cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venäjän vapautusarmeija
Loppuvaiheet
Kun armeija oli marssimassa etelään, Vlasovin alaisuudessa ollut ensimmäinen divisioona liittyi Prahan kapinaan tšekkien puolella. He taistelivat SS-joukkoja vastaan, ja onnistuivat yhdessä tšekkien kanssa säästämään Prahan SS-joukkojen suunnittelemilta räjäytystöiltä, joita tehtiin myös Varsovassa. He joutuivat perääntymään Neuvostoliiton edettyä Prahaan ja yrittivät antautua amerikkalaisille joukoille etelämpänä, mutta amerikkalaiset eivät halunneet vahingoittaa välejään Neuvostoliiton kanssa. Eräät venäläisille myötämieliset amerikkalaiskomentajat tosin antoivat pienten yksiköiden ylittää länsiliittoutuneiden rintamalinjat. Valtaosa heistä luovutettiin kuitenkin takaisin Neuvostoliittoon.
Liechtensteinin ruhtinaskunta antoi alueellaan oleville Venäjän vapautusarmeijan yksiköille turvapaikan, ja sieltä suurin osa venäläisistä muutti Argentiinaan. Puna-armeija kohteli entisiä vapautusarmeijan jäseniä pettureina ja heidät joko teloitettiin välittömästi kiinni jäädessään, ja elossa säilyneet saattoivat joutua vuosiksi vankileireille. Vankileireireiltä elossa säilyneet saivat kansalaisoikeutensa takaisin vasta vuonna 1995. Vlasov ja muut komentajat hirtettiin Moskovassa vuonna 1946.
Messier 3
Messier 3 eli NGC 5272 on pallomainen tähtijoukko Ajokoirien tähdistössä. Sen löysi Charles Messier vuonna 1764. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen koostuvan yksittäisistä tähdistä, noin vuonna 1784.
Tämä joukko on yksi suurimmista ja kirkkaimmista, ja se sisältää jopa puoli miljoonaa tähteä. Kohteen etäisyys Aurinkokunnastamme on noin 33 900 valovuotta. Kohteen halkaisijaksi on mitattu valokuvista jopa yli 20 kaariminuuttia, mutta kaukoputkella sen kooksi voi havaita noin 10 kaariminuuttia. Kohteen painovoima jaksaa pitää jopa 38 kaariminuutin päässä olevat tähdet joukossa mukana.
Kohteen kirkkaimmat tähdet ovat magnitudiltaan noin 12,7, ja koko kohteen näennäinen kirkkaus on 6,2, joten se on hyvissä olosuhteissa näkyvissä jopa paljain silmin. M3:sta on löydetty 212 muuttuvaa tähteä, enemmän kuin yhdestäkään muusta pallomaisesta tähtijoukosta.
Ilmeisesti tämän kohteen löytymisen jälkeen Charles Messier alkoi systemaattisesti etsiä tällaisia komeettaa muistuttavia kohteita sen sijaan, että luetteloi vain vahingossa löytyneet, kuten M1 ja M2.
Viipurin manifesti
Viipurin manifesti (myös Viipurin vetoomus) oli 22. heinäkuuta 1906 annettu julkilausuma, jossa osa keisari Nikolai II:n hajottaman Venäjän duuman jäsenistä vaati kansalaisia passiiviseen vastarintaan hallitusta vastaan. Sitä pidetään osana Venäjän vuoden 1905 vallankumousta.
Kapinallisina pidetyt duuman jäsenet kokoontuivat istuntoonsa duuman hajottamista seuranneena päivänä Viipurin Hotelli Belvedereen. Paikka valittiin Suomen suuriruhtinaskunnan puolelta, koska sen viranomaisilla ei ollut toimivaltaa duuman jäsenten suhteen. Osallistujat koostuivat lähinnä Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edustajista eli ”kadeteista” ja trudovikeista.
Kokous keskeytyi toisena kokouspäivänä, kun kuvernööri Nikolai von Rechenberg ja Viipurin linnoituksen komendantti ryhtyivät vaatimaan sen hajaantumista. Komendantti uhkasi julistaa Viipuriin sotatilan, ellei kokousta lopeteta. Kokous ehti kuitenkin saada valmiiksi hallituksenvastaisen manifestinsa.
Manifesti sisälsi kolme kehotusta, joissa kansalaisia pyydettiin lopettamaan verojen maksu, kieltäytymään asepalveluksesta ja ryhtymään yleiseen kansalaistottelemattomuuteen. Manifestin iskulause oli Ei kopeekkaakaan veroa, ei ainoatakaan miestä sotaväkeen. Sillä ei ollut toivottua vaikutusta, mutta siitä seurasi levottomuuksia eri puolilla Venäjää sotilaskapinoiden muodossa. Yksi seuranneista sotilaskapinoista oli Viaporin kapina. Uudeksi pääministeriksi tullut Pjotr Stolypin järjesti kiellon, joka esti Viipurin manifestin allekirjoittajia asettumasta ehdolle seuraaviin duumanvaaleihin maaliskuussa 1907.
Suomen urheiluopisto
Suomen Urheiluopisto on Heinolan Vierumäellä sijaitseva vapaa-ajan-, liikunta-, koulutus- ja valmennuskeskus. Opiston rehtorina toimii Jukka Leivo. Keskuksen toimintaa ylläpitää Suomen Urheiluopiston Kannatusosakeyhtiö, jonka pääomistajat ovat Mika Anttosen omistama Keele Oy ja Jääkiekkosäätiö sr..
Historia
Suomen urheiluopisto Vierumäki perustettiin silloiseen Heinolan maalaiskuntaan vuonna 1927 Lauri ”Tahko” Pihkalan aloitteesta. Idean urheiluopistosta Pihkala oli esittänyt jo 1909. Ennen Vierumäkeä Suomen urheiluopisto toimi Pälkäneellä 1927–1928 ja Sakkolan Kiviniemessä Karjalankannaksella 1929–1932.
Urheiluopiston päärakennus rakennettiin 1933–1936 Erik Bryggmanin (1891–1955) suunnitelman mukaan. Rakennus edustaa funktionalistista arkkitehtuuria. Päärakennusta on useita kertoja laajennettu ja muutettu. Suomen urheiluopisto vihittiin käyttöön 13. kesäkuuta 1937. Tasavallan presidentti Kyösti Kallio piti tilaisuudessa puheen.
Opiston ensimmäisenä rehtorina toimi Akseli Kaskela. Opiston rehtorina toimi pitkään Tapani Ilkka, joka oli tehtävässä 1975–2006. Hänen aikanaan Vierumäki-yhtiöistä tuli suuri kokonaisuus.
Urheiluopistolla toimi sotien aikana (1939–1945) 8. sotasairaalan osasto 5, missä oli 500 A-kirurgian potilaspaikkaa. Sotien jälkeen opisto laajeni ja 1950- ja 1960-luvuilla rakennettiin uusi hyppyrimäki ja uimahalli. Samoihin aikoihin opisto aloitti liikunnanohjaajakoulutuksen. Vuonna 1974 Suomen urheiluopistolle valmistui Suomen ensimmäinen monitoimihalli ja vuosikymmenen vaihteessa seurasi jäähalli. Tätä ennen tiloja oli laajennettu palloilu- ja urheiluhallilla sekä ja vuonna 1967 uimahallilla. Urheiluopistolta Vierumäeltä kulkee Ilvespolku-niminen urheilureitti Heinolaan
Urheiluopistoyhtiön omisti 1990-luvulle asti Suomen Valtakunnan Urheiluliitto (SVUL), mutta liitto joutui talousvaikeuksiin ja lopetti toimintansa 1993.
