä Afrikan maana ja toistaiseksi myös ainoan kerran.
Kapellimestarit
Belgiaa lukuun ottamatta jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Pistetaulukko
Äänestyksestä haluttiin tehdä tästä vuodesta alkaen jännittävämpi: sen sijaan että pisteet annettiin esiintymisjärjestyksessä, alettiin ne nyt antaa yhdestä ylöspäin, joten maksimi 12 pisteelle saatiin jännittävä odotus.
Kappaleiden esittelijät
thumb|[[Hector esittelemässä Suomen edustuskappaletta. Hector myös selosti kilpailun Suomen televisiokatsojille yhdessä Aarre Elon kanssa. ]] Kilpailukappaleiden välissä nähtiin jokaisen omaan oma esittelijä, joka kertoi katsojille seuraavasta kilpailukappaleesta maiden omilla kielillä.
The Roots
The Roots on yhdysvaltalainen Philadelphiassa, Pennsylvaniassa vuonna 1987 perustettu hip hop -yhtye. Sen jäsenet ovat Black Thought (laulu), Ahmir ”?uestlove” Thompson (rummut), Kamal Gray (sähköpiano), F. Knuckles (perkussiot), Captain Kirk Douglas (kitara), Owen Biddle (basso) ja Damon ”Tuba Gooding Jr.” Bryson (sousafoni).
Yhtye alkoi esiintyä ympäri Philadelphiaa, ja vuonna 1992–93 he aloittivat esiintymisen Euroopassa, jolloin he myös tekivät heidän debyyttialbuminsa.
The Roots voitti vuonna 1999 Grammy-palkinnon sarjassa ”Best Rap Performance by a Duo or Group”.
Yhtye on esiintynyt monesti Suomessa, muun muassa Pori Jazz -festivaaleilla kolmesti vuosina 2003, 2007, 2010, Provinssirock-festivaaleilla vuonna 2004, sekä kerran Flow-festivaaleilla Helsingissä vuonna 2008.
Ohion ja Erien kanava
thumb|Ohion ja Erien kanava (idempi kahdesta suuresta kanavasta). thumb|Ohion ja Erien kanava, sulku 14. Ohion ja Erien kanava on vesireitti Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa Ohiojoelta Eriejärvelle. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1825 Akronin ja Clevelandin välillä. 495 km (308 mailia) pitkä reitti avattiin liikentelle vuonna 1832.
Vuoden 1913 Miamijoen tulva tuhosi kanavan rakenteita pahasti.
Aimo
Aimo on suomalainen miehen etunimi. Nimi perustuu suomen kielen sanaan aimo, joka merkitsee ’hyvää’, ’mainiota’, ’aikamoista’ tai ’runsasta’. Lapissa nimi Aimo oli käytössä jo 1500-luvulla. Aimon nimipäivä on 29. marraskuuta. "Aimo" on Suomessa käytössä myös sukunimenä.
Pydnan taistelu (148 eaa.)
Pydnan taistelu käytiin Rooman tasavallan ja makedonialaisen Andriskoksen joukkojen välillä vuonna 148 eaa.
Cerro Chirripó
Cerro Chirripó on Costa Rican korkein vuori. Sen korkeus on 3 820 metriä ja se sijaitsee Chirripón kansallispuistossa Cartagon, Limónin ja San Josén maakuntien rajalla. Vuori on ekologisesti merkittävä ja sen rinteillä kasvaa runsaasti endeemisiä lajeja.
Pydnan taistelu (148 eaa.)
Taistelussa roomalaisen kenraalin Quintus Caecilius Metelluksen joukot voittivat makedonialaiset ja kukistivat Andriskoksen nostattaman kapinan.
Cerro Chirripó
Vuori kohoaa selvästi ympäristöään korkeammalle ja sen topografinen korkeus on 3 727 m. Vuori on maailman 38. korkein huippu topografisen korkeuden perusteella mitattuna.
Pydnan taistelu (148 eaa.)
Hävittyään taistelun ja sodan Andriskos surmattiin Metelluksen voitontriumfin jälkeen vuonna 146 eaa. ja Makedoniasta tehtiin Rooman provinssi.
Ajan rannalla
Kirja koostuu erillisistä, välillä toisiinsa limittyvistä tarinoista, ihmiskohtaloista, joita vanha afrikkalainen mies kertoo nuotion ääressä eurooppalaiselle kuulijalleen. Jotkin tarinoista ovat surrealistisia, esimerkiksi kuolleet ihmiset puhuvat eläville ja tulevat välillä takaisin maan päälle.
Mankell alkoi kirjoittaa romaaniaan jo 1970-luvulla vierailtuaan ensimmäistä kertaa siirtomaansodan kynsissä kamppailevassa Mosambikissa, mutta kirja vaati 25 vuotta kypsyttelyä ennen kuin se oli valmis.
Ajan rannalla ilmestyi suomeksi vuonna 2008 ja sai suomalaisilta arvostelijoilta ristiriitaisen vastaanoton. Helsingin Sanomien kriitikko Pertti Arvola totesi: "Ajan rannalla on kiehtova, jännittävästi polveileva romaani, josta paistaa Mankellin kiintymys afrikkalaisiin ja Afrikkaan. Paikoittain tämä kiintymys uhkaa tosin lipsahtaa hieman kritiikittömän ihannoinnin puolelle." Keskisuomalaisen Marko Ikävalko ei pitänyt kirjaa varsinaisesti huonona, mutta hänestä "kirjailijan ote ei ole luonteva, vaikka Mankell on varmaan yksi parhaista Afrikan tuntijoista".
Georges Leygues
Georges Jean Claude Leygues (28. lokakuuta 1857 Villeneuve-sur-Lot – 2. syyskuuta 1933 Saint-Cloud) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1920–1921.
