cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sorkkaeläimet
Sorkkaeläinten evoluutio
Kasvinsyöjistä kavioeläimet olivat onnistuneet saamaan hallitsevan aseman, mikä pakotti sorkkaeläimet ahtaalle. Näissä oloissa märehtijöiden monimutkainen ruoansulatusjärjestelmän uskotaan kehittyneet. Se on kilpaileviin kasvinsyöjiin, kuten kavioeläimiin, verrattuna ylivertainen kasviravinnon hyödyntämisessä. Eoseenikauden loppua kohti (38 mvs.) maapallon ilmasto muuttui, mikä johti myös muutoksiin kasvillisuudessa ja tätä kautta kasvinsyöjien biologiassa kaikilla mantereilla. Sikoja ja pekareita lukuun ottamatta kaikista sorkkaeläimistä kehittyi kasvinsyöjiä, joiden poskihampaiden kruunujen reunat kehittyivät sirppimäisiksi.
Kirahvit ja peurat kehittyivät oligoseenikaudella eläneestä hirvimäisestä Eumeryx-märehtijästä. Varhaisimmat kirahvit olivat lyhytkaulaisia. Ensimmäiset pitkäkaulaiset kirahvit kehittyivät plioseenikaudella. Eumeryx-hirvistä kehittyi myös nykyisten hirvieläinten edeltäjät. Kääpiökauriit ja myskihirvet ovat saaneet alkunsa ilmeisesti näistä varhaisista hirvieläimistä. Onttosarviset ilmestyivät myöhäisoligoseenikaudella tai aivan mioseenikauden alussa (Eotragus). Mioseenikauden alun (20 mvs.) kasvillisuudelle on ominaista heinäkasvien voimakas leviäminen ja maisema muuttui tasangoiksi. Heinät ovat hankalaa ravintoa, mutta sorkkaeläimille, etenkään märehtijöille, se ei tuottanut ongelmia aiempina kausina kehittyneen ruoansulatusjärjestelmän ansiosta. Kavioeläimille sen sijaan se koitui niin kovaksi haasteeksi, että sorkkaeläimet ottivat kasvinsyöjistä hallitsevan roolin. Tämän katsotaan olevan selittävä syy sille, miksi sorkkaeläimet ovat nykyään hyvin runsaslajinen ryhmä, kun kavioeläimiin ei kuulu edes 20 lajia. Kasvinsyöjät alkoivat nyt enenevässä määrin laiduntaa.
Luokittelu
pienoiskuva|[[Metridiochoerus jacksoni, varhaisella pleistoseenikaudella Afrikassa elänyt pahkasika.]] pienoiskuva|[[Syndyoceras|Syndyoceras cooki. Pohjois-Amerikassa elänyt kamelieläin (heimo: Protoceratidae)]] pienoiskuva|Euceratherium collinum, pleistoseenikauden Pohjois-Amerikassa elänyt myskihärän edeltäjä.
Yleistä
pienoiskuva|vasen|[[Myskihärkä|Myskihärällä on sorkkaeläimistä kaikkein pisin turkki. Sillä on myös sorkkaeläimille tyypilliseen tapaan sarvet ja painoa kannattelee parillinen määrä leveitä varpaita.]]
Pienimmät sorkkaeläimet kuuluvat kääpiökauriiden heimoon. Massaltaan suurin parivarpainen on 4,5 tonnia painava virtahepo, kun kaikkein korkein on kirahvi. Sorkkaeläinten kallo on pitkänmallinen ja silmät sijaitsevat pään sivuilla. Niiden korvat ovat joko suippomaiset tai lähes pyöreät ja hännän pituus vaihtelee pitkästä pieneen tynkään.
Useimpien nisäkkäiden tapaan sorkkaeläimet imettävät poikasiaan nännien erittämällä maidolla. Nännien lukumäärä vaihtelee kahdesta neljään, mutta sioilla vaihteluväli on 6–12.
Suurimmalla osalla sorkkaeläinlajeista on jonkinlainen ulkoinen puolustusmekanismi. Eittämättä yleisin ja silmiinpistävin ovat niiden yksihaaraiset suorat tai kippurat sarvet tai monihaaraiset, kuten hirvieläimillä. Vain onttosarvisilla on varsinaisiksi sarviksi luokiteltavat sarvet. Varsinaisten sarvilta vaaditaan, että ne eivät ole monihaaraiset ja ne kasvavat suoraan otsaluusta. Kirahvien sarvet kasvavat päälaen luista, joten ne eivät ole varsinaisia sarvia, vaikka ovatkin yksihaaraisia. Sikaeläimistä löytyy myös lajeja, joilla on ylipitkät kulmahampaat. Näitä puolustusvälineitä eläimet eivät käytä suojana petoja vastaan, kuten esimerkiksi Charles Darwin arveli, vaan ainoastaan lajinsisäisissä välienselvityksissä. Urosten sarvet ovat naaraita pidemmät, koska urokset kilpailevat naaraista paritteluaikana puskemalla päitään toisiaan vastaan.
pienoiskuva|pysty|Laama levittää suutaan. Kuvasta näkyy kuinka kasviravintoon erikoistuneiden laamojen yläetuhampaat ovat surkastuneet olemattomiin. Vastaavanlainen hammaskalusto löytyy muiltakin kamelieläimiltä. Hampaat ovat kasvinsyömiseen ja eri tehtäviin erikoistuneita. Suurimmalla osalla märehtijöistä yläetu- ja yläkulmahampaat ovat hävinneet ja kasvinosien leikkaamiseen ne käyttävät alakulmahampaita. Kääpiökauriilla ja myskihirvillä yläkulmahampaat eivät ole hävinneet, vaan pikemminkin suurentuneet. Muilla sorkkaeläimillä kulmahampaissa ei ole havaittavissa minkäänlaisia surkastumisia. Joillakin sioilla hampaat ovat kasvaneet hyvin suuriksi, ulos suusta. Esimerkiksi pahkasialla on komeat kaarevat kulmahampaat. Kitaluun siiven kanava puuttuu niiltä kokonaan, eikä niiden nenäluissa ole takaosan laajennusta. Sorkkaeläinten hampaiden määrä vaihtelee välillä 30–44.
Liikkuminen
Kaikki sorkkaeläimet kulkevat neljällä jalalla. Kussakin jalassa on parillinen määrä varpaita, joille ne laskevat painonsa. Jaloissa on hieman korkeammalla kaksi surkastunutta varvasta ja vielä kolmaskin, mutta se ei näy ulkoisesti. Se muistuttaa sorkkaeläinten varhaisista edeltäjistä, joilla oli viisi varvasta. Joillakin lajeilla ylempänä olevat varpaat eivät ole surkastuneet niin paljoa, jolloin ne astuvat kaikilla neljällä varpaalla. Esimerkiksi virtahevoilla on neljä yhtä suurta varvasta ja arktisilla alueilla elävällä peuralla takavarpaat ovat säilyneet melko suurina, koska ne helpottavat kulkua lumihangessa. Sorkkaeläimet ovat myös niin sanottuja kärkiastujia, eli kävellessään niiden varpaiden kärjet koskettavat maanpintaa ennen muuta jalkaa.
Poikkeuksen parivarpaisuuteen tekevät kaulus- ja huulipekari, joiden takajaloissa on kahden varpaan lisäksi vielä kolmas surkastunut varvas. Etujaloissa on kummassakin neljä varvasta.
Nopein sorkkaeläin on thomsoningaselli. Sen huippunopeus yltää 80 kilometriin tunnissa. Kirahvin, kafferipuhvelin ja pahkasian huippunopeus yltää noin 50 km/h:ssa.
