cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pikkuantilooppi
Koko ja ulkonäkö
Pikkuantiloopin ruumiinpituus on 50–57,5 senttiä ja säkäkorkeus 25–31 senttiä. Hännän pituus on 4,5–5 senttiä. Paino on 2–3 kiloa. Urokset ovat keskimäärin hieman kookkaampia kuin naaraat. Pikkuantilooppi on kaksi kertaa suurempi kuin samaan sukuun kuuluva kuningasantilooppi, mutta kuitenkin pienempi kuin Neotragus -suvun kolmas laji, suni. Sarvet ovat sileät, ruskeat ja kaartuvat hieman taaksepäin. Niiden pituus on 3,8–5,0 senttiä. Sarvet kasvavat vain uroksille.
Turkki on melko kiiltävä. Lännempänä elävän alalajin turkki on tumman kastanjanruskea. Väritys on selästä tummempi kuin kyljiltä ja raajoista. Vatsapuoli ja kurkku ovat vaaleat tai kermanväriset. Häntä on tasaisen tummanruskea, lukuun ottamatta valkoista hännänpäätä. Itäisen alalajin väritys on voimakkaampi. Sen tummat kohdat ovat tummempia ja vaaleat kohdat vaaleampia kuin läntisellä alalajilla. Eturaajojen sorkkien yläpuolella on pieni valkoinen täplä. Myös sen vuohisnivelet ovat valkoiset. Pikkuantiloopin korvissa on silmiinpistäviä valkoisia ja mustia laikkuja. Pikkuantiloopille kehittyy joskus hyvin pienet valesorkat, joiden tilalla muutoin on vain paljas iholaikku. Pikkuantiloopin hoikka rakenne, voimakkaat takajalat, kaareva selkä ja lyhyt kaula auttavat sitä liikkumaan nopeasti tiheän kasvillisuuden läpi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkuantilooppia tavataan kolmella erillisellä alueella Keski- ja Länsi-Afrikassa. Yksi populaatio elää Kaakkois-Nigeriassa ja toinen Etelä-Kamerunissa Sanagajoelta etelään, Keski-Afrikan tasavallan luotoisosissa Sanghajoen länsipuolella, Gabonissa, Päiväntasaajan Guineassa ja Kongon tasavallassa. Kolmas kanta elää Kongon Demokraattisen tasavallan koillisosissa ja Lounais-Ugandassa.
Kannan kooksi arvioidaan yli 200 000 yksilöä ja sen uskotaan olevan vakaa laajoilla alueilla, joilla ihmistiheys on alhainen. Pikkuantilooppi luokitellaankin elinvoimaiseksi lajiksi. Määrä on kuitenkin laskussa alueilla, joilla metsästyspaine on korkea. Liha on syötävää, mutta melko kuivaa. Pikkuantilooppia metsästetään bushmeat-kauppaa varten, mutta se on harvinainen kaupunkien markkinoilla. Elinalueiden häviäminen maatalouden tarpeisiin on myös uhka. Pikkuantilooppien tiedetään vierailevan viljelmillä ja syövän ihmisten satoa, kuten maapähkinöitä. Aiheutuvat vahingot ovat kuitenkin pieniä. Toisinaan myös viljelijät metsästävät niitä ruuaksi. Lajia tavataan useilla suojelualueilla ja se saattaakin tulla pitkällä aikavälillä yhä riippuvaisemmaksi niistä.
Pikkuantiloopin elinymäristöä ovat kosteat alankometsät. Se suosii tiheitä, matalaa aluskasvillisuutta kasvavia jokivarsia. Se viihtyy myös pioneeriympäristössä, kuten kaatuneiden puiden luona, vanhoilla viljelyksillä ja hakkuumailla. Lisäksi sitä tavataan tienvarsilla, puutarhoissa ja plantaaseilla.
Elintavat
Pikkuantilooppi on yöaktiivinen ja elää tyypillisesti 2–4 hehtaarin reviirillä. Urokset elävät erakkoina. Ne ovat reviiritietoisia ja merkitsevät alueensa hajurauhastensa eritteillä. Naaraat eivät ole yhtä reviiritietoisia kuin urokset, vaan saattavat elää joskus jopa pieninä ryhminä. Uroksen reviiri menee usein päällekkäin kahden naaraan reviirien kanssa. Paetessaan pikkuantiloopit päästävät usein käheän huudon. Urokset taas päästävät naaraita etsiessään nenän kautta kulkevan äänen.
Pikkuantiloopin ravintoa ovat lehdet, silmut ja sienet. Se syö hieman myös heinäkasveja ja ruokailee toisinaan viljelyksillä. Pikkuantiloopit käyttävät reviiristään yhtä aluetta ruuan hankintaan 1–2 kuukautta kerrallaan ja vaihtavat sitten paikkaa.
Pikkuantiloopit lisääntyvät ympäri vuoden, mutta parittelevat tavallisimmin kuivan kauden lopulla tai sadekauden alussa. Naaras synnyttää noin kuuden kuukauden kantoajan jälkeen yhden, 1,6–2,4 kilon painoisen vasan, jota se imettää keskimäärin kaksi kuukautta. Naaraat tulevat sukukypsiksi noin 16 kuukauden ja urokset 8–18 kuukauden ikäisinä.
Mokšan kieli
Mokša on kieli, joka kuuluu uralilaisten kielten volgalaiseen haaraan. Mokšan lähin sukukieli on ersä. Aikaisemmin näitä kieliä pidettiin mordvan murteina, mutta ne ovat keskenään niin erilaisia, että ne on luontevaa luokitella omiksi kielikseen. Mokšaa puhuvat mokšalaiset.
Venäjällä mokšan ilmoitti vuoden 2010 väestönlaskennassa äidinkielekseen 2 025 ihmistä.
Ratchet & Clank: All 4 One
Ratchet & Clank: All 4 One on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin vuonna 2011 julkaisema tasohyppelyvideopeli, joka on osa Ratchet & Clank -pelisarjaa.
Metsäorneerot
Metsäorneerot (Cranioleuca) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvussa on 20 lajia.
Ratchet & Clank: All 4 One
Juoni
Presidentti Qwark saapuu Ratchetin ja Clankin kanssa Luminoplisiin ottamaan vastaan hänelle myönnettyä Oikeuden Nuijapalkintoa. Selviää, että koko palkinto oli avaruusaseman tuhosta hengissä selvinneen tohtori Nefariouksen juoni. Nefarious herättää valoa syövän Z'Gruten ryhmän kimppuun. Heidän kukistettua Z'Grute, Luminopolisiin iskee valtava pallomainen alus, joka kaappaa Ratchetin, Clankin, Qwarkin sekä Nefariouksen.
Nelikko herää Magnus-planeetalta, Aldarosin tasangolta sijaitsevasta kätyrikeskuksesta. Paettuaan sieltä he saavat yhteyden Croidiin ja Zephyriin, jotka jäivät pelastusoperaatiossa jumiin asteroidivyöhykkeelle. Pelastettuaan tasangon painovoimakoneilta nelikko tapaa tharpodien yhdyskunnan ja kuulevat heidät kaapanneen aluksen olevan olentojen kuljetusalus Ephemeris, jonka ohjaajasta ei ole tietoa. Ratchet lupaa etsiä käsiinsä aluksen lähettilään, komentaja Spogin.