Leygues oli alkujaan lakimies. Hänet valittiin vuonna 1885 edustajainkamariin ja hän toimi Ranskan opetusministerinä vuodet 1894 ja 1898–1902, sisäministerinä 1895 sekä siirtomaaministerinä 1906. Vaikka hän pyrki opetusministerinä rajoittamaan kirkon vaikutusta koululaitoksessa, hän vastusti Émile Combesin hallituksen vielä pidemmälle menneitä toimenpiteitä samassa asiassa. Leygues muodosti vuonna 1905 yhdessä Louis Barthoun kanssa liberaalin Union républicaine -parlamenttiryhmän. Ensimmäisen maailmansodan aikana Leygues toimi vuosina 1917–1920 meriministerinä Georges Clemenceaun hallituksessa. Kun Alexandre Millerand valittiin syyskuussa 1920 Ranskan presidentiksi, Leygues tuli hänen tilalleen pää- ja ulkoministeriksi muiden ministerien jatkaessa aiemmissa tehtävissään. Hallitus kuitenkin kaatui jo tammikuussa 1921. Leygues oli vielä uudelleen meriministerinä vuodet 1925–1930 ja 1932–1933. Hänen johdollaan Ranskan sotalaivastoa uudistettiin ja täydennettiin maailmansodan jäljiltä.
Alpes-Maritimes
Alpes-Maritimes on departementti Kaakkois-Ranskassa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Sen departementtinumero on 6 ja prefektuuri eli pääkaupunki Nizza. Asukasluku on noin 1 064 000 ja pinta-ala 4 299 km². Arrondissementteja on tässä departementissa 2 ja kuntia 163.
Alpes-Maritimesin departementti muodostettiin vuonna 1860 erottamalla se Varista.
Departementista on kolme kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Coaraze, Gourdon ja Sainte-Agnès.
Vuoden 1903 konklaavi
Vuoden 1903 konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous pidettiin 31. heinäkuuta - 4. elokuuta 1903 Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa. Konklaavissa valittiin seuraaja neljännesvuosisadan eli kolmanneksi pisimpään hallinneelle paaville Leo XIII:lle. Kokoukseen osallistui 62 kardinaalia.
Arthur Arz von Straussenburg
Arthur Arz von Straussenburg (16. kesäkuuta 1857 Hermannstadt, Transilvania – 1. heinäkuuta 1935 Budapest, Unkari) oli itävaltalainen kenraalieversti, joka toimi Itävalta-Unkarin armeijan esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918. Ennen esikuntapäällikön tehtävää hän toimi Itävalta-Unkarin armeijan 15. jalkaväkidivisioonan, 6. armeijakunnan ja 1. armeijan komentajana. Keisari Kaarle I tarjosi hänelle sodan lopussa myös ylipäällikön tehtävää, mistä hän kieltäytyi.
Sodan päätyttyä Arz von Straussenburg jätti sotilastehtävät ja asui Wienissä, kunnes kuoli vuonna 1935 matkallaan Budapestiin.
Elämäkerta
Arthur Arz von Straussenburg syntyi Transilvanian Hermannstadtissa (nyk. Sibiu) 16. kesäkuuta 1857. Hänen isoisänsä Martin Samuel Arz oli korotettu aateliin vuonna 1835 ja oli myös toiminut Hermannstadtin postimestarina. Hänen isänsä Karl Gustav Arz von Straussenburg oli postimestari ja evankelisen kirkon paikallinen apupappi.
Arz von Straussenburg pyrki ensin lyhyesti lakialalle. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1876 vuoden vapaaehtoisella palveluksella unkarilaisessa jääkäripataljoona 23:ssa. Tämän jälkeen hän läpäisi reservin upseerin kokeen ja päätti ryhtyä vakituiseksi upseeriksi. 1. toukokuuta 1878 hänestä tuli luutnantti. Arz von Straussenburg palveli myöhemmin pääesikunnassa sekä sotaministeriössä. Hänet ylennettiin 1902 everstiksi, 1908 kenraalimajuriksi ja 1912 sotamarsalkkaluutnantiksi (kenraalimajurin arvon ylempi luokka).
Maailmansodan syttyessä elokuussa 1914 Arz von Straussenburg oli sotaministeriön osastopäällikkö. Hän sai sodan alussa nimityksen 15. jalkaväkidivisioonan komentajaksi, mutta siirtyi jo saman vuoden lokakuussa kuudennen armeijakunnan johtoon Svetozar Boroevićin tilalle. Joulukuussa 1914 käydyssä Limanowa-Lapanówin taistelussa Arz von Straussenburg komensi neljännen armeijan oikeaa siipeä, torjui venäläisten hyökkäyksen ja saartoi vastahyökkäyksen yhteydessä vihollisarmeijan toisen siiven, mikä ratkaisi voiton itävaltalaisille. Hänen armeijakuntansa osallistui menestyksekkäästi saksalaisten johdolla touko–kesäkuussa 1915 käynnistettyyn Gorlicen–Tarnówin offensiiviin ja siihen liittyneisiin Gorlicen ja Grodek-Magierowin taisteluihin. Hän sai mainetta erityisesti Brest-Litovskin kaupungin valtaamisesta elokuussa 1915. Hänet ylennettiin syyskuussa jalkaväenkenraaliksi. Elokuussa 1916 Arz von Straussenburg siirrettiin jälleen Boroevićin tilalle Romanian vastaiselle rintamalle Transilvaniassa toimineen ensimmäisen armeijan komentajaksi. Hän johti sitä voitokkaasti Karpaateilla käydyissä taisteluissa, joissa huomattavasti monilukuisempien romanialaisten hyökkäys Transilvaniaan torjuttiin ja lyötiin takaisin.
