cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Urban
Adolf Urban (9. tammikuuta 1914 Gelsenkirchen – 23. toukokuuta 1943) oli saksalainen jalkapalloilija, joka oli pelipailkaltaan hyökkääjä. Schalke 04:a edustanut Urban pelasi vuosina 1935–1942 Saksan jalkapallomaajoukkueessa 21 ottelua, joissa hän teki yksitoista maalia.
Marcel Petiot
Murhat
Suuren ihmisjoukon lisäksi paikalle saapui myös Marcel Petiot. Poliiseille hän väitti olevansa talon omistajan veli ja että ruumiit olivat Ranskaa miehittäviä saksalaisia ja maanpettureita. Hän antoi ymmärtää, että vastarintaliike oli paljastuksen johdosta vaarassa ja että hänen oli kiirehdittävä tuhoamaan 300 sen jäsenen arkistokorttia. Isänmaalliset poliisit uskoivat Petiotin tarinan ja päästivät hänet poistumaan. Petiot, hänen vaimonsa Georgette ja heidän 16-vuotias poikansa katosivat saman tien. Todellisuudessa ruumiit kuuluivat varakkaille juutalaisille, joita Petiot apureineen oli houkutellut luokseen lupaamalla auttaa heitä pakenemaan Ranskasta 25 000 - 50 000 frangin korvausta vastaan. Ohjeistukseksi oli annettu varata mukaan kaksi matkalaukkua täynnä arvotavaraa ilman henkilöpapereita tai muita tunnisteita. Pako Etelä-Amerikkaan vaati kuitenkin rokotuksia trooppisia tauteja vastaan, jotka Petiot oli myös luvannut hoitaa. Sukulaisten epäilyt Petiot vakuutti kirjoituttamalla uhreillaan postikortteja, joissa nämä totesivat olevansa turvassa.
Adolf Urban
Urbanille myönnettiin Rautaristi. Hän kaatui toisessa maailmansodassa.
Marcel Petiot
Murhat
Poliisit saivat tutkimuksissaan selvitettyä että Petiot oli lähetyttänyt 47 matkalaukkua erääseen osoitteeseen. Matkalaukkujen sisältö ei tuonut lisäselvitystä – Petiot oli edelleen kateissa. Niinpä poliisit turvautuivat juoneen; Pariisi oli nyt vapautettu ja poliisi pyysi Résistance-lehteä kirjoittamaan artikkelin, jossa Petiot leimattiin saksalaisten kätyriksi. Juoni toimi ja parin päivän päästä lehden toimitukseen saapui Petiotin käsin kirjoittama kirje, jossa hän edelleen väitti kuuluvansa vastarintaliikkeeseen. Poliisi lähetti kopioita kirjeestä vastarintaliikkeelle ja pian hänen käsialansa tunnistettiinkin. Petiot jäi kiinni pariisilaiselta metroasemalta vain muutamaa päivää ennen aiottua pakoa Ranskasta.
Tuomio
Syyttäjä vaati Marcel Petiotia tilille 27 ryöstömurhasta. Ranskan vastarintaliike kumosi Petiotin väitteet yhteistyöstä heidän kanssaan. Oikeudessa ylimielisesti käyttäytynyt Petiot herätti suurta huomiota mediassa muun muassa torkkumalla ja piirtelemällä pilakuvia asianajajista istuntojen aikana. Petiot oli todennäköisesti murhannut yli 50 ja mahdollisesti jopa 150 henkilöä, mutta hänet kyettiin todistamaan syylliseksi ainoastaan 26 murhaan. Hän sai rangaistukseksi kuolemantuomion, joka pantiin täytäntöön 25. toukokuuta 1946.
Robert Bloch
thumb|Robert Bloch
Robert Albert Bloch (5. huhtikuuta 1917 Chicago – 23. syyskuuta 1994 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityskirjailija. Bloch syntyi saksanjuutalaiseen sukuun, mutta juutalaisuus ei ollut läsnä hänen kotonaan tai kasvatuksessa.
Huivi (1947) on Blochin esikoisromaani. Noir-jännitysromaani kertoo aloittelevasta ja lopulta Hollywoodiin päätyvästä kirjailijasta, joka murhaa rakastajattariaan punaisella huivilla.
Psyko (1959) on Alfred Hitchcockin ohjaaman elokuvaversion vuoksi se teos, josta Bloch tuli kuuluisaksi. Psyko II (1982) on edeltäjäänsä heikompana pidetty jatko-osa.
Kauniita unia – parempia painajaisia (1960) on toinen novellikokoelma, joka julkaistiin myös kioskikirjasarjassa lyhennettynä versiona. Kokoelman viimeinen novelli ”Majakka” (1953) perustuu Edgar Allan Poen keskenjääneeseen tarinaan.
Michel Mulder
Michel Mulder (s. 27. helmikuuta 1986 Zwolle) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Mulder saavutti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hopeaa 500 metrillä Heerenveenissä 2012. Hän voitti sprinttereiden maailmanmestaruuden Salt Lake Cityssä 2013 maailmanennätyspistein 136,790 ja Naganossa 2014 pistein 139,885. Sotšin olympialaisissa 2014 Mulder voitti kultaa Alankomaiden kolmoisvoittoon päättyneellä 500 metrillä kahden luistelun yhteisajalla 69,312. Hän kukisti hopeamitalisti Jan Smeekensin 0,012 sekunnilla. 1 000 metrillä hän sai pronssia ajalla 1.08,74. Hän sai 500 metrin MM-hopeaa Heerenveenissä 2015.
Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui 500 metrillä toiseksi kaudella 2013–2014 ja kolmanneksi kaudella 2012–2013. Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua 500 metrillä, Berliinin finaalissa maaliskuussa 2012 ja niin ikään Berliinissä joulukuussa 2013. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden 500 metrillä kaudella 2012–2013 ja sprinttiottelussa 2013–2014.
Michelin kaksoisveli Ronald on myös pikaluistelija.
Olli Martio
Olli Tapani Martio (s. 2. syyskuuta 1941 Hausjärvi) on suomalainen matemaatikko ja Helsingin yliopiston emeritusprofessori. Hän on ollut Jyväskylän yliopiston matematiikan professori vuodesta 1980. Hänen tutkimusaiheitaan ovat variaatiointegraalien ekstremaalit ja kvasisäännölliset kuvaukset. Hän oli vuodesta 1993 Helsingin yliopiston matematiikan professori.
Olli Martio väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1967, ja väitöskirjan nimi oli Boundary Values and Injectiveness of the Solutions of Beltrami Equations. Hän on julkaissut yli 170 tieteellistä artikkelia funktioteorian, epälineeristen osittaisdifferentiaaliyhtälöiden ja potentiaaliteorian alalta sekä osallistunut useiden kansainvälisten julkaisujen toimituskuntiin.
Pohjois-Norja
thumb|Pohjois-Norja Pohjois-Norja on Norjan pohjoisin maantieteellinen alue, joka koostuu kolmesta läänistä: Nordlandista, Tromsista ja Finnmarkista.
Alueen pinta-ala 112 946 km² on yli kolmasosa maan mannerpinta-alasta (34,9 %). 1. lokakuuta 2007 alueella asui 461 399 asukasta (9,8 % maan väkiluvusta). Pohjois-Norjaa leimaavat asutusten väliset suuret etäisyydet, väestötiheyden ollessa 4,1/km² (koko maassa 14,6/km²).
