cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guild Wars
Guild Wars:Nightfall - tarina
Kormir käsittää sotamarsalkka Varesh Ossan (Kournan johtajan) vaaralliset toimet. Kormir päättää puhua Istanin neuvostolle siitä, että diplomaattiset puheet Kournan kanssa pitää lopettaa ja aloittaa sen sijaan sota heitä vastaan, estääkseen Varesh Ossaa toteuttamasta Iltahämärän tuloa.
Aurinkokeihään ritarikunta lähettää armeijansa sotaan Kournaa vastaan. He seilaavat Gandaraan, Kournan suurimpaan linnoitukseen, joka oli Varesh Ossan voiman pesäpaikka. Suunnitelmana oli piirittää itse Varesh Ossa, ja saattaa hänet oikeuteen aikomuksistaan. Rankan, mutta voitokkaan taistelun jälkeen, Aurinkokeihäät piirittävät heidän valttikorttinsa; Varesh Ossan. Varesh kutsuu luokseen Abaddonin demoneja, jotka muuttavat taistelun kulun radikaalisti. Demonit tappavat lähes kaikki Aurinkokeihään soturit, Kormir joutuu pahan vangiksi ja eloonjääneet Aurinkokeihään sotilaat pakenevat halki Kournan maata.
Pelaaja perustaa salaisen tukikohdan Kournaan, pelastaa eloonjääneet kournalaisten kynsistä Aurinkokeihään Turvapaikkaan (Sunspear Sanctuary), pelastaa Kormirin Gandaran vankityrmästä juuri ennen Kormirin teloitusta ja tappaa yhden Abaddonin demoneista, joka oli pilaamassa Kournan veden. Mutta nämä olivat vain taktiikoita, jotka viivyttivät Vareshia toteuttamasta Iltahämärän tuloa. Aurinkokeihäät vaelsivat Vabbiin päästäkseen kolmen Vabbia hallitsenvien prinssien puheille ja saadakseen heidät vakuuttumaan siitä, että Vareshista oli harmia heille ja heidän kansalleen. Mutta kuitenkin jostain kumman syystä, he ylistävät Varesh Ossan armeijaa, ja päästävät armeijan maahan. He toivoivat, että Vareshin armeija suojelisi heitä Aurinkokeihäiltä ja luonnon olentoja vastaan.
Prinssit huomaavat kuitenkin liian myöhään Vareshin petoksen. Prinssit päättivät käyttää Djinnin voimaa sekä uudelleen miehittävät Dzagonur Bastionin linnakkeen suojellakseen kansaansa. Djinnin voima osoittautuu turhaksi, sillä sotamarsalkka Varesh Ossan joukot, margoniitit, ja Abaddonin demonit olivat jo valmiiksi Vabbin mailla prinssejä vastaan, mutta sen sijaan Aurinkokeihäät voittavat taistelun Dzagonur Bastionin puolustuksessa. Aurinkokeihäät auttavat parhaansa mukaan estääkseen Vareshin joukkoja saamasta Vabbia hallintaansa. Kuitenkin heidän parhaat pyrkimyksensä eivät näyttäneet viivyttävän väistämättömältä näyttävää Abaddonin paluuta, sillä paluun merkit rupesivat näkymään ympäri Elonaa. Kun kaaoksen repeämä (chaos rift) imee Kormirin sisäänsä vieden hänet Kärsimyksen Maahan (Realm of Torment), Aurinkokeihäät päättävät ajaa Vareshia takaa Autiomaahan (The Desolation) pysäyttääkseen Abaddonin paluun.
Takaa-ajon aikana Autiomaan pohjoisimpiin kolkkiin, pelaaja joutuu vaikeuksiin, ja siksi pelaaja vapauttaa epäkuolleen lordi Palawa Jokon. Palawa Joko kertoo, että ainoa keino autiomaan läpäisemiseksi, on kesyttää Jujundu, epäkuollut aavikkowurmi. Junundu on yksi niistä harvoista olennoista, jotka pystyvät elämään Autiomaan myrkyllisessä ilmassa. Tämä epätavallinen ystävä auttaa Aurinkokeihäitä vaarallisen Autiomaan ylittämisessä. Aurinkokeihäät viimein saavat Vareshin kiinni, joka on juuri avaamassa tietä Kärsimyksen Maahan, ja tappavat hänet. Valitettavasti he saivat hänet kuitenkin liian myöhään kiinni, sillä raja näiden kahden maailman välillä on jo niin heikko, mikä olisi helppo murtaa. Ainoa keino, on lähteä Kärsimysten Maahan, jotta he voisivat löytää Kormirin, ja mennä kasvokkain Salaisuuksienjumalan (God of Secrets) kanssa. Aurinkokeihäät sammuttavat margoniittien voimanlähteen, Sielujen Joen (River of Souls). He huomaavat että Abaddon on pyytämässä apua Dhuumilta, vanhalta kuolemanjumalalta (Grenth on nykyään kuolemanjumala), ja Menziesiltä, Balthazarin (sodanjumala) velipuolelta. He saavat tietoonsa myös sen, että Abaddonin kaksi apuria on Shiro Tagachi (Factionsin antagonisti) ja epäkuollut Lich Lord (Propheciesin antagonisti). Aurinkokeihäät taistelevat läpi titaanien ja Shiro’kenien, ja he viimein saavuttavat Kuuden Jumalan Temppelin (Temple of Six Gods). Ennen kuin he pystyisivät pyytämään Jumalien apua, heidän ensimmäinen tehtävänsä oli tappaa Abaddonin kenraalit Shiro ja Lich Lord. Heidät tapettuaan, Kormir ja sankarit pyytävät apua. Jumalien ruumiillistumat kieltäytyvät auttamasta, mutta he antavat siunauksen; valmiiksi jokaisen ihmisen sydämessä (already within the heart of each human). Aurinkokeihäiden täytyy kohdata Abaddon ilman jumalien apua.
Pelaaja palaa Kuiskauksen Ritarikunnan (Order of Whispers) tukikohtaan ja pystyy edelleen menemään Tuskien Kentille (Domain of Anguish).
Guild Wars:Eye of the North - tarina
Eye of the North alkaa kaikilla kolmella mantereella tapahtuvalla maanjäristyksellä. Pelaajalla selviää, että maan alla käydään Deldrimorin kääpiöiden ja tuhoajien välinen taistelu. Pelaajat tulevat juuri ajoissa, sillä kääpiöt ovat tappiolla. Pelaajat tapaavat kaksi pelin päähahmoa, kääpiö Ogden Stonehealerin (Kiviparantaja) ja asura Vekkin. Tuhoajia on kuitenkin liikaa ja pelaajien on pakko paeta asuroiden'' rakentaman portaalin avulla. Kun pelaajat tulevat toisesta portaalista, he tapaavat nornin, Joran. Nornit ovat suurikokoisia ihmisiä, jotka kykenevät omaksumaan suden, korpin ja karhun muodon. Jora on metsästämässä karhuna mellastavaa veljeään, jonka karhun henki on kironnut niin ettei hän enää koskaan voi muuttua ihmiseksi. Pelaajat matkustavat eteenpäin toivossa löytää muita ihmisiä, ja löytävätkin mystisen rakennuksen, Eye of the Northin (Pohjoisen silmän),joka on ascalonilaisen Ebon Vanguardin (Kamaran etujoukkojen) hallinnassa. Yksi heistä on Searingin (Charrien toimittaman polto Ascalonissa) aikana Ascalonissa silloin elänyt Gwen.