Esikuntapäällikkönä
Kohottuaan valtaistuimelle keisari Kaarle I halusi tehdä henkilömuutoksia asevoimien johdossa, joten hän nimitti Arz von Straussenburgin 1. maaliskuuta 1917 uudeksi esikuntapäälliköksi kenraali Franz Conrad von Hötzendorfin tilalle. Aiemmasta menestyksestään huolimatta Arz von Straussenburg ei kyennyt pysäyttämään kaksoismonarkian armeijan hajoamiskehitystä. Hänen alaisuudessaan itävaltalaiset onnistuivat silti torjumaan venäläisten niin sanotun Kerenskin offensiivin kesällä 1917, valtaamaan takaisin Galitsian ja Bukovinan ja saamaan saman vuoden syksyllä suuren voiton italialaisista Caporetton taistelussa. Keisari halusi kuitenkin itse tehdä tärkeimmät sodanjohtoon liittyneet päätökset, eikä Arz von Straussenburg saanut näin varsinaista ylipäällikön roolia. Operatiiviseen suunnitteluun osallistui enemmän varaesikuntapäällikkö Alfred von Waldstätten.
Arz von Straussenburg sai vuonna 1917 Unkarin aatelissa paronin arvon, ja hänet ylennettiin kenraalieverstiksi helmikuussa 1918. Hän asettui vastentahtoisesti tukemaan Italian-rintamalla kesäkuussa 1918 käynnistettyä kahden kärjen taktiikkaan perustunutta hyökkäystä, joka päättyi tappioon Piaven taistelussa ja käynnisti Itävalta-Unkarin armeijan lopullisen hajoamisen. Jo tässä vaiheessa hän tarjoutui eroamaan tehtävästään esikuntapäällikkönä.
Arz von Straussenburgin seuraajaksi esikuntapäällikkönä suunniteltiin ensin aktiiviset komentajuudet keväällä 1918 jättänyttä Eduard von Böhm-Ermollia, mutta tämä yritys raukesi. Kun Arz von Straussenburg lopulta erosi esikuntapäällikön tehtävistä aselevon astuessa voimaan marraskuun 1918 alussa, hänen lyhytaikaiseksi seuraajakseen tuli marsalkka Hermann Kövess von Kövessháza. Aselevon solmimista edeltäneenä yönä keisari oli tarjonnut Arz von Straussenburgille ylipäällikkyyttä, mutta tämä kieltäytyi siitä.
Myöhemmät vaiheet
Arz von Straussenburg päätti sotilasuransa sodan päätyttyä ja asettui Wieniin Itävaltaan, koska ei halunnut asua Romanian hallintaan siirtyneessä Transilvaniassa. Hänellä ei ollut tiettävästi minkäänlaisia poliittisia intohimoja.
Mikään maa ei aluksi myöntänyt Arz von Straussenburgille eläkettä, joten hän eli alkuun siviilielämäänsä köyhyydessä saaden toimeentulonsa upseerikumppaniensa muodostamasta rahastosta. Unkari myönsi hänelle lopulta vuonna 1926 eläkkeen, jonka ehtona oli, että hänen tulisi noutaa se joka kerta henkilökohtaisesti Budapestistä.
1. heinäkuuta vuonna 1935 Arz von Straussenburg oli matkalla Budapestissä noutamassa eläkettään, mutta sai sydänkohtauksen ja kuoli. Hänet haudattiin Kerepesterin hautausmaalle Budapestiin.
Perhe
Arz von Straussenburg avioitui vuonna 1903 unkarilaisen aatelisnaisen Stefanie Thomka von Tomkaházan kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi tytär, Stefanie ”Steffia” Verehel Ried.
Elin Rubensson
pienoiskuva|Elin Rubensson
De Morganin lait
De Morganin lait ovat logiikan päättelysääntöjä.
Elin Rubensson
Elin Rubensson (s. 11. toukokuuta 1993) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla BK Häckeniä.
De Morganin lait
missä:
Elin Rubensson
Rubensson kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2012 voittaneeseen joukkueeseen ja oli turnauksen paras maalintekijä. Hän oli saavuttamassa olympiahopeaa Riossa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia; hän pelasi avauskokoonpanossa viidessä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Thaimaata vastaan. Hän on kesäkuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 71 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Isabel Allende
Isabel Allende Llona (s. 2. elokuuta 1942 Lima, Peru) on chileläinen kirjailija. Hän asuu Yhdysvalloissa Kaliforniassa ja on Yhdysvaltojen kansalainen.
De Morganin lait
tai joukko-opissa käytettynä:
Isabel Allende
Nuoruus ja perhe
Isabel Allende syntyi Chilessä perulaisen diplomaatti Tomás Allenden tyttäreksi. Hän on Chilen edesmenneen johtajan Salvador Allenden serkun tytär. Isabel oli kaksivuotias, kun hänen isänsä jätti perheensä. Francisca Allende muutti lastensa kanssa takaisin Chileen. Hän meni myöhemmin naimisiin diplomaatti Ramón Huidobron kanssa. Perhe muutti tämän jälkeen usein Huidobron asemapaikan mukaan. Boliviassa ja Libanonissa Allende kävi englanninkielisiä yksityiskouluja.
Simon Szécsény
Simon Szécsény  oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuonna 1401, Unkarin kuninkaan Sigismundin nimittämänä.
Isabel Allende
Nuoruus ja perhe
Allende palasi Chileen 1958, jolloin hän tapasi tulevan miehensä Miguel Fríasin. He menivät naimisiin 1962.
Toimittajana ja maanpakoon
Allende työskenteli vuosina 1959–1965 Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestössä Santiagossa ja myöhemmin Brysselissä. Allenden tytär Paula syntyi vuonna 1963. Hän palasi 1966 Chileen, ja samana vuonna syntyi hänen poikansa Nicolás. Silloin Allende työskenteli toimittajana sekä televisiossa että lehdissä. Lisäksi hänen näytelmiään esitettiin teattereissa ja hän sai lastenkirjojaan julkaistuksi.