Igor Gabilondo
Igor Gabilondo del Campo (s. 10. helmikuuta 1979 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.
Sorkkaeläimet
Elinalueet
Sorkkaeläimiä voi tavata kaikilla mantereilla Australiaa ja napa-alueita lukuun ottamatta. Luonnonvaraisia sorkkaeläimiä ei voi tavata merellisillä saarilla, kuten vaikkapa Uudessa-Seelannissa. Ihmiset ovat sittemmin kuljettaneet sorkkaeläimiä näillekin alueille. Evoluutiohistoriallisesti ajateltuna sorkkaeläimet ovat varsin uusia lajeja myös Etelä-Amerikassa. Monipuolisin sorkkaeläinlajisto löytyy Afrikasta. Sorkkaeläimiin kuuluu hyvin erilaisiin olosuhteisiin sopeutuneita lajeja ja sorkkaeläimet ovat asuttaneet kaikki kasvillisuusvyöhyketyypit. Sorkkaeläimiä voi tavata hyvinkin korkealla vuoristossa ja toisaalta makeissa vesissä sukeltelemassa. Koska lajit ovat sopeutuneet elämään niin erilaisille alueille, ovat sorkkaeläimet nykyään hallitsevia kasvinsyöjiä. Kokonsa ansiosta ne eivät joudu juurikaan kilpailemaan muiden kasvinsyöjien kanssa ravinnosta. Suurempina ne kilpailisivat norsujen ja sarvikuonojen kanssa ja pienempinä jäniseläinten tai jyrsijöiden kanssa. Runsaslajisuudesta huolimatta sorkkaeläimet ovat erikoistuneet elämään vain tietyntyyppiseen ympäristöön, muilla nisäkäslajeilla sopeutumiskyky on suhteessa parempi.
Roomalainen maili
Roomalainen maili oli Rooman valtakunnassa käytössä ollut mittayksikkö. Sen alkuperäinen latinankielinen nimitys oli mille passuum ('tuhat askelparia'; monikossa milia passuum, 'tuhatta askelparia'). Yhden roomalaisen mailin pituus oli tuhat askelparia, jonka arvioidaan olevan metreissä noin 1 479.
Igor Gabilondo
Gabilondo aloitti uransa Real Sociedadin junioriakatemiassa. Hän on pelannut yhteensä kuusi kautta Real Sociedadin edustusjoukkueessa, ja teki parhaana kautenaan 2003–2004 viisi maalia 33 ottelussa.
Sorkkaeläimet
Elinalueet
pienoiskuva|Afrikassa tavattava [[pahkasika elää avoimilla savanneilla. Kovalla helteellä ne vilvoittelevat itseään möyrimällä mudassa. Huomaa lajin pitkät, suusta ulostyöntyvät kulmahampaat.]] Virtahevot, kirahvit ja okapit ovat eläimiä, joita ei elä luonnonvaraisena Afrikan ulkopuolella. Kameleja ja muita kamelieläimiä (esim. laama) tavataan nykyään Pohjois-Afrikassa, Arabian niemimaalla ja Etelä-Amerikassa. Sikoja elää laajemmin Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa. Etelä- ja Väli-Amerikassa elää kovasti sikoja muistuttavia pekareja. Onttosarvisia sorkkaeläimiä on levinnyt muutamia lajeja Pohjois-Amerikkaan, mutta runsaslukuisemmin niitä on Afrikan ja Euraasian puolikuivilla ja ruohoalueilla.
Titianus
Lucius Salvius Otho Titianus oli Rooman keisarin Marcus Salvius Othon vanhempi veli. Titianus meni naimisiin Cocceian kanssa, joka oli noin 30 vuotta myöhemmin Roomaa hallinneen Marcus Cocceius Nervan sisko. Titianus sai Cocceian kanssa yhden lapsen, Lucius Salvius Otho Cocceianuksen.
Sorkkaeläimet
Elinalueet
Jotkin lajit viihtyvät tiheissä metsissä, kun taas toiset viihtyvät avoimella tundralla tai savannilla. Tiheiden metsien etuna on esimerkiksi mahdollisuus piiloutua saalistajilta eikä ruoastakaan ole puutetta runsaan kasvillisuuden ansiosta, mutta toisaalta petojen havaitseminenkin on hankalampaa. Esimerkiksi savannilla sorkkaeläimet pystyvät paikantamaan lähestyvän vaaran nopeammin ja lähteä pakoon, mutta etenkin kuivakausina ruoasta saattaa tulla pula. Kirahvien pitkä kaula mahdollistaa korkeiden puiden lehtien syömisen, minne muut kasvinsyöjät eivät pääse käsiksi, ja kamelit pystyvät varastoimaan rasvaa (ei vettä) kyttyröihin huonojen aikojen varalle. Puolittain vedessä elävät virtahevot ovat taas omaksuneet tavan laiduntaa kuivalla maalla ja syödä vesikasveja päiväsaikaan. Korkealla vuorilla elävien sorkkaeläinten etuna on ensisijaisesti petojen vähyys, mutta suurempana riskinä on esimerkiksi kalliolta putoaminen ja ruoan vähyys.
Ravinto
Millekään nisäkkäälle ei ole kehittynyt entsyymiä, joka pystyisi hajottamaan kasvien ligniinin tai selluloosan, mutta ne pystyvät tähän mahassa elävien symbioottisien bakteerien avulla. Bakteerit ovat myös eläinten tärkeä proteiinilähde. Tämä piirre on yhteinen kavio- ja sorkkaeläimillä. Osalle sorkkaeläimistä on kuitenkin kehittynyt erikoinen tapa syödä ruokaa, märehtiminen. Siinä pureskellun ruoan mentyä ensin pötsiin bakteerit hajottavat siitä ensin selluloosaa. Pötsin pH on hieman hapan, koska kovin happamissa olosuhteissa mahan bakteerit eivät pystyisi hajottamaan ruokaa. Pötsistä ruoka siirtyy verkkomahaan, jossa ruoka lajittuu mahan lihassupistusten ansiosta karkeisiin ja hienompiin paloihin. Verkkomahassa on myös bakteereja, jotka hajottavat lisää nieltyä ruokaa. Karkeat palat lähetetään takaisin pötsiin, josta eläin ”oksentaa” ruoan uudelleen pureskeltavaksi ja nielee uudelleen ruoan. Tämän piirteen ansiosta märehtijät pystyvät hyödyntävään kasviravintoa muita kasvinsyöjiä tehokkaammin. Sillä välin pienet ruoanpalaset työntyvät kohti satakertaa, jossa ruokasulan nesteet imeytyvät. Imeytyksen jälkeen ruoka siirtyy seuraavaksi juoksutusmahaan, jota voidaan verrata yksimahaisten mahalaukkuun, sillä juoksutusmahan pH on suolahaposta ja pepsiinistä johtuen hyvin matala. Juoksutusmahasta ruoka siirtyy ohutsuoleen ja poistuu eläimestä paksu- ja peräsuolen kautta peräaukosta.