Golfkenttä ja Vierumäkihalli valmistuivat 1988 ja toinen jäähalli rakennettiin 1997. Vuodesta 2000 alkaen Vierumäkeä on rakennettu siitä entistä nopeampaan tahtiin. Alueella on kaksi täyspitkää golfkenttää ja yksi yhdeksänreikäinen harjoituskenttä.
Vierumäen alueella käy vuosittain yli 400 000 asiakasta, joihin kuuluvat nuoret, perheet, huippu-urheilijat, eri lajien joukkueet, yritykset ja yhteisöt, urheilujohtajat sekä eri liikuntatutkintoja suorittavat urheilualan opiskelijat. Jukolan viesti kilpailtiin Vierumäellä vuonna 1984.
Kulttuuriympäristö
Urheiluopiston vuonna 1936 valmistuneen, tiukasti funktionalistisen päärakennuksen on suunnitellut arkkitehti Erik Bryggman keskelle valoisaa mäntymetsää, ja ennen sotia rakennettuun, Bryggmanin hahmottelemaan kokonaisuuteen kuuluu lisäksi joukko muita rakennuksia. Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Suomen urheiluopiston valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja se kuuluu myös kansainvälisen DoCoMoMo-järjestön määrittelemiin modernin suomalaisen arkkitehtuurin merkkiteoksiin.
Päijät-Hämeen liiton maakuntavaltuuston 2016 hyväksymässä Päijät-Hämeen liiton 2014 maakuntakaavassa Urheiluopiston alue on merkitty vähittäiskaupan suuryksikön kohdemerkinnällä kohdemerkinnällä km3. Maakuntakaavassa Urheiluopiston alueelle suunnitellaan erikoistavarakauppaa, joka voi perustellusta syystä sijoittua myös keskusta-alueen ulkopuolelle kuten auto-, rauta-, huonekalu-, puutarha ja maatalouskauppa enintään 4000 kerrosneliömetrin verran ja muuta erikoistavarakauppaa 2000 kerrosneliömetrin verran.
Vilho Setälä
Vilho Suonio Setälä (4. huhtikuuta 1892 Helsinki – 11. huhtikuuta 1985 Espoo) oli suomalainen toimittaja, valokuvaaja, tutkija, tietokirjailija ja monipuolinen kulttuurivaikuttaja. Hän kuului suomalaisen valokuvataiteen uranuurtajiin.
Elämäkerta
Vilho Setälä aloitti valokuvausharrastuksensa 14-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi saamallaan 9×12-koon laakafilmikameralla. Vuosina 1909 ja 1912 hän oli mukana isänsä kielitieteellisillä tutkimusmatkoilla ja kuvasi vatjalaisten sekä liiviläisten elämää. Etenkin jälkimmäisen matkan kuvat kertovat osaamisesta ja taiteellisesta näkemyksestä.
Kinofilmikameran hankkiminen 1927 innosti Setälän uusiin kokeiluihin luovan valokuvauksen alueella. Setälä oli hyvin kiinnostunut myös valokuvauksen tekniikasta. Hän onnistui määrittelemään objektiivin aukon täsmällisen vaikutuksen kuvan terävyysalueeseen ja kaiversi terävyysalueasteikon Leica-kameransa objektiiviin. Kun hän lähetti Leicansa Saksaan korjattavaksi, tehdas kopioi hänen keksimänsä asteikon, joka hieman myöhemmin oli kaikissa kehittyneissä objektiiveissa. Palkkioksi keksinnöstään Setälä sai tutustumiskäynnin Leica-tehtaalle ja yhden objektiivin.
Kaksikymmentäluvulla Helsingissä vaikutti vapaa valokuvaajien ryhmittymä ABISS, johon Setäläkin kuului. ABISS kokosi Helsinkiin vuonna 1930 valokuvailmaisun kokeiluja sisältävän näyttelyn, joka herätti laajaa huomiota. Setälä avasi oman valokuvaamonsa Helsingissä 1932 ja toimi ammattikuvaajana vuoteen 1945. Tänä aikana syntyi yli 20 000 kinofilmiruutua käsittävä suomalaisen henkilöhistorian kokoelma. Setälä luopui ammattimaisesta valokuvaamisesta 1945. Tämän jälkeen hänen kameransa kirjasi enää muihin harrastuksiin ja matkoihin liittyviä muistoja. Setälä suuntasi mielenkiintoaan muille aloille, muun muassa tekniikkaan ja kieliin, erityisesti esperantoon.
Setälä oli esperanton harrastuksen uranuurtajia Suomessa. Hän on muun muassa kääntänyt Seitsemän veljestä esperantoksi. Hän lahjoitti varat Esperanto-säätiön perustamiseen. Säätiö aloitti toimintansa 1955. Setälä osallistui aktiivisesti myös vapaa-ajattelijoiden, erityisesti Helsingin vapaa-ajattelijoiden yhdistyksen toimintaan. Setälä oli myös oman aikansa rauhanaktivisteja.
Setälä toimi Taideteollisuuskoulun valokuvateorian opettajana 1935–1939. Vuosina 1918–1932 hän työskenteli toimittajana Kustannus Oy Otavassa ja työsti useita oppi- ja tietokirjoja. Hän julkaisi myös omia tieto- ja oppikirjoja. Hänen 1940 julkaisemansa teos Valokuvaus tieteenä ja taiteena on edelleenkin yksi alan perusteoksista Suomessa.
Täyttäessään 90 vuotta vuonna 1982 Setälä järjesti Helsingissä laajan valokuvausnäyttelyn, joka kattoi hänen koko seitsemän vuosikymmentä kestäneen uransa vaiheet. Samana vuonna Yleisradion TV1 teki hänestä vajaan tunnin mittaisen dokumenttiohjelman ''90. kevät''. Tuolloin ilmestyi myös teos Valokuvauksen taide, joka pohjautui aikaisempaan Valokuvaus tieteenä ja taiteena -kirjaan.
Setälä sai valtion kirjailijaeläkkeen 1972 ja valokuvataiteen valtionpalkinnon 1973. Setälän kuvia on Suomen valokuvataiteen museon kokoelmissa.
Setälän puoliso oli vuoteen 1955 kirjailija Aini Setälä ja myöhemmin professori Hertta Kalkas.
Minoru Yamasaki
Minoru Yamasaki (, 1. joulukuuta 1912 Seattle, Washington, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1986 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikanjapanilainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa New Yorkin World Trade Centerin, jonka kuuluisat pilvenpiirtäjät tuhoutuivat syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001. Myös toinen Yamasakin kuuluisimmista luomuksista, Pruitt-Igoen asuinalue Saint Louisissa, on hävinnyt. Kunnianhimoisen kaupunkisuunnitteluprojektin slummiutuneet rakennukset purettiin räjäyttämällä vuonna 1972.
Yleiskäsitteistä: stoalaisia vastaan
Yleiskäsitteistä: stoalaisia vastaan on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XIII, 74) kuuluva tutkielma, joka arvostelee stoalaista filosofiaa.
Plutarkhoksen teos on muodoltaan dialogi, joka käsittää 50 lukua. Teos on säilynyt nykyaikaan kahdessa keskiaikaisessa käsikirjoituksessa.
Minoru Yamasaki
Yamasaki oli naimisissa, ja hänellä oli kolme lasta. Pojista Kim jatkoi isänsä seuraajana tämän perustaman arkkitehtitoimiston johdossa.