Ryhmä matkaa Kuolonlehdon halki Pohjoiseen lajitteluterminaaliin, josta he löytävät komentaja Spogin. Kukistettuaan hänet, hän suostuu kertomaan, että ainoa joka tietää miten Ephemeris pysäytetään, on Terawatt-metsässä asuva tohtori Frumpus Croid. Matka sinne vievälle rautatieasemalle jatkuu Octonokin karikon kautta, jossa ryhmä pelastaa tharpodien kylän säänhallinta-alustalta sekä sepiadien yhdyskunnalta.
Ryhmälle selviää, että tohtori Croidilla oli aikoinaan kollega Nevo Binklemeyer, mutta Nevo oli kerran pettänyt Croidin, varastanut kaksikon yhteisen protomorfisen energiaerottimen suunnitelmat ja lisäksi kaapannut tämän lemmikin, herra Dinklesin. Kun ryhmä saapuu Terawatt-metsän turvatoimien läpi Croidin laboratoriolle, Croid on jo siirtänyt toimipisteensä planeettaa kiertävälle Phonica-kuulle. Ryhmä päättelee Croidin päivyreiden avulla Nevon ohjaavan Ephemeristä.
Ryhmän saapuessa Croidin luokse hän ei tunnu muistavan mitään. Nefarious onnistuu paikantamaan Ephemerisin sijainnin Vilerogin tasangolle, mutta matkalla sinne Ephemeris pudottaa heidät jäätikölle. Sieltä he löytävät rikkinäisen rautatieaseman, jonka Putkimies saapuu korjaamaan.
Saavuttuaan Uzo Cityyn nelikko tunkeutuu Ephemerikseen, jossa selviää, että vika ei ole Nevossa, vaan Toranux-hengen riivaamassa herra Dinklesissä. Ryhmä päihittää herra Dinklesin, hänen kutsuman Rymytursaan sekä Toranux-hengen. Lawrence, joka pakeni Luminopolisissa, auttoi Cronkin ja Zephyrin pois ansasta, ja he saapuvat hakemaan nelikkoa. Nefarious kumminkin kaappaa heidän aluksen, joten Ratchet päättää lähteä Magnusilta Ephemerisillä.
Paavo Kainulainen
Paavo Kainulainen (6. huhtikuuta 1924 Sonkajärvi – 11. lokakuuta 1982 Trelleborg, Ruotsi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Pura ja Uutelan Ville.
Kainulaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Kainulainen ja emäntä Hanna Huttunen. Hän kävi Seppälän maanmieskoulun.
Kainulaisen seikkalukirja Orinoco kertoi hänen vuonna 1949 tekemästään seitsemän kuukautta kestäneestä kalastusmatkasta Venezuelan Orinoco-joelle.
Erik Paavilainen
Erik Jalmari Paavilainen oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa muun muassa Karjalan Armeijakunnassa.
Perhe ja koulutus
Paavilaisen vanhemmat olivat kaupunginvouti Erik Paavilainen ja Ida Maria Mielonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Lempi Johanna Setälän kanssa. Hän kävi viidennen luokan Savonlinnan suomalaisessa reaalilyseossa.
Celso Yegros Estigarribia
Yegros Estigarribia jäi eläkkeelle 10. heinäkuuta 2010.
Erik Paavilainen
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Paavilainen työskenteli sähköteknikkona Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Paavilainen astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 7. helmikuuta 1918. Hän palasi takaisin Suomeen jääkäreiden etujoukon mukana Vaasaan 18. helmikuuta 1918. Suomen sisällissodassa hän toimi jäänmurtaja Sammon radiosähköttäjänä sen avustaessa pataljoonan ja aseiden kuljetuslaivoja. Meritoiminnan loputtua hän kuulin lyhyen ajan Kenttälennätinpataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet komennettiin aluksi radiosähköttäjäksi 1. Jääkäriprikaatin esikuntaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin Karjalan armeijakunnan esikuntaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Paavilainen perusti ja rakennutti sisällissodan jälkeen Kuolajärven (Sallan) radioaseman, jonne hänet myös määrättiin 20. kesäkuuta 1918 alkaen päälliköksi. Kuolajärveltä hänet komennettiin 4. elokuuta 1919 opettajaksi tiedonantokursseille. Hänet määrättiin 7. huhtikuuta 1920 alkaen Hangon radioaseman päälliköksi ja määrättiin edelleen hoitamaan Kenttäradiokomppanian päällikkyyttä 24. toukokuuta 1921 alkaen. Kenttäradiokomppaniasta hänet komennettiin 10. kesäkuuta 1921 alkaen Teknillisten joukkojen esikunnan teknilliseen toimistoon, missä hän toimi toimistopäällikön viransijaisena 10. kesäkuuta – 23. joulukuuta 1921 välisen ajan. Seuraavaksi hänet määrättiin 10. syyskuuta 1922 alkaen Santahaminan radioaseman päällikön viransijaiseksi ja 21. maaliskuuta 1923 alkaen Radiokoulun päällikön viransijaiseksi sekä 31. toukokuuta 1924 alkaen Radiopataljoonan talouspäälliköksi. Radiopataljoonassa hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1927 Radiopataljoonan 2:n 1. komppanian päälliköksi. Radiopataljoonasta hänet siirrettiin 5. kesäkuuta 1929 Kenttälennätinpataljoonaan. Vaikka hänet siirrettiin nimellisesti Kenttälennätinpataljoonaan, niin hän jatkoi todellisuudessa edelleen Radiopataljoonassa, missä hän toimi 1. komppanian päällikön viransijaisena ja 28. helmikuuta 1930 alkaen aliupseerikoulun johtajana. Armeijasta Paavilainen erosi 17. huhtikuuta 1930 ja työskenteli sen jälkeen valokuvaajana Helsingissä.
Talvi- ja jatkosota
Paavilainen osallistui talvisotaan toimistoupseerina Päämajan Tiedotusosastolla ja Propagandaosastolla. Välirauhan aikana hän jatkoi samoissa tehtävissä. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin valokuvausryhmän johtajaksi 10. Tiedotuskomppaniaan, jossa hän toimi vuoteen 1942, jolloin hänet kotiutettiin. Myöhemmin hän jatkoi valokuvaajana Helsingissä.
Malawin jalkapallomaajoukkue
Malawin jalkapallomaajoukkue edustaa Malawia jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Malawin jalkapalloliitto. Ennen vuotta 1966 joukkueen nimi oli Njassamaan jalkapallomaajoukkue.
Malawin maajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Afrikan-mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa se esiintyi ensimmäisen kerran Norsunluurannikon kisoissa 1984, jolloin se jäi alkulohkossaan viimeiseksi. Toisen kerran se oli mukana Afrikan-mestaruuskilpailuissa Angolassa 2010. jolloin se jäi niin ikään alkulohkossaan viimeiseksi, vaikka voittikin Algerian 3–0.