Laumat
Vain muutamat sorkkaeläimet elävät yksin, ja vain muutamat lajit muodostavat parin kolmen yksilön ryhmiä, yleensä metsissä elävät lajit liikkuvat yksin. Yleisempää sen sijaan on laumaelämä. Laumaelämän positiivisena puolena on, ettei saalistajista ole niin suurta uhkaa ja hengissäpysymisen mahdollisuus on korkeampi. Saalistajan uhatessa laumaa, yksilöt lähtevät juoksemaan eri suuntiin, jolloin saalistajan on hankala valita kohdetta. Yleensä saaliiksi jää lauman fyysisesti heikompia yksilöitä, kuten vanhat, haavoittuneet tai nuorimmat. Ilmiötä, jossa lauman yhden teot saa muut tekemään samoin, kutsutaan sosiaaliseksi fasilitaatioksi. Laumoissa on myös havaittu sukupuolista segregaatiota eli erottelua. Tämä tarkoittaa sitä, että lauman naaraat ovat suurimman osan vuodesta erillään lauman nuorista uroksista. Urosten kesken vallitsee oma hierarkia, joka määrittelee esimerkiksi virtahepojen kohdalla sen, kuinka lähellä tietty uros saa olla naarasta. Lauman johtajauroksella on laajimmat oikeudet, mutta sitä alempana olevat urokset voivat haastaa sen taistelussa ja voittaessaan nousta uroksen tilalle lauman johtoon. Entinen johtaja voidaan joko häätää tai se saa edelleen pysyä laumassa, mutta alempana uroksena. Esimerkki tällaisesta käyttäytymisestä on saksanhirvi. Nuorimmat yksilöt kulkevat naaraiden kanssa. Naaraiden jälkeläisten hoivaamisessa on erotettavissa altruistisia piirteitä. Ne laiduntavat alueilla, joissa saaliiksi jäämisen riski on vähäinen, vaikka se tarkoittaisi heikompilaatuista ravintoa. Urokset sen sijaan ottavat riskin saadakseen parempaa ravintoa.
Useilla sorkkaeläimillä esiintyy kausittaista alueilta toiselle muuttoa. Muuton hyötypuolena on kasvillisuuden alueittaisen ja kausittaisen kasvun hyödyntäminen tehokkaasti ravinnoksi, vaikka itse muuton tekemiseen kuluukin paljon energiaa. Talven tullen ruoan saanti pohjoisilla tai korkeilla lumisilla alueilla on hankalaa, koska kasvien kasvukausi on loppunut ja ruokaa joutuisi etsimään lumihangen alta. Eläinten kannalta edullista on muuttaa laiduntamaan etelämmäksi tai vaihtoehtoisesti alemmas vuoren rinteelle.
Viestintä
Ympäri sorkkaeläinten kehoa on rauhasia, jotka tuottavat hajuja. Hieromalla rauhasia ympäristöön eläin jättää hajumerkkejä, joilla se voi viestittää reviirinsä rajoista tai muusta, kuten vaikkapa kiimaan tulosta. Jos eläimellä on sarvet, se voi myös hangata sarviansa puunrunkoon, jolloin joko hankausjäljet tai sarvien tuntumassa olevat rauhaset jättävät merkkejä. Yleisin tapa merkata reviirin rajat kuitenkin ovat ulostaminen ja virtsaaminen.
Hajujen lisäksi sorkkaeläimet viestittävät ääntelyllä ja eleillä. Eleisiin voi kuulua uhmakas käyttäytyminen, kuten virtahevoilla leukojen levittäminen apposen auki. Korvien suuntautuminen, yksilön fyysinen koko ja sarvien suuruus ovat myös lajinsisäisiä viestintäkeinoja.
Lisääntyminen
Sorkkaeläimet synnyttävät tyypillisesti kasvukauden aikaan, jolloin ravinnonsaanti on jälkeläisille parhaiten taattu. Jälkeläiset kasvavat ja vahvistuvat tällaisen ajoituksen ansiosta nopeammin, jolloin ne eivät joudu petojen saaliiksi niin herkästi. Sorkkaeläimet ovat syntyessään jo niin kehittyneitä, että syntymän jälkeen ne pystyvät muutamassa tunnissa kävelemään ja jopa juoksemaan. Naaraiden kantoaika vaihtelee runsaasti lajeittain. Esimerkiksi kirahveilla ja okapeilla raskaus kestää noin 450 päivää ja kääpiökauriilla noin 150 päivää. Enemmistöllä märehtijöistä kantoajan pituus on 6–9 kuukautta. Sorkkaeläimet synnyttävät kerralla vain yhden poikasen, poikkeuksena siat, joiden pahnueen koko on 4–8. Kesytetyllä, maataloudessa lihantuotannossa käytettävien sikojen kohdalla pahnueeseen saattaa kuulua 12 jälkeläistä. Naaras synnyttää vuoden aikana vain kerran, mutta trooppisilla alueilla kahdesti synnyttäminen on mahdollista.
Emo yleensä joko piilottaa poikasensa, jos se vain elinalueella on mahdollista, tai pitää sitä jatkuvasti mukanaan ja osana laumaa. Emo kuljettaa poikasensa alueelle, jonne poikanen piilottautuu. Näin ollen emo itsekään ei tiedä missä poikanen on. Emo käy huolehtimassa muutamia kertoja päivän aikana poikasestaan, kunnes riittävän vanhana ottaa poikasen mukaansa. Jotkin sorkkaeläimet, kuten siat, rakentavat pienen pesän, jossa ne synnyttävät ja hoivaavat poikasiaan ensimmäiset päivät.
Urokset parittelevat usean eri naaraan kanssa saman parittelukauden aikana. On hyvin harvinaista, että uros ja naaras pysyisivät yhdessä parittelukauden jälkeen. Sinisukeltaja-antiloopit kuitenkin ovat uskollisia parilleen koko vuoden ajan, kunnes uusi parittelukausi alkaa. Kiima-aikana urokset käyvät keskenään kovia taisteluja saadakseen oikeuden paritella naaraan kanssa. Vaikka taistelut ovatkin vaarattomia, voivat ne olla hyvinkin uuvuttavia, joten niihin osallistuneet urokset ovat helppo kohde saalistajille. Siksi taistelupukarit pyrkivät ääntelyin ja elein saamaan vastapuolen luovuttamaan. Uros voi puolustaa joko yhtä tiettyä naarasta (esim. biisoni) tai kokonaista haaremia toisilta uroksilta. On myös mahdollista, ettei uros taistele suoraan naaraista, vaan naaraita houkuttelevan elinalueen puolesta. Esimerkiksi ruoka voi houkutella naaraita tietylle reviirille, jolloin reviirin hallitseva uros saa oikeuden paritella siellä olevien naaraiden kanssa. Topiantiloopit ja kuusipeura ovat menneet tämäntyyppisessä pariutumisstrategiassa vieläkin pidemmälle: puolustettavana alueena voi olla vain muutamien neliömetrien kokoisia maatilkkuja (lekking).
Sorkkaeläimet ja ihminen
Eläin- ja kasvilajien uhanalaisuutta listaavan IUCN:n Punaisen listan (2008) mukaan maailman yli 240 sorkkaeläinlajista 97 on luokiteltavissa vaarantuneeksi, äärimmäisen uhanalaiseksi tai jo luonnosta hävinneeksi (elää vain eläintarhoissa jne.). Lähes kaikkien lajien populaatiot ovat laskusuunnassa. Suurimmat sorkkaeläimiä uhkaavia tekijät ovat metsähakkuut, maa-alueiden muuttaminen viljelyksiksi, tieverkosto ja salametsästys.