Yleiskäsitteistä: stoalaisia vastaan
Dialogissa keskustelevat Diadumenos ja Lamprias (joissain tekstilaitoksissa jälkimmäisen paikalla on vain tuntemattomaksi jäävä "kumppani"). Lamprias sanoo tulleensa Diadumenoksen luokse stoalaisten hänessä aiheuttaman levottomuuden vuoksi. Stoalaiset olivat pyrkineet kumoamaan akatemialaisten yleiskäsityksiä koskevat ajatukset; heidän mukaansa jumalallinen kaitselmus lähetti Khrysippoksen kumoamaan akatemialaisen Arkesilaoksen opit, jotka oli suunnattu jokapäiväistä kokemusta vastaan. Dialogi pyrkii esittämään, että Khrysippos itse asiassa esittää yleisten käsitysten ja arkijärjen vastaisia väitteitä, vaikka stoalaiset väittävät heidän oppinsa olevan lähtöisin niistä ja sen olevan ainoana luonnon mukainen.
Plutarkhos arvosteli stoalaisten näkemyksiä myös useissa muissa teoksissaan. Jo nimeltäänkin stoalaisia vastaan olivat suunnatut tutkielmat Stoalaisilla on järjenvastaisempia väitteitä kuin runoilijoilla ja Stoalaisten ristiriitaisuuksista.
Monistus
Monistus, nykyään myös kopiointi tai tulostus, tarkoittaa paperisten dokumenttien jäljentämistä useampana samanlaisena kappaleena mutta melko pieninä määrinä. Suuremmat määrät samanlaisia dokumentteja on perinteisesti tuotettu painamalla ne painokoneella, mutta nykyisten digitaalisten tulostusmenetelmien ja tehokkaiden kopiokoneiden aikana pieniä ja suurempia kopiomääriä voidaan tuottaa kannattavasti samoin menetelmin.
Historiaa
Johannes Gutenbergin keksittyä painokoneen 1400-luvun lopulla monistamisen vaihtoehtoina olivat pitkään käsin kopiointi ja painaminen. 1700-luvun lopulta 1800-luvulle muun muassa Benjamin Franklin yritti kehittää konttoreissa ja kanslioissa käytettäviä pienen painokoneen tapaisia pienoisprässejä asiakirjojen monistamiseen.
Hiilipaperi
Hiilipaperin kehitti 1800-luvun alkuvuosina Ralph Wedgwood, joka askarteli samoihin aikoihin myös sokeain kirjoituskoneen stylografin eli noktografin parissa. Hiilipaperilla saatiin käsin kirjoitetusta dokumentista, esimerkiksi lähtevästä kirjeestä, yksi tai pari kopiota arkistoitavaksi. Suureen suosioon hiilipaperi nousi kirjoituskoneen keksimisen myötä, jolloin sen laatu myös parani. 1960-luvulta valokopiointi alkoi syrjäyttää hiilipaperia, ja pian myös kirjoituskone sai antaa tietä tietokoneelle.
Vahas- ja spriimonistus
Monistamisen vahapaperilla ja aniliinimusteella keksi vuonna 1874 italialainen Eugenio de Zuccato, jonka keksintöä kehitti edelleen Thomas Alva Edison. Aluksi vahamonistuskoneen tarvitsemat originaalit raaputettiin erikoiskynällä vahapaperiin, kunnes 1880-luvulla keksittiin vahapaperi jolle voitiin lyödä teksti kirjoituskoneella. Käsin veivattavia tai sähkökäyttöisiä vahamonistuskoneita käytettiin muun muassa pienlehtien monistamiseen 1970-luvulle asti, jolloin valokopiointi tai pienet offsetpainokoneet kehittyivät paremmiksi vaihtoehdoiksi.
Spriikopiokone oli 1920–luvulta 1970-luvulle käytössä ollut vaihtoehto, joka tuotti alkoholilta tuoksuvia, haalean violetin värisellä pehmeärajaisella tekstillä varustettuja monisteita. Menetelmässä monistettava teksti kirjoitetaan kovapintaiselle liitupaperille, jonka alle on asetettu ns. hektografipaperi. Kynän tai kirjoituskoneen kirjasimien painamana alemmasta paperista siirtyy väriä liitupaperin taustapuolelle niin, että sille muodostuu tekstin peilikuva. Kun spriimonistuskonetta pyöritetään, liukenee rummulla olevasta tekstistä väriä spriillä kostutettuihin paperiarkkeihin.
Lämpökopiointi
Lämmön vaikutuksesta tummuva lämpöpaperi oli suosituimmillaan 1980-luvun puolessavälissä faksilaitteen tulostuspaperina ja vielä nykyäänkin kassakoneiden kuittipaperina. Muuten se ei juuri yleistynyt monistus- tai tulostuskäytössä. Lämpöpaperin teksti tuhoutuu helposti lämmön tai valon vaikutuksesta tai muilla tavoin niin, että kauppojen kassakoneiden antamia takuukuitteja kehotetaan säilyttämään muualla kuin muovitaskuissa.
Fotostaatti
Fotostaatiksi kutsutaan jäljennöskameraa, jolla otetaan kuva kirjan sivusta tai muusta dokumentista ja kehitetään siitä kemiallisin valokuvausmenetelmin jäljennös. Puhekielessä fotostaatiksi kutsuttiin myös näin saatua jäljennöstä. Myöhempää reprokameraa muistuttavia fotostaattikameroita alkoivat valmistaa 1900-luvun alussa yhdysvaltalaiset Rectigraph ja Kodakin tytäryhtiö Photostat, joka antoi nimen menetelmälle. Filmin sijasta jäljennös valotettiin suoraan valoherkälle paperille joko alkuperäiseen tai muuhun haluttuun kokoon. Fotostaattitekniikalla tehtiinkin usein yksittäisiä suuria valokuvasuurennoksia esimerkiksi messu- tai ulkomainoskäyttöön. Nykyisin tällaiset suurennokset tehdään pääasiassa isoilla tulostimilla.
Amarin avaus
Avaus on nimetty pariisilaisen amatööripelaajan Charles Amarin mukaan. Amar pelasi avausta 1930-luvulla. Avaus luokitellaan ECO-koodistolla koodille A00.
Avauksella on joitakin nimettyjä muunnelmia. 1.Rh3 d5 2.g3 e5 3.f4 Lxh3 4.Lxh3 exf4 5.0-0 on Pariisin gambiitti.
Chris Bourque
Seuraura
Bourque kävi High schoolin Cushing Acedemyssä, jonka joukkueen kapteenina hän toimi viimeisellä lukiokaudellaan 2003–2004. Tätä ennen kesällä 2003 QMJHL-joukkue Moncton Wildcats varasi Bourquen 204. pelaajana. Vuotta myöhemmin Washington Capitals varasi hänet monien yllätykseksi jo toisella kierroksella 33. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Varauskesän jälkeen Bourque siirtyi kaudeksi 2004–2005 Bostonin yliopistojoukkueeseen. Hänet valittiin hänen ainoaksi jääneen yliopistokautensa päätteeksi Hockey Eastin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Keväällä 2004 Bourque liittyi amatöörisopimuksella Capitalsin farmijoukkue Portland Piratesiin, AHL:ään. Hän pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2.