Piirit
Pohjois-Norja on perinteisesti jaettu viiteen piiriin:
Vanity Fair (lehti)
Vanity Fair, aiemmin Dress and Vanity Fair, on yhdysvaltalainen aikakauslehti, jonka aiheisiin kuuluvat kulttuuri, muoti ja politiikka. Lehteä julkaisee Condé Nast Publications. Sekä lehden artikkelit että kansikuvat ovat aika ajoin herättäneet julkista keskustelua.
Lehti sai alkunsa vuonna 1913 nimellä Dress and Vanity Fair. Seuraavana vuonna lehti alkoi ilmestyä nykyisellä nimellään. Samannimisiä lehtiä oli tosin ollut aiemminkin, tunnetuimpana brittiläinen Vanity Fair vuosilta 1868−1914. Lehti menestyi hyvin aina 1930-luvun lamaan saakka. Tuolloin se yhdistettiin saman julkaisijan Vogueen. Lähes 50 vuoden tauon jälkeen Vanity Fairia alettiin julkaista uudestaan vuonna 1983.
Vanity Fair laajeni 1991 Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Tuolloin aloittaneen Britannian Vanity Fairin lisäksi lehdestä julkaistaan paikallista versiosta esimerkiksi Italiassa (2003−) ja Espanjassa (2008−).
Karl Hermann Frank
thumb|275px|Kurt Daluege ja Karl Hermann Frank Prahassa 1942 Karl Hermann Frank (24. tammikuuta 1898 – 22. toukokuuta 1946) oli sudeettisaksalainen natsiviranomainen Tšekkoslovakiassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli arvoltaan SS-kenraali.
Frank oli syntynyt Karlsbadissa, ja hänen isänsä opetti hänet jo varhain vihaamaan tšekkejä ja puolalaisia. Vietettyään epäonnistuneen vuoden saksalaisessa lakikoulussa Prahassa, Frank palveli Itävalta-Unkarin armeijassa ensimmäisen maailmansodan lopussa. Sodan jälkeen Frank oli töissä kirjakaupassa, ja liittyi useisiin oikeistolaisiin järjestöihin ja puolueisiin kuten Kameradschaftsbundiin. Ajatuksenaan Sudeettimaan liittäminen Saksaan Frank liittyi vuonna 1919 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja perusti kirjakaupan jossa välitti natsipropagandaa. Kun Tšekkoslovakian hallitus hajotti puolueen, Frank auttoi järjestämään Sudeettisaksalaisen kotirintaman 1933, josta tuli virallinen Sudeettisaksalainen puolue (Sudetendeutsche Partei, SdP) 1935. Vuonna 1935, Frankista tuli sijaisjohtaja SdP:hen ja hänet valittiin Tšekkoslovakian parlamenttiin. Puolueen voimakkaimpien äärioikeistolaisten edustajana Frankista tuli Sudeettimaan sijaisgauleiter kun siitä tuli osa Saksaa lokakuussa 1938. Frankin radikalismi hänelle arvovaltaisen suosijan, Heinrich Himmlerin, joka teki Frankista SS-Brigadeführerin marraskuussa 1938.
Vuonna 1939 Frank ylennettiin SS-kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin korkeimmaksi SS- ja poliisijohtajaksi sekä valtiosihteeriksi Böömin ja Määrin valtakunnanprotektokraatissa. Vaikka Frank oli nimellisesti valtakunnansuojelija Konstantin von Neurathin alainen, hän käytti todellista valtaa protektoraatissa. Hän tunsi hyvin Tšekkoslovakian ja nautti lisäksi Himmlerin tuesta. Valtiosihteerinä ja poliisijohtajana Frank kohteli niskuroivia tšekkejä ankarasti. Hän järjesti Böömin ja Määrin pääministeri Alois Eliaksen vangitsemisen ja työskenteli salassa saadakseen Neurathin maineen mustattua. Kun Neurath siirrettiin pois asemastaan syyskuussa 1941, Frank toivoi tulevansa nimitetyksi valtakunnanprotektoriksi, mutta hävisi suosiossa Reinhard Heydrichille. Vaikka Frankin ja Heydrichin välit olivat melko viileät, heistä tuli vaikutusvaltainen ja tehokas työpari.
Kun Heydrich murhattiin kesäkuussa 1942, Frank ohitettiin jälleen ylennyksissä kun Kurt Daluegesta tehtiin seuraava valtakunnanprotektori. Daluege ja Frank järjestivät Lidicen ja Ležákyn kylien tuhoamisen ja niiden asukkaiden murhaamisen kostona Heydrichin kuolemasta. Daluegen alaisena Frank jatkoi voimiensa keskittämistä, ja kun Wilhelm Frick nimitettiin valtakunnanprotektoriksi 1943, Frank oli voimakkain viranomainen Böömissä ja Määrissä. Elokuussa 1942 Frankista tuli valtakunnanministeri Böömiin ja Määriin. Kesäkuussa 1943 hänet ylennettiin SS-kenraaliksi ja Prahan poliisikenraaliksi.
30. huhtikuuta – 1. toukokuuta 1945, ennen Prahan kansannousua, Frank julisti radiossa, että kansannousu tukahdutettaisiin verilöyllä. Kun prahalaiset kuulivat huhuja lähestyvistä liittoutuneista, he lähtivät kaduille juhlimaan. Tällöin Frank antoi poliiseilleen ja SS-miehilleen määräyksen puhdistaa kadut ja ampua jokaisen joka niskoitteli.
Frankin antauduttua Yhdysvaltain armeijalle Pilsenissä 9. toukokuuta 1945 hänet luovutettiin Prahan kansanoikeudelle ja tuomittiin maalis–toukokuussa 1946. Osallisuudestaan sotarikoksiin ja Lidicen tuhoamiseen Frank tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pankracin vankilan pihalla 5 000 katsojan edessä 22. toukokuuta 1946. Hänet haudattiin nimettömänä Prahan Ďáblicen hautausmaahan.
Hukka ja Mama
Hukka ja Mama oli vuonna 2010 perustettu, alun perin Vääksystä kotoisin oleva ja sittemmin helsinkiläistynyt, popduo, jonka muodostivat laulaja Martina Myllylä ja laulaja-kitaristi Lasse Hukka. Yhtye oli mukana vuoden 2014 Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleellaan ”Selja”. Tammikuussa 2014 duo solmi levytyssopimuksen Fried Music -levy-yhtiön kanssa.
Yhtye ilmoitti hajoamisestaan Facebookissa 8. syyskuuta 2016 ja Hukan jatkavan musiikin tekemistä yksin. Hukka ja Mama esiintyi viimeisen kerran Lahden Torvessa 24. syyskuuta 2016.
René Reimann
René Reimann (s. 9. toukokuuta 1967 Spandau) on saksalainen entinen vesipalloilija. Hän edusti Länsi-Saksaa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, jossa hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa Reimann sijoittui Saksan joukkueen kanssa seitsemänneksi ja kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa yhdeksänneksi.
Reimann oli mukana voittamassa vesipallon Euroopan-mestaruutta vuonna 1989. Hän pelasi Saksan maajoukkueessa 13 vuoden ajan ja on sittemmin muun muassa toiminut Saksan naisten vesipallomaajoukkueen päävalmentajana.
Praedor
Praedor on suomalaisen Burger Gamesin julkaisema roolipeli, joka perustuu Petri Hiltusen Praedor-sarjakuvaan. Se kertoo Jaconiasta, maailman sirpaleesta, joka on jäänyt keskelle muinaisen kirouksen tuhoaman superkulttuurin jäännöksiä. Erityisesti tarina kertoo praedoreista, taitavista ja rohkeista seikkailijoista, jotka tekevät retkiä Borvarian raunioihin aarteiden toivossa. He ovat legendojen sankareita ja konnia, kadehdittuja menestyjiä ja vihattuja nousukkaita. Heidän joukossaan ylhäiset ja alhaiset ovat tasa-arvoisia, sillä hirviöt ja hornanhenget eivät piittaa sukupuista.