Sorkkaeläimet ovat olleet keräilijä-metsästäjäkulttuureista lähtien ihmisten pääproteiinilähde. Ihminen kesytti ensimmäiset sorkkaeläimet (lammas ja vuohi) noin 8 000–9 000 vuotta sitten. Yhdysvalloissa pelkästään naudanlihaa kulutetaan vuosittain noin 28 ja sianlihaa 21 kilogrammaa henkilöä kohden. Sianlihan kulutus Yhdysvalloissa on pysynyt koko 1900-luvun ajan melko tasaisena, mutta naudanlihan huippukulutus oli noin 40 kiloa henkilöä kohden vuonna 1979 Yhdysvaltain maatalousministeriön (USDA) tilastojen mukaan. Karitsan ja lampaan lihaa Yhdysvalloissa syödään alle puoli kiloa henkilöä kohden. YK:n alaisen FAO-elimen tilastojen mukaan vuodessa tuotettiin 285,7 miljoonaa tonnia lihaa maailmanlaajuisesti (ei kalanlihaa tai siipikarjaa). FAO:n mukaan vuonna 2007 maailmanlaajuisesti pidettiin tuotantoeläimenä 989,9 miljoonaa sikaa, 1 389 miljoonaa lehmää ja 1 113 miljoonaa lammasta.
Sorkkaeläinten, etenkin lampaiden ja alpakoiden, pehmeää karvaa käytetään teollisuudessa runsaasti. Naudasta lypsetään myös maitoa ja sitä jalostetaan eteenpäin muun muassa voiksi. Sorkkaeläimiä käytetään paikallisesti myös vetojuhtina esimerkiksi maanmuokkauksessa ja kulkuvälineenä, kuten esimerkiksi kamelia. Hirvieläinten metsästäminen on monissa maissa yleinen harrastus, mutta siellä pyritään myös kontrolloimaan eläinkantaa esimerkiksi liikenneonnettomuuksien vähentämiseksi.
Käyhdynlampi
Käyhdynlampi on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Käyhtyn kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 14,2 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Avarajoen valuma-alueeseen (14.195) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 75,4 metriä mpy.
Christina Harttila
Else Christina Harttila (o.s. Sommar, s. 13. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainneuvos. Hän on ulkoministeriön henkilöstösuunnitteluyksikössä erityistehtävissä toimittuaan sitä ennen Suomen suurlähettiläänä Rabatissa Marokossa 1. syyskuuta 2011 lähtien ja akkreditoituna Mauritaniassa. Hän siirtyi Rabatiin ulkoministeriön Eurooppa-osastolta, jossa toimi yksikön päällikkönä vuodesta 2007 lähtien Keski-, Länsi- ja Etelä-Euroopan yksikössä. Eurooppa-osaston lisäksi hän on työskennellyt kauppapoliittisella osastolla eri tehtävissä yksikön päällikkönä 1999–2002 sekä kehitysyhteistyö-, poliittisella ja protokollaosastoilla. Suomen ulkomaan-edustustoissa hän on työskennellyt pysyvissä edustustossa Genevessä ja Wienissä. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1981.
Ken Wahl
Ken Wahl (alk. Anthony Calzaretta; s. 14. helmikuuta 1957 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea 1980-90-luvun suositusta rikosdraama televisiosarjasta Wiseguy, jossa hän näytteli yhtä pääosista. Hänen roolihenkilönsä nimi sarjassa oli Vincent Michael "Vinnie" Terranova. Hän on näytellyt myös elokuvissa Peitenimi: Soldier (1982), Gladiaattori (1986), Beverly Hillsin miljoonakeikka (1991).
Christina Harttila
Harttila kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseossa 1968, valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1975 ja valtiotieteiden kandidaatiksi 1977.
Christina Harttilan puoliso on suurlähettiläs Pekka Harttila.
Ken Wahl
Yksityiselämä
Wahlin vaimo on entinen Playboy-malli Shane Barbi. He menivät naimisiin vuonna 1997. Hänellä on neljä lasta, kolme nykyisestä ja yksi lapsi aiemmasta avioliitosta. Vuonna 1992 hän joutui moottoripyöräonnettomuuteen, jonka vuoksi Wahl kärsi monta vuotta niskakivuista. Hän lopetti näyttelijänuransa vuonna 1996.
Siyəzənin piirikunta
Siyəzənin piiri sijaitsee Azerbaidžan koillisosassa Kaspianmeren rannalla. Se rajoittuu pohjoisessa ja lännessä Şabranin sekä etelässä Xızın piireihin.
Piirin keskus on Siyəzənin kaupunki, josta on 103 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Gil-gilçayn taajama. Kuntia on yhteensä 14 ja kyliä 32. Kaupunkiväestön osuus on 65,7 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 99,1 % asukkaista on azereja.
Nähtävyyksistä huomattavimpia ovat Beşbarmaqvuorelta Kaspianmereen 300–600-luvuilla rakennetun suojamuurin sekä 400-luvulta peräisin olevan Gil-gilçayin linnoitusjärjestelmän jäännökset.
Paikallislehtenä ilmestyy Çıraq.
Karhujärvi (Siuntio)
Karhujärvi on 1,9 neliökilometrin laajuinen järvi Siuntion koillisosassa. Järvi on rannoiltaan polveileva ja etelä–pohjoissuuntaisesti pitkänomainen. Karhujärven vedet laskevat Siuntionjokea pitkin Tjusträskin ja Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Karhujärven eteläisiä naapurijärviä ovat Stora Lonoks ja Lilla Lonoks. Lännessä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lauklampi.
Karhujärvi sijaitsee Helsingin keskustasta noin 37 kilometriä länteen. Sen pituus on noin 3,7 kilometriä ja leveys 900 metriä. Karhujärvellä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 10,6 kilometriä pitkä, ja rannat ovat pääosin peltoa ja metsämaata. Karhujärven pohjoisrannoilla kasvaa ruovikkoa. Järven syvin kohta on 4,9 metriä ja keskisyvyys 2,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa. Karhujärven tilavuus on noin neljä miljoonaa kuutiometriä eli 0,004 kuutiokilometriä.
Karhujärveä ympäröi arvokas kulttuurimaisema, ja sen vesistöalue on rehevää. Karhujärven ekologinen tila on välttävä ja kemiallinen tila hyvä. Siuntionjoki saa alkunsa järven luoteiskolkasta. Karhujärven pohjoisoaan laskee Palojoki ja Risupakanjoki.
Karhujärvi on pinta-alaltaan Siuntion suurin ja tilavuudeltaan Siuntion toiseksi suurin järvi. Karhujärven rantaviiva on Siuntion järvistä pisin.
Pinakion
pienoiskuva|upright=1.04|Tuomarinvirassa toimineen Arkhilokhos Faleronlaisen pinakion, n. 370–362 eaa. [[British Museum.]] pienoiskuva|upright=1.04|Tuomareiden pinakioneita (nimi, isän nimi, [[demos), n. 400–100-luku eaa. Antiikin Agoran museo.]] Pinakion (, ’pieni taulu’ < dem.,, ’taulu’) oli antiikin Kreikassa ja erityisesti Ateenassa pieni pronssilevy, jota käytettiin virkojen, erityisesti tuomarinvirkojen, arpomisessa kleroterion-arvontalaitteella sekä eräänlaisina virkamerkkeinä.
Pinakioneihin oli yleensä kirjoitettu henkilön nimi ja joskus myös patronyymi eli isännimi sekä demonyymi eli demokseen perustunut nimi. Lisäksi niissä oli virallinen leima. Henkilön tuli esittää pinakioninsa, kun halusi tulla valituksi tuomariksi. Pinakion ripustettiin joskus kaulaan narulla, ja se haudattiin usein henkilön mukana.
Pinaks voi tarkoittaa myös levyä, johon tuomarit kirjoittivat tuomionsa.
