cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyöräily kesäolympialaisissa 1952 – miesten maantieajo
Keskeyttäneet
Ken Caves, Peter Nelson Walter Bortel, Franz Wimmer, Arthur Mannsbarth Rik Van Looy Boyan Kotsev, Ilya Velchev, Milcho Rosev Hernán Masanés, Héctor Droguett, Héctor Mellado, Hugo Miranda Jan Veselý, Karel Nesl, Milan Perič, Stanislav Svoboda Paul Backman, Paul Nyman, Ruben Forsblom Roland Bezamat Leslie Ingman István Lang, István Schillerwein, Lajos Látó Raj Kumar Mehra, Netai Bysack, Pradip Bode, Suprovat Chakravarty Kihei Tomioka, Masazumi Tajima, Tadashi Kato, Tamotsu Chikanari Kwon Ik-Hyun, Im Jang-Jo, Kim Ho-Soon Jean Schmit Francisco Lozano, Julio Cepeda, Ricardo García Jules Maenen Muhammad Naqi Mallick, Imtiaz Bhatti Petre Nuş George Estman, Alfred Swift, Robert Fowler Kobi Scherer Lars Nordwall Anatoly Kolesov, Nikolay Babarenko, Vladimir Kryushkov Julio Sobrera David Rhoads, Ronald Rhoads Chau Phuoc Vinh, Nguyen Duc Hien, Van Phuoc Le Walter Becker
Filippiinit
Hallinnollinen jako
Filippiinit on jaettu kolmeen maantieteelliseen osaan: Luzon, Visayas ja Mindanao. Syyskuussa 2020 maassa oli 17 aluetta, 81 provinssia, 146 kaupunkia, 1 488 kuntaa, ja 42 046 barangayta. Hallinnollisesti Manilan pääkaupunkialueella ja Mindanaon autonomisella alueella on erityisasema. Provinssien johdossa on kuvernööri.
George Sorocold
Vesijohdot
Myöhemmin Sorocold suunnitteli vesijohtojärjestelmät myös moneen muuhun kaupunkiin, kuten Bridgnorth, Bristol, Deal, Kings Lynn, Newcastle, Norwich, Portsmouth, Sheffield ja Great Yarmouth. Vuosisadan vaihteeseen mennessä Sorocold oli kuuluisa koko Englannissa, ja niin hän pääsi uudistamaan London Bridgen vesipumppuja. Työ onnistui hyvin, ja Sorocold pääsi suunnittelemaan vesijohtoverkkoa myös rakenteilla olleeseen Islingtonin kaupunginosaan. Hän suunnitteli myös tuulimyllyjen pyörittämän pumppuaseman, joka nosti vettä Claremont Squaren tekoaltaaseen.
Filippiinit
Talous
Lähes kolmannes työvoimasta toimii maataloudessa, joka tuottaa noin 10 % bruttokansantuotteesta (2015). Riisi ja maissi ovat väestön tärkeimmät ravinnonlähteet. Riisistä saadaan kolme satoa vuodessa, ja valtio pitää riisivarastoa luonnontuhojen varalta. Kookospähkinää, sokeriruokoa, ananasta ja banaania taas viljellään vientiin. Myös puuteollisuus on merkittävässä asemassa, mutta viljelyalan kasvattaminen on verottanut metsiä tuntuvasti. Tärkeimpiä teollisuusaloja ovat tekstiilit, elintarvikkeiden jalostus ja sähkötekniikka. Maassa on muun muassa kuparia, kromia, kultaa, maaöljyä ja nikkeliä. Ulkomailla työskentelevien filippiiniläisten kotimaahan lähettämät palkat ovat merkittävä ulkomaanvaluutan lähde.
George Sorocold
Muita hankkeita
Sorocold tutki Derwentjokea ja suositteli rakennustöitä, joilla joki olisi saatu purjehduskelpoiseksi. Tutkimukset Derbyshiressä aloitettiin 1664, ja Sorocold jätti ehdotuksensa 1696. Kun rahoitus myönnettiin vuonna 1717 mainittiin että Sorocold oli laatinut liitteenä olleet kartat. Parannustyöt valmistuivat vasta 1724. Derwentin Yorkshiren kreivikunnan puolella olevaa osaa Sorocold tutki 1694, 1699 ja 1704. Hän osallistui myös Dee-, Lea- ja Camjokien parannustöihin. Hän kehitti myös menetelmiä, joilla saatiin vettä pois lyijykaivoksista, ja Liverpoolin satamaan sulut, joilla vedenkorkeus laiturin luona pysyi samana vuoroveden vaihteluista huolimatta.
Filippiinit
Talous
Merkittävimmät vientituotteet ovat elektroniikka ja tekstiilit. Merkittävimmät luonnonvarat ovat puu, öljy, nikkeli, koboltti, hopea, kulta, suola ja kupari.
George Sorocold
Muita hankkeita
thumb|Silkkikehräämö ennen vuoden 1910 tulipaloa. 1700-luvun alussa Sorocold osallistui Derbyssä Derwentin varrella kahden silkkikehräämön rakentamiseen. Ensimmäinen valmistui 1702. Sen rakennutti Thomas Cotchett, ja siellä käytettiin hollantilaisia koneita. Cotchett ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan laadukasta silkkilankaa. Sen sijaan Thomas ja John Lomben italialaisen mallin mukaan tehty yritys onnistui. Se valmistui 1722. Sorocoldille siirtyminen vesirattaista ja pumpuista hienoa silkkilankaa kehrääviin koneisiin oli haaste. Lopullisessa laitteistossa oli 10 000 värttinää, 25 000 kelapuolaa, lähes 5 000 hammasratasta, yli 9 000 kääntöpuolaa ja 46 000 vyyhdityspuolaa, joita kaikkia pyöritti yksi vesiratas.
Filippiinit
Talous
pienoiskuva|Filippiinit satelliittikuvassa maaliskuussa 2002
George Sorocold
Muita hankkeita
Julkisten töiden lisäksi Sorocold rakensi ja suunnitteli erilaisia laitteita varakkaille yksityishenkilöille. Sir Godfrey Copley palkkasi hänet rakentamaan tiluksilleen Doncasteriin vesiputouksia, suihkulähteitä ja lämmitetyn uima-altaan. Sorocold teki joitakin töitä myös Skotlannissa, mikä osoittaa, että hän oli tunnettu koko valtakunnassa. Niistä on säilynyt vain vähän tietoja, mutta hän ainakin toimi Marin jaarlin neuvonantajana kun tämä paransi hiilikaivoksiaan ja rakennutti padon, josta saatiin vesivoimaa kaivoksille.
Arvostus ja yksityiselämä
Sorocold oli arvostettu insinööri. Sir Francis Copley (Copley-mitalin perustaja) kirjoitti, että London Bridgen koneet olivat "hienoin tekele mitä hän oli ikinä nähnyt", ja Henry Beighton vakuutti Royal Societylle, että pumppujärjestelmä oli parempi kuin Versaillesiin tehty. Hatton ja Thoresby nimittivät häntä "suureksi englantilaiseksi insinööriksi", luultavasti ensimmäinen kerta kun nimitystä käytettiin kenestäkään. Kaikista Sorocoldin toteuttamista projekteista ei ole säilynyt tietoja. Joissakin hankkeissa hän on toiminut konsulttina, toisissa itsenäisenä yrittäjänä. Pelkkä insinöörityö ei olisi riittänyt perheen elättämiseen, joten on päätelty, että hänellä on ollut muitakin tuloja.