Kaudeksi 2005–2006 Bourquen oli tarkoitus siirtyä juniorisarja QMJHL:ään, mutta hän jatkoi kuitenkin uraansa Washington Capitalsin organisaatiossa tehtyään kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Capitalsin farmijoukkueeksi vaihtui Hershey Bears, jossa AHL:n tulokaskausi toi 52 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 8+28=36. Bourque voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Kaudella 2006–2007 hän oli Bearsin neljänneksi paras pistemies tehoilla 24+33=58. Kolmannella sopimuskaudellaan 2007–2008 Bourque oli joukkueen paras pistemies tehoilla 28+35=63. Hänet valittiin kauden päätteeksi Bearsin parhaaksi pelaajaksi. Bourque debytoi kauden aikana myös Capitalsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi neljä ottelua ilman tehopisteitä. Bourque teki NHL-debyyttinsä marraskuussa 2007.
Kaudella 2008–2009 Bourque oli Hershey Bearsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 21+52=73. Hän pelasi kauden aikana AHL:n tähdistöottelussa ja voitti Calder Cupin. NHL:n puolella Bourque pelasi kauden aikana kahdeksan ottelua tehden yhden maalin. Osuma oli hänelle NHL-uran ensimmäinen ja se syntyi 30. joulukuuta 2008 Buffalo Sabresia vastaan. Bourque teki heinäkuussa 2009 kaksivuotisen jatkosopimuksen Capitalsin kanssa, mutta ennen kauden 2009–2010 alkua Pittsburgh Penguins poimi hänet siirtolistalta riveihinsä. Bourque pelasi siellä 20 NHL-ottelua tehden kolme syöttöpistettä, kunnes Capitals poimi hänet siirtolistalta takaisin joulukuussa. Bourque pelasi loppukauden lähinnä Bearsissa, jossa hän teki 49 runkosarjaottelussa 70 tehopistettä. Bourque jakoi koko AHL:n kevään 2010 pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Alexandre Giroux'n kanssa tehoilla 7+20=27, voitti jo kolmannen kerran Calder Cupin ja hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jack A. Butterfield Trophylla. Bourque pelasi kauden aikana myös yhden NHL-ottelun Capitalsissa.
Kesäkuuta 2010 Bourque teki kaksivuotisen ja miljoona dollaria kaudessa tuoneen sopimuksen KHL-joukkue Atlantin kanssa, mutta hän jätti joukkueen kuitenkin jo saman vuoden lokakuussa kahdeksan ottelun jälkeen tehtyään niissä vain yhden maalin. Päivää myöhemmin Bourque teki sopimuksen Sveitsin National League A:ssa pelaavan HC Luganon kanssa. Hän oli tehoilla 14+19=33 joukkueen toiseksi paras pistemies Hnat Domenichellin jälkeen.
Stade Abed Hamdani
Stade Abed Hamdani on monikäyttöinen stadion El Khroubissa Algeriassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa AS Khroubin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 10 000 ihmistä.
Chris Bourque
Seuraura
Bourque pelasi kauden 2013–2014 Euroopassa. Hän aloitti KHL-seura AK Bars Kazanissa mutta siirtyi sieltä kesken kauden Sveitsin pääsarjan EHC Bieliin. Hän palasi Pohjois-Amerikkaan kaudeksi 2014–2015, kun hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Bourque pelasi koko kauden Rangersin farmiseurassa Hartford Wolf Packissa. Siellä hän teki 66 pistettä 73 ottelussa. Hän oli joukkueensa eniten maaleja, syöttöjä ja pisteitä tehnyt pelaaja. Koko AHL:n pistepörssissä hän oli viides. Hän pelasi kauden aikana AHL:n tähdistöottelussa, ja hänet valittiin AHL:n tähdistökentälliseen.
Bourque pelasi kauden 2015–2016 Capitalsin farmijoukkueessa Hershey Bearsissa. Hän teki 72 ottelussa pisteet 30+50. Hän voitti 80 pisteellään koko AHL:n pistepörssin, minkä ansiosta hänet palkittiin John B. Sollenberger -palkinnolla. Bourque valittiin lisäksi AHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi, mistä hän sai Les Cunningham -palkinnon.
Vuolenkoski
thumb|Vuolenkosken mylly Vuolenkoski on kylä Iitin kunnan pohjoisosassa Päijät-Hämeen maakunnassa. Se sijaitsee sisemmällä eli pienellä Salpausselällä. Vuolenkosken postinumeroalueen (19160 Vuolenkoski) väkiluku oli 486 vuonna 2020. Vuolenkosken väkiluku on yli 460 asukasta ja keski-ikä 46 vuotta.
Chris Bourque
Maajoukkueura
Bourque edusti Yhdysvaltoja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006. Hän oli jälkimmäisessä turnauksessa tehoilla 7+1=8 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Phil Kesselin jälkeen.
Vuolenkoski
Sijainti
Kylästä etelään päin kulkee Kymijoki, jossa Vuolenkosken sillan eteläpuolella sijaitsee Koskenniskan kylään rakennettu vesivoimalaitos (valm. 1959). Koskenniskan kevyen liikenteen sillan pohjoispuolella on Konnivesi, jonka kautta pääsee vesitse Heinolaan (n. 17 km), ja edelleen Ruotsalaisen kautta Päijänteelle. Pohjois-Iitissä on kaksi kylää: Kymijoen länsipuolinen alue on Vuolenkoski ja itäpuolinen alue Koskenniska. Huutotöyry on koko Vuolenkosken–Koskenniskan alueen yhteinen postitoimipaikan nimi, jonka muuttamisesta Vuolenkoskeksi on keskusteltu kyläkokouksissa jo vuosia.
Chris Bourque
Muuta
Bourque syntyi Bostonissa hänen isänsä Rayn pelatessa Bruinsissa. Chrisin pikkuveli Ryan pelaa New York Rangersin organisaatiossa. Heillä on myös isosisko Melissa.
Vuolenkoski
Palvelut ja yhdistystoiminta
Vuolenkoskella on peruskoulun ala-aste, Pohjois-Iitin Kirin urheilukenttä, M-Kyläkauppa, vapaaehtoinen palokunta, kesäkahvila ja Käsityökahvila Peurankello, kyläyhdistystoimintaa sekä hautausmaa kappeleineen. Lisäksi Koskenniskan kylässä on toimiva mylly, mylly-Cafe ja Rukoushuone. Vuonna 2016 kyläyhdistys hankki rukoushuoneen omaan hallintaansa. Kyliltä löytyy myös muita palveluja ja 15 yhdistystä.
Chris Bourque
Muuta
Chris Bourque meni 15. heinäkuuta 2011 naimisiin Kimberly McManusin kanssa. Heidän poikansa Kingston Ray Bourque syntyi vuonna 2012.
Vuolenkoski
Palvelut ja yhdistystoiminta
Vuolenkosken ja Koskenniskan yhteinen kyläyhdistys vaihtoi vuonna 2001 nimensä Vuolenkosken kyläyhdistykseksi kuvastamaan paremmin paikallisuutta. Aiemmin, vuodesta 1980, nimenä oli Pohjois-Iitin Kyläyhdistys.
Vuonna 2001 vihittiin käyttöön pääosin Vuolenkosken kyläläisten talkootyönä toteuttama 3 kilometriä pitkä kevyen liikenteen väylä. Lisäksi paikallisesti rahoitettiin valaistus väylän varteen.
Vuonna 2008 perustettiin kylälle Suomen ensimmäinen täysin kyläläisten omistama elinkeino- ja kehitysyhtiö Omakylä Vuolenkoski Oy, jossa on omistajina ja osakkaina 137 yksityishenkilöä ja 21 paikallista yritystä. Yhtiön tarkoitus on kehittää kylää kylälähtöisesti. Elinkeinoyhtiön varat ohjataan kylän toimintojen kehittämiseen. Yhtiö osti vuonna 2009 Iitin kunnalta seitsemän hehtaarin kaavoitetun maa-alueen, josta löytyy omakotitalo-, rivitalo- sekä kerrostalorakentamiseen tarkoitettuja tontteja. Kaava-alue sijaitsee kylän satama-alueen vieressä.