Afrikan kisojen jalkapalloturnauksessa Malawi on saanut pronssia Nairobissa 1987. Voitettuaan alkulohkonsa se hävisi välieräottelun Keniaa vastaan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Pronssiottelussa Malawi kukisti Kamerunin 3–1. Malawi on pelannut Afrikan kisojen jalkapalloturnauksessa lisäksi Algerin kisoissa 1978, jossa se jäi alkulohkossaan viimeiseksi.
Aiheesta muualla
🇨🇫
Kotkatjärvi (Ikaalinen)
Maantietoa
Järvi on 400 metriä pitkä, alle 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Järven rannat ovat avosuota, joka rajautuu vain rantojen läheisyyteen. Ympäröivistä metsistä laskee järveen metsä- ja suo-ojia. Sen laskuoja lähteen pohjoispäästä ja se laskee 1,8 kilometriä Kyrösjärven Kelminselässä olevaan Kotkatpohjaan. Järvi on rakentamaton ja sen ohi kulkee metsäautotie, jolle pääsee Ikaalisten keskustasta ja valtatieltä 3.
Walesinterrieri
Walesinterrieri on koirarotu, yksi monista terriereistä. Se sopii erilaiseen metsästykseen ja lemmikiksi. Walesinterrieri on peräisin Isosta-Britanniasta Walesista ja on syntynyt 1800-luvulla. Sen taustalla on epävirallinen rotu Black and Tan Terrier, joka ollut olemassa Englannissa jo 1200-luvulla. Sitä oli myös Walesissa, ja sen lajin Britannian kennelliitto vihdoin rekisteröi walesinterrieriksi. Vuoteen 1900 sen nimi oli "vanhaenglanninterrieri" eli "Black and Tan Rough Haired Terrier" ('mustaruskea karkeakarvainen terrieri'). Rotu hyväksyttiin Britanniassa 1886, ja se on siellä yleisempi kuin airedalenterrieri tai kettuterrieri.
Ulkonäkö
Rodun väri on punaruskea mustin merkein tai musta harmaankirjava (grizzle) punaruskein merkein. Koiran säkäkorkeus voi olla korkeintaan 39 cm ja se voi painaa 9–9,5 kg.
Sillä on kaksinkertainen turkki, jossa aluskarva eristää ja karkea päällyskarva suojaa lialta, sateelta ja tuulelta.
Luonne
thumb|left Walesinterrieri on terrierin perikuva ja sen luonne on tyypillinen terrierimäinen. Se näyttää airendalenterrieriltä, mutta on puolet pienempi. Se on iloinen, eloisa eikä juuri koskaan ujo tai arka. Walesinterriereistä voi tulla uskollisia ja tottelevaisia ystäviä, ja ne sopivat niin kaupunkiin kuin maallekin. Joskus niillä saattaa ilmetä metsästysviettiä. Se ei kaipaa erityisen paljon liikuntaa, mutta ei kuitenkaan väsy ja on hyvä kumppani liikuntaa harrastavalle. Se on aktiivinen ja peloton, eikä se ole innokas tappelemaan, mutta pitää kyllä tarvittaessa puoliaan. Mukavana pysyäkseen se kaipaa paljon henkisiä virikkeitä. Pikkuinen piha, jossa se joutuu olemaan päivän ilman mitään tekemistä, ei riitä sille. Nämä koirat kaipaavat kiinnostavaa tekemistä päivittäin.
Hoito
Rotu kuuluu nypittäviin rotuihin. Sillä on karkea karva, joka pitää nyppiä käsin, ei leikata. Se ei pudottele karvoja kuten monet muut koirarodut, vaan siltä pitää nyppiä vanhat pitkät karvat, jolloin karva säilyy lyhyenä. Koira ei kaipaa säännöllistä kylvetystä. Turkki on nypittävät 3–6 kuukauden välein. Perusteellinen nyppiminen kestää 3–4 tuntia, ja kasvattajan pitää osata neuvoa, mistä löytyy ammattitaitoinen henkilö sen tekijäksi oikealla tavalla. Jos karvan leikkaa, se pehmenee ja sen selvärajainen musta ja ruskea väritys häviää, ja väri muuttuu epämääräisen sameaksi.
Seurakoirana olevan koiran turkin voi myös leikata, jos sen kanssa ei käy näyttelyissä.
Terveys
Suurin osa walesinterriereistä on terveitä ja ne ovat fyysisesti kestäviä. Rodulla ei ole mitään sille tyypillisiä vikoja. Terve walesinterrieri elää noin viisitoistavuotiaaksi ja pysyy aktiivisena ja eloisana hyvin iäkkääksi, jos siitä ja sen terveydestä pidetään hyvää huolta.
Paavo Ottelin
Paavo Eliel Ottelin (4. marraskuuta 1899 Tornio – 23. huhtikuuta 1928) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan riveissä.
Perhe ja koulutus
Ottelinin vanhemmat olivat filosofian maisteri Kaarlo Eliel Ottelin ja Olga Johanna Niemi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Anna Voutilaisen kanssa. Hän erosi Kokkolan suomalaisessa yhteiskoulun 7. luokalta liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Tykistöupseerien täydennyskurssin vuonna 1923.
Jääkärikausi
thumb|300px|Pataljoonan pioneerikomppania saapuu paraatista Libaussa vuonna 1917 johtajansa luutnantti Bassen johdolla. Ottelin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. huhtikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin 2. konekiväärikomppaniaan 11. heinäkuuta 1917 alkaen.
Suomen sisällissota
Ottelin astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ensin 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet määrättiin 6. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Ottelin palveli sisällissodan jälkeen 4. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta hänet siirrettiin 6. heinäkuuta 1918 Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Jalkaväestä Ottelin siirtyi tykistöön ensin 27. lokakuuta 1918 oppilaaksi Lappeenrannan tykistöupseerikursseille, josta hänet kurssin päätteeksi määrättiin kenttätykistörykmentti 2:n 2. patteriin. Kenttätykistörykmentistä hänet siirrettiin 26. syyskuuta 1919 patterinpäälliköksi Rannikkotykistörykmentti 3:n 3. patteristoon. Patteristossa hän toimi usean eri patterin päällikkönä. Rannikkotykistörykmentti 3:sta hänet komennettiin 24. tammikuuta 1925 opettajaksi Rannikkotykistön kapitulanttikouluun, josta hän erosi sairauden takia 31. maaliskuuta 1928.
Jaak Jõerüüt
Jaak Jõerüüt (s. 9. joulukuuta 1947 Tallinna) on virolainen kirjailija, diplomaatti ja poliitikko.
Työ- ja poliittinen ura
Jõerüüt opiskeli taloustiedettä Tallinnan polyteknisessä instituutissa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kirjastonhoitajana ja toimittajana Õhtulehdessä ja Rahva Häälessä, assistenttina, tutkijana ja kustannustoimittajana sekä vuodesta 1977 alkaen Viron SNT:n kirjailijaliitossa.
Neuvostoaikana Jaak Jõerüüt oli 1978–1989 kommunistisen puolueen jäsen. Seuraavasti hän oli 1990–1993 Liberaalidemokraattisen puolueen jäsen, sen jälkeen 1994–2012 Reformipuolueen jäsen. Jõerüüt on ollut myös Eesti Kongressin jäsen.