George Sorocold syntyi Derbyssä ja opiskeli Emmanuel Collegessa Cambridgessa. On mahdollista, että hän harjoitteli Cornelius Vermuydenin oppipoikana. Tämä oli tuonut Hollannista Englantiin tietoa maan kuivattamisesta, ja kuivatti East Anglian suoalueita. Vuonna 1684 Sorocold meni naimisiin Mary Franceysin kanssa ja seuraavan 18 vuoden aikana heille syntyi 13 lasta. Mary Sorocold kuoli vuonna 1728. Sorocoldin omasta kuolinvuodesta on eri arvioita, eräiden lähteiden mukaan hän kuoli jo 1716.
Filippiinit
Liikenne
Filippiineillä on 254 lentokenttää, joista neljällä on yli kolmen kilometrin kiitotie. Maassa on 995 kilometriä rautateitä. Satamakaupunkeja ovat Batangas, Cagayan de Oro, Cebu, Davao, Liman ja Manila.
Väestö
Filippiineillä puhutaan useita malaijilais-polynesialaisia kieliä, joista suurimmat ovat tagalog ja sen standardimuoto filipino, cebu ja iloko. Virallisina kielinä ovat filipino ja englanti. Varsinkin aikaisemmin maassa on puhuttu myös espanjaa.
Etnisiä ryhmiä on monia. Vuoden 2000 väestönlaskennassa suurimmat ryhmät olivat tagalogit 28,1 %, cebut eli cebuanot 13,1 %, ilokanot 9 %, bisayat 7,6 %, hiligainot eli ilonggot 7,5 %, bikolit 6 % ja warayt 3,4 %. Muihin ryhmiin kuului 25,3 % väestöstä.
Suurin osa (80,9 %) filippiiniläisistä on katolisia. Vähemmistönä ovat muslimit (5 %), joita sanotaan moroiksi.
Väestönkasvu kuuluu Aasian nopeimpiin. Hallitus on yleensä varonut ottamasta asiaan voimakkaasti kantaa, sillä katolinen kirkko vastustaa syntyvyyden säännöstelyä.
Pohjois-Filippiinien kylissä on kehittynyt perinne pääsiäisenajan ristiinnaulitsemisesta. Tavassa yhdistyvät harras katolisuus ja kansanuskomukset.
Kulttuuri
Filippiiniläisten kansallistunne on hauras, oma suku ja provinssi ovat tärkeämpiä samaistumisen kohteita. Kansallisuus syntyi espanjalaisten valtakaudella, ja katolisella uskolla on sen syntymisessä keskeinen sija.
Koulutus ja elintaso
Filippiiniläisessä koulussa on kuusi ensimmäistä luokkaa pakollisia ja ilmaisia. Ne suorittaa 85 % väestöstä. Seuraavat neljä luokkaa ovat ilmaisia, mutta eivät pakollisia. Ne suorittaa 61 % ikäluokasta. Neljäsosa väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella. Varallisuus on hyvin jakautunut epätasa-arvoisesti, sillä kourallinen perheitä hallitsee lähes kaikkea varallisuutta.
Ruokakulttuuri
Riisi on niin keskeinen osa filippiiniläistä ruokakulttuuria, että kyseessä ei ole ateria ellei tarjolla ole riisiä. Myös kalaa tai äyriäisiä syödään päivittäin. Ruoka ei ole kovin mausteista, mutta valkosipulia käytetään paljon ja sitä pidetään terveellisenä. Vihanneksia käytetään keitoissa ja pataruoissa, yleisimmin vihreitä papuja ja perunaa.
Filippiiniläinen ruokakulttuuri on jo saanut paljon länsimaalaisia vaikutteita, mutta erikoisuuksiakin on; Balut-muna (keitetty muna, jossa ankanpoikanen jo lähes kuoriutumisvaiheessa), koiranliha, kalan päät, sian nahka (erityisesti arvostetulle vieraalle tarjottu herkku) sekä veriruoat. Alkoholi on varattu lähinnä miehille ja rikkaille. Koiranlihan myyminen toreilla on nykyisin kielletty sen levittämän vesikauhun takia.
Paikallinen erikoisuus on kohtuullisen yleinen turo-turo-ravintola (osoita-osoita). Tiskillä asiakas osoittaa haluamiaan ruokia, jonka jälkeen vastaavat ateriat tuodaan pöytään. Ruokailussa käytetään haarukkaa ja lusikkaa.
pienoiskuva|Cebun kaupungintalo pienoiskuva|Katolinen kirkko Corellassa
Urheilu
Filippiinit on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1924 alkaen. Se on saanut 14 mitalia, joista yksi kulta, viisi hopeaa ja kahdeksan pronssia. Suurin osa mitaleista on tullut nyrkkeilyistä.
Tiedotusvälineet
Filippiinien tiedotusvälineisiin vaikuttaa voimakkaasti kaupallisuus. Filippiinien lehdistönvapaus taataan perustuslaissa. Yhdysvaltalaisen Freedom Housen mukaan Filippiineillä sensuuri ei ole vakava ongelma, mutta maa on yksi vaarallisimmista paikoista toimittajille. Filippiinien valtio-omisteinen televisioyhtiö on People’s Television Network, radioyhtiö Philippine Broadcasting Service ja uutistoimisto Philippines News Agency. Televisioalaa hallitsevat ABS-CBN ja GMA Network. Suurimman yleisön houkuttelevat elokuvat, komediat ja viihdeohjelmat. Filippiineillä on satoja radioasemia, joista johtava asema on Manila Broadcasting Companyllä.
Elokuva
Filippiiniläinen elokuva on etenkin viime vuosina alkanut saavuttaa myös taiteellista kiinnostavuutta kaupallisen elokuvan vastapainoksi. Tunnetuimpia Marcosin ajan tekijöitä ovat Lino Brocka, Marilou Diaz-Abaya sekä Mike De Leon. Nykyään filippiiniläisen elokuvan tärkeitä nimiä ovat Lav Diaz (tunnettu äärimmäisen pitkistä elokuvistaan ja pitkän otoksen estetiikasta), Raya Martin sekä Khavn de la Cruz.
Raúl Campos
Raúl Campos Paíno (s. 17. joulukuuta 1987 Madrid) on espanjalainen futsalpelaaja, joka edustaa Primera División de Futsalissa pelaavaa ElPozo Murciaa. Pelipaikaltaan Campos on kärkipelaaja eli pivot tai laitapelaaja eli ala.
Pettävä varjo voittaa pelin
Pettävä varjo voittaa pelin on Richard Thorpen vuonna 1945 ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomedia. Se oli viides Pettävä varjo -elokuvasarjan osa, ja sen käsikirjoittivat Robert Riskin ja Dwight Taylor.
Raúl Campos
Campos saavutti Espanjan futsalmaajoukkueen kanssa kultaa vuoden 2016 EM-kilpailuista Serbiasta. Hänellä on myös EM-pronssia vuodelta 2014 Belgiasta.
Celldweller
Celldweller on Detroitista kotoisin oleva alternative rock -yhtye, jonka loi multi-instrumentalisti Klayton, entinen keulahahmo ja lauluntekijä yhtyeistä Circle of Dust, Argyle Park, Angeldust (Criss Angel) ja monista muista yhtyeistä. Celldwellerin musiikki on monenlaista, usein elektronista rockia ja yleisimmin puhuteltua yhdistelmää rockia ja trancea. Celldwellerin kappaleita on usein ilmestynyt elokuvissa, trailereissa, televisio-ohjelmissa ja videopeleissä.