Pelistä ilmestyi uusintapainos Praedor 1.1 vuonna 2005. Vuonna 2020 julkaistiin uudistettu laitos jaettuna Pelinjohtajan kirjaan ja Seikkailijan kirjaan. Peliin on ilmestynyt kuusi lisäosaa.
Jaconian maailma
Pohjoinen Jaconia on tiheään asuttu. Maalaiskylät ovat usein näköetäisyydellä toisistaan ja peltotilkkujen mosaiikki peittää matalia kukkuloita, paitsi minne on jätetty pieniä metsäalueita aatelisten metsästysmaastoksi. Korkeammissa maastonkohdissa kohoaa uljaita linnoja ja ritareiden kartanoita, joita muinaiset velhot rakensivat itselleen tai orjia valvoville voudeilleen ja joiden nykyisillä asukkailla ei ole yleensä aavistustakaan asuinpaikkansa synkistä ja unohdetuista salaisuuksista.
Pohjoisten valtakuntien valtavat ja ikivanhat pääkaupungit ovat kasvaneet ulos muureistaan jo moneen kertaan. Kuolevaiset ruhtinaat asuvat nyt tuhansien vuosien ikäisissä palatseissa ja joko matkivat velhokuninkaiden tyyliä tai torjuvat menneisyyden kokonaan. Näissä palatseissa toimii myös yliopistoja ja oppineita, ja kun taikuus on kerran kielletty, tutkivat he tieteitä ja teknologiaa. Kirjapainot, kompassit, jousitetut kellot, ruutiraketit sekä erilaiset alkemistien liemet ja ihmeelliset eliksiirit ovat merkkejä uuden aikakauden tulosta.
Jaconian eteläpuolisko on kuivempi. Franfarin jokilaakson rinteitä peittävät suuret metsät, jotka lähellä laakson pohjaa ovat vehmaita lehtimetsiä ja ylempänä rinteillä jylhiä havumetsiä ja korpia. Kaupunkeja ja valtakuntia löytyy myös Franfarin varrelta etelästä, mutta ne ovat pohjoista vähäisempiä ja villien metsämaiden ympäröimiä, joissa ei tunnusteta lakeja tai ruhtinaita.
Läntinen Jaconia on harvaanasuttua, ainoastaan Läntisten niittyjen ja vuorten väliin jäävä Selfian valtakunta lasketaan osaksi rikasta pohjoista, mutta jo Gonian-joen varrella kasvavat korvet ja suot ovat asumattomat. Etelässä kohoavien vuorten barbaarikansat pitävät rajaseutujen kyläläisiä kauhun vallassa ja monet maksavat heille kallista veroa välttyäkseen ryöstöretkiltä. Vuoriston eteläkärjessä on Angarin kaupunki, jonka valtakunta alkaa siitä itään, mutta edes kaupunkia ympäröiviä vuoria eivät sen ruhtinaat enää hallitse. Kaikki vuoristolaisten taltuttamiseksi tehdyt sotaretket ovat päättyneet tappioon.
Vyšhorod
Vyšhorod on kaupunki Ukrainan Kiovan alueella, 15 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta pohjoiseen. Se sijaitsee Kiovan tekojärven etelälaidalla; kaupungissa on vesivoimala ja sen ohittava Dneprin kanava. Vyšhorod on Kiovan esikaupunki ja samalla Vyšhorodin piirin hallintokeskus. Vuoden 2011 alussa kaupungissa arvioitiin asuvan 25 694 ja koko piirissä 71 639 henkeä.
thumb|left|180px| Kirkko Vyšhorodissa Kaupunkiin johtaa rahtiliikenteen käyttämä sivurata. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu kantatie Kiovasta kaupunkiin johtava ja siellä Dneprin yli itäpuolelle jatkava maantie P31.
Kaunojalkatatti
Kaunojalkatatti (Caloboletus calopus, syn. Boletus calopus) on Suomessa erittäin harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Se on oliivinvärinen tai harmaanruskea ja kasvaa vähäravinteisissä lehti- ja havumetsissä ja kalliolla. Laji on kerran löydetty Kaarinan Piispanristiltä. Löytö vuodelta 1876 on ainoa manner-Suomesta varmistettu. Lajia on tavattu myös Ahvenanmaalta Syyskuussa 2008 lajin itiöemiä löydettiin Ruissalosta Tatti on pahan makuinen, jalassa on verkkokuvionti.
Thierry Paterlini
Thierry Paterlini (s. 27. huhtikuuta 1975 Chur, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
Ura
Paterlini pelasi ensimmäistä kertaa National League B:ssä Grasshopper Club Zürichin paidassa 1993. Kaudeksi 1996 Paterlini siirtyi SC Bernin joukkueeseen National League A:han. Hän pelasi neljä kautta SC Bernissä, neljä HC Davosissa, kolme ZSC Lionsissa ja kaksi kautta HC Luganossa.
Maajoukkue
Paterlini valittiin Sveitsin maajoukkueeseen Vancouverin talviolympialaisiin 2010. Aiemmin hän oli edustanut Sveitsiä U20 MM-kisoissa 1994 ja 1995, MM-kisoissa 1997, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009 sekä talviolympialaisissa 2006.
Joseph Addison
pienoiskuva|Joseph Addison. Joseph Addison (1. toukokuuta 1672 Milston, Wiltshire - 17. kesäkuuta 1719 Kensington) oli englantilainen poliitikko, kielenkääntäjä, lehtimies ja kirjailija. Englannissa hänet muistetaan ennen kaikkea The Spectator -lehdestä, jota hän julkaisi vuosina 1711–1712 yhdessä Richard Steelen kanssa. Lehti pyrki valistusajan hengen mukaisesti edistämään perhearvoja. The Guardian on sen seuraaja.
Addison käänsi klassikkoja latinasta englanniksi, muun muassa Vergiliusta, ja kirjoitti omia runojaan jo varsin nuorena. Ensimmäinen julkaistu teos oli kokoelma englantilaisten runoilijoiden elämäkertoja.
Addisonin tunnetuin kaunokirjallinen teos on tragedia Cato, joka käsittelee Rooman valtakuntaan sijoittuvan tarinan kautta elämän ja yhteiskunnan peruskysymyksiä kuten monarkia vai tasavalta, yksilön vai yhteisön etu, tunteet vai järki. Caton sanotaan vaikuttaneen Yhdysvaltain vallankumoukseen ja perustuslakiin, sillä se oli George Washingtonin suosikkinäytelmä.
Tommy Haas
Thomas Mario "Tommy" Haas (s. 3. huhtikuuta 1978 Hampuri) on saksalainen ammattilaistennispelaaja. Hänellä on myös Yhdysvaltain kansalaisuus. Hän on voittanut urallaan 13 ATP-turnausta ja ollut maailmanlistalla toisena vuonna 2002.
Varhainen ura
Haas aloitti tenniksen peluun muutaman vuoden iässä. Hänen ensimmäinen valmentajansa oli hänen tenniksenopettajaisänsä Peter Haas. Ollessaan 13-vuotias Haas muutti Floridaan harjoittelemaan tennistä Nick Bollettierin johtamaan tennisakatemiaan. Bollettierin akatemiassa harjoitteli samaan aikaan myös Haasin vanhempi sisar Sabine.