Allenden isän serkku, Chilen presidentti Salvador Allende sai surmansa Chilen sotilasvallankaappauksessa 11. syyskuuta 1973. Allende alkoi tämän jälkeen toimia vastarintaliikkeessä ja etsi turvallisia pakoreittejä etsintäkuulutetuille ihmisille. Hän oli mukana toiminnassa, kunnes hänen äitinsä ja isäpuolensa selvisivät täpärästi salamurhayrityksestä. Allende pakeni 1975 Venezuelaan jouduttuaan itsekin etsittyjen ihmisten listalle ja saatuaan tappouhkauksia. Hän asui Venezuelassa 13 vuotta ja muutti sitten Kaliforniaan. Toisen miehensä, lakimies Willie Gordonin, Allende tapasi Kaliforniassa 1988.
Ura kirjailijana
Allende alkoi vuonna 1981 kirjoittaa kirjettä isoisällen, joka oli kuolemaisillaan. Siitä kehittyi Allenden ensimmäinen romaani Henkien talo, joka julkaistiin 1982. Teos on sukutarina, joka sijoittuu nimeltä mainitsemattomaan, Chileksi tunnistettavaan maahan. Päähenkilöitä ovat suvun kolmen sukupolven naiset, Clara, Blanca ja Alba, joiden kaikkien nimet merkitsevät valoa. He hallitsevat taloa ja yhdistävät sukua. Kirjan taianomainen puoli liittyy yleensä Claraan, joka on selvänäkijä. Hän näkee tapahtumat ennakolta, harrastaa spiritismiä ja ilmestyy myöhemmin kuolemansa jälkeen vaikeina hetkinä perheenjäsenille. Romaanista tehtiin samanniminen elokuva vuonna 1993.
Allenden ensimmäiset teokset, romaanit Henkien talo, Rakkaus ja varjo (1984) ja Eva Luna (1985) sekä novellikokoelma Eva Lunan rakkaudet (1989) käsittelivät kaikki naisten asemaa Etelä-Amerikassa ja kuvasivat maanosan politiikkaa. Allenden neljäs romaani Ääretön suunnitelma sijoittuu puolestaan Yhdysvaltoihin ja sen päähenkilö on mies.
Allenden tytär Paula kuoli vuonna 1992 porfyrian aiheuttamiin komplikaatioihin. Allende julkaisi vuonna 1994 ensimmäisen tietokirjansa, muistelmateoksen Paula, joka on kirjoitettu kirjemuotoisena hänen tyttärelleen. Vuonna 1997 julkaistiin puolestaan hieman kevyempi teos Afrodita: cuentos, recetas, y otros afrodisíacos, jossa Allende jakaa tietoa erilaisista lemmenrohdoista.
Romaani Rouva Fortunan tytär (1999) kertoo chileläisestä naisesta, joka muuttaa maasta Kalifornian kultaryntäyksen perässä, ja Auroran muotokuva menneisyyttään etsivästä naisesta. Mi país inventado on puolestaan Allendan muistelma maanpaostansa ja tuntemuksistaan uudessa kotimaassaan. Zorron tarina (2005) uudelleenkertoo Zorron tarinan ja Sydämeni Inés (2009) fiktiivisesti konkistadori Pedro de Valdivian rakastajattaren Inés Suárezin tarinan. La isla bajo el mar (2009) sijoittuu Haitin vuoden 1791 orjakapinaan. El cuaderno de Maya (2011) on kirjoitettu teinitytön päiväkirjaksi, ja El juego de Ripper -romaanin (2014) pääosassa on teinityttö, joka jäljittää sarjamurhaajaa. Romaanissa El amante japonés (2015) käsitellään puolalaisen maahanmuttajan ja amerikanjapanilaisen vuosikymmeniä kestänyttä suhdetta. Más allá del invierno (2017) -romaanin pääosassa on ystävyys, joka syntyy auto-onnettomuuden jälkeen, ja Largo pétalo de mar kertoo miehestä ja naisesta, jotka pakenevat Chileen Espanjan sisällissodan jälkeen.
Allendea on verrattu usein kirjailija Gabriel García Márqueziin.
De Morganin lait
Säännöt on nimetty kehittäjänsä Augustus De Morganin (1806–1871) mukaan.
Todistus
jos ja vain jos ja.
mielivaltaiselle x:lle:
\subseteq:
x \notin A tai x \notin B
tai
\supseteq:
Joten
ja joten
voidaan todistaa käyttämällä samanlaista menetelmää.
Stephen Wolfram
Stephen Wolfram (s. 29. elokuuta 1959 Lontoo) on brittiläinen tieteilijä ja tutkija.
Wolfram opiskeli Etonissa, Oxfordissa ja Caltechissa. Hän suoritti Caltechissa tohtorin tutkinnon fysiikassa vain 20-vuotiaana. Wolfram on toiminut muun muassa Institute for Advanced Studyn tutkijana. Hän on myös perustanut Wolfram Research -nimisen yrityksen.
Wolfram on tehnyt merkittävää tutkimusta monilla fysiikan aloilla. Lisäksi hän on tutkinut muun muassa soluautomaatteja. Wolfram on kirjoittanut laskennallisia järjestelmiä käsittelevän kirjan A New Kind of Science. Hän on myös tietokoneohjelma Mathematican luoja.
Extented Versions
Extented Versions on Deep Purplen livejulkaisu, joka sisältää samaa materiaalia kuin On the Wings of a Russian Foxbat -albumi.
Argiope
Argiope viittaa seuraaviin asioihin.