Raúl Campos
Campos on edustanut ElPozo Murciaa vuodesta 2013 alkaen. Hän on voittanut seuran paidassa yhden Espanjan supercupin. Entisen seuransa Lobelle Santiagon kanssa Campos voitti niin ikään Espanjan supercupin.
Celldweller
Circle of Dust ja Angeldust, 1997-2001
Klayton oli saanut omistetun kulttisuosion 90-luvun puolivälissä, koska hänen industrial metal-yhtyeensä Circle of Dust purkautui. Purkautumisen jälkeen Klayton samanaikaisesti julkaisi molemmat kokoelmat muokattuina, jotka olivat jääneet Circle of Dustilta, nimeltään Disengage, ja albumi uuteen projektiin, Angeldustiin, joka oltiin luotu yhdessä taikuri Criss Angelin kanssa.
Klayton alkoi tehdä demokappaleita Celldweller -hankkeeseen 1998/1999 ja julkaisi rajoitetun EP -painoksen kolmesta Celldweller demosta ja kaksi sooloraitaa, jotka myytiin nopeasti loppuun. Klaytonin ja Criss Angelin tiet erosivat vuonna 2000, kun kolme albumia oli saatu päätökseen, jolloin Klayton käytti kaiken aikansa Celldwelleriin.
Pettävä varjo voittaa pelin
Pääosia esittävät William Powell ja Myrna Loy, ja tämä oli heidän kahdestoista yhteinen elokuvansa. Sivuosissa nähdään muun muassa Lucile Watson, Gloria DeHaven ja Anne Revere. Elokuva kuvattiin mustavalkoisena ja sen kesto on 100 minuuttia.
Celldweller
Celldweller, 2003
Klayton ja tuottaja Grant Mormhan (entinen Leaderdogs For The Blind) työskentelivät Klaytonin debyyttialbumin, Celldwellerin, kanssa, joka julkaistiin helmikuussa 2001. Valitettavasti eri viiveet työnsivät julkaisupäivää myöhemmäksi. Tänä aikana Klayton piti faninsa ajan tasalla lukuisilla Celldweller-Klogeilla hänen verkkosivuillaan ja sähköpostitse, ja vuonna 2001 julkaistiin remix-tiedostot kappaleesta Symbiont, jotta fanit ja muut muusikot saivat mahdollisuuden remixata Celldwellerin musiikkia. Kahdeksan remixiä valittiin ja ladattiin alkuperäiseen Mp3.comiin. Symbiont-remixeistä tuli digitaalinen EP kuusi vuotta myöhemmin.
Pettävä varjo voittaa pelin
Pettävä varjo voittaa pelin sai ensi-iltansa kotimaassaan 25. tammikuuta 1945. Suomen ensi-iltaansa Pettävä varjo voittaa pelin tuli pari vuotta myöhemmin 3. tammikuuta 1947.
Celldweller
Celldweller, 2003
Celldweller EP näki julkaisun alkuvuodesta 2003 ja ylsi sijalle 17 Billboard Internet Sales -listalla. Vuonna 2004 albumi vei kotiin seitsemän palkintoa Just Plain Folks Music Awards -gaalassa, jossa Klaytonille palkittiin Vuoden albumi, Vuoden tuottaja, Vuoden industrial-albumi, Vuoden metallikappale (One Good Reason) ja paras industrial rock -kappale (Switchback), ja tuli myös toiseksi Parhaan industrial kappaleen kanssa Stay With Me (Unlikely) ja Parhaan rock kappaleen kanssa I Believe You.
The Beta Cessions
Vuonna 2004 Klayton kokosi kaksinkertaisen albumin The Beta Cessions Volume 1. Ensimmäinen levy sisälsi uudelleen nauhoitettuna viimeisen Circle Of Dustin kappaleen Goodbye, alternative-mixejä kappaleesta Switchback, Klaytonin alkuperäisiä kappaleita Celldweller EP -levyltä ja demoversioita Celldwellerin debyyteistä. Toinen levy sisälsi koko debyyttialbumin instrumentaalimuodossa, muutamia instrumentaaleja on hieman muokattu.
Pettävä varjo voittaa pelin
Elokuva kuvattiin 8.–14. heinäkuuta 1944. Elokuvan tuotanto piti alun perin alkaa vuonna 1942, mutta Loy kieltäytyi silloin roolista ja lähti New Yorkiin mennäkseen naimisiin ja auttamaan Punaista Ristiä. Elokuvan kuvaukset aiottiin ensin aloittaa tuolloin ilman Loy'ta; Irene Dunne olisi korvannut hänet Nora Charlesina.
Juoni
Nick ja Nora Charles matkustavat Nickin kotikaupunkiin Sycamore Springsiin tämän vanhempien luo, missä Nick alkaa tutkia lentokonetehtaan työntekijän (Ralph Brooks) murhaa. Murhan avaimeksi osoittautuu salaperäinen maalaus, jossa pilee murhaajan motiivi.
Celldweller
Soundtrack For The Voices In My Head, 2008
Joulukuussa 2008 Klayton julkaisi Soundtrack For The Voices In mY Head Vol. 01 -kokoelman. Kokoelma koostuu pääasiassa lyhyistä instrumentaalisävellyksistä. Kappaleet poimitaan satojen demojen joukosta, Klaytonin laajasta arkistosta ja edustavasta työstä, joka ei soveltunut johtavaan Celldweller -albumiin vaan teattereissa käyttöön. Celldwellerin johto on yrittänyt saada nämä kappaleet sijoittumaan tiedotusvälineihin, samoin kuin debyyttialbumi, ja useat on jo kuultu elokuvissa, televisiossa ja videopeleissä.
Wish Upon A Blackstar, 2009-2011
Kirjoittaminen ja nauhoittaminen toiseen Celldwellerin albumiin on ollut käynnissä vuodesta 2005. Alun perin albumin piti tulla julkaistuksi kesällä 2006, mutta albumi on viivästynyt useita kertoja. Maaliskuussa 2009 Klayton ilmoitti albumin nimen, Wish Upon A Blackstar. Levy julkaistiin 27. maaliskuuta 2012.
50 kappaleesta Klayton on rajoittanut kymmenen, jotka muodostavat albumin. Hiljattain klogeissa verkkosivuillaan hän täsmensi, että haluaa julkaista albumin "ryhmissä", ja jokainen ryhmä koostuu kahdesta kappaleesta. Lopulta hän paljasti kappaleet, jotka Blackstar sisältäisi: So Long Sentiment, Louder Than Words, Eon, The Best It's Gonna Get, I Can't Wait, Blackstar, The Lucky One, Tainted, Birthright, It Makes No Difference Who We Are, The Seven Sisters, Memories of a Girl I Haven't Met ja Against The Tide. Monet jääneet kappaleet tulevat olemaan The Beta Cessions II:lla.
Live-esiintyminen
Vuoden alussa varhaisina Celldweller-vuosina Klayton keksi live-esiintymisen aivan toisin kuin tyypillinen rock-yhtye. Vaikka useimmat bändit soittavat kappaleita melko suoraviivaisesti yksi toisensa jälkeen, Celldweller-show olisi pääasiassa live remix-istunto. Suuri vaikutus tähän tuli Klaytonin yhteistyöstä on Criss Angelin kanssa, Angelin tehdessä taikurin esityksiä. Klayton on ilmaissut valtavaa tyytymättömyyttä hänen alkuperäsiin Celldweller-keikkoihin ja ilmoitti, että olisi epätodennäköistä, että hän enää lähtisi Celldweller-kiertueelle, mutta Celldweller palasi vuonna 2010 kaksiosaisena multimediaesityksenä.