Pelaaja, Ogden, Gwen ja Vekk menevät Hall of Monumentsiin (Monumenttien halli), joka sijaitsee Eye of the Northissa. Ebon Vanguard löysi sieltä Scrying Poolin (Ennustusallas), mutta he eivät osanneet käyttää sitä. Pelaaja kuitenkin onnistuu käyttämään sitä ja näkee näyssä yhden Tuhoajan. Näky loppuu ja pelaaja ja hänen uudet ystävänsä miettivät seuraavaa liikettään. Ogden haluaisi rakentaa Norneista armeijan, Vekk taas haluaa, että ottavat yhteyttä Asuroihin, kun taas Gwen vaatii Ebon Vanguardille apua, sillä monia heistä on kadonnut Charr Homelandiin (Charrien kotimaahan), joka on ensimmäisestä kampanjasta, Propheciesista tuttujen Charrien koti. Pelaajan tulee täyttää kaikkien kolmen vaatimukset vapaavalintaisessa järjestyksessä.
Kerättyään joukot, Asurojen golemit, Ebon Vanguardin sotilaat ja joitakin norneja mukanaan pelaaja lähtee kulkemaan tunneleita pitkin syälle kohti tuhoajien syvyyksiä. Siellä joukot puolellaan, pelaaja kohtaa aalloittain raivokkaita joukkoja tuhoajia, kunnes lopulta pääsee Suuren tuhoajan luokse ja surmaa sen. Päihitettyään Suuren tuhoajan, pelaaja näkee kohtauksen jossa esiintyy taianomainen puu. Tämä puu on tärkeä siitä syystä, että ensimmäinen sylvari (rotu Guild Wars 2:ssa) sikiää siitä.
Jay Kay
Jay Kay (oik. Jason Luís Cheetham, s. 30. joulukuuta 1969 Stretford, Manchester) on brittiläinen funk-muusikko. Cheetam tunnetaan parhaiten Jamiroquai-yhtyeen laulajana, perustajajäsenenä sekä pääasiallisena laulunkirjoittajana.
Nuoruus
Cheetham kasvoi juutalaisen äitinsä Karen Kayn ja isäpuolensa James Royalin kanssa. Hän ei tavannut biologista, portugalilaista isäänsä ennen vuotta 2003. Cheetham vietti 13-vuotiaana kuusi kuukautta Thaimaassa isäpuolensa kanssa. Cheetham sai tietää kouluikäisenä että hänellä oli ollut kaksoisveli, joka oli kuollut kuuden viikon ikäisenä.
Cheetham joutui säännöllisesti vaikeuksiin koulussa, ja täytettyään 15 vuotta hän lähti kotoaan. Cheetham kouluttautui Oakhamin itsenäisessä koulussa Rutlandissa.
Asuessaan kaduilla ja elättääkseen itsensä Cheetham turvautui näpistelyyn ja tekemään pimeitä töitä. Vuonna 1989 hän löysi itselleen käyttämättömän taksivarikon, jossa hän kuvaili olevan reikiä katossa eikä lainkaan sähköä. Siellä asuessaan Kay päätyi nujakkaan jossa häntä kaasutettiin kasvoille ja miltei puukotettiin, jonka jälkeen Kay pidätettiin ja häntä syytettiin ryöstöstä jonka hän kielsi tehneensä.
Kotiin palatessaan Kay päätti muuttaa elämänsä alkaen nauhoittaa demoja (käyttäen rumpukonetta ja vapaata studioaikaa) ja kirjoittaa sanoituksia. Samoihin aikoihin hän päätti tulevan yhtyeensä nimen Jamiroquai, sekä suunnitteli sen logon, Buffalo Manin. Nimi perustuu Amerikan alkuperäiskansan, irokeesien nimeen, ja 'jam' -osa tulee jammailusta.
Ura
Vuonna 1992 Kay perusti Jamiroquain jonka alkuperäisjäseninä olivat Toby Smith, Stuart Zender, Nick Van Gelder ja Wallis Buchanan.
Jamiroquai on myynyt yli 20 miljoonaa albumia, ja on viettänyt yhteensä 162 viikkoa Ison-Britannian singlelistalla viimeisen 14 vuoden aikana. Kayn henkilökohtaisen varallisuuden on sanottu olevan n. 40 000 000 puntaa. Jay Kay oli Sunday Times -lehden kokoomalla vuonna 2004 julkaistulla rikkaimpien listan sijalla 950.
Ensimmäisen single, When You Gonna Learn, valtavan suosion jälkeen solmittiin 1,9 miljoonan dollarin ja kahdeksan albumin sopimus Sony Recordsin kanssa. Yhtyeen ensimmäinen albumi, Emergency on Planet Earth, meni nopeasti kaupaksi ja Jamiroquain uniikki tyyli oli pian ilmeistä. Monia Jamiroquain edustama erilainen musiikkityyli ei kuitenkaan viehättänyt.
Yhtyeen kolmas albumi Travelling without Moving sai pian osakseen kansainvälistä huomiota mullistavalla videollaan kappaleelle Virtual Insanity, joka toi Jamiroquaille neljä MTV-palkintoa. Heidän neljäs albuminsa Synkronized menestyi aivan yhtä hyvin, ja se nauhoitettiin Kayn kotistudiossa hänen 500 vuotta vanhan, 11 makuuhuoneen Buckinghamshiressä sijaitsevan kartanonsa puutarhassa. Vaikkakin lehdistö useimmiten keskittyy hänen intohimoonsa autoja kohtaan, hänen kartanoonsa ja/tai rakkauselämäänsä, niin Jason Kay on elinympäristöllisesti valveutunut ja on lahjoittanut suuren määrän rahojaan Greenpeacelle ja Friends Of The Earthille, kuin myös kodittomien hyväntekeväisyyteen.
Karri Koira
pienoiskuva|Karri Koira ja Ruudolf Provinssirockissa vuonna 2013 pienoiskuva|K.O.I.R.A. albumin kansikuva Karri Koira (oikealta nimeltään Karri Timo Mikael Sirén) on suomalainen rap- ja R&B-artisti. Hän nousi listamenestykseen vuonna 2012 julkaistulla ja platinaa myyneellä esikoisalbumillaan K.O.I.R.A..
Ura
Karri Koira aloitti uransa 90-luvun lopulla Vähäiset Äänet -rap-yhtyeessä Ruudolfin ja Tono Slonon kanssa. Vähäiset Äänet julkaisi muutamia julkaisuja, jonka jälkeen yhtye lopetti, ja Ruudolf siirtyi soolouralle. Karri Koira vieraili monella Ruudolfin kappaleella. Karri Koira vieraili vuonna 2011 Ruudolfin kanssa JVG:n "Raiders" -kappaleella ja julkaisi Ruudolfin kanssa oman version Don Omarin "Danza Kuduro" -kappaleesta nimellä "Mammat riivaa". Karri Koira ja Ruudolf olivat mukana myös JVG:n syksyllä 2011 singlenä julkaistuna kappaleella "Mitä sä siit tiiät (Heeeyyy)". Kappale nousi 18. sijalle Suomen virallisella singlelistalla, ja siitä julkaistiin myös musiikkivideo. JVG:n, Karri Koiran ja Ruudolfin yhteistyö jatkui, kun kaksikko vieraili JVG:n toisen pitkäsoiton jvg.fi -albumin "Töttöröö" -kappaleella ja sen musiikkivideolla.
