cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen VPK:n talo
thumb|Juhlasalisiiven pääsisäänkäynti.
VPK:n historiaa
Huhtikuussa 1873 perustettu VPK (Vapaaehtoinen Palosammutus- ja Korjauskunta) oli Tampereen ensimmäinen palokunta. Aluksi sillä ei ollut omaa rakennusta, vaan se toimi Kauppakadun varrella parissa eri paikassa. Vuonna 1892 kaupunki luovutti vapaapalokunnalle tontin vanhan hautausmaan vierestä, osoitteesta Kauppakatu 24 (nyk. Pirkankatu 8). Sinne valmistui arkkitehti Berndt Blomin suunnittelema puinen makasiinirakennus vielä saman vuoden aikana.
Vapaapalokunnan sammutustehtävät vähenivät huomattavasti sen jälkeen kun Tampereelle perustettiin vakinainen palokunta vuonna 1898. VPK jatkoi kuitenkin toimintaa kaupungin kakkospalokuntana sekä aktiivisena kansalais- ja sivistysjärjestönä.
Wivi Lönnin piirustukset
Tampereen VPK:n uuden ”kokous- ja kalustohuoneen” suunnittelusta järjestettiin vuonna 1908 arkkitehtuurikilpailu, jonka voitti arkkitehti Wivi Lönn. Kun hänen ehdotuksestaan tehtiin kustannusarvio, kävi ilmi, että suunnitelman toteutus olisi tullut vapaapalokunnalle liian kalliiksi. Jotta rakennuskustannukset pienenisivät, Lönn muutti talon piirustuksia. Jostain syystä myöskään tätä hänen toista, supistettua ehdotustaan ei toteutettu, vaan VPK:n talon suunnittelu annettiin Heikki Tiitolan tehtäväksi.
Tapaus jäi vaivaamaan Wivi Lönniä. Vuonna 1959 hän totesi tutkija Paula Kiviselle, ettei vieläkään ymmärtänyt, miksi hänen VPK-piirustuksensa sivuutettiin. Kirjassa Tampereen jugend (1982) Kivinen kirjoittaa: ”Vaikka talo tiettävästi onkin rakennettu asiallisin perustein, tunnen velvollisuudekseni näin tuoda julki arkkitehti Lönnin mieltä painaneen ajatuksen, jonka mukaan häntä oli tuolloin kohdeltu kaltoin.”
Rakennuksen status
VPK:n taloa ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö on arvioinut sen rakennustaiteen ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittäväksi kohteeksi.
Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) VPK:n talo, viereiset Hiekan taidemuseo ja Pyynikin uimahalli sekä lähellä sijaitsevat Tampereen taidemuseo ja Amurin työläismuseokortteli on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Fair use
Fair use on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslainsäädännössä määritelty käsite, jonka perusteella voi poikkeustapauksissa käyttää tekijänoikeuden muuten suojaamaa materiaalia. Tilannetta pitää tarkastella kokonaisuutena: saako tiettyjä osia tietystä teoksesta käyttää tietyssä tilanteessa.
Afuega’l Pitu
thumb|Eri afuega'l pitu-tyyppejä. thumb|Juuston valmistusta. Afuega’l Pitu on Espanjan Asturian alueella valmistettava lehmänmaitojuusto.
Fair use
Yhdysvaltain Fair use on osa kopiointioikeuksien tärkeimpiä rajoituksia. Säädös on kehittynyt useiden oikeustapausten päätösten tuloksena. Artikla 107:ssa luetellaan kohtuullisen ("fair") käytön tarkoituksia, kuten kritiikki, kommentti, uutisraportointi, opetus, opinnäyte ja tutkimus. Artiklassa mainitaan neljä tekijää, joiden mukaan kohtuukäyttöä määritellään:
Yhdysvaltain tekijänoikeustoimiston mukaan ero kohtuullisen käytön ja sen loukkauksen välillä saattaa olla epäselvä ja sen määrittely vaikeaa.
Suomen lainsäädäntö ei tunne tätä kohtuullisen käytön periaatetta. Sen sijaan Suomessa tunnetaan sitaattioikeus, yksityiskäyttöoikeus sekä erityisesti opetukseen liittyviä poikkeussääntöjä (kuten teosten esittämisoikeus opetuksessa).
Afuega’l Pitu
Juustoa valmistetaan lehmänmaidosta, joka saostetaan 22–32 °C lämpötilassa. Saostukseen käytetään vähäinen määrä juoksutetta, ja saostamiseen kuluu 15–20 tuntia. Juusto kypsyy 4–15 °C asteen lämpötilassa 75–85 prosentin ilmankosteudessa. Valmista juustoa myydään vaihtelevasti tuoreena tai keskikypsänä. Valmiita juustoja on eri tyyppejä, jotka eroavat toisistaan jonkin verran muodoltaan, kypsyydeltään ja raaka-aineiltaan. De trapu tai de trapo on muodoltaan päärynänmuotoinen ja painoltaan noin 500 grammaa. Atroncau tai atroncado muistuttaa muodoltaan alassuin käännettyä kukkaruukkua ja on painoltaan noin 250 grammaa. Joihinkin juustoihin lisätään paprikaa, jolloin juustoa kutsutaan "punaiseksi" (roxu tai roju). Ilman paprikaa tehtyä juustoa kutsutaan vastaavasti valkoiseksi (blancu tai blanco). Suojatun alkuperäisnimityksen mukaista juustoa valmistetaan vuosittain noin 137 000 kiloa. Valmiiseen juustokiloon kuluu hieman alle kahdeksan litraa maitoa.
Fair use
Muun muassa Etelä-Korea on lisännyt lakiinsa kohdan vastaavalle käyttötapaukselle.
Afuega’l Pitu
Nuoren juuston kuori on valkoinen ja pehmeä, ja kypsemmän juuston kuori on kostea ja väriltään ruskeankeltainen. Kuoressa saattaa olla valkoisia tai homeensinisiä kohtia. Juuston makua on kuvailtu maitoiseksi, happamaksi ja suolaiseksi. Maku voimistuu juuston kypsymisasteen mukaan.
Fair use
Soveltaminen Internetissä
Käytäntöön soveltaminen Internetissä on ristiriitainen koska eri maissa on eri tekijänoikeuskäytäntöjä. YouTube on lisännyt käytännön, jolla videot voivat säilyä eri maissa näkyvillä. Vaikute käytäntöön oli Toein vaatimus poistaa pitkiä anime- ja manga-arvosteluja sisältäviä videoita palvelusta.
Olof Riska
Olof Wilhelm Riska (1. huhtikuuta 1919 Helsinki – 15. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän oli 1948–1959 lainopillinen asiamies Henry Nielsenin palveluksessa. Vuosina 1965–1982 alkaen hän toimi merivahingonlaskijana ja oli alan eurooppalaisen liiton hallituksen jäsen. Hän oli 1973–1985 Svenska handelshögskolanin kauppaoikeuden professori.
Riska väitteli tohtoriksi 1965.
Riskan puoliso oli rakennushistorioitsija Tove Riska. Heidän poikansa on fyysikko Dan-Olof Riska.
State Route 123 (Kalifornia)
State Route 123 on valtatie Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Sillä on pituutta 11 869 kilometriä.
Juan Antonio Villacañas
Juan Antonio Villacañas (1922 Toledo, Espanja – 21. elokuuta 2001 Toledo, Espanja) oli espanjalainen kirjailija ja runoilija.