Tammelan koulu
Historia
thumb|Hevoskärryjä Tammelan vainioilla 1910-luvulla. thumb|Taistelun jälkiä Tammelan kansakoulun seinässä vuonna 1918.
Tammelan koulun perustaminen
Tampereen kaupungin kasvaessa kasvoi tarve uudelle pysyvälle koulurakennukselle. Vuonna 1906 Tammelan kaupunginosan asukkaat tekivät aloitteen valtuustolle koulun perustamisesta. Koulun rakennusohjelmasta ja arkkitehti Georg Schreckin laatimista piirustuksista käytiin vilkasta keskustelua. Huomiota herätti myös rakennuksen vino sijainti tontilla. Arkkitehti puolusti ratkaisuaan sillä, että näin luokkahuoneisiin saatiin mahdollisimman paljon luonnonvaloa. Koulu vihittiin käyttöön 12. lokakuuta 1911 400 kutsuvieraan läsnä ollessa.
Tammelan koulu täyttyi nopeasti opintielle tulevista lapsista ja nuorista. Vaikka oppivelvollisuutta ei vielä ollutkaan, tamperelaiset olivat tottuneet panemaan lapsensa kouluun. Sanomalehdissäkin asiasta muistutettiin, muun muassa Tammerfors Nyheter varoitti vanhempia ”houkuttelemasta lapsia liian aikaisella työhön menemisellä”. Kolme neljästä oppilaasta tuli työläiskodeista. Koulusta annettu sosiaalinen tuki oli monessa kodissa enemmän kuin tarpeen. Kansalaissodan alla Tammelan koulun oppilaista noin neljännes sai ilmaiset koulutarvikkeet, yksi kuudesta kengät tai palttoon. Köyhempien kotien lapsille Tampereen kansakoululaisten ravitsemusyhdistys tarjosi ruoka-apua, tavallisesti velliä Johanneksen koululla.
Alkuvuosikymmeninä järjestys koulussa oli hyvä ja opettajat olivat auktoriteetteja. Heitä kunnioitettiin ja jopa pelättiin. Luokat olivat suuria, ja koulunkäynti vaativaa. Opettajat pitivät etenkin alkuvaiheessa kovaa kuria, jossa käytettiin apuna jopa fyysisiä menetelmiä. Luokalle jäi alkuvuosina seitsemän sadasta, ehtoja sai yksi kymmenestä. Todistuksen arvosanojen keskiarvo oli useammin alle kuin päälle seitsemän. Urheilu ja liikunta olivat mieluisia harrastuksia ja oppiaineita. Keväisin ja syksyisin pelattiin pesäpalloa, ja talvella lähdettiin hiihtämään Kauppiin. Innostuneet opettajat saattoivat viikonvaihteessakin viedä oppilaitaan retkille ja hiihtokilpailuihin. Tyttöjä ja poikia opetettiin omissa luokissaan. Samoin opettajainhuoneet olivat erillään, eivätkä naisopettajat ja miesopettajat yhteisiä opettajankokouksia lukuun ottamatta tavanneet paljonkaan toisiaan kouluaikana.
Kansalaissota vaikutti myös Tammelan koulun toimintaan. Monien koulujen toiminta oli keskeytetty helmikuun alusta 1918 lähes vappuun saakka ja useissa oppiaineissa kurssit jäivät suorittamatta.
Sotavuodet
Sotavuodet 1939–1945 merkitsivät koettelemuksia niin koko maalle kuin Tammelan koulun oppilaille ja opettajille. Lukuvuodet olivat poikkeuksellisen lyhyitä: koulu saatettiin aloittaa lokakuussa ja päättää toukokuun puolivälissä. Kaikesta oli puutetta. Syöpäläisiä esiintyi, ja Tammelan koulun oppilaista alipainoisia oli 14 %.
Talvisodan jälkeen ja uudelleen välirauhan solmimisen jälkeen Tampereelle ja Tammelaan tuli karjalaisia evakoita ja myös siirto-opettajia. Oppilaiden sosiaalinen tausta säilyi aina sotien päättymiseen saakka lähes muuttumattomana: noin kaksi kolmesta tuli työläiskodeista, yksi kolmesta palveluammateista tai yrittäjäperheestä.
Sotavuosien jälkeen
Koulunkäynnin ja opetuksen vankka perinne jatkui pitkälle toisen maailmansodan jälkeenkin. Käytännössä ei kovinkaan paljon suuria muutoksia näkynyt, vaan opetus säilyi opettajakeskeisenä ja tietovaltaisena ja vaativana. Vielä lukuvuonna 1947–1948 luokalle jäi 3 % ja ehtoja sai 6 % oppilaista.
Ajan ja yhteiskunnan muuttuminen näkyi kuitenkin koulussa tapojen vapautumisena. Esimerkiksi pukeutuminen muuttui. Kun vielä 1950-luvulla ei vapaa pukeutuminen olisi opettajalla tullut kysymykseen, alettiin sitä jo 1960-luvun kuluessa pitää luonnollisena. Muutos myös hämmensi, ja joistakuista se tuntui kuin ammatin aliarvioimiselta. Vuonna 1949 tyttö- ja poikapuoli yhdistyivät, ja opettajat siirtyivät yhteiseen opettajainhuoneeseen.
Tammelan koulun laajentaminen
thumb|Vuonna 1957 valmistunut lisärakennus [[Kalevan puistotiellä.]] Suuret sotien jälkeiset ikäluokat ja Kalevan kaupunginosan rakentaminen merkitsivät oppilasmäärän räjähdysmäistä kasvua. Uusia kouluja oli rakennettava, koska oppilasmäärä oli niin suuri. Tammelan koulu tarvitsi lisärakennuksen, jonka rakentamista koskeva kokous pidettiin Tammelassa 1952. Uusi lisärakennus mahdollisti uusien asianmukaisten luokkien käytön. Koululle rakennettiin suuri palloilu- ja voimistelusali, uusi ruokailutila, tiloja terveydenhuollolle sekä puu- ja metallitöille. Koulun kasvu kuitenkin jatkui ja oppilasmäärä lähenteli suurimmillaan 2 000 oppilasta. Tammelan koulu oli tuolloin maan toiseksi suurin koulu. Jotkut ikääntyneet opettajat pitivät aamuvuoron ja nuoret opettajat puolestaan kävivät päivävuoroa. Erikoinen ruuhka-ajan järjestely oli kolhoosiluokka, jolla ei ollut varsinaista omaa opettajaa. Tampereella oli myös kokeiltu H-luokkia, joille sijoitettiin hitaasti oppivia oppilaita. Tilanahtauden vuoksi näistä luokista kuitenkin luovuttiin.
1960-luvulla oppilasmäärät kääntyivät laskuun, mihin osaltaan vaikutti Pellervon koulun valmistuminen, ennen muuta kuitenkin vähenevä syntyvyys ja väestöpohjan ikääntyminen. Vapautuvissa tiloissa toimi Normaalikoulun ja kansalaiskoulun luokkia, 1970-luvun alussa kouluun alettiin sijoittaa myös tarkkailuluokkia. Opettajakokouksessa vuonna 1973 todettiin kansalaiskoulun oppilaiden käyttäytyvän mallikelpoisesti, sen sijaan tarkkailuluokkien oppilaat saivat aikaan häiriöitä, minkä vuoksi päätettiin luokkien välitunnit ja ruokailut pitää eri aikaan.