Jõerüüt astui politiikkaan 1970-luvun lopulla, ollessaan mm Viron SNT:n Kirjailijaliiton puoluesihteeri ja toimi muun muassa Viron SNT:n kulttuuriministerin sijaisena. Hänen diplomaatinuransa alkoi vuonna 1993. Hän toimi maansa Suomen-suurlähettiläänä vuodet 1993–1997, Italian-suurlähettiläänä 1998–2002 ja Kyproksen-suurlähettiläänä 1999–2004, YK-suurlähettiläänä vuonna 2004, Latvian-suurlähettiläänä 2006–2011 ja Ruotsin-suurlähettiläänä 2011–2014. Hän hoiti puolustusministerin tehtävää vuosina 2004–2005 mutta erosi niin kutsutun T-paitaskandaalin takia; hänen seuraajakseen tuli Jürgen Ligi.
Kirjallinen ura
Jõerüüt debytoi runovalikoimalla lehdessä Noorus vuonna 1967 ja julkaisi 1970-luvulla runokokoelmat Kaitsekiht ja Kõne sellel teemal. Hän kuvaa vieraantunutta maailmaa, jossa kaupunki keinotekoisen yhteiskunnan vertauskuvana edustaa ihmisten ja asioiden ruuhkautumista. Sellaisessa maailmassa ”suojakuoren” (kaitsekiht) tarjoaa sisäiseen maailmaansa uppoutuneen yksilön sielunelämä.
Jõerüütin varhaisiin proosateoksiin kuuluvat tarinakokoelma ''Leping. Õpetajad (1979) ja novellikokoelmat Igavene suvi (1980) ja Meeste tantsud (1984) sekä kaksiosainen romaani Raisakullid'' (Haaskalinnut) vuosilta 1982–1985. Romaanissaan Jõerüüt tarkastelee 1900-luvun loppupuolen henkistä kriisiä ympäristönään 1970-luvun neuvostokaupunki, jonka absurditeetit korostuvat jälkikäteen luettaessa. Päähenkilöt edustavat älymystöä, ja kirjailija vaatii heiltä eettisyyttä. — Jõerüütille myönnettiin Friedebert Tuglaksen novellipalkinto vuosina 1980 ja 1991 sekä Juhan Smuulin kirjallisuuspalkinto 1983 ”Haaskalintujen” 1. osasta.
Jõerüütin runo- ja proosatyyliä luonnehtivat tiivistynyt ilmaisu, viiltävän viileä ironia, analyyttisuus ja lakonisuus sekä kuvailun yksityiskohtaisuus. Hänen tuotantoaan on käännetty muun muassa suomeksi, ruotsiksi, venäjäksi, englanniksi ja saksaksi. Hän on toiminut myös kirjallisuusarvostelijana.
Yksityiselämä
Jaak Jõerüütin puoliso on ollut vuodesta 1974 kirjailija Viivi Luik. Jõerüüt oli vuosina 1978–1989 NKP:n jäsen ja vuodesta 1990 vuoteen 2012 Viron liberaalidemokraattien ja sittemmin Viron reformipuolueen jäsen. Jõerüüt kuuluu katoliseen kirkkoon.
John Bentley
John Bentley voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Urho Ojamo
Perhe ja koulutus
Ojamon vanhemmat olivat tilanhoitaja Oskar Verner Ojamo ja Karolina Rajaniemi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Fanny Vappu Johanna Oksalan kanssa. Hän kävi valmistavan koulun kolme luokkaa Heinolan keskikoulua ja Lahden seudun maamieskoulun vuosina 1912 – 1913 sekä Tuusulan kansanopiston vuosina 1914 – 1915. Hän suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Hän kävi Kengityskoulun vuonna 1923 ja Reserviupseerikoulun vuonna 1926 sekä Kadettikoulun poikkeuksellisen kurssin vuosina 1927 – 1928.
Lissabonin laivastotukikohta
Lissabonin laivastotukikohta on Portugalin laivaston päätukikohta, joka sijaitsee entisen Alfeiten alueella Tagusjoen estuaarin etelärannalla lähellä Almeidaa. Tukikohdasta käytetään toisinaan nimeä Alfeiten laivastotukikohta.
Urho Ojamo
Sisällissodan jälkeinen aika
Ojamo palasi takaisin Suomeen 23. tammikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen 15. maaliskuuta 1919 – 15. kesäkuuta 1920 välisenä aikana Suojärven rautatierakennuksen linjavarastonhoitojana ja palveli 15. heinäkuuta 1920 – 30. tammikuuta 1921 välisen ajan Lahden poliisilaitoksen palveluksessa.
Lissabonin laivastotukikohta
Pääosa laivaston aluksista on sijoitettu Alfeiteen samoin kuin useat huolto-, esikunta- ja koulutuslaitokset. Tukikohdan läheisyydessä sijaitsee myös merisotakoulu, laivaston tekninen koulu, Arsenal do Alfeite, merijalkaväentukikohta ja muita merivoimien yksiköitä.
Urho Ojamo
Sisällissodan jälkeinen aika
Armeijan palvelukseen hän astui l. helmikuuta 1921 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin varusmestariksi Savon Jääkärirykmentin 2. konekiväärikomppaniaan. Savon jääkärirykmentistä hän siirtyi 1. helmikuuta 1923 esikunta- ja eläinlääkintävääpeliksi 3. Divisioonan esikuntaan. Divisioonan esikunnasta hänet siirrettiin 22. toukokuuta 1926 reserviupseerikokelaana Tampereen rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan ja 11. helmikuuta 1927 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan sekä 30. syyskuuta 1931 Helsingin komennuskomppaniaan. Vihdoin hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1933 alkaen Asevarikko 2:n apulaispäälliköksi.
Lissabonin laivastotukikohta
Historia
Lissabon ja sen lähistöllä sijaitseva Tagusjoen estuaari ovat jo 1100-luvulta alkaen olleet Portugalin suurimmat ja merkittävimmät laivastotukikohdat. Löytöretkien aikaan 1400- ja 1500-luvuilla alueesta muodostui maailman merkittävin satama-alue.
Urho Ojamo
Talvi- ja jatkosota
Ojamo osallistui talvisotaan jatkamalla Asevarikko 2:n virkaatekevänä päällikkönä, myöhemmin sodan kestäessä hän toimi Asevarikko 2:n apulaispäällikkönä. Välirauhan aikana Ojamo siirrettiin apulaispäälliköksi Asevarikko 5:een. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi edelleen apulaispäällikkönä Asevarikko 5:ssä aina vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet siirrettiin apulaispäälliköksi Asevarikko 2:een, missä hän sitten palvelikin sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Sotien jälkeen Ojamo työskenteli Henkivakuutusyhtiö Salaman tarkastajana vuoteen 1946 saakka, jolloin hän siirtyi Tampereelle Tampellan konepajan palvelukseen ja työskenteli yrityksessä muun muassa piirustus - ja konttoritarvikevaraston hoitajana vuoteen 1948 saakka. Hänet haudattiin Heinolaan.