Gudžaratilainen kirjaimisto
Gudžaratilainen kirjaimisto (gudžaratiksi ગુજરાતી લિપિ gujarātī lipi ) on gudžaratin kielen kirjoitusjärjestelmä. Varhaisimmat gudžaratilaisilla aakkosilla kirjoitetut tekstit ovat 1500-luvun lopulta. Devanagarin pohjalta kehitetty gudžaratilainen kirjaimisto oli pitkään epävirallisessa asemassa, ja esimerkiksi kaunokirjallisuudessa ja akateemisessa kirjoituksessa gudžaratin kirjoittamiseen käytettiin devanagaria 1800-luvun puoliväliin asti.
Gudžaratin aakkostoon kuuluu 36 konsonanttia ja 11 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Kirjaimisto on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjainmerkki merkitsee pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Vokaalit voidaan merkitä edeltävään konsonanttiin lisättävinä tarkemerkkeinä, mutta niillä on myös itsenäiset muodot vokaalialkuisten tavujen kirjoittamista varten.
Kirjaimisto on pääasiallinen kirjoitusjärjestelmä gudžaratin lisäksi myös kutšin kielessä. Sitä käytetään muiden kirjaimistojen ohella myös muun muassa bhilin, vasavin ja avestan kirjoittamiseen.
Historia ja käyttö
Gudžaratin kielen lisäksi gudžaratilaista kirjaimistoa käytetään Gujaratin Kutchin piirikunnassa puhutun kutšin kirjoittamiseen. Kirjaimistoa käytetään muiden kirjoitusjärjestelmien ohella myös avestan, bhilin, chodrin, gamitin, kolin, kuknan, varlin ja vasavin kirjoittamiseen.
Gudžaratilaisilla kirjaimilla kirjoitetaan latinalaisen aakkoston tavoin vasemmalta oikealle ja sanojen väliin jätetään sanaväli. Kirjaimisto ei tee eroa pienten ja isojen kirjainten välillä.
Konsonantit
pienoiskuva|Kolmikielinen opaste [[Ahmedabadin rautatieaseman ulkopuolella. Ylimpänä gudžarati, keskellä hindi ja alimpana englanti.]] pienoiskuva|Gudžaratilaisen konsonantin ઙ ṅa yksinkertainen ja tyylitelty variantti. Gudžaratilaiseen kirjaimistoon kuuluu 36 konsonanttia. Viimeiset konsonantit kṣa ja jña ovat oikeastaan kahden kirjaimen ligatuureja, mutta ne lasketaan tavallisesti mukaan gudžaratilaiseen aakkostoon.
Kutšin aakkostoon kuuluu gudžaratissa käytettyjen kirjainten lisäksi viisi pisteellistä konsonanttia, joilla ilmaistaan kutšin implosiiveja sekä äänteitä ja.
Peräkkäiset konsonantit
Retrofleksiklusiilien ṭa, ṭha, ḍa ja ḍha kahdentaminen tehdään pystysuuntaisesti kirjoittamalla jälkimmäinen kirjain edellisen alle.
Kirjain ર ra kirjoitetaan konsonanttiyhdistelmän ensimmäisenä osana tarkemerkkinä seuraavan konsonantin päälle. Yhdistelmän jälkimmäisenä osana ra-kirjaimella on kaksi muotoa: kirjainten ટ ṭa, ઠ ṭha ja ડ ḍa kanssa ra merkitään tarkkeena edeltävän konsonantin alapuolelle, ja muiden konsonanttien kanssa se lisätään edeltävän konsonantin pystyviivaan alavasemmalle osoittavana väkäsenä. Konsonanttiyhdistelmät tra, dra ja hra ovat epäsäännöllisiä.
Kirjaimella હ ha on poikkeukselliset yhdistelmät હ્મ hma ja હ્ય hya, ja konsonantti દ da on yhdistelmän jälkimmäisenä osana epäsäännöllinen yhdistelmissä દ્ધ ddha, દ્મ dma, દ્ય dya ja દ્વ dva. Kahdennettuina ત ta ja દ da saavat epäsäännölliset muodot ત્ત tta ja દ્દ dda. Kirjain શ śa esiintyy poikkeuksellisena yhdistelmämuotona viiden konsonantin kanssa: શ્ચ śca, શ્ન śna, શ્ર śra, શ્લ śla ja શ્વ śva.
Vokaalit
pienoiskuva|Sivu 1800-luvun lopulla kirjoitetusta gudžaratin kielioppikirjasta. pienoiskuva|[[Mahatma Gandhin omaelämäkerran Kokemukseni totuuden kanssa gudžaratinkielinen kansi.]] Kirjaimistoon kuuluu 11 vokaalia. Gudžaratilaisilla vokaaleilla on kaksi muotoa: itsenäinen kirjain, jota käytetään vokaalialkuisissa tavuissa, ja konsonanttikirjaimeen lisättävä tarkemuoto. Vokaalilla a ei ole erillistä tarkemuotoa, vaan se seuraa oletusarvoisesti jokaista konsonanttia, jolle ei ole merkitty muuta vokaalitarketta. Joissakin tapauksissa oletusvokaali kuitenkin jää ääntämyksestä pois, vaikka tätä ei merkitä millään tavalla kirjoitusasussa. Yksittäiseen vokaalitarkkeettomaan konsonanttiin päättyvät sanat lausutaan ilman loppuvokaalia (મન mana ), ja a-vokaali voi joissakin sanoissa jäädä ääntymättä myös sanan keskellä. Gudžaratilaisessa kirjaimistossa on vokaalin puuttumista ilmaiseva virama-tarke (esim. ક્ k), mutta sitä käytetään lähinnä sanskritista peräisin olevissa lainasanoissa.
Vokaalin ઋ r̥ äännearvo oli sanskritissa vokaalinen eli tavua kannattava r-äänne, joka on gudžaratissa korvautunut yhdistelmällä. Kirjaimistossa on myös omat kirjaimet sanskritin vokaalisille r- ja l-äänteille (ૠ r̥̄, ઌ l̥ ja ૡ l̥̄), mutta näitä kirjaimia ei käytetä nykygudžaratissa eikä niitä lasketa osaksi gudžaratin tai kutšin aakkostoa.
Vokaalit jaetaan perinteisesti ”lyhyisiin” (a, i, u, r̥) ja ”pitkiin” (ā, ī, ū, e, ai, o, au), vaikka ero pitkän ja lyhyen i- ja u-vokaalin välillä onkin hävinnyt nykygudžaratista.
Joillakin konsonanteilla on epäsäännöllinen muoto tiettyjen vokaalitarkkeiden kanssa. Konsonantti ર ra on epäsäännöllinen yhdistelmissä રુ ru ja રૂ rū, vokaali r̥ kirjoitetaan poikkeuksellisesti yhdistelmissä હૃ hr̥ ja દૃ dr̥, ja konsonantilla જ ja on neljä epäsäännöllistä muotoa: જા jā, જી jī, જુ ju ja જૂ jū. Osa tällaisista poikkeuksista voidaan kirjoittaa fontista riippuen joko poikkeuksellisena ligatuurina tai säännöllisen vokaalitarkkeen kanssa.
Suppea ja väljä o ovat eri vokaaleita gudžaratissa, mutta molempia merkitään samalla kirjaimella. Tämän vuoksi esimerkiksi kirjoitusasu મોરી morī voi tapauskohtaisesti ääntyä joko (merkityksessä ”viemäri”) tai  (merkityksessä ”vaisu”). Samoin suppea ja väljä e kirjoitetaan molemmat samalla vokaalilla. Joissakin lainasanoissa käytetään ylösalaisin piirrettyä e:n tai o:n tarketta väljien vokaalien kuvaamiseen; esimerkiksi englannista lainattu sana બૅડ bêṭa (”pesäpallomaila”) erottuu kirjoitusasultaan kotoperäisestä sanasta બેડ beṭa  (”saari”).