Vuolenkoski on Päijänteen veneilyalueen kaakkoissuunnan päätepiste. Uusi 3.8.2020 avattu Kimolan kanava avaa Vuolenkoskelta veneilyreittejä aina Kouvolaan asti. Kokonaisuudessaan koko reitistö tarjoaa veneilyreittejä aina Kouvolasta Pielavedelle (n. 400 km). Vuolenkoskella on sisävesialuksille soveltuva laituri uimaranta-alueen vieressä. Satamassa on tarjolla myös monenlaisia palveluja veneilijöille mm. Ravintola Rantamesta ja satamapalveluita.
Vuolenkoskelta on tieyhteydet Lahteen (n. 36 km), Kausalaan (37 km) Helsinkiin (140 km) ja Heinolaan (28 km).
Niittyaho
pienoiskuva|Niittyahon koulu Niittyaho on noin 450 asukkaan kylä Muuramessa. Niittyahossa toimii Niittyahon kyläyhdistys ja Niittyahon vanhempainyhdistys.
Niittyaho sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Muuramen kirkonkylästä ja 20 kilometrin päässä Jyväskylästä. Siellä toimii kyläkoulu. Niittyahon Harjun tarjoamia liikuntamahdollisuuksia ovat muiden muassa talvella hiihtoladut ja kesällä lenkkeilypolut. Talvella Niittyahon koulun pihaan jäädytetään luistinrata.
Itävalta-Unkari
Itävalta-Unkari oli Itävallan keisarikunnan ja Unkarin kuningaskunnan välinen kaksoismonarkia vuosina 1867 –1918. Molempia maita hallitsi sama Habsburg-suvun hallitsija arvonimillä Itävallan keisari ja Unkarin kuningas, mutta niillä oli omat parlamenttinsa ja sisäpolitiikkansa. Hallitsijana oli keisari Frans Joosef suurimman osan siitä ajasta, jolloin valtakunta oli tämän nimisenä olemassa. Vuodesta 1916 lähtien keisarina oli Kaarle I.
Pidemmässä muodossa nimi oli saksaksi Die im Reichsrat vertretenen Königreiche und Länder und die Länder der heiligen ungarischen Stephanskrone, unkariksi A birodalmi tanácsban képviselt királyságok és országok és a magyar szent korona országai (”Valtakunnanneuvostossa edustetut kuningaskunnat ja maat ja Unkarin Pyhän Tapanin kruunun maat”).
Itävalta-Unkari perustettiin kompromissina Unkarin ylimystön ja Habsburg-hallitsijoiden välillä yrityksenä pelastaa vanha Itävallan keisarikunta, johon myös Unkari oli kuulunut. Järjestelyssä jätettiin huomiotta vähemmistökansallisuudet, eikä se tyydyttänyt unkarilaisia, jotka halusivat suurempaa autonomiaa, eikä itävaltalaisia, jotka toivoivat liittoa muiden saksalaisten alueiden kanssa.
Poliittista elämää varjostivat riidat eri kansallisuuksien välillä nousevan kansallisen heräämisen aikana. Itävallansaksalaiset, jotka asuivat Böömin ja Määrin sudeettialueilla, haastoivat tšekit, jotka unkarilaisten tapaan pyrkivät saamaan tunnustetun aseman Itävalta-Unkarissa. Itävalta-Unkarin kolmannen ulottuvuuden, slaavien, huomioon ottamiseksi näiden asemaa pyrittiin varovasti parantamaan, mikä ei käynyt unkarilaisille, jotka pelkäsivät syrjäytyvänsä. Itävallan Puolan jaoissa haltuunsa saamassa Galitsiassa puolestaan puolalaisille ei sopinut ukrainankielisen maaseudun aseman parantaminen 1900-luvun alussa ja niin edelleen.
Itävalta-Unkarissa nähtiin sen olemassaolon aikana myös nopeaa teollistumista ja talouskasvua, kuten myös monia vapaamielisiä uudistuksia. Keisarikunta hajosi ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Napoleonin sodat
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Frans II otti itselleen Itävallan keisarin arvonimen vuonna 1804.
Saksan liitto
Preussin-Itävallan sodan jälkeen Saksan liitto romahti ja Saksan keisarikunta muodostettiin Ranskan-Preussin sodan (1870–1871) jälkeen Preussin ja Otto von Bismarckin johdolla Habsburgien Itävallan jäädessä ulkopuolelle. Vuonna 1867 Unkari sai laajan itsehallinto-oikeuden, ja samalla valtakunta sai nimen Itävalta-Unkari. Tämän jälkeen Frans Joosef oli sekä Itävallan keisari että Unkarin kuningas.
Itävallan laajeneminen Osmanien valtakunnan alueelle
Vuonna 1878 Itävalta valloitti Bosnian ja Hertsegovinan Ottomaanien valtakunnalta. Se liitettiin keisarikuntaan 7. lokakuuta 1908 Berliinin sopimuksessa yhteishallintoon talousministeriön alaisuudessa, mikä sai jotkut pelkäämään, että itävaltalaiset suunnittelivat siitä kolmatta kuningaskuntaa Kroatian kanssa vähentämään Budapestin valtaa.
Serbian vaikutus
Serbian noustua vuosien 1912–1913 Balkanin sodissa merkittäväksi kuningaskunnaksi Ottomaanien valtakunnan kustannuksella, syntyi Itävalta-Unkarissa serbikansallinen liike, joka kannatti serbien liittymistä Serbiaan. Tämä johti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen serbinationalisti Gavrilo Principin murhattua arkkiherttua Frans Ferdinandin Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914.
Itävallan sodanjulistus Serbialle
Itävalta julisti 28. heinäkuuta 1914 sodan Serbialle, mikä johti Venäjän mobilisointiin sen ja Serbian liiton kautta, ja Saksan sodanjulistukseen Venäjälle ja Venäjän liittolaiselle Ranskalle. thumb|Itävalta-Unkarin loppu Pariisin rauhansopimuksen jälkeen Itävalta-Unkarin joukot hyökkäsivät Venäjälle, mutta venäläisten vastaisku työntyi Itä-Galitsiaan. Venäjä pysäytti Saksan ja Itävallan talvihyökkäyksen Venäjän hallitsemaan Puolaan 1914. Se eteni syvemmälle Galitsiaan vuoden 1915 alussa. Italia, vaikkakin Itävallan liittolainen, pysyi aluksi puolueettomana, mutta liittyi sotaan 1915 ympärysvaltojen puolella saadakseen alueita Itävalta-Unkarilta. Sen hyökkäykset kuitenkin torjuttiin. Kesällä 1915 Saksan–Itävallan hyökkäys ajoi Venäjän Itävallan alueilta ja tuhosi kokonaisia Venäjän armeijakuntia. Vuonna 1916 Romania liittyi sotaan, mikä laajensi sodan rintaman ulottumaan Mustallemerelle saakka. Venäjä pysyi Romanian apuna vuoteen 1917, jolloin sen talous ja huolto romahtivat täysin, ja ongelmat johtivat Venäjän vetäytymiseen sodasta ja helmikuun vallankumoukseen.