Entiset yhtyeen live-esiintymisjäsenet olivat:
Diskografia
Palkinnot
Henry Becque
Henry François Becque (1837 Pariisi, Ranska −1899 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli naturalismin esitaistelija näytelmäkirjallisuuden alalla.
Kieltä yksinkertaistamalla Becque uudisti teatteri-ilmaisua. Hän oli katkera, säälimätön realisti, jonka monivuotisten ponnistusten tuloksena syntynyt synkeä, kyyninen perhedraama Korppi (Les corbeaux, esitetty 1882) sai runsaasti huomiota ja aiheutti skandaalin. Muita hänen näytelmiään ovat huvinäytelmät Navette ja bulevardikomedia La parisienne.
Näytelmien lisäksi Becque kirjoitti runoja, kirjallisuusesseitä ja omaelämäkerrallisia teoksia.
RJ Mitte
Roy Frank ”RJ” Mitte III (s. 21. elokuuta 1992 Jackson, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Walter White Jr:nä televisiosarjassa Breaking Bad.
Mitte muutti Hollywoodiin vuonna 2006 ja alkoi harjoitella managerinsa Addison Wittin alaisuudessa. Mittellä on lievä CP-vamma.
Gerhard Schmidhuber
Gerhard Schmidhuber (9. huhtikuuta 1894 – 11. helmikuuta 1945) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Dresdenissä Saksissa. Hän oli Wehrmachtin 13. panssaridivisioonan komentaja toisessa maailmansodassa. Kun saksalaiset valtasivat Unkarin vuonna 1944, Schmidthuber oli maassa olevien saksalaisjoukkojen ylipäällikkö. Virassaan hänellä oli monia sopimuksia Raoul Wallenbergin kanssa. Wallenberg pelasti lukemattomia juutalaisia keskitysleireiltä. Schmidhuber kuoli Budapestin taistelussa.
Unkarilainen sanomalehti väitti äskettäin, että Schmidhuber esti Budapestin gheton tuhoamisen puna-armeijan lähestyessä.
Schmidhuberin saamiin kunniamerkkeihin kuuluivat ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit sekä ritariristi.
Raimo Ranta
Raimo Ranta (s. 14. marraskuuta 1943 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1967–1971.
Ranta edusti SM-sarjaurallaan Upon Palloa vuosina 1967–1969, Lahden Reipasta kaudella 1969–1970 sekä turkulaista Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 84 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 35 + 25 = 60 ja jäähymääränsä 34 minuuttia.
Tapani Valkonen
Yrjö Tapani Valkonen (s. 26. joulukuuta 1941 Loimaa ) on suomalainen sosiologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiologian ja tarkemmin väestötieteen professori vuodesta 1977. Hän tutki kuolleisuutta ja muuttoliikettä.
Viljo Heinonen (opettaja)
Viljo Armas Heinonen (18. huhtikuuta 1902 Turku – 4. joulukuuta 1982) oli suomalainen rehtori ja kirjailija.
Heinonen osallistui valkoisten puolella Suomen sisällissotaan ja vuoden 1919 Aunuksen retkikuntaan. Hän jäi Aunuksessa venäläisten vangiksi ollessaan tiedusteluretkellä ja oli sotavankeudessa 1919–1921. Heinonen pääsi lopulta Suomeen Saksan kautta. Hän kirjoitti näistä kokemuksistaan kaksi kirjaa Pari vuotta Venäjän punaisten joukossa ja Kaksi vuotta kuolleena : elettyjä seikkailuja.
Heinosen vanhemmat olivat kirjapainonjohtaja Werner Heinonen ja Sally Sofia (o.s. Sillgren). Puoliso oli Irma Irene (o.s. Hakanen) vuodesta 1931.
Venesjärvi (järvi Kankaanpäässä)
Venesjärvi on Satakunnassa Kankaanpäässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Karvianjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 312 hehtaaria eli 3,1 neliökilometriä. Se on 3,6 kilometriä pitkä ja 3,0 kilometriä leveä. Se on matala järvi ja se sijaitsee varsin kivikkoisessa ympäristössä, minkä vuoksi järvessäkin on paljon kiviä. Järvi on syntynyt etelässä Venesjärven kylän poikki kulkevan harjujakson taakse. Järvi on kaksiosainen ja osia yhdistävät toisiinsa Salmensaarta ympäröivät salmet, jotka jäävät luoteessa Salmennokan ja kaakossa Töllinniemen väliin. Järven koillisosa on 3,2 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Toinen järvenosa suuri ja se onkin 2,6 kilometriä pitkä ja 1,9 kilometriä leveä. Se on rikkonainen, sillä siinä on paljon erikokoisia saaria. Järven lähiympäristö on alavaa metsämaata, jossa on runsaasti näkyvissä maaperän kalliopintaa, mutta harjujakson ympäristössä esiintyy paljon peltomaata.
Järvessä on kartan mukaan 32 saarta, joista suurin osa on pieniä luotoja. Suurin saari on Salmensaari, joka lähes katkaisee järven kahteen järvialtaaseen. Se on 750 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Saaren pinta-ala on kartasta mitattuna yli 16 hehtaaria. Muita suuria saaria ovat Kangonsaari, Lokainensaari, Marjasaari, Korkeasaari, Ruissaari, Lammassaari, Sammalsaari, Yrkönsaari, Pajasaari ja Kuivasaari. Junninsaari sijaitsee etelärannan tuntumassa ja sinne menee nykyään tie. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 4,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0046 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys on 5,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee Salmensaaren rannassa Oravasaaren edessä.
Järven rantaviivan pituus on 32 kilometriä. Järven lähistöllä sijaitsee kymmenen maatilaa sekä muuta kiinteää haja-asutusta. Järven kaakkoispäässä Venesjärven taajamaa ulottuu rantaan asti. Rannoille ja joihinkin saariin on rakennettu yli 100 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13201 ja järven pohjoispuolen kyläteiltä. Järven kaakkoisrannassa sijaitsee Venesjärven uimaranta ja Venesjärven rantalava.
Vedenlaatu
Järvi on matala humusjärvi, jonka ekologinen tila on luokiteltu hyväksi. Vedessä on runsaasti humusta ja vesi on myös melko sameaa. Veden näkösyvyys on ollut 2000-luvulla kesäisin 0,9–1,3 metriä. Vedessä on kuitenkin runsaasti fosforia ja typpeä ja siihen voi tämän vuoksi syntyä leväkukintoja otollisissa oloissa. Talvella veden ravinnepitoisuudet kuluttavat jään alla veden happea, jolloin veden happipitoisuus alenee ja etenkin järven pohjalla se vähenee selvästi. Kesäisin veden happipitoisuus on matalassa vedessä hyvä. Veden happamuustaso on kesäisin ollut pH 6,5–6,6 ja talvella se laskee tätä alemmaksi eli melko happamammaksi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Karvianjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 36) Inhottujärven–Ala-Honkajoen alueella (36.02), jonka Kahilaojan valuma-alueeseen (36.023) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,4 metriä mpy.
Koska järvi on vesistöalueensa latva-alueella, saa se pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Järven pohjoispäähän laskee koillisesta Lintukulman kautta laskeva oja, joka on Alhonjärven (32 hehtaari) laskuoja. Järveen on johdettu lähes 20 metsä- tai suo-ojaa sen lähiympäristöstä.