Tampereen suurin alakoulu
Tammelan koulu on suuntautunut erityisesti kuvataiteisiin ja vieraskieliseen opetukseen. Tammelan koulussa on nykyään alakoululuokat 1–6, sekä eskari. Opetuskielet ovat suomi ja saksa. Opetussuunnitelma on koulun tärkein asiakirja, joka ohjaa kaikkea koulun toimintaa. Siitä löytyvät muun muassa oppiainekohtaiset sisällöt, tavoitteet ja arviointiin liittyvät asiat. Yleis- ja erityisopetuksen lisäksi Tammelan koulussa toimivat kuvataideluokat sekä saksankieliset luokat. Opetussuunnitelman mukaan koulu pyrkii tarjoamaan turvallisen opiskelu- ja kasvuympäristön sekä ohjaamaan oppijaa kohti elinikäisen oppimisen halua ja valmiuksia. Toiminta perustuu yhteisesti sovittuihin arvoihin ja pelisääntöihin.
Tammelan kuvataideluokat
1970-luvun lopulla kaupunkiin ryhdyttiin perustamaan kokeilumielessä kuvaamataitoluokkia, aluksi Peltolammin ja Tammelan kouluille. Myöhemmin toiminnan vakiintuessa luokat sijoitettiin yksinomaan Tammelaan. Kuvataidepainotukseen otetaan taiteellisesti lahjakkaita ja kuvataiteen opiskelusta kiinnostuneita oppilaita. Kuvataiteen opetussuunnitelmassa noudatetaan tuntijakoa, jossa kuvataidetuntien määrä on 3–4 tuntia viikossa vuosiluokkien 3–6 aikana. Kuvataidepainotusopetuksella pyritään lisäämään kuvallisen ilmaisun ja käden taidon kykyä ja harrastusta, tutustuttamaan oppilaat eri työtekniikoihin ja materiaaleihin, mediaan ja taidehistorian päälinjoihin, opettamaan ympäristön havainnointia sekä rohkaisemaan oppilaita itsenäiseen luovaan työhön.
Kokkolan rovastikunta
Kokkolan rovastikunta (aik. Lohtajan rovastikunta, 1923–1932) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta. Rovastikuntaan kuuluu koko Keski-Pohjanmaan maakunnan alue eli Halsuan, Kannuksen, Kaustisen ja Ullavan, Kokkolan suomalainen, Kälviän, Lohtajan, Perhon, Toholammin ja Vetelin luterilaiset seurakunnat.
Lääninrovastit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kokkolan rovastikunnan lääninrovasteina:
Anne Vasara
Anne Vasara (s. 1960 Espoo ) on suomalainen diplomaatti. Hän on Suomen suurlähettiläs Rabatissa Marokossa 1. syyskuuta 2015 lähtien. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1989 ja oli sitä ennen Länsiväylän toimittaja ja toimitussihteeri.
Vasara siirtyi Rabatiin Suomen Washingtonin edustustosta, jossa hän toimi suurlähettilään sijaisena. Sitä ennen hän oli ulkoministeriössä henkilöstösuunnittelupäällikkönä. Hänen aiempia ulkomaantehtäviään ovat olleet Suomen OECD-edustustossa Pariisissa, Suomen pysyvässä edustustossa Euroopan neuvostossa Strasbourgissa sekä Suomen pysyvässä EU-edustustossa Brysselissä. Hän on kotimaassa ollessaan työskennellyt kauppapoliittisella, poliittisella ja kehityspoliittisella osastolla, EU-sihteeristössä sekä henkilöstöhallinnossa.
Teganon
Teganon (, myös ) on antiikin aikainen yleensä keraaminen pannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Kärjennoukka
Kärjennoukka (tai häriennoukka, käriennoukka, häriännoukka, paimenpilli, pajupilli, soittu, porshanhuuli, halkisoittu, leppäpilli, puavopilli) on vanha suomalainen soitin, joka on ollut käytössä ainakin 1200-luvulta lähtien. Voimakasäänistä soitinta on käytetty sekä viestimiseen, että ajanvietteeksi.
Teganon
Teganon on muodoltaan pyöreä ja matala. Sana käännetään usein paistinpannuksi, jolta vaasimuoto näyttää ulkoisesti. Sen kaikkia käyttötarkoituksia ei kuitenkaan tunneta. Paistamisen lisäksi sitä voitiin käyttää myös muussa ruoanlaitossa. Paistettaessa teganon asetettiin suoraan tulen päälle. Öljyä käytettiin vain vähän. Lisäksi teganonissa voitiin pitää tulikuumia hiiliä, joiden päällä ruoka valmistettiin.
Kärjennoukka
Kärjennoukka valmistetaan halkaistusta puusta, jonka sisus on koverrettu. Puulajina on käytetty pajua, leppää, pihlajaa, koivua tai katajaa. Soittimia on ollut sormiaukollisia ja sormiaukottomia. Sormiaukottomien pituus on vaihdellut 7–15 senttimetrin välillä ja sormiaukollisten 14–28 senttimetrin välillä. Sormiaukkoja on ollut kahdesta neljään.
Tanotorvi eli hautatorvi on kärjennoukka, johon tuohesta tai lepästä tehty kaikusuppilo.
Tampereen Kannen areena
Tampereen Kannen areena, sponsorinimeltään Nokia-areena tai Nokia Arena, on vuonna 2021 valmistunut monitoimiareena Tampereen keskustassa. Areena sijaitsee Sorinsillasta etelään kannella rautatien päällä, Tampereen rautatie- ja linja-autoasemien läheisyydessä. Sillan ja areenan välissä on kansi, joka muodostaa torimaisen aukion ja pääsisäänkäynnin areenaan.
Lapland Hotels avasi areenan yhteyteen hotellin 12. joulukuuta 2021.
Hallia on kutsuttu myös nimillä Tampereen keskusareena ja Tampereen monitoimiareena, joka on myös hallin kiinteistöyhtiön nimi, sekä sponsorinimen englanninkielisellä kirjoitusasulla Nokia Arena ja ensimmäisellä sponsorinimellä Uros Live. Areenan uuden nimisponsorin ilmoitettiin 19. marraskuuta 2021 olevan Nokia Oyj, minkä johdosta areenan uudeksi nimeksi tuli Nokia-areena.
Hankkeen suunnittelu ja rahoitus
NCC-yhtiö palkkasi keväällä 2010 hankkeen suunnittelukonsultiksi Daniel Libeskindin. Keskusareena Oy ilmoittaa monitoimiareenan vuosittaiseksi kävijäarvioksi lähes 700 000 ihmistä. Hankkeen päämiehenä toimi Rikard Bjurström. Hän on myös Tampereen Keskusareena Oy:n puheenjohtaja.
Tampereen kaupunki olisi avustamassa hallihanketta sijoittamalla rautatien peittävään kanteen ainakin 22,7 miljoonaa euroa ja kunnallistekniikkaan noin 9 miljoonaa euroa. Näiden lisäksi kunta ei peri rakennuttajalta hankkeen kaavoitusmaksuja, lunastaa tai vuokraa kannen päälle syntyvän monitoimiareenan tontin ja avustaa vielä 30 vuoden ajan Keskusareenan kiinteistöyhtiötä tonttivuokran ja kiinteistöveron verran. Lisäksi Tampereen kaupunki ostaisi vielä monitoimiareenasta erikseen sovittavia palveluita joka vuosi 500 000 eurolla 15 vuoden ajan.