Itävalta-Unkarin purkautuminen
Hävityn ensimmäisen maailmansodan jälkeen valtakunta hajosi Unkarin ja Tšekkoslovakian itsenäistyttyä. Keisari Kaarle I luopui vallasta ja siirtyi maanpakoon Sveitsiin, mutta kieltäytyi luopumasta kruunusta. Itävalta julistettiin kuitenkin tasavallaksi ja valtakunnan alueet pilkottiin Saint-Germainin ja Trianonin rauhansopimuksissa. Tšekkoslovakian ja Unkarin itsenäistymisen lisäksi Itävalta-Unkariin kuuluneita alueita saivat myös Italia, Puola ja Romania, minkä lisäksi laajoja alueita yhdistettiin Serbian ja Montenegron kanssa uudeksi Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan valtioksi. Jäljelle jäänyt tynkä-Itävalta olisi halunnut liittyä Saksaan, mutta voittajavaltiot Ranska, Britannia ja Yhdysvallat estivät tämän, jotta Saksa ei vahvistuisi.
Politiikka
Itävalta-Unkari luotiin kompromissina vähenevän Itävallan keisarin vaikutusvallan ja unkarilaisen ylimystön kesken helmikuussa 1867. Itävallan keisarikunta oli hallinnut vuosina 1804–1867 alueita keskitetysti, mutta keisarin vaikutusvalta väheni Italialle koetun tappion jälkeen vuoden 1859 sodassa ja Saksalle Preussin-Itävallan sodassa 1866. Itävalta pyrki tukahduttamaan unkarilaisten tyytymättömyyttä, mutta nationalistit saivat tukea Venäjältä, jolle Itävallan epävakaus oli etu. Unkarissakin syntyi vallankumous Euroopan hulluna vuotena 1848–1849.
Taatakseen unkarilaisten tuen, keisari Franz Josefin oli suostuttava vaatimuksiin Unkarin historiallisen kuningaskunnan tunnustamisesta, ja hänet kruunattiin Unkarin kuninkaaksi samalla kun Unkariin perustettiin erillinen parlamentti, jolla oli oikeus säätää Pyhän Tapanin maita koskevia lakeja. Samalla unkarilaiset saivat etuoikeutetun aseman muihin merkittäviin kansallisuuksiin (romanialaiset ja slaavit) nähden.
Itävalta-Unkarilla oli kolme hallitsevaa elementtiä: Unkarin hallitus, Cisleithanian itävaltalainen hallitus ja Keisarin hallinto. Unkarilla ja Itävallalla oli omat parlamentit ja pääministerit, nämä yhdisti keisarin hallinto, joka oli teoriassa absoluuttinen, mutta käytännössä rajattu. Keisarin hallinto vastasi armeijasta, laivastosta, ulkopolitiikasta ja tulliliitosta. Joillain alueilla, kuten Galitsialla ja Kroatialla oli erityisasema ja oma hallintonsa.
Talous
Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia sattui teollisen vallankumouksen aikakaudelle, jonka aikana talouselämä oli voimakkaassa murroksessa. Teknologiset muutokset ajoivat teollistumista ja kaupungistumista. Keisarikunnan talous oli perusteiltaan kapitalistinen.
Talouskasvu keskittyi erityisesti Wienin ympäristöön ja Böömin alueille, jonne myös suuntautui voimakasta muuttoliikettä. Wienistä kehittyi merkittävä teollisuuden keskus. Böömin alue oli tunnettu huomattavista kaivoksistaan, joista mainittakoon esimerkkinä maailman ensimmäinen uraanikaivos Joachimstalissa. Itäinen Unkari pysyi keisarikunnan maatalouden sydämenä.
1900-luvun alussa suurin osa Itävalta-Unkaria koki voimakasta talouskasvua. 1870–1913 BKT:n kasvun on arvioitu olleen keskimäärin 1,45 % vuodessa, mikä oli siihen aikaan nopea kasvuvauhti ja hyvä saavutus verrattuna Britanniaan (1,00 %), Ranskaan (1,06 %) ja Saksaan (1,5 %). Kaksoismonarkia oli kuitenkin aloittanut taloudellisen modernisaation jäljessä ja sen talous oli edelleen pieni verrattuna Euroopan suurvaltoihin.
Osat
thumb|Itävalta-Unkarin osat thumb|Itävalta-Unkari vuonna 1914 Itävalta-Unkarin hallintojärjestelmä oli jäänne feodaaliajalta, jolloin kuninkaat jakoivat maita läänityksinä alamaisilleen. Eri kuningas- ja ruhtinaskunnat yhdistettiin yhteisen hallitsijan alle, mutta jako jäi. Keisarin arvonimessä lueteltiin kaikki hänen hallitsemansa maat.
Merkkien selitys:
Saariston linnut
Saariston linnut Suomen luonnossa on Dick Forsmanin teos Suomen rannikon saariston linnuista. Teoksen on julkaissut Otava vuonna 2019.
Itävalta-Unkari
Väestöjakauma
thumb|center|300px|Itävalta-Unkarin etniset ryhmät vuonna 1910. {{legend|#FF2400 |[[saksalaiset}} {{legend|#50C878 |unkarilaiset}} {{legend|#00FFFF |tšekit}} {{legend|#964B00 |slovakit}} {{legend|#7F00FF|puolalaiset}} {{legend|#FFD700 |ukrainalaiset}} {{legend|#C0C0C0 |sloveenit}} {{legend|#C3B091 |kroaatit ja serbit}} {{legend|#FFA500 |romanialaiset}} {{legend|#BFFF00 |italialaiset}}]]
Saariston linnut
Johdannossa Forsman esittää saariston jaon sisä-, väli- ja ulkosaaristoon ja esittelee niiden ominaispiirteitä. Hän perustelee teoksen lajivalikoimaa siten, että ensinnäkin mukana ovat lajit, joiden pesintä tapahtuu ensisijaisesti saaristossa, muuten lajivalikoima kattaisi koko Suomen linnuston. Mukana on kuitenkin myös sellaisia lajeja, jotka saaristossa pesiessään tai läpi muuttaessaan ovat erityisen näkyviä.
Kirjassa esitellään 94 tyypillistä saariston lintulajia. Kirjan alussa on kartta, johon on merkitty merkittävät saaristoalueet.
Arviot
Jan Södersved toteaa Linnut-lehdessä, että kuvat ovat erinomaisia ja riittävän suuria, mutta hän olisi toivonut pikkukajavan rinnalle vertailukuvaksi kuvaa nuoresta pikkulokista. Plussaa hän antaa onnistuneesta lajitelmasta ja selkeistä ja teknisesti hyvistä kuvista, miinusta tulee levinneisyyskarttojen puutteesta.
Gilajoki
thumb|200px|Gilajoen vesistöalue (keltainen) sijaitsee pääasiassa [[Arizonan osavaltiossa.]]
Gilajoki on Coloradojoen sivujoki Yhdysvaltojen lounaisosassa Arizonan ja New Mexicon osavaltioissa. Se on noin 1 044 kilometriä pitkä.
Joen varrella on Gilajoen intiaanireservaatti. Vuosina 1848–1853 Yhdysvaltojen ja Meksikon välinen raja kulki jokea pitkin, kunnes Yhdysvallat pakotti Meksikon myymään joen eteläpuolisen alueen itselleen.