Ammattilaisuran alku
Haas aloitti tennisammattilaisen uransa vuonna 1996. Ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan hän kiersi pääasiassa haastajatason turnauksia ja eteni näistä turnauksista kahden loppuotteluun. Syksyllä 1996 hän pelasi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen kaksinpelin pääsarjassa. Hän putosi turnauksen ensimmäisellä kierroksella hävittyään ottelun Michael Stichiä vastaan neljässä erässä. Kaudella 1997 Haas pelasi kahden kaksinpeliturnauksen, Birminghamin haastajaturnauksen ja Lyonin ATP-turnauksen, loppuottelussa, eteni Hampurin Super 9 -turnauksen välieriin ja pelasi ensimmäistä kertaa Wimbledonin kaksinpelin pääsarjassa. Hän nousi ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla viidenkymmenen parhaan joukkoon ja oli vuoden aikana parhaimmillaan listan sijalla 41. Seuraavana vuonna Haas pelasi toistamiseen Lyonin ATP-turnauksen loppuottelussa ja teki ensiesiintymisensä Australian ja Ranskan avointen kaksinpelin pääsarjassa. Hän oli myös osa Saksan voitokasta World Team Cup -joukkuetta.
1999 ja 2000
Haasin läpimurtokausi oli kausi 1999. Hän nousi helmikuussa kaksinpelin maailmanlistan kahdenkymmenen kärkeen ja syyskuussa jo sijalle kymmenen (hän piti kymmenettä sijaa yhden viikon). Hän otti helmikuussa 1999 ensimmäisen turnausvoittonsa ATP-kiertueella voitettuaan Memphisissä kovalla alustalla pelatun turnauksen loppuottelussa Jim Courierin suoraan kahdessa erässä. Hän pelasi myös kahden muun ATP-turnauksen, tammikuisen Aucklandin turnauksen ja heinäkuisen Stuttgartin turnauksen, loppuottelussa sekä myös International Tennis Federationin järjestämän Grand Slam Cupin loppuottelussa. Hänen paras tuloksensa kauden Grand Slam -turnauksissa oli välieräpaikka Australian avoimissa. Kaudella 2000 Haas jäi ilman turnausvoittoja, mutta pelasi kahden ATP-turnauksen loppuottelussa. Syksyllä 2000 hän eteni Sydneyn olympialaisten kaksinpelin loppuotteluun ja voitti hopeaa, kun Jevgeni Kafelnikov vei viisieräisen loppuottelun.
2001 ja 2002
Kaudella 2001 Haas voitti neljä turnausta, enemmän kuin millään muulla kaudella. Tammikuussa hän voitti Adelaiden turnauksen loppuottelussa Nicolás Massún, elokuussa Long Islandin turnauksen loppuottelussa Pete Samprasin ja lokakuussa Wienin turnauksen loppuottelussa Guillermo Cañasin sekä Stuttgartin turnauksen loppuottelussa Max Mirnyin. Stuttgartin turnaus kuului ATP:n Masters-sarjaan. Kaikki neljä turnausta pelattiin kovalla alustalla. Haas nousi vuoden 2001 lopulla takaisin kaksinpelin maailmanlistan kymmenen kärkeen kahden vuoden tauon jälkeen. Vuoden 2002 alussa hän eteni Australian avointen välieriin, joissa Marat Safin oli vahvempi, ja toukokuussa hän pelasi Rooman Masters-turnauksen loppuottelussa, jonka voitti Andre Agassi. Rooman jälkeen Haas nousi kaksinpelin maailmanlistan sijalle kaksi, joka on korkein sijoitus hänen urallaan. Keväällä 2002 Haasin vanhemmat olivat moottoripyöräonnettomuudessa Floridassa ja hänen isänsä joutui koomaan kolmeksi viikoksi. Haas oli onnettomuuden jälkeen kaksi kuukautta poissa pelikentiltä. Tauosta huolimatta hän pysyi kuitenkin maailmanlistan kolmen kärjessä suuren osan kaudesta.
2003–2005
Haas oli pelaamatta koko kauden 2003 olkapäävammojen vuoksi. Hän palasi kentille seuraavan vuoden helmikuussa ja voitti vuoden aikana kaksi turnausta, Houstonin massakenttäturnauksen ja Los Angelesissä kovalla alustalla pelatun turnauksen. Houstonin loppuottelussa hän voitti Andy Roddickin ja Los Angelesin loppuottelussa Nicolas Kieferin. Syyskuussa 2004 hän pelasi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen puolivälierissä. Vuoden pelaamattomuuden vuoksi kaksinpelin maailmanlistalta kokonaan vuoden 2003 lopulla pudonnut Haas oli kauden 2004 ensimmäisen turnauksensa jälkeen helmikuussa maailmanlistan sijalla 1086 ja marraskuussa hän nousi listan sijalle 17. Kaudella 2005 Haas ei menestynyt kaksinpelissä ja hänen maailmanlistasijoituksensa laski kymmeniä pykäliä kauden edetessä. Keväällä 2005 Haas oli voittamassa toisen kerran urallaan joukkueturnaus World Team Cupia.
2006 ja 2007
Kauden 2006 alusta Haasin valmentajana on toiminut Thomas Högstedt, jonka edeltäjä oli David Ayme. Haas voitti kolme kovalla alustalla pelattua turnausta. Helmikuussa hän voitti Delray Beachin ja Memphisin turnaukset, joiden loppuotteluissa hän voitti Xavier Malissen ja Robin Söderlingin, ja heinäkuussa Los Angelesin turnauksen, jonka loppuottelussa kaatui Dmitri Tursunov. Syksyllä 2006 Haas eteni Yhdysvaltain avointen kaksinpelin puolivälieriin, mikä oli hänen kauden paras Grand Slam -turnausten tuloksensa. Hän nousi marraskuussa 2006 ATP:n maailmanlistalla sijalle 11 oltuaan vuoden ensimmäisellä listalla sijalla 45. Haasin ensimmäinen turnaus kaudella 2007 oli Australian avoin tennisturnaus, jossa hän eteni kolmannen kerran urallaan välieriin. Hän kohtasi välierissä Fernando Gonzálezin, joka voitti välieräottelun suoraan kolmessa erässä. Helmikuussa 2007 Haas voitti kolmannen kerran Memphisin turnauksen, jonka loppuottelussa hän kaatoi Andy Roddickin suoraan kahdessa erässä. Hän oli vuoden 2007 aikana kaksinpelin maailmanlistalla sijoilla 9–13.
2008 ja 2009
Vuoden 2008 lopulla Haas putosi maailmanlistalla sijalle 82. Kesäkuussa 2009 hän voitti ensimmäisen ATP-turnauksensa yli kahteen vuoteen, kun hän kukisti Hallen turnauksen loppuottelussa Novak Đokovićin erin 6–3, 6–7(4), 6–1. Wimbledonissa 2009 Haas eteni välieriin voitettuaan puolivälierissä Novak Đokovićin lukemin 7–5, 7–6(6), 4–6, 6–3. Välierissä hän hävisi Roger Federerille lukemin 6–7(3), 5–7, 3–6.
Perhe
Haasin vanhemmat ovat Itävallan Grazissa syntyneet Peter ja Brigitte Haas. Hänellä on kaksi sisarta, vanhempi sisar Sabine ja nuorempi sisar Karin.
Seppo Rissanen
Seppo Rissanen (s. 15. lokakuuta 1954, Nurmes) on teologian tohtori. Hän toimi Suomen Lähetysseuran johtajana vuosina 2001–2017 ja Suomen Lähetys­sanomien päätoimittajana vuosina 2008–2016. Hän oli ehdokkaana Turun piispaksi vuonna 2005, mutta hävisi Kari Mäkiselle. Rissanen oli ehdokkaana myös arkki­piispan­vaalissa 2010 ja sai neljänneksi eniten ääniä.