Martijn Meerdink
Martijn Meerdink (s. 15. syyskuuta 1976 Winterswijk, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa, Eredivisiessä pelaavaa FC Groningenia. 181 senttimetriä pitkä Meerdink on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Meerdink on aiemmin ammattilaisurallaan edustanut kahta seuraa, De Graafschapia ja AZ Alkmaaria. Läpimurtonsa hän teki melko vanhana kaudella 2005/2006, jolloin hän teki maajoukkuedebyyttinsä maaliskuussa Ecuadoria vastaan pelatussa ottelussa ja sai lisäksi paikan alustavassa MM-ryhmässä. Saksan MM-kisoihin häntä ei kuitenkaan lopulta valittu.
Isotsyymit
Isotsyymit eli isoentsyymit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat samaa kemiallista reaktiota, mutta joilla on erilainen rakenne. Yleensä isoentsyymit toimivat eri elimistön osissa ja lisäksi ne eroavat toisistaan siten, että niillä on omat KM- ja Vmax-arvonsa. Esimerkkinä isoentsyymeistä on heksokinaasi ja glukokinaasi, jotka katalysoivat glukoosin muuttumista glykolyysissä glukoosi-6-fosfaatiksi. Heksokinaasi toimii lähes kaikissa kudoksissa, mutta glukokinaasi toimii lähinnä maksassa ja haiman beetasoluissa.
Roni (nimi)
Roni on suomalainen miehen etunimi. Ronin nimipäivä on 5. syyskuuta jolloin on myös Mainion nimipäivä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on ollut noin 4 880 Roni-nimistä miestä ja alle 30 naista.
Nimi on mahdollisesti lyhentymä Hieronymus-nimen rinnakkaismuodosta Jeronimus tai muunnelma nimestä Ronald. Heprean kielessä Roni tarkoittaa iloa.
Tunnettuja Roneja
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Olympian kisat
Olympian kisat ( tai, hē Olympias) eli ”antiikin olympialaiset” olivat antiikin kreikkalaiset Zeus-jumalan kunniaksi järjestetyt urheilukilpailut. Ne järjestettiin Olympian pyhäkköalueella Eliin maakunnassa Peloponnesoksen luoteisosassa, ja ne olivat merkittävimmät panhelleenisistä kisoista. Ensimmäiset tunnetut kisat järjestettiin vuonna 776 eaa. ja kisat jatkuivat ainakin vuoteen 393 jaa. saakka. Kisoja järjestettiin näin yli tuhannen vuoden ajan, yhteensä lähemmäs 300 kertaa.
Kisat pidettiin joka neljäs vuosi nykyisen heinä-elokuun aikaan ja ne kestivät laajimmillaan viisi päivää. Kisojen urheilulajeihin kuuluivat muun muassa stadionjuoksu sekä muut juoksulajit, vaunukilpa-ajot ja muut hevosurheilulajit, pituushyppy, keihään- ja kiekonheitto, paini, nyrkkeily sekä pankration. Kisojen keskeisimmät tapahtumapaikat olivat Olympian stadion ja Hippodromi. Kisoihin osallistui suuri joukko ihmisiä koko kreikkalaisesta maailmasta.
Alkuperä
pienoiskuva|[[Pelops ja Hippodameia hevoskilpa-ajoissa.]]
Olympian kisojen alkuperä on hämärän peitossa. Antiikin kreikkalaisen käsityksen mukaan kisoja oli järjestetty muinaisuudesta saakka. Kisojen alkusyynä on usein pidetty myyttiä heeros eli tarusankari Pelopsista sekä Olympian lähellä sijainneen Pisan kuninkaasta Oinomaoksesta ja tämän tyttärestä Hippodameiasta. Tantaloksen sukua ollut Pelops saapui Peloponnesokselle Lyydiasta. Oinomaos oli luvannut tyttärensä puolisoksi sille, joka voittaisi hänet hevoskilpa-ajoissa. Aiemmat kosijat hän oli näissä ajoissa surmannut, koska hänelle oli ennustettu, että hänen vävynsä tulisi surmaamaan hänet itsensä. Pelops oli ensimmäinen, joka — Hippodameian avustuksella — onnistui voittamaan Oinomaoksen, joka sai kisoissa surmansa. Myöhemmin Pelopsin kuoltua Herakles järjesti hänen kunniakseen hautajaiskisat Olympiassa. Olympian kisojen alkuperä olisi näissä hautajaiskisoissa ja kenties osittain myös Pelopsin ja Oinomaoksen kilpa-ajossa.
Yleisesti Olympian kisat voidaan lukuisten muiden kreikkalaisten kisojen ohella nähdä ilmentymänä kreikkalaisille tyypillisestä kilpailu- ja kisahengestä, jolla oli myös pitkä historiallinen tausta alueen varhaisemmissa pronssikautisissa kulttuureissa. On mahdollista, että Olympiassa tai lähiseudulla on järjestetty jonkinlaisia kisoja jo mykeneläisellä kaudella 1000-luvulla eaa. Kisaperinne on mahdollisesti katkennut niin kutsuttujen Kreikan pimeiden vuosisatojen aikana.