Järven laskujoki on Tuomioja, joka on joenvarren peltojen kuivattamiseksi kaivettu suoraksi ja syväksi. Siihen yhtyy puolivälissä lounaasta Jokilammin (126 hehtaaria) laskuoja. Laskujoki jatkaa sitten Kahilaojana peltoalueen eteläreunaan, missä se yhtyy Karvianjokeen Hihkiönkosken kohdalla.
Fly or Die
Fly or Die on funk-/rock-yhtye N.E.R.D:in toinen studioalbumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2004.
Taustatietoa
N.E.R.D. nauhoitti albumin vuonna 2003. Tätä albumi varten yhtye oli harjoitellut soittimien soittoa huolella, ja he pystyivät soittamaan myös keikoillaan. Chad Hugo kertoi MTV:lle: ”Olemme oppineet soittamaan soittimia hyvin. Itse soitan kitaraa ja Pharrell rumpuja. Viime kerralla, kun teimme In Search Of... -albumin rock-versiota emme osanneet soittaa kunnolla, joten pyysimme Spymob-yhtyeen apuun.”
Andries Hoogerwerf
Andries Hoogerwerf (29. elokuuta 1906 Vlaardingen, Alankomaat–5. helmikuuta 1977 Castricum) oli hollantilainen luonnontieteilijä, lintutieteilijä ja juoksija.
Hoogerwerf kunnostautui keskimatkojen juoksijana vuosina 1926–1930. Hän juoksi useita ennätyksiä ja edusti Hollantia vuoden 1928 Amsterdamin kesäolympialaisissa.
Hoogerwerf palasi Hollantiin 1957 mutta vieraili senkin jälkeen säännöllisesti Indonesiassa. Hän toimi Manokwarin maatalouden tutkimuslaitoksen tutkijana lokakuusta 1962 huhtikuuhun 1963. Hollanissa hän asettui asumaan Castricumiin, jossa hän kuoli sydänkohtaukseen.
Hoogerwerf julkaisi useita kirjoja ja noin 250 lintu- ja kasvitieteellistä kirjoitusta. Linnuista hän nimesi muutamia alalajeja, muun muassa punarintakaijan (Psittacula alexandri kangeanensis) vuonna 1962. Hänen kunniakseen on nimetty leuserinrotta (Rattus hoogerwerfi).
Juhani Peltola
Juhani Peltola (s. 4. elokuuta 1945 Teisko) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1963–1971 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkuetta hän edusti kahdeksassa maaottelussa.
Peltola edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Tapparaa vuosina 1963–1965 ja 1966–1967, Upon Palloa vuosina 1967–1969, Lahden Reipasta kaudella 1969–1970 sekä turkulaista Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 130 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 50 + 30 = 80 ja jäähymääränsä 38 minuuttia. Hän voitti Tapparan joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1964 ja oli tuona kautensa joukkueen toiseksi paras pistemies.
Sojuz T-6
Sojuz T-6 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Alus laukaistiin Baikonurin kosmodromilta 24. kesäkuuta 1982 ja se palasi maahan 2. heinäkuuta 1982. Alus vietti avaruudessa noin kahdeksan vuorokautta. Lento oli Ranskan alku miehitettyihin avaruuslentoihin.
Egypti kesäolympialaisissa 1936
Egypti osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 saavuttaen urheilulajeissa viisi mitalia, joista kaksi oli kultaisia, yksi hopeinen ja kaksi pronssisia. Kaikki Egyptin mitalit tulivat painonnostosta. Kisojen mitalitilastossa Egypti sijoittui 15. sijalle.
Egyptin joukkue koostui yhteensä 54 urheilijasta, jotka kaikki olivat miehiä.
Atalántin arkeologinen museo
Atalántin arkeologinen museo on arkeologinen museo Atalántin kaupungissa Lokroín kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii 1930-luvulla rakennetussa vanhassa kaksikerroksisessa koulutalossa. Kunta luovutti sen museokäyttöön vuonna 1992. Tämän jälkeen rakennus kunnostettiin, ja sen organisointi museoksi alkoi vuonna 1998. Museorakennuksessa on kolme näyttelysalia sekä muita tiloja.
Kokoelmat
Museon kokoelmat on järjestetty aikajärjestyksessä ja teemoittain. Kokoelmiin kuuluu muun muassa astioita sekä kivi- ja luuesineitä neoliittiselta kaudelta; varhaisen pronssikauden löytöjä Proskynáksen asutuksesta; keskisen pronssikauden löytöjä, mukaan lukien minolaisia esineitä, eri asutuksista ja haudoista; myöhäishelladisen eli mykeneläisen kauden astioita, pronssiaseita, kultakoruja ja sinettikiviä haudoista; myöhäishelladisen kauden LH IIIG löytöjä Kýnoksen asutuksesta; varhaisen rautakauden hautalöytöjä, kuten vaaseja ja pronssikoruja; arkaaisen ja klassisen kauden mustakuvio- ja punakuviokeramiikkaa; sekä hellenistisen ja roomalaisen kauden keraamisia, lasisia, rautaisia ja kuparisia astioita.
Timo Sorjonen
Timo Sorjonen on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1968–1971.
Sorjonen edusti SM-sarjaurallaan lahtelaista Upon Palloa kaudella 1968–1969, Lahden Reipasta kaudella 1969–1970 sekä turkulaista Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 32 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen ja istui jäähyllä kuusi minuuttia.
SM-liigakaudella 1982–1983 Sorjonen toimi Lahden Kiekkoreippaan apuvalmentajana.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1913
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1913 järjestettiin Turussa 25. toukokuuta. Järjestävänä seurana oli Turun Urheiluliitto. Kilpailut olivat ensimmäiset maastojuoksun SM-kilpailut.
Vladimir Motyl
Vladimir Jakovlevitš Motyl (26. kesäkuuta 1927 Lepel, Valko-Venäjä – 21. helmikuuta 2010) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Motylin elokuva Aavikon laki oli ensimmäinen siinä neuvostoelokuvan lajissa, jonka katsotaan vastaavan Hollywoodin westernejä. Elokuva on ollut kaikkien aikojen suosituimpia neuvostoliittolaisia elokuvia. Siitä huolimatta Motyl sai ensimmäisen virallisen palkinnon vasta Boris Jeltsinin aikaan.
Naarajärven sotavankileiri
Naarajärven sotavankileiri, virallisesti Sotavankien järjestelyleiri n:o 2 (Sv.Jär.leiri 2) oli suomalainen jatkosodan aikainen sotavankileiri, joka sijaitsi Pieksämäellä. Leiri toimi jatkosodan aikana vuosina 1941–1944, jolloin sen kautta kulki lähes 10 000 sotavankia, vaikkakin enimmillään vankiluku oli noin 2 500. Järjestelyleiriltä vangit lähetettiin varsinaisille sotavankileireille. Leiri sijaitsi Naarajärven kylässä Pieksämäen länsipuolella. Puolestaan itse Naarajärveä leiriä lähempänä olivat Siilijärvi ja Löyttyjärvi.
Leirin perustaminen
Leiri perustettiin vuonna 1941 Pieksämäen maalaiskuntaan Hietamäen kylään. Perustamistöitä johti eversti Hans Kalm, sillä hän osasi venäjää. Kalmilla oli alaisinaan alueelta koottu vartiokomppania johtajanaan vänrikki Pentti Pullinen.