DVD-soitin
thumb|[[Pioneer Corporation|Pioneer DV-444 DVD-soitin]] DVD-soitin on elektroniikkalaite, joka lukee ja toistaa DVD-levyjä. Se tarjoaa huomattavasti parempaa kuvanlaatua kuin videonauhuri tai Laserdisc-soitin. Suurin osa DVD-soittimista toistaa myös CD-levyjä. Nykyään monessa soittimessa on myös USB-liitäntä, jonka kautta voi toistaa videotiedostoja, kuvia sekä äänitiedostoja USB-massamuistilta. Joissakin soittimissa on muistikorttipaikka samaa tarkoitusta varten.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
thumb|Siirtolohkare [[Nurmes|Nurmeksen Pyssyvaaralla.]] Tämä on luettelo Suomen siirtolohkareista ja muista nimetyistä kivistä.
DVD-soitin
Historiaa
Ensimmäiset DVD-soittimet tulivat kuluttajamarkkinoille 1990-luvun puolessa välissä, ensin Japanissa, sitten Yhdysvalloissa ja myöhemmin muualla maailmassa.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Suuret
thumb|[[Kukkarokivi Turussa.]]
DVD-soitin
Toiminta
thumb|DVD-soitin avattuna Yleensä DVD-levy syötetään laitteeseen käyttäen levykelkkaa. Sitten soitin tunnistaa levyn laserillaan ja alkaa lukea levyn pieniä kohoumia, joista laser heijastuu eri lailla kuin muualta levystä. Yksilaserisissa soittimissa tehdastekoiset levyt luetaan DVD-levyjen luentaan optimoidulla lasersäteellä (jonka aallonpituus on 630–650 nanometriä), sillä sillä pystytään vielä lukemaan tehdastekoisten CD-levyjen fyysisesti levyllä sijaitsevat kohoumat. CD-R- ja mahdollisesti CD-RW-levyjen luotettavaan luentaan tarvitaan CD-levyjen lukuun optimoitu laser joko erillisenä lukupäänään, tai ns. "Twin Laser Pickup", jossa molemmat laserit sijaitsevat samassa lukupäässä (CD laserin aallonpituus on 780 - 830 nanometriä). Noin yleensä ottaen, yksilaseriset soittimetkin toistavat useimmiten ainakin CD-R levyt, jos ne on poltettu maltillisella nopeudella hyvälaatuisille aihioille.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Muut suuret
thumb|[[Pallivahankivi Turussa.]]
DVD-soitin
Toiminta
Levyltä saatu informaatio puretaan ja viedään liittimistä näyttölaitteelle, vahvistimeen tai ulkoiseen dekooderiin. Soittimien kuvan- ja/tai äänenlaadussa on harvoin isoja eroja. Erot ovat yleensä käyttömukavuudessa, soittimien toimintanopeuksissa sekä liitännöissä.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Kiikkuvat lohkareet
thumb|Kiikkukivi Alavieskan Jukulaisen kylällä. Ihmisvoimin liikutettavia siirtolohkareita, jotka palaavat takaisin alkuperäiseen asentoonsa.
Claude Renoir
Claude Renoir aloitti uransa 1930-luvulla setänsä elokuvien avustavissa tehtävissä ja toimi sitten Christian Matras’n ja Boris Kaufmanin kamera-assistenttina. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Ranskan laivaston elokuvaosastolla ja palasi sodan jälkeen näytelmäelokuvien pariin. Hänen myöhäisempiä kuvaustöitään olivat Henri-Georges Clouzot’n Picasso – arvoitus (1956), Roger Vadimin Barbarella (1968) ja Lewis Gilbertin 007 rakastettuni (1977). Hän jatkoi elokuvaajana 1970-luvun loppuun asti, kunnes paheneva näkövamma esti työskentelyn. Claude Renoir kuoli 1993.
DVD-soitin
Liitännät
thumb|Tässä soittimessa on melko kattavat analogiset liitännät.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Erikoiset
thumb|Kummakivi balancing rock in Ruokolahti, Finland.jpg|Kummakivi syyskuussa 2015.
Claude Renoir
Claude Renoir sekoitetaan usein (muun muassa Elonetissä) samannimiseen setäänsä (1901–1969), joka tuotti joitakin veljensä Jean Renoirin elokuvia.
DVD-soitin
Kuva
Yksinkertaisin ulostulo on televisiosignaalia vastaava komposiittivideo, joka saadaan yhdestä keltaisesta RCA-liittimestä. Käytetyin ulostuloliitin Euroopassa on kuitenkin SCART-liitin. SCART-liittimessä voi olla komposiittivideon lisäksi myös parempilaatuiset RGB- tai Y/C-signaalit.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Rajakivet
thumb|[[Kuhankuonon rajakivi Varsinais-Suomessa.]]
DVD-soitin
Kuva
Muita mahdoillisia ulostuloliittimiä ovat S-video-liitin (4-nastainen DIN, Y/C), komponenttivideoliittimet (3 kpl RCA- tai BNC-liittimiä, YPbPr-signaali), SVGA-liitin (hRGB), digitaalinen HDMI-liitin (kuljettaa myös äänen samassa johdossa), DVI-, SDI- tai IEEE 1394 -liitin.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Hämeenlinna
thumb|200px|Palsankallion rajakivi [[Hämeenlinnassa.]]
DVD-soitin
Ääni
Jokaisessa soittimessa on DVD-standardin mukaisesti analogiset stereoannot (2 kappaletta RCA-liittimiä). Lisäksi voivat olla optisia (TOSLINK) ja sähköisiä (RCA-liitin) digitaaliantoja.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Keski-Suomi
thumb|200px|[[Venäläiskivi Äänekoskella.]]
DVD-soitin
Ääni
Jos soittimessa on sisäänrakennettu dekooderi Dolby Digital, MPEG Multichannel tai DTS -ääntä varten, ääni siirretään yleensä kuutta RCA-liitintä pitkin vahvistimelle.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Helsinki
thumb|200px|Siirtolohkare Helsingin [[Koivusaari (Helsinki)|Koivusaaren eteläkärjessä.]]
DVD-soitin
Tallentavat DVD-soittimet
thumb|Tallentava dvd-soitin kiintolevyllä. 2000-luvun alkuvuosina markkinoille tulivat tallentavat DVD-soittimet, jotka mahdollistivat esimerkiksi television tai ulkopuolisesta laitteen (esimerkiksi videonauhurin) kuvan tallentamisen kertakäyttöisille DVD+R-, DVD-R- ja DVD+RW DL-levyille sekä DVD+RW- ja DVD-RW-levyille, joita pystyy tyhjentämään ja käyttämään useita kertoja. Tallennuslevyt, jotka sopivat mihinkin tallentimeen, vaihtelevat laitteittain.
Luettelo Suomen siirtolohkareista
Porvoo
thumb|200px|Näsin kivi on haljennut siirtolohkare [[Porvoossa ja tunnettu näköalapaikka.]]
DVD-soitin
Tallentavat DVD-soittimet
Tallennusajat vaihtelevat laitteittain, mutta yleisin tallennusaika on SP-laatuinen kuva, jolla saa tallennettua noin 2 tuntia kuvaa. Kuvanlaatu heikkenee huomattavasti, mitä enemmän tallenusaikaa levylle asetetaan.
Joissakin DVD-tallentimissa on myös mukana kiintolevy, johon voidaan tallentaa kuvaa ilman DVD-levyä. Kovalevylle tallennetun materiaalin voi myöhemmin tallentaa DVD-levylle. Joissakin malleissa onnistuu myös DVD:n sisällön siirtäminen kiintolevylle, joka yleensä on lainvastaista, jos kyseessä on tekijänoikeusvastainen materiaali. Joidenkin mallien kovalevylle pystyy tallentamaan myös esimerkiksi MP3-tiedostoja, JPEG-pakattuja valokuvia ja muita videotiedostoja.