Arkaainen aika
Arkaaisella kaudella kisat perustettiin tai järjesteltiin uudelleen. Erään antiikin ajalta säilyneen myytin mukaan kisojen uudelleenjärjestelyn suorittivat Eliin kuningas Ifitos sekä Kleisthenes Pisalainen ja Lykurgos Spartalainen. Kerrotaan, että Delfoin oraakkeli olisi tuolloin neuvonut elisläisiä palauttamaan aikaisemmat kisat kulkutaudin lopettamiseksi, sekä julistamaan kisojen ajaksi yleisen aselevon. Tämä tapahtuma ajoitetaan joskus vuoteen 884 eaa., joskus taas vuoteen 776 eaa. Viimeksi mainittuna vuonna järjestettiin ainakin ensimmäiset historialliset tunnetut kisat, joista on säilynyt kirjallisia dokumentteja ja joiden voittaja on tiedossa. Samalla kisoista tuli yhdet panhelleenisistä kisoista eli kaikille kreikkalaisille yhteisistä kisoista, ja niitä alettiin järjestää säännöllisesti olympiadeittain joka neljäs vuosi.
pienoiskuva|vasen|[[Hieron I|Hieron Syrakusalainen ja voittajat. James Barry, 1700-luku.]] Perinteisesti vuoden 776 eaa. kisat mainitaan ensimmäisinä Olympian kisoina, ja koko länsimaisen historiallisen ajan katsotaan alkaneen tästä. Kisojen järjestämisvuosi tiedetään laskemalla taaksepäin tunnetuista olympiadeista. Esimerkiksi Diodoroksen mukaan 117. olympiadin kolmantena vuotena oli auringonpimennys, mikä viittaa selvästi vuoden 310 eaa. pimennykseen. Näin ensimmäisen olympiadin kisat ajoittuvat kesälle 776 eaa. Kisoihin kuului oleellisena osana heti alusta lähtien niiden ajaksi julistettu aselepo. Aluksi kisoissa oli vain yksi urheilulaji, stadionjuoksu eli yhden stadionin (192,27 metriä) mittaisen matkan juokseminen. Ensimmäinen tunnettu olympiavoittaja oli Koroibos, joka voitti juoksun ensimmäisissä kisoissa.
Myöhemmin urheilulajien määrää lisättiin vaiheittain. 14. olympiadin kisoissa vuonna 724 eaa. kisaohjelmaan lisättiin diaulos eli kahden stadionin juoksu, 15. olympiadin kisoissa vuonna 720 eaa. dolikhos eli 24 stadionin (noin 4,6 kilometriä) juoksu, ja 18. olympiadin kisoissa vuonna 708 eaa. kreikkalainen paini eli pale sekä viisiottelu. 600-luvulla eaa. lisättiin nyrkkeily ja pankration, erilaisia hevosurheilukilpailuja, kuten vaunukilpa-ajot neli- ja parivaljakolla, sekä poikien kisat.
Kaikki panhelleeniset kisat olivat osa kreikkalaista uskontoa ja ne kaikki kunnioittivat jotain jumalaa. Olympiassa kunnioitettiin Zeusta, jonka kultti oli tullut jo aiemmin käytössä olleelle Olympian pyhäkköalueelle doorilaisvalloitusten myötä noin 900 eaa. Aluksi Olympian kisojen ohella panhelleenisinä kisoina järjestettiin Python kisoja Delfoissa Apollonin kunniaksi.
Olympian kisat toimeenpani Eliin kaupunkivaltio. Välillä alue oli Pisan hallinnassa, ja tuolloin pisalaiset järjestivät ne. Ajan kuluessa kisoista tuli suurimmat ja tunnetuimmat panheellenisistä kisoista, ja niiden voidaan nähdä ohittaneen Python kisat merkittävyydessä 600-luvulla eaa. Kisat myös muuttuivat vähitellen yhä maallisemmiksi urheilukilpailuiksi. 500-luvulla eaa. ryhdyttiin järjestämään lisää panhelleenisiä kisoja, joihin kuului myös runo- ja musiikkikilpailuja. Korintin lähellä Isthmiassa pidettiin kisat Poseidonin kunniaksi (Isthmian kisat, noin vuodesta 582 eaa.) ja Nemeassa Zeuksen kunniaksi (Nemean kisat, noin 573 eaa.).
Klassinen ja hellenistinen aika
Olympian ja Olympian kisojen huippukautta oli klassinen kausi ja erityisesti 400-luku eaa. Kisojen kasvaessa laajeni myös Olympian pyhäkköalue, ja sinne rakennettiin yhä uusia rakennuksia sekä pystytettiin suuri joukko kisavoittajille omistettuja patsaita. Samalla stadionia siirrettiin vaiheittain yhä idemmäksi, niin että se sijaitsi lopulta varsinaisen pyhäkköalueen ulkopuolella. Stadionia myös laajennettiin aina 300-luvulle eaa. saakka niin, että sinne mahtui lopulta arviolta 40 000–45 000 katsojaa.
pienoiskuva|Olympiavoittajia esittävä lattiamosaiikki. [[Olympian arkeologinen museo.]] Hippias ja muut antiikin ajan urheilutilastoijat alkoivat 400-luvulla eaa. kerätä olympiavoittajien nimiä ylös, minkä ansiosta ne ovat säilyneet näihin päiviin saakka. Myös muun muassa Aristoteles kokosi voittajien luettelon Olympian kisojen voitot, joka käsitti voittajat vuosilta 776–328 eaa. Ensimmäinen nimeltä tunnettu naispuolinen kisavoittaja oli spartalainen Kyniska, jonka nimiin kirjattiin nelivaljakon voitto 97. ja 98. olympiadin kisoissa (396 ja 392 eaa.). Tämä johtuu siitä, että valjakkoajoissa voittajaksi luettiin valjakon omistaja, joka saattoi olla myös nainen; ei ohjastaja, jonka tuli olla mies.
Klassisella kaudella kisojen aselepoa alettiin rikkoa aiempaa enemmän. Peloponnesolaissodan aikana 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla aselepo piti Eliksen alueella, mutta muutoin sotatoimet eivät täysin lakanneet kisojen ajaksi. Lisäksi politiikka tunkeutui kisoihin muulla tavoin. Esimerkiksi vuoden 428 eaa. kisoista tuli spartalaisten johdolla Ateenaa vastustanut mielenosoitus. Vuonna 420 eaa. Spartaa kiellettiin osallistumasta kisoihin, koska se oli hyökännyt Lepreoniin. Myöhemmin vuonna 362 eaa. elisläiset itse sotivat pyhäkköalueella pisalaisia vastaan.