Lissabonin laivastotukikohta
Historia
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueella ei ollut vain yhtä yhtenäistä tukikohtaa, vaan joukko pienempiä tukikohtia Taguksen kummallakin rannalla. Näitä olivat muun muassa Lissabonin laivastoarsenaali, Doca de Belémin sukellusvenetukikohta, Bom Sucesson merilentokonetukikohta, Vila Franca de Xiran hävittäjätukikohta, Vale do Zebron torpedoveneiden tukikohta, Alcántaran merivoimienkasarmit ja Doca da Marinhan laiturialue.
Muutamat ylemmistä upseereista esittivät 1800-luvun lopulta alkaen laivaston yksiköiden keskittämistä Lissaboniin ja Taguksen alueelle yhteen tukikohtaan. Uuden laivastoarsenaalin rakennustyöt alkoivat 1928 ja valmistuivat 1937. Arsenal do Alfeitea pidettiin yhtenä maailman suurimmista ja parhaiten varusteltuna. Tukikohtaan sijoitettiin pääosa laivaston aluksista, henkilöstöstä ja palveluista.
Alfeiten hallintoesikunta nimettiin 3. joulukuuta 1958 Lissabonin laivastotukikohdaksi.
Kalinin
Kalinin tai Kalinina voi tarkoittaa seuraavia:
Vorošilov
Vorošilov voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä tai asioita:
Treimani
Treimani on kylä Häädemeesten kunnassa, Lounais-Virossa. Se tunnettiin alun perin nimellä Dreimannsdorf (saksaa, ), ja kertomuksen mukaan sai tämän nimen suuren Pohjan sodan jälkeen, kun sodanaikaisista koettelemuksista henkiin jääneet kolme miestä perustivat maatilansa alueelle. Ensimmäinen maininta kylästä on peräisin vuodelta 1797.
Treimanissa on luterilainen kirkko, joka rakennettiin kulkutautien uhrien muistolle. Se vihittiin apostoli Mattiaksen nimellä vuonna 1867. Kylään perustettiin myös ortodoksinen kirkko vuonna 1940.
Kylän elinkeino on historiassa pitkälti painottunut meren hyödyntämiseen. Vuosina 1870–1927 kylän rannikolla rakennettiin noin 20 alusta, kun taas toisen maailmansodan jälkeen kylässä toimi kalastuskolhoosi.
Moradabad
thumb|Katunäkymää Moradabad on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 641 583 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa kymmenenneksi suurimman. Se sijaitsee 170 km Delhistä Gangesin Ramganga-nimisen sivujoen varrella. Kaupunki tunnetaan messinkituotteistaan.
IEEE 802
IEEE-standardointijärjestön työryhmä 802 standardoi lähi- ja kaupunkiverkkoja (LAN ja MAN). Tunnetuimmat standardit ovat Ethernet, Token Ring ja WLAN.
Lisa Jacob
Lisa Rae Jacob on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4x100 ja 4x200 metrin vapaauintiviesteistä Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Jacob tosin ui kummassakin viestissä vain alkuerissä, mutta sai silti kaksi kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue voitti matkojen loppukilpailut.
Jacob on 167 senttimetriä pitkä ja painoi urallaan 57 kilogrammaa. Hän edusti uintiurallaan seuratasolla Mission Viejo Nadadoresia.
Jacques de Molay
thumb|Jacques de Molay Jacques de Molay (1243 – 18. maaliskuuta 1314) oli ranskalainen aatelinen ja Temppeliherrain ritarikunnan viimeinen suurmestari.
Jacques de Molay syntyi Burgundissa. Hänen tarkkaa syntymäaikaansa ei tiedetä, mutta luultavasti hän syntyi vuosien 1243–1245 välillä aateliseen ylhäisöön; tiettävästi hän oli perheensä nuorin, koska aatelisperheiden nuorimmat pojat yleensä hakeutuivat joko papeiksi tai temppeliherroiksi.
thumb|150px|right|Jacques de Molayn henkilökohtainen sukuvaakuna Jacques de Molay kertoi liittyneensä Temppeliherrain ritarikuntaan vuonna 1265. Hän osallistui taisteluihin Syyriassa ja siirtyi vuoden 1291 jälkeen Kyprokselle. Hänet valittiin temppeliherrain 23. suurmestariksi noin vuonna 1298. Kun Ranskan kuningas Filip IV Kaunis aloitti temppeliherrojen vainot, Jacques de Molay pidätettiin vuonna 1307. Vankeudessa hän tunnusti, että osa ritarikuntaa vastaan kohdistetuista syytteistä piti paikkansa, joskin hän torjui väitteet sodomiasta. Myöhemmin Molay kielsi tunnustuksensa sanoen, että hänet oli pakotettu siihen kidutuksella. Vuonna 1314 paavi Klemens V lakkautti Temppeliherrain ritarikunnan. Maaliskuussa 1314 Jacques de Molay poltettiin roviolla kerettiläisenä.
Kirjailija Maurice Druon on kirjassaan Rautakuningas lisännyt kirottujen joukkoon myös Temppeliherroja pahiten kiduttaneen kuningaskunnan pääsihteeri Guillaume de Nogaretin, joskin tämä on tiettävästi epähistoriallista. Varmuutta ei sen sijaan ole siitä, kuoliko samalla roviolla myös toinen temppeliherra, Normandian piirimestari Geoffroy de Charnay kuten Druon kertoo.
Ghaziabad
thumb|Indirapuramin kaupunginosaa Ghaziabad on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 968 256 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa seitsemänneksi suurimman. Kaupunki sijaitsee 20 km Delhistä itään ja 46 km Meerutista lounaaseen.
Luumäen rautatieasema
Luumäen rautatieasema on rautatieliikennepaikka Luumäellä. Liikennepaikka avattiin Pietarin radan varteen vuonna 1885 pysäkkinä, mutta se korotettiin V luokan asemaksi kolme vuotta myöhemmin. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1907 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaisesti, jonka jälkeen sen ulkoasua on muunneltu useaan otteeseen.
Ghaziabad
Ghaziabadin perusti vuonna 1740 visiiri nimeltä Ghazi-un-ddin. Hän rakennutti kaupunkiin seraljin, jossa sanotaan olleen 120 huonetta. Rakennuksesta on jäljellä portti, osia ulkoseinästä ja massiivinen pilari. Vuonna 1857 Meerutista alkanut sepoykapina levisi pian myös Ghaziabadin alueelle.
Nykyään Ghaziabad on raskaan teollisuuden kaupunki, joss on myös useita teknillisiä oppilaitoksia.
Luumäen rautatieasema
Luumäkeä suunniteltiin risteysasemaksi 1930-luvulla Lappeenrannasta Imatralle johtaneen radan rakentamisen yhteydessä. Uusi oikorata Lappeenrantaan valmistui kuitenkin vasta vuonna 1962.