Karri Koiran ensimmäinen sooloalbumi K.O.I.R.A. julkaistiin 30. marraskuuta 2012. Albumin ensimmäisenä näytekappaleena julkaistiin kappale "Amerikankotka liitää". Kappaleen musiikkivideo julkaistiin YouTubessa helmikuussa 2012, ja sillä vierailee Ruudolf. Albumin toinen musiikkivideo julkaistiin kesäkuussa 2012 kappaleesta "Kaikki tai ei mitään". Kappale julkaistiin myös vinyylisinglenä, joka myytiin nopeasti loppuun. Kolmas musiikkivideo julkaistiin saman vuoden syyskuussa kappaleesta "H-kaupunki", ja neljäs musiikkivideo marraskuussa 2012 kappaleesta "Lähe mun kaa". K.O.I.R.A. nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle kuusi.
Vuonna 2015 Karri Koira vieraili Särren "Hesan Naiset" kappaleella, jota kuunneltiin kultalevyn verran. Vuonna 2017 Karri Koira vieraili Gasellien "Muistanks mä väärin" kappaleella. Sitä on kuunneltu 9 miljoonaa kertaa Spotifyssa.
Karri Koira julkaisi kesällä 2023 uutta musiikkia pitkän tauon jälkeen kahden kappaleen voimin. Klubimusiikin tyylejä modernisti yhdistelevä "Suoraan Sydämeen" nousi toukokuussa välittömästi Spotifyn kuunnelluimpien kappaleiden TOP-listalle. Tuottajina ovat toimineet Biniyam ja Veikka Erkola. "Istun sun kyytiin" julkaistiin kuukautta myöhemmin juhannusaattona. Sen ovat tuottaneet Biniyam, Veikka Erkola, Aleksi Asiala ja Fractious Frank. Molemmat kappaleet valittiin Helsingin Sanomien musiikkitoimittajien toimesta kesän 2023 hittiehdokkaiksi.
Augusta (nimi)
Augusta on naisen etunimi, feminiininen vastine miehennimelle August(us) (lat. kunnianarvoisa). Antiikin Roomassa augusta oli keisarien puolisoista ja sisarista käytetty arvonimitys.
Augustan nimipäivä oli ensimmäistä kertaa suomalaisessa nimipäiväkalenterissa 2. elokuuta 1794–1795, sitten 18. elokuuta 1796, 20. syyskuuta 1871–1928 ja 30. heinäkuuta 1950–1973 samana päivänä Astan kanssa. Haaparannan ja Luulajan suomenkielisissä kalentereissa Augustan päivä oli 9. syyskuuta 1831–1905 sekä Viipurin kalenterissa vuonna 1798. Pietarin kalenterissa Augustan päivä oli 8. kesäkuuta vuonna 1807. Nykyään Suomen ruotsinkielisessä kalenterissa Augusta jakaa saman nimipäivän Augustin kanssa eli 7. tammikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Augusta-nimen on Suomessa saanut noin 5 000 henkilöä, joista suuri osa on syntynyt ennen vuotta 1920.
Thryptí
Thryptí (, myös Θρυπτής Όρη, Thryptís Óri, Thryptívuoret) eli Siteíavuoret (Σητειακά Όρη, Siteiaká Óri) on vuoristo Kreetan saaren itäosassa Kreikassa. Sen korkein huippu on Aféntis Kavoúsi, jolla on korkeutta 1 476 metriä. Toinen korkea huippu on 1 320 metriä korkea.
Thryptívuoristo sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Siteían ja Ierápetran kaupunkien välisellä alueella. Alueella ei ole hedelmällisiä tasankoja, mutta se on tarjonnut aikoinaan turvapaikkoja. Thryptívuorten rotkoihin lukeutuu Chan rotko (Han rotko). Vuoristo on suosittu vaelluskohde.
Carl Nathanael af Klercker
thumb|right|200px|Karl Nathanael af Klercker Carl Nathanael af Klercker, vuoteen 1780 Klerck, (1. marraskuuta 1734 Kågerödin pappila, Skåne – 18. huhtikuuta 1817 Tukholma ) oli ruotsalainen sotilas ja vapaaherra (vuodesta 1809).
Sotilaskartoittaja
Suomessa vuodesta 1776 työskennellyt af Klercker laati eteläisestä Suomesta laajan sotilaallisen rekognosointikartaston. Karttoja säilytetään Ruotsin Sota-arkistossa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi niistä vuonna 1989 karttoja näköispainoksina sisältävän Kuninkaan kartaston Suomesta 1776–1805. Myöhemmin kartastosta on julkaistu uusi laitos. Kuninkaan kartastoon liittyviä af Klerckerin johtamia suuria kartoitustöitä ovat myös vuonna 2009 Suomessa kirjana julkaistu Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796 Suomenlahden alueelta ja eteläisen suomen rekognosointikartoista johdetut tiekartat, jotka julkaistiin vuonna 2010 nimellä Kuninkaan tiekartasto Suomesta 1790.
Clarín
Clarín on Buenos Airesissa ilmestyvä päivittäinen sanomalehti, jonka levikki on 206 837 kappaletta viikossa. Se on perustettu vuonna 1945 ja lehden nettisivut avattiin vuonna 1995.
Carl Nathanael af Klercker
Muu sotilasura ja Suomen sodan ylipäällikkyys
Sotilasuransa Klercker aloitti 17-vuotiaana. Vuonna 1761 hän yleni Pommerin sodassa luutnantiksi, jonka jälkeen hän eteni saaristolaivaston everstiluutnantiksi. Hän toimi Viaporin komentajana vuosina 1791–1795 sekä 1797–1801. Suomen sotaan kenraaliluutnantti af Klercker osallistui aluksi Suomen ylipäällikön Wilhelm Mauritz Klingsporin alaisuudessa ja sijaisena, kunnes syyskuussa 1808 hänet määrättiin ylipäälliköksi. Vuosina 1810–1812 hän toimi Ruotsin sotahovioikeuden puheenjohtajana.
Klercker mainitaan J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoissa:
Muu toiminta
Af Klercker perusti Träskändan kartanon Espooseen, mutta myi sen vuonna 1810 alaiselleen majuri Per Rudman Bergenstrålelle.
Clarín
Clarín kuuluu Grupo Claríniin, joka on Latinalaisen Amerikan suurimpia median monialayrityksiä ja jolle kuuluu muun muassa maan katsotuin kaapelikanava.
Lehden katsotaan edustavan keskusta-oikeistoa: esimerkiksi 2008 lehti arvosteli Cristina Fernández de Kirchnerin hallitusta. Sen päätoimittajana toimii Ricardo Kirschbaum.
Lotinapelto
Lotinapelto (myös Pellonlinna;, käytössä myös ven. , ) on kaupunki ja kaupunkikunta Leningradin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Syvärin alajuoksulla, 210 kilometrin päässä Pietarista. Vuonna 2021 siellä asui 18 766 asukasta. Kaupunki on Lotinapellon piirin keskus.
Kaupunkikunta
180px|thumb|left|Lotinapellon kaupunkikunnan sijainti kunnallispiirissä 180px|thumb|left|Lotinapellon Pietari-Paavalin kirkko ([[Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva, 1915)]]
Nykyiseen Lotinapellon kaupunkikuntaan kuuluvat itse Lotinapellon kaupungin lisäksi seuraavat kylät: Gorka (Горка), Zaostrovje (Заостровье), Kovkenitsy (Ковкеницы), Šamokša (Шамокша) ja Šotkusa (Шоткуса) sekä Zaostrovjen ja Šotkusan asemakylät.
Historia
Jatkosodan asemasotavaiheen aikana kaupunki oli suomalaisten ja neuvostoliittolaisen joukkojen välisellä rintamalinjalla.