Vaikuttaa siltä, että samaan aikaan kisoissa jouduttiin myös antamaan enemmän rangaistuksia vilpistä kuin aiemmin, minkä osoittavat ensimmäiset 300-luvulla eaa. pystytetyt Zanes-patsaat, joita käytettiin häpeärangaistuksena vilppiä tehneille. Ensimmäinen tällainen patsas pystytettiin vuonna 388 eaa. Vilpin lisääntyminen on mahdollisesti eräs osoitus siitä, että kisat olivat menettäneet uskonnollisen luonteensa ja niistä oli tullut tavallinen maallinen urheilukisa. Joskus vilppitapaukset paisuivat suuremmiksikin kiistoiksi. Näin kävi esimerkiksi ateenalaisen Kallippoksen lahjottua vastustajansa 112. olympiadin kisojen (332 eaa.) viisiottelussa. Ateenalaiset kiistivät tapauksen ja palkkasivat Hypereideen puolustusasianajajaksi, minkä jälkeen heitä kiellettiin osallistumasta kisoihin jatkossa. Vasta Delfoin oraakkelin puuttuminen asiaan sai ateenalaiset taipumaan.
Historioitsija Timaios Tauromenionlainen yhdisti noin 300 eaa. tunnetut historialliset tapahtumat olympiadeihin teoksellaan Olympian kisojen voittajat, mistä lähtien ne toimivat historiankirjoituksessa tapahtumien ajoittamisen pohjana. 200-luvulla eaa. Eratosthenes jakoi olympiadit tarkemmin neljäksi vuoden mittaiseksi jaksoksi.
Roomalainen aika ja kisojen loppu
Roomalaisella ajalla kisojen merkitys väheni, koska niillä ei ollut samanlaista symboliarvoa juuri kreikkalaisten yhdistäjänä. Kisat eivät myöskään aina jatkuneet säännöllisesti, eikä aselepo pitänyt edes siinä määrin kuin ennen.
pienoiskuva|Pronssikiekko, halkaisija 34 cm. Kirjoituksessa Publius (Poplios) Asklepiades [[Korintti|Korintista kiittää Zeusta viisiottelun voitosta 255. olympiadin kisoissa (241 jaa.). Kopio Münchenin Glyptothekistä, alkuperäinen Olympian arkeologisessa museossa.]] Vuonna 85 eaa. Sulla ryösti Olympian ja vei tämän jälkeen kaikki 175. olympiadin kisojen eli vuoden 80 eaa. kisojen osallistujat Roomaan, missä näiden tuli esittää olympialaiset eräänlaisena uusintana roomalaisille. Sulla suunnitteli myös kisojen pysyvää siirtämistä Roomaan, mutta suunnitelma peruuntui hänen kuoltuaan vuonna 78 eaa.
Kisojen maine ja arvostus palautui jossain määrin Augustuksen aikana vuodesta 31 eaa. Roomalaisella ajalla jouduttiin kuitenkin sallimaan myös roomalaisten osallistuminen kisoihin kreikkalaisten lisäksi.
100-luvulla Olympian kisojen voittajaluettelon kokosi muun muassa Flegon Tralleislainen, jonka teos Olympian voittajat käsitti vuodet 776 eaa.–137 jaa. Vuoden 165 kisoissa herätti huomiota Peregrinos Proteuksen tekemä polttoitsemurha.
Selvemmin kisat alkoivat taantua 200-luvulla. Tuolloin Olympian pyhäkköalue kärsi myös muun muassa maanjäristyksistä sekä herulien hyökkäyksen tuomasta uhasta. Kisat järjestettiin säännöllisesti joka neljäs vuosi vuoteen 261 saakka, mutta tämän jälkeen järjestämisessä saattoi olla ajoittaisia katkoja. Kisoja järjestettiin kuitenkin ainakin 300-luvun lopulle saakka. Lopulta niiden nähtiin usein olevan ristiriidassa valtionuskonnoksi nousseen kristinuskon arvojen kanssa. Vuonna 393 keisari Theodosius I kielsi kaiken pakanallisen kreikkalaisen uskonnon julkisen harjoittamisen, ja samalla kiellettiin myös Olympian kisat. Usein kisojen on katsottu päättyneen tähän, ja siksi viimeisiksi kisoiksi mainitaan usein 293. olympiadin kisat eli vuoden 393 kisat.
Voittajien nimiluetteloiden perusteella kisat vaikuttaisivat kuitenkin jatkuneen ainakin 295. olympiadin kisoihin eli vuoteen 401 saakka. Toisten tietojen mukaan kisojen lopullinen lopettaminen olisi tapahtunut vasta Theodosius II:n kaudella vuonna 435. Arkeologisten löydösten perusteella stadion olisi ollut jossakin käytössä vielä 500-luvun alussa. Lisäksi kisat tavallaan jatkuivat toisessa muodossa lukuisina ”olympialaisina” eri puolilla kreikkalaista maailmaa, muun muassa Dafnessa Antiokian lähellä aina vuoteen 521.
Kisat
Olympian kisat olivat alun perin uskonnollinen juhla, jolla kunnioitettiin ylijumala Zeusta. Ihmisten teot kisakentällä vertautuivat jumalten ja heerosten tekoihin mytologiassa, ja jumalten apu nähtiin oleellisena menestykselle. Ajan myötä kisat maallistuivat, mikä näkyy myös kilpailupaikkojen siirtymisessä Olympian pyhäkköalueen ulkopuolelle. Kisojen ajatus perustui yhä enemmän yhteiseen helleeniseen kauneusihanteeseen: henkisesti ja ruumiillisesti terveeseen vapaaseen mieheen.