Bjurström on vakuuttanut hallihankkeen talouden olevan hyvä, mutta huolimatta puheista yksityisestä rahoituksesta hankkeelle on kaavailtu Tampereen kaupungin tuen lisäksi vielä muun muassa valtionavustusta. Opetus- ja kulttuuriministeriön mukaan Bjurströmin kaavailema valtionavustus on mahdoton ilman erityisrahoitusta tai -päätöstä. Myös opetus- ja kulttuuriministeriön liikuntayksikön rakennustarkastaja Mauri Peltovuoren mukaan tällaisille hankkeille on varattu vain 15 prosentin kehysmäärärahoista.
pienoiskuva|vasen|Areena rakenteilla elokuussa 2020. Arviot hankkeen kokonaiskustannuksista nousivat alkuperäisestä 45 miljoonasta eurosta ensin 70 miljoonaan euroon ja sitten 95,2 miljoonaan euroon. Vuonna 2021 Kannen areena -hankkeen kokonaiskustannusarvio on 550 miljoonaa euroa sisältäen pohjoiskannen tornitalot.
Tampereen kaupunginvaltuuston päätöksestä osallistua Tampereen Kansi ja Keskusareenahankkeeseen syyskuussa 2010 valitettiin hallinto-oikeuteen. Valitukset hylättiin maaliskuussa 2012. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi syyskuussa 2012 kaikki hankkeeseen kohdistuneet valitukset. KHO käsitteli asian Tampereen kaupungin pyynnöstä kiireellisenä.
Tampereen kaupunki ilmoitti maaliskuussa 2014, ettei se jatka hankkeen toteuttamista Bjurströmin Tampereen Keskusareena Oy:n kanssa, vaan haki uusia kumppaneita hankkeeseen. NCC-yhtiö ilmoitti kuitenkin vetäytyvänsä Tampereen keskusareenahankkeesta joulukuussa 2014 pitämässään tiedotustilaisuudessa.
Helmikuussa 2016 Tampereen kaupunki valitsi SRV:n hankkeen toteuttajaksi. Monitoimiareenan päälle rakennettiin myös hotelli. Rakennustyöt alkoivat keväällä 2017 ja valmistuivat marraskuun lopussa 2021.
Areenan nykyaikainen tekniikka
Areenan LED-kaukalo on maailman ensimmäinen jääkiekkokaukalo, joka sisältää yli 160 metriä LED-näyttöä integroituna moderniin joustokaukaloon. Areenalla on myös niin sanottu "ice projection" eli areenan jää voidaan heijastaa yhdeksi koko kaukalon kokoiseksi näytöksi. Tämä tehdään yhteensä kuudella projektorilla, jotka kaikki tukevat 3D-teknologiaa. Areenaa kiertää kahdessa tasossa LED-paneelit eli niin kutsutut "ribbonit". Toisen pituus 280 metriä ja toisen 282 metriä. Areenan mediakuutio on yksi koko Euroopan suurimmista ja se on omakotitalon kokoinen. Jääkiekkojoukkueiden (Ilves & Tappara) jäälletuloshow'ssa on käytössä myöskin liekinheittimiä ja savukoneita.
Käyttötarkoituksia
pienoiskuva|Areenan avajaiset 3. joulukuuta 2021: Tapparan ja Ilveksen jääkiekko-ottelu. Kannen areena on osa laajempaa kokonaisuutta, johon kuuluu toimistotiloja, hotelli, kasino ja ravintoloita. Nämä mahdollistavat kaupallisen käytön silloin, kun hallissa ei ole muita tapahtumia. Areenalta löytyvät puitteet niin kansainvälisten tähtiartistien sekä suurten urheilu- ja viihdetapahtumien vaatimille megatuotannoille kuin myös kongresseille ja erilaisille yritystapahtumille. Areenalla on pelattu muun muassa vuoden 2022 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut ja kaksi kauden 2022-2023 NHL-runkosarjaottelua Colorado Avalanchen ja Columbus Blue Jacketsin välillä.
Ilveksen ja Tapparan uusi kotihalli
Tampereen jääkiekkojoukkueille Ilvekselle ja Tapparalle areenasta tuli uusi kotihalli vanhan Hakametsän jäähallin tilalle. Halliin mahtuu jääkiekko-otteluun noin 13 000 katsojaa. Aitioita on 52 kappaletta, joista 46 on suunniteltu 15 tai 18 käyttäjälle. Areenayhtiön hallinnoimat kuusi suurempaa 40 hengen ryhmäaitiota on suunnattu lyhytaikaiseen vuokrauskäyttöön. Seuroille on siellä myös konttori- ja fanituotemyyntitiloja.
Liikenneyhteydet
pienoiskuva|Ratapihankatua etelän suuntaan nähtynä, areena oikealla. Kannen areena on saavutettavissa hyvin kaikilla liikennemuodoilla. Areenalle on kevyen liikenteen yhteydet Kalevantieltä, Sorinkadulta ja siltaa pitkin Kanslerinrinteeltä. Linja-autoliikenne kulkee areenan edestä Kalevantietä. Alueella on erillinen pysäköintitalo, mutta paikkoja siinä on hyvin rajallisesti. Rautatieasema, linja-autoasema ja lähin raitiovaunupysäkki sijaitsevat myös sen läheisyydessä. Lähiympäristössä on käytössä monia pysäköintilaitoksia.
Areenalla olevien suurten yleisötapahtumien aikaan liikenteessä otetaan käyttöön erityisjärjestelyt ja lähikadut suljetaan.
Areenan nimisponsori
Maaliskuussa 2020 julkistettiin yhteistyösopimus oululaisen Uros-konsernin kanssa. Kymmenvuotisen sponsorisopimuksen mukaan areenan nimeksi tuli Uros Live.
5. maaliskuuta 2020 monitoimiareenan nimeksi muutettiin Uros Live, joka on yhdistelmä areenan pääsponsorin Uroksen alkuperäisestä nimestä Universal Roaming Solutions sekä englanninkielisestä sanasta Live, jolla viitataan suoraan lähetykseen tai tapahtumaan. Nimivalinta herätti keskustelua. Se koettiin yhdenvertaisen ja sukupuolineutraalin kielenkäytön näkökulmasta ongelmallisena. Uros-yrityksen edustajat vakuuttelivat ettei nimeämisellä ole tekemistä sukupuolen kanssa ja ettei kyse ole provokaatiosta. Tampereen vihreiden valtuustoryhmä vastusti nimeä; sen mielestä nimi ei sovi kaupungin imagoon.
28. lokakuuta 2021 areenan hallitus päätti irtisanoa nimisopimuksen Uros-konsernin kanssa sponsoriyrityksen talous- ja muiden epäselvyyksien takia. Areena jatkoi täten aiemmalla nimellään Tampereen Kannen areena. Uusi nimisponsori on 19. marraskuuta 2021 lähtien Nokia Oyj, ja areenan uusi nimi on Nokia-areena.
Pirkko Viitasalo
Pirkko Tuulikki Viitasalo (o.s. Väyrynen) (6. lokakuuta 1946 Simo – 29. kesäkuuta 2009 Lahti) oli suomalainen kuvanveistäjä, joka erikoistui mitaleihin.
Viitasalo opiskeli 1969–1973 kultasepäksi Lahden kultaseppäkoulussa, ja hän opiskeli kuvanveistäjäksi Lahden taidekoulussa, josta hän valmistui 1977. Mitalitaiteen vuosikilpailuissa Viitasalo sai runsaasti palkintosijoja ja lunastuksia. Vuonna 2003 hän voitti kilpailun ehdotuksella Mieluummin rauha. Mitali palkittiin 2004 Lissabonin kansainvälisessä näyttelyssä kauneimpana valettuna mitalina. J. V. Snellmanin juhlavuoden mitalikilpailun hän voitti 2006, ja 2007 Mikael Agricolan juhlavuoden mitalikilpailun. Vuonna 2007 hänet kutsuttiin muovailemaan Itsenäisyyden 90-vuotisjuhlamitalia. Agricola-mitali luovutettiin vuonna 2008 paavi Benedictus XVI:lle Roomassa.