Nykyaikaisissa tallentavissa DVD-soittimissa on mukana myös digiviritin, joka mahdollistaa digitaalitelevisiolähetysten tallentamisen. Digivirittimen sisältävällä DVD-soittimella on eroa markkinoilla oleviin tallentaviin digitaalisovittimiin verrattuna, siten että DVD-soitin sisältää yhden virittimen, joka mahdollistaa laitteella ainoastaan sen kanavan katsomisen, jota tallennetaan, kun taas esimerkiksi kahden virittimen tallentavalla digisovittimella pystyy tallentamaan yhtä kanavaa ja katsomaan toista.
Katso myös
CD-soitin
Sydän lyö
Sydän lyö (Bounce) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut, Don Roosin käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen draamaelokuva, jonka pääosia esittävät Ben Affleck ja Gwyneth Paltrow.
Juoni
Mainosmies Buddy Amaral (Ben Affleck) on palaamassa työmatkalta ja tapaa lentokentällä perheenisä Greg Janellon (Tony Goldwyn), jolle tarjoaa oman lentolippunsa ja jää itse yöksi kaupunkiin. Aamulla hän kuulee lentoa kohdanneesta onnettomuudesta, tuntee syyllisyyttä ja ratkeaa juomaan. Hän päättää ottaa yhteyttä Janellon leskeen (Paltrow) hyvittääkseen tapahtuneen.
Johnston
Johnston voi tarkoittaa seuraavia:
Tungokotšen
Tungokotšen on kylä ja maalaiskunta Taka-Baikalian aluepiirin Tungokotšenin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karenga-joen rannalla 150 kilometriä piirikeskuksesta Verh-Usuglista pohjoiseen. Asukkaita on 1000 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on saanut alkunsa 1930-luvulla rakennetusta Vitimin–Oljokman kansallisen piirikunnan piirikeskuksesta. Vuonna 1938 Tungokotšenin piiri liitettiin Tšitan alueeseen. Vuonna 1976 piirin hallinnollinen keskus siirrettiin Verh-Usugliin.
Tungokotšenissa on keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, sairaala ja postitoimisto. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Asukkaista noin 10 prosenttia on evenkejä.
Chris Reifert
Chris Reifert (s. 23. helmikuuta 1969) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan yhtenä death/doom-musiikkigenren pioneereista. Huolimatta siitä, että Reifertin musiikki edustaa enemmän death metalia kuin doom metalia, oli hän yksi ensimmäisistä muusikoista, jotka yhdistivät musiikissaan näitä genrejä.
Berard Toshio Oshikawa
thumb|Berard Toshio Oshikawa vuonna 2015 Berard Toshio Oshikawa (, Berarudo Oshikawa Toshio; s. 25. maaliskuuta 1941) on japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin konventuaalien fransiskaanien papiksi 21. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Nahan hiippakunnan johtoon 24. tammikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Baptist Tadamarō Ishigami, jota avustivat Stephen Fumio Hamao ja Paul Shin'ichi Itonaga.
Frankensteinin kirous
Frankensteinin kirous on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1957. Se on ensimmäinen Hammer Film Productionsin värielokuva ja ensimmäinen Frankenstein-sarjassa. Kansainvälisen suosion ansiosta elokuvasta tehtiin muutamia jatko-osia ja myös Draculasta sekä muumiosta tehtiin omat elokuvansa.
Ruotsin Grand Prix 1973
Ruotsin Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 17. kesäkuuta 1973 Scandinavian Raceway -radalla Anderstorpissa, Ruotsissa. Ruotsissa ei ollut tätä ennen ajettu Formula 1 -osakilpailuja.
Julkiset hankinnat
Julkiset hankinnat tarkoittaa tavara- ja palveluhankintoja, joita hankintalainsäädännössä määritellyt hankintayksiköt toteuttavat hankintalain (1397/2016) mukaan, mm. julkisilla tarjouspyynnöillä.
Adenooma
Vaikka adenoomat ovat hyvänlaatuisia, ne on joskus tutkittava tai poistettava syöpäepäilyjen vuoksi. Tietyt adenoomat voivat hoitamattomina muuntua pahanlaatuisiksi adenokarsinoomiksi.
Migdal HaEmek
Migdal HaEmek on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kaupunki on perustettu vuonna 1952 ja vuoden 2018 lopussa sen asukasluku oli 25 636.
Historia
Migdal HaEmek perustettiin vuonna 1952 ja sen tarkoituksena oli asuttaa väliaikaisilla leireillä tuolloin asuneita juutalaisia siirtolaisia. Varsinaisesti kaupunki alkoi kuitenkin kasvaa vasta 1950-luvun loppupuolella, jolloin sinne perustettiin joitakin teollisuuslaitoksia, joista suurimmat valmistivat kosmetiikkaa. Kosmetiikka päätyi pääasiassa vientiin ja aikanaan vientitulojen laskettiin olevan per henkilö Migdal HaEmekissä Israelin korkein. Suuri osa kaupungin uusista asukkaista tuli Pohjois-Afrikasta ja etenkin Marokosta. Kaupunki Migdal HaEmekistä tehtiin vuonna 1988.
Väestö
Migdal HaEmekin asukasluku vuoden 2018 lopussa oli 25 636.
Miinanraivaaja Muikku
Miinanraivaaja Muikku (Ahven 3) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. Muikku rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus vaurioitui pahoin elokuussa 1946 Lavansaaren lounaispuolella raivaustehtävän aikana. Vaurioiden vuoksi alus oli korjattavana elo-syyskuun.
Muikun sisaralukset olivat Ahven, Kiiski, Särki, Kuore ja Lahna.
Leikkikalugangsteri
Leikkikalugangsteri on vuonna 1969 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Ere Kokkonen. Elokuva on järjestyksessään kuudes Spede-elokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Spede Pasanen, Tamara Lund, Vesa-Matti Loiri ja Risto Aaltonen.
Juoni
Kekseliäs lelutehtailija Joe King (Pasanen) voittaa jatkuvasti tilauksia kilpailijansa, kauppaneuvos Krakströmin (Juhani Kumpulainen) nenän edestä. Kingin yhtiön kamreeri (Loiri) kuitenkin varoittaa, että mitä paremmin yhtiö myy, sitä suuremmat progressiiviset verot sille määrätään ja yrityksen tulevaisuus on vaakalaudalla. Kamreeri ehdottaa tekaistuja vaikeuksia, kuten lakkoja ja virheinvestointeja, jolloin yritys voisi päinvastoin saada tukea yhteiskunnalta.
King värvää viinaan menevän gangsteripäällikkö Niitin (Risto Aaltonen) ryöstämään oman firmansa kassakaapista kalliita sähkökomponentteja, mutta kamreeri onkin juuri ehtinyt vakuuttaa ne suuresta summasta eikä tappioita synny. Tästä Krakström saa idean vakuutuspetoksesta ja palkkaa Niitin varastamaan oman taulunsa, mutta sekin ajautuu pariinkin kertaan vahingossa Kingille joka palauttaa sen aina Krakströmin seinälle.
Joe King alkaa seurustella Krakströmin tyttären, pankkivirkailija Sylvin (Tamara Lund) kanssa, mikä entisestään kiristää kauppaneuvoksen hermoja. Krakström keksii laatia tekaistun lunnasvaatimuskirjeen Kingille väittäen Sylvin tulleen kidnapatuksi. Rahojen toimituksessa King jälleen vetää Krakströmiä nenästä kauko-ohjattavalla leikkisukellusveneellään.