Kaikkiaan leirille rakennettiin 30 parakkirakennusta. Leirin oli määrä tulla toimeen varsin itsenäisenä yksikkönä, joten leiriin rakennettiin esimerkiksi paja, suutarin- ja räätälinverstas sekä sairaalaparakki. Leirin komentajana ensin toimi Karl Hilesmaa, mutta hänet vaihdettiin jo marraskuussa everstiluutnantti August Alliin vankien suuren kuolleisuuden vuoksi. Alkuvuonna 1942 leirin komentajaksi vaihdettiin kapteeni Kalle Vierto. Vierto oli palvellut vapaussodassa samassa yksikössä Hans Kalmin kanssa.
Leirin olot
Järjestelyleirin päätarkoitus oli luetteloida ja kuulustella vangit, ja jaotella heidät eri ryhmiin sotilasarvonsa, poliittisten mielipiteidensä ja etnisen taustansa perusteella. Esimerkiksi kommunistit, suomensukuiset ja juutalaiset oli määrä seuloa esiin. Vangit lähetettiin sen jälkeen kullekin ryhmälle varattuun sotavankileiriin.
Ensimmäiset vangit tuotiin leiriin heinäkuussa 1941. Vankiluku kasvoi nopeasti jatkosodan hyökkäysvaiheessa. Kuten muillakin suomalaisilla sotavankileireillä, vankien ravitsemus- ja terveystilanne talvella 1941–1942 oli erittäin vaikea. Kesällä hyökkäysvaiheessa otetut vangit oli puettu kevyisiin sotilasasuihin, joten suuren joukon vaatettamisessa talvea varten oli vaikeuksia. Nälkä, kylmä ja punatauti tappoivat vankeja. Vankiluku oli liian suuri, ruokaa ei ollut riittävästi ja hygienia oli huono. Suomessa vallitsi tuolloin yleinen elintarvikepula.
Leirin vangeista kuoli kaikkiaan 2 741, joka oli 15 prosenttia kaikista jatkosodan aikana vankileireillä kuolleista vangeista. Vangeista ammuttiin eri syistä 11.
Komentaja Pekkasen toiminta
Toukokuussa 1943 leirin tuleva komentaja Emil Pekkanen luovutti päämajalle kenraalimajuri Selim Isaksonin kanssa tekemänsä selostuksen, jossa kuvattiin sotavankikomppanioiden tekemät vankisurmat ja niiden peittelemiseksi tehdyt pöytäkirjaväärennökset. Selvityksessä syytettiin Eero Neroa vähintään 51 sotavangin ampumisesta. Tekaistujen lääkäritodistusten perusteella Neron katsottiin kuitenkin tehneen tekonsa täyttä ymmärrystä vailla, ja yleisesikunnan päällikkö kenraali Erik Heinrichs määräsi tutkintavangitun Neron vapautettavaksi. Tutkimus oli armeijan maineen kannalta kiusallinen. Juttua ei viety sotaylioikeuteen. Pekkasen itsensä juttu oli kuitenkin leimannut, kun hän saapui Naarajärvelle. Syyskuussa 1943 Suomen sodanjohto uudisti sotavankiasoiden hallintoa. Tämän yhteydessä sotavankileirit tarkastettiin. Tarkastuksessa kävi ilmi, että Pekkanen oli käyttänyt yhtä sotavankia neljä kertaa metsästysretkellä ja kerran lainannut sotavangille haulikkoa. Tämän seurauksena hänet vapautettiin leirin komentajuudesta. Virkatien rikkomuksen takia hänet määrättiin 10 päivän arestiin. Lokakuussa 1944 Pekkasen lausuntoja käytettiin liittoutuneiden valvontakomission aineistona. Vuonna 1947 korkein oikeus tuomitsi Sulo Malmin sakkoihin asiakirjojen hävittämisestä. Yleisesikunnan päällikkö Heinrichs ei joutunut vastuuseen.
Syksyllä 1944 hävitettiin sotavankileirin koko arkisto vuosilta 1941–1942. Samalla tuhottiin vuodelta 1944 joitain asiakirjoja.
Vankien työpalvelu
Vuodesta 1942 lähtien vankileiri vuokrasi sotavankeja töihin suurimmaksi osaksi työvoimapulaa kärsiville maatiloille Keski-Suomen alueella. Nämä vangit olivat majoitettuina taloissa ja elivät siten suhteellisen vapaasti suomalaisten isäntäväen kanssa. Maatiloille vangit olivat edullista ja arvokasta työvoimaa, jonka ravitsemus ja kohtelu oli suhteellisen asiallista.
Naarajärven leirin alaleirit
Naarajärven leirille perustettiin useita alaleirejä:
Leirin johto
Leirin päällikkö
Sauvo Puhtila
Niilo Sauvo Pellervo Puhtila (27. huhtikuuta 1928 Helsinki – 2. marraskuuta 2014 Helsinki), sanoittajanimimerkki Saukki, oli suomalainen sanoittaja (monella eri nimimerkillä), säveltäjä ja radiotoimittaja. Hän kuoli Helsingissä Kustaankartanon vanhainkodissa marraskuussa 2014. Puhtila on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Apulaispäällikkö
Sauvo Puhtila
Ura
Saukki oli vahva vaikuttaja suomalaisella musiikkialalla. Ennen siirtymistään viihdealalle hän ehti aloittaa opinnot Teknillisessä korkeakoulussa aikomuksenaan valmistua puunjalostusinsinööriksi. Sinä aikana hän myös lauloi Polyteknikkojen Kuorossa. Saukki-nimimerkkiä Puhtila käytti ensimmäisen kerran kirjoittaessaan Yleisradiolle vuonna 1949 teekkarielämästä kertoneen radiohupailun Kevätlirputuksia.
Elinkierto
thumb|350px|Hyttysen elinkierto munasta ("Egg") eri vaiheiden kautta aikuisuuteen ja lisääntymiseen. Elinkierto on eliön elämänkaari hedelmöitymisestä seuraavan sukupolven vastaavaan vaiheeseen.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Päällikön apulainen
Sauvo Puhtila
Ura
Uransa aikana Puhtila työskenteli monien suomalaisen viihteen suurnimien, kuten Laila Kinnusen, Jaakko Salon, Annikki Tähden ja Olavi Virran kanssa. Hän vaikutti myös Yleisradiossa toimittajana, nuorten ajanvieteohjelmien päällikkönä ja lopulta viihdepäällikkönä.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Adjutantti
Elinkierto
Bakteerien, alkueliöiden ja monien muiden yksinkertaisten eliöiden elinkiertoa kutsutaan haplontiksi. Niillä elinkierto alkaa kun yksilö syntyy jakautumisen tuloksena ja päättyy kun se itse jakautuu.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Talouspäällikkö
Elinkierto
Korkeampien eläinten elinkiertoa kutsutaan diplontiksi. Niiden elinkierto alkaa uroksen ja naaraan sukusolujen yhtyessä. Kasvaessaan yksilö saavuttaa sukukypsyyden ja lopulta lisääntyy omien sukusolujensa avulla.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Huoltopäällikkö:
Elinkierto
Kaikilla kasveilla elinkiertoon kuuluu sukupolvien vaihtelu diploidisen sukupolven eli sporofyytin ja haploidisen sukupolven eli gametofyytin välillä. Lisäksi maakasvien sukusolut eli gameetit tuotetaan mitoosissa, ei meioosissa. Diploidiset sporofyytit tuottavat monisoluisia itiöpesäkkeitä eli sporangioita, joissa tapahtuu meioosi, jossa syntyy haploidisia itiöitä. Itiö jakautuu mitoottisesti kehittyen monisoluiseksi haploidiseksi gametofyytiksi. Gametofyytti tuottaa monisoluisia sukusolupesäkkeitä eli gametangioita, joissa sukusolut kehittyvät mitoosin kautta. Sukusolut itsessään jakautuvat naarasgametofyyttien tuottamiin munasoluihin ja koirasgametofyyttien tuottamiin siitos- eli siittiösoluihin, kuten eläimilläkin. Eri gametofyyttiyksilöiden sukusolut fuusioituvat muodostaen diploidisen tsygootin, joka vuorollaan kehittyy uuden diploidisen sporofyytin alkioksi.