Liikenneyhteyksiä
Lotinapelto on valtakunnallisen Pietarista Murmanskiin johtavan M18-valtatien varrella, Pietariin on matkaa 220 kilometriä. Lodeinoje Polen rautatieasema on yksi Murmanskin radan asemista. Etäisyys Olhavaan on 122 kilometriä ja Petroskoihin 162 kilometriä. Syvärin rannalla Lotinapelto on Volgan–Itämeren vesitien, joka johtaa Laatokan ja Nevan kautta Pietariin. Pari kilometriä kaupunkikeskustasta kaakkoon sijaitsee lentokenttä, jossa vuoteen 2009 saakka toimi 177. hävittäjälentorykmentin tukikohta ja Lotinapellon sotilaslentoasema.
Johan Printz
Johan Printz (alk. Johan Björninpoika; 20. heinäkuuta 1592 Bottnaryd – 3. toukokuuta 1663 Jönköping) oli ruotsalainen sotilas ja Pohjois-Amerikassa sijainneen Uuden-Ruotsin siirtokunnan kolmas kuvernööri. Hän purjehti Amerikkaan vuonna 1643 ja jatkoi edeltäjänsä Peter Hollander Ridderin paikalla yli kymmenen vuoden ajan. Tuona aikana Printz onnistui elvyttämään siirtokunnan talouden ja nostaa Uuden-Ruotsin hetkelliseen menestykseen. Siirtolaisten vähäinen määrä ja kauppatavaroiden niukkuus vaikeuttivat 1640-luvun lopulta lähtien Uuden-Ruotsin kasvua, ja kilpailevien siirtomaavaltojen lisääntynyt painostui sai Printzin jättämään virkansa 1653.
Printzin aikaisemmat vaiheet
Printz syntyi Bottnarydissä Smålandin maakunnassa. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Björn Hansinpoika ja Gunilla Svenintytär Printz. Nuori Printz sai Ruotsin parhaan mahdollisen koulutuksen aikomuksenaan luoda ura kirkon parissa. Varattomuus pakotti kuitenkin hänet keskeyttämään teologiset opintonsa vain vuoden opiskelun jälkeen. Hän lähti täydentämään opintojaan Saksaan, oli ylioppilaana Rostockissa sekä Greifswaldissa 1618–1619 ja oltuaan välillä vuoden kirkkoherran apulaisena synnyinpitäjässään jatkoi opiskelua Leipzigissa, Jenassa ja Helmstedtissä 1620–1621. Tuona aikana hän alkoi käyttää sukunimeä Printz.
Saksassa Printz päätyi sotilasuralle, kun hänet pakotettiin osallistumaan Kolmikymmenvuotiseen sotaan keisarillisissa joukoissa. Myöhemmin hän toimi palkkasoturina Itävallan arkkiherttua Leopoldille ja Tanskan kuningas Kristian IV:lle. Vuonna 1625 Printz kirjoittautui Ruotsin armeijaan, jossa hän palveli kuningas Kustaa II Adolfin alaisena ja yleni everstiluutnantiksi. Syksyllä 1638 hänet nimitettiin Länsi-Göötanmaan ratsuväkirykmentin vt. komentajaksi. Seuraavana vuonna rykmentti siirrettiin miehittämään Chemnitzin kaupunkia, jonka komendatiksi Printz näin tuli. Toukokuussa 1640 hän luovutti kaupungin keisarilliselle armeijalle vain viiden päivän piirityksen jälkeen, mistä ylipäällikkö Johan Banér arvosteli häntä. Lupaa pyytämättä Printz matkusti Ruotsiin, minkä seurauksena hän joutui sotaoikeuteen karkuruudesta. Hänet vapautettiin syytteistä, mutta erotettiin armeijasta. Vaikka hänen pelkuruudestaan ei ollut ainuttakaan todistetta niin uutta tointa armeijasta ei enää suotu.
Suuttuneena saamastaan kohtelusta Printz matkusti Suomeen, missä hän asui vuokraamallaan Korsholman kuninkaantilalla. Printzin ura kuitenkin käynnistyi pian uudelleen. Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahe antoi hänelle tehtäväksi siirtolaisten värväämisen Pohjois-Amerikkaan vuonna 1638 perustettuun Uuden-Ruotsin siirtokuntaan. Värväyksen onnistuttua hyvin Printz aateloitiin heinäkuussa 1642 ja hänet nimitettiin Uuden-Ruotsin kuninkaalliseksi kuvernööriksi.
Uuden-Ruotsin kuvernöörinä
Saavuttuaan puejealus Svanin mukana Delawarejoelle Printz ryhtyi moniin näkyviin toimenpiteisiin Uuden-Ruotsin kehittämiseksi. Hän rakennutti monia linnoituksia, järjesti niiden puolustuksen ja alkoi kehittää hyviä suhteita alueen intiaaneihin delawareihin ja susquehannoihin. Siirtokunnan maanviljely jäi tuloksiltaan vähäiseksi, mutta turkiskauppa osoittautui tuottavaksi. Printz oli alkujaan nimitetty kolmen vuoden kaudeksi, mutta kun seuraajaa ei kuulunut, hän jatkoi tehtävässään yli vuosikymmenen ja piti asiat tiukasti otteessaan. Ruotsista ei ennen 1640-luvun loppua kuulunut juuri mitään uutisia, sillä kiinnostus siirtokunnan kehittämiseen oli emämaassa lopahtanut.
Aikaisemmin Pohjois-Amerikan itärannikolle levittäytyneiden Uusien-Alankomaiden ja Britannian siirtomaavaltoja edustaneet kauppiaat yrittivät työntyä Uuden-Ruotsin hallinnoimalle alueelle, mutta Printz pystyi pitämään heidät erossa Delawarejoen laaksoissa käytävästä kaupasta. Ruotsista lähetettyjen siirtolaisten ja kauppatavaroiden vähyys esti Printzin siirtokuntaa kuitenkin kasvamasta, ja 1650-luvun alussa Euroopan muut siirtomaavallat valtasivat yhä suurempia osia siitä kaupankäynnistä, josta Uusi-Ruotsi joutui luopumaan. Siirtokunnassa syntyi myös kapinointia kuvernöörin tiukkaa kurinpitoa vastaan. Vuonna 1653 Printz matkusti Eurooppaan saadakseen apua siirtokunnan elvyttämiseen. Hänen virkaansa jäi hoitamaan hänen vävynsä Johan Papegoja, jonka paikan korvasi vuotta myöhemmin Printzin serkunpoika Johan Risingh.
Avioliitot
Printz oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen vaimo Elizabeth Bock kuoli 1640. Ennen lähtöään Delawareen Printz avioitui Maria Von Linnestaun kanssa. Avioliitoista syntyneistä lapsista aikuisiän saavutti viisi tytärtä (Armegot, Catherina, Christina, Elsa ja Gunilla) ja yksi poika (Gustaf).
Luonnehdintoja
Aikalaiskertomusten mukaan Printz oli harvinaisen kookas mies ja painoi noin 200 kiloa. Hänen esiintymisensä oli karskia ja hallitsijamaista, eikä hän tuntenut hovitapoja. Ankara uskonnollisuus näkyi Printzin käytöksessä, ja hän vaati alaisiltaan tarkkaa kirkollisten määräysten noudattamista. Rakentaessaan siirtokuntaa Printz tunnettiin aikaansaavana miehenä ja kovana kurinpitäjänä. Englantilaiset kuvailivat häntä hyvin kiivasluonteiseksi. Myöhemmän ajan historioitsijat ovat todenneet Printziin kohdistuneen kritiikin epäoikeudenmukaiseksi, ja hän on saanut jälkikäteen tunnustusta monista eri ansioistaan kolmekymmenvuotisessa sodassa ja siirtokuntien historiassa.