Henkilöliikenteen junat lakkasivat pysähtymästä Luumäellä toukokuussa 1988. Nykyisin liikennepaikka on lähinnä tavaraliikenteen käytössä. Kouvolasta alkava kaksoisraideosuus päättyy noin kilometri Lappeenrannan suuntaan Karjalan ja Vainikkalan ratojen risteyskohtaan. Aseman yhteydessä on P. E. Svinhufvudin kunniaksi pystytetty professori Väinö Aaltosen veistämä laillisuustaistelun muistomerkki, joka paljastettiin 4. joulukuuta 1937. Svinhufvud lähti vuonna 1914 karkotusmatkalleen Siperiaan Luumäen asemalta.
Dragonéra
Dragonéra eli Megáli Dragonéra  on Kreikalle kuuluva pieni asumaton saari Välimeressä Kytheran saaren kaakkoisrannikon edustalla.
Maantiede
Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä ja Jooniansaarten saariryhmässä sijaitseva Dragonéran saari yhdessä lähisaartensa kanssa muodostaa Kytheran kunnan, joka kuuluu Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Pinta-alaa Dragonéralla on 0,32 neliökilometriä ja saaren korkein kohta on 36 metriä merenpinnan yläpuolella.
Dragonéra yhdessä Kytheran saaren pohjois- ja itärannikolla olevien alueiden sekä lähistöllä sijaitsevien pienten Antidragonéran, Prasonísin, Fidonísin, Kapéllon, Koufón ja Avgón asumattomien kalliosaarten kanssa muodostaa Natura 2000 -verkostoon kuuluvan suojelualueen, jolla on kokoa 53,9 neliökilometriä. Natura 2000 -alue on tärkeä rannikon jyrkänteiden lajeille, pesiville merilinnuille sekä muuttolinnuille. Alueen uhkana ovat saarille tuodut rotat sekä ohikulkevien laivojen mahdolliset öljypäästöt. Esimerkiksi vuonna 2000 Prasonísin saarelle haaksirikkoutui alus, josta mereen päässyt raskas polttoöljy aiheutti laajan alueen saastumisen. Myös metsästys, hallitsematon laidunnus ja tuli ovat suojelualueen uhkia.
Dragonéralla, kuten muillakin pienillä saarilla, on selkeät kasvillisuusvyöhykkeet. Rantavyöhykkeellä kasvaa suolakkokasveja, kuten suolakukkalaji Frankenia hirsuta ja maitelaji vihmamaite (Lotus cytisoides). Seuraavalla vyöhykkeellä sisämaahan päin kasvaa suolakkokasvien lisäksi phryganan lajeja. Tämä vyöhyke ei ole enää suolaisen meriveden huuhtomaa aluetta, vaikka saa yhä suolapärskeitä. Sisimmällä vyöhykkeellä kasvaa enimmäkseen phryganan kasvilajeja, kuten tyräkkilaji puutyräkki (Euphorbia dendroides), teurikkalaji Teucrium polium, sykerötipakki ja mastiksipistaasi. Kaikkiaan saarelta on löydetty 109 eri taksonia.
Erin Phenix
Erin Ashley Phenix on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Sydneyn kesäolympialaisissa 2000. Phenix tosin ui vain matkan alkuerissä, mutta sai silti kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue voitti matkan loppukilpailun.
Phenix on 178 senttimetriä pitkä ja painoi urallaan 63 kilogrammaa.
Pancho Villa
José Doroteo Arango Arámbula (5. kesäkuuta 1878 San Juan del Rio – 20. heinäkuuta 1923 Parral, Chihuahua), joka tunnettiin paremmin vallankumousnimellään Francisco Villa tai sen diminutiivillä Pancho Villa oli yksi Meksikon vallankumouksen kuuluisimmista kenraaleista.
Elämäkerta
Villa syntyi Rio Granden kylässä Durangossa nimellä Doroteo Arango. Hän oli mestitsi, jolla oli suonissaan myös afrikkalaissyntyisten orjien verta. Perhe eli velkaorjuudessa ja työskenteli maatyöläisinä. Kuusitoistavuotiaana Villa tappoi hacendadon, tilanomistajan pojan, koska tämä oli raiskannut hänen siskonsa. Tämän vuoksi hän pakeni Pohjois-Meksikon vuorille ja ryhtyi lainsuojattomaksi. Seuraavat 16 vuotta hän terrorisoi seudun maanomistajia vuorilta käsin käyttäen nimeä Pancho Villa. Nimen alkuperä on epäselvä. Se oli kenties lainattu kuolleelta roistolta tai Doroteon omalta isoisältä Jesús Villalta. Kolmenkymmenen vuoden iässä Villa oli koonnut itselleen omaisuutta ja opetellut vankilatuomioidensa aikana lukemaan.
Sundblom
Sundblom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pancho Villa
Murhayritys ja kuolema
Yhdysvaltain 6 000 miehen rankaisuretkikuntaa johti kovaotteinen upseeri John J. Pershing, joka oli pitkään yrittänyt tavoitella Villaa. Villa pyrki houkuttelemaan heidät syvälle Meksikoon saadakseen aikaan maiden välisen selkkauksen. Yhdysvallat veti kuitenkin joukkojaan Meksikosta Eurooppaan ensimmäiseen maailmansotaan. Carranza kukistui keväällä 1920 ja Villalle myönnettiin täysi armahdus, täysi kenraalin eläke ja maatila, mutta ehtona oli, että hänen oli vetäydyttävä politiikasta. Näin myös tapahtui.
Villa oli 20. heinäkuuta 1923 palaamassa ristiäisistä, kun hänen ohitseen ajoi auto, josta kuului huuto: Viva Villa. Se oli sovittu merkki ja samalla hetkellä luoteja alkoi sadella Villan autoa kohti. Villa kuoli lähes heti. Muut kuolleet olivat hänen autonkuljettajansa ja kaksi henkivartijaa. Yksi henkivartija pääsi pakoon ja kertoi ihmisille Pancho Villan kuolleen. Teosta vahvin epäilty on ollut Álvaro Obregón, joka oli tuolloin Meksikon presidenttinä, mutta murhaa ei ole virallisesti selvitetty.
Pancho Villa elokuvissa
Pancho Villa esitti itseään elokuvissa vuosina 1912–1914. Sittemmin (varsinkin 1900-luvun alussa) häntä ovat esittäneet useat näyttelijät useissa elokuvissa, yhtenä viimeisimmistä Antonio Banderas tv-elokuvassa And Starring Pancho Villa as Himself vuonna 2003. Yhdysvaltain elokuvateollisuuden amerikanitalialaisten lännenelokuvien alalaji oli Pancho Villa - western-elokuvat, jotka sijoittuvat Meksikoon.
Suomessa Pancho Villaa käytetään monilla paikkakunnilla kahvila-ravintoloiden nimissä tavaramerkkinä, mm. Asikkalassa, Kajaanissa, Kangasalla, Kuopiossa, Lahdessa, Raisiossa ja Turussa.
Party Music – 20 Hits
Party Music 20 Hits on Bobby Vintonin kahdeskymmenesyhdeksäs studioalbumi. Se sisältää 20 tanssikappaletta. Suurin osa niistä on polkkia.