Tarkkeet
Velaarista nasaalia tavun lopussa merkitään pisteellä edeltävän kirjaimen yläpuolella, esim. કં kaṁ. Joissakin sanskritista lainatuissa sanoissa käytetään kaksoispistettä muistuttavaa visarga-tarketta ilmaisemaan h-äännettä tavun lopussa, esim. કઃ kaḥ. Nasaalivokaaleja merkitään pisteellisellä puoliympyrämerkillä kirjaimen päällä, esim. કઁ kã.
Numerot
Gudžaratilaisessa kirjaimistossa on omat numeronsa, joita käytetään arabialaisten numeroiden tavoin kymmenjärjestelmässä.
Standardointi
pienoiskuva|Gudžaratilaista tekstiä ahmedabadilaisen koulun liitutaululla. Gudžaratilaisen kirjaimiston kirjainkoodi ISO 15924:ssä on ”Gujr” ja numerokoodi 320.
Gudžaratilaiset kirjaimet sijoittuvat Unicode-standardissa koodilohkoon 0A80–0AFF. Lohko sisältää merkit gudžaratilaisille konsonanteille ja vokaalien itsenäisille muodoille, ja konsonanttiin liitettävillä vokaalitarkkeilla on omat erilliset merkkinsä. Esimerkiksi kirjainmerkki કિ ki muodostuu kahdesta Unicode-merkistä: konsonantista ક ka ja vokaalitarkkeesta િ i. Vokaalitarke lisätään Unicode-esityksessä aina konsonantin jälkeen riippumatta siitä, piirretäänkö tarke kirjoitettaessa konsonantin oikealle vai vasemmalle puolelle. Lisäksi Unicode-lohkoon kuuluu omat merkit gudžaratilaisille tarkemerkeille kuten viramalle (્) ja visargalle (ઃ), gudžaratilaiset numeromerkit sekä joitakin sekalaisia merkkejä kuten rupian gudžaratilaisen symbolin ૱. Pilkkua ja pistettä vastaavat pystyviivavälimerkit (। ja ॥) eivät kuulu gudžaratin Unicode-lohkoon, vaan ne on määritelty devanagarin lohkossa.
Peräkkäisten konsonanttien yhdistelmät merkitään Unicodessa virama-merkillä, joka lisätään ensimmäisen konsonantin jälkeen. Esimerkiksi yhdistelmä લ્ક lka saadaan kirjoittamalla peräkkäin લ la, ્ (virama) ja ક ka. Jos konsonantti halutaan merkitä eksplisiittisellä virama-tarkkeella eikä yhdistää seuraavaan konsonanttiin, pitää virama-merkin jälkeen lisätä näkymätön ZWNJ-ohjausmerkki (engl. zero-width non-joiner). Esimerkiksi yhdistelmä la + virama + ZWNJ + ka tuottaa kirjaimet લ્‌ક.
Magdeburgin tunnustus
pienoiskuva|Magdeburg vuonna 1551
Magdeburgin tunnustus (das Magdeburger Bekenntnis von 1550, Confessio Magdeburgensison) on luterilainen tunnustuskirja, joka laadittiin 13. huhtikuuta 1550 Magdeburgin kaupungissa Saksin vaaliruhtinaskunnassa. Tunnustus muotoiltiin kroatialaissyntyisen luterilaisen teologin ja professorin Matthias Flacius Illyricuksen (1520–1575) sekä usean muun magdeburgilaisen uskonoppineen johdolla. Tunnustus nojaa luterilaisessa päätunnustuksessa Augsburgin tunnustuksessa ilmaistuihin uskonopillisiin lähtökohtiin ja Augsburgin tunnustuksen puolustuksessa perusteltuihin näkökulmiin. Magdeburgin tunnustuksessa esitetään luterilainen oikeutus tyrannimaisen ylemmän hallintovallan vastustamiseksi.
Magdeburgin tunnustus käännettiin latinasta englanniksi ensimmäisen kerran vuonna 2012.
Taustaa
Martti Lutherin kuoleman jälkeen vuonna 1546 uskonpuhdistus ajautui vakavaan kriisin. Trenton kirkolliskokouksen jälkeen vuonna 1545 uskonnollisen asenneilmapiirin kiristyminen johti aseelliseen konfliktiin katolisen ja protestanttisen maailman välillä. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle V:n (1500–1558) kuin myös roomalaiskatolisen paavin Paavali III:n (1468–1549) yhteisenä tavoitteena oli uskonpuhdistuksen vaikutusten pysäyttäminen ja mitätöiminen, tarvittaessa jopa voimakeinoin.
Vastauskonpuhdistukselliset pyrkimykset huipentuivat vuonna 1548 laadittuun Augsburgin interimiin, joka mitätöi käytännössä kaikki uskonpuhdistuksessa toteutuneet uudistukset. Ainoat myönnytykset protestanteille olivat pappien oikeus avioliittoon sekä molempien ehtoollisaineiden jakaminen. Augsburgin interim nostatti luterilaisten teologien keskuudessa kovaa vastustusta. Lukuisat protestantit kuitenkin myöntyivät vallitsevaan tilanteeseen ja tyytyivät kompromissiratkaisuun vuoteen 1550 mennessä.
Tunnustuksen merkitys
Magdeburgin tunnustuksen taustalla vaikuttaa näkemys Jumalan korkeimmasta hallintavallasta, joka toimii maallisen esivallan oikeutuksen perusteena. Hallitsijan vallan oikeutus tulee Jumalalta, ja rikkoessaan tätä järjestystä vastaan sekä pakottaessaan alamaisensa laittomuuden ja synnin tilaan kristitty on oikeutettu ja jopa velvollinen nousemaan vastarintaan. Magdeburgin tunnustuksessa esitetyn mukaan konfliktitilanteessa kristityn uskollisuus kuuluu ensisijaisesti maallisen hallitsijan sijasta Jumalalle.
Tunnustus on ensimmäinen tunnettu historiallinen dokumentti eräänlaisesta vastarinnan oikeutuksesta, laillisuutensa ja oikeutuksensa menettänyttä hallintovaltaa vastaan.
Wismarin torvi
Wismarin torvi tai joskus myös Wismarin lur on Skandinavian pronssikauteen liitetty varhainen pronssinen lur eli pronssitorvi, joka on löytynyt Pohjois-Saksasta Mecklenburgista noin kuuden metrin syvyydestä suoturpeesta. Se on muita lureja vähemmän kaareva ja niitä lyhyempi. Sillä ei vielä tuolloin ollut suuaukon edessä koristekiekkoa, kuten on ollut myöhemmillä lureilla. Se ajoitetaan yleensä aikavälille 1300–1100 eaa. eli Monteliuksen periodille III, mutta kalliopiirroksien ja muiden seikkojen vuoksi sille on ehdotettu ajoitukseksi myös periodia I tai periodin II alkupuoliskoa. Silloin sen ajoitus siirtyisi ajalle 1600–1400 eaa. Samantapaisia torvia on löytynyt Pohjois-Saksasta myös Parchimin läheltä Bochinista ja Teterowista.
Kuvaus
Wismarin torvesta löytyi ainoastaan kolme pronssista osaa, jotka kuvaillaan seuraavassa. Muu osa torvesta oli ollut orgaanista ainetta, josta ei ole jäänyt maatumisen vuoksi mitään jäljelle. Ennallistettu torvi noudattaa pronssiosien muotoja ja siksi torvi muistuttaa alkuhärän valtavaa sarvea, jonka terävässä päässä on torven suukappale. Suukappale on pronssia, ja se on noin 17,5 senttimetriä pitkä, ja suukappaleen suuhun tulevan osan ulkohalkaisija on noin 3 senttimetriä ja ilma-aukon halkaisija lähes 2 senttimetriä leveä. Torven keskellä olevan renkaan halkaisija on yli 6 senttimetriä, ja rengas on 2 senttimetriä leveä. Renkaassa on lenkki kantohihnaa varten.
Torven suuaukossa on pronssinen koriste- ja vahvikerengas, joka on 15 senttimetriä pitkä. Koska torven muoto on sarvimainen, on vahvikerenkaan halkaisija suuaukostaan 12,5 senttimetriä ja toisesta päästään 10 senttimetriä. Suuaukon rengas on koristeltu niin, että se jakautuu ensin seitsemään rengasmaiseen segmenttiin. Niihin on piirretty toistuvia koristekuvioita, jotka esitellään suuaukosta alkaen:
Useiden segmenttien alueilla on niittejä.
Suuri egyptiläinen museo
upright|pienoiskuva|vasen|Koko [[KV62|faarao Tutankhamonin haudan sisältö, kuten kuvan kuolinnaamio, siirretään uuteen museoon. ]] Suuri egyptiläinen museo on Gizaan, Egyptiin rakenteilla oleva muinaisen Egyptin muinaismuistoja esittelevä museo. Museosta tulee valmistuttuaan maailman suurin egyptologinen museo. Museoon sijoitetaan yli 100 000 muinaisegyptiläistä esinettä, joista osa ei ole koskaan aiemmin ollut näytteillä.
Uusi museo päätettiin rakentaa, koska Kairon egyptiläinen museo oli käynyt liian ahtaaksi, eikä näytteillä voitu pitää kuin osaa sen esineistä. Museon kansainvälinen suunnittelukilpailu järjestettiin vuonna 2002, ja sen voitti irlantilainen Heneghan Peng -arkkitehtiyritys. Rakennusprojekti käynnistyi vuonna 2005.
Museon rakennustyöt alkoivat maaliskuussa 2012 ja sen odotettiin alun perin valmistuvan elokuussa 2015. Uudemman aikataulun mukaan museo oli tarkoitus avata osittain toukokuussa 2018 ja kokonaan vuonna 2020.
Marraskuussa 2018 uusi museo oli 70-prosenttisesti valmis. Museoon siirrettiin marraskuun 2018 alussa muun muassa Tutankhamonin kuolinnaamio ja hautaan kuuluvaa esineistöä 11 esineen verran ja kokonaisuudessaan 614 eri esinettä. Kokonaan museon on nyt tarkoitus avautua vuonna 2022.
Museorakennuksen lattiapinta-alaksi tulee 133 tuhatta neliömetriä ja koko tontin pinta-ala on 470 tuhatta neliömetriä. Museon rakentamiskuluiksi on arvioitu 500 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Yli puolet kuluista rahoitetaan japanilaisilla lainoilla.
Museo sijaitsee kahden kilometrin päässä Gizan pyramideista. Sen edustalle sijoitetaan valtava Ramses II:n patsas, ja sen julkisivuna on 600-metrinen läpikuultava muuri.
Pierre-Luc Létourneau-Leblond
Pierre-Luc Létourneau-Leblond (s. 4. kesäkuuta 1985 Lévis, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa tappelijana ja siirtyi kaudeksi 2016–2017 Tampa Bay Lightningiin.
Ura
Leblond pelasi juniorina jääkiekkoa QMJHL:n Baie-Comeau Drakkarissa vuosina 2003–2005. New Jersey Devils varasi hänet NHL:n vuoden 2004 varaustilaisuudessa vuorolla 216. Vuosina 2005–2008 hän pelasi useissa alasarjojen joukkueissa. Kaudella 2008–2009 Leblond vakiinnutti paikkansa New Jerseyn farmijoukkueessa, AHL:n Lowell Devilsissä. Samalla kaudella hän pelasi 15 NHL-ottelua. Kesällä 2009 New Jersey teki kolmevuotisen, 1,575 miljoonan dollarin sopimuksen Leblondin kanssa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi New Jerseyssä ja AHL:n Lowellissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi vain kaksi NHL-ottelua. AHL:ssa hän keräsi kauden aikana 334 jäähyminuuttia 64 ottelussa.
Calgary Flames hankki hänet New Jerseystä kesällä 2011 vaihdossa viidennen kierroksen varausoikeuteen vuoden 2012 varaustilaisuudessa. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Anaheim Ducksiin, mutta hän pelasi vain Ducksin farmijoukkueessa. Kaudeksi 2013–2014 Leblond siirtyi Pittsburgh Penguinsiin.
Pittsburghin organisaatiossa Létourneau-Leblond vietti kaksi kautta, joiden aikana hän pelasi vain yhden NHL-ottelun. AHL-seura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsinssa hän pelasi pääosan ajasta. Molempina kausinaan hän teki pisteet 2+4 ja sijoittui AHL:n jäähytilastossa kolmanneksi.
Susanna Heikkilä
Susanna Heikkilä (s. 18. tammikuuta 1974) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan SM-sarjassa muun muassa Mikkelin Palloilijoita, Porrassalmen Urheilijoita sekä Malmin Palloseuraa, jossa hän voitti sekä Suomen mestaruuden että Suomen Cupin kaudella 2003. Heikkilä pelasi vuosina 1992–2003 maajoukkueessa 22 ottelua.
Pierre-Luc Létourneau-Leblond
Ura
Létourneau-Leblond siirtyi kaudeksi 2015–2016 takaisin New Jersey Devilsin organisaatioon, mutta hän pelasi koko kauden farmijoukkue Albany Devilsissä. Kesällä 2016 Létourneau-Leblond teki vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Hän edusti alkukauden Lightningin farmiseura Syracuse Crunchin, kunnes hänet lainattiin Toronto Marliesiin.
Intellect Made Us Blind
Intellect Made Us Blind on puolalaisen grindcore-yhtye Antigaman ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2002.
Albumi on julkaistu uudelleen 1. heinäkuuta 2006 levymerkillä Selfmadegod Records.
Federación Anarquista Ibérica
Federación Anarquista Ibérica (lyh. FAI) on vuonna 1927 perustettu espanjalainen anarkistijärjestö. Se toimii läheisessä yhteistyössä anarkosyndikalistisen Confederación Nacional del Trabajo -ammattiliiton kanssa, ja siksi niistä usein käytetään yhteistä lyhennettä CNT/FAI. Järjestön nimessä viitataan Iberian niemimaahan, koska FAI:n toiminnassa ovat aikaisemmin olleet mukana myös portugalilaiset anarkistit. FAI:n jäsenmäärä on salainen.
Historia
Ajatuksen FAI:sta kehitti jo 1920-luvun alussa Brasiliasta karkotettu portugalilainen anarkisti Manuel Joaquim de Sousa. Samaa kieltä puhuvat Portugalin ja Brasilian anarkistit perustivat omia järjestöjään, mutta Portugalin vuoden 1926 sotilasvallankaappauksen jälkeen ne joutuivat siirtämään toimintaansa Espanjan puolelle. FAI:n perustava kokous pidettiin Valenciassa vuonna 1927. Espanjassa järjestö pyrki aluksi vahvistamaan anarkistien asemaa CNT-ammattiliitossa, jonka katsottiin muuttuneen liian myötämieliseksi työnantajia kohtaan, eikä FAI pitänyt liittoa enää työläisten edustajana. FAI pääsi lopulta 1930-luvun alkupuolella CNT:ssä määräävään asemaan, ja seurauksena oli muun muassa maltillisempien jäsenten erottamisia.
Espanjan sisällissodassa 1936–1939 CNT/FAI oli yksi sodan osapuolista. Järjestöt taistelivat tasavaltalaisten rinnalla kenraali Francon fasisteja vastaan. CNT/FAI:n hallussa olivat muun muassa Katalonia ja Barcelona, joissa toimi hetken aikaa anarkistinen yhteiskuntamalli. Tasavaltalaisten häviöön päättyneen sodan jälkeen FAI aloitti julkisen toimintansa uudelleen Espanjan demokratisoitumisen yhteydessä 1970-luvun lopulla.
Patrizia Dorsch
pienoiskuva|Patrizia Dorsch (2017) Patrizia Dorsch (s. 15. helmikuuta 1994) on saksalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Skiclub Schellenbergiä.
Dorsch kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Sankt Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2015 oltuaan 28:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Val d’Isèren alppiyhdistetyssä joulukuussa 2015.
Sanzaru Games
Sanzaru Games on vuonna 2006 perustettu videopelejä tekevä yhdysvaltalainen pelitalo, joka sijaitsee San Mateossa, Kaliforniassa. Pelitalon ensimmäinen peli oli Ninja Reflex (2008). Yritys teki Secret Agent Clankin siirtämisen PlayStation 2:lle. Yritys on tehnyt uusintaversiot Sly Cooperista PlayStation 3:lle ja PlayStation Vitalle.
Josef Krejci
Josef Krejci (2. maaliskuuta 1911 – kuolinaika ei tiedossa) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Itävallan hopeaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Krejci pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Robinsonadi
Robinsonadi on kirjallisuudenlaji, jonka nimitys on peräisin Daniel Defoen romaanista Robinson Crusoe. Se kuvaa haaksirikkoutuneiden elämää. Ne olivat suosittuja etenkin 1700-luvulla Robinson Crusoen ilmestyttyä, mutta niitä on kirjoitettu jo antiikin aikaan. Yrjö Hirn on kirjoittanut robinsonadien historian Valtameren saari (1928).
Ivar Grannas
Ivar Grannas (25. kesäkuuta 1895 Helsingin mlk – 22. marraskuuta 1955) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Grannas edusti urallaan Åbo IFK:ta mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa 1930–1934. Hän pelasi seurassa myös ennen mestaruussarjan syntyä. Grannas voitti ÅIFK:ssa Suomen mestaruuden 1920 ja 1924. Kaikkiaan Grannas pelasi neljän kauden aikana 48 mestaruussarjaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Maajoukkueessa Grannas pelasi yhden maaottelun vuonna 1923.
Einar Grannas
Einar Grannas (15. joulukuuta 1898 Maaria – 28. toukokuuta 1957 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Grannas edusti urallaan Åbo IFK:ta mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa 1930–1935. Hän pelasi seurassa myös ennen mestaruussarjan syntyä. Grannas voitti ÅIFK:ssa Suomen mestaruuden 1920 ja 1924. Kaikkiaan Grannas pelasi viiden kauden aikana 38 mestaruussarjaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Maajoukkueessa Grannas pelasi yhden maaottelun vuonna 1921.
Matti J. Särömaa
Matti J. Särömaa (2. maaliskuuta 1938 Helsinki – 26. helmikuuta 2007 Kotka) oli suomalainen valtiotieteen maisteri, päätoimittaja ja kirjailija.
Wiking Division
Wiking Division on Diabolin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2015 levymerkillä Northern Heritage.
Swift (ohjelmointikieli)
Apple kielen version 2.0 avoimena lähdekoodin Apache 2.0 -lisenssillä.
Applen päätös patentoida on kuitenkin herättänyt huolta. Yhtiöt kuten IBM ovat ilmoittaneet luopuvansa palvelintuen kehittämisestä Swift-kielelle.
Paulus Hamutenya
Haufiku Paulus Hamutenya (s. n. 1884 Oukwanyama, Portugalin Länsi-Afrikka, k. 12. syyskuuta 1932 ) oli yksi ensimmäisestä seitsemästä ambolaisesta, jotka lähetysjohtaja Matti Tarkkanen vihki Oniipassa Ambomaalla papiksi vuonna 1925 Tampereen piispan antamalla valtuutuksella.
Hamutenyan vanhemmat olivat Hamutenya gwaNghililewanga and Ndayapi yaKavengula. Hän syntyi n. vuonna 1884, ja hänet kastettiin vuonna 1919 Onandjokwella.
Hamutenya oli heimoltaan oukwanyamalainen. Peltola sanoo hänen olleen “entinen suurmies”. Hän näyttäisi kääntyneen kristityksi Ondjivassa Reinin Lähetysseuran toiminnan tuloksena. Kun saksalaiset joutuivat jättämään lähetysasemansa Angolassa ensimmäisen maailmansodan seurauksena, Hamutenya muutti Lounais-Afrikan puolellee, missä hän rakensi uuteen kotikyläänsä Edundjaan kirkon, joka valmistui vuonna 1922 eli kolme vuotta ennen hänen pappisvihkimystään. Edundjasta tuli sittemmin Engelan seurakunnan kappeliseurakunta.
Vuonna 1922 Hamutenya aloitti pappisopinnot Oniipan pappisseminaarissa. Samaan aikaan alkoi opintonsa myös toinen Ondijvasta kotoisin ollut mies, Simson Shituwa. Shituwa oli myös niiden seitsemän miehen joukossa, jotka vuonna 1925 vihittiin papeiksi.
Pappisvihkimyksen jälkeen Hamutenya palasi Oukwanyamaan ja työskenteli pappina Edunjassa vuosina 1925–29, mutta tuon seudun käytyä ahtaaksi siellä asuneille oukwanyamalaisille, hän perusti vuodenvaihteessa 1929–30 asutuksen metsään, n. 60 km itään Engelasta, alueelle, jonne oli alkanut siirtyä oukwanyamalaista ovamboväkeä etenkin Angolan puolelta. Paikan nimeksi tuli Eenhana (ääntämys: []). Lounais-Afrikan hallitus asetti Hamutenyan itäisen Oukwanyaman päämieheksi.
Vuonna 1932 Eenhanaan valmistui Hamutenyan rakentama kirkko, mutta jo samana vuonna hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen. “Mitä muusta, kun vain saa kuolla Herran työssä”, kerrotaan Hamutenyan sanoneen ennen kuolemaansa.
Vuonna 1936 Eenhanasta tuli Suomen Lähetysseuran toinen lähetysasema Oukawanyamassa, kun sairaanhoitaja Linda Helenius muutti sinne ja aloitti työnsä aseman poliklinikalla. Heleniuksen työpariksi saapui pian opettaja Suoma Hirvonen.
Hamutenya meni naimisiin Emma lyaNangonyan kanssa vuonna 1920, ja he saivat kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Punarahkasammal
Punarahkasammal (Sphagnum medium) on punarahkasammalryhmään kuuluva laji, jota tavataan Suomessa. Sen levinneisyysalue käsittää Atlantin molemmat puolet pohjoisella pallonpuoliskolla. Se kasvaa ombrotrofisilla soilla.
Lepola (Lappeenranta)
Lepola on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustassa.
Lepola on saanut nimensä siellä sijaitsevan, vuonna 1939 perustetun hautausmaan mukaan. Kaupunginosan alue liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1932 alueliitoksessa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Lepolan itäpuolelle jäi samana vuonna perustettu Lauritsalan kauppala.
Kaupunginosassa sijaitsevat myös Amiksen lämmitettävä tekonurmikenttä ja Juvakan kenttä, lasten liikennekaupunki, Saimaan ammattiopisto Sampo, Lappeenrannan urheilutalo ja uimahalli, Lehmuskodin palvelutalo, Lappeenrannan paloasema, Armilan terveysasema ja kuntoutuskeskus sekä Etelä-Saimaan lehtitalo. Valtakadun ympäristössä on puulajipuisto Arboretum, joka ulottuu myös Taikinamäen ja Kimpisen kaupunginosien alueille.
Lepolan asutus on pientaloasutusta ja keskittynyt Juvakankadun varteen. Lepolan tilastoalueella on 154 asukasta. Se on Keskustan suuralueen tilastoalueista väkiluvultaan pienin.
Kaupunginosaa rajaavat Valtakatu ja Kaukaankatu pohjoisessa, Parkkarilankatu, Rullatie ja Kisapuisto idässä, Juvakankatu etelässä ja Messukatu lännessä. Lepolan naapurikaupunginosia ovat Kimpinen, Parkkarila, Alakylä, Peltola ja Taikinamäki.
Aiheesta muualla
61.05864°N, 28.21339°W
Warning
Warning on puolalaisen grindcore-yhtye Antigaman viides studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2009.
Yhdysvalloissa levy julkaistiin päivä kansainvälisen julkaisun jälkeen, 3. maaliskuuta 2009.
Bariumsulfidi
Bariumsulfidi (BaS) on barium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään muun muassa muiden bariumyhdisteiden valmistamiseen.
Valmistus ja käyttö
Bariumsulfidia valmistetaan bariumsulfaatista pelkistämällä hiilen avulla. Tämä reaktio suoritetaan noin 700 °C:n lämpötilassa. Muodostuva tuote pestään vedellä, jolloin bariumsulfidi liukenee ja siten erottuu liukenemattomista epäpuhtauksista kuten bariumkarbonaatista.
Toinen tapa valmistaa yhdistettä on bariumin ja rikin kuumentaminen inertissä ilmakehässä.
Bariumsulfidia käytetään muiden bariumyhdisteiden, kuten bariumkarbonaatin valmistamiseen. Bariumsulfidin ja sinkkisulfaatin välisessä reaktiossa muodostuu sinkkisulfidin ja bariumsulfidin seosta litoponia, jota käytetään valkoisena väriaineena. Bariumsulfidia käytetään myös sähköluminoivina loistaaineena Eu2+-ionin toimiessa aktivaattorina. Europiumoksidilla ja litiumfluoridilla seostettua bariumsulfidia voidaan käyttää infrapunavaloon reagoivana loisteaineena. Bariumsulfidia voidaan käyttää myös kumien vulkanoinnissa.
Giovanni Porta
250px|thumb|right|Giovanni Portan muotokuva, 1816 ([[Heinrich Eduard Winter)]]
Giovanni Porta (n. 1675–1755) oli italialainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu oopperaa ja kirkkomusiikkia. Hänet muistetaan parhaiten Numitore-oopperasta (libretto: Paolo Rolli), joka häneltä tilattiin Royal Academy of Musicin avajaiskaudelle Lontooseen. Teos kantaesitettiin 2. huhtikuuta 1720.
Vuosina 1726–1737 Porta toimi Ospedale della Pietàn kuoromestarina, jona hänen tehtäviinsä kuuluivat kuoron johtaminen, musiikkiopetuksen järjestäminen, urkujensoitto ja musiikin säveltäminen kirkolliseen käyttöön. Vuonna 1736 hän haki maestro di capellan paikkaa Basilica di San Marcosta, mutta tehtäviin valittiin Antonio Lotti. Vuonna 1737 Porta lähti Venetsiasta ja hyväksyi työpaikan Baijerin hovissa. Hänen tehtäviinsä kuuluivat hoviorkesterin johtaminen, cembalonsoitto, sävellystuntien pitäminen sekä kirkkomusiikin ja oopperan säveltäminen hovia varten. Hänen oopperoihinsa tältä ajalta kuuluu Der Traum des Scipio (1744), jonka hän omisti keisari Kaarle VII:lle. Kaarlen seuraaja, Maksimilian III Joosef, oli musiikki- ja etenkin oopperaentusiasti, mutta vuosisadan puolenvälin paikkeilla Portan oopperatyyli ei ollut enää muodin mukainen ja hän keskittyikin kirkkomusiikkiin. Hänen kirkkomusiikkituotantoonsa kuuluu yli 200 teosta, joiden joukossa on messuja, psalmeja, misererejä ja motetteja.
Malin Hartelius
Hartelius opiskeli Margarethe Bencen johdolla Wienissä ja aloitti uransa Wienin valtionoopperan jäsenenä vuosina 1989–1991. Vuosina 1991–2012 hän työskenteli Zürichin oopperassa, jossa hän esiintyi lukuisissa Wolfgang Amadeus Mozartin rooleissa. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa kuului siellä rooleja sellaisilta säveltäjiltä kuin Franz Schubert, Gaetano Donizetti, Georges Bizet, Jacques Fromental Halévy, Pjotr Tšaikovski ja Richard Strauss. Hartelius esiintyi ensimmäisen kerran Salzburgin festivaalilla vuonna 1992 ja on sittemmin tulkinnut siellä monia rooleja. Hän on esiintynyt kansainvälisesti monissa muissakin oopperataloissa ja festivaaleilla.
Hartelius on luonut myös konserttiuran. Hän piti ensimmäisen resitaalinsa Pariisin Théâtre du Châteletissa vuonna 1993. Kapellimestareista hänen kanssaan ovat tehneet yhteistyötä muiden muassa Ivor Bolton, Riccardo Chailly, William Christie, Ádám Fischer, John Eliot Gardiner, Nikolaus Harnoncourt, Martin Haselböck, Mariss Jansons, Philippe Jordan ja Franz Welser-Möst.
Hartelius sai tammikuussa 2010 Tukholmassa Litteris et Artibus -tunnustuksen Ruotsin kuninkaalta. Hän on esiintynyt monilla levytyksillä ja DVD-julkaisuilla muiden muassa Claudio Monteverdin, Johann Sebastian Bachin, Joseph Haydnin, Mozartin ja Richard Straussin teoksissa.
Luettelo suomalaisista olympiamitalisteista
Tämä on luettelo suomalaisista olympiamitalisteista. Ensiksi on mainittu voitetut mitalit urheilumuodoittain, ja sen jälkeen urheilijoiden järjestys, joka on ensiksi kulta-, sitten hopea- ja lopuksi pronssimitalien mukaan. M tarkoittaa miehiä ja N naisia. pienoiskuva|Suomalaisia olympiavoittajia kokoontuneena Turun hautausmaalle kesäkuussa 2016. Vas. [[Juha Mieto, Pertti Ukkola, Tapio Korjus (takana), Pekka Vasala, Kaarlo Kangasniemi, Tomi Poikolainen, Marja-Liisa Kirvesniemi (takana), Marjut Rolig, Pertti Karppinen ja Eugen Ekman.]]
Urheilijoiden mitalitaulukko
Taidekilpailujen sekä epävirallisten vuoden 1906 välikisojen mitalisteja ei ole tässä taulukossa mukana.
NextGen Series
NextGen Series on jalkapallokilpailu eurooppalaisille alle 19-vuotiaiden seurajoukkueille. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012. Pelitavaltaan NextGen Series mukailee Mestarien liigaa.
Ensimmäisen mestaruuden voitti Internazionale. Kilpailun hallitseva mestari on Aston Villa.
Sarjajärjestelmä
Ensimmäisellä kaudella kilpailuun kutsuttiin 16 seuraa niiden akatemioiden tason perusteella. Joukkueet jaettiin neljään neljän joukkueen alkulohkoon, joiden kaksi parasta etenivät pudotuspeleihin. Kaudella 2011–2012 kilpailuun osallistuivat Aston Villa, Liverpool, Manchester City, Tottenham, Wolfsburg, Internazionale, Marseille, Ajax, PSV, Molde, Rosenborg, Sporting, Celtic, Barcelona, Basel ja Fenerbahçe.
Kaudeksi 2012–2013 kilpailu on laajentui 24 joukkueen kokoiseksi. FC Basel jättäytyi pois ja uusina osallistujina mukaan liittyivät Arsenal, Chelsea, Paris Saint-Germain, Anderlecht, TsSKA Moskova, Athletic Bilbao, Juventus, Borussia Dortmund ja Olympiakos.
Berijan tarhat
Kirjan tausta
Unto Parvilahti pidätettiin 2. syyskuuta 1944 hänen mukaansa ilmiantojen perusteella, jotka liittyivät hänen toimintaansa suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa.
Liittoutuneiden valvontakomission määräyksestä ja sisäministeri Yrjö Leinon myötävaikutuksella hänet kuljetettiin 21. huhtikuuta 1945 Helsingissä Valtiollisen poliisin tiloihin ja edelleen Valvontakomission hallussa olleelle Malmin lentokentälle. Sieltä hänet muiden samalla kertaa kaapattujen henkilöiden (Leinon vangit) kanssa lennätettiin kahdella DC-3-lentokoneella Leningradin kautta Moskovaan ja kuljetettiin edelleen useiden vankiloiden kautta vankileireille ns. Gulagiin.
Parvilahti sai 7. joulukuuta 1945 tiedon viiden vuoden vankeusrangaistuksestaan, joka päättyi 23. huhtikuuta 1950. Rangaistusajan päätyttyä hänet vapauttamisen sijasta vietiin vankijunaan. Junamatkan jälkeen Gorkin kaupungissa hänelle ilmoitettiin karkotuksesta Siperiaan. Josif Stalinin kuoleman jälkeisessä ilmapiirissä hän vapautui kesäkuussa 1954 ja pääsi palaamaan Suomeen 12. joulukuuta samana vuonna.
Kirjan vastaanotto
Berijan tarhoja on luonnehdittu samalla kertaa sekä muistelmateokseksi että Stalinin ajan Neuvostoliittoon kohdistetuksi syytekirjelmäksi. Sitä on verrattu myöhemmin julkaistuun Aleksandr Solženitsynin Vankileirien saaristoon ja Arvo Tuomisen Kremlin kelloihin. Kirjan julkaisun jälkeen Parvilahti kutsuttiin esitelmöimään lukuisia kertoja muun muassa Kokoomuksen ja sotaveteraanien järjestämiin tilaisuuksiin.
Vuonna 2004 ilmestyneeseen laitokseen sisältyy Erkki Vettenniemen kirjoittama kriittinen kommenttiosa ”Unto Bomanin salattu elämä”.
Denver Broncos
Denver Broncos on Yhdysvalloissa NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisseura, joka on kotoisin Denveristä, Coloradosta. Joukkue on National Football Leaguen jäsen American Football Conferencen läntisessä divisioonassa, AFC Westissä.
Broncos aloitti pelaamisen American Football Leaguessa vuonna 1960 ja liittyi NFL:ään osana AFL:n ja NFL:n yhdistymistä. Joukkue on voittanut Super Bowlin vuosina 1998 ja 1999, jolloin pelinrakentajana toimi John Elway ja päävalmentajana Mike Shanahan, sekä vuonna 2016, jolloin pelinrakentajana oli Peyton Manning ja päävalmentajana Gary Kubiak. Elway oli mestaruuden aikana Broncosin toimitusjohtaja.
Reinhard Saftig
Reinhard Saftig (s. 23. tammikuuta 1952) on saksalainen jalkapallovalmentaja.
Ura
Saftig aloitti päävalmentajauransa FC Bayern Münchenissä toukokuussa 1983 Pál Csernain saatua potkut. Saftig toimi tehtävässä puolitoista kuukautta, kunnes Udo Lattek aloitti päävalmentajana heinäkuussa 1983. Huhtikuussa 1986 hän pääsi jälleen päävalmentajaksi, kun Csernai sai potkut Borussia Dortmundista. Saftigin johdolla Dortmund säilytti paikkansa Bundesliigassa niukasti. Joukkue hävisi ensimmäisen karsintaottelun SC Fortuna Kölnille 2–0, mutta nousi kotikentällään 3–1 voittoon ja säilytti paikkansa pääsarjassa. Saftig sai jatkaa päävalmentajana myös kaudella 1986/87 ja johdatti seuran Bundesliigassa neljänneksi. Seuraava kausi sujui kuitenkin jälleen mollivoittoisesti ja Saftig sai lähteä seurasta sijalle 13 päättyneen kauden jälkeen.
Kaudella 1988/89 Saftig toimi Hannover 96:n päävalmentajana, muttei kyennyt pelastamaan seuraa putoamiselta Bundesliigata. Kaksi seuraavaa kautta hän valmensi VfL Bochumia. Tämän jälkeen ura jatkui Bayer 04 Leverkusenissa, josta hän sai potkut toukokuun alussa 1993, vaikka seura oli sijoittunut edelliskaudella kuudenneksi ja oli edelleen mukana ylemmässä keskikastissa. Saftigin johdolla seura oli selvinnyt myös Saksan cupin loppuotteluun, jossa se kaatoi uuden päävalmentaja Dragoslav Stepanovićin johdolla Hertha Berliinin amatöörijoukkueen.
Vuonna 1994 Saftig jatkoi uraansa Turkissa Kocaelisporissa ja Galatasarayssa. Kaudeksi 1997/98 hän siirtyi FSV Mainzin päävalmentajaksi, mutta sai potkut jo elokuussa 1997. Tämän jälkeen hän toimi erilaisissa valmennustehtävissä Borussia Dortmundin organisaatiossa.
Kesäkuussa 2005 Saftigista tuli DSC Arminia Bielefeldin urheilutoimenjohtaja. Arminian ajauduttua putoamistaisteluun kaudella 2007/08 seura erotti Saftigin helmikuussa 2008. Potkut johtivat oikeustoimiin, sillä Saftigin sopimusta oli vasta marraskuussa 2007 pidennetty vuoteen 2010 saakka. Lopulta Arminia joutui maksamaan Saftigille 370 000 euron korvauksen potkuista.
Boulevard Haussmann
pienoiskuva|Boulevard Haussmann Boulevard Haussmann on puistokatu Ranskan pääkaupungin Pariisin 8. arrondissementissa ja 9. arrondissementissa. Se on nimetty Pariisin 1800-luvun loppupuolen kaupunkiuudistuksen johtajan, paroni Georges Eugène Haussmannin mukaan
Boulevard Haussmann on eräs Pariisin tyylikkäimmistä kaduista, joka ulottuu Avenue de Friedlandilta aina Boulevard Montmartrelle saakka. Bulevardi on kaksi kilometriä pitkä, ja se kulkee sekä 8. että 9. arrondissementin halki. Kadulla on kaksi suurta ja perinteikästä tavarataloa, Printemps ja Galeries Lafayette Haussmann. Myös Pariisin oopperan rakennus Palais Garnier on Boulevard Haussmannin varrella.
Carlos Delfino
Seurajoukkueet
Delfino aloitti pelaamisen Olimpia Venado Tuerton junioreissa, joissa hän pelasi aina vuoteen 1998 saakka, jolloin hänet nostettiin edustusjoukkueeseen. Hän pelasi seurassa yhden kauden ennen kuin siirtyi Unión de Santa Fehen pelaamaan Argentiinan alasarjoja. Vuonna 2000 Delfino siirtyi italialaiseen Viola Reggio Calabriaan. Hänen avauksensa Serie A:ssa sujui hyvin, sillä heti ensimmäisellä kaudella Delfino teki keskimäärin 8,8 pistettä 20,6 pelaamassa minuutissa. Kaudelle 2001–2002 Delfinon arvo kentällä kasvoi ja hän teki keskimäärin 13,5 pistettä. Kauden jälkeen hän siirtyi mahtiseura Skipper Bolognaan. Kaudella 2003–2004 Delfino esiintyi Euroliigan finaalissa, mutta joutui kuitenkin tyytymään kakkossijaan.
Kaudeksi 2004–2005 Delfino siirtyi NBA:han Detroit Pistonsin paitaan. Tilastot jäivät kuitenkin vaatimattomiksi kolmen kauden aikana ja lopulta Pistons myi Delfinon Toronto Raptorsille. Kausi 2007–2008 oli Delfinon siihen astisista paras NBA:ssa ja hän teki pisteitä keskimäärin 9,0 vaikka ei aloittanutkaan yhtään peliä kentältä. Kauden jälkeen Delfino siirtyi venäläiseen Himkiin kolmevuotisella sopimuksella. Delfino johdatti joukkueensa ULEB Eurocupin loppuotteluun, jossa se hävisi BC Lietuvos Rytasille. Elokuussa 2009 Delfino siirtyi Milwaukee Bucksin riveihin yhdessä Roko Ukićin kanssa.
Kohokkikasvit
Kohokkikasvit (Caryophyllaceae) on kaksisirkkaisten kasvien heimo, johon kuuluu sata sukua ja noin 2 000 lajia. Kohokkikasveja esiintyy maapallon lauhkeissa osissa ja muutamia myös trooppisilla vuoristoseuduilla; useimmat lajit kasvavat Välimeren ympäristössä sekä Euroopan ja Aasian rajan tuntumassa. Myös Suomessa kasvaa noin 70 lajia. Suvuista tunnetuimpia ovat tähtimöt, kohokit ja neilikat. Erityisesti neilikat ovat hyvin suosittuja koristekasveja, ja myös muiden sukujen lajeja kasvatetaan puutarhoissa. Muutamat lajit ovat hankalasti hävitettäviä rikkaruohoja.
Half Moon Bay
Half Moon Bayn lentoasema palvelee kaupunkia.
Kohokkikasvit
Tuntomerkit
Useimmat kohokkikasvit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, joiden maanpäälliset osat kuolevat talven ajaksi. Muutamat lajit ovat pensasmaisia tai jopa pieniä puita. Lehdet sijaitsevat lähes aina pareittain ja vastakkain varressa. Kaksineuvoiset kukat ovat useimmiten valkoisia tai punaisia, ja terälehtien lukumäärä on viidellä (harvoin neljällä) jaollinen. Terälehtien päät ovat varsinkin suurikukkaisilla lajeilla rosoiset tai syvään liuskaiset.
Carlos Delfino
Seurajoukkueet
Delfino pelasi Bucksissa aluksi kolme kautta, kauteen 2011–2012 asti, ja hänen paras pistekeskiarvonsa näiltä vuosilta on 11,5 kaudelta 2010–2011. Elokuussa 2012 hän siirtyi vapaana pelaajana Houston Rocketsiin. Hän pelasi kaudella 2012–2013 67 runkosarjaottelua pistekeskiarvonaan 10,6 sekä viisi pudotuspeliottelua pistekeskiarvonaan 9,0. Delfino sai pudotuspeleissä jalkamurtuman, joka piti hänet sivussa Oklahoma City Thunderia vastaan pelatun ottelusarjan kuudennesta ja viimeiseksi jääneestä ottelusta. Heinäkuussa 2013 hän siirtyi vapaana pelaajana takaisin Milwaukee Bucksiin. Delfino ei kuitenkaan pelannut otteluakaan kauden 2013–2014 aikana loukkaantumisen takia. Kesällä 2014 hänen pelaajaoikeutensa siirtyivät Los Angeles Clippersille, joka ei kuitenkaan tehnyt sopimusta hänen kanssaan.
Kohokkikasvit
Luokittelu
Kohokkikasvien heimossa on 11 tribusta:
Carlos Delfino
Seurajoukkueet
Delfino pelasi seurakoripalloa seuraavan kerran vasta maaliskuussa 2017, jolloin hän pelasi Boca Juniorsin	joukkueessa. Kauden 2017–2018 hän vietti Saski Baskoniassa, josta hän lähti jo lokakuussa. Kaudeksi 2018–2019 Delfino siirtyi Torinoon, josta hän sai kuitenkin potkut tammikuussa 2019 jouduttuaan sanaharkkaan seuran omistajan kanssa. Tämän myötä hän teki helmikuussa 2019 loppukauden sopimuksen Fortitudo Bolognan kanssa.
Maajoukkueet
Delfino on edustanut Argentiinan koripallomaajoukkuetta muun muassa neljä kertaa kesäolympialaisissa vuosina 2004, 2008, 2012 sekä 2016. Hän oli voittamassa ensimmäisissä kisoissaan olympiakultaa ja seuraavissa pronssia. Lontoossa 2012 Argentiina pelasi toista kertaa peräkkäin koripallon pronssiottelussa, mutta jäi tuolloin neljänneksi. Vuoden 2016 olympialaisissa maa sijoittui kahdeksanneksi.
Mk-Sprint
Mk-Sprint eli moottorikelkka-sprint on moottorikelkkaenduron tyyppinen, mutta sitä luonteeltaan kevyempi kilpailulaji, jonka avulla voi tutustua moottorikelkkaurheiluun turvallisissa olosuhteissa. Kilpailu perehdyttää jokamieskelkkailijoita kilpailutoimintaan ja testaa ajokkien luotettavuutta sekä ajajien taitoja. Lajissa järjestetään suomenmestaruuskilpailuja.
Mk-Sprintin reitin on oltava pääosin vähintään 3 metriä leveä ja kilpailumatkan pituus on 4-6 kilometriä. Reitti ajetaan kolme kertaa ja lähtöjen yhteisaika ratkaisee voittajan. Moottorikelkkojen on oltava tehdasvalmisteisia ja rekisteröityjä vakiomoottorikelkkoja.
Kumanomaru
Kumanomaru oli keisarillisen Japanin armeijan lentokannella varustettu maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa. Alus valmistui niin myöhään, ettei se ehtinyt osallistua varsinaisiin sotatoimiin.
Valmistus
Alus tilattiin Hitachi Shipbuildingilta Innoshimasta tyypin M rahtialuksena. Sen köli laskettiin 15. elokuuta 1944. Keisarillisen Japanin armeija lunasti aluksen muutettavaksi maihinnousutukialukseksi luokiteltuna tyypin B maihinnousualukseksi. Alus laskettiin vesille 28. tammikuuta 1945 nimellä Kumanomaru ja se valmistui 31. maaliskuuta.