Janne Parviainen
Parviainen soitti Waltarissa 1990–2002, Barathrumissa 2000–2007 ja Sinergyssä 2002–2006. Hän liittyi Ensiferumiin vuonna 2005. Parviaisen Ensiferumin kanssa tekemä ensimmäinen albumi oli vuoden 2006 EP Dragonheads, jolla hän korvasi yhtyeen edellisen rumpalin Oliver Fokinin. Sinergyyn Parviainen liittyi heidän tuoreimman albuminsa, Suicide by My Siden, julkaisun jälkeen.
Ragnarok (albumi)
Ragnarok on Týrin, färsaarelaisen folk/viking metal -yhtyeen kolmas täyspitkä studioalbumi. Siitä julkaistiin myös digipack -julkaisu, joka sisälsi kaksi bonuskappaletta.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1995
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1995 pelattiin Kanadassa ja isäntämaa Kanada voitti turnauksen. Turnauksessa kaikki pelasivat kaikkia vastaan yhden ottelun.
Lopputulokset
MM-Taso
B-sarja
C2-sarja
Autopilotti
pienoiskuva|Moderni Airbus A340 -lentokoneen autopilotti. Airbus käyttää tästä paneelista nimitystä flight control unit (FCU). Autopilotti on laite tai järjestelmä, joka huolehtii automaattisesti vesikulkuneuvon tai ilma-aluksen ohjaamisesta. Ensimmäiset kokeilut autopilotilla tehtiin jo 1910-luvulla, ja nykyisin autopilotti on lähes kaikissa liikenneluokan lentokoneissa. Yleisilmailulentokoneissa autopilotti on harvinaisempi ja kaikkein pienimpiin sitä ei useinkaan ole edes lisävarusteena saatavilla. Autopilotit ovat yleistyneet voimakkaasti 2000-luvun alusta lähtien lennokeissa ja muissa miehittämättömissä ilma-aluksissa.
Yksinkertaisimmillaan autopilotti huolehtii vain siitä, että koneen siivet pysyvät suorassa (ns.  Wing Leveller). Toisaalta monen modernin liikennekoneen autopilotti on monipuolinen, koneen järjestelmiin vahvasti integroitu kokonaisuus, joka voi jopa tehdä lähestymisen ja laskun täysin automaattisesti mittarilento-olosuhteissa.
Autopilotti saa koneen järjestelmiltä tietoa sen asennosta, suunnasta, nopeudesta, korkeudesta jne, laskee niiden perusteella tarvittavat ohjaustoimenpiteet ja toteuttaa ne ohjainjärjestelmään liitettyjen servojen avulla. Kehittynyt autopilotti voi toimia useissa eri toimintatiloissa eli moodeissa, joista seuraavassa muutamia esimerkkejä:
Lateral Modeja eli vaakasuuntaisia toimintatiloja:
Pysty- ja vaakasuuntaisia moodeja voidaan käyttää samanaikaisesti, mikä mahdollistaa esim. mittarilähestymisen lentämisen autopilotin ohjaamana.
1597
Syntyneitä
thumb|200px|none|Vincent Voiture
Dagfinn Føllesdal
Dagfinn Føllesdal (s. 22. kesäkuuta 1932 Askim, Norja) on norjalainen filosofi, joka toimii Stanfordin yliopiston Clarence Irving Lewis -oppituolin filosofian professorina. Hän on Oslon yliopiston emeritusprofessori.
Føllesdal on opiskellut Harvardin yliopistossa Willard Van Orman Quinen oppilaana. Hän on kirjoittanut paljon kielifilosofiasta, fenomenologiasta, eksistentialismista ja hermeneutiikasta.
Chóra (Sámos)
Chóra sijaitsee Sámoksen saaren eteläosissa Sámoksen kansainvälisen lentoaseman pohjoispuolella noin neljä kilometriä Pythagóreion kaupungista luoteeseen. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Χώρας, Dimotikí Koinótita Chóras), johon kuuluu varsinaisen Chóran kylän lisäksi saaren etelärannalla sijaitseva Potokákin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 340. Lentokenttä sijaitsee Potokákin alueella.
Chóra eli ”Kylä” oli Sámoksen pääkylä (chóra) vuoteen 1854 saakka, ja siksi sillä on Kreikan saarille tyypillinen saaren pääkylään viittaava nimi. Nykyään kylän väestö saa elantonsa turismista ja maanviljelystä.
Jozef Sládok
Jozef Sládok (s. 4. kesäkuuta 1988 Zvolen, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa 1. hokejová liga SR:n HC 07 Detvassa. Isokokoinen Sládok on fyysinen puolustava puolustaja, joka on tullut tunnetuksi myös tappelijana.
Seuraura
Sládok debytoi HKm Zvolenin Extraliga-joukkueessa vain 16-vuotiaana kaudella 2004–2005. Hän pelasi siellä yhden ottelun myös seuraavalla kaudella 2005–2006, jolloin Sládok pelasi miesten pelejä myös kolmen ottelun verran lainalla Slovakian 1. ligan HC 05 Banská Bystricassa.
OHL-joukkue Plymouth Whalers varasi Sládokin 39. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2006. Hän pelasi joukkueessa kaksi seuraavaa kautta, joista jälkimmäisellä kaudella 2007–2008 Sládok voitti kaikkien aikojen ensimmäisenä eurooppalaispelaajana koko OHL:n jäähypörssin 223 minuutillaan. Hän voitti myös Whalersin sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Sládokin ura Pohjois-Amerikassa jatkui kaudella 2008–2009 CHL-joukkue Corpus Christi IceRayzissa, mutta hän palasi kesken kauden kuitenkin kotimaahansa ja siirtyi 1. liga -joukkue HKM Lučenecin riveihin.
Alkukaudella 2009–2010 Sládokille kertyi yksi ottelu sekä HKm Zvolenin Extraliga-joukkueessa että 1. ligan HC 07 Detvassa. Joulukuussa 2009 hän siirtyi Yhdistyneen kuningaskunnan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla EPIHL:ssä pelanneeseen Romford Raidersiin. Kaudeksi 2010–2011 Sládok siirtyi sarjatasoa ylemmäs EIHL-joukkue Hull Stingraysiin. Hän sijoittui 193 minuutillaan liigan jäähypörssissä seitsemänneksi. Kaudeksi 2011–2012 Sládok siirtyi pelaamaan samaa sarjaa Edinburgh Capitalsin riveihin. Hän sijoittui 158 minuutillaan EIHL:n jäähypörssissä yhdeksänneksi. Kaudeksi 2012–2013 Sládok palasi sarjatasoa alemmas EPIHL:ään ja siirtyi Peterborough Phantomsin joukkueeseen. Hän sijoittui 183 minuutillaan sarjan jäähypörssissä kolmanneksi.
Kesken toisen Phantoms-kautensa 2013–2014, siirtotakarajalla helmikuussa 2014 Sládok siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue HC Keski-Uusimaahan. Hän sai heti debyytissään ottelurangaistuksen ryntäämisestä taklattuaan LeKin Henri Tammista. Sládok tuomittiin kahden ottelun pelikieltoon ja hän sai loppukaudella myös useita helppoja rangaistuksia maineensakin vuoksi. Kauden 2014–2015 kynnyksellä, syyskuussa 2014 Sládok palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella hänelle aiemmin yhden ottelun verran tuttuun HC 07 Detvaan, 1. ligaan. Sládok oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+20=28, joilla hän sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä viidenneksi. Sládok voitti myös Detvan sisäisen tehotilaston lukemalla +30. Hän voitti myös 1. ligan jäähypörssin 184 minuutillaan, kuten myös pudotuspeleissä jaetusti HK Spišská Nová Vesin Matej Hamrákin kanssa 45 minuutillaan. Sládok voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Myös kaudella 2015–2016 hän oli Detvan tehokkain puolustaja tehoilla 5+12=17 ja voitti taas 1. ligan jäähypörssin 158 minuutillaan, kuten myös pudotuspeleissä 33 minuutillaan.