Reijo Sulonen
Reijo Kalervo Sulonen (s. 1945) on suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän oli Teknillisen korkeakoulun tietojenkäsittelyopin professori vuodesta 1980. Hänen tutkimusalaansa olivat simulointitekniikka ja tietokoneavusteinen suunnittelu.
Steven Morrissey
Morrissey pelasi VPS:ssa Veikkausliiga-kaudella 2011 11 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Aikaisemmin hän on edustanut jamaikalaista Portmore Unitedia. . 2013 alkuvuodesta Morrissey siirtyi tanskalaiseen Silkeborg IF ään mutta palasi kesällä Vaasan Palloseura an 2,5-vuotisella sopimuksella. Kesällä 2017 Morrisseyn sopimusta jatkettiin ja hän jatkaa seurassa ainakin 2019 loppuun.
Big Bang!
Big Bang! on huhti–kesäkuussa 2015 Nelosella esitetty kahdeksanosainen imitaattori Jarkko Tammisen viihdeohjelma, jossa nähtiin Tammisen laulu- ja puheimitaatioita sekä vaihtuvia vieraita. Tammisen lisäksi ohjelmassa nähtiin vaihtuvissa rooleissa Pirjo Heikkilä, Niina Lahtinen, Janne Kataja, Santtu Karvonen, Teemu Aromaa, Jarkko Miettinen sekä Laura Voutilainen. Viikoittain myös laulaja-lauluntekijä Anssi Kela versioi akustisesti yhden suomalaisen hitin.
Soittajan ikkuna
Soittajan ikkuna on talonpoikaisen kansanmestari taiteilija Veikko Vionojan (1909–2001) vuonna 1962 maalaama öljytyö kankaalle, 90,5×131,5 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen vuonna 1984 kokoelmiinsa.
Soittajan ikkuna on yksi Veikko Vionojan Pohjanmaata kuvaava teos. Hän maalasi muistojensa lapsuutensa sielunmaisemia, jolloin raja läsnäolevan ja menneen välillä ei ole selvä. Tummasävyisen Soittajan ikkunan voi täten katsoa olevan sukua surrealistiselle taiteelle.
John Bentley (näyttelijä)
John Bentley (2. joulukuuta 1916 Warwickshire, Britannia – 13. elokuuta 2009 Petworth, Sussex, Britannia ) oli brittiläinen näyttelijä. Hänen elokuvarooleihinsa kuuluvat muun muassa nimiroolit kolmessa Paul Temple -elokuvassa vuosina 1948–1952. Hänen satunnaisiin esiintymisiinsä A-luokan elokuvissa kuului rooli vuoden 1956 elokuvassa Istanbul, jossa pääosaa esitti Errol Flynn.
Ombra Racing
Ombra Racing on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Auto GP-sarjassa. Talli perustettiin vuonna 1994. Talli on voittanut Italian Formula 3 sarjan mestaruuden vuonna 2004 Matteo Cressonin voimin. Vuonna 2011 talli voitti Auto GP-sarjan kuljettajien mestaruuden Kevin Cecconin voimin. Talli on aiemmin kilpaillut mm International Formula Master, Formula 3 Euroseries, Britannian F3 ja Saksan F3 sarjoissa vaihtelevalla menestyksellä.
Atari ST
thumb|250px|Atari 520ST Atari ST on Atarin vuonna 1985 julkaisema mikrotietokonemallisto. Sarjan mallit käyttivät Motorola 68000 -mikroprosessoria. Sarjan tietokoneet kilpailivat markkinoista aluksi Apple Macintoshin ja myöhemmin Commodoren Amiga-sarjan kanssa.
Atari ilmoitti heinäkuussa 1985 aloittaneensa 520 ST -mallin toimitukset jakelijoille.
ST-sarjan perusmallit olivat 520ST ja 1040ST, joissa oli 512 ja 1024 kilotavua keskusmuistia. 8-bittiset Atari XL ja XE -tietokoneet olivat menestyneet heikosti korkean hintansa takia ja ST:tä suunniteltaessa Atari pyrki saamaan hinnan kilpailijansa Commodoren tietokonetta alemmas. Tässä myös onnistuttiin.
Vuonna 1989 julkaistiin uudet STe-mallit, joissa oli laajempi väripaletti, PCM-ääni ja blitter-piiri. Näiden ominaisuuksien hyödyntäminen peleissä jäi suhteellisen vähäiseksi, koska pelit tehtiin vanhempia malleja ajatellen. 1990-luvun puolella julkaistiin vielä kehittyneemmät mallit Atari TT030 ja Atari Falcon, jotka eivät ominaisuuksistaan huolimatta menestyneet halutulla tavalla.
ST korvattiin myöhemmin Atari TT030, Atari MEGA STE ja Atari Falcon -tietokoneilla.
Ääniominaisuudet
ST oli ensimmäinen tietokone, jossa oli integroitu MIDI-tuki. Sisäänrakennettu MIDI menestyi musiikkiohjelmistojen ja -soitinten käyttäjien keskuudessa. Sitä käyttivät konserteissa artistit kuten Madonna, Tangerine Dream sekä Fatboy Slim. Tällöin ST:tä käytettiin ohjaamaan ulkoisia syntetisaattoreita tai muita midi-yhteensopivia äänilaitteita.
Koneen varsinainen äänipiiri oli Yamaha YM2149, joka oli lisensoitu versio General Instrumentsin piiristä AY-3-8910. Alun perin ST:seen oli suunniteltu uutta äänipiiriä, mutta kiireellisen aikataulun myötä päädyttiin käyttämään samaa äänipiiriä, joka oli jo monissa 8-bittisen sukupolven tietokoneissa. Vaikka kyseessä on vain kanttiaaltoa ja kohinaa generoiva PSG-äänipiiri, voi sen kautta toistaa ohjelmallisin tempuin PCM-ääntä, mikä kuitenkin kuluttaa prosessoriaikaa. Etenkin pelien alkumusiikki toteutettiin joskus näin. Jotkut ohjelmat hyödyntävät myöhemmissä STe -malleissa ollutta äänipiiriä.
STe-mallissa oli DMA-kanava ja kyky toistaa digitoituja sampleja enintään kahdella 8-bittisellä PCM-äänikanavalla. (taajuudet: 6,25, 12,50, 25,00 tai 50,00 kHz). Tuossa äänipiirissä on vain kaksi äänikanavaa (jotta saavutetaan stereoääni, vasen ja oikea), mutta ne yleensä jaetaan ohjelmallisin keinoin neljäksi tai kahdeksaksi. Tällöin äänen frekvenssejä joudutaan tiputtamaan tai vaihtoehtoisesti turvautumaan laskennallisesti raskaampiin keinoihin, jotka vievät prosessoriaikaa.
Käyttöjärjestelmä
Käyttöjärjestelmänä on Atari TOS, jonka päällä ajetaan graafista GEM-ympäristöä. TOS koostuu CP/M:aa ja MS-DOSia muistuttavasta GEMDOSista. Käyttöjärjestelmä on yleensä sijoitettu ROM-piireille, joten koneen käynnistyminen on nopeaa. TOS osaa lukea MS-DOSin levykkeitä. Varhaisimmissa malleissa oli ulkoinen yksipuolinen levykeasema, sekä erikseen levykkeeltä ladattava TOS. Eric R. Smith kehitti moniajoon kykenevän ja muistinsuojauksen sisältävän TOS-kloonin nimeltä MiNT (MiNT is not TOS versio 0.1 vuonna 1990), joka sisälsi myös jotain Unixin ominaisuuksia. Atari julkaisi sen Falconin mukana nimellä MultiTOS.