Kesällä 2017 uutisoitiin Rissasen jäävän eläkkeelle sekä SLS:n toiminnanjohtajan että lehden päätoimittajan tehtävistä 1.11.2017 alkaen.
Saksalainen kirkko
Saksalainen kirkko (ruots. Tyska kyrkan) on Helsingissä, Kaartinkaupungin kaupunginosassa Unioninkadun varrella sijaitseva kirkko, joka rakennettiin vuonna 1864. Sen suunnittelivat Harald von Bosse ja C. J. von Heideken. Se on muodoltaan pitkäkirkko ja edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa. Kirkon peruskorjauksen yhteydessä 1897 sille rakennettiin arkkitehti Josef Stenbäckin piirtämä torni. Kirkko paloi vuonna 1958 ja korjattiin sen jälkeen arkkitehti O. Hanssonin suunnitelmien mukaan. Ulkoasu jäi ennalleen mutta sisätiloissa tapahtui useita muutoksia. Mm. teräsbetoninen sisäkatto on tämän remontin peruja. Vuosina 1997–2001 kirkossa suoritettiin suuri rakennusten kunnostus, muutos ja laajennus, jonka suunnittelivat arkkitehdit Juha Leiviskä ja Rosemarie Schnitzler.
Kirkossa on vuodelta 1961 olevat 25-äänikertaiset ja 3-sormioiset mekaaniset urut, jotka on rakentanut Paul Ott. Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1864. Sen nimi on "Ristiinnaulittu" ja sen on maalannut Theodor Fischer-Poisson.
Helsinki on Saksalaisen seurakunnan keskus ja Saksalainen kirkko on sen tärkein rakennus. Kirkko on yksi Helsingin suosituimmista vihkikirkoista. Syitä lienevät ulkonäön lisäksi sen sopiva koko. Se on myös paljon käytetty konserttikirkko.
Saksalainen kirkko kuuluu arvokkaisiin suojeltuihin rakennuksiin.
Ohio (joki)
Ohiojoki on Mississippin suurin sivujoki Yhdysvaltojen itäosassa. Maan historian alkuaikoina se oli tärkeä väylä asutuksen leviämiselle. Joki virtaa kuuden osavaltion alueella ja sen valuma-alueelle kuuluu 14 osavaltiota, joiden alueella sen lukuisat sivujoet virtaavat. Joki oli 1700-luvulla rajana vapaiden ja orjakaupan sallineiden alueiden välillä.
Suurimpia joenvarren kaupunkeja ovat Pittsburgh, Cincinnati, Louisville, Evansville ja Huntington. thumb|left|Satelliittikuva: Ohiojoki yhtyy Mississippiin Cairossa, Illinoisissa.
Antti Hietala
Antti Hietala (s. 1958) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimi helsinkiläisen Q-teatterin johtajana 2012-2023. ja toimii Uuden Näytelmän toimistossa (UNTO) yhdessä Elina Snickerin kanssa.
Teatterityönsä lisäksi Hietala on toiminut muun muassa yhtenä Sosiaali- ja terveysministeriön Mahdollista menestys -kampanjan keulakuvista.
Frederic Rzewski
pienoiskuva|Frederic Rzewski. Frederic Rzewski (13. huhtikuuta 1938 Massachusetts – 26. kesäkuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.
Rzewskin opettajia Yhdysvalloissa olivat muiden muassa Roger Sessions ja Milton Babbitt. Hän jatkoi opintojaan Italiassa vuodesta 1960 Luigi Dallapiccolan johdolla. Rzewski esitti pianistina paljon uutta pianomusiikkia, kuten Stockhausenia ja Boulezia. Hän erikoistui myös improvisointiin kokeilevan jazzin ja modernin konserttimusiikin erilaisissa kokoonpanoissa. Rzewski vaikutti jonkin aikaa New Yorkissa (1971–76), minkä jälkeen hän on enimmäkseen asunut Roomassa. Rzewski on sävellyksen professori Liègen Kuninkaallisessa konservatoriossa vuodesta 1977.
Rzewski on vasemmistolainen ja poliittisesti aktiivinen säveltäjä, joka on pyrkinyt sävellyksillään osallistumaan yhteiskunnallisten aiheiden, kuten tasa-arvon, ihmisoikeuksien ja rauhantyön, käsittelyyn. Rzewskin musiikissa on runsaasti teos- ja tyylisitaatteja: kansan-, lasten- ja protestilauluja sekä tanssi- ja marssirytmejä. Tyylimuistumat hänen tuotannossaan ulottuvat bluesista jazziin ja keskiajalta uusimpaan musiikkiin.
Imrovisaatiolla on Rzewskin musiikissa tärkeä osuus. Useat hänen teoksensa sisältävät laajoja kadensseja, jotka esittäjä voi improvisoida. Hänen sävellyksensä perustuvat monesti eri kansojen lauluvarastoihin, joiden melodista materiaalia säveltäjä käsittelee muuntelemalla. Monet Rzewskin teokset ovatkin muunnelmamuotoisia.
Arbetartidningen Enhet
Enhet perustettiin, koska ruotsinkieliset taistolaiset eivät saaneet ääntään kuuluville enemmistöläisten toimittamassa Folktidningen Ny Tid -lehdessä. Ensimmäinen näytenumero ilmestyi keväällä 1973, ja lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti helmikuussa 1974. Julkaisijaksi tuli Tiedonantajayhdistys, ja Enhet seurasi Tiedonantajan poliittisia linjauksia. Enhet julkaisi säännöllisesti käännettyä materiaalia Tiedonantajasta ja Neuvostoliiton APN:ltä. Lehti käytti samaa Marxin, Engelsin ja Leninin kuvat sisältänyttä logoa kuin Tiedonantaja.
Enhetin ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin hankkeen puuhamies Nils Torvalds, jota pidettiin ruotsinkielisten taistolaisten johtavana ideologina. Thomas Micklin otti vastuun, kun Torvalds lähti Moskovaan puoluekouluun vuonna 1975. Micklin luopui tehtävästä mennessään suorittamaan asevelvollisuutta vuonna 1977.
Enhet julkaisi Tiedonantajan tavoin vapputervehdyksiä. Parhaimmillaan lehdessä julkaistiin 1 600 tukijan nimet vuonna 1976. Nimiä kerättiin muun muassa mielenosoituksissa, eikä tervehtijöillä välttämättä ollut muuta yhteyttä liikkeeseen.
Enhetillä oli parhaimmillaan noin 1 000–2 000 tilaajaa. Vuonna 1976 lehteä painettiin 1 951 kappaletta ja 1981 painos oli 962. Enhetiä painettiin Vaasassa Palosaaren Järjestötalon kellarissa (Agit Graf) ja myöhemmin Finlaysonin vanhassa tehtaassa (Polyprint). Lehteä toimitettiin muun muassa Pitäjänmäellä samassa huoneistossa Tiedonantajan kanssa. Enhetissä oli hyvin vähän mainoksia. Lehteä rahoitettiin muun muassa keräyksillä ja talkoilla. Monet yksityishenkilöt ja samanhenkiset järjestöt tukivat lehteä säännöllisesti. Enhet sai taloudellista tukea myös Neuvostoliitosta. Pimeä idäntuki kulki TA-yhdistyksen ja Christian Blomin kautta.