Sauvo Puhtila
Ura
Puhtila oli mukana perustamassa Radio- ja televisiotoimittajien liittoa (RTTL), jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Lääkäri
Sauvo Puhtila
Ura
Toimittuaan noin 25 vuotta musiikkialalla Sauvo Puhtila jäi eläkkeelle Yleisradion viihdepäällikön tehtävästä vuonna 1979. Reino Helismaa -palkinnon Puhtila sai 1999, Juha Vainio -palkinnon 2002 ja Kullervo Linna -palkinnon 2013. Useiden eri nimimerkkien käytön vuoksi hänen työnsä ei aiemmin saanut ansaitsemaansa huomiota. Hän myös karttoi julkisuutta tietoisesti.
Sanoittajana
Sauvo Puhtilan ensimmäinen julkaistu sanoitus oli Åke Granholmin sävelmään kirjoitettu Tukkipojan veisu, joka sai toisen palkinnon Metsäradion laulelmakilpailussa vuonna 1951. Seuraavana vuonna Scandia-Musiikin johtajat Paavo Einiö ja Johan Vikstedt tilasivat Miss Universumiksi valitun Armi Kuuselan nostattaman kauneuskuningatarhuuman innoittamina Puhtilalta sanoituksen Erik Lindströmin jo muutamaa vuotta aiemmin säveltämään hitaaseen foksiin. Olavi Virran levytyksenä siitä tuli Puhtilan ensimmäinen menestynyt sanoitus; "Armi" oli myös Lindströmin ensimmäinen äänilevylle päässyt kappale.
Naarajärven sotavankileiri
Leirin johto
Komppanianpäällikkö
Sauvo Puhtila
Sanoittajana
Aikaa myöten hänestä tuli Suomen ahkerimpia sanoittajia. Saukki sanoitti ja käänsi etupäässä iskelmiä, 1950-luvulla varsinkin italialaisia. Myöhemmin mukaan tulivat myös esimerkiksi lastenlaulut ja hengelliset laulut. Saukin hedelmällisin kausi iskelmäsanoittajana sijoittuu aikavälille 1955−1965.Tämän jälkeen hän siirtyi suomentamaan pääasiassa ooppera-, operetti- ja musikaalitekstejä. Sanoitustekniikkansa ja rytmitajunsa ansiosta Saukki pystyi synnyttämään tekstejä nopeasti, mikä helpotti Scandian tuotanto-ohjelman suunnittelua. Rahoista tarkka Scandian toimitusjohtaja Harry Orvomaa alkoi jopa maksaa Saukille kuukausipalkkaa, koska hän katsoi saavansa sanoitukset siten halvemmalla. Tästä seurasi, että muilta levy-yhtiöiltä alkoi pian ilmestyä tutulta kuulostavia tekstejä, joiden tekijöiksi oli merkitty milloin Pekka Saarto, milloin Merja tai jokin muu nimimerkki. Orvomaa kysyi Puhtilalta, mitä tämä tiesi niistä. Puhtila tunnusti ne omikseen, asia sovittiin ja yhteistyö jatkui.
Naarajärven sotavankileiri
Toiminta sodan jälkeen ja nykyään
Leiri toimi jatkosodan päätyttyä inkeriläisten vankien ja pakolaisten kokoamiskeskuksena. Leirille koottiin yhteensä 8 000–9 000 inkeriläistä, jotka lähetettiin takaisin Neuvostoliittoon. Leirille toimitettiin myös 2. divisioonan Heimopataljoona 3:n sotilaat, jotka olivat Suomen puolelle loikanneita suomensukuisia neuvostosotavankeja. Miehille oli luvattu vapautus vastineeksi sotimisesta Suomen hyväksi. Naarajärveltä luovutettiin 212 entistä heimopataljoonan sotilasta takaisin Neuvostoliittoon, jossa he saivat ankarat rangaistukset kuolemantuomioihin saakka.
Vuonna 1945 leiri toimi vielä siirtoväestön tilapäisasumuksena, kunnes sinne perustettiin siviilivankila 1. marraskuuta 1945, Naarajärven varavankila. Laitos toimii yhä samalla alueella.
Sauvo Puhtila
Sanoittajana
Sanoitustyön lisäksi Saukki sävelsi muutamia iskelmiä, kuten Annikki Tähden Humppa-Veikkojen kanssa vuonna 1961 levyttämän "Villit ruusut", sekä lastenlauluja. 1950-luvun lopulla Saukki sanoitti monia yhdysvaltalaisia jouluiskelmiä, joista on tullut osa myös suomalaista jouluperinnettä, kuten "Jollei jouluna ole lunta" ("If It Doesn’t Snow on Christmas"), "Kun Joulupukki suukon sai" ("I Saw Mommy Kissing Santa Claus") ja "Joulupukki matkaan jo käy" ("Santa Claus Is Coming to Town"). Toisaalta muun muassa Lasse Mårtensonin säveltämän gospelmessun Voiko sen sanoa toisinkin (1967) laulut ovat pääosin Puhtilan sanoittamia.
Kun Reino Helismaa kuoli tammikuussa 1965, Toivo Kärki tarvitsi kipeästi sanoittajia. Vaikka Puhtila oli eri firmassa kuin Kärki, hän sopuisana ihmisenä teki Kärjenkin sävellyksiin neljä tekstiä vuosina 1965-1966: "Taj Mahal" (laulajana Anneli Sari), "Helsinki-letkis" (Katri Helena), "Tango Sinikalle" ja "Tango meille kahdelle" (Taisto Tammi). Vielä vuonna 1986 Kärki otti yhteyttä Puhtilaan ja ehdotti yhteistyötä, mutta mitään ei enää syntynyt.
Saukki piti tärkeänä, että hänen tekstinsä toisaalta täyttivät runousopin vaatimukset ja toisaalta mukautuivat kappaleen rakenteeseen sekä sävelkulkuun. Esikuvikseen runoilijoina hän mainitsi Eino Leinon, Yrjö Jylhän, Aaro Hellaakosken ja Aale Tynnin. Scandian tuotantopäällikkö ja Puhtilan aisapari Jaakko Salo piti Olavi Virran vuonna 1957 levyttämää tangoa "Yön kulkija" yhtenä Puhtilan mestarisuorituksista. Espanjalaisen José Padillan sävellys oli alun perin konserttitango, johon ei ollut sanoja lainkaan. Puhtilan ainoana johtolankana oli kappaleen nimi "Spider of the Night", ja hän kehitti suomennoksestaan todellisen jännitystarinan.