Maajoukkueura
Sládok pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006 ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2005.
Belomorsk
thumb|250px|right|Belomorskin kaupunkikunta piirin kartalla. thumb|250px|right|Belomorskin rautatieasema. thumb|250px|right|Vienanmeren kanava Belomorskissa. thumb|250px|right|Näkymä Sorokanlahdelle. [[Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva vuodelta 1916.]] Belomorsk (, vuoteen 1938 saakka ven. Сорока, Soroka, suom. Sorokka) on kaupunki, kaupunkikunta ja Belomorskin piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren rannalla Ala-Uikujoen suussa 376 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Kaupungissa on 11 900 ja kunnassa 12 900 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja ilmasto
Belomorskin kaupunkikunnan pinta-ala on 258 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa, lännessä ja lounaassa Belomorskin piirin Sosnavitsan ja kaakossa Suman maalaiskuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Kunta kuuluu Vienanmeren alankoon. Vesistöjä ovat Vienanmeri, Uiunsaaren ja Belomorskin tekojärvet, Ala-Uikujoki ja sen sivuhaara Siisna (ven. Šižnja), Belomorskin tekojärveen laskeva Uda sekä Vienanmeren Sorokanlahteen laskevat Suuri- ja Pieni-Ketmuksajoet (Bolšaja ja Malaja Ketmuksa). Hyötykaivannaisia ovat savi, graniittigneissi ja granaatti.
Kaupungin ilmastossa on lauhkean mannerilmaston ja meri-ilmaston piirteitä. Talvi on pitkä ja leuto, kesä lyhyt, viileä ja säältään epävakainen. Tammikuun keskilämpötila on –10,8 °C ja heinäkuun 14,5 °C. Vuotuinen sademäärä on 435 millimetriä.
Asutus
Kaupungin lisäksi Belomorskin kuntaan kuuluvat Vodnikovin, Zolotetsin ja Vienanmeren kanavan 16.–19. sulkujen asutukset, Matinvaaran (ven. Matigora), Saliniemen (Salnavolok), Siisnan ja Uiunsaaren kylät sekä Gorelyi Mostin sivuutusasema. Vodnikov, 19. sulun asutus ja Gorelyi Most luetaan virallisesti osaksi Belomorskin kaupunkia. Kaupungin jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 900 asukkaan Zolotets. Kunnan alueella on 16 puutarhapalsta- ja huvila-aluetta.
Asukasluvun kehitys
Historia
Varhaisimmat merkit alueen ihmisasutuksesta ovat noin 5 000–6 000 vuotta vanhat kalliopiirrokset Uikujoen suiston saarilla. Uikujoen suuhaaran Sorokan kala-apajat mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1419 peräisin olevassa kauppakirjassa. Nimen Sorokka uskotaan perustuvan karjalaiseen nimitykseen Saarijoki, joka on mukautunut venäjän sanoihin soróka (’harakka’) tai soroká (numeraalin 40 taivutusmuoto). Joen suuhun rakennettiin 1400-luvun alussa tsasouna ja vuosisadan loppupuolella kirkko, jonka ympärille muodostui Solovetskin luostarin skiitta. Sorokan pomorilaiskylä kuului luostarin alaisuuteen vuodesta 1551. Heikkojen kulkuyhteyksiensä takia siitä ei kehittynyt Suman kaltaista kaupankäynnin keskusta.
Vuonna 1916 perustettiin Muurmannin radalla sijainnut Sorokan rautatieasema ja vuosina 1931–1933 rakennettiin kaupungin alueelle päättyvä Vienanmeren–Itämeren kanava. Vuonna 1927 muodostettiin aluksi kymmeneen kyläneuvostoalueeseen jaettu Sorokan piiri, jonka hallinnollisena keskuksena toimi Sorokan kylä. Sorokan kylässä sekä erillisen Sorokan asutusneuvoston muodostaneessa Soluninille nimetyssä työläisasutuksessa oli vuonna 1933 yhteensä 9 600 asukasta, joista 319 oli karjalaisia ja 40 suomalaisia.
Sorokan kylä ja rautatieasema, Soluninille nimetty työläisasutus sekä kanavatyöntekijöiden taajama Vodnikov yhdistettiin vuonna 1938 Belomorskin kaupungiksi. Jatkosodan aikana suomalaisten miehittäessä Petroskoita Belomorsk toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan väliaikaisena pääkaupunkina.
Liikenne, talous ja palvelut
Kaupungin kautta kulkee Muurmannin rautatie, josta haarautuu rata Arkangelin alueen Obozerskiin. Belomorskin asema on rautatiepiirin keskus, jonka kautta kulkee päivittäin noin kymmenen paria kaukojunia ja kaksi paria paikallisjunia. Kaupungista on maantieyhteydet Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle Pušnoihin, Suman kautta Kuolismaan sekä Vienanmeren rannalle Rastnavolokiin. Linja-autoliikenne suuntautuu Kostamukseen, Segežaan, Karhumäkeen ja Petroskoihin. Siisnajokea pitkin kulkee Vienanmeren–Itämeren kanava. Sorokanlahden rannalla on kalasatama ja Vienanmeren kanavan varrella Vodnikovissa merisatama. Kaupungissa on myös helikopterilentokenttä.
Talous perustuu puunjalostukseen, jota edustaa Belomorskin saha- ja puunjalostuskombinaatti sekä neljä muuta sahalaitosta. Lisäksi on elintarvike-, metalli- ja rakennusteollisuutta sekä kalastusyrityksiä. Uikujoella on Belomorskin ja Uiunsaaren vesivoimalaitokset.
Kaupunkikuva, nähtävyydet ja matkailu
Suurin osa Belomorskista sijaitsee Uikujoen päähaaran ja Siisnajoen muodostamalla saarella. Hallintorakennukset ovat keskellä Uikujokea sijaitsevalla saarella ja joen itäpuolella, rautatieasema sen länsipuolella ja merisatama Siisnan itärannalla. Pääsaarella sijaitsevat Belomorskin saha- ja puunjalostuskombinaatti sekä Vygin rautatieasema. Kaupungissa on noin 30 saarta ja 40 siltaa, joiden takia sitä toisinaan kutsutaan ”Pohjolan Venetsiaksi”.
Seudulla on lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Uikujoen saarilla Uiunsaaren ja Belomorskin vesivoimalaitosten välillä sijaitsee Euroopan-puoleisen Venäjän suurin kalliopiirrosalue (Besovy Sledki, Jerpin Pudas, Zalavruga ja joukko nimettömiä saaria). Rakennusmuistomerkkehin kuuluu 1900-luvun alussa pystytetty saharakennus. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan, toiseen maailmansotaan sekä kaupungissa asuneeseen runonlaulaja Fekla Bykovaan. Keskustassa on Venäjän kansalaissodassa kaatuneen Sorokan neuvoston ensimmäisen puheenjohtajan Vasili Soluninin ja Neuvostoliiton sankarin Andrei Paškovin rintakuvat.