Olympian kisat järjestettiin kesäaikaan joka neljäs vuosi. Tätä neljän vuoden jaksoa kutsuttiin olympiadiksi, ja se alkoi aina kisoista ja kesti seuraaviin kisoihin. Koska Kreikassa ei alkujaan ollut kaikille kaupunkivaltioille yhteistä ajanlaskua, olympiadeista tuli vähitellen kreikkalaisen ajanlaskun perusta, sillä ne olivat kaikille kreikkalaisille yhteisiä. Esimerkiksi aika kesästä 776 eaa., jolloin ensimmäiset kisat oli pidetty, kesään 775 eaa. oli tämän laskutavan mukaan ensimmäisen olympiadin ensimmäinen vuosi.
Tarkemmin kisojen päivämäärä määrittyi kuun kierron mukaan. Usein on ajateltu, että kisat olisi järjestetty ensimmäisen kesäpäivänseisausta seuranneen täydenkuun aikaan eli suunnilleen nykyisen heinäkuun puolessa välissä, tai toisen täydenkuun aikaan eli suunnilleen elokuussa. Erään tulkinnan mukaan oikea ajoitus olisi kuitenkin ollut kahdeksas täysikuu talvipäivänseisauksesta, jolloin kisat saattoivat osua joko heinä- tai elokuulle.
Järjestäjät ja osallistujat
Kisojen järjestämisestä olivat vastuussa hellanodikai, erityiset tehtävää hoitaneet elisläiset virkamiehet. He tarkastivat ja hyväksyivät urheilijat, valvoivat näiden harjoituksia, toimivat tuomareina kilpailuissa, jakoivat palkinnot sekä pitivät voittajien luetteloa.
Laajimmassa vaiheessa urheilijoita arvellaan osallistuneen yksiin kisoihin noin 300. Alun perin ainoastaan 18 vuotta täyttäneillä vapailla kreikkalaisilla miehillä oli oikeus osallistua kilpailuihin. Myöhemmin kreikkalaisuuden vaatimuksesta tingittiin. Kun kisoihin liitettiin poikien kilpailut, näihin saivat osallistua vain alle 18-vuotiaat pojat.
pienoiskuva|vasen|pysty=0.8|[[Amfora n. vuodelta 550 eaa., jossa on kuvattu erästä Olympian kisojen lajia, sotavarusteet yllä käytyä juoksua eli hopliittijuoksua (hoplitodromos).]] Ammattilaisurheilijoita ei kisoissa erotettu harrastelijoista. Koska urheilemalla saattoi ansaita hyvin ja eri kisoja oli lukuisia, monet olivat ainakin kisojen myöhemmissä vaiheissa varmasti ammattilaisia. Varsinkin kisojen alkuvaiheissa osallistujat olivat yleensä aristokraattista syntyperää. Varsinkin valjakkoajojen, jota pidettiin suurinta kunniaa tuovana lajina ja jonka harjoittaminen oli kalleinta, ohjastajat olivat usein hallitsijoita ja muita varakkaita henkilöitä, kuten arkaaisella ajalla tyranneja. Kilpailijat edustivat paitsi itseään myös kotikaupunkiaan. Parhaat urheilijat saattoivat myydä itsensä eniten tarjoavalle kaupungille, ja osallistua näin kisoihin eri kaupunkien nimissä. Ammattimaisten valmentajien käyttö tuli tavaksi 400-luvulla eaa., ja urheilijoilla tiedetään olleen eräänlainen ammattiliitto noin 50 eaa.
Alussa urheilijat olivat pukeutuneet pelkkään lannevaatteeseen. Myöhemmin kilpailijat urheilivat alastomina. Tämä tuli tavaksi 400-luvulla eaa. mahdollisesti spartalaisesta vaikutuksesta. Naimisissa olleilta naisilta oli pääsy kisoihin kielletty kuolemanrangaistuksen uhalla. Tämä johtui mahdollisesti miesten asusta. Ainoan poikkeuksen muodosti Demeter Khamynen papitar, jolla oli stadionin katsomossa alttarimainen kunniapaikka. Toisaalta erään urheilijasukuun kuuluneen Kallipateira-nimisen äidin kerrotaan livahtaneen kisoihin mieheksi pukeutuneena, koska hän halusi nähdä poikansa kilpailevan, eikä häntä rangaistu hänen jäätyään kiinni. Naisten lisäksi myös orjilta oli pääsy kisoihin kielletty. Naimattomia tyttöjä sen sijaan ei ollut kielletty katsomasta kisoja, mutta tiedossa ei ole, kuinka yleistä osallistuminen oli.
Veto exclusionis
Veto exclusionis on katolisten valtioiden epävirallinen veto-oikeus paavinvaalissa eli konklaavissa. Oikeutta ei ole koskaan virallisesti myönnetty millekään valtiolle, vaan kardinaalit saavat tehdä päätöksensä uuden paavin valinnasta itse. Huolimatta veto-oikeuden epävirallisesta asemasta kardinaalit ovat aina paaviuden historian aikana mukautuneet veto-oikeutta käyttäneen valtionpäämiehen tahtoon, vaikkakin ovat paikoin esittäneet protestinsa. Veto-oikeudella katoliset valtiot ovat pyrkineet varmistamaan, ettei paavinistuimelle nousisi niille epäedullista ehdokasta. Viimeisen kerran veto-oikeutta käytettiin vuoden 1903 konklaavissa, missä keisari Frans Joosef I esti liian ranskalaismielisenä pitämänsä Mariano Rampollan valinnan paaviksi. Tämän konklaavin jälkeen veto-oikeus poistettiin katolisilta valtioilta, eikä sitä siten ole voitu käyttää sitten vuoden 1903.