Sinitatti
Sinitatti (Gyroporus cyanescens) on Suomessa harvinainen kastanjatatin sukuinen sienilaji. Se on hyvin vaalean-kermanvärinen, lakin pinta hieman kellertävä, epätasaisen poimuinen ja nukkainen samoin kuin paksu lokeroinen jalkakin. Pillit ovat tiheässä. Sieni muuttuu nopeasti vioittuneista kohdastaan indigonsiniseksi. Sitä kehutaan erinomaisen makuiseksi. Suomessa sitä on tavattu enimmäkseen etelärannikolla eikä se ole varsinainen synkkien metsien laji, mutta viihtyy mäntyjen ja jalojen lehtipuiden kanssa.
Sinitatti mainitaan potentiaaliseksi myös sienivärjäyksessä sisältämänsä gyrosyaniinin vuoksi, mutta harvinaisuutensa vuoksi sitä ei liene Suomessa kokeiltu.
Sauvo Puhtila
Sanoittajana
Pääperiaatteena nimimerkkien käytössä oli, että Scandialle sanoituksia tehdessään hän käytti Saukkia ja muille tehdessään muita nimimerkkejä. Suomen suurimpiin levy-yhtiöihin 1950- ja 1960-luvuilla kuuluneen Scandian menestys oli nimenomaan kolmen miehen, Saukin, sovittaja ja levytyskapellimestari Jaakko Salon ja äänittäjä Aarre Elon ansiota. — 1960-luvun lopulla Puhtila teki yhteistyötä Martti Innasen kanssa. Puhtilan sanoittamia Innasen kappaleita olivat muiden muassa "Miesten mies", "Mitäs menneistä" ja "Se oli ilmaa vain".
Sauvo Puhtila nautti sanoittajakollegoidensa suurta arvostusta paitsi sanoitustekniikkansa ansiosta, myös siksi, että hän pystyi tuomaan käännösteksteihinsä jotakin persoonallista silloinkin, kun tekstien aihepiiri ja henkilöt ovat pysyneet alkuperäisinä.
Saukki ja Oravat
Puhtila muistetaan myös Saukista ja Pikkuoravista; Pikkuoravien osat lauloi Eino Virtanen. Nauhoitettaessa hän lauloi hitaasti, ja nauhaa nopeammin toistettaessa saatiin oravaääni. Virtasen äänen tunnistaa laitettaessa 45 kierroksen levyn soimaan 33 nopeudella. Vaikka levytysten kohdalla useimmiten puhutaan Pikkuoravista, etiketeissä esittäjät olivat muodossa Saukki ja Oravat. Saukin ja Pikkuoravien ensimmäinen levytys "Pikkuoravien joululaulu" tehtiin vuonna 1959 ja viimeinen "Pikkuoravien hyppyrilinko" vuonna 1978. Saukin ja Pikkuoravien ensimmäinen EP-levy ("Jöröjukka-rock", "Saukki-sedän lastentunti", "Elmerin humppa", "Pikkuoravien tuutulaulu") nousi Suomen myydyimpien EP-levyjen listalla vuonna 1961 kahdeksanneksi. Kråklund Records julkaisi kaikista esityksistä CD-levyn vuonna 1999.
Alexandroúpoli
Alexandroúpoli on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αλεξανδρούπολης, Dímos Alexandroúpolis), joka sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Kaupunki on Évroksen hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 1 219,9 neliökilometriä ja väkiluku 72 959. Varsinaisen Alexandroúpolin kaupungin väkiluku on 57 812 (vuonna 2011).
thumb|250px|Alexandroúpolin majakka. thumb|250px|Linnan rauniot Alexandroúpolissa. Alexandroúpolin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi 1900-luvun alussa valmistunut Pyhän Nikolaoksen katedraali sekä majakka, joka oli toiminnassa ensimmäistä kertaa 1. kesäkuuta 1880. Korkeutta majakalla on 27 metriä merenpinnasta ja sen valo kantaa normaalilla säällä 37 kilometrin päähän. Kunnan luonnonnähtävyyksiin kuuluu Évroksen suiston kansallispuisto. Alexandroúpolin kaupungissa toimii kaksi Traakian Demokritos-yliopiston tiedekunnista (kasvatustieteellinen ja terveystieteellinen tiedekunta).
Franz von Werra
Franz von Werra (13. heinäkuuta 1914 – 25. lokakuuta 1941) oli saksalainen lentäjä-ässä toisen maailmansodan aikana.
Werra syntyi Leukissa Sveitsissä. Nuoruudessaan hän joutui sisarensa kanssa hoitoon saksalaiseen aatelisperheeseen. Hän liittyi Luftwaffeen vuonna 1936. Hän otti toisessa maailmansodassa osaa taisteluun Britanniasta, jossa hän ampui alas yhdeksän lentokonetta. Hänen oma koneensa ammuttiin alas Kentissä 5. syyskuuta 1940. Hän joutui brittien sotavangiksi ja vankileiriin kahden viikon kuulustelujen jälkeen. Hän yritti myös paeta 7. lokakuuta 1940, mutta joutui kiinni melko pian. Werra joutui lopulta tammikuussa 1941 Kanadaan sotavankileirille Ontarioon Suurten järvien lähelle. Werra alkoi suunnitella pakoa Yhdysvaltoihin, joka oli tuohon aikaan puolueeton. 21. tammikuuta hän karkasi Montrealista lähteneestä vankijunasta hypäten toisten vankien avustamana ulos junan ikkunasta. Hän päätyi Smiths Fallsiin 30 mailia St. Lawrence -joesta. Seitsemän muutakin vankia karkasi, mutta he jäivät pian kiinni.
Alexandroúpoli
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Alexandroúpolin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Franz von Werra
Werran onnistui päästä Ogdensburgiin New Yorkin rajalle, missä hän antoi itsensä ilmi poliiseille. Viranomaiset syyttivät häntä laittomasta maahantulosta, ja Kanadan ja Yhdysvaltain viranomaisten neuvotellessa Saksan varakonsuli auttoi hänet Meksikoon. Werra meni ensin Rio de Janeiroon Brasiliaan, sitten Barcelonaan Espanjaan ja Roomaan Italiaan. Werra palasi lopulta Saksaan 18. huhtikuuta 1941. Hänet otettiin vastaan sankarina ja hän sai Adolf Hitleriltä ritariristin. Hän palasi Luftwaffeen ja otti osaa taisteluihin itärintamalla saavuttaen 25 ilmavoittoa. Hänen lentueensa siirrettiin lopulta partioimaan Pohjanmeren ylle. 25. lokakuuta 1941 hänen koneensa katosi Pohjanmerellä moottoririkon takia. Hänen ruumistaan ei ikinä löydetty.
Alexandroúpoli
Liikenne
Alexandroúpolista on matkaa Thessalonikiin 350 kilometriä, pääkaupunki Ateenaan 840 km, Turkin rajalle 43 km ja Istanbuliin 300 km. Kaupungissa on Alexandroúpolin kansainvälinen lentoasema, josta liikennöidään päivittäin Ateenaan. Kaupungista kulkee junia Thessalonikiin, Ateenaan ja Orestiádaan. Alexandroúpolista liikennöidään laivoilla Pohjoisen Egean saarille, kuten esimerkiksi Samothrákille. Rantaviivaa kunnalla on 35 kilometriä.
Väkiluvun kehitys
Alexandroúpolin väkiluvun kehitys vuodesta 1981 vuoteen 2011:
Kalevi Leppänen
Kalevi Leppänen (s. 27. joulukuuta 1940 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1960–1971.
Leppänen edusti SM-sarjaurallaan Turun Palloseuraa vuosina 1960–1962 ja 1963–1967 sekä Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 108 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 9 + 6 = 15 ja jäähymääränsä kuusi minuuttia.