Enhetin viimeinen numero julkaistiin 18. elokuuta 1988. Osa lehden toimittajista siirtyi lakkauttamisen yhteydessä Tiedonantajan palvelukseen. Enhetin seuraaja oli Magasinet PRO (1988–?).
Jouni Mömmö
Jouni Heikki Mömmö (joskus myös Joni Mömmö, 15. joulukuuta 1955 – 26. lokakuuta 1991 Joensuu ) oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan Mana Mana -yhtyeen laulajana, kitaristina ja laulunkirjoittajana. Kuolemansa jälkeen Mömmöstä on muodostunut suomalaisen rockin kulttihahmo.
Mömmö kasvoi Joensuussa porvarilliseksi kuvaillussa perheessä ja kuului keskustanuoriin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun Keskustan lukiosta vuonna 1976. Sen jälkeen hän muutti Tukholmaan. Yritettyään opiskella hän alkoi tehdä satunnaisia hanttitöitä ja kokeilla huumeita. Myöhemmin hän asui Turussa, jossa hän tutustui siellä tapaamansa okkultismin harjoittajan kanssa magiaa käsitelleisiin kirjoihin. On sanottu, että Tukholmasta ja Turusta palattuaan Mömmö oli tuttavien kertomusten mukaan syvästi muuttunut. Hänen mielenterveytensä oli järkkynyt, ja hän oli ensimmäistä kertaa mielisairaalassa keväällä 1982. Mömmöllä diagnosoitiin skitsofrenia, ja hän oli sittemmin useita kertoja hoidettavana Koppolan ja Paiholan mielisairaaloissa Joensuussa.
Vaikka laulaja Ismo Alanko kuvaili Mömmöä arkitodellisuudesta irtaantuneeksi, Mömmöstä tuli joksikin aikaa Sielun Veljet -yhtyeen läheinen yhteistyökumppani. Hän ajoi keikkabussia ja soitti syntetisaattoria yhtyeen ensimmäisillä keikoilla ja ensimmäisellä levyllä. Myös yhtyeen nimi oli Mömmön keksimä. Sielun Veljistä Mömmön sanottiin etääntyneen, kun muut jäsenet eivät uskaltaneet istua hänen ajamansa bussin kyydissä. Tämän jälkeen Mömmö toimi yhtyeessä Silmienvaihtajat, mutta tämänkin projektin on sanottu kaatuneen Mömmön harhoihin.
Mömmö perusti Mana Mana -yhtyeen yhdessä kitaristi Otra Romppasen kanssa. Tämän yhtyeen riveissä Mömmö sai vihdoin musiikkiaan julki. Yhtyeen ainut valmistunut levy oli vuonna 1990 julkaistu Totuus palaa.
Mana Mana oli tekemässä seuraavaa levyä, mutta kesken projektin Mömmö kuoli lääkkeiden yliannostuksen jälkeiseen hoitovirheeseen, jonka vuoksi hän tukehtui omaan oksennukseensa. Mömmön kuolemaa on arveltu paljolti itsemurhaksi.
Luigi Castagnola
Luigi Castagnola (s. 14. maaliskuuta 1953 Sori) on italialainen entinen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen. Tämä oli hänen ainoa olympiaesiintymisensä. Hänen seuransa oli Rari Nantes Sori.
Barcelonan toukokuu
Barcelonan toukokuu tarkoittaa Espanjan sisällissodan aikana toukokuussa 1937 käytyä tasavaltalaisten keskinäistä valtataistelua. Barcelonassa ja osassa muuta Kataloniaa käydyssä aseellisessa selkkauksessa olivat vastakkain anarkistit sekä Espanjan toisen tasavallan ja Katalonian hallitukset. Hallituksen puolella oli myös stalinistinen Espanjan kommunistinen puolue. Anarkistien rinnalla puolestaan taisteli trotskilainen POUM.
Aselepoon loppuneiden taistelujen jälkeen anarkistien sisällissodan alussa käynnistämät yhteiskunnalliset uudistukset päättyivät ja työläisten kollektivisoima tuotanto siirtyi takaisin yksityisomistukseen. Samalla Espanjan toisen tasavallan uudeksi pääministeriksi tuli kommunisteille ja Neuvostoliitolle myötämielinen Juan Negrín.
Kuusi päivää kestäneiden taisteluiden aikana sai surmansa eri lähteiden mukaan 500–1 000 ihmistä. POUM:n riveissä oli mukana myös englantilainen kirjailija George Orwell, joka myöhemmin kertoi tapahtumista sotareportaasissaan Katalonia, Katalonia.
Tausta
Heinäkuussa 1936 alkaneeseen sisällissotaan johtaneen fasistien sotilasvallankaappausyrityksen epäonnistuttua Barcelona ja ympäröivä Katalonian maakunta olivat pääosin anarkosyndikalistisen CNT-ammattiliiton johtamien työläisten järjestyskaartien kontrolloimaa aluetta. Pieni osa niistä toimi sosialistisen UGT-ammattiliiton alaisuudessa. Anarkistit olivat mukana myös Espanjan kansanrintaman muodostamassa hallituksessa, joka piti majaansa pääkaupungissa Madridissa ja myöhemmin Valenciassa. Katalonian itsehallintoviranomaiset olivat sisällissodan alkamisen myötä menettäneet valtaansa ja alueella oli käynnissä anarkistien johtama niin sanottu Espanjan vallankumous, joka käsitti lukuisia yhteiskunnallisia uudistuksia. Merkittävin oli maatalouden ja teollisuuden kollektivisointi, jonka yhteydessä ne siirtyivät työläisten hallintaan. Barcelona ja Katalonia toimivat osittain anarkistisen yhteiskuntamallin mukaisesti.
Talven ja kevään aikana poliittinen tilanne kiristyi sotaa käyvien tasavaltalaisten sisällä. Toisella puolella olivat kansanrintamahallituksen sosialistit, kommunistit ja katalonialaiset nationalistit vastapuolenaan vallankumousta ajaneet anarkistit. Anarkisteja tuki myös Espanjan kommunistisen puolueen stalinistista linjaa vastustanut trotskilainen POUM. Neuvostoliiton tukemat kommunistit eivät halunneet vallankumousta samaan aikaan sisällissodan kanssa, vaan pyrkivät puolustamaan Espanjan toisen tasavallan kapitalistista järjestelmää. Erimielisyyksiä tuli myös, kun Katalonian presidentin Lluis Companysin lähin avustaja Josep Tarradellas halusi lakkauttaa anarkistien muodostaman miliisin ja yhdistää kaikki järjestyskaartit saman johdon alaisuuteen.
Huhtikuun lopulla hallituksen karabinieerit ottivat anarkisteilta haltuunsa Ranskan vastaisella rajalla sijainneet raja-asemat, joista tärkein sijaitsi Puigcerdàn kaupungissa. Samaan aikaan Guardia de Asalton poliisijoukot korvasivat anarkistien järjestyskaartit useissa Katalonian pohjoisosan kaupungeissa. Tämän jälkeen molemmat osapuolet alkoivat valmistelemaan aseellista yhteenottoa Barcelonassa. Jännittynyt tilanne johti myös siihen, että anarkistien CNT- ja sosialistien UGT -ammattiliitot sopivat yhdessä luopuvansa perinteisistä vappumarsseistaan, koska ne väistämättä olisivat johtaneet yhteenottoihin.
Taistelut alkavat
Ensimmäinen laukaustenvaihto tapahtui iltapäivällä 2. toukokuuta, kun Katalonian itsenäisyyttä ajavan Estat Catalàn jäsenet ottivat lyhyesti yhteen FAI-järjestön anarkistien kanssa. Tapahtumat alkoivat varsinaisesti seuraavana päivänä, kun Guardia de Asalton joukot päättivät vallata anarkistien hallussa olleen Telefónican puhelinlaitoksen. Se oli kollektivisoitu Katalonian hallituksen luvalla jo sisällissodan alussa, josta lähtien puhelinlaitoksen toiminnasta olivat vastanneet CNT-ammattiliittoon kuuluneet työntekijät. Hallitus piti varmana, että heidän puhelujaan kuunneltiin ja jopa nauhoitettiin. Viimeisenä pisarana valtaukselle sanotaan olleen, kun puhelinkeskusta hoitanut anarkisti oli katkaissut Espanjan presidentin Manuel Azañan ja Lluis Companysin välisen keskustelun, todeten linjoilla odottavan tärkeämpiäkin puheluita kuin presidenttien välinen jaarittelu. Poliisin yrittäessä tunkeutua rakennukseen avasivat puhelinlaitoksen työntekijät tulen. Valtaus päättyi kuitenkin ilman henkilövahinkoja, kun työläiset suostuivat anarkistien järjestyskaartin suostuttelujen jälkeen luovuttamaan aseensa.
Puhelinlaitoksen valtauksen jälkeen POUM-puolueen ja muutaman anarkistiryhmän jäsenet hakivat aseensa ja linnoittautuivat rakentamiensa barrikadien taakse. Jokusen tunnin kuluttua kaikki osapuolet olivat tehneet samoin ja katutaistelut alkoivat. Barrikadeja oli yhteensä muutamia satoja, lisäksi eri osapuolten asemiehiä oli talojen katoilla ja kirkkojen torneissa. Kaupungin keskustaa halkovan La Ramblasin itäpuoli oli hallituksen ja kommunistien hallussa, anarkistit ja POUM puolestaan hallitsivat länsipuolta ja Barcelonan esikaupunkeja. Puhelinlaitoksessa osapuolet pääsivät keskenään sopimukseen, niin että sen toiminta jatkui normaalisti. Puhelinyhteydet olivat tasavaltalaisille elintärkeitä käynnissä olevan sisällissodan vuoksi.
4.–5. toukokuuta
Seuraavana päivänä kaupunki oli jo täydessä sotatilassa. Suurin osa Barcelonan työväestöä oli anarkistien puolella ja vaarana oli toisen sisällissodan alkaminen sisällissodan sisällä. Francisco Largo Caballeron kansanrintamahallituksessa ministereinä toimineet anarkistit Joan García Oliver ja Federica Montseny pitivät radiopuheen, jossa he vetosivat CNT:n jäseniä laskemaan aseensa ja palaamaan työpaikoilleen. Aragonian rintamalla taistellut anarkistien divisioona, niin sanottu Durrutin kolonna, suunnitteli marssivansa Barcelonaan osallistuakseen taisteluihin, mutta luopui kuitenkin ajatuksesta García Oliverin ja Montsenyn radiopuheiden jälkeen. Kaksi muuta divisioonaa, joista toinen koostui POUM:n jäsenistä, puolestaan päätti siirtyä Madridiin ottaen kaupungin haltuunsa. Ne muuttivat suunnitelmiaan vasta, kun tasavaltalaisten ilmavoimat uhkasi joukkoja pommituksilla.
Toukokuun 4. ja 5. päivän välisenä yönä osapuolet kävivät neuvotteluja, mutta väkivaltaisuuksia ei saatu loppumaan. Tämä johti kansanrintamahallituksen hajoamiseen. Uuteen väliaikaiseen hallitukseen nimitettiin yksi edustaja jokaisesta kansanrintamassa mukana olleesta ryhmästä. Viiden aikaan iltapäivällä CNT julisti yksipuolisen tulitauon, jonka uusi hallitus hyväksyi samana iltana. Poliisivoimat eivät kuitenkaan lopettaneet taistelutoimiaan, vaan yrittivät muun muassa piirittää CNT:n ja FAI:n päämajanaan pitämää rakennusta. Anarkistit rakensivat uusia barrikadeja ja tulitaistelut jatkuivat. Seuraavana yönä poliisi ja kommunistit murhasivat sisällissodassa taistelleen italialaisen anarkistifilosofin Camillo Bernerin yhdessä toisen italialaisen anarkistin Francisco Barbierin kanssa. Bernerin asunnosta vangitut aseettomat miehet ammuttiin konekiväärillä.
6.–8. toukokuuta
Taistelujen neljäntenä päivänä CNT- ja UGT-ammattiliitot esittivät työläisille vetoomuksen työpaikolle palaamisesta ja aseiden laskemisesta. Samaan aikaan Valenciassa toiminut hallitus lähetti kaksi sota-alusta kohti Barcelonaa. Uudet neuvottelut tilanteen rauhoittamisesta aloitettiin iltapäivällä. Ne myöhästyivät useita tunteja UGT:n johtoon kuuluneen Antonio Sesén saatua surmansa ilmeisesti omiensa harhaluodista. Päivän aikana rauhoittunut tilanne kuitenkin kiristyi jälleen taisteluiksi illan kuluessa. Syynä oli puhelinlaitos, jonka poliisi oli ottanut haltuunsa anarkistien vetäydyttyä rakennuksesta. Rauhanneuvotteluissa tehdyn sopimuksen mukaan myös poliisin olisi pitänyt poistua puhelinkeskuksesta ja tämän sopimuksen rikkominen sai anarkistit jälleen barrikadeille.
Toukokuun 6. päivän kovimpia taisteluja käytiin kaupungin Estació de França -päärautatieasemalla, jota poliisijoukot ja kommunistit yrittivät vallata. Katalonian ulkopuolelta oli Barcelonaan saapumassa 1 500 poliisin vahvuinen Guardia de Asalton joukko, joka valtasi illan aikana CNT:n, FAI:n ja anarkistinuorten FIJL-järjestön päämajat läheisessä Tortosan kaupungissa. Lontoosta puolestaan saapui sähkösanoma, jonka mukaan kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Despatch oli purjehtimassa kohti Barcelonaa.
Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, mutta myöhään illalla CNT teki tarjouksen molemminpuolisesta aselevosta. Maaseudulta oli kantautunut tietoja, joiden mukaan PSUC-puolueen ja Estat Catala -järjestön jäset olivat surmanneet aiemman tulitauon aikana aseensa laskeneita anarkisteja. Viiden aikaan aamuyöllä hallitus lopulta suostui rauhantarjoukseen. Aamun valjetessa työläiset olivat purkaneet barrikadinsa, mutta he pitivät edelleen aseensa. Poliisivoimien, Katalonian nationalistien ja kommunistien barrikadit sen sijaan pysyivät paikoillaan. Sisätiloissa kolme päivää piileskelleet asukkaat uskalsivat jälleen ulos, kaupungin kahvilat ja ravintolat avasivat myös ovensa. Lopullisesti väkivaltaisuudet olivat ohitse seuraavana päivänä.
Taistelujen jälkeen ei hallitus ryhtynyt toimiin CNT:tä vastaan sen suuren kansansuosion vuoksi. Sen sijaan trotskilainen POUM kiellettiin kesäkuussa Espanjan kommunistisen puolueen vaatimuksesta, ja sen johtajiin kuuluneet Andrés Nin ja Julian Gorkin vangittiin. Heistä Nin surmattiin myöhemmin. Surmatyön teki todennäköisesti sisällissodassa tasavaltalaisten tukena ollut Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD.
CGI (grafiikka)
CGI-grafiikka on tietokoneohjelmalla tuotettua grafiikkaa, jota käytetään taiteena, painetussa mediassa, tv-ohjelmissa ja elokuvissa, videopeleissä ja tietokonesimulaatioissa. Erityisesti CGI-animaatio viittaa elokuvissa käytettyihin kohtauksiin. Tietokonekerroskuvaus käyttää tietokoneella luotuja kuvia.
Tuotettu grafiikka voi pyrkiä fotorealismiin tai piirrosanimaation näköisyyteen. Eräänä tavoitteena fyysinen realismi tai aidonkaltainen liike.
CGI-grafiikka on filmiteollisuudessa "visuaalisten efektien" (VFX) muoto, joka viittaa jälkituotannossa tekemiseen. Vastakohtana tälle ovat "erikoistehosteet" (SFX), jotka tehdään kuvausten aikana tekniikoilla kuten miniatyyrit, matte-maalaukset ja kameratoiminnot. Jurassic Park (1993) vakuutti jotkin elokuvantekijät että CGI-grafiikalla pystyttiin tekemään elävän näköistä kuvaa. CGI-grafiikkaa ajatellaan halvempana, mutta toisen näkemyksen mukaan siinä saadaan enemmän vastinetta rahalle ja sitä voi muokata enemmän.
Bromibentseeni
Bromibentseeni eli fenyylibromidi (C6H5Br) on bentseenin bromattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä ja liuottimena.
Valmistus ja käyttö
Bromibentseeniä käytetään orgaaniseen synteesiin, erityisesti fenyylimagnesiumbromidin valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös liuottimena ja moottoriöljyjen lisäaineena.
Myrkyllisyys
Bromibentseeni on ihoa ärsyttävä yhdiste. . Se on myös maksalle myrkyllinen aine. Ihmisen elimistössä se metaboloituu sytokromi P450 -ryhmään kuuluvien entsyymien vaikutuksesta epoksideiksi bromibentseeni-1,2-epoksidiksi ja bromibentseeni-3,4-epoksidiksi. Nämä ovat voimakkaasti alkyloivia yhdisteitä. Bromibentseeni voi metaboloitua myös myrkyllisiksi katekoli- ja kinonijohdannaisiksi.
Barzan
Barzan on kaupunki Pohjois-Irakissa. Kaupunki on syrjäinen ja taloudellisesti vähäpätöinen ja se tunnetaankin parhaiten barzanien kurdiheimon kotiseutuna.
Maantiede
Barza sijaitsee Pohjois-Irakissa lähellä maan Turkin vastaista rajaa Shirinvuoren ja ylisen Zabjoen välissä. Alue on vuoristoista ja koostuu metsäisistä laaksoista. Alueelle on ehdotettu muodostettavan kansallispuisto. Lähialueen vuoret ovat tärkeitä paikallisille lajeille, joista lähistöllä tavataan esimerkiksi besoaarivuohia. Alue on yksi harvoista paikoista Irakin Kurdistanissa, joissa villivuohet ovat vielä melko yleisiä. Barzani heimo on pitänyt pitkään yllä vuohien metsästyskieltoa. Paikallisten mukaan alueella on havaittu myös leopardeja.
Historia
Sharaf Khan Bidlisi mainitsi nykyisen Barzanin kirjassaan Sharafnama nimellä Baziran ja kirjoitti sen kuuluvan Bahdinanin mireille. 1840-luvulla suufilaiseen Naqshbandi-veljeskuntaan kuulunut šeikki Abdul Rahman asettui Barzaniin ja hänestä tuli Barzanien suvun ja heimon ensimmäinen edustaja. Barzaniin pyrittiin luomaan eräänlainen utopistinen yhteiskunta, jonne toivotettiin tervetulleeksi pakolaisia muilta alueilta. Barzanin barzanit joutuivat kuitenkin nopeasti yhteenottoihin lähiseudun voimakkaan zibarien heimon kanssa. Barzanin šeikit tulivat tunnetuiksi sotiessaan osittamastaan kyvykkyydestään ja uskonnollisina johtajina. Yksi heistä oli Mustafa Barzani, jonka vaatimaton hauta sijaitsee Barzanissa. Ennen vuotta 1991 kylä tuhoutui kaikkiaan 16 kertaa paikallisten ja keskushallinnon yhteenotoissa. Sittemmin se on jälleenrakennettu.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2020 – naisten 51 kg
Naisten 51 kg painoluokka nyrkkeilyssä Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 25. heinäkuuta – 7. elokuuta 2021 Kokugikan Arenalla. Kilpailuun osallistuu 26 nyrkkeilijää.
Karsinnat
Eri maanosille on myönnetty eri määrä paikkoja olympiaturnaukseen. Euroopan karsintaturnauksesta olympialaisiin pääsee kuusi urheilijaa, Afrikasta kolme, Amerikasta neljä ja Aasian ja Oseanian yhteisestä turnauksesta kuusi urheilijaa. Yhdestä maasta voi osallistua vain yksi nyrkkeilijä. Neljä paikkaa jaetaan rankingpisteiden perusteella siten, että jokaisen maantieteellisen alueen paras urheilija, jonka maalla ei ole vielä edustusta kyseisessä painoluokassa, pääsee kisoihin. Näiden jälkeen vielä rankingissa seuraava oleva nyrkkeilijä, jonka maalla ei ole vielä edustusta kyseisessä painoluokassa, pääsee olympialaisiin. Isäntämaa Japanille on taattu kaksi paikkaa naisten turnauksissa pois lukien suurin painoluokka. Jos Japani saa urheilijat jo muiden karsintojen kautta, ei Japani saa ylimääräistä urheilijaa painoluokkaan. Tämän lisäksi olympiaturnaukseen kutsutaan yksi urheilija.
Cosmo Tower
Cosmo Tower (コスモタワー Kosumo Tawā) on pilvenpiirtäjä Japanissa Osakan kaupungissa. Siinä on kolme kerrosta maan alla ja kaikkiaan 55 maanpinnan yläpuolella. Sen korkeus on 256 metriä.
Rakennus on teräsrunkoinen ja sen julkisivu on lasia.
Niklas Edin
Johan Niklas Edin (s. 6. heinäkuuta 1985 Örnsköldsvik) on ruotsalainen curling-pelaaja ja olympiamitalisti. 171 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Edin edustaa Karlstads CK:ta ja on nykyisin myös Ruotsin curling-maajoukkueen kapteeni.
Ura
Edin saavutti olympiapronssia vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista. Hänen kipparoimaan joukkueeseen kuuluivat myös Sebastian Kraupp, Fredrik Lindberg, Viktor Kjäll ja Oskar Eriksson. Vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa Edinin kipparoima Ruotsi oli neljäs.
MM-kilpailuista Edin on saavuttanut kaksi kultaa vuosilta 2013 ja 2015 sekä kaksi pronssia vuosilta 2011 ja 2012. EM-kilpailuista hänellä on kolme kultaa vuosilta 2009, 2012 ja 2014 sekä yksi hopea vuodelta 2011. Sekajoukkueiden EM-kilpailuista Edin on saavuttanut kaksi hopeaa. Vuonna 2009 Edin kipparoi Ruotsin kultaan talviuniversiadeissa Harbinissa joukkueella, joka oli täysin sama kuin vuoden 2014 talviolympialaisissa.
The Man (The Killersin kappale)
The Man on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Killersin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen viidenneltä albumilta Wonderful Wonderful (2017). ”The Man” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 76.
Kappale julkaistiin 14. kesäkuuta 2017 digitaalisena latauksena ja suoratoistona ja sen musiikkivideo kaksi viikkoa myöhemmin videopalvelu YouTubessa.