cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Ystad (T142)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. syyskuuta 2005.
HMS Neptune (1757)
HMS Neptune oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1756 vesillelaskettu Neptune-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 12. heinäkuuta 1750 Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1750. Alus laskettiin vesille 8. joulukuuta 1756 ja valmistui 2. huhtikuuta 1757. Aluksen valmistuskustannukset olivat 39 692 puntaa ja 11,5 pennyä sisältäen varustamisen ja muutostyöt. Alus laskettiin uudelleen vesille 17. heinäkuuta 1757.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1756 päällikkönään Michael Everett. Alus oli vuonna 1757 vara-amiraali Sir Charles Knowlesin lippulaivana päällikkönään James Galbraight. Se osallistui Ile d'Aixin taisteluun 23. syyskuuta.
Alus siirrettiin tammikuussa 1777 reserviin Portsmouthissa ja muutettiin proomuksi heinäkuussa 1784. Alus oli vastaanottoaluksena vuodesta 1802 ja romutettiin lokakuussa 1816 Portsmouthissa.
BCN
Lyhenne BCN voi viitata seuraaviin:
Gobo
Gobo voi tarkoittaa:
Navrongo-Bolgatangan roomalaiskatolinen hiippakunta
300px|right|thumb| Hiippakunnan pääkirkkona toimii [[Navrongon katedraali.]]
Toiminta
Hiippakunnalla oli vuonna 2016 yhteensä 140 781 jäsentä, mikä tarkoitti noin 7% alueen väkiluvusta. Hiippakunta jakaantui tuolloin 19 seurakuntaan ja sen alueella toimi 58 pappia.
Miantonomoh-luokka
Miantonomoh-luokka oli Yhdysvaltain laivaston neljän aluksen muodostama monitoriluokka.
Suunnittelu
Alusluokan suunnitteli hankinta- ja korjaustoimisto. Vaikka alukset olivat puurunkoisia, niitä pidettiin laivaston parhaina monitoreina. Alusten rungoissa ei ollut Ericssonin suunnittelemien monitorien laajennuksia ja niiden vapaakorkeus oli etriä. Panssarointi koostui tuuman paksuisista levyistä ja niissä oli ohjaushytti kummankin tykkitornin katolla. Tykkitornien sisähalkaisija oli etriä ja siten kaksi reilut viisi senttimetriä suurempi kuin Passaic-luokan aluksilla. Ainoastaan USS Monadnock osallistui sisällissotaan.
Niina Koponen
Niina Koponen (s. 15. lokakuuta 1985 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta näyttelijäntyön koulutusohjelmasta Teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2012. Syksyllä 2014 hän oli yksi Putous-viihdeohjelman kuudennen tuotantokauden näyttelijöistä.
Koposta on kuultu myös vierailevana laulajana rap-artisti Super Jannen albumeilla Munkkisaari ja Hyvät munkit volume 3.
Koposella on lapsi yhdessä näyttelijäpuolisonsa Pyry Nikkilän kanssa.
Tannaiitit
Tannaiitit (< aramean teni/tena, 'opettaa') olivat Mišnaa kommentoineita rabbeja, jotka vaikuttivat vuosina 10–220. Tannaiittien ansiosta juutalainen suullisen lain perinne kehittyi Palestiinassa tarkkaan muotoiltujen ja järjesteltyjen lakien verkostoksi juuri ennen sen kodifiointia. Tannaiittien kausi jaetaan viiteen tai kuuteen sukupolveen. Ensimmäiset tannaiitit olivat Shammain ja Hillelin oppilaita, ja viimeiset Judah ha-Nasin aikalaisia. Tannaiitteja seurasivat amoraiitit, Gemaran kommentoijat.
HMS Cambridge (1755)
HMS Cambridge oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1755 vesillelaskettu 80-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 12. heinäkuuta 1750 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 29. elokuuta. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1755 ja valmistui 15. tammikuuta 1756. Aluksen valmistuskustannukset olivat 43 974 puntaa 10 shillinkiä ja 3 pennyä sisältäen varustamisen.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen lokakuussa 1755 päällikkönään Sir Piercy Brett läntiseen laivueeseen.
Sammutuspeite
pienoiskuva|Sammutuspeite Sammutuspeite on kankainen peite, jota käytetään tulipalojen sammuttamiseen. Sammutuspeite soveltuu esimerkiksi rasvapalojen ja sähkölaitepalojen sammuttamiseen. Jos ihmisen vaatteet syttyvät palamaan, on sammutuspeite siinäkin tapauksessa hyvä väline. Sammutuspeitteen suositeltu koko on vähintään 120 × 180 senttimetriä.
Sammutuspeite ripustetaan seinälle näkyvälle paikalle, jotta sen saa sammutustilanteessa nopeasti pois pussista eikä sitä tarvitse etsiä.
Käyttö
Sammutuspeite otetaan käyttöön vetämällä peite ensin nauhoista ulos. Tämän jälkeen otetaan kiinni peitteen nurkista tai kahvoista suojaten kädet. Peite levitetään palon päälle ja jätetään paikalleen.
M2 (Valko-Venäjä)
M2 on 34 kilometriä pitkä valtatie Valko-Venäjällä. M2 alkaa pääkaupunki Minskin keskustasta koilliseen johtavan Prospekt Nezavisimostin jatkona Minskin kehätien (M9) jälkeen ja johtaa  Minskin kansalliselle lentoasemalle  kaupungin itäpuolella. Valtatie M2 kulkee aluksi itäkoilliseen, mutta kääntyy puolivälissä eli 17 km kehätien jälkeen Smaljavitšyn piirin Slobodan taajaman kohdalla kaakkoon kohti lentoasemaa.
M2-valtatie on suosittu reitti Minskistä M1-valtatien eli :n itään vievälle osuudelle Oršaan tai Venäjän Smolenskiin ja Moskovaan. Liittymä M1:lle sijaitsee 27 km:n kohdalla eli 7 km ennen lentoasemaa.
Veljko Paunović
Veljko Paunović (, s. 21. elokuuta 1977 Strumica, Makedonia, Jugoslavia) on serbialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Elokuusta 2020 lähtien hän on toiminut Readingin päävalmentajana.
M2 (Valko-Venäjä)
Elokuussa 2013 maassa otettiin käyttöön etäluettaviin, autojen tuulilasin sisäpuolelle sijoitettaviin tunnistinlaitteisiin perustuva BelToll-tietullijärjestelmä. Vuoden 2014 alussa järjestelmä kattoi M1-, M2- ja M4-valtatiet ja osia useista muista valtateistä.
Veljko Paunović
Paunovićin aktiiviura ulottui 1990-luvun puolivälistä 2010-luvun alkuun. Suurimman osan urastaan hän vietti Espanjassa, jossa hän edusti muun muassa Atlético de Madridia, mutta hän pelasi lyhyitä jaksoja myös kotimaassaan Serbiassa, Saksassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Paunović on jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja Blagoje Paunovićin poika.
Seurajoukkueura
Kaudet 1998–1999 ja 2001–2002 Paunović pelasi lainalla Mallorcassa ja kevään 2001 Oviedossa. Kaudella 1998–1999 Mallorca voitti Espanjan supercupissa Barcelonan yhteismaalein 3–1 ja ylsi Cup-voittajien cupin loppuotteluun, jossa Lazio oli vahvempi maalein 2–1. Supercupissa hän ei pelannut kummassakaan ottelussa, mutta Cup-voittajien cupin loppuottelussa hän pääsi vaihdosta kentälle. Primera Divisiónissa, jossa hän teki viisi maalia, Mallorca sijoittui tuolla kaudella kolmanneksi, joka oli seuran siihenastisen historian paras sijoitus sarjassa. Kaudella 2001–2002 Paunović pelasi Mallorcan kanssa myös Mestarien liigassa.