Belomorskista tehdään opastettuja retkiä kalliopiirroksille ja Vienanmeren saaressa sijaitsevaan Solovetskin luostariin. Majoituspalveluihin kuuluvat Gandvik ja Belomorje -hotellit sekä lomakylä Vyg. Kaupungissa on ravintola ja joukko kahviloita.
Kontupohja
Kontupohja on kaupunki  ja kaupunkikunta Äänisen luoteisrannalla Kontupohjanlahden perukassa Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä, 54 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Kontupohjan kaupunki on piirinsä ja kuntansa hallinnollinen keskus. Kaupunkikuntaan kuuluu lisäksi Berjozovkan taajama. Itse kaupunkiin sisältyvät Nigozeron ja Sjurganin asuinalueet. Kaupunki on Pietarista Petroskoin kautta Murmanskiin johtavan rautatien varrella ja samansuuntaisen valtatieyhteyden äärellä.
Historia
Kontupohjan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1563. Kontupohja ympäristöineen muodosti oman kunnan. Kunnassa oli 8 349 asukasta vuonna 1902 ja 8 249 asukasta vuonna 1905. Kontupohjan kunta lakkautettiin vuonna 1927 ja liitettiin Kontupohjan piiriin. Kontupohjan kauppalasta tuli piirin keskus. thumb|left|230px|Sodassa tuhotuttuja taloja ja suomalaissotilaita Kontupohjassa 1941 Itä-Karjalaan muuttaneet suomalaiset ja amerikansuomalaiset rakensivat 1920- ja 1930-luvuilla Kontupohjasta kaupungin. Virallisesti Kontupohjasta tuli kaupunki vuonna 1938. Stalinin vainoissa (1935–1937) Kontupohjassa vangittiin 11 000 suomalaista. Sotavuosina suuri osa kaupunkia tuhoutui. Jatkosodan aikana 1941–1944 Kontupohja oli Suomen miehittämä.
Kaupunkiin muutti asukkaita 1950- ja 1960-luvuilla etenkin Ukrainasta, Valko-Venäjältä ja muualta Neuvostoliitosta.
Asukasluvun kehitys
Oheinen taulukko kuvaa kaupungin väkiluvun kehitystä väestönlaskentojen kautta.
Talous
Tehdasta on myöhemmin kunnostettu suomalaisvoimin. Lisäksi kaupungissa on valimo, kivenjalostamo, tiilitehdas ja rehutehdas sekä lähistöllä toimivat titaani- ja vanadiinikaivokset sekä marmorilouhos. Kontupohjan tiilitehdas tuottaa noin kolmanneksen Karjalan tasavallan rakennusmateriaaleista. Kontupohja tuottaa noin 25 % Karjalan tasavallan teollisuustuotannosta.
Kaupungin keskustassa toimii hotelli Kivats (rakennettu 1973).
Liikenne
Kontupohjan rautatieasema on Venäjän päärataverkkoon kuuluvan Murmanskin radan varrella; asemarakennus sijaitsee kaupunkikeskustan pohjoisosissa. Pietarista Kuolan niemimaalle johtava valtatie M18 (eurooppatie ) ja sen kanssa Petroskoin ja Karhumäen osuudella rinnakkainen kantatie P15 tarjoaa toimivan maatieyhteyden myös sujuvalle alueelliselle bussiliikenteelle.
Urheilu
Kontupohjassa hiihto on suosituin urheilulaji. Kontupohjasta ovat kotoisin hiihtäjät Olga Vodolazova (o.s. Rokko), Larisa Lazutina (o.s. Ptitsyna) ja Jevgenija Medvedeva-Arbuzova. Kontupohjaan valmistui Karjalan tasavallan ensimmäinen jäähalli vuonna 2001. Hallin rahoitti OAO Kondopoga. Kaupungissa pelaa toiseksi korkeimman sarjatason eli VHL-liigan joukkue HK VMF Karjala joka toimii samalla SKA Pietarin farmiseurana.
Frank Wolf
thumb|Frank Wolf Frank Rudolph Wolf (30. tammikuuta 1939 Philadelphia) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka edusti Virginian osavaltion 10. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 17 kauden ajan vuosina 1981–2015. Wolfin ilmoitti vuonna 2013, että hän ei tulisi enää hakemaan uudelle kaudelle.
Angra dos Reis
Angra dos Reis on kunta Brasiliassa, Rio de Janeiron osavaltion lounaisosassa, noin 150 kilometriä Rio de Janeiron kaupungista. Angra dos Reis on kuuluisa rannikostaan, jonka edustalla on 365 saarta, joista suurin ja tärkein on Ilha Grande. Brasilian ainoa toimiva ydinvoimala sijaitsee myös kunnan alueella. Keskustaajamana toimii kunnan kanssa samanniminen kaupunki ja satama. Kunnan asukasluku oli 169 511 vuonna 2010.
Naapurikuntia ovat pohjoisessa Bananal ja São José do Barreiro, koillisessa Rio Claro, idässä Mangaratiba sekä lännessä Parati. Etelässä kunta rajautuu Atlanttiin.
Talous
Angra dos Reisin tärkeimmät työllistäjät ovat kauppa, kalastus, teollisuus, palvelut ja turismi. Satamassa on öljyterminaali sekä telakka. Brasilian ainoat toiminnassa olevat ydinreaktorit, Angra I ja Angra II työllistävät suoraan noin 3 000 työntekijää. Turismi on kehittynyttä, ja kunnan alueella on lukuisia rantoja, saaria sekä puhtaita vesiä, jotka soveltuvat hyvin sukeltamiseen.
Sääksmäen vaakuna
thumb|150px|Sääksmäen vaakuna (1954–1972) Sääksmäen vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä, johon vaakunan kalasääski viittaa.
Vaakunan ovat suunnitelleet Kalle Carlstedt ja Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. huhtikuuta 1954. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultavaruksinen kalasääski edestäpäin, laskeutumassa kohotetuin siivin tyvestä nousevaan hopeapesäänsä”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 kun Sääksmäen kunta liittyi Valkeakosken kaupunkiin.
Corey Beaulieu
Corey King Beaulieu (s. 22. marraskuuta 1983 Brunswick, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, joka soittaa metalliyhtyeessä Trivium. Beaulieu aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana, ja hänen suurimpia musikaalisia vaikutteita ovat olleet Metallica, Megadeth, Pantera ja Iron Maiden. Yksi ensimmäisistä häneen vaikuttaneista rock-yhtyeistä oli Guns N’ Roses. Triviumin lisäksi Beaulieu on esiintynyt Roadrunner Recordsin (Triviumin levy-yhtiö) kokoamalla Roadrunner United: The All Star Sessions -albumilla, jolla hän soittaa toista kitaraa King Diamondin laulamassa kappaleessa In the Fire. Hänen esikuviinsa kuuluu muun muassa Megadethissä soittanut Marty Friedman.
Trivium
Beaulieu liittyi Triviumiin vuonna 2003 ja soitti yhtyeen toisella albumilla Ascendancy. Ensimmäinen kappale, jonka säveltämisessä hän oli mukana, on albumin 7. raita Like Light to the Flies. Beaulieun bändiin liittymisen jälkeen Triviumin suosio on kasvanut tasaisesti, joka näkyy muun muassa yhtyeen tyylisuunnalta hieman uudenlaisen Trivium-albumin The Crusaden (2006) hyvässä menestyksessä.
Beaulieu toimii yhtyeen toisena kitaristina, soittaen sooloja, kuten myös kitaristiparinsa Matt Heafy, joka on yhtyeen laulaja ja huomattavin laulujen kirjoittaja. Beaulieu on myös yhtyeen taustalaulaja keikoilla, hoitaen lähinnä karjumisosuudet taustalaulusta.