Viitasalo oli vuodesta 1970 naimisissa arkkitehti Markku Viitasalon kanssa.
Teoksia
thumb|[[Matti Koskela (kuvataiteilija)|Matti Koskelan, Markku ja Pirkko Viitasalon yhdessä luoma Konstruktio 2000 (1982), Helsinki.]]
Uuden-Seelannin koripallomaajoukkue
Uuden-Seelannin koripallomaajoukkue edustaa Uutta-Seelantia koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia
Uusi-Seelanti on ollut mukana Oseanian-mestaruuskilpailuissa vuodesta 1971 eli ensimmäisistä kisoista alkaen. Useana vuonna maa on ollut Australian ohella ainoa kilpailuihin osallistunut joukkue. Ensimmäistä kertaa Uusi-Seelanti pääsi MM-kilpailuihin vuonna 1986, jolloin sen sijoitus oli 21:s.
Ensimmäistä kertaa Uusi-Seelanti oli olympiakoripallossa mukana vuoden 2000 kisoissa, jolloin sen sijoitus oli yhdestoista. Seuraavissa olympiakisoissa vuonna 2004 se sijoittui yhtä pykälää paremmin. Parhaan MM-kisasijoituksensa maa saavutti Indianapolisin kisoissa 2002. Tällöin se hävisi pronssiottelussa Saksalle luvuin 117–94.
Polylepis
Polylepis on Andeilla kasvava pienikokoisten puiden suku. Ne muodostavat metsiä 4500 metrin korkeuteen asti. Puut ovat ikivihreitä ja niillä on pienikokoiset lehdet ja paksu, punertava kuori, joka lohkeilee puun kasvaessa.
Polylepis-metsät ovat matalia ja hidaskasvuisia. Ennen kuin alueella laidunnettiin karjaa, ne peittivät laajoja alueita, suojasivat maata eroosiolta ja tarjosivat elinympäristön monille nykyisin harvinaisille kasvi- ja eläinlajeille.
Pinaks
pienoiskuva|upright=1.08|Prothesis eli vainajan sureminen. [[Attikalainen keramiikka|Attikalainen mustakuviotekniikalla maalattu keraaminen pinaks, n. 560–550 eaa. Louvre.]] pienoiskuva|upright=1.08|Uhrikulkue. [[Pitsán taulut|Pitsán tauluihin lukeutuva maalattu puulevy-pinaks, 500-luku eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]] Pinaks on antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa keraaminen, metallinen tai puinen levy, jossa on kirjoitusta, maalaus tai reliefi.
Pinakseja ripustettiin votiivilahjoina kulttipaikoille sekä käytettiin seinämaalauslevyinä erityisesti pyhäköissä ja haudoissa. Termiä pinaks käytettiin myös kirjoituslevyistä yleensä sekä keramiikassa lautasista.
Lisäksi termi pinaks viittasi Kreikassa erilaisiin kirjoitettuihin luetteloihin. Tällaisia olivat muun muassa Ateenan poliksen viralliset kansalaisluettelot ekklesian kokouksiin osallistumista varten,  näytelmäkilpailuiden voittajaluettelot sekä Kallimakhoksen tekemät Aleksandrian kirjaston teosluettelot.
Rapajärvi (Savitaipale, Ruippo)
Rapajärvi on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Ruippon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Avarajoen valuma-alueeseen (14.195) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 77,1 metriä mpy.
Ranskan avoin tennisturnaus 2004
Miesten nelinpeli
Xavier Malisse / Olivier Rochus – Michaël Llodra / Fabrice Santoro 7–5, 7–5
Naisten nelinpeli
Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez –  Svetlana Kuznetsova /  Jelena Lihovtseva 6–0, 6–3
Sekanelinpeli
Tatiana Golovin / Richard Gasquet –  Cara Black /  Wayne Black 6–3, 6–4
Fokker S.14
Fokker S-14 Machtrainer oli hollantilainen suihkuharjoituskone, jonka Fokker kehitti Alankomaiden ilmavoimille 1940-luvun lopussa. Koneen ensilento tapahtui 19. toukokuuta 1951.
Lentokone oli rinnakkainistuttava sotilaslentäjien jatkokoulutuskone. Sen laskeutumisnopeus oli saatu mm. ilmanottoaukon hyvällä suunnittelulla kohtuullisen pieneksi. Vain kaksi konetta tuhoutui noin vuosikymmenen kestäneessä koululentokäytössä. Koneet romutettiin lukuun ottamatta K-1-konetta, joka on museoitu Hollannissa, muttei esillä yleisölle.
Hollannin ilmavoimat tilasi 20 konetta ja niiden lisäksi rakennettiin yksi prototyyppilentokone, K-1. Fairchild pyrki myymään konetta Yhdysvaltain ilmavoimille, mutta 1950-90-luvuille ominaiseen tapaan Yhdysvallat ei ostanut ulkomaista tuotetta.
Panathenaia-amfora
pienoiskuva|upright=0.84|Panathenaia-juhlan palkintoamfora, n. 530 eaa. Kuvituksessa juoksulaji. Panathenaia-amfora eli panateenalainen amfora on antiikin Ateenassa valmistettu attikalaisen keramiikan amforatyyppi, jota jaettiin palkintoina Panathenaia-kisojen voittajille. Panateenalaiset amforat koristeltiin aina mustakuviotekniikalla.
Pseudo-Panathenaia-amfora (pseudo-panateenalainen amfora) on amfora, joka jäljittelee tyyliltään Panathenaia-amforoita, mutta ei kuitenkaan ole toiminut Panathenaia-juhlan palkintona.
Historia
Panathenaia-amforoita jaettiin palkintoina Ateenan tärkeimpään juhlaan eli Panathenaia-juhlaan kuuluneiden kisojen voittajille. Palkintona annettaessa amforat olivat täynnä attikalaista oliiviöljyä. Kisat perustettiin 560-luvulla eaa., ja samalta ajalta tunnetaan varhaisimmat esimerkit Panathenaia-amforoista. 500-luvun eaa. lopulla Panathenaia-amforoita koristelivat monet kuuluisat vaasimaalarit, kuten Eksekias ja Lydos.
Amforoita valmistettiin pitkään, ja ne kehittyivät ajan kuluessa yhä hienostuneemmiksi. 300-luvulla eaa. amforoihin alettiin kirjata eponyymiarkontin nimi, mikä on hyödyllinen tieto vaasien ajoittamisen kannalta. Viimeiset ajoitetut Panathenaia-amforat tehtiin hellenistisen kauden alussa vuonna 312/311 eaa. Amforoita kuitenkin arvioidaan valmistetun aina 100-luvulla eaa. saakka.
Muoto ja koristelu
Panathenaia-amforat ovat eräs kaula-amforoiden muoto, ja muistuttavat ulkoisesti jossakin määrin myös kuljetusamforaa. Amforat ovat suhteellisen suurikokoisia, ovaalivatsaisia, pienijalkaisia ja kapeakaulaisia. Ne kapenevat alaosastaan, ja niissä on pieni jalkalevy. Amforoiden korkeus on noin 60–70 cm.