Alfred Powlesland
Alfred James Powlesland (1875 Newton Abbot, Devon – 25. maaliskuuta 1941 Chudleigh, Devon) oli brittiläinen kriketinpelaaja. Hän kuului kriketissä kultaa voittaneeseen Devon & Somerset Wanderers -joukkueeseen vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa.
Šabbetai Tsevi
Euroopan juutalaisten keskuudessa nousi 1500-luvulta alkaen 1800-luvulle asti useita messiaanisia liikkeitä, jotka tarjosivat sorretuille juutalaisille lupauksen paremmasta. Smyrnassa ja Balkanin niemimaalla kierrellyt Šabbetai Tsevi herätti huomiota askeettisuutta ja erikoisia tempauksia sekoittelevalla käyttäytymisellään. Hän julistautui Messiaaksi Salonikissa, mutta paikalliset rabbit karkottivat hänet pian kaupungista. Muutettuaan ensin Kairoon ja sitten Jerusalemiin hän aktivoitui uudelleen, tekeytyi Messiaaksi ratsastellen aasilla ja nimitti ihmisiä opetuslapsikseen. Šabbetai keräsi nopeasti ympärilleen kansanliikkeen Lähi-idässä ja suuressa osassa Eurooppaa, myös Itä-Euroopan aškenasien parissa.
Šabbetai vangittiin Konstantinopolissa vuonna 1666 ja juutalaisten liikehdinnästä huolestunut Ottomaanien suurvisiiri tarjosi hänelle sulttaanin nimissä kaksi vaihtoehtoa: islamiin kääntyminen tai kuolema. Šabbetai valitsi islamiin kääntymisen. Joidenkin šabbetailaisten usko messiaaseensa jatkui silti vielä tämänkin jälkeen, sillä hänen profeettansa Natan selitti Messiaansa kääntymisen parhain päin pyrkimykseksi valloittaa vihollinen sisältä käsin.
Šabbetailainen liike koki 1700-luvulla renessanssin uuden Messiaan, Šabbetai Tsevin opetuslapsen Jacob Frankin myötä, mutta hiipui Euroopassa 1800-lukuun mennessä ja Kreikassa vuonna 1924. Turkissa toimii yhä esikuvansa tavoin muodollisesti islamiin kääntyneiden juutalaisten dönmeläinen lahko, joka pitää Šabbetaita messiaana.
Marija Golubnitšaja
Marija Golubnitšaja (24. helmikuuta 1924 – elokuu 2015) oli neuvostoliittolainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Golubnitšaja saavutti 80 metrin aitajuoksussa hopeaa Helsingin 1952 olympialaisissa ajalla 11,1 s. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Shirley Stricklandille 0,2 sekuntia. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kultaa ajalla 11,0 s. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 11,3 s.
898 Hildegard
898 Hildegard on Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta, joka kuuluu päävyöhykkeen asteroideihin. Sen löysi Max Wolf vuonna 1918. Pikkuplaneetta on nimetty Hildegard Bingeniläisen mukaan. Ennen kuin tämä asteroidi sai nimensä sen väliaikainen tunnus oli 1918 EA. Koska in absoluuttinen kirkkaus (H) on 11,6, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 13–30 km.
Youssef ibn Tachfine
Youssef ibn Tachfine oli Marrakechin kalifi 1061-1106 ja Almoravidien dynastian luoja.
Tulevan kalifin serkku, Almoravidien berberiheimon päällikkö Abe Bekr oli laajentanut heimonsa aluetta, vuoteen 1042 siitä oli tullut varteenotettava mahti läntisen Saharan politiikassa ja vuoteen 1059 mennessä se oli ottanut valtaansa eteläisen Marokon ja perustanut Marrakechin kaupungin. Vuonna 1060 Abu Bekr siirtyi etelään kukistamaan autiomaakapinaa ja nimitti sijaisekseen serkkunsa Youssef ibn Tachfinen.
Youssef ibn Tachfine valloitti vuosina 1061-69 Keski-Marokon ja Länsi-Algerian heimomaat ja vuosina 1070-82 hän keskitti voimansa Algerian läntisten osien valloittamiseen sekä tämän jälkeen Pohjois-Marokon kukistamiseen. Espanjassa hän alisti valtaansa kaikki pienet muslimiruhtinaskunnat.
Abu Bkrin kuoltua vuonna 1087 Youssef ibn Tachfinesta tuli yksi maailman mahtavimmista muslimimonarkeista, jonka kuoleman jälkeen kalifina seurasi hänen poikansa Ali ibn Yusuf.
A’s B’s & Rarities
A's B's & Rarities on brittiläisen glam rock/purukumipop-yhtye Mudin vuonna 2004 julkaistu kokoelma-albumi. Sen kappaleista kahdeksan oli aikaisemmin ennenjulkaisemattomia CD-formaatissa Britanniassa. Levy on omistettu Mud-solisti Les Grayn sekä tuottaja Mickie Mostin muistolle.
Soutu kesäolympialaisissa 1952 – miesten perämiehetön nelonen
Alkuerät
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta välieriin, muut 1.keräilyeriin.
1.erä
2.erä
3.erä
4.erä
Ensimmäiset keräilyerät
Erien voittajat 2.keräilyeriin. Muiden kilpailu päättyy.
1.erä
3.erä
4.erä
Välierät
Kummankin erän voittaja loppukilpailuun, muut 2.keräilyeriin.
1.erä
2.erä
Toiset keräilyerät
Erien voittajat loppukilpailuun.
1.erä
2.erä
3.erä
Nevski prospekt
thumb|Nevski prospekt 2000-luvulla. Nevski prospekt eli Nevan valtakatu on Pietarin pääkatu. Pietari Suuren palveluksessa toiminut ranskalainen arkkitehti Alexandre Jean Baptiste LeBlond suunnitteli kadun Moskovaan johtavan maantien alkuosaksi.
Katu kulkee Amiraliteetista Moskovan asemalle, jonka jälkeen se pienen mutkan tehtyään jatkuu Aleksanteri Nevskin luostarille asti. Sen varrella on kuusi metroasemaa: vihreän linjan Ploštšad Aleksandra Nevskogo, Majakovskaja, Gostinyi Dvor, punaisen linjan Ploštšad Vosstanija, sinisen linjan Nevski prospekt sekä violetin linjan Admiralteskaya.
Kadun varrella sijaitsevat monet Pietarin keskeisistä rakennuksista ja nähtävyyksistä, kuten Kazanin katedraali, Beloselski-Belozerskin palatsi, Stroganovin palatsi, Gostinyi Dvor -tavaratalo ja Venäjän kansalliskirjasto. Vuosina 1918–1944 kadun nimi oli ''Lokakuun 25. päivän valtakatu''.