Chalamontin kantoni
Chalamontin kantoni on kantoni itäisessä Ranskassa Ainin departementissa ja Bourg-en-Bressen arrondissementissa. Kantoni jakautuu edelleen kahdeksaan kuntaan. Chalamontin edustaja yleisneuvostossa on Gérard Branchy.
Corey Beaulieu
Kitarat
Beaulieu on uransa aikana käyttänyt Jacksonin, Ibanezin, B.C. Richin ja edesmenneen Pantera-kitaristi Dimebag Darrellin puolison Rita Haneyn hänelle lahjoittamaa Deanin Razorback-kitaraa. Tällä hetkellä Beaulieullä on käytössään Jackson Guitarsin hänelle valmistama Signature-kitara.
Muut
Beaulieu käyttää Marshallin JCM2000 DSL -kitaranuppeja, sekä Marshallin JCM900BV-kaiutinkaappeja. Lisäksi Beaulieu suosii Marshallin etuvahvistinta JMP-1, BOSSin sekä Ibanezin säröpedaaleita, Jim Dunlopin plektroja, sekä DR:n Dimebag Darrellin signature-kieliä (paksuuksilla 9–46 ja 10–46).
We Happy Few
We Happy Few on Compulsion Gamesin kehittämä ja Gearbox Publishingin julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli on julkaistu ensin ennakkojulkaisuna vuonna 2016. Pelin täysversio on julkaistu vuonna 2018 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
We Happy Few sijoittuu vaihtoehtohistorialliseen vuoden 1964 Britanniaan kuvitteelliselle Wellington Wellsin paikkakunnalle. Saksa, jotka natsit eivät hallitse, on vetäytynyt paikkakunnalta salaisen sopimuksen jälkeen valloitettuaan Britannian ensin onnistuneesti toisessa maailmansodassa. Pelin päähenkilöt ovat virkamies Arthur Hastings, tämän lapsuudenystävä Sally Boyle ja sotaveteraani Ollie Starkey.
We Happy Few on ottanut vaikutteita televisiosarjasta Saarroksissa, elokuvasta Brazil – tämän hetken tuolla puolen sekä kirjoista Vuonna 1984 ja Uljas uusi maailma.
Turkin parlamenttivaalit 2015 (marraskuu)
Turkin vuoden 2015 toiset parlamenttivaalit järjestettiin 1. marraskuuta 2015. Kesäkuun parlamenttivaalien jälkeen Turkkiin ei saatu muodostettua uutta hallitusta ja maata alkoi hallita väliaikainen hallitus. Marraskuun vaaleissa selvän voiton vei istuvaa presidenttiä Recep Tayyip Erdoğania tukeva AKP. Muut paikkoja saaneet puolueet olivat sosiaalidemokrattinen CHP, kansallismielinen MHP ja vasemmistolainen HDP.
We Happy Few
Kehitys
Peliä rahoitettiin onnistuneesti Kickstarter-kampanjalla. Pelin tuottajan Sam Abbottin mukaan näkemys pelin laajuudesta alkoi erota kehittäjien ajatuksesta nopeasti pelin trailerin perusteella ennen ennakkojulkaisua. Palautteen perusteella studio muutti peliä myöhään kehitysvaiheessa pienestä roguelike-pelistä asiakkaiden haluamaan suuntaan.
Turkin parlamenttivaalit 2015 (marraskuu)
Taustaa
Kesäkuun vaaleissa presidentti Erdoğanin perustama ja Ahmet Davutoğlun johtama konservatiivinen AKP menetti yksinkertaisen enemmistön parlamentissa, Selahattin Demirtasin johtama kurdimyönteinen HDP nousi parlamentiin, saaden 80 paikkaa.
We Happy Few
Julkaisu
Pelin kehittäjät kertoivat ennakkojulkaisusta saatavien tulojen helpottaneen pelin laadun parantamista sekä studion laajentumista.
Vuonna 2018 kehittäjät tarjosivat rahoja takaisin ennakkojulkaisuversion ostaneille kun pelin lopullisen julkaisun kerrottiin viivästyvän.
Vuonna 2019 kehittäjät kertoivat pelistä julkaistavan epävirallinen beta-versio Linuxille ja OS X:lle.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.3/10.
John Cusack
John Paul Cusack [ˈkjuːsæk] (s. 28. kesäkuuta 1966 Evanston, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tulee näyttelijäperheestä; hänen isänsä Dick Cusack oli näyttelijä ja myös hänen sisaruksensa Ann, Bill, Joan ja Susie ovat näyttelijöitä.
Esiinnyttyään uransa alussa teini-ikäisille suunnatuissa elokuvissa Cusack siirtyi 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa vakavampiin rooleihin, esimerkkinä pääosarooli Stephen Frearsin ohjaamassa neo-noir-elokuvassa Huijarit (1990). Cusack on esittänyt usein antisankareita. Hän on esiintynyt usein samoissa elokuvissa sisarensa Joanin kanssa.
Näyttelemisen lisäksi Cusack on toiminut myös elokuvatuottajana ja käsikirjoittajana.
555 (suuntanumero)
555 on kuvitteellisten puhelinnumeroiden alkuosa (puhelinkeskuksen numero), jota on käytetty hyvin laajasti useissa yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Puhelinyhtiöt ryhtyivät suosittelemaan 1960-luvulla televisio- ja elokuvaväelle, että ne käyttäisivät kuvitteellisia 555-alkuisia puhelinnumeroita kohtauksissa, joissa näyttelijä valitsee numeroa. Yksi ensimmäisistä elokuvista jossa sitä käytettiin, oli tieteiselokuva Pakokauhua vuonna nolla (1962), jossa valitaan numero 555-2106. Yksi suosituimmista numeroista on 555-2368, joka on ollut ainakin kymmenessä elokuvassa tai TV-sarjan jaksossa.
Kaikki 555-alkuiset numerot Yhdysvalloissa eivät kuitenkaan ole kuvitteellisia, esimerkiksi 1 (Yhdysvallat)-XXX-555-1212 ohjautuu "XXX"-alueen numerotiedusteluun.
Thematic Apperception Test
Thematic Apperception Test eli lyhennettynä TAT on projektiivisiin testeihin kuuluva psykologinen testi, jota käytetään persoonallisuuden tutkimiseen. Sen sanotaan antavan kuvaa tutkittavan persoonallisuuspiirteistä, suhteesta itseen ja ympäröivään maailmaan, motiiveista ja tarpeista, voimavaroista ja ongelmanratkaisukyvystä.
Ronaldo (täsmennyssivu)
Nimi Ronaldo voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Thematic Apperception Test
Kuvataulut on jaettu kahteen 15 taulun sarjaan, joista jälkimmäisessä sarjassa olevat kuva-aiheet ovat ensimmäisiä erikoisempia ja dramaattisempia.
Ronaldo (täsmennyssivu)
Ronaldo on myös Cristiano Ronaldosta kertova dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Thematic Apperception Test
Tutkittavan antamat vastaukset sovitetaan pisteytysjärjestelmään, jollaisia ovat 'Defense Mechanisms Manual' eli DMM ja 'Social Cognition and Object Relations Scale' eli SCOR. Lopulliset testitulokset saadaan pisteytysjärjestelmän antaman tuloksen mukaan.
Testin kehitti 1930-luvulla Harvardin yliopistossa professori Henry A. Murray yhdessä Christiana D. Morganin kanssa.