Kaudeksi 2002–2003 Paunović siirtyi Segunda Divisiónin Tenerifeen, jossa hän pelasi uransa parhaan kauden ja teki 18 maalia 38 ottelussa, minkä myötä Atlético käytti sopimuksessa olleen takaisinosto-oikeutensa ja hankki hänet uudestaan riveihinsä. Kaudella 2003–2004 hän sai Gregorio Manzanon alaisuudessa runsaasti peliaikaa ja onnistui kuudesti maalinteossa, mutta seuraavalla kaudella César Ferrandon alaisuudessa oli toisin. Paunovićin toinen etappi Atléticossa jäi lopulta puolentoista kauden mittaiseksi, kun hän siirtyi saksalaiseen Hannoveriin tammikuussa 2005.
Kaudeksi 2005–2006 Paunović liittyi Atléticon naapuriseuraan Getafeen, joka pelasi toista kauttaan Primera Divisiónissa. Hän teki 30 ottelussa 10 maalia ja jakoi Mariano Pernían ohella joukkueen parhaan maalintekijän tittelin, kun joukkue sijoittui erinomaisesti yhdeksänneksi. Paunović jätti Getafen kesken kauden maaliskuussa 2007 ja siirtyi venäläiseen Rubin Kazaniin, jossa hän pelasi yhden kauden. Keväällä 2008 hän teki viimeiset esiintymisensä Primerassa Almerían joukkueessa. Kaikkiaan hän pelasi 13 kauden aikana 292 ottelua ja teki 67 maalia Espanjan kahdella korkeimmalla sarjatasolla. Paunović palasi kasvattajaseuraansa Partizaniin heinäkuussa 2008, mutta ilmoitti jo saman vuoden joulukuussa päättävänsä uransa loukkaantumisten vuoksi.
Paunović yritti paluuta heinäkuussa 2009 ja kävi koeajalla Pohjois-Amerikan Major League Soccer -liigan New York Red Bullsissa, mutta ei lopulta hyväksynyt seuran sopimustarjousta. Sittemmin hän pelasi Atlético de Madridin veteraanijoukkueessa kaukalojalkapallon (fútbol indoor) Espanjan liigassa. Toukokuussa 2011 Paunović yritti uudelleen paluuta ja teki lopulta sopimuksen MLS:n Philadelphia Unionin kanssa. 2,5 vuotta ammattilaiskentiltä sivussa ollut Paunović nousi pian Philadelphian avauskokoonpanoon ja oli auttamassa toista kauttaan MLS:ssä pelannutta joukkuetta ensimmäistä kertaa liigan pudotuspeleihin. Hän pelasi kauden 2011 aikana yhteensä 17 runkosarjaottelussa, joissa hän teki kolme maalia, sekä yhdessä pudotuspeliottelussa. Kausi jäi kuitenkin Paunovićin ainoaksi Philadelphiassa, sillä tammikuussa 2012 hän ilmoitti jälleen päättävänsä uransa.
Maajoukkueura
Paunović pelasi Serbia ja Montenegron maajoukkueessa kahdessa ystävyysottelussa vuosina 2002–2004. Hän debytoi 13. helmikuuta 2002 ottelussa Meksikoa vastaan. Jälkimmäisessä ottelussa, 28. huhtikuuta 2004 Pohjois-Irlantia vastaan hän onnistui maalinteossa.
Valmennusura
Paunović suoritti pelaajauransa jälkeen UEFA:n valmentajalisenssin ja tutkinnon Espanjassa. Hän toimi myös Espanjan televisiossa jalkapalloasiantuntijana. Valmennusuransa hän aloitti Serbian jalkapalloliiton palveluksessa ja toimi vuosina 2012–2015 Serbian nuorten maajoukkueiden päävalmentajana. Hän luotsasi alle 20-vuotiaiden maajoukkueen ikäluokan maailmanmestariksi vuonna 2015.
Marraskuussa 2015 Paunovićista tuli MLS-seura Chicago Firen päävalmentaja. Kaudella 2017 serbivalmentaja luotsasi Chicagon MLS:n pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa viiteen vuoteen. Hän teki seuran kanssa vuonna 2019 jatkosopimuksen vuoteen 2023. Hän kuitenkin jätti seuran jo kauden 2019 jälkeen, kun Chicago Fire jäi toistamiseen MLS:n pudotuspelien ulkopuolelle.
Elokuun lopussa 2020 Paunovićista tuli Englannin Mestaruussarjassa pelaavan Readingin päävalmentaja.
Olle Sirén
Olle Ilmar Sirén (13. helmikuuta 1926 Pyhtää – 8. syyskuuta 2015 Loviisa) oli suomalainen lehtori ja Itä-Uudenmaan paikallishistorian tutkija.
Sirénin vanhemmat olivat rovasti Ilmar Sirén ja Taimi Forss. Hän pääsi ylioppilaaksi 1944 Loviisan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1967.
Sirén tutki Itä-Uudenmaan kartanoiden (Sarvilahti, Malmgård, Stensböle) ja uusimaalaisten ruukkien (Strömfors, Stockfors, Mustio) historiaa sekä Loviisan ja Pernajan historiaa. Hänen pääteoksensa oli viisiosainen Pernajan historiateossarja, joka käsitteli aikaa 1700-luvulta vuoteen 1999 saakka.
Sirénin muistomerkki paljastattiin Loviisan lukiossa syksyllä 2021.
Lawrence Thienchai Samanchit
Lawrence Thienchai Samanchit (s. 28. marraskuuta 1931) on thaimaalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. tammikuuta 1959 ja nimitettiin Chanthaburin hiippakunnan johtoon 3. heinäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Xavier Sanguon Souvannasri, jota avustivat Joseph Khiamsun Nittayo ja Michel Kien Samophithak.
Sempachin taistelu
Sempachin taistelu (9.7.1386) oli Sveitsin itsenäistymistaisteluja. Luzern, Zürich, Glarus, Zug ja Bern olivat yhtyneet aatelisherroja vastaan taistelevien svaabilaiskaupunkien liittoon. Tästä kapinasta syttyi sota Itävallan herttua Leopoldia vastaan.
Ennen taistelua
Pelottaakseen liittokuntaa, lähetettiin heidän kokoukseensa useita lähettiläitä, jotka saapuen toinen toisensa jälkeen kukin lukivat melkoisen joukon sodanjulistuksia sekä hengellisten että maallisten herrojen puolelta. Liittolaiset asettuivat metsäisille kukkuloille Sempachin luo; heillä oli aseina sotatapparat ja leveät miekat, mutta useimmilla ei mitään haarniskaa. Herttua Leopoldin ylpeästi marssivassa sotaväessä oli hyvin panssaroituja sotilaita, jotka olivat niin varmat voitostaan, että kerrotaan heidän ottaneen köydet mukaansa vankien sitomista varten.
Herttua Leopold halusi innokkaasti ratkaisevaa taistelua. Koska seutu oli sopimaton hevosille, käski hän ritarinsa laskeutumaan maahan ja muodostamaan tiiviin rivin, niin että he seisoivat ikään kuin läpipääsemättömänä muurina, josta keihäät sojottivat eteenpäin ojennettuina pitkissä riveissä. Ennen taistelun alkua laskeutuivat liittolaiset polvilleen ja rukoilivat Jumalalta voimaa alkavaan ankaraan taisteluun. Kerrotaan ritarien saaneen siitä aiheen pilkata talonpoikien pelkoa, sillä he luulivat heidät polvillaan rukoilevan armoa.
Taistelu puhkeaa
Pian itävaltalaiset huomasivat erehdyksensä: kiilanmuotoisessa taistelujärjestyksessä riensivät talonpojat keveissä varusteissaan rohkeasti alas kentälle panssaroituja ritareita vastaan, toivoen saavansa raivatuksi itselleen tien heidän keihäsriviensä lävitse. Mutta kauan he turhaan kuluttivat rohkeuttansa; lyhyillä iskuaseillaan he eivät ulottuneet edes ritarien varustuksiinkaan asti, ja moni kaatui lävistyen sojottaviin keihäisiin. Vähitellen levisi ritarijoukko puolikuun muotoiseksi, kärjillään yhä ahtaammalle sulkien ja täydellisellä häviöllä uhaten neuvotonta talonpoikaisjoukkoa.
Silloin, kerrotaan, teki Arnold Winkelried ylevän päätöksen: hän heitti aseensa kauas pois ja huusi kaikuvalla äänellä: "Rakkaat, uskolliset veljet! Minä avaan teille tien. Pitäkää huoli vaimostani ja lapsistani!" Sitten hän astui esiin, kokosi voimakkailla käsivarsillaan niin monta vihollisten keihästä, kuin ulottui, ja painoi ne rohkeasti omaan rintaansa. Kaatuessaan käänsi hän nuo keihäätkin maata kohti ja avasi maanmiehillensä tien, josta he pääsivät vihollisen kimppuun. Hänen ruumiinsa ylitse tunkeutuivat liittolaiset vastustamattomasti eteenpäin. Lyhyillä, mutta sitä tehokkaammin käytetyillä iskuaseillaan tekivät he hirvittävää tuhoa ritareille, joita raskaat varuksensa estivät puolustautumasta.
Itävaltalaiset tuhotaan
Sempachin taistelua pidettiin ratkaisevana voittona Itävallasta.
Gobō
Gobō on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Tyynenmeren rannikolla. Kaupunki on rakentunut Hidakajoen suulle Hidakan tasangolle. Gobōssa on 23 117 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 43,91 neliökilometriä.
Gobō kehittyi vanhastaan Kumano-kaidō-tien varren postiasemana ja satamapaikkakuntana. 1500-luvulta lähtien se kasvoi kiotolaisen Hongan-jin temppelin sivutemppelin (Hongan-ji Hidaka-betsuin) portineduskaupunkina. Temppeli sai lempinimen Hidaka-gobō, mistä kaupungin nimi on peräisin. Edo-kaudella Hidakajoen suun satamassa kaupattiin puutavaraa, minkä myötä kaupunkiin syntyi japaninpaperin valmistusta sekä saken ja tekstiilien tuotantoa. Nykyisinkin pienimittakaavainen tekstiiliteollisuus, kemianteollisuus ja puutuoteteollisuus ovat tärkeitä elinkeinoja. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla harjoitetaan muun muassa koristekukkien puutarhaviljelyä ja kalastusta. Kaupunkioikeudet Gobōlle myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Gobōn maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa.
Hongan-ji Hidaka-betsuinin temppelin lisäksi kaupungin rakennusperintöön kuuluu myös Dōjō-jin temppeli. Gobōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja ja Kishū-rautatie.
Fosfoniumsuolat
thumb|250px|Fosfoniumsuolat sisältävät fosfoniumkationin Fosfoniumsuolat ovat yhdisteitä, joiden yleinen kaava voidaan ilmaista muodossa [R4P+]X−, missä R on protoni tai orgaaninen ryhgmä ja X on epäorgaaninen tai orgaaninen anioni. Fosfoniumsuolat ovat hyödyllisiä välituotteita orgaanisen kemian synteeseissä. Fosfoniumsuolat ovat analogisia ammoniumsuolojen kanssa.
Ominaisuudet
Tyypillisesti fosfoniumsuolat ovat huoneenlämpötilassa stabiileja valkoisia kiteisiä aineita. Fosfoniumsuolat liukenevat hyvin sekä veteen että orgaanisiin liuottimiin, minkä vuoksi niitä käytetään pinta-aktiivisina aineina ja faasinsiirtokatalyytteinä. Stabiilimpia fosfoniumsuoloja ovat niin kutsutut kvaternääriset fosfoniumsuolat, joissa positiivisesti varautuneeseen fosforiin on sitoutunut neljä orgaanista ryhmää. Kuumennettaessa fosfoniumsuoloja emäksisissä olosuhteissa ne reagoivat fosfiinioksideiksi. Hyvin vahvat emäkset voivat poistaa fosforiin sitoutuneelta hiileltä protonin, jolloin fosfoniumsuolasta muodostuu fosfoniumylidi.
Valmistus ja käyttö
Tyypillisin tapa valmistaa fosfoniumsuoloja on primääristen, sekundääristen tai tertiääristen fosfiinien reaktio primääristen tai sekundääristen alkyylihalogenidien kanssa polaarisissa liuottimissa. Ryhmän yhdisteitä voidaan syntetisoida myös fosfiinien ja karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien välisellä reaktiolla tai fosfiineista ja alkeeneista.
Fosfoniumsuolat ovat käytettyjä reagensseja orgaanisen kemian synteeseissä esimerkiksi valmistettaessa alkeeneja Wittig-reaktiolla. Niitä käytetään myös faasinsiirtokatalyytteinä, sekä katalyytteinä valmistettaessa etikkahappoa, polysiloksaaneja ja isosyanuraattiestereitä. Fosfoniumsuoloja voidaan käyttää myös biosideinä teollisissa jäähdytysvesissä ja tekstiilien palonestokemikaalien valmistuksessa.
Amoraiitit
Amoraiitit ('selittäjät/tulkkaajat') olivat Gemaraa kommentoineita rabbeja, jotka vaikuttivat vuosina 200–500 Babyloniassa. Alun perin nimensä mukaisesti Mišnan selittäjistä ja tulkkaajista, amoraiiteista tuli Mišnan itsenäisiä kommentoijia ja opettajia, mutta heitä kutsuttiin edelleen tulkeiksi. Aluksi amoraiitit muodostivat lähinnä pieniä epämuodollisia opintopiirejä mestarirabbiensa opissa, mutta myöhemmin, Talmudin kirjoittamisen aikoihin, he luultavasti kokoontuivat myös suurempina ryhminä Babylonian suurissa ješivoissa. Gemaran kuvausten mukaan amoraiitit kävivät Gemaraan kirjattuja keskustelujaan joskus myös yksityiskodeissa, opintohuoneissa, kokoontumistiloissa ja kouluissa.
Kalamazoo-luokka
Kalamazoo-luokan piti olla Yhdysvaltain laivaston neljän aluksen muodostama monitoriluokka. Yhdysvaltain sisällissodan päättyessä työt rakenteilla olevilla aluksilla keskeytettiin marraskuussa 1865. Alusten puurakenteiden lahotessa ne päätettiin romuttaa.
Alukset
Työt luokan aluksilla aloitettiin loppuvuodesta 1863 ja alkuvuodesta 1864. Ne olivat vielä kesken Yhdysvaltain sisällissodan päättyessä alkuvuodesta 1865. Työt aluksilla keskeytettiin 17. marraskuuta ja ne jäivät odottamaan lopullista päätöstä kohtalostaan. Vara-amiraali David D. Porter määräsi, että Colossus pitäisi muuttaa kuljettamaan kyljillään kymmentä raskasta tykkiä. Lisäksi alus piti varustaa rautaisilla mastoilla, joissa olisi ollut täystakila. Muutosta ei kuitenkaan koskaan toteutettu. Alusten rungoissa käytetty puuaines rupesi lahoamaan ja ne romutettiin vuonna 1874 lukuun ottamatta Passaconawaytä, joka kunnostettiin kongressin 5. elokuuta 1882 antamalla päätöksellä. Alus romutettiin vasta 1884.
Romania yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
Romania osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1934, tosin eräänlaisella B-joukkueella. Ensimmäisen mitalinsa se sai vuonna 1954 ja oli sen jälkeen mitaleilla joka kerta vuoteen 2010 asti. Vuosina 2012, 2014, 2016 ja 2018 se jäi mitaleitta. Kaikkiaan maa on saavuttanut seitsemän kultamitalia, joista kolme on vuodelta 1998. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on 24. sijalla.
Romanian EM-kisahistorian menestyneimmät urheilijat ovat kaksi kultamitalia voittaneet korkeushyppääjä Iolanda Balaș ja aitajuoksija Ionela Târlea. Balaș oli ennen vuotta 1982 Romanian ainoa Euroopan mestari ja hän oli myös maansa ensimmäinen EM-mitalisti saavutettuaan hopeaa Bernissä 1954.
Stuart Davis
Davis perehtyi maalaustaiteeseen Robert Henrin ohjauksessa ja noudatti aluksi realistista tyyliä. 1920-luvulla hän siirtyi abstraktisuuteen, jossa hän rinnasti abstrakteja muotoja realistisiin esineisiin, kuten esimerkiksi savukerasioihin. Pariisin matka vuosina 1928–1929 vahvisti hänen linjaansa, jossa näkyi selvästi jazz-vaikutteinen työskentelytapa. Voimakkaat värit ja muodot korostuivat hänen 1940-luvun kuvissaan, ja 1950-luvulla työt kasvoivat kookkaiksi ja iskeviksi. Näissä töissä hän kuvasi kulutusyhteiskuntaa jo ennen Andy Warholin esilletuloa.
Suomessa
Kuusi Stuart Davisin maalausta vuosilta 1939-1951 oli esillä Helsingin Taidehallissa tammikuussa 1954 järjestetyssä yhdysvaltalaisen taiteen kiertonäyttelyssä.
Bronson Club
Bronson Club Oy on suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Se perustettiin vuonna 2007 tuottamaan uuden sukupolven tekijöiden elokuvia. Vuonna 2009 Solar Films osti siitä osake-enemmistön. Bronson Clubin tuottajana ja toimitusjohtajana toimii Jesse Fryckman.
Lada Vesta
Lada Vesta on AvtoVAZin vuodesta 2015 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Lada Prioran.
Tosefta
Tosefta on juutalaisen suullisen lain kokoelma, jonka tekstejä ei ole otettu Mišnaan vaan joka täydentää sitä. Se on hepreankielinen, toimitettu Israelissa Mišnan toimitustyön jälkeen, monelta osin identtinen Mišnan kanssa, ja siinä on samojen tannaiittien kommentteja kuin Mišnassakin. Tosefta on kuitenkin yli kolme kertaa Mišnaa laajempi, ja sen osat ovat eri järjestyksessä.
Lada Vesta
Vesta esiteltiin konseptiautona Moskovan autonäyttelyssä elokuussa 2014. Tuotantomallin valmistus alkoi seuraavana vuonna. Sedanin rinnalle esiteltiin myöhemmin farmarimalli SW, josta on myös saatavana maastohenkisempi Cross-versio korotetulla maavaralla.
Moottorivaihtoehtoina ovat 1,6- ja 1,8-litraiset bensiinimoottorit. Molempien yhteydessä on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, mutta pienemmän moottorin yhteyteen on saatavana portaaton CVT-automaattivaihteisto ja suurempaan viisiportainen robottivaihteisto. vasen|pienoiskuva|Lada Vesta SW Cross
John Cougar (albumi)
John Cougar on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä John "Cougar" Mellencampin neljäs studioalbumi vuodelta 1979. Sen on kustantanut Riva Records.
Levyn ovat tuottaneet Ron ja Howard Albert yhtiöstä Fat Albert Productions Inc. Äänittäjänä on toiminut Don Gehman ja hänen apunaan Sam.
Levyä on valmistettu Englannissa. Tällöin jakelusta on huolehtinut WEA Records Ltd, joka kuuluu Warner Communicationsiin. Levykannen valokuvista ja suunnittelusta on vastannut Norman Seeff. Kannen on valmistanut Garrod and Lofthouse Ltd.
Kappaleet
Sivu 1
Sivu 2
Kappaleiden sanat on painettu levypussiin. Niiden oikeudet omistaa G.H. Music Ltd.
The Zone
Lisäksi levyllä vierailevat:
Amerikanmastiffi
Amerikanmastiffi on amerikkalainen koirarotu joka luokitellaan molossikoiriin. Sen jalosti Fredericka Wagner yli 20 vuotta sitten mastiffista ja anatolianpaimenkoirasta.
Ulkonäkö
Pään pitää olla leveä, raskas ja suorakaiteen muotoinen ja siinä tulee olla ylöskiinnittyneet, pyöristyneet korvat. Keskikokoisen kuonon tulee olla hyvin tasapainossa pään kanssa. Niska on voimakas, lievästi kaareutunut ja johtaa suoraan, lihaksikkaaseen selkään. Rintakehän pitäisi olla syvä, leveä hyvin pyöristynyt. Eturaajat ovat vahvat, suorat ja toisistaan erilleen asettuneet. Takaraajat ovat leveät ja yhdensuuntaiset. Säkäkorkeuden tulee uroksilla olla 32–36 tuumaa ja nartuilla 28–34 tuumaa.
Amerikanmastiffilla on kolme väriä: fawn, aprikoosi ja juovikas. Kaikilla yksilöillä tulee olla musta maski. Tässä rodussa valkoiset merkit poskissa, kuonossa, rinnassa ja käpälissä hyväksytään. Pennut syntyvät tummina ja vaalenevat kasvaessaan. Rotu saa todellisen värityksensä ensimmäisen ikävuoden kynnyksellä.
Luonne ja käyttäytyminen
Amerikanmastiffi on yleensä tyyni ja hiljainen ja tulee loistavasti toimeen lasten kanssa. Se on uskollinen ja rakastava koira joka ei ole yleensä aggressiivinen ellei sen tarvitse suojella perhettään. Viimeksi mainituissa tapauksissa siitä tulee hurja ja rohkea koira.
Toisin kuin jotkin muut kookkaat rodut, tämä mastiffi tulee hyvin toimeen kerrostalossa niin kauan kuin sitä lenkitetään päivittäin. Tämä voi tarkoittaa yhtä hyvin päivittäistä kävelyä kuin lyhyttä juoksuakin. Yleensä jopa pieni, aidoitettu piha kelpaa hyvin, sillä koira on vanhemmiten usein laiska. Se on suhteellisen epäaktiivinen sisätiloissa.
Vaikka koira ei todennäköisesti halua ulkoilla päivittäin, rutiini pitää sen hoikempana ja onnellisempana. On hyvä sen fyysiselle ja psyykkiselle terveydelle olla ulkona ja kävellä säännöllisesti. Kuten minkä tahansa rodun kohdalla, on parasta jos koira pidetään julkisilla alueilla hihnassa.
Alkuperä
Ratkaistakseen lonkkadysplasiaan, kuolaamiseen ja lyhyeen elinikään liittyneet ongelmat ohiolainen Piketonin kaupungista kotoisin oleva Fredericka Wagner Flying W Farms-kennelistä risteytti mastiffin ja anatolianpaimenkoiran, hyvin vanhan laumanvartijarodun joka tunnetaan älykkyydestään ja pitkästä eliniästä suureen kokoonsa suhteutettuna. Erittäin valikoivan jalostuksen kautta syntyi amerikanmastiffi. Se muistuttaa ulkonäöltään mastiffia. Tämä linja on suhteellisen uusi, joten sitä ei tunnusteta suurosassa roturekistereitä. Rekisterit joilla on löyhemmät vaatimukset saattavat rekisteröidä uuden rodun jolla on lyhyt historia, kuten Continental Kennel Club'n rodulle tekemä tunnustus vuonna 2000. Amerikanmastiffi jalostettiin perhekoiraksi, ei näyttelykoiraksi. Pohjois-Amerikassa on 10 kasvattajaa jotka kuuluvat Amerikanmastiffin kasvattajien neuvostoon AMBC ja joiden koirien sukulinjat voidaan jäljittää takaisin Flying W Farms'iin. Tämä rotu ei ole sama kuin panja, jossa on myös amerikanpitbullterrierin ja rottweilerin verta.
Terveys
Amerikanmastiffi on terve koira, jolla on vain vähän muille kookkaille koirille tyypillisiä sairauksia.
Turkinhoito
Harjaus on helppoa lyhyen ja sileän karvapeitteen vuoksi. Shampoon käyttö ja turkin kiiltäväksi saaminen on helppoa suihkun jälkeen, minkä jälkeen turkki harjataan lujapiikkisellä harjalla. Vaikka koiralla on karvanlähtö, se ei varista normaalia koiraa enempää.
Pelleas und Melisande
Pelleas und Melisande (op. 5) on Arnold Schönbergin orkesterille säveltämä teos, sinfoninen runo. Kyseessä oli ensimmäinen häneltä valmistunut orkesteriteos. Se valmistui helmikuussa 1903 ja sai kantaesityksensä vuonna 1905. Teos perustuu Maurice Maeterlinckin näytelmään Pelléas et Mélisande.
Pelleas und Melisande on d-mollissa. Musiikki on jatkuvaa, mutta jakautuu seuraaviin keskeisiin toisiinsa liittyviin osioihin:
Harley Earl
Harley Earl (1893–1969) oli yhdysvaltalainen teollinen muotoilija, joka sai mainetta erityisesti autonkorien tuotantomenetelmien kehittäjänä. Hänen kuuluisimmat työnsä ovat General Motorsin automallit vuoden 1927 la Salle ja vuoden 1937 Buick Y-Job.
Earl oli syntyisin perheestä, joka valmisti käsityönä autonrunkoja. Yritys myytiin Cadillacille. Tämän jälkeen Earl kehitti menetelmän autonkorien muotoilemiseen. Hänet pyydettiin vuonna 1925 General Motorsin palvelukseen, jossa hänen tunnetuimmat työnsä syntyivät yhtiön muotoilujohtajan roolissa. Muotoilutyön ohessa Earl kehitti esimerkiksi kaksivärimaalin ja kromipinnoitteen tuotantomenetelmän.
Hulda Vilhjálmsdóttir
Hulda Vilhjálmsdóttir (s. 6. kesäkuuta 1971 Reykjavík) on islantilainen taidemaalari. Hän opiskeli Islannin taideyliopistossa maalausta vuosina 1994–2000 ja Reykjavíkin kuvataidekoulussa keramiikkaa vuosina 2006–08. Hän on kuvannut omaa tyyliään punkekspressionismiksi, johon islantilainen maalausperinne on vaikuttanut.
Narratiivinen psykologia
Narratiivisessa psykologiassa ihminen on olemassa narratiiveina eli kertomuksina. Ihminen luo eläessään kertomuksia samalla selittäen ja tulkiten toimintaansa. Jerome Bruner (1990) jakoi narratiivisen psykologian paradigmaattiseen eli luokittelevaan, ja narratiiviseen tietämiseen. Narratiivinen tietäminen on eri aikoina tapahtuneiden tapahtumien yhdistämistä kertomuksien avulla.
On kuitenkin huomattava, että kertomuksien on oltava johdonmukaisia; niillä tulee olla juoni.
Hangaslampi (Parkano)
Hangaslampi on kuivatettu järvi Pirkanmaalla Parkanossa Kuivasjärven kylässä, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Hangaslampi, joka on osa Vääräjoen valuma-aluetta, on nykyään ojitettua metsäistä suota.
Maantietoa
Lampi on sijainnut loivassa painanteessa, joka on ollut lammen muotoinen. Lampi on ollut 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsi Hangasnevan itäreunalla ja sen laskuoja, jota kutsutaan nykyään Myllyluomaksi, lähtee sen kaakkoispäästä ja yhtyy Vääräjokeen hieman pohjoisempana. Lammen pohja on nykyään tiheästi ojitettua suota, joka kasvaa harvaa metsää. Myllyluoma laski aikaisemmin Matkuslampeen, mutta se on nykyään kuivatettu järvi.
Historiaa
Vanhoissa pitäjänkartoissa, joita tehtiin Suomessa 1840–1870-luvuilla, järvet on kuvailtu hyvin. Parkanon pitäjänkartassa lammelle oli merkitty nimeksi "Hongaslampi", ja se oli sijoitettu avosuon itälaidalle. Sen laskuoja laski Matkuslampeen, mutta Liesilampi ei tuolloin vielä laskenut tähän laskuojaan. Kartassa lammen ohi kulki kävelypolku ja lammen luoteiskulmaan oli raivattu heinäniitty. Myös Myllyluoman varsi oli raivattu niitylle. Järvi oli silloin autio.
Vuonna 1848 entinen talollinen Gabriel Johansson Kuivasen maatilalta haku lupaa kuivattaa "Hangaslammi". Lupa saatiin jo 31.07.1848. Ei ole tarkkaa tietoa, milloin lampi on kuivatettu, mutta se tehtiin luultavasti varsin pian. Vuoden 1959 painetussa peruskartassa lampea ei enää ollut, mutta siinä ei myöskään ollut vielä ojiakaan. Vuoden 1985 peruskartassa suo-ojia oli jo runsaasti.
Henry Moseley
thumb|right|240px|Moseley vuonna 1914 Henry Gwyn Jeffreys Moseley (23. marraskuuta 1887 Weymouth – 10. elokuuta 1915 Gallipoli) oli englantilainen fyysikko. Moseley osoitti, että alkuaineiden ominaisuudet selittyvät järjestysluvun eikä atomipainon mukaan. Moseleyn mukaan on nimetty Moseleyn laki, jonka mukaan röntgensäteilyssä emittoituvan taajuuden neliöjuuri on suoraan verrannollinen järjestyslukuun. Moseley kuoli ensimmäisessä maailmansodassa Suvlan maihinnousussa.
Skutnäs
Skutnäs on kaupunginosa Pietarsaaressa. Skutnäsin Asukasyhdistys r.y. tekee työtä Skutnäsin ja Vestersundinkylän kaupunginosien asuinympäristön parantamiseksi. Nimi Skutnäs on aikaisemmin ollut talonnimi. Paikka on ollut niemi (ruots. → näs). Nimen alussa on laivannimitys skuta.
Yoshihide Kiryū
Yoshihide Kiryū (, s. 15. joulukuuta 1995) on japanilainen pikajuoksija.
Kiryū juoksi 3. marraskuuta 2012 Fukuroissa 100 metrin juoksussa ajan 10,19 sekuntia. Kukaan ei ollut aiemmin juossut alle 18-vuotiaiden ikäluokassa häntä kovempaa. 29. huhtikuuta 2013 hän juoksi 100 metriä aikaan 10,01 ja sivusi Darrel Brownin alle 20-vuotiaiden maailmanennätystä. IAAF ei kuitenkaan hyväksynyt aikaa maailmanennätykseksi, koska kilpailussa käytössä ollut tuulimittari ei täyttänyt kansainvälisiä vaatimuksia.
Kiryū karsiutui Moskovan MM-kilpailuissa 2013 100 metrin alkuerissä ja kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Japanin joukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä. Hän juoksi Osakassa helmikuussa 2014 60 metrin juoksun sisäratojen alle 20-vuotiaiden Aasian ennätyksen 6,59. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän karsiutui 60 metrin välierissä. Hän juoksi samana keväänä 100 metrin alle 20-vuotiaiden Aasian ennätyksen 10,10 Hiroshimassa huhtikuussa ja 10,05 Kumagayassa toukokuussa. Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 hän saavutti pronssia 100 metrillä ajalla 10,34 ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä.
Kiryū juoksi kolmannen osuuden Japanin pikaviestijoukkueessa, joka sai pronssia IAAF World Relays -kilpailuissa 2015. Hän karsiutui 60 metrin välierissä Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja juoksi kolmannen osuuden Japanin 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sai hopeaa Aasian ennätysajalla 37,60. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Kiryū sai pronssia Japanin pikaviestijoukkueessa.
9. syyskuuta 2017 Kiryū alitti ensimmäisenä japanilaisena 10 sekunnin rajan sallituissa oloissa juostuaan ajan 9,98 s. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Hän saavutti Dohan Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 kultaa 100 metrillä ajalla 10,10.
Viktor Smeds
Viktor Reinhold Smeds (18. syyskuuta 1885 Petolahti – 22. helmikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, liikemies, voimistelija ja olympiamitalisti. Smeds oli Suomen kansainvälisesti näkyvimpiä urheiluvaikuttajia, ja hän toimi muun muassa kansainvälisen painiliiton puheenjohtajana vuosina 1930–1952. Smeds vaikutti muissakin voimailulajeissa, etenkin nyrkkeilyssä, jossa hän oli Suomen-mestari raskaassa keskisarjassa 1923 ja raskaassa sarjassa 1925.
Elämäkerta
Smedsin vanhemmat olivat talollinen Johan Erik Smeds ja Lovisa Båsk. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Helsingin Nya svenska läroverketistä ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907 ja maisteriksi 1908. Smeds toimi sitten Loviisan alkeiskoulun ja sen yksityisten jatkoluokkien venäjänkielen, voimistelun ja terveysopin opettajana ja samalla Loviisan  poliisilaitoksen päällikkönä 1909–1916. Sittemmin Smeds oli Athlos-lehden vastaavana toimittajana 1924–1925, Voimailulehden taloudenhoitajana 1926–1927, Helsingin Metro-Goldwyn-Mayer Films oy:n apulaisjohtajana 1929–1931, Elfvingin kalastuslaivaston palveluksessa 1933–1937 ja itsenäisenä liikemiehenä vuodesta 1940 alkaen.
Viktor Smeds toimi vuonna 1941 mukana SS-miesten värväyksessä. Jatkosodan aikana Smeds toimi vankien kuulustelijana, ja sen vuoksi hän koki tarpeen siirtyä syksyllä 1944 Suomesta. Hän siirtyi Stella Polaris-operaation yhteydessä Ruotsiin, mutta palasi pian takaisin Suomeen.
Vuonna 1948 Smedsille myönnettiin SVUL:n aloitteesta Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
HMS Chichester (1753)
HMS Chichester oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1753 vesillelaskettu 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 12. heinäkuuta 1750 Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1753 ja valmistui 14. tammikuuta 1756. Aluksen valmistuskustannukset olivat 22 288 puntaa 7 shillinkiä ja 3 pennyä, minkä lisäksi tuli varustamiskustannuksia 5 058 puntaa 4 shillinkiä ja 8 pennyä.
Palvelus
Alus sijoitettiin huhtikuussa 1783 vastaanottoalukseksi Plymouthiin, missä se romutettiin lokakuussa 1803.
Erikoiskuljetus
thumb|250px|Tuulivoimalan runko-osien kuljetusta Kemissä. Erikoiskuljetus on maantiekuljetus, joka ylittää ajoneuvoluokalle määritellyt maksimimitat ja/tai normaaliliikenteen massarajat. Erikoiskuljetuksille tarvitaan poikkeuslupa, joita myöntävät Pirkanmaan ELY-keskus ja Ahvenanmaan maakuntahallitus.
Erikoiskuljetus on väistämisvelvollinen muita tienkäyttäjiä kohtaan, ellei liikenteenohjaaja toisin osoita.
Pitkä kuljetus
Pitkä kuljetus on Suomessa erikoiskuljetus, joka eroaa normaalista kuljetuksesta tätä suuremmalla pituudellaan. Liikenneministeriö päätti pitkästä kuljetuksesta vuonna 1992, ja laki tuli voimaan vuoden 1993 alussa. Ainakin osassa tapauksista sen edellä, jäljessä tai sekä edellä että jäljessä on käytettävä varoitusautoa, jossa on varoitusteksti pitkä kuljetus.
Leveä kuljetus
Leveä kuljetus on Suomessa erikoiskuljetus, joka eroaa normaalista kuljetuksesta tätä suuremmalla leveydellään. Liikenneministeriö teki leveästä kuljetuksesta päätöksen vuonna 1992, ja päätös tuli voimaan vuoden 1993 alussa. Ainakin osassa tapauksista sen edellä on käytettävä varoitusautoa, jossa on varoitustaulu, jossa lukee leveä kuljetus.
Ruotsalaiset Viron vapaaehtoiset
Ruotsalaiset Viron vapaaehtoiset oli Viron vapaussotaan osallistunut ruotsalainen vapaaehtoisyksikkö, joka käsitti kaikkiaan 300 ruotsalaissotilasta.
Vuoden 1918 lopulla Tukholmassa vieraili Viron väliaikaisen hallituksen valtuuskunta ulkoministeri Otto Strandmanin johdolla. Tavoitteena virolaisilla oli saada sotilaallista apua Ruotsilta Neuvosto-Venäjän aloitettua hyökkäyksen Viron tasavaltaan marraskuun lopulla ja lähestyessä joulukuun puolivälissä jo Tallinnaa. Ruotsin hallitus ei suostunut sotilaallisen avun antamiseen. Tieto levisi nopeasti lehdistöön, joka aikaansai yksityistä aktiivisuutta sotilaallisen avun saamiseksi Ruotsista.
Ruotsalaisia saapuikin jo tammikuussa 1919 Viroon osallistuen suomalaisten vapaajoukkojen eli majuri Martin Ekströmin ja everstiluutnantti Hans Kalmin joukkoihin. Ruotsalaisen vapaaehtoisyksikön perustamisessa nousi esille ruotsalainen majuri Carl Axel Mothander, joka oli osallistunut jo Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa lääkintähuollon johtotehtävissä. Mothander teki Tallinnassa 27. tammikuuta sopimuksen Viron sotaministerin Konstantin Pätsin kanssa 300 ruotsalaissotilaan värväämisestä 14 vuorokauden kuluessa Viron vapaussotaan. Viron hallitus sitoutui maksamaan värvättyjen palkan ja hankkimaan heille vaatetuksen ja aseet. Mothanderista tuli joukkojen johtaja everstiluutnantiksi ylennettynä. Hänen ei kuitenkaan onnistunut hankkia vaadittua 300 miestä 14 vuorokauden aikataulussa. Ruotsalaisia oli jo aiemmin liittynyt muutama kymmenen suomalaisiin vapaajoukkoihin eli majuri Martin Ekströmin I Suomalaiseen Vapaajoukkoon ja everstiluutnantti Hans Kalmin Pohjan Poikiin. Muutama oli myös virolaisissa joukoissa. thumb|left|250 px|Carl Mothander - Viron vapaussodan ruotsalaisen vapaaehtoiyksikön perustaja. Ruotsalaisvapaaehtoiset siirrettiin Narvan rintamalle. Niiden ruotsalaiskomentajana oli kapteeni Karl Georg Malmberg, joka oli taistellut aiemmin palkkasoturina jo useissa maissa, kuten Meksikossa ja Kongossa. Vuonna 1918 Malmberg oli taistellut Suomen sisällissodassa valkoisten joukoissa. Helmikuussa ruotsalaisjoukoissa oli epämääräinen olotila. Oli huhuja, että joukko-osasto hajotettaisiin. Maaliskuun alussa ruotsalaisjoukoissa sattui keskinäisiä kahnauksia mm. yhden ruotsalaisupseerin teloitus hänen houkutellessa ruotsalaisia toiseen taisteluryhmään. Sodan virolaisjoukkojen komentaja kenraali Johan Laidoner sai tarpeekseen ruotsalaisjoukkojen sisäisistä kurinpidollisista ongelmista ja 20. maaliskuuta veti joukot Paldiskiin. Asioita käsiteltiin ja paheksuttiin ruotsalaisten käytöstä myös kotimaan Ruotsin lehdistössä. Everstiluutnantti Mohtander joutui palaamaan Ruotsiin.
Ruotsalaiset sotilaat siirrettiin 10. huhtikuuta Petserin rintamalle. Joukkojen komentaja oli siinä vaiheessa majuri Lambert Hällén. Ruotsalaiset osallistuivat taisteluihin Poleysyessa ja Mitkovitsassa. Toukokuun alussa ruotsalaisia sotilaita oli jäljellä 68 ja lisäksi 50 haavoittunutta. Kun Hällén ehdotti kenraali Johan Laidonerille uuden ruotsalaisen vapaajoukon perustamisesta, Laidoner vastasi: "eiköhän yksi kerta riitä". Virolaiset lakkauttivat ruotsalaisryhmän 17. toukokuuta 1919. Osa ruotsalaisista palasi takaisin Ruotsiin, mutta osa siirtyi tanskalaiseen vapaaehtoiskomppaniaan tai Luoteis-Venäjän armeijaan.
Virolaiset oli toukokuun aikana saaneet hallintaansa oman maa-alueen. Bolševikit olivat Viron itärajan takana. Tällöin sotaa bolševikejä vastaan jatkoi valkoisten venäläisten kenraali Aleksandr Rodzjankon johdolla aluksi nimellä Pohjoinen armeija, joka heinäkuusta 1919 alkaen toimi kenraali Nikolai Judenitšin johtamana Luoteis-Venäjän armeijan nimellä. Tähän yhtymään perustettiin "Svenska vita legionen"-niminen osasto. Sen johtajina oli entisiä kevään ruotsalaisvapaaehtoisia, kuten kapteenit Erik Franzen, John Bolinder ja Karl Malmberg. Ruotsalaisista ei kuitenkaan muodostunut mitään yhtenäistä ryhmää, vaan heitä oli ryhminä eri joukkueissa eri puolilla rintamaa. Ruotsalaisyhtymän nimi oli enemmän tavoite kuin tosiasia. ,
Kirkkoarkkitehtuuri
Kirkkoarkkitehtuuri on kirkkoihin ja kirkollisiin rakennuksiin kuten siunauskappeleihin keskittyvää arkkitehtuuria. Kirkkoarkkitehtuuria tutkitaan sekä taiteen tutkimuksen näkökulmasta että teologisesta näkökulmasta. Kirkko on näyttävä, julkinen rakennus, ja vanhojen kirkkojen avulla voidaan analysoida eri aikojen rakennustyylejä. Kirkko on myös sakraalirakennus, jolla on käyttötarkoitus jumalanpalveluksen ja erilaisten seremonioiden tapahtumapaikkana, mutta joka voi rakennuksenakin olla pyhä.
Peruspiirteitä
Kirkot jaetaan muotonsa perusteella kahteen ryhmään, keskuskirkkoihin ja pitkäkirkkoihin. Keskeiskirkot ovat symmetrisiä, muodoltaan pyöreitä, neliömäisiä, monikulmaisia tai ristinmuotoisia. Pitkäkirkot ovat epäsymmetrisiä, yleensä pitempiä itä–länsi -suunnassa.
Kirkon pääsisäänkäynti on yleensä rakennuksen länsiseinustalla, koska alttari sijaitsee normaalisti itäpuolella.
Laiva
Kirkon keskuskäytävää kutsutaan laivaksi, joka vanhemmissa kirkoissa on yleensä holvattu. Kirkoissa voi olla myös useampia laivoja.
Alttari
Alttari on kirkon pyhin osa, joka sijaitsee kirkkorakennuksen kuorissa. Ortodoksisissa kirkoissa alttari on erotettu kirkkosalista ikonostaasilla. Alttarilla on useimmissa kirkoissa alttaritaulu tai alttarikaappi.
Runkohuone
Runkohuone eli kirkkosali on kirkkorakennuksen se osa, jossa seurakunta istuu.
Sakasti
Sakasti on kirkkorakennuksen huone, jossa jumalanpalveluksen henkilökunta valmistuu toimitukseen.
Parvi
Kirkon sisätiloihin seinien viereen tehdään joskus parvia, jolloin seurakuntalaisia voi istua kahdessa tasossa lähempänä toimitusten tapahtumapaikkoja. Parvien avulla istumapaikkojen määrä voidaan jopa kaksinkertaistaa. Parvia käytetään myös urkujen sijoituspaikkana.
Muita osia
Kirkkorakennuksen ulko-oven ja runkohuoneen välissä olevaa eteishuonetta kutsutaan nartheksiksi. Kirkoissa saattaa olla rakennettuna sivukappeleita, kuten kaste- ja hautakappelit, rakennuksen yhteyteen rakennettuja kellotapuleita ja vanhimmissa kirkoissa on usein myös erillinen asehuone.
Varhaiset kirkot
Alkukirkon aikoina ei ollut erillisiä kirkkorakennuksia, vaan kristityt kokoontuivat kodeissa tai juutalaisten synagogissa. Kristillinen kirkkoarkkitehtuuri onkin saanut paljon vaikutteita synagogista. Vanhin kristilliseksi kirkoksi tunnistettu rakennus on löytynyt Syyriasta, Duran kaupungista. Sen sijaan roomalaisten temppeleissä ei ollut tilaa seurakunnan kokoontumiselle, joten roomalaisesta arkkitehtuurista vaikutteet tulivat maalliselta puolelta: basilikan esikuvana ovat olleet Rooman valtakunnan julkiset tilat kuten oikeustalot ja kokoustilat. Basilikan suuri päätila on jaettu pylväsriveillä kolmeen tai viiteen laivaan, joista keskimmäinen on yleensä korkeampi ja saa näin valoa klerestorioikkunoista.
Romaaninen ja goottilainen tyyli
Romaaninen tyyli (noin 1000–1250) on 1800-luvun alussa annettu nimitys eurooppalaiselle arkkitehtuurille, joka muistutti roomalaisten rakennustaidetta muodoiltaan ja materiaalivalinnoiltaan, ja se tarkoitti alun perin väärennettyä roomalaista. Romaaniselle tyylille ovat ominaista pyöreämuotoiset holvikaaret (vertaa gotiikkaan suippoine kaarineen), paksut seinät, pienet ikkunat ja kirkkosalin keskilaivan tynnyriholvi. Romaaninen tyyli on selkeimmillään suurissa kirkoissa, sillä holvauksen avulla voitiin rakentaa aikaisempaa isompia yhtenäisiä suuria tiloja.
Renessanssin arkkitehtuuri
Renessanssin arkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin ajanjakso 1400-luvun alusta 1600-luvun alulle. Sen katsotaan alkaneen vuodesta 1418, ja se sai vaikutteita antiikin arkkitehtuurista, Kreikasta ja Roomasta.
Ominaisia rakennuksia tälle ajalle oli kuutiomaiset kupolilla katetut kirkot. Varhaisrenessanssissa käytettiin esikuviensa mukaisesti pyörökaaria, roomalaisia pylväitä ja päätykolmioita. Lisäksi ajalle olivat tyypillisiä kupolien huipulla olevat pienikokoiset tornit ja avoimet pylväskäytävät, loggiat.
Barokki
Barokin taiteella tarkoitetaan Euroopan 1600-luvun taidetta sekä sen jälkivaikutuksia 1700-luvun alkupuolella. Barokin rehevä kirkkoarkkitehtuuri levisi Italiasta Itävaltaan, Etelä-Saksaan ja Espanjaan, Portugaliin ja Etelä-Amerikkaan. Siinä yhdisteltiin antiikin elementtejä uusin tavoin.
Modernit kirkot
Kertaustyylien aikakaudella, 1890-luvun lopulle asti, keskiajan tyylejä pidettiin kirkkoihin parhaiten soveltuvina. 1900-luvulla kirkonrakentamisessa oli näkyvissä funktionalismi. Myös uusgotiikka oli Euroopassa edelleen suosittua.
Postmodernismi
thumb|[[Mikaelinkirkko (Helsinki)|Mikaelinkirkko, Helsinki]] Postmoderniksi taiteeksi kutsutaan 1960-luvulta alkaen kehittynyttä taidetta. Kyllästyminen modernismin keskeisiin ajatuksiin on mainittu sen kantavaksi voimaksi. Fuktionalismin ja kansainvälisyyden vastakohtina esille nousivat perinteistä lainaaminen, yleisön kanssa kommunikointi ja paikallisen historian korostaminen.
Käpy ja Simo Paavilaisen suunnittelema Mikaelinkirkko Helsingin Kontulassa on mainittu postmodernin arkkitehtuurin edustajana.
Sävelkansio (Veikko Tuomi)
Sävelkansio on Finnlevyn HELMI-merkillään vuonna 1979 julkaisema kokoelma-albumi porilaisen laulaja Veikko Tuomen tuotannosta vuosilta 1950–1963. Tuomi aloitti muusikonuransa 1940-luvulla ja ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1952 saavutettuaan suosiota levylaulajana.
Kirjopyrstökolibrit
Kirjopyrstökolibrit (Phlogophilus) on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kaksi Etelä-Amerikassa elävää lajia.
Sävelkansio (Veikko Tuomi)
Levyn esittelytekstin on tehnyt Erkki Pälli. Tuomen klassikkoista hän nostaa esille kappaleet Satu ruskeista silmistä (1950), Kotiseutuni (1952), Lehdetön puu (1953), Hiekkaa (1957), Sabina (1961) ja Musta ruusu (1962). Hän kertoo, että Tuomi on levyttänyt kolmisensataa laulua ja muistuttaa, että Tuomi on kunnostautunut myös säveltäjänä ja sanoittajana. Sävellyksistä kymmenisen on levytetty ja sanoituksista Pälli mainitsee valssin "Muistoja Karpaateilta".
Oranienbaumin sillanpääasema
thumb|right|250px|Rintamalinjat Leningradin ympäristössä syyskuussa 1941. Oranienbaumin sillanpääasema oli Neuvostoliiton puna-armeijan toisen maailmansodan aikana hallussaan pitämä alue Oranienbaumin ympäristössä Suomenlahden eteläpuolella.
Sävelkansio (Veikko Tuomi)
Albumi julkaistiin ilmestymisvuonnaan 1979 LP-levynä (Finnlevy HELMI HLP 403) ja C-kasettina (HK 403).
Oranienbaumin sillanpääasema
Saksalaisten hyökätessä kohti Leningradia syyskuussa 1941 rintama vakiintui linjalle Kirnu (ven. Kernovo) – Lupanova (Lubanovo) – Terenttilä (Terentjevo) – Joenkylä (Bolšoje Gorlovo) – Porsas (Porzolovo) – Pietarhovi. Neuvostojoukot pitivät sen pohjoispuolisen alueen hallussaan tammikuussa 1944 aloitettuun vastahyökkäykseen saakka. Oranienbaumin sillanpääasemalla oli suuri merkitys piiritetyn Leningradin puolustuksessa. Sen huolto tapahtui meritse ja talvisin Retusaaren kautta kulkenutta jäätietä pitkin. Sillanpääaseman puolustuslinjoilla on paljon sotamuistomerkkejä.
Sävelkansio (Veikko Tuomi)
LP-levyn kannen on suunnitellut Ateljee Lohrum ja valmistanut Kirjapaino E. Kuronen.
Kappaleet
Sivu 1.
1. Musta ruusu – 2:52 2. Hopeahiukset – 2:08 3. Satu ruskeista silmistä – 2:52 4. Itämaan ruusuja – 2:52 5. Hiekkaa (Polvere) – 3:03 6. Musta neito Bogotan (Jede Frau in Bogota) – 3:00 7. Kotiseutuni – 2:31
Sivu 2.
1. Sabina – 2:55 2. Minä syksyllä synnyin – 2:58 3. Poema tango – 2:38 4. Soi, viulu soi (Play Fiddle Play) – 2:45 5. Lempilauluni – 3:04 6. Lehdetön puu – 2:58 7. Näkemiin tähtisilmä – 2:55
Kappaleista PSO-tuotantoa ovat "Musta ruusu", "Sabina" ja "Lehdetön puu", "Soi, viulu soi" on Scandia-Musiikki -tuotantoa ja loput Finnlevy-tuotantoa.
Lähteet
Veikko Tuomi LP Sävelkansio (Finnlevy HELMI HLP